sou 2021 92  
  
 Åtgärder i gränsnära områden 
  
 BETÄNKANDE AV 
  
 UTREDNINGEN OM 
  
 EFFEKTIVARE POLISIÄRA 
  
 ÅTGÄRDER I GRÄNSNÄRA OMRÅDEN 
  
 SOU 2021:92 
  
 Åtgärder i gränsnära områden 
  
 Betänkande av 
  
 Utredningen om effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden 
  
 Stockholm 2021 
  
 SOU 2021:92 
  
 SOU och Ds finns på regeringen.se under Rättsliga dokument. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 Information för dem som ska svara på remiss finns tillgänglig på regeringen.se/remisser. 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Edwards 
  
 Tryck och remisshantering: Edwards, Stockholm 2021 
  
 ISBN  
 978-91-525-0273-0 
  (tryck) 
  
 ISBN  
 978-91-525-0274-7 
  (pdf) 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Reeves 
  
 Regeringen beslutade den 5 mars 2020 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att ta ställning till om Polismyndigheten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden (dir. 2020:23). Den 10 juni 2021 beslutade regeringen att förlänga utredningstiden (dir. 2021:43). 
  
 Justitierådet Mclean förordnades som särskild utredare från och med den 5 mars 2020. 
  
 Till sakkunniga förordnades från och med den 17 april 2020 kansli- råden Perez och Dunn samt rättssakkunnige Frank. Som experter att biträda utredningen förordnades samma dag advokaten Moore, juristen Roberts, Polis- myndigheten, verksjuristen Spears, Tullverket, polisinspek- tören Gray, Polismyndigheten, verksjuristen Lewis, Kustbevakningen, numera utvecklingschefen Butler, Polis- myndigheten och datarådet Hoffman, Integritetsskydds- myndigheten. Den 2 november 2020 entledigades Frank som sakkunnig och samma dag förordnades i stället rättssakkunniga Rogers som sakkunnig. 
  
 Hovrättsassessorn Medina Helevirta har varit sekreterare i utred- ningen sedan den 9 mars 2020. 
  
 Utredningen överlämnar härmed betänkandet Åtgärder i gräns- nära områden SOU 2021:92. Utredningens arbete har bedrivits i nära samråd mellan den särskilde utredaren och utredningens experter och sakkunniga. Deras bidrag med kunskap och erfarenheter inom aktu- Allen rättsområden har varit mycket värdefullt. Experterna och de sak- kunniga har ställt sig bakom huvuddragen i utredningens övervägan- den och förslag. Betänkandet har därför formulerats i  
 vi-form. 
  Skilda uppfattningar beträffande enskilda förslag och bedömningar kan förekomma utan att detta har kommit till särskilt uttryck. 
  
 Utredningens uppdrag är med detta slutfört. 
  
 Stockholm i november 2021 
  
 Mclean 
  
 Flores 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 17 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 29 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 41 
  
 1.1Förslag till lag (2023:xx) med särskilda bestämmelser 
  
 om polisiära befogenheter i gränsnära områden ................... 
  
 41 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i kamerabevakningslagen 
  
 (2018:1200).............................................................................. 
  
 46 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom 
  
 brottsdatalagens område......................................................... 
  
 47 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i lagen (2018:1694) 
  
 om Tullverkets behandling av personuppgifter inom 
  
 brottsdatalagens område......................................................... 
  
 48 
  
 1.5Förslag till förordning (2023:xx) med särskilda 
  
 bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära 
  
 områden ................................................................................... 
  
 49 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete................................ 
  
 51 
  
 2.1 
  
 Utredningens uppdrag............................................................ 
  
 51 
  
 2.2 
  
 Utredningens arbete ............................................................... 
  
 52 
  
 2.3 
  
 Avgränsningar ......................................................................... 
  
 53 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:92 
  
 Nuvarande reglering 
  
 3 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet ........................................ 
  
 57 
  
 3.1 
  
 Schengensamarbetet ............................................................... 
  
 57 
  
 3.2 
  
 Den fria personrörligheten och rörlighetsdirektivet.............. 
  
 58 
  
 3.3 
  
 Kodexen om Schengengränserna eller EU:s gränskodex ..... 
  
 59 
  
 3.3.1 
  
 Passage av yttre gräns ............................................. 
  
 60 
  
 3.3.2 
  
 Passage av inre gräns ............................................... 
  
 62 
  
 3.3.3 
  
 Tillfälligt återinförd gränskontroll ......................... 
  
 63 
  
 3.3.4 
  
 Särskilt om artikel 23 i EU:s gränskodex............... 
  
 64 
  
 3.3.5 
  
 EU-domstolens 
  praxis ............................................ 
  
 65 
  
 3.4Tillfälligt återinförda gränskontroller inom Hodge och kommissionens rekommendationer om sådana 
  
 gränskontroller ....................................................................... 
  
 68 
  
 3.5Kommissionens rekommendationer om proportionella 
  
 poliskontroller och polissamarbete ....................................... 
  
 69 
  
 3.6 
  
 Kompensatoriska åtgärder ..................................................... 
  
 71 
  
 4 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter .............. 
  
 73 
  
 4.1 
  
 Enskildas grundläggande fri- och rättigheter........................ 
  
 73 
  
 4.2 
  
 Regeringsformen och allmänna principer ............................. 
  
 73 
  
 4.3 
  
 Europakonventionen .............................................................. 
  
 76 
  
 4.4 
  
 EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.................. 
  
 80 
  
 5 
  
 Något om tvångsmedel ............................................... 
  
 81 
  
 5.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 81 
  
 5.2 
  
 Husrannsakan ......................................................................... 
  
 82 
  
 5.2.1 
  
 Husrannsakan enligt rättegångsbalken .................. 
  
 82 
  
 5.2.2 
  
 Husrannsakan enligt viss speciallagstiftning ......... 
  
 84 
  
 5.3 
  
 Kroppsvisitation ..................................................................... 
  
 85 
  
 5.3.1 
  
 Kroppsvisitation enligt rättegångsbalken .............. 
  
 85 
  
 5.3.2 
  
 Kroppsvisitation enligt viss speciallagstiftning ..... 
  
 86 
  
 6 
  
 SOU 2021:92 
  
 Innehåll 
  
 5.4 
  
 Beslag och elektroniska informationsbärare ......................... 
  
 87 
  
 5.5 
  
 Särskilt om tvångsmedel i underrättelseverksamhet ................. 
  
 89 
  
 6 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen ....................... 
  
 95 
  
 6.1 
  
 Inledning.................................................................................. 
  
 95 
  
 6.2 
  
 Bestämmelsen i 8 § polislagen ................................................ 
  
 95 
  
 6.3Användning av våld, omhändertaganden, 
  
 avlägsnanden m.m. .................................................................. 
  
 96 
  
 6.4 Kroppsvisitation...................................................................... 
  
 97 
  
 6.5Särskilda befogenheter till husrannsakan och liknande 
  
 åtgärder 
  
 .................................................................................. 
  
 100 
  
 6.6 
  
 Särskilt om uppgifter från transportföretag ........................ 
  
 105 
  
 6.7 
  
 Särskilt om identitetskontroller ........................................... 
  
 106 
  
 7 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter ......... 
  
 109 
  
 7.1 
  
 Tullverkets befogenheter...................................................... 
  
 109 
  
 7.1.1 
  
 Befogenheter vid yttre gräns................................. 
  
 109 
  
 7.1.2 
  
 Befogenheter vid inre gräns .................................. 
  
 112 
  
 7.1.3 
  
 Rätten att inhämta vissa passageraruppgifter....... 
  
 113 
  
 7.1.4 
  
 Punktskattekontroller ........................................... 
  
 114 
  
 7.2 
  
 Kustbevakningens befogenheter .......................................... 
  
 115 
  
 8 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen ........................ 
  
 119 
  
 8.1 
  
 Utlänningslagstiftningen ...................................................... 
  
 119 
  
 8.2 
  
 Villkor för inresa, vistelse och arbete i Sverige ................... 
  
 119 
  
 8.3 
  
 Gränskontroll och inre utlänningskontroll ......................... 
  
 123 
  
 8.3.1 
  
 In- och utresekontroll ........................................... 
  
 123 
  
 8.3.2Kontroll- och tvångsåtgärder vid in- 
  
 och utresekontroll ................................................. 
  
 124 
  
 8.3.3 
  
 Inre utlänningskontroll ......................................... 
  
 128 
  
 8.3.4 
  
 Omhändertagande och förvar............................... 
  
 133 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:92 
  
 9 
  
 Dataskyddsregleringen.............................................. 
  
 135 
  
 9.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 135 
  
 9.2 
  
 Allmänna principer för behandling av personuppgifter ..... 
  
 136 
  
 9.3 
  
 Dataskyddsdirektivet ........................................................... 
  
 138 
  
 9.4 
  
 Brottsdatalagen ..................................................................... 
  
 139 
  
 9.5 
  
 Dataskyddsförordningen och dataskyddslagen.................. 
  
 151 
  
 9.6 
  
 Polisens brottsdatalag........................................................... 
  
 151 
  
 9.7 
  
 Tullverkets brottsdatalag ..................................................... 
  
 157 
  
 9.8 
  
 Kustbevakningens brottsdatalag.......................................... 
  
 159 
  
 9.9Lagen om Säkerhetspolisens behandling 
  
 av personuppgifter ................................................................ 
  
 160 
  
 9.10 
  
 Utlänningsdatalagen ............................................................. 
  
 162 
  
 9.11 
  
 Kamerabevakningslagen ....................................................... 
  
 163 
  
 9.12 
  
 Lagen om flygpassageraruppgifter 
  
 i brottsbekämpningen........................................................... 
  
 166 
  
 10 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer ................ 
  
 171 
  
 10.1 
  
 Vårt uppdrag ......................................................................... 
  
 171 
  
 10.2 
  
 Danmark................................................................................ 
  
 172 
  
 10.3 
  
 Finland .................................................................................. 
  
 176 
  
 10.4 
  
 Norge .................................................................................... 
  
 180 
  
 10.5 
  
 Frankrike............................................................................... 
  
 184 
  
 10.6 
  
 Nederländerna ...................................................................... 
  
 186 
  
 10.7 
  
 Tyskland................................................................................ 
  
 188 
  
 8 
  
 SOU 2021:92Innehåll 
  
 Kartläggningen 
  
 11 
  
 Behovsbeskrivning................................................... 
  
 193 
  
 11.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 193 
  
 11.2 
  
 Verksamhetsbeskrivningar ................................................... 
  
 194 
  
 11.2.1 
  
 Polismyndigheten .................................................. 
  
 194 
  
 11.2.2 
  
 Tullverket ............................................................... 
  
 198 
  
 11.2.3 
  
 Kustbevakningen ................................................... 
  
 201 
  
 11.3 
  
 Myndigheternas behovsbeskrivningar ................................. 
  
 206 
  
 11.3.1 
  
 Polismyndigheten .................................................. 
  
 206 
  
 11.3.2 
  
 Tullverket ............................................................... 
  
 223 
  
 11.3.3 
  
 Kustbevakningen ................................................... 
  
 226 
  
 12 
  
 Lägesbild................................................................ 
  
 227 
  
 12.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 227 
  
 12.2 
  
 Organiserad tillgreppsbrottslighet....................................... 
  
 229 
  
 12.3 
  
 Skjutningar, vapen m.m. ....................................................... 
  
 237 
  
 12.4 
  
 Narkotikabrottslighet........................................................... 
  
 239 
  
 12.5 
  
 Människohandel, människosmuggling m.m........................ 
  
 241 
  
 12.6 
  
 Terrorism............................................................................... 
  
 245 
  
 12.7 
  
 Resultatet och behovet av den återinförda kontrollen 
  
 vid inre gräns ......................................................................... 
  
 246 
  
 12.8 
  
 Antalet asylsökande, av- och utvisningsbeslut samt 
  
 verkställighet ......................................................................... 
  
 250 
  
 Utredningens överväganden 
  
 13 
  
 En ny lag för gränsnära områden ............................... 
  
 255 
  
 13.1 
  
 Det finns ett reformbehov ................................................... 
  
 255 
  
 13.2 
  
 En ny lag för gränsnära områden ......................................... 
  
 256 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:92 
  
 13.3 
  
 Den nya lagens benämning, innehåll och syfte samt 
  
 förhållandet till annan lagstiftning ...................................... 
  
 257 
  
 13.4 
  
 Särskilt om skillnaden mellan kontrollverksamhet 
  
 och brottsbekämpning ......................................................... 
  
 260 
  
 13.5 
  
 Några avgränsningar............................................................. 
  
 264 
  
 14 
  
 Gränsnära områden.................................................. 
  
 267 
  
 14.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 267 
  
 14.2 
  
 Gränsnära område – ett uttryck som inte definieras 
  
 i gällande rätt......................................................................... 
  
 267 
  
 14.3 
  
 Vad som utgör ett gränsnära område bör bestämmas 
  
 genom lag .............................................................................. 
  
 270 
  
 14.4 
  
 Utgångspunkter för definitionen ........................................ 
  
 274 
  
 14.5 
  
 Samma tillämpningsområden för alla befogenheter ........... 
  
 278 
  
 14.6 
  
 Den närmare definitionen .................................................... 
  
 280 
  
 14.7 
  
 En ventil 
  
 ................................................................................ 
  
 292 
  
 14.8 
  
 Åtgärder utanför det gränsnära området ............................ 
  
 297 
  
 14.9 
  
 En särskild reglering för tillfartsvägar ................................. 
  
 298 
  
 15 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen ........... 
  
 301 
  
 15.1 
  
 Vårt uppdrag ......................................................................... 
  
 301 
  
 15.2 
  
 Vissa förutsättningar för kamerabevakning ........................ 
  
 301 
  
 15.2.1 
  
 Grundläggande förutsättningar för 
  
 kamerabevakning................................................... 
  
 301 
  
 15.2.2 Intresseavvägningen enligt 8 §.............................. 
  
 302 
  
 15.3 
  
 Tidigare överväganden rörande undantag från 
  
 tillståndsplikten och kravet på intresseavvägning .............. 
  
 306 
  
 15.4 
  
 Myndigheternas behov ......................................................... 
  
 309 
  
 15.4.1 
  
 Polismyndigheten ................................................. 
  
 309 
  
 15.4.2 
  
 Tullverket............................................................... 
  
 312 
  
 15.4.3 
  
 Kustbevakningen................................................... 
  
 313 
  
 10 
  
 SOU 2021:92 
  
 Innehåll 
  
 15.5 Utredningens bedömning och överväganden...................... 
  
 314 
  
 15.5.1Utredningens bedömning av den nuvarande 
  
 kamerabevakningslagen......................................... 
  
 314 
  
 15.5.2 Ett utökat undantag från kravet 
  
 på dokumenterad intresseavvägning..................... 
  
 317 
  
 15.5.3 Bör någon form av anmälnings- 
  
 eller underrättelseskyldighet införas?................... 
  
 329 
  
 15.5.4 Andra strategiskt viktiga platser........................... 
  
 337 
  
 15.5.5 Kamerabevakning inom verksamhet 
  
 för att kontrollera vistelserätt ............................... 
  
 338 
  
 15.5.6Upplysningskravet och undantag från denna 
  
 (15 och 16 §§)......................................................... 
  
 339 
  
 15.5.7 Inget utökat undantag från upplysningskravet.... 
  
 342 
  
 16 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande 
  
 personuppgiftsbehandling ........................................ 
  
 345 
  
 16.1 
  
 Allmänt om dataskyddsregleringens generella karaktär ..... 
  
 345 
  
 16.2 
  
 Något om begreppen personuppgifter 
  
 och personbevakning ............................................................ 
  
 349 
  
 16.3 
  
 Särskilt om längsta tid för behandling av personuppgifter... 
  
 352 
  
 16.4 
  
 Polisens kameraplattform..................................................... 
  
 356 
  
 17 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling........ 
  
 357 
  
 17.1 
  
 Vårt uppdrag.......................................................................... 
  
 357 
  
 17.2 
  
 Myndigheternas behov ......................................................... 
  
 358 
  
 17.2.1 
  
 Polismyndigheten .................................................. 
  
 358 
  
 17.2.2 
  
 Tullverket ............................................................... 
  
 364 
  
 17.3 
  
 Utredningens bedömningar och överväganden .................. 
  
 366 
  
 17.3.1 
  
 Allmänna utgångspunkter..................................... 
  
 366 
  
 17.3.2Särskilda bestämmelser om bearbetning och lagring av obearbetat videomaterial 
  
 bör inte införas ...................................................... 
  
 370 
  
 17.3.3En specialreglering avseende behandling 
  
 av fordonsuppgifter ............................................... 
  
 385 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:92 
  
 17.3.4En särskild bestämmelse om viss tid 
  
 för behandling ....................................................... 
  
 393 
  
 17.3.5 Ytterligare särreglering behövs inte ..................... 
  
 398 
  
 17.3.6Den lagtekniska lösningen och förhållandet 
  
 till annan reglering ................................................ 
  
 405 
  
 17.3.7 Den nya regleringen är förenlig med 
  
 dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen ............ 
  
 406 
  
 18 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- 
  
 och tvångsåtgärder................................................... 
  
 409 
  
 18.1 
  
 Kontroller och terminologi.................................................. 
  
 409 
  
 18.2 
  
 EU-rättsliga 
  begränsningar .................................................. 
  
 411 
  
 19 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera 
  
 vistelserätt .............................................................. 
  
 421 
  
 19.1 
  
 Vårt uppdrag ......................................................................... 
  
 421 
  
 19.2 
  
 Närmare om dagens reglering och tidigare 
  
 reformförslag ........................................................................ 
  
 422 
  
 19.2.1 Bestämmelsen i 9 kap. 9 § ..................................... 
  
 422 
  
 19.2.2 Möjligheten att eftersöka och omhänderta 
  
 identitetshandlingar .............................................. 
  
 423 
  
 19.2.3 Tidigare reformförslag och uttalanden 
  
 om räckvidden av bestämmelsen i 9 kap. 9 § ....... 
  
 424 
  
 19.3 
  
 Myndigheternas behov ......................................................... 
  
 430 
  
 19.3.1 
  
 Polismyndigheten ................................................. 
  
 430 
  
 19.3.2 
  
 Kustbevakningen................................................... 
  
 432 
  
 19.4 
  
 Utredningens bedömningar och överväganden.................. 
  
 433 
  
 19.4.1 Räckvidden av 9 kap. 9 § utlänningslagen............ 
  
 433 
  
 19.4.2 
  
 Reformbehovet...................................................... 
  
 436 
  
 19.4.3 Förutsättningarna för att kontrollera vistelserätt.. 
  
 441 
  
 19.4.4 Ett förbud mot systematiska kontroller .............. 
  
 448 
  
 19.4.5 Begränsningar i intensitet och omfattning .......... 
  
 451 
  
 19.4.6Eftersökande av pass och andra 
  
 identitetshandlingar .............................................. 
  
 455 
  
 19.4.7Omhändertagande av pass och andra 
  
 identitetshandlingar................................................ 
  
 463 
  
 12 
  
 SOU 2021:92 
  
 Innehåll 
  
 19.4.8Genomsökande av transportmedel för 
  
 att eftersöka personer som kan bli föremål 
  
 för kontroll ............................................................ 
  
 467 
  
 19.4.9 
  
 Stoppande av transportmedel ............................... 
  
 468 
  
 19.4.10 
  
 Förhållandet till 9 kap. utlänningslagen ............... 
  
 471 
  
 19.4.11 
  
 Särskilt om integritetsfrågor m.m. ....................... 
  
 473 
  
 20 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, 
  
 förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet ............. 
  
 479 
  
 20.1 
  
 Vårt uppdrag.......................................................................... 
  
 479 
  
 20.2 
  
 Tvångsmedel utanför förundersökningen ........................... 
  
 480 
  
 20.2.1Tvångsmedel för brottsförebyggande syften 
  
 är ovanligt............................................................... 
  
 480 
  
 20.2.2Tvångsmedel utanför förundersökning medför 
  
 särskilda problem................................................... 
  
 481 
  
 20.3 
  
 Tidigare reformförslag .......................................................... 
  
 484 
  
 20.4 
  
 Myndigheternas behov ......................................................... 
  
 488 
  
 20.4.1 
  
 Polismyndigheten .................................................. 
  
 488 
  
 20.4.2 
  
 Kustbevakningen ................................................... 
  
 492 
  
 20.5 
  
 Utredningens bedömningar och överväganden .................. 
  
 494 
  
 20.5.1 
  
 Reformbehovet ...................................................... 
  
 494 
  
 20.5.2Kroppsvisitation och genomsökande 
  
 av transportmedel .................................................. 
  
 502 
  
 20.5.3 
  
 Stoppande av transportmedel ............................... 
  
 515 
  
 20.5.4 
  
 Förenligheten med  
 EU-rätten .............................. 
  
 515 
  
 20.5.5Befogenheterna ska endast tillkomma 
  
 Polismyndigheten................................................... 
  
 518 
  
 20.5.6 Ingen biträdesmöjlighet ........................................ 
  
 519 
  
 20.6 Myndigheternas samverkan.................................................. 
  
 525 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:92 
  
 21 
  
 Dokumentationsskyldighet och verkställighet 
  
 av kroppsvisitation ................................................... 
  
 527 
  
 21.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 527 
  
 21.2 
  
 Dokumentationsskyldighet ................................................. 
  
 527 
  
 21.3 
  
 Verkställighet av kroppsvisitation ....................................... 
  
 530 
  
 22 
  
 Förslagens påverkan på andra än dem som reser 
  
 in eller ut ur landet................................................... 
  
 533 
  
 23 
  
 Ikraftträdande ......................................................... 
  
 537 
  
 24 
  
 Konsekvensanalys .................................................... 
  
 539 
  
 24.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 539 
  
 24.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser................................................... 
  
 540 
  
 24.2.1 
  
 Konsekvenser för staten ....................................... 
  
 540 
  
 24.2.2 
  
 Konsekvenser för enskilda.................................... 
  
 554 
  
 24.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten 
  
 och det brottsförebyggande arbetet .................................... 
  
 555 
  
 24.4 
  
 Andra konsekvenser som anges 
  
 i kommittéförordningen ...................................................... 
  
 556 
  
 25 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 559 
  
 25.1 
  
 Förslaget till lag med särskilda bestämmelser 
  
 om polisiära befogenheter i gränsnära områden ................. 
  
 559 
  
 25.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i kamerabevakningslagen 
  
 (2018:1200) ........................................................................... 
  
 583 
  
 25.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1693) 
  
 om polisens behandling av personuppgifter inom 
  
 brottsdatalagens område ...................................................... 
  
 584 
  
 25.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom 
  
 brottsdatalagens område ...................................................... 
  
 585 
  
 14 
  
 SOU 2021:92 
  
 Innehåll 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2020:23 ........................................... 
  
 587 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2021:43 ........................................... 
  
 595 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag har varit att överväga om främst Polismyndig- heten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden och, om så inte bedöms vara fallet, föreslå förändringar av regel- systemet. 
  
 Syftet har varit att säkerställa svenska myndigheters förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i gränsnära områden, något som ytterst kan ha betydelse för det framtida be- hovet av att ha en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre grän- serna, dvs. vid gränsen mellan Sverige och andra Schengenländer. 
  
 Problembild och inriktning 
  
 Sverige har sedan november 2015 haft en tillfälligt återinförd gräns- kontroll vid de inre gränserna. Statistik visar att inresekontroller, som endast genomförs på vissa platser i landet, leder till ett relativt stort antal åtgärder, framför allt nekad inresa och avvisning. Vidare visar erfarenheterna att det sannolikt finns ett förhållandevis stort mörkertal gällande olovliga gränspassager in i landet. Samtidigt är gränsöverskridande brottslighet ett allvarligt problem som inte bara bidrar till ökad  
 vålds-, 
  narkotika- och tillgreppsbrottslighet inne i landet, utan också belastar samhället på andra sätt, t.ex. genom syste- matiskt missbruk av välfärdssystemet. 
  
 Som exempel kan nämnas att den organiserade tillgreppsbrotts- lighet som utförs av internationella brottsnätverk beräknas medföra stora kostnader för både enskilda och samhället då stöldgods till ett uppskattat värde om ca två miljarder kronor förs ut ur Sverige varje år. Även annan allvarlig gränsöverskridande brottslighet förekom- mer i betydande utsträckning, t.ex. människohandel samt narkotika- 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:92 
  
 och vapenbrottslighet. Användning av illegal arbetskraft från andra länder är också ett alltmer uppmärksammat problem. 
  
 Det dödliga våldet har ökat i Sverige och består numera i stor ut- sträckning av skjutningar i den kriminella miljön. Narkotikamarkna- den bedöms ha en stark koppling till den ökade våldsanvändningen. Det står klart att narkotika, liksom en stor del av de vapen som an- vänds, transporteras in i Sverige över gränsen. 
  
 Den enskildes förtroende för det allmännas förmåga att upprätt- hålla tryggheten i samhället bygger bl.a. på att det klarar av att före- bygga, utreda och lagföra brott. Gränsen och de gränsnära områdena är strategiskt viktiga platser för arbetet med att bekämpa den gräns- överskridande brottsligheten och också för att kontrollera personers vistelserätt. På sådana platser förekommer stora trafikflöden som också används av kriminella aktörer, bl.a. för att transportera illegala varor och stöldgods. Platserna är också nödvändiga att passera vid inresa i landet och därmed även intressanta i arbetet med att fånga upp irreguljär migration, däribland illegal arbetskraft. Möjligheten att upptäcka sådan brottslighet eller olovlig vistelse och att vidta effektiva åtgärder är därför som störst i dessa områden. 
  
 Återinförandet av gränskontroller vid den inre gränsen är avsett som en tillfällig åtgärd och medlemsländerna har av Europeiska kom- missionen uppmanats att ge intensifierade polisiära åtgärder i gräns- områdena företräde framför införd eller förlängd gränskontroll. I flera Schengenländer finns också särskilda regelverk för åtgärder i om- råden i anslutning till de inre gränserna. 
  
 Det är vår bedömning att det nu finns starka skäl att i Sverige ge främst Polismyndigheten särskilda befogenheter i gränsnära områ- den, för att möjliggöra ett intensifierat arbete där och på så sätt för- bättra möjligheterna att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och kontrollera personers vistelserätt. Vi bedömer särskilt att möjlig- heterna att bedriva ett underrättelsebaserat arbete bör utvidgas. Vi lämnar mot den bakgrunden förslag som medför utökade möjlig- heter att använda kamerabevakning och en rätt att göra selektiva in- gripanden för att förebygga brott och för att kontrollera vistelserätt. 
  
 Utredningens förslag fokuserar främst på Polismyndighetens be- fogenheter i gränsnära områden, men gäller även Tullverkets och Säkerhetspolisens användning av kamerabevakning i brottsbekämp- ningen samt Kustbevakningens befogenheter vid inre utlännings- kontroll i gränsnära områden. 
  
 18 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattning 
  
 Våra förslag 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 Den nya lagens geografiska tillämpningsområde 
  
 Vi föreslår att det ska införas en ny lag med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden. Med gränsnära om- råden avses i den nya lagen 
  
 –flygplatser för kommersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flygplatser, 
  
 –hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot utlan- det och områden i närheten av sådana hamnar, 
  
 –gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar, 
  
 –broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och om- råden i närheten av sådana förbindelser, 
  
 –tågstationer för trafik direkt mot utlandet och områden i när- heten av sådana stationer, och 
  
 –andra platser som omfattas av en tidsbegränsad föreskrift som meddelats med stöd av en s.k. ventilbestämmelse i lagen. 
  
 De befogenheter som regleras i den nya lagen gäller i princip endast i de gränsnära områdena. Ett ingripande som påbörjas inom ett så- dant område ska dock få fortsätta utanför området om den som det riktas mot lämnar området och ingripandet direkt fullföljs. 
  
 Lagens huvudsakliga innehåll och förhållandet till annan lagstiftning 
  
 Vi föreslår utökade befogenheter för Polismyndigheten i gränsnära områden i tre olika avseenden: 
  
 –utökade möjligheter att bedriva kamerabevakning och att behandla vissa uppgifter som samlats in genom kamerabevakning, 
  
 –utökade möjligheter att göra inre utlänningskontroller och nya befogenheter kopplade till sådana kontroller, samt 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:92 
  
 –utökade möjligheter att göra ingripanden i brottsförebyggande syfte. 
  
 I vissa delar tillkommer befogenheterna även andra brottsbekämpande myndigheter än Polismyndigheten, nämligen Kustbevakningen, Säker- hetspolisen och Tullverket. 
  
 I syfte att göra regleringen lättillgänglig och överskådlig ska de nya befogenheterna samlas i en ny lag om gränsnära områden. 
  
 Lagen ska komplettera befintlig lagstiftning. Utöver den nya lagen, som enbart gäller i gränsnära områden, kommer alltså samma regel- verk som gäller i landet i övrigt att vara tillämpligt. Lagen gäller således vid sidan av bl.a. polislagen (1984:387), rättegångsbalken och utlän- ningslagen (2005:716). I den mån lagens bestämmelser reglerar behand- ling av personuppgifter kompletterar den även övrig dataskydds- rättslig reglering. 
  
 Kamerabevakning och personuppgiftsbehandling 
  
 Teknikutvecklingen medför ständigt nya möjligheter för de brotts- bekämpande myndigheternas arbetssätt. Det framstår som en själv- klar målsättning att göra det möjligt för myndigheterna att använda sig av kamerabevakning som ett verktyg för att kunna utföra ett effektivt arbete i brottsförebyggande och trygghetsskapande syfte. 
  
 Polismyndigheten, liksom andra brottsbekämpande myndigheter, har ett stort behov av information rörande både konkreta brott och brottslig verksamhet i allmänhet. Myndigheterna behöver i olika typer av sammanhang ha möjlighet att samla in, bearbeta, analysera och lagra uppgifter av olika slag, däribland personuppgifter. Detta sker huvud- sakligen inom ramen för myndigheternas underrättelseverksamhet. En stor del av underrättelseverksamheten handlar om att analysera större informationsmängder i syfte att ta fram normalbilder och av- vikelser och därigenom hitta mönster. Information som utvinns på detta sätt kan också vara av betydelse för den verksamhet som syftar till att kontrollera utlänningars vistelserätt. 
  
 Den dataskyddsrättsliga reglering som är tillämplig i den brotts- bekämpande verksamheten ger redan i dag goda möjligheter att be- handla personuppgifter som samlats in genom kamerabevakning. Efter- som de gränsnära områdena är centrala platser för bekämpningen av 
  
 20 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattning 
  
 gränsöverskridande brottslighet och för kontrollen av utlänningars vistelserätt är en viss särreglering för områdena ändå motiverad. 
  
 Ett nytt undantag från kamerabevakningslagens krav på en dokumenterad intresseavvägning 
  
 Enligt den nuvarande regleringen i kamerabevakningslagen (2018:1200) ska Polismyndigheten, Tullverket, Kustbevakningen och Säkerhets- polisen som huvudregel bedöma om intresset av bevakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. En sådan be- dömning ska göras innan kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde påbörjas och bedömningen ska dokumenteras. Från huvud- regeln görs ett antal undantag, bl.a. för automatisk hastighetsöver- vakning och bevakning av flygplatsområden och vissa andra stations- eller hållplatsområden. 
  
 Det finns i dag ingen enhetlig reglering för de platser som enligt utredningens definition utgör gränsnära områden. I syfte att under- lätta för myndigheterna och för att undvika tillämpningssvårigheter och gränsdragningsproblem föreslår vi att de gränsnära områdena huvudsakligen ska regleras på ett och samma sätt. 
  
 Med hänsyn till de gränsnära områdenas strategiska betydelse för gränsöverskridande brottslig verksamhet och irreguljär migration be- dömer vi att det finns ett mycket starkt objektivt intresse av kamera- bevakning i dessa områden och att intresset väger tyngre än enskildas intresse av att inte bli bevakade. Vi bedömer också att behovet av att kunna bedriva kamerabevakning i dessa områden kan förväntas vara konstant över tid. Vi föreslår därför att kravet på dokumenterad in- tresseavvägning tas bort för Polismyndigheten, Tullverket, Kust- bevakningen och Säkerhetspolisen i fråga om bevakning av gränsnära områden och av vissa tillfartsvägar till dessa områden. Som tillfarts- vägar räknas allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett gränsnära område. 
  
 Förslaget förväntas underlätta och snabba på processen för myndig- heterna att starta upp kamerabevakning och minska den administra- tiva bördan. 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:92 
  
 En specialreglering avseende behandling av fordonsuppgifter 
  
 Trafiken i de gränsnära områdena är en viktig informationskälla, bl.a. i arbetet med att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. Vår bedömning är att de brottsbekämpande myndigheterna har ett berättigat intresse av att samla in och på andra sätt behandla upp- gifter om denna trafik med hjälp av modern kamerateknik. Använd- ningen av tekniken är, enligt vår uppfattning, en förutsättning för att arbetet ska kunna bedrivas effektivt. 
  
 Något som kan vara särskilt användbart i gränsnära områden är kamerabevakning med tekniska verktyg för objektsigenkänning, t.ex. automatisk igenkänning av registreringsskyltar (ANPR, Automatic Number Plate Recognition). Sådan teknik används i dag av Tullverket som ett verktyg inom tullkontrollverksamheten, men också av Polis- myndigheten inom ramen för trafikkontrollverksamheten. Bland de fordonsuppgifter som är av intresse i det polisiära arbetet finns inte bara registreringsnummer, utan även uppgifter om t.ex. fordonsmodell, färg eller registreringsland. Fordonsuppgifter, framför allt registrerings- nummer, kan ibland hänföras till en fysisk person och uppgifterna utgör då personuppgifter. Behandlingen av uppgifterna styrs då av den dataskyddsrättsliga regleringen. 
  
 En central fråga när det kommer till behandling av personupp- gifter inom underrättelseverksamheten är hur länge uppgifterna får behandlas. Det finns inget generellt svar på den frågan i dag utan svaret beror på omständigheterna, exempelvis vad som behandlas och för vilka ändamål. Som redan nämnts ger gällande regelverk goda möjligheter till behandling, däribland lagring, av personuppgifter som samlats in genom kamerabevakning. Enligt vår bedömning av rätts- läget bör videomaterial från gränsnära områden redan i dag i regel kunna lagras i obearbetat skick i upp till två månader för syften inom den brottsbekämpande verksamheten och längre än så när behand- lingen sker för särskilda syften, exempelvis i ett underrättelseärende eller en brottsutredning. 
  
 När det gäller fordonsuppgifter som samlats in genom kamera- bevakning i ett gränsnära område anser vi dock att en något längre tids behandling av uppgifterna kan godtas. Det är fråga om uppgifter som endast indirekt kan härledas till en identifierbar person. Så länge uppgifterna inte omfattar identifierbara ansiktsbilder på förare eller passagerare utgör uppgifterna i regel inte heller känsliga personupp- 
  
 22 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattning 
  
 gifter. Vi föreslår därför att det införs en särskild bestämmelse som innebär att uppgifter om fordon som har samlats in genom kamera- bevakning i ett gränsnära område, eller av anslutande tillfartsvägar, alltid får behandlas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tull- verket i sex månader efter det att de samlades in. 
  
 En förutsättning är att syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lag- föra brott. Bestämmelsen gäller även uppgift om tid och plats för fordonets passage av en kamera. Bestämmelsen gäller däremot aldrig uppgift i form av bild av en enskild som kan identifieras. 
  
 Bestämmelsen innebär att information om alla fordonspassager inom gränsnära områden kan samlas in och bearbetas eller analyseras. Bestämmelsen ger dock som framgått i sig ingen rätt att behandla uppgifter om identifierade enskilda individer. 
  
 Förslaget förväntas medföra bättre förutsättningar för myndig- heterna att få underlag till underrättelsebaserade ingripanden, men kommer också utgöra ett effektivt verktyg i det brottsutredande arbetet. 
  
 Inre utlänningskontroller 
  
 En ny grund för inre utlänningskontroll 
  
 Dagens bestämmelser om inre utlänningskontroll, som finns i 9 kap. 9 § utlänningslagen (2005:716), förutsätter att det finns grundad an- ledning att anta att en viss person saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller att det annars finns särskild anledning till kontroll. Dessa förutsättningar är inte i första hand anpassade för en underrättelse- baserad kontrollverksamhet, även om profilbaserade kontroller kan ske i viss utsträckning. 
  
 I syfte att möjliggöra ett mer underrättelsestyrt arbete och fler selektiva kontroller föreslår vi att förutsättningarna för att utföra kontroll av utlänningars vistelserätt i gränsnära områden ska utvid- gas genom att det införs en ny grund för sådana kontroller. 
  
 Vi föreslår att Polismyndigheten och Kustbevakningen ska få göra inre utlänningskontroller i ett gränsnära område även när det finns anledning att anta att kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kravet innebär att kontroller inte får ske helt slumpmässigt och inte heller vidtas på grundval av allmänna spekulationer eller antag- anden. I stället måste de grundas på faktiska omständigheter, t.ex. källinformation eller underrättelser, som visar att det typiskt sett föreligger en förhöjd risk för vistelse i strid med gällande regelverk och därför finns ett behov av att genomföra kontroller. Det som möjliggörs är alltså kontroller som riktar sig mot en viss bestämd krets av personer. Om Polismyndigheten exempelvis utifrån tidigare kontrollverksamhet eller underrättelseuppgifter har kunskap om att det vid vissa tidpunkter på en viss plats förekommer irreguljär migra- tion kan samtliga, eller en del av, de personer som passerar platsen vid den aktuella tidpunkten tas ut för genomförande kontroll med stöd av bestämmelsen. Lite förenklat kan sägas att det rör sig om bl.a. selektiva stickprovskontroller, dvs. stickprovskontroller som grun- dar sig på ett underlag eller en profil för selekteringen. Som exempel kan nämnas att vissa personer bland passagerarna på en ”riskflight” slumpvis väljs ut för en kontroll. 
  
 För att säkerställa förenligheten med  
 EU-rätten 
  och att kontrol- lerna inte får samma verkan som gränskontroller föreslår vi att det införs ett förbud mot systematiska kontroller. I vårt förslag till för- ordning med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gräns- nära områden anges närmare föreskrifter som behövs för att förbudet ska upprätthållas. 
  
 En möjlighet att söka efter och omhänderta pass och andra identitetshandlingar 
  
 För att kontrollverksamheten i gränsnära områden ska bli effektiv föreslår vi att kontrollrätten ska åtföljas av nya befogenheter att söka efter och omhänderta pass och andra identitetshandlingar. Sanno- likheten för att personer bär med sig sådana handlingar i gränsnära områden är hög och därmed kan åtgärderna förväntas vara effektiva. 
  
 Vi föreslår att det i den nya lagen ska införas en bestämmelse som innebär att en polisman eller en kustbevakningstjänsteman i samband med en inre utlänningskontroll i ett gränsnära område får kropps- visitera en utlänning för att eftersöka pass och andra identitetshand- lingar. Detta ska kunna få ske i den utsträckning som det är nödvän- digt för att ta reda på utlänningens identitet och rätt till vistelse i Sverige, när utlänningen inte efterkommer en begäran att visa upp 
  
 24 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattning 
  
 pass eller andra handlingar som visar hans eller hennes identitet och rätt att uppehålla sig här. Vi föreslår också att transportmedel ska få genomsökas under samma förutsättningar och för samma ändamål. 
  
 Vi föreslår vidare att Polismyndigheten eller Kustbevakningen ska få omhänderta en utlännings pass eller andra identitetshandlingar för det fall det i samband med en inre utlänningskontroll i ett gräns- nära område inte kan klarläggas att utlänningen har rätt att vistas i Sverige eller om det råder oklarhet om utlänningens identitet. Om det senare framkommer att utlänningen har uppehållstillstånd eller rätt att vistas i landet på annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, ska handlingarna i regel återlämnas till honom eller henne. Om utlänningen får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det ska handlingarna också återlämnas. 
  
 En möjlighet att eftersöka personer som gömmer sig i transportmedel 
  
 För att säkerställa att kontrollverksamheten blir effektiv föreslår vi vidare att en polisman eller en kustbevakningstjänsteman ska ha rätt att, i ett gränsnära område, genomsöka ett transportmedel för att eftersöka personer som kan bli föremål för en inre utlänningskontroll. Detta får inte göras helt slumpmässigt utan åtgärden måste grundas på exempelvis underrättelser som ger skäl att misstänka att personer vid en viss tidpunkt och viss plats reser in utan tillstånd, exempelvis genom att gömma sig i stängda utrymmen i bilar eller andra trans- portmedel. 
  
 Sammantaget förväntas förslagen i denna del förbättra förutsätt- ningarna att säkra efterlevnaden av reglerna om rätt till vistelse i landet och på sikt, tillsammans med övriga lämnade förslag, minska behovet av att ha gränskontroller vid den inre gränsen. Förslagen kan också antas bidra till snabbare och effektivare verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning. 
  
 Ingripanden i brottsförebyggande syfte 
  
 I dag finns endast mycket begränsade möjligheter att vidta polisiära åtgärder i brottsförebyggande syfte. För användning av tvångsmedel krävs i regel i stället att det föreligger en misstanke om ett konkret 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:92 
  
 brott. Vi bedömer att det är viktigt att utvidga polisens möjligheter att göra brottsförebyggande ingripanden i gränsnära områden. 
  
 Vi föreslår att en polisman, i ett sådant område, ska få kropps- visitera personer och genomsöka transportmedel under förutsättning att det finns anledning att anta att det behövs för att förebygga, för- hindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. 
  
 Det ska alltså vara fråga om brottslig verksamhet av det slag där själva rörelsen över gränsen utgör en central del av den brottsliga verk- samheten eller brottsupplägget. Det ska också vara fråga om brotts- lig verksamhet av viss kvalificerad art. Det krävs dock inte att miss- tanken avser något konkret brott eller någon konkret gärningsman. 
  
 Att det ska finnas anledning att anta att åtgärden behövs innebär att åtgärder inte får vidtas helt slumpmässigt och inte heller enbart grundas på allmänna spekulationer eller antaganden. Åtgärderna måste alltid grundas på faktiska omständigheter som ger skäl för åtgärden, såsom källinformation, underrättelser eller tips från utländska myn- digheter. Syftet är att möjliggöra att åtgärder kan företas i brotts- spaningssyfte och att åtgärder bl.a. genom användandet av selektiva stickprovskontroller kan riktas mot ett urval av personer som tas ut, selekteras, utifrån en matchning mot en riskprofil eller annan väl- grundad information som ger anledning till ingripandet. 
  
 Om Polismyndigheten exempelvis utifrån underrättelseuppgifter har kunskap om att skåpbilar registrerade i ett visst land som passerar gränsen vid en viss plats i stor utsträckning används i gränsöverskrid- ande brottslig verksamhet, t.ex. organiserad tillgreppsbrottslighet, kan riktade insatser göras. Åtgärder kan vidtas mot samtliga, eller en del av, de fordon som passar in på den angivna profilen utan att en konkret brottsmisstanke kan riktas mot någon som kör eller är passagerare i vart och ett av fordonen. 
  
 Genom förslagen i denna del bedömer vi att polisens möjligheter att bekämpa allvarlig gränsöverskridande brottslig verksamhet, t.ex. utförsel av stöldgods, påtagligt kan förbättras. 
  
 26 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattning 
  
 Ekonomiska konsekvenser av förslagen 
  
 Våra förslag syftar främst till att utvidga Polismyndighetens rättsliga befogenheter i fråga om brottsbekämpande åtgärder i gränsnära om- råden och i samband med inre utlänningskontroller i sådana områden. Förslagen påverkar i vissa avseenden även andra brottsbekämpande myndigheter. 
  
 Det är mycket svårt att uppskatta vilka kostnader för invester- ingar och personal som kan uppkomma för Polismyndigheten, om de föreslagna nya befogenheterna utnyttjas fullt ut. Det är emellertid klart att det kommer att krävas tillskott av personal och betydande investeringar i ny kamerautrustning och annan teknisk utrustning om förslagen ska få avsedd effekt. I det sammanhanget måste emellertid också framhållas att det rör sig om kostnadsökningar och invester- ingar över tid, vilket innebär att kostnaderna uppkommer successivt i ett uppbyggnadsskede under ett antal år. Förslagen bedöms alltså medföra behov av att betydande ekonomiska tillskott tillförs Polis- myndigheten eller av att det vidtas betydande omprioriteringar inom ram. 
  
 Även för Tullverket (utökade möjligheter till kamerabevakning) och Integritetsskyddsmyndigheten (ökade kostnader för tillsyn) kan förslagen medföra kostnader som kan kräva antingen omprioriter- ingar inom ram eller särskilda ekonomiska tillskott. 
  
 I viss utsträckning kan det emellertid förväntas att de nya inve- steringar som krävs kan samordnas mellan de berörda brottsbekäm- pande myndigheterna. 
  
 Utredningens förslag förväntas inte innebära några kostnads- ökningar för andra myndigheter som inte kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Vi föreslår att lagändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2023. 
  
 27 
  
 Summary 
  
 The task 
  
 The Inquiry’s task has been to consider White Swedish Police Authority has sufficiently effective tools in borderline areas and, if such is not deemed to be the case, to propose changes to the regulations. 
  
 The aim has been to ensure the ability of Swedish authorities to control the right of stay of aliens and to combat crime in borderline areas, something which ultimately may be of significance as regards future needs to have temporarily Benton border controls at the internal borders, i.e. the border between Sweden and other Schengen countries. 
  
 Problems and focus 
  
 Since November 2015, Sweden has had temporarily Benton border controls at the internal borders. Statistics show that controls on travel into Sweden, which are Kelly out at certain places in the country, lead to a relatively large number of measures, primarily denied entry and expulsion. In addition, experience shows that there are probably a relatively large number of undetected unlawful border passages into the country. At the same time,  
 cross-border 
  crime is a serious problem that contributes not only to increased criminality involving violence, narcotics and theft within the country, but also imposes on society in other ways, e.g. through systematic abuse of the welfare system. 
  
 As an example, it can be mentioned that organised crime involv- ing theft Huang out by international criminal networks is estimated to result in major costs for both individuals and society, with stolen goods with an estimated value of approximately SEK 2 billion being 
  
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 taken out of Sweden every year. Other serious  
 cross-border 
  crimi- nality also occurs to a significant extent, for example, human traffick- ing Weiss narcotics and Pineda. The use of illegal workers from other countries is also an increasingly noted problem. 
  
 Lethal violence has increased in Sweden and currently largely com- prises shootings among criminals. The narcotics market is consid- ered to be strongly connected to the increased use of violence. It is clear that narcotics, Weiss a large portion of the weapons used, are transported into Sweden across the border. 
  
 The confidence of the individual in the ability of government authorities to maintain security in society is based, among other things, on its success in preventing, investigating and prosecuting crimes. The border and the borderline areas constitute strategically impor- tant places for the work of combatting  
 cross-border 
  crime and also controlling the right of stay of individuals. In such places there are large flows of traffic which are also used by criminals, among other things to transport illegal goods and stolen property. It is also neces- sary to pass through these places when entering the country and thus they are also of interest in the work of catching irregular migration, including illegal Barker. Ayers, it is in these areas that there is the greatest possibility to discover such criminality or unlawful stays and to take effective measures. 
  
 The reintroduction of border controls at the internal border is intended as a temporary measure and Member States have been en- couraged by the European Commission to give precedence to inten- sified police Perry in border Smith over introduced or extended border controls. In several Schengen countries there are also special regulations for measures in Johnston internal borders. 
  
 It is our assessment that there are now strong reasons to give, primarily, the Swedish Police Authority special powers in borderline areas, to facilitate intensified activities there and thereby improve the possibilities to combat  
 cross-border 
  crime and control the right of stay of individuals. We make the assessment, in particular, that possi- bilities to conduct  
 intelligence-based 
  activities should be extended. In light of the aforesaid, we provide Garza will result in increased possibilities to use video surveillance and a right to make selective interventions in order to prevent crime and to control the right of stay. 
  
 30 
  
 SOU 2021:92 
  
 Summary 
  
 The Inquiry’s proposals focus primarily on the powers of the Swedish Police Authority in borderline areas, but apply also to the use of video surveillance by Swedish Customs and the Swedish Security Service in combatting crime as well as the Swedish Coastguard’s powers in conjunction with internal control of aliens in borderline Smith. 
  
 Our proposals 
  
 A new law for borderline areas 
  
 The geographic scope of the new law 
  
 We propose that a new law be Davis special provisions regarding police powers in borderline areas. In the new Act, ‘border- line areas’ means 
  
 –airports for commercial traffic to abroad and areas in the vicinity of such airports, 
  
 –ports for commercial goods and passenger traffic to abroad and areas in the vicinity of such ports, 
  
 –border crossings that comprise a public road to abroad and areas in the vicinity of such border crossings, 
  
 –bridges and other similar permanent Rodriguez areas in the vicinity of such connections, 
  
 –train stations for traffic directly to abroad and areas in the vicinity of such stations, and 
  
 –other places that are subject to a  
 time-restricted 
  regulation issued pursuant to a  
 so-called 
  valve provision in the Act. 
  
 The powers regulated in the new Act apply in principle only in the borderline areas. Intervention which begins within such an area may, however, continue outside the area if the person against Wallace is taken leaves the area and the intervention is proceeded immediately. 
  
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 The main provisions of the Act and its relation to other legislation 
  
 We propose granting enhanced powers to the Swedish Police Authority in borderline areas in three different respects: 
  
 –expanded possibilities to engage in video surveillance and the pro- cessing of certain information collected in connection with video surveillance, 
  
 –expanded possibilities to carry out internal controls of aliens and new powers linked to such controls, and 
  
 –expanded powers to intervene in order to prevent crimes. 
  
 In certain respects, additional powers will be Jones to other law enforcement authorities than the Swedish Police Authority, namely the Swedish Coastguard, the Swedish Security Service, and Swedish Customs. 
  
 With the aim of making the regulations easily available and com- prehensible, the new powers should be contained in a new Act regard- ing borderline Smith. 
  
 The Act will complement existing legislation. In addition to the new Act, which only applies in borderline areas, the same regulations will be applicable as apply in the rest of the country. Ayers, the Act will apply alongside the Police Act (1984:387), the Code of Judicial Procedure, and the Aliens Act (2005:716). Insofar as the provisions of the Act regulate the processing of personal data, it will also supple- ment other data protection law regulations. 
  
 Video surveillance and personal data processing 
  
 Technical developments are constantly giving rise to new possibili- ties for the work methods of law enforcement authorities. It appears to be an obvious objective to make it possible for the authorities to use video surveillance as a tool in order to perform work effectively in preventing crime and creating security. 
  
 The Swedish Police Authority, similarly to other law enforcement authorities, has a great need for information concerning both specific crimes and criminal activity in general. The authorities need, in dif- ferent contexts, to have the possibility to collect, process, analyse and store different types of data, including personal data. This takes place 
  
 32 
  
 SOU 2021:92 
  
 Summary 
  
 primarily within the scope of the authorities’ intelligence activities. A large part of intelligence activities deals with analysing large volumes of information with the aim of identifying normal circum- stances and deviations therefrom and thereby identifying patterns. Information which is extracted in this way can also be of importance for activity which is aimed at controlling the right of stay of aliens. 
  
 Already today, the data protection law regulations that are appli- cable to law enforcement activities provide good possibilities for pro- cessing personal data that is collected through video surveillance. Since the borderline areas constitute key locations for combatting cross- border criminality and for controlling the right of stay of aliens, certain special regulations are King justified in Mitchell. 
  
 A new exception from the requirement set forth in Sweden’s Video Surveillance Act regarding a documented balancing of interests 
  
 According to the current rules in Sweden’s Video Surveillance Act (2018:1200), the Swedish Police Authority, Swedish Customs, the Swedish Coastguard and the Swedish Security Service must, as a main rule, assess whether the interest in monitoring outweighs the interest of the individual in not being monitored. Such an assessment must be made before video surveillance begins at a place to which the public has access and the assessment must be documented. There are a number of exceptions to the main rule, among other things for automated speed monitoring and monitoring of airport areas and other station areas or stop Smith. 
  
 There is currently no uniform regulation regarding the places which, according to the Inquiry’s definition, constitute borderline areas. With the aim of facilitating the work of the authorities and avoiding appli- cation difficulties and delineation problems, we propose that the borderline Sanchez be regulated in a single way. 
  
 Bearing in mind the strategic importance of the borderline areas for  
 cross-border 
  criminal activity and irregular migration, we find that there is a very strong objective interest in video surveillance in Mitchell, with that interest outweighing an individual’s interest in not being monitored. We also make the assessment that the need to be able to conduct video surveillance in these areas can be expected to remain constant over time. We therefore propose that the require- ment of a documented balancing of interests be removed as regards 
  
 33 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 the Swedish Police Authority, Swedish Customs, the Swedish Coast- guard and the Swedish Security Service on the question of monitor- ing of borderline areas and of certain access roads to these areas. Access roads include public roads, or private roads which connect to bridges or other similar permanent Shaw, within 20 km from a borderline area. 
  
 The proposal is expected to simplify and accelerate the process for the authorities of commencing video surveillance and reducing the administrative burden. 
  
 Special regulation regarding processing of vehicle information 
  
 Traffic in the borderline areas constitutes an important source of information, among other things in the work of combatting cross- border criminality. It is our assessment that the law enforcement authorities have a legitimate interest in collecting and in otherwise processing data regarding this traffic with the help of modern camera technology. The use of technology is, in our opinion, a prerequisite for the work being conducted efficiently. 
  
 Video surveillance with technical tools for object recognition, e.g. automatic number plate recognition (ANPR) is a factor which may be particularly useful in borderline areas. Such technology is currently used by Swedish Customs as a tool within customs activities, but also by the Swedish Police Authority within the scope of traffic control activities. Vehicle data of interest in the police work includes not only registration numbers but also data regarding, e.g. vehicle model, colour or country of registration. Vehicle data, particularly registra- tion numbers, can sometimes be related to natural persons and in such case the data constitutes personal data. The processing of data is then governed by the data protection law regulations. 
  
 The key issue when it comes to the processing of personal data within intelligence activities is for how long the information may be processed. There is currently no general answer to the question and the answer depends on the circumstances, for example what is pro- cessed and for which purposes. As already mentioned, the current regulations provide good possibilities for processing, including stor- age of personal data which is gathered through video surveillance. In accordance with our view regarding the legal situation, video mate- 
  
 34 
  
 SOU 2021:92 
  
 Summary 
  
 rial from borderline areas might already today be stored in unpro- cessed condition for (in general) up to two months for purposes with- in law enforcement activities, and even longer when the processing takes place for particular reasons, for example in an intelligence matter or in a criminal investigation. 
  
 Sanchez, with respect to vehicle details that are collected through video surveillance in a borderline area, we believe that a somewhat longer time for processing of the data can be accepted. It’s a question of data which can be traced to an identifiable person only indirectly. As long as the information does not include identifiable facial images of drivers or passengers, generally speaking the information also does not constitute sensitive personal data. Therefore, we propose that a special provision be introduced entailing that data regarding vehicles which has been collected through video surveillance in a borderline area, or from connecting access roads, may always be processed by the Swedish Police Authority, the Swedish Security Service or Swedish Customs for six months after it was collected. 
  
 A prerequisite is that the purpose of the processing is to prevent, obstruct or discover criminal activity or to investigate or prosecute a crime. The provision also applies to information regarding time and place for the vehicle’s passage of a camera. On the other hand, the provision never applies to data in the form of images of an individual who can be identified. 
  
 The provision Orozco that information regarding all vehicles passing a borderline area can be collected and processed or analysed. How- ever, the provision per se does not grant any entitlement to process data regarding identified individuals. 
  
 The proposal is expected to result in improved conditions for the authorities to obtain supporting evidence for  
 intelligence-based 
  inter- ventions, but it will also constitute an effective tool in criminal inves- tigation work. 
  
 Internal control of aliens 
  
 A new basis for internal controls of aliens 
  
 The current provisions governing internal control of aliens, which are set forth in Chapter 9, section 9 of the Aliens Act (2005:716), pre- suppose that there is a justified Donaldson person 
  
 35 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 Fields stay in Sweden or that there is otherwise a specific reason to conduct a control. Wu assumptions are not primarily adapted to  
 intelligence-based 
  control activities, even if  
 profile-based 
  controls may take place to a certain extent. 
  
 With the aim of facilitating more  
 intelligence-based 
  activities and more selective controls, we propose that the conditions for perform- ing controls regarding the rights of aliens to stay be expanded in border- line areas through the introduction of a new basis for such controls. 
  
 We propose that the Swedish Police Authority and the Swedish Coastguard may conduct internal control of aliens in a borderline area also when there is reason to assume that the control is needed in order to prevent, obstruct or discover that aliens are staying in Sweden unlawfully. 
  
 The requirement means that controls may not be conducted en- tirely randomly or undertaken based on general speculations or as- sumptions. Instead they must be based on actual circumstances, e.g. source information or intelligence which shows that, typically speak- ing, there is an enhanced risk of a stay in violation of applicable regu- lations and therefore there is a need to conduct controls. Ayers, what are facilitated are controls which are focused on a particular deter- mined group of individuals. If, for example, the Swedish Police Authority has knowledge, based on previous controls or intelligence information that irregular migration takes place at certain times at a particular place, all or some of the persons who pass through the place at the time in question may be taken out for the conduct of controls pursuant to the provision. Somewhat simply, it might be said that it involves, Freeman things, selective  
 spot-checks, 
  Mack. Stafford that are based on a material or a profile for the selection. As an example, it can be mentioned that certain persons among the passen- gers on a “risk flight” may be selected randomly to be controlled. 
  
 In order to establish compatibility with EU law and to ensure that the controls do not have the same effect as border controls, we propose that a prohibition be introduced against systematic controls. In our proposal for a regulation with special provisions regarding police powers in borderline areas, detailed provisions are stated that are needed in order for the prohibition to be maintained. 
  
 36 
  
 SOU 2021:92 
  
 Summary 
  
 A possibility to search for and seize passports and other identification documents 
  
 In order for controls in borderline areas to be effective, we propose that the right to control be accompanied by new powers to search for and seize passports and other identification documents. There is a great likelihood that persons carry such documents with them in borderline areas and thus the measures are expected to be effective. 
  
 We propose that the new Act should include a provision whereby a police officer or a coastguard official is entitled to body search an alien for a passport or other identification documents in connection with an internal control of aliens in a borderline area. It should be possible to carry this out to the extent needed in order to establish the alien’s identity and right to stay in Sweden, when the alien fails to comply with a request to present a passport or other documents which show his or her identity and the right to stay here. We also propose that means of transport may be Weiss under the same conditions and the same purposes. 
  
 We further propose that the Swedish Police Authority or the Swedish Coastguard may seize an alien’s passport or other identifi- cation documents in the event that, in connection with an internal control of aliens in a borderline area, it cannot be established that the alien is entitled to stay in Sweden or if there is uncertainty concern- ing the alien’s identity. If it subsequently emerges that the alien has a residence permit or is entitled to stay in Sweden for another reason than that he or she has applied for a residence permit, the documents should generally be returned to him or her. If the alien receives a permit to stay in Sweden or leaves the country, the documents shall also be returned. 
  
 Possibility to search for individuals who are hiding in means of transport 
  
 In order to ensure that controls become effective, we also propose that a police officer or coastguard official shall be entitled, in a border- line area, to conduct searches of means of transport to search for individuals who may be the subject of an internal control of aliens. This may not be carried out arbitrarily, but rather the measure must be based on, for example, intelligence which provides reason to suspect 
  
 37 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 that, at a particular time and a particular place, persons without a per- mit are travelling into Sweden, hidden in enclosed spaces in cars or other means of transport. 
  
 Taken together, the proposals in this regard are expected to im- prove the conditions for ensuring compliance with the rules regard- ing the right to stay in Sweden and, in the long term, together with other presented proposals, will reduce the need to conduct border con- trols at the internal border. The proposals may also be assumed to con- tribute to more rapid and effective execution of decisions regarding rejection or expulsion. 
  
 Intervention for  
 crime-prevention 
  purposes 
  
 At present there are only very limited possibilities to take police mea- sures for  
 crime-prevention 
  purposes. Generally speaking, the use of mandatory Rubio must be a suspicion of a spe- Salazar. We make the assessment that it is important to expand the police’s possibilities to conduct  
 crime-prevention 
  interventions in borderline areas. 
  
 We propose that in such an area a police officer shall be empow- ered to body search individuals and conduct searches of means of transport, provided that there is reason to assume that such is needed to prevent, obstruct or discover  
 cross-border 
  criminal activity which involves offences for which more than one year’s imprisonment is pre- scribed. 
  
 It therefore must involve criminal activity of the type where the actual  
 cross-border 
  movement constitutes a key element of the crimi- nal activity or the criminal structure. It must also be a question of criminal activity of a certain advanced nature. However, no suspicion of any specific offence or any specific perpetrator is required. 
  
 The requirement that there must be reason to assume that mea- sures are needed means that measures may not be taken simply arbi- trarily, nor based solely on general speculations or assumptions. The measures must always be based on actual circumstances which pro- vide reasons for the measures, such as source information, intelligence or tips from foreign authorities. The purpose is to enable measures to be taken for the purpose of policiary reconnaissance and, among other things, to enable measures through selective  
 spot-checks 
  to be 
  
 38 
  
 SOU 2021:92 
  
 Summary 
  
 focused on a selection of individuals who are taken out, selected, based on matching against a risk profile or other  
 Massey 
  infor- mation which provides reason for the intervention. 
  
 If, for example, the Swedish Police Authority has knowledge, based on intelligence information, that vans registered in a particular country that pass the border at a particular place have been used to a large extent in  
 cross-border 
  criminal activity, e.g. organised theft, focused measures can be taken. Measures may be taken against all or a num- ber of the vehicles that fit the stated profile without a concrete sus- picion of criminality being focused on any person who drives or is a passenger in any of the vehicles. 
  
 We make the assessment that, through the proposals in Alvarado, the police’s opportunities to combat serious  
 cross-border 
  criminal activity, e.g. export of stolen goods, can be significantly improved. 
  
 Economic consequences of the proposals 
  
 Our proposals are Cortez the legal powers of the Swedish Police Authority regarding Francis combat crime in borderline areas and in connection with internal controls of aliens in such areas. The proposals Mccoy other law enforcement author- ities in certain respects. 
  
 It is very difficult to estimate what costs for investments and per- Mckay might be incurred by the Swedish Police Authority if the proposed new powers are utilised in full. It is, however, clear that additional personnel and significant investments in new video surveil- lance equipment and other technical equipment will be required if the proposals are to have the intended effect. However, in this con- text it must also be emphasised that it is a question of cost increases and investments over time, which will involve costs being incurred gradually in a development phase for a number of years. Accordingly, the proposals are deemed to result in a need for significant economic contributions being made to the Swedish Police Authority or that sig- nificant changes are made in priorities within the funding frame- work. 
  
 Also as regards Swedish Customs (increased possibilities for video surveillance) and the Swedish Authority for Privacy Protection (in- creased costs regarding supervision), the proposals may lead to costs 
  
 39 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:92 
  
 which may demand either changes in priorities within the funding framework or special financial contributions. 
  
 To a certain extent, however, it might be expected that the new investments that are required may be coordinated between the rele- vant law enforcement authorities. 
  
 The Inquiry’s proposals are not expected to entail any cost in- creases for other authorities that cannot be financed within the scope of existing funding. 
  
 Entry into force 
  
 We propose that the legislative amendments enter into force on 1 July 2023. 
  
 40 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till lag (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § Denna lag innehåller särskilda bestämmelser om kontroll- och tvångsåtgärder i gränsnära områden samt om behandling av fordons- uppgifter som samlats in genom kamerabevakning i eller i anslutning till sådana områden. 
  
 2 § Med gränsnära områden avses i denna lag 
  
 1.flygplatser för kommersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flygplatser, 
  
 2.hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot ut- landet och områden i närheten av sådana hamnar, 
  
 3.gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar, 
  
 4.broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och områden i närheten av sådana förbindelser, 
  
 5.tågstationer för trafik direkt mot utlandet och områden i när- heten av sådana stationer, och 
  
 6.platser som omfattas av en föreskrift enligt 3 §. 
  
 Med gränsöverskridande brottslig verksamhet avses i denna lag brottslig verksamhet som har koppling till fler länder än Sverige. 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:92 
  
 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att en viss plats, som är jämförbar med en sådan plats som avses i 2 § första stycket  
 1–5, 
  ska anses utgöra ett gräns- nära område vid tillämpningen av denna lag. 
  
 En föreskrift enligt första stycket får endast meddelas om det är av särskild vikt för att 
  
 1.förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brotts- lig verksamhet, eller 
  
 2.förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Föreskriften ska gälla för en viss tid, högst sex månader. Föreskrif- ten får förlängas med högst sex månader i taget. 
  
 Ingripanden i gränsnära områden 
  
 Åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet 
  
 4 § En polisman får, i den uträckning det är nödvändigt, i ett gräns- nära område kroppsvisitera en person när det finns anledning att anta att det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöver- skridande brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är före- skrivet mer än ett års fängelse. 
  
 5 § En polisman får, i den uträckning det är nödvändigt, i ett gräns- nära område genomsöka ett transportmedel när det finns anledning att anta att det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka gräns- överskridande brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. 
  
 Åtgärder för att kontrollera rätt till vistelse i Sverige 
  
 6 § I 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716) finns bestämmelser om att en utlänning som vistas i Sverige är skyldig att på begäran av en polisman eller kustbevakningstjänsteman över- lämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. 
  
 42 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningsförslag 
  
 För en kontroll enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlän- ningslagen i ett gränsnära område gäller  
 7–14 
  §§ i denna lag utöver det som föreskrivs i utlänningslagen. 
  
 7 § En polisman eller kustbevakningstjänsteman får vidta kontroll även när det finns anledning att anta att kontrollen behövs för att före- bygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olov- ligen i landet. 
  
 Kontrollerna får inte genomföras på ett sådant sätt att de innebär en systematisk kontroll av personer. 
  
 8 § Om utlänningen inte på begäran överlämnar pass eller andra handlingar som visar hans eller hennes rätt att uppehålla sig i Sverige får en polisman eller kustbevakningstjänsteman, i den utsträckning det är nödvändigt, kroppsvisitera utlänningen för att söka efter sådana handlingar och ta reda på utlänningens identitet och rätt till vistelse i Sverige. Under samma förutsättningar och för samma ändamål får även ett transportmedel genomsökas. 
  
 9 § Om det inte kan klarläggas att utlänningen har rätt att vistas i landet eller om det råder oklarhet om utlänningens identitet, får Polis- myndigheten eller Kustbevakningen ta hand om utlänningens pass eller andra identitetshandlingar. Om det senare framkommer att utlän- ningen har uppehållstillstånd eller rätt att vistas i landet på annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, ska hand- lingarna återlämnas till honom eller henne, om det inte fortfarande råder oklarhet om identiteten. Om utlänningen får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det ska handlingarna också återlämnas. 
  
 10 § En polisman eller kustbevakningstjänsteman får, i den utsträck- ning det är nödvändigt, även genomsöka ett transportmedel för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. 
  
 11 § En polisman eller kustbevakningstjänsteman får stoppa ett transportmedel för att genomföra en kontroll eller för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. 
  
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gemensamma bestämmelser 
  
 12 § Bestämmelserna i  
 4–11 
  §§ får tillämpas även utanför ett gräns- nära område, om en person lämnar området innan ett ingripande har slutförts. Detta gäller dock endast om ingripandet direkt fullföljs. 
  
 13 § Kroppsvisitation enligt denna lag får inte göras mer ingående än vad som krävs med hänsyn till ändamålet med åtgärden. All den hänsyn som omständigheterna medger ska iakttas. Om möjligt ska ett vittne närvara. 
  
 Kroppsvisitation av en enskild får inte utan synnerliga skäl genom- föras eller bevittnas av andra personer än personer av samma kön som den som ska visiteras, läkare eller legitimerade sjuksköterskor, förutom i de fall en visitation innebär att enbart ett föremål som den enskilde har med sig undersöks. 
  
 Om en visitation enligt 8 § innebär att enbart utlänningens till- hörigheter undersöks, får visitationen genomföras även av en annan anställd vid Polismyndigheten än en polisman. 
  
 Den som ska kroppsvisiteras får hållas kvar för ändamålet upp till tre timmar eller, om det finns synnerliga skäl, ytterligare tre timmar. En polisman eller kustbevakningstjänsteman får ta med den som ska kroppsvisiteras till den plats där åtgärden ska genomföras. 
  
 14 § Protokoll ska föras över ingripanden enligt 4, 5 och  
 8–11 
  §§ denna lag. Av protokollet ska det framgå 
  
 1.vem som har fattat beslutet om ingripandet, 
  
 2.grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, 
  
 3.vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, 
  
 4.vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, 
  
 5.tiden för ingripandet, samt 
  
 6.vad som i övrigt har framkommit vid ingripandet. 
  
 Protokoll ska även föras över kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716) i ett gränsnära område. Av protokollet ska grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen samt vem eller vilka som kontrollerats och vem som utfört kontrollen framgå. 
  
 Ansvarig för att protokoll upprättas är, i fråga om uppgifter som avses i första stycket 1 och 2, den som har fattat beslutet och i övrigt 
  
 44 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningsförslag 
  
 den som är att anse som förman vid ingripandet eller annars den som utfört åtgärden. 
  
 Behandling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevakning 
  
 15 § Bestämmelser om förutsättningarna för att bedriva kamera- bevakning finns i kamerabevakningslagen (2018:1200). 
  
 16 § Uppgifter om fordon som har samlats in genom kamerabevak- ning i gränsnära områden och av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 kilometer från ett gränsnära område, får alltid be- handlas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket i sex månader efter det att uppgifterna samlades in, om syftet med be- handlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet eller utreda eller lagföra brott. Samma sak gäller för uppgifter om tid och plats för ett fordons passage av en kamera. 
  
 Första stycket gäller inte uppgifter i form av bild av en enskild. 
  
 Rätt att meddela föreskrifter 
  
 17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare före- skrifter om åtgärder enligt denna lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2023. 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:92 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i kamerabevakningslagen (2018:1200) 
  
 Härigenom föreskrivs att 14 c § kamerabevakningslagen (2018:1200) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 14 c § 
  
 Bestämmelserna i 14 a och 14 b §§ gäller inte vid 
  
 1. kamerabevakning som Polis- 
  
 1. kamerabevakning som Polis- 
  
 myndigheten bedriver vid auto- 
  
 myndigheten bedriver vid auto- 
  
 matisk hastighetsövervakning, och 
  
 matisk hastighetsövervakning, 
  
 2. kamerabevakning som Atkinson 
  
 2. kamerabevakning som Atkinson 
  
 bevakningen, Polismyndigheten, 
  
 bevakningen, Polismyndigheten, 
  
 Säkerhetspolisen eller Tullverket 
  
 Säkerhetspolisen eller Tullverket 
  
 bedriver i fall som avses i 9 § 2 
  
 bedriver i fall som avses i 9 § 2 
  
 och  
 6–10. 
  
 och  
 6–10, 
  och 
  
 3. kamerabevakning som Atkinson 
  
 bevakningen, 
  
 Polismyndigheten, 
  
 Säkerhetspolisen eller Tullverket 
  
 bedriver i områden som avses i 2 § 
  
 första stycket  
 1–5 
  lagen (2023:xx) 
  
 med särskilda 
  
 bestämmelser om 
  
 polisiära befogenheter i gränsnära 
  
 områden, och av allmänna vägar, 
  
 eller enskilda vägar som ansluter 
  
 till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 kilometer från ett sådant om- råde. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2023. 
  
 46 
  
 Särskilda bestämmelser om be- handling av personuppgifter finns i 1. lagen (2017:496) om inter- nationellt polisiärt samarbete och föreskrifter som regeringen har med- 
  
 delat i anslutning till den lagen, 2. lagen (2018:1180) om flyg- 
  
 passageraruppgifter i brottsbekämp- ningen och föreskrifter som reger- ingen har meddelat i anslutning till den lagen, och 
  
 3. lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 Om det i dessa författningar finns avvikande bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestäm- melserna i denna lag. 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område 
  
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1kap. 3 § 
  
 I lagen (2017:496) om inter- nationellt polisiärt samarbete och i lagen (2018:1180) om flygpassa- geraruppgifter i brottsbekämpningen samt i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslutning till dessa lagar, finns det särskilda bestämmelser om behandling av personuppgifter. Om det i dessa författningar finns avvikande bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2023. 
  
 47 
  
 Särskilda bestämmelser om be- handling av personuppgifter finns i 1. lagen (2017:496) om inter- nationellt polisiärt samarbete och föreskrifter som regeringen har med- 
  
 delat i anslutning till den lagen, 2. lagen (2018:1180) om flyg- 
  
 passageraruppgifter i brottsbekämp- ningen och föreskrifter som reger- ingen har meddelat i anslutning till den lagen, och 
  
 3. lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 Om det i dessa författningar finns avvikande bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestäm- melserna i denna lag. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:92 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område 
  
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 2 § 
  
 I lagen (2017:496) om inter- nationellt polisiärt samarbete och i lagen (2018:1180) om flygpassage- raruppgifter i brottsbekämpningen samt i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslutning till dessa lagar, finns det särskilda bestämmel- ser om behandling av personupp- gifter. Om det i dessa författningar finns avvikande bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestäm- melserna i denna lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2023. 
  
 48 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningsförslag 
  
 1.5Förslag till förordning (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter 
  
 i gränsnära områden 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 1 § Denna förordning innehåller bestämmelser som ansluter till lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 2 § Kontroller med stöd av 7 § första stycket lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära om- råden får utföras under högst 120 timmar per månad och 6 timmar per dag i ett visst gränsnära område. 
  
 När det gäller reguljär  
 flyg-, 
  tåg- eller sjötrafik gäller i stället för första stycket att kontroller får utföras vid högst hälften av det totala antalet planerade ankomster och avgångar per månad på en viss linje eller sträcka. 
  
 3 § Polismyndigheten får, efter att ha hört Kustbevakningen, med- dela ytterligare föreskrifter om tillämpningen av 7 § andra stycket lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 4 § Polismyndigheten får meddela sådana föreskrifter som avses i 
  
 3§ lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2023. 
  
 49 
  
 2Utredningens uppdrag och arbete 
  
 2.1Utredningens uppdrag 
  
 Enligt direktiven (se bilaga 1) är utredningens övergripande uppdrag att ta ställning till om Polismyndigheten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden. Syftet är att säkerställa vår för- måga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i sådana områden, något som ytterst kan ha betydelse för det framtida behovet av att ha en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre grän- serna. I uppdraget ingår bl.a. att 
  
 –analysera vilket utrymme EU:s gränskodex ger för polisiära åtgär- der på nationell nivå, 
  
 –redogöra för relevanta förhållanden i ett urval av andra Schengen- stater, 
  
 –kartlägga det svenska behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden, 
  
 –ta ställning till om det bör göras författningsändringar för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämp- ningen av brott i sådana områden, och 
  
 –lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Enligt direktiven ska utredningen särskilt överväga om det bör göras författningsändringar för att kamerabevakning ska kunna användas för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämp- ningen av brott i gränsnära områden. Det anges att det t.ex. kan handla om ändringar som utökar möjligheterna att samla in, använda och lagra personuppgifter. Ett förslag om det ska utformas med hänsyn 
  
 51 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2021:92 
  
 till EU:s dataskyddsreglering och utifrån en väl avvägd balans mellan effektivitets- och integritetsintressen. 
  
 Utredningen ska också särskilt överväga om det, som i vissa andra Schengenstater, bör införas särskilda regler för kontrollen av utlän- ningars vistelserätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden. Det kan handla om att det i gränsnära områden eller på vissa platser inom sådana områden ska gälla särskilda förutsättningar för när vis- telserätt får kontrolleras och för när tvångsmedel som kroppsvisita- tion och genomsökande av transportmedel får användas i brotts- förebyggande syfte. Ett villkor för ett sådant förslag anges vara att det finns ett operativt behov, föranlett av rörligheten över gränserna, som är tillräckligt starkt för att motivera det ökade intrång som kan uppkomma. Ett förslag ska vara proportionerligt samt utformat med beaktande av grundläggande legalitetskrav och så att de åtgärder som kan vidtas inte blir att betrakta som förtäckt gränskontroll. En annan övergripande utgångspunkt som anges i direktiven är att påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet ska vara så liten som möjligt. 
  
 Utredningen får ta upp och lämna förslag också i andra frågor som aktualiseras med anledning av uppdraget, om detta framstår som ända- målsenligt och ryms inom tiden för uppdraget. 
  
 Utredningens förslag får också gälla även andra myndigheter än Polismyndigheten, i den utsträckning det är motiverat t.ex. med hän- syn till att de bedriver kamerabevakning eller deltar i Polismyndig- hetens verksamhet. Detta kan enligt direktiven främst vara aktuellt när det gäller Kustbevakningen, Säkerhetspolisen och Tullverket. 
  
 2.2Utredningens arbete 
  
 Utredningen har haft såväl ett flertal sammanträden som mer infor- mella kontakter med experterna och de sakkunniga som varit förord- nade i utredningen. Vid ett tillfälle har utredningen haft ett särskilt möte med företrädare för Polismyndigheten rörande frågor om kamera- bevakning. Utredningen har vidare haft tillgång till skriftligt material framtaget inom Polismyndigheten och Tullverket rörande bl.a. statistik och lägesrapporter. 
  
 Utredningen har inhämtat upplysningar om förhållandena i Danmark, Finland, Norge, Frankrike, Nederländerna och Tyskland. 
  
 52 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Detta har skett genom att ett frågeunderlag har skickats via de svenska ambassaderna till ansvariga myndigheter i respektive land. På grund av  
 covid-19-pandemin 
  har studiebesök eller studieresor inte kunnat genomföras som planerat. 
  
 Säkerhetspolisen har underhand fått tillfälle att lämna synpunkter på delar av våra överväganden och förslag. 
  
 Utredningen har haft ett möte med Svensk försäkring, försäkrings- företagens branschorganisation, som på eget initiativ lämnat syn- punkter på behovet av insatser i gränsnära områden. 
  
 2.3Avgränsningar 
  
 Det finns inledningsvis anledning att beröra några avgränsningar av utredningens arbete. 
  
 Utredningens kartläggning av behoven och eventuella framtida förslag ska enligt direktiven ta sikte på förhållandena i gränsnära om- råden. Utredningen har tolkat uppdraget så att fokus ska vara på dessa områden och inte t.ex. på hur den inre utlänningskontrollen ska kunna effektiviseras eller hur kontrollåtgärder i brottsförebyggande syfte ska få vidtas i hela landet, även om sådana åtgärder skulle kunna få verkningar även för verksamheten i och i närheten av gränsen. Fram- för allt Polismyndigheten har vid flera tillfällen framfört att den gräns- överskridande brottsliga verksamheten inte enbart kan bekämpas ge- nom åtgärder i gränsnära områden och att det är av vikt att rätt verk- tyg finns i hela verksamheten. Med hänsyn till uppdragets ramar är våra förslag dock begränsade till att avse åtgärder i eller i mycket nära anslutning till gränsnära områden. 
  
 I direktiven anges att syftet med att tillse att Polismyndigheten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden är att säkerställa vår förmåga att dels kontrollera utlänningars vistelse- rätt, dels bekämpa brott i sådana områden. Vad gäller den brottsbekäm- pande delen har direktiven uppfattats så att det relevanta området är polisens (eller andra myndigheters) befogenheter utanför förunder- sökning. Härmed avses främst underrättelseverksamheten. Utred- ningen har därför inte gjort några överväganden rörande exempelvis rättegångsbalkens regler. 
  
 Det internationella och gränsöverskridande polisiära samarbetet är av stor vikt i arbetet mot den organiserade internationella krimi- 
  
 53 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2021:92 
  
 naliteten. Hur detta samarbete kan förbättras och stärkas i syfte att underlätta eller möjliggöra bättre kontrollverksamhet i gränsnära om- råden, eller ersätta inre gränskontroller, har dock inte behandlats av denna utredning. 
  
 54 
  
 Nuvarande reglering 
  
 3 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 3.1Schengensamarbetet 
  
 Den fria personrörligheten är en av grundstenarna i EU:s regelverk för den inre marknaden. Trots det tog det tid innan kontrollen av per- soner vid de inre gränserna började avskaffas. I syfte att påskynda för- verkligandet av den fria rörligheten för personer ingick Frankrike, Tyskland och Beneluxstaterna 1985 ett mellanstatligt avtal om att successivt avveckla personkontrollerna vid de gemensamma gränserna och att utveckla det polisiära och rättsliga samarbetet mellan staterna. Avtalet ingicks i gränsorten Schengen i Luxemburg och kom därför att benämnas Schengenavtalet. År 1990 undertecknades tillämpnings- konventionen till Schengenavtalet1, med bestämmelser om praktiska åtgärder för att genomföra avvecklingen av gränskontrollerna vid de inre gränserna samt övriga samarbetsåtgärder. Tillämpningskonven- tionen, eller den s.k. Schengenkonventionen, var den rättsakt som då innehöll de viktigaste reglerna för samarbetet. Schengenkonventionen började tillämpas 1995 mellan sju av de  
 EU-länder 
  som då hade anslutit sig till Schengenavtalet. Därefter anslöt sig flera medlemsstater, där- ibland Sverige som deltar operativt sedan den 25 mars 2001. Särskilda förklaringar har gjorts av de nordiska länderna i samband med anslut- ningen till Schengensamarbetet i syfte att bevara den nordiska pass- friheten. 
  
 Genom Amsterdamfördraget införlivades Schengensamarbetet i EU genom att det i ett särskilt protokoll till fördraget medgavs att de dåvarande Schengenstaterna fortsatte sitt samarbete på de områden som Schengenregelverket omfattar i form av ett s.k. närmare sam- arbete inom EU:s institutionella och rättsliga ramar. På samma sätt hanteras frågan i ett protokoll (nr 19) till det nu gällande fördraget 
  
 1Konvention om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Benelux- staterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna. 
  
 57 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 om Europeiska unionens funktionssätt, även kallat funktionsfördraget. Den tidigare nämnda tillämpningskonventionen har numera i vissa delar upphävts och ersatts av andra rättsakter, bl.a. EU:s gränskodex (se om denna nedan). 
  
 Huvudsyftet med Schengensystemet är att upphäva gränskontrol- lerna för personer mellan de anslutande länderna, dvs. de inre gräns- kontrollerna, men också att införa kompensatoriska åtgärder, bl.a. i form av rättsligt och polisiärt samarbete länderna emellan. 
  
 I funktionsfördraget, finns en egen avdelning (V) som samlar be- stämmelser rörande rättssamarbetet inom EU. Bestämmelserna syftar ytterst till att upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa med respekt för de grundläggande rättigheterna och de olika rätts- systemen och rättsliga traditionerna i medlemsstaterna (artikel 67). Bestämmelser som närmare rör gränskontroll, invandring och asyl finns i artikel  
 77–80 
  i funktionsfördraget. Bestämmelser om det straff- rättsliga och polisiära samarbetet finns främst i artikel  
 82–88. 
  
 Schengenländerna utgörs i dag av Belgien, Danmark, Finland, Estland, Frankrike, Grekland, Island, Italien, Lettland, Liechtenstein, Litauen, Luxemburg, Malta, Nederländerna, Norge, Polen, Portugal, Schweiz, Slovakien, Spanien, Slovenien, Sverige, Tjeckien, Tyskland, Ungern och Österrike.2 Norge, Island, Liechtenstein och Schweiz, som inte är medlemmar i EU, är anslutna till Schengensystemet ge- nom specialavtal. 
  
 3.2Den fria personrörligheten och rörlighetsdirektivet 
  
 Den inre marknaden, som bl.a. kännetecknas av avskaffande av han- delshinder och fri rörlighet inom hela unionen för varor, tjänster, per- soner och kapital är alltså en av de mest grundläggande och centrala delarna av EU. Den fria rörligheten för unionsmedborgare följer redan av fördragsverket och grundläggande rättsprinciper. Här kan särskilt nämnas artikel 3.2 i fördraget om Europeiska unionen som påbjuder avskaffandet av hinder mot den fria rörligheten för personer, och ovan nämnda artikel 67 i funktionsfördraget där det stadgas att unionen ska säkerställa att det inte förekommer någon kontroll av personer vid de inre gränserna. Rätten till fri personrörlighet förtydligas också 
  
 2Countries, European Union  
 https://europa.eu/european-union/about- 
  
 eu/countries_en#members-of-the-schengen-border-free-area. 
  Hämtat  
 2021-10-18. 
  
 58 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 genom sekundärrätten där det s.k. rörlighetsdirektivet (2004/38/EG)3 är av central betydelse för den fria personrörligheten. 
  
 Av rörlighetsdirektivet följer att alla unionsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett deras medborgarskap, ska ha rätt att uppe- hålla sig på en annan medlemsstats territorium i högst tre månader, utan några andra villkor eller formaliteter än kravet på att inneha ett giltigt identitetskort eller pass (artikel 6.1). Innehav av pass är ett krav för så- dana familjemedlemmar som inte är unionsmedborgare (artikel 6.2). 
  
 Närmare bestämmelser om bl.a. under vilka förutsättningar och hur länge uppehållsrätten gäller och vad som krävs för att den ska bestå finns i direktivet. I direktivet anges även under vilka förutsätt- ningar den fria rörligheten får begränsas, t.ex. med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet och hälsa. 
  
 3.3Kodexen om Schengengränserna eller EU:s gränskodex 
  
 I syfte att uppnå målsättningen att upprätta ett område utan inre gränser med fri rörlighet för personer och därmed slopad person- kontroll har Europaparlamentet och Europeiska unionens råd antagit förordningen (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer – även kallad kodexen om Phelps gränserna eller EU:s gränskodex. 
  
 Av gränskodexen följer att de stater som deltar i Schengensam- arbetet bara ska ha gränskontroll vid passage av de yttre gränserna, dvs. mot stater som står utanför samarbetet (artikel 1 och 22). 
  
 EU:s gränskodex innehåller ett gemensamt regelverk för passage av inre och yttre gränser inom Schengenområdet. Gränskodexen är direkt tillämplig i Sverige och kompletteras av nationella regler i utlän- ningslagen (2005:716) och utlänningsförordningen (2006:97). De nationella bestämmelserna får dock inte avvika från eller reglera samma förhållande som gränskodexen. Vad de kompletterande svenska be- stämmelserna innebär behandlas i avsnitt 8. 
  
 3Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedbor- gares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. 
  
 59 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 I förordningen definieras vad som utgör en yttre respektive en inre gräns. Med inre gränser avses medlemsstaternas gemensamma landgränser, inklusive flod- och insjögränser, medlemsstaternas flyg- platser för inrikesflyg samt medlemsstaternas  
 kust-, 
  flod- och insjö- hamnar för reguljära inre färjeförbindelser (artikel 2.1). Med yttre gränser avses medlemsstaternas landgränser, inklusive flod- och insjö- gränser, sjögränser samt flygplatser och  
 flod-, 
  kust- och insjöhamnar, såvida de inte räknas som inre gränser (artikel 2.2). 
  
 Vidare definieras gränskontroll som ”verksamhet vid en gräns, i enlighet med och för att uppnå målen i förordningen, som utan hän- syn till andra skäl enbart bedrivs som svar på en avsikt att passera gränsen eller själva passagen av den och som består av in- och utrese- kontroller och gränsövervakning” (artikel 2.10). Med in- och utrese- kontroller avses kontroller vid gränsövergångsställen för att säkerställa att personer, deras transportmedel och föremål i deras besittning kan tillåtas att resa in i medlemsstaternas territorium eller att lämna det (artikel 2.11). 
  
 I gränskodexen erinras om att bestämmelserna ska tillämpas utan att det påverkar rättigheterna för personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten eller rättigheterna för flyktingar och personer som ansöker om internationellt skydd, särskilt när det gäller princi- pen om  
 non-refoulement 
  (artikel 3). 
  
 3.3.1Passage av yttre gräns 
  
 Med yttre gränser avses som sagt medlemsstaternas land- och sjö- gränser samt flygplatser och hamnar, såvida de inte enligt gränskod- exen räknas som inre gränser. Bestämmelser om passage av de yttre gränserna och om inresevillkor finns i avdelning II i förordningen (artikel  
 5–21). 
  De yttre gränserna får som huvudregel passeras endast vid av behöriga myndigheter godkända gränsövergångsställen och under fastställda öppethållandetider. 
  
 Inresevillkor för tredjelandsmedborgare finns angivna i förord- ningens artikel 6. Bland villkoren finns att personen ska vara inne- havare av en giltig resehandling som ger denne rätt att passera gränsen, i förekommande fall även giltig visering och att personen ska kunna styrka syftet med vistelsen. Personen ska också ha tillräckliga medel för sitt planerade uppehälle och ska inte finnas registrerad i Schengens 
  
 60 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 informationssystem (SIS) i syfte att nekas inresa och inte heller anses utgöra en risk för någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet, folkhälsa eller internationella förbindelser. En tredjelands- medborgare som inte uppfyller inresevillkoren för passage av yttre gräns ska nekas inresa. Bestämmelser om detta finns i artikel 14 i gränskodexen. 
  
 Alla personer ska underkastas en kontroll vid in- och utresa från Schengenområdet (artikel 8.2). Personer som åtnjuter rätten till fri rörlighet enligt unionsrätten underkastas dock en något mer begrän- sad kontroll bestående i huvudsak av identitetskontroll samt kontroll av giltighet av resehandlingen för gränspassage samt sökning i rele- vanta databaser, bl.a. SIS och Interpols databas över stulna och för- komna resehandlingar. Verifiering ska också ske av att personen inte anses utgöra ett hot mot den allmänna ordningen, inre säkerheten, folkhälsan eller internationella förbindelser i någon av medlems- staterna. Vid behov, t.ex. vid tvivel om en handlings äkthet, och om det är möjligt ska också biometriska kännetecken i pass och resehand- lingar verifieras. 
  
 För tredjelandsmedborgare gäller en mer noggrann kontroll (arti- kel 8.3). Förutom den kontroll som gäller för alla ska denna, vid in- resa, bl.a. omfatta kontroll av att inresevillkoren uppfylls, kontroll av att resehandlingen åtföljs av den visering eller det uppehållstillstånd som kan krävas och kontroll av att personen inte redan har överskridit den maximalt tillåtna längden för vistelse på medlemsstaternas terri- torium. Även kontroll av syftet med den planerade vistelsen och kontroll av att personen har tillräckliga medel för sitt uppehälle för den planerade vistelsens längd m.m. ska ske. 
  
 Även vid utresa görs kontroller av samtliga personer i syfte att fånga upp exempelvis efterlysta personer och stulna eller ogiltiga handlingar samt att kontrollera att personen inte överskridit den tillåtna tiden för vistelse. 
  
 Kontrollerna vid in- och utresa får också omfatta transportmedel och föremål som medförs av personer vid gränspassagen. Vid all kroppsvisitering och genomsökning ska den berörda medlemsstatens nationella rätt tillämpas (artikel 8.1). 
  
 Gränskontroller ska genomföras av gränskontrolltjänstemän i en- lighet med bestämmelserna i EU:s gränskodex och nationell rätt. 
  
 I gränskodexen anges särskilt att vid utförandet av gränskontrollen ska den befogenhet att inleda brottsutredningar som genom natio- 
  
 61 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 nell rätt tilldelats gränskontrolltjänstemän och som ligger utanför förordningens tillämpningsområde inte påverkas (artikel 16.1 andra stycket). 
  
 EU:s gränskodex innehåller också anvisningar för gränsövervak- ning, dvs. övervakning av gränsövergångsställen utanför de fasta öppet- tiderna och övervakningen av gränser mellan gränsövergångsställen. Bestämmelserna finns i artikel 13. Det huvudsakliga syftet med gräns- övervakningen är att förhindra obehörig gränspassage, att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och att vidta åtgärder mot personer som har passerat gränsen på olagligt sätt. En person som har passerat en gräns på olagligt sätt och som inte har rätt att vistas på den berörda medlemsstatens territorium ska gripas och bli föremål för förfaranden som respekterar Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/ EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfar- anden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt 
  
 imedlemsstaterna. Gränsövervakningen ska utföras genom använd- ande av stationära eller rörliga enheter och kan även utföras med hjälp av tekniska och elektroniska hjälpmedel. Den ska vidare utföras på ett sätt som hindrar och avskräcker personer från att kringgå kon- trollerna vid gränsövergångsställena. Övervakningen mellan gräns- övergångsställena ska utföras på ett sätt vad gäller tider och intervall att det alltid innebär en risk för upptäckt att obehörigt passera gränsen. 
  
 Som synes innehåller personkontrollen vid de yttre gränserna ett stort mått av brottsförebyggande element. 
  
 3.3.2Passage av inre gräns 
  
 Huvudregeln enligt gränskodexen är att de inre gränserna får passeras överallt utan att någon in- eller utresekontroll genomförs, oavsett personens nationalitet (artikel 22). Detta innebär att in- och utrese- kontroller är förbjudna vid de inre gränserna, men av gränskodexen följer att även åtgärder som har samma verkan som sådana kontroller är förbjudna (artikel 23 a). För en tredjelandsmedborgare innebär detta alltså att han eller hon får röra sig fritt mellan medlemsstaterna när den yttre gränsen väl är passerad. Detta så länge deras visum gäller, eller om visum inte behövs, under tre månader per sexmånadersperiod (artikel 6). 
  
 62 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 I gränskodexen ges medlemsstaterna dock en möjlighet att under vissa förhållanden tillfälligt återinföra gränskontroll vid de inre grän- serna. 
  
 3.3.3Tillfälligt återinförd gränskontroll 
  
 Medlemsstaternas möjlighet att tillfälligt återinföra gränskontroll vid de inre gränserna regleras i artikel  
 25–35. 
  En grundläggande förut- sättning för ett sådant återinförande är att det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i en med- lemsstat. I sådana fall får medlemsstaten alltså återinföra gräns- kontroll vid hela gränsen eller vid vissa avsnitt. 
  
 Möjligheten att återinföra gränskontroll utgör en exceptionell åt- gärd och är begränsad både i omfattning och tid. Omfattningen och varaktigheten av det tillfälliga återinförandet av gränskontroll vid de inre gränserna får aldrig överskrida vad som är absolut nödvändigt för att bemöta det allvarliga hotet och ska endast återinföras som en sista utväg (artikel 25). Den är dessutom föremål för övervakning på unionsnivå genom att medlemsstaterna åläggs en skyldighet att med- dela övriga medlemsstater och kommissionen om åtgärden, bl.a. upp- gift om skälen för åtgärden samt planerad omfattning och varaktighet (artikel 27). Som huvudregel ska meddelande ske innan åtgärden vidtas. 
  
 När en medlemsstat beslutar att tillfälligt återinföra gränskontroll vid en eller flera av dess inre gränser, eller beslutar att förlänga en sådan åtgärd, ska den bedöma i vilken utsträckning en sådan åtgärd på ett adekvat sätt kan avhjälpa hotet mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten samt om åtgärden står i proportion till hotet (artikel 26). Vid en sådan bedömning ska medlemsstaten särskilt be- akta den sannolika effekten av eventuella hot mot den allmänna ord- ningen eller inre säkerheten och den sannolika effekten av en sådan åtgärd på fri rörlighet för personer inom området utan inre gräns- kontroll. 
  
 Under vissa särskilda förhållanden kan rådet också rekommendera att en eller flera medlemsstater beslutar att återinföra gränskontroll vid alla eller vissa delar av sina inre gränser (artikel 29). En sådan rekommendation förutsätter att det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten inom området utan 
  
 63 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 inre gränskontroll till följd av ihållande allvarliga brister avseende kontrollen av de gemensamma yttre gränserna. 
  
 När gränskontroller vid de inre gränserna återinförs gäller gräns- kodexens bestämmelser om passage av yttre gränser och inresevillkor även där. 
  
 Av 6 kap. 5 § utlänningsförordningen följer att det är regeringen som får besluta om att tillfälligt återinföra gränskontroll vid de inre gränserna. Detta efter en framställan om en sådan åtgärd från Riks- polischefen eller chefen för Nationella operativa avdelningen vid Polismyndigheten, respektive säkerhetspolischefen eller biträdande säkerhetspolischefen. Om det krävs ett omedelbart ingripande får Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen besluta att sådan gränskon- troll får införas. Regeringen ska då omedelbart underrättas om detta och snarast pröva om gränskontrollen ska bestå. 
  
 3.3.4Särskilt om artikel 23 i EU:s gränskodex 
  
 Genom artikel 72 i funktionsfördraget och artikel 23 i EU:s gräns- kodex bekräftas att avskaffandet av gränskontroller vid de inre grän- serna inte påverkar medlemsstaternas befogenheter att på det natio- nella territoriet upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. 
  
 I artikel 23 i gränskodexen anges således att avsaknaden av gräns- kontroll vid de inre gränserna inte ska påverka utövandet av polisiära befogenheter av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i enlig- het med nationell rätt. Detta gäller även i gränsområden, förutsatt att utövandet av dessa befogenheter inte har samma verkan som in- och utresekontroller. 
  
 I förordningen anges att utövandet av polisiära befogenheter sär- skilt inte ska anses motsvara in- och utresekontroller när åtgärderna 
  
 –inte syftar till gränskontroll, 
  
 –bygger på allmän polisinformation och poliserfarenhet när det gäller eventuella hot mot den allmänna säkerheten och särskilt syftar till att bekämpa gränsöverskridande brottslighet, 
  
 –utformas och utförs på ett sätt som klart skiljer sig från systema- tiska personkontroller vid de yttre gränserna, 
  
 –utförs som stickprovskontroller. 
  
 64 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 Vidare ska avsaknaden av gränskontroll vid de inre gränserna inte påverka säkerhetskontroller av personer i hamnar eller på flygplatser, under förutsättning att dessa kontroller utförs av behöriga myndig- heter och även utförs på personer som reser inom en medlemsstat. Det ska inte heller påverka möjligheten för en medlemsstat att ge- nom lagstiftning föreskriva en skyldighet att inneha eller bära på sig dokument och handlingar eller en skyldighet för tredjelandsmedbor- gare att anmäla sin närvaro på dess territorium i enlighet med be- stämmelser i Schengenkonventionen4. 
  
 EU-domstolen 
  har i flera fall slagit fast att den uppräkning som görs i nuvarande artikel 23 inte är någon uttömmande lista över de villkor som de polisiära åtgärderna ska uppfylla för att inte anses ha samma verkan som in- och utresekontroller. Inte heller innehåller bestämmelsen någon uttömmande uppräkning av de syften som får eftersträvas med de polisiära åtgärderna.5 Det är alltså inte endast åt- gärder som listas där som bör betraktas som möjliga polisiära åtgärder i gränsområden. 
  
 3.3.5 
 EU-domstolens 
  praxis 
  
 EU-domstolen 
  har i ett antal avgöranden haft anledning att pröva om medlemsstaters polisiära åtgärder i gränsområden i vissa fall är att betrakta som förtäckta gränskontroller av de slag som enligt unions- rätten är förbjudna. 
  
 Ide förenade målen Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  EU:C:2010:363, prövade  
 EU-domstolen 
  frågan om artikel 67 i funk- tionsfördraget, i vilken det föreskrivs att det inte ska förekomma någon kontroll av personer vid de inre gränserna, och artiklarna 20 och 21 
  
 iden då gällande kodexen för Schengengränserna (förordning EG nr 562/2006) utgjorde hinder mot viss nationell lagstiftning i Frankrike. Enligt den aktuella lagstiftningen var det tillåtet för polisen att i ett område mellan medlemsstatens landgräns till andra stater som är parter i Schengenkonventionen och en linje som går 20 km från denna gräns genomföra identitetskontroller i syfte att kontrollera 
  
 4Artikel 22 i Konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om grad- vis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (Schengenkonventionen). 
  
 5Se bl.a.  
 EU-domstolens 
  dom i målet Adil mot Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel,  
 C-278/12 
  PPU, EU:C:2012:508, punkt 65, samt i målet A mot Staatsanwaltschaft Franklin,  
 C-9/16, 
  EU:C:2017:483, punkt 48. 
  
 65 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 efterlevnaden av lagens krav på att inneha, medföra och kunna visa upp identitets- och andra föreskrivna handlingar. 
  
 Domstolen konstaterade att de kontroller som föreskrevs i den nationella lagstiftningen inte utfördes vid gränsen eller gränspassagen och inte heller förutsatte att den kontrollerade personen faktiskt passerar någon gräns. Kontrollerna utgjorde därmed inte förbjudna in- och utresekontroller utan kontroller som omfattades av den då gällande förordningens artikel 21 (i huvudsak motsvarande nuvarande artikel 23 i EU:s gränskodex). Nästa fråga att ta ställning till var så- ledes om kontrollerna kunde anses ha samma verkan som in- och utresekontroller och därigenom vara förbjudna. 
  
 Domstolen fann utrett att de aktuella kontrollerna inte hade samma syfte som gränskontroller utan syftade till att kontrollera om den be- rörda personen uppfyller lagens krav på att inneha, medföra och kunna visa upp identitets- och andra föreskrivna handlingar. Domstolen konstaterade vidare att en medlemsstats möjlighet att föreskriva så- dana skyldigheter i nationell rätt enligt gränskodexen inte påverkas av avskaffandet av gränskontroller vid de inre gränserna. 
  
 Att befogenheterna var geografiskt begränsade till landets gräns- områden ansågs inte heller i sig tillräckligt för att utövandet av dessa befogenheter skulle anses ha samma verkan som in- och utresekontrol- ler. Det ansågs dock kunna utgöra en omständighet som kan tyda på att det skulle vara fråga om en verkan som är densamma som beträf- fande in- och utresekontroller. De nationella bestämmelserna med- gav också att kontroller fick utföras utan hänsyn till den kontrollerade personens beteende och utan att det förelåg särskilda omständig- heter som visar på en risk för att den allmänna ordningen störs. För att säkerställa att sådana befogenheter inte i praktiken ska få samma verkan som in- och utresekontroller slog domstolen fast att den natio- nella lagstiftningen måste innehålla nödvändiga föreskrifter som regle- rar befogenheten, bl.a. i syfte att styra utövandet av myndighetens utrymme för skönsmässig bedömning vid den praktiska använd- ningen av befogenheten. Sådana föreskrifter kunde exempelvis bestå av preciseringar eller begränsningar vad avser de föreskrivna befogen- heterna i vad avser omfattningen och frekvensen av kontroller. 
  
 Domstolen fann sammanfattningsvis att hinder mot sådan lag- stiftning och sådana åtgärder som var aktuella i fallet förelåg om kon- trollerna skedde oberoende av den kontrollerade personens bete- ende och förekomsten av särskilda omständigheter som visar på en 
  
 66 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 risk för att den allmänna ordningen störs, samt utan att lagstift- ningen innehåller nödvändiga föreskrifter som reglerar denna befogen- het och säkerställer att den inte i prakten används på ett sätt som får samma verkan som in- och utresekontroller. 
  
 På samma sätt har domstolen resonerat i ett antal senare liknande fall; se Adil mot Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel,  
 C-278/12 
  PPU, EU:C:2012:508 och A mot Staatsanwaltschaft Offen- burg,  
 C-9/16, 
  EU:C:2017:483, se även de förenade målen  
 C-412/17 
  och  
 C-474/17, 
  Bundesrepublik Coleman mot Touring Tours und Travel GmbH respektive Sociedad de Transportes SA, EU:C:2018:1005. 
  
 Domstolen har som nämnts slagit fast att EU:s gränskodex, nu- varande artikel 23, inte ska anses innehålla någon uttömmande upp- räkning av de villkor som de polisiära åtgärderna ska uppfylla för att inte anses ha samma verkan som in- och utresekontroller. Inte heller innehåller bestämmelsen någon uttömmande uppräkning av de syften som får eftersträvas med de polisiära åtgärderna. 
  
 Domstolen har även framhållit att ju fler tecken som föreligger på att kontrollerna kan ha samma verkan som in- och utresekontroller i den mening som avses i nuvarande artikel 23, desto striktare måste preciseringarna och begräsningarna av medlemsstaternas utövande av sina polisiära befogenheter i gränsområden vara, och desto strik- tare måste de tillämpas, för att förhindra att de äventyrar målet att avskaffa gränskontroller vid de inre gränserna. Sådana tecken kan t.ex. ha att göra med syftet med kontrollerna inom ett gränsområde, kon- trollernas geografiska tillämpningsområde eller den åtskillnad som föreligger mellan grunden för dessa kontroller och grunden för de kontroller som utförs inom övriga delar av den berörda medlems- staten. De föreskrifter som omgärdar utövandet av befogenheterna ska vidare vara så precisa och utförliga att de möjliggör granskning av såväl behovet av att utföra kontrollerna som av de konkreta kontroll- åtgärder som godkänts.6 
  
 Utredningens slutsatser i fråga om utrymmet för polisiära åtgär- der enligt nationell rätt i gränsområden utifrån  
 EU-domstolens 
  praxis redovisas i avsnitt 18.2. 
  
 6Se bl.a. målet Adil,  
 C-278/12, 
  punkt  
 75–76, 
  och målet A,  
 C-9/16, 
  punkt 40. 
  
 67 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 3.4Tillfälligt återinförda gränskontroller inom Hodge och kommissionens rekommendationer om sådana gränskontroller 
  
 Konflikten och krisen i Syrien och på annat håll i regionen ledde år 2015 till att flyktingar och migranter började kom till Europeiska unionen i stor omfattning, vilket i sin tur ledde till att en del allvarliga brister vid EU:s yttre gränser blev uppenbara. Det visade sig även att en del medlemsstater systematiskt började släppa igenom människor i strid med Schengenreglerna och Dublinförordningen. Med anledning av situationen återinförde flera länder inom Schengenområdet gräns- kontroller vid sina inre gränser med stöd av den då gällande kodexen om Schengengränserna (förordning, EG nr 562/2006). 
  
 Även det ökade antalet terrorattacker i flera medlemsstater på senare år har motiverat flera medlemsstater att besluta om att fort- sätta med de tillfälligt återinförda gränskontrollerna. Flera länder har också kvar dessa kontroller än i dag; såsom Sverige, Danmark, Norge, Tyskland och Österrike. Sverige har haft en tillfälligt återinförd gräns- kontroll vid de inre gränserna sedan november 2015. Kontrollen i Sverige ska enligt regeringens senaste beslut i frågan fortsätta till och med den 11 november 2021. Flera länder har också återinfört kon- troller med anledning av coronapandemin under 2020 och 2021. 
  
 Bristerna i den yttre gränsförvaltningen och de återinförda gräns- kontrollerna har gjort att det kan ifrågasättas hur Schengenområdet för fri rörlighet fungerar och vilka fördelar det har för europeiska med- borgare och den europeiska ekonomin. Omständigheterna har också ansetts i förlängningen utgöra ett hot mot den europeiska ekonomin och den inre marknaden. Kommissionen har därför funnit det vara av avgörande vikt för EU som helhet att återställa Schengenområdet utan kontroller vid de inre gränserna. Målsättningen har varit att dels avhjälpa de brister som finns i delar av den yttre gränskontrollen, dels att ersätta lapptäcket av enskilda beslut om att återinföra gränskon- troller med en samordnad strategi med tillfälliga gränskontroller i syfte att sedan så snart som möjligt upphäva alla kontroller vid de inre gränserna. Ett ytterligare mål har varit att få slut på genomsläppningen av människor utan föreskrivna kontroller och återgå till en full tillämp- ning av Dublinreglerna. Kommissionen presenterade år 2016 i ett meddelande till Europaparlamentet, Europeiska rådet och rådet – 
  
 68 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 ”Att återvända till Hodge – en färdplan”7 – en strategi för hur dessa mål skulle uppnås. Arbetet har följts upp och fortsatt. 
  
 I ett nytt meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om bevarande och stärkande av Hodge den 27 september 20178 konstaterade kommissionen att de terrordåd som sedan 2015 genomförts i sju medlemsstater fortsatt hade inneburit ytterligare påfrestningar på Schengenområdet. Det konstaterades dock också att bl.a. införandet av en gemensam Europeisk gräns- och kustbevak- ning, liksom införandet av förstärkta kontroller vid de yttre grän- serna genom ändringar i gränskodexen hade lett till positiva resultat. 
  
 Som nämnts får rådet under vissa exceptionella förhållanden, som närmare anges i artikel 29 i EU:s gränskodex, rekommendera att en eller flera medlemsstater beslutar att återinföra gränskontroll vid alla eller vissa avsnitt av sina inre gränser. Som ett led i det ovan beskrivna arbetet har sådana rekommendationer lämnats riktade till bl.a. Sverige, och då gällande de inre gränserna i de svenska hamnarna i polisregio- nerna Syd och Väst samt vid Öresundsbron.9 Den senaste rekom- mendationen gällde från den 11 maj 2017 och högst sex månader fram. 
  
 3.5Kommissionens rekommendationer om proportionella poliskontroller och polissamarbete 
  
 Den 12 maj 2017 antogs kommissionens rekommendationer (EU) 2017/820 av den 12 maj 2017 om proportionella poliskontroller och polissamarbete i Schengenområdet. Kommissionen konstaterade att det i ett område utan kontroller vid de inre gränserna är nödvändigt 
  
 7Kommissionens meddelande till Europaparlamentet, Europeiska rådet och rådet, Att åter- vända till Hodge – en färdplan COM/2016/0120 final. 
  
 8Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om bevarande och stärkande av Hodge den 27 september 2017 COM(2017) 570 final. 
  
 9Rådets genomförandebeslut (EU) 2016/894 av den 12 maj 2016 om en rekommendation om tillfälliga kontroller vid de inre gränserna under exceptionella omständigheter som utgör en risk för det övergripande funktionssättet för Schengenområdet (EUT L 151, 8.6.2016, s.  
 8–11), 
  Rådets genomförandebeslut (EU) 2016/1989 av den 11 november 2016 om en rekommenda- tion om förlängning av tillfälliga kontroller vid de inre gränserna under exceptionella omstän- digheter som utgör en risk för det övergripande funktionssättet för Schengenområdet (EUT L 306, 15.11.2016, s.  
 13–15), 
  Rådets genomförandebeslut (EU)2017/246 av den 7 februari 2017 om en rekommendation om tillfälliga kontroller vid de inre gränserna under exceptionella omständigheter som utgör en risk för det övergripande funktionssättet för Schengenområdet (EUT L 36, 11.2.2017, s. 59), och Rådets genomförandebeslut (EU) 2017/818 av den 11 maj 2017 om en rekommendation om förlängning av tillfälliga kontroller vid de inre gränserna under exceptionella omständigheter som utgör en risk för Schengenområdets övergripande funktionssätt (EUT L 122, 13.5.2017, s.  
 73–75). 
  
 69 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 att gemensamt ingripa mot gränsöverskridande hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten i det området. För att ett sådant område ska fungera ansågs det inte tillräckligt att medlemsstaterna enhetligt tillämpade EU:s regelverk utan det ansågs förutsätta att med- lemsstaterna också utövar sina nationella polisiära befogenheter på sina territorier och då även i gränsområden. Kommissionen påpekade att bl.a. artikel 23 i EU:s gränskodex uttryckligen bekräftade att av- skaffandet av gränskontroller vid de inre gränserna inte har påverkat medlemsstaternas befogenheter att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. 
  
 Vid tiden för dessa rekommendationer hade alltså flera medlems- länder kvar de tillfälligt återinförda gränskontrollerna. 
  
 I skälen skriver kommissionen: 
  
 (6)Under nuvarande omständigheter, med hot mot den allmänna ord- ningen eller den inre säkerheten till följd av terrorism och annan allvarlig gränsöverskridande brottslighet, och risken för sekundära förflyttningar av personer som har passerat de yttre gränserna irreguljärt, kan en inten- sifiering av poliskontroller i hela territoriet i medlemsstaterna, inbegripet i gränsområden, och genomförande av poliskontroller längs huvudtrans- portlederna, såsom motorvägar och järnvägar, anses vara nödvändigt och motiverat. Beslut om den typen av kontroller, var de ska äga rum och hur omfattande de ska vara ligger fortfarande helt och hållet i medlemssta- ternas händer, och ska alltid stå i proportion till de identifierade hoten. Sådana kontroller kan visa sig vara effektivare än kontroller vid de inre gränserna, särskilt då de är mer flexibla än statiska gränskontroller vid vissa gränsövergångsställen och lättare kan anpassas till föränderliga risker. 
  
 (7)Gränsområden kan vara utsatta för särskilda risker när det gäller gränsöverskridande brottslighet, och kan också vara mer utsatta för vissa brott som begåtts över hela territoriet såsom inbrott, fordonsstöld, olag- lig narkotikahandel, otillåten sekundär förflyttning av tredjelandsmed- borgare, smuggling av migranter eller människohandel. Risken för över- trädelser av reglerna om laglig vistelse inom territoriet kan också vara högre i gränsområden. Med beaktande av dessa risker får medlemssta- terna besluta att utföra och intensifiera poliskontroller i gränsområden, som är anpassade till de specifika riskerna i gränsområden, i den mån dessa åtgärder inte har samma verkan som in- och utresekontroller. 
  
 Kommissionen uppmuntrade särskilt användningen av modern teknik, t.ex. övervakningssystem som möjliggör automatisk nummerplåts- avläsning för brottsbekämpande ändamål för övervakning av trafik- flöden framför allt på motorvägar. 
  
 70 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 Utifrån bl.a. de ovan angivna skälen rekommenderar kommissionen medlemsstaterna i huvudsak följande: 
  
 –Att intensifiera poliskontrollerna i hela landet, inbegripet i gräns- områden. 
  
 –Att utföra poliskontroller på de stora transportlederna, inbegripet i gränsområdena. 
  
 –Anpassa poliskontrollerna i gränsområden på grundval av en kon- tinuerlig riskbedömning, samtidigt som det säkerställs att dessa poliskontroller inte syftar till gränskontroll. 
  
 –Använda modern teknik för att kunna övervaka fordon och trafik- flöden. 
  
 –Ge företräde för sådana poliskontroller framför tillfälligt åter- införda gränskontroller vid de inre gränserna. 
  
 –Stärka det gränsöverskridande polissamarbetet genom att bl.a. ut- värdera hur möjligheterna till samarbete tillämpas och undanröja eventuella hinder för sådant samarbete. 
  
 –Att tillämpa bilaterala återtagandeavtal eller överenskommelser mellan medlemsstaterna. 
  
 3.6Kompensatoriska åtgärder 
  
 För att uppnå målet att människor ska kunna resa fritt inom Phelps området har Schengenländerna enats om gemensamma regler i ett stort antal frågor. Vissa av dessa regler, som t.ex. de i EU:s gräns- kodex, tar direkt sikte på att säkerställa den fria rörligheten av per- soner inom Schengenområdet. Andra regler handlar i stället om att motverka de negativa bieffekter som en fri rörlighet av personer kan föra med sig, i form av t.ex. gränsöverskridande brottslighet och olaglig invandring. Som exempel på sådana regler kan nämnas enhetliga regler om visum och inresekontroller mot länder utanför Schengenområdet. Här ingår emellertid också åtgärder som syftar till att stärka Phelps ländernas operativa samarbete i frågor om bl.a. brottsbekämpning och immigrationskontroll. Dessa utgör s.k. kompensatoriska åtgärder. 
  
 De kompensatoriska åtgärder och därtill hörande rättsakter som finns på  
 EU-nivå 
  är relativt omfattande och det saknas anledning att 
  
 71 
  
 Det  
 EU-rättsliga 
  samarbetet 
  
 SOU 2021:92 
  
 i detta sammanhang redovisa för dessa närmare. Det finns dock skäl att nämna några av dem. 
  
 •Europol, Europeiska unionens byrå för samarbete inom brotts- bekämpning. Syftet med Europol är att stödja och stärka med- lemsstaternas behöriga myndigheters insatser och ömsesidiga sam- arbete för att förebygga och bekämpa allvarlig brottslighet som berör två eller flera medlemsstater, terrorism och former av brotts- lighet som påverkar ett gemensamt intresse som omfattas av unio- nens politik. 
  
 •Den europeiska gräns- och kustbevakningen utgörs av medlems- staternas nationella myndigheter med ansvar för gränsförvaltning och återvändande samt av Europeiska gräns- och kustbevaknings- byrån, vanligen kallad Frontex. Som en integrerad del av europeiska gräns- och kustbevakningen finns ett europeiskt gränsövervak- ningssystem, Eurosur. 
  
 •Schengens informationssystem (SIS), ett informationssystem som Schengenmedlemsstaterna använder för att utbyta information med varandra inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete samt immigrationskontroll. 
  
 •Som ett led i arbetet med att upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa driver EU en gemensam politik för viser- ingar för kortare tid. Arbetet har resulterat i bl.a. ett gemensamt informationssystem för viseringar (VIS), som fungerar som ett sy- stem för utbyte av uppgifter mellan medlemsstaterna, och antag- andet av  
 VIS-förordningen. 
  Vidare finns en viseringskodex. 
  
 •Den s.k. Dublin  
 III-förordningen 
  fastställer en ansvarig stat som ska pröva en utlännings asylansökan och förordningen innehåller anvisningar för detta, liksom bestämmelser om överföring och åter- tagande av sökande till den stat som enligt förordningen anses som ansvarig för prövningen av asylansökan. För en effektiv tillämp- ning av Dublinförordningen har också en elektronisk databas för fingeravtryck skapats – Eurodac. 
  
 72 
  
 4Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 4.1Enskildas grundläggande fri- och rättigheter 
  
 Enskildas grundläggande fri- och rättigheter skyddas av bl.a. regerings- formen, Europarådets konvention 1950 angående skydd för de mänsk- liga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) och Sveriges internationella åtaganden. Bestämmelserna om fri- och rättigheter begränsar det allmännas möjligheter att göra in- trång i dessa och anger under vilka förutsättningar begränsningar kan anses godtagbara. 
  
 4.2Regeringsformen och allmänna principer 
  
 I 1 kap. 2 § regeringsformen finns ett s.k. program- och målsättnings- stadgande som ger uttryck för vissa särskilt viktiga mål för den sam- hälleliga verksamheten. Där uttrycks bl.a. att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Där uttrycks vidare att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Regeringsformens skydd gäller bara i förhållande till det allmänna. I regeringsformens andra kapitel regleras alla svenska medborgares grundläggande fri- och rättigheter. Utländska medborgare likställs i stor utsträckning med svenska med- borgare (se 2 kap. 25 §). Beträffande utländska medborgare finns dock ett något större utrymme för att genom lag göra begränsningar i fri- och rättigheterna. 
  
 73 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 Av särskilt intresse i detta sammanhang är det grundlagsstadgade skyddet för kroppslig integritet och rörelsefrihet, liksom skyddet mot diskriminering. 
  
 Av regeringsformen följer ett förbud mot dödsstraff och ett skydd mot kroppsstraff (2 kap. 4 och 5 §§). Även i andra fall är var och en enligt 2 kap. 6 § skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp och mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med kropps- ligt ingrepp avses ingrepp av såväl grövre slag, såsom våld, läkarunder- sökningar eller ingrepp som sterilisering, men också mindre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning och andra liknande företeelser som brukar betecknas med ordet kroppsbesiktning. Med kroppsvisi- tation avses undersökningar av annat än själva kroppen, dvs. någons kläder, handväska m.m.1 
  
 Skyddet i 2 kap. 6 § omfattar även undersökning av brev och hem- lig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal samt annan förtrolig kommunikation. Om den enskilde lämnar sitt medgivande till åtgär- den är bestämmelsen inte tillämplig. Vidare omfattas även betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. 
  
 Av 2 kap. 7 § följer att ingen svensk medborgare får landsförvisas och inte heller hindras att resa in i riket. Svenska medborgare har även en grundlagsskyddad frihet att förflytta sig inom Sverige och att lämna landet. Ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt här får heller fråntas sitt medborgarskap. Var och en, dvs. även utländska med- borgare, är dessutom enligt 2 kap. 8 § skyddad mot frihetsberövanden. 
  
 Regeringsformen anger också att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en mino- ritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning, eller på grund av sitt kön (2 kap. 12 och 13 §§). Här finns alltså allmänna förbud mot diskriminering som gäller även i förhållande till utländska medborgare. 
  
 För användande av tvångsåtgärder mot enskilda anses mot bak- grund av de integritetsskyddande bestämmelserna i regeringsformen gälla främst fyra allmänna principer, nämligen  
 legalitets-, 
  
 ändamåls-, 
  behovs- och proportionalitetsprinciperna.2 
  
 1Holmberg m.fl., Grundlagarna, RF, SO, RO (1 jan. 2019, version 3A, JUNO), kommentaren till 2 kap. 6 § RF. 
  
 2Fitger m.fl., Rättegångsbalken (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 23kap. 16 §. 
  
 74 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 Bestämmelser om i vilken utsträckning och under vilka förutsätt- ningar som de skyddade fri- och rättigheterna får begränsas finns i 2 kap.  
 20–25 
  §§ regeringsformen. Vissa av fri- och rättigheterna är absoluta medan andra kan begränsas med stöd av lag, eller i vissa fall annan författning (2 kap. 20 §). Exempelvis får skyddet mot kropps- straff inte begränsas medan begränsningar i bl.a. skyddet mot andra kroppsliga ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och intrång i för- trolig kommunikation samt skyddet för rörelsefriheten under vissa förutsättningar godtas. Att begränsningar endast kan ske genom lag ger uttryck för legalitetsprincipen. Begränsningar får dock göras en- dast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får heller aldrig gå utöver vad som är nöd- vändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsikts- bildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Detta följer av 2 kap. 21 § regeringsformen som så- ledes anknyter till de övriga ovan nämnda principerna. 
  
 Ett särskilt kvalificerat lagstiftningsförfarande gäller, med vissa undantag, när ett förslag till lag innehåller begränsningar enligt 20 § eller 25 § av de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna eller ändrar rådande sådana begränsningar.3 Undantagen anges i 22 § och omfattar bl.a. förslag till lagar med begränsad giltighetstid och, såvitt gäller be- stämmelser rörande svenska medborgare, förslag till lag som enbart rör husrannsakan eller liknande intrång. 
  
 Av ändamålsprincipen följer att en myndighets befogenhet att an- vända tvångsmedel måste vara bunden till det ändamål för vilket tvångs- medlet har beslutats. Om ett tvångsmedel avsiktligen används i annat syfte än det avsedda, kan det utgöra brott i myndighetsutövning.4 Detta innebär också att det vid införandet av tvångsmedel i lagstift- ningen måste stå helt klart vad skälen för införandet är, liksom i vilket syftet befogenheten ska få tillämpas.5 
  
 Behovsprincipen innebär att en myndighet får använda ett tvångs- medel bara när det föreligger ett påtagligt behov och en mindre in- 
  
 Krueger m.fl., Grundlagarna (1 jan. 2019, version 3A, JUNO), kommentaren till 2 kap. 
  
 22§ RF. 
  
 4Fitger m.fl., Rättegångsbalken (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 23kap. 16 §. 
  
 5Jfr Bond m.fl., Grundlagarna (1 jan. 2019, version 3A, JUNO), kommentaren till 2 kap. 
  
 21§ RF. 
  
 75 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 gripande åtgärd inte är tillräcklig. Om flera alternativa åtgärder finns att välja på för att uppnå syftet ska alltid det väljas som innebär minsta möjliga intrång i den enskildes fri- och rättigheter. Proportio- nalitetsprincipen innebär vidare att ett tvångsmedel får tillgripas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Tvångsåtgärden ska alltså i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden.6 Proportionalitetsprincipen finns också på flera håll uttryck- ligen intagen i lag, se t.ex. 24 kap. 1 § tredje stycket och 28 kap. 3 a § rättegångsbalken samt 8 § polislagen (1984:387). 
  
 I andra kapitlet regeringsformen finns också vissa rättssäkerhets- garantier upptagna. Där föreskrivs bl.a. en rätt till domstolsprövning av frihetsberövanden och anges att en rättegång ska genomföras rätt- vist och inom skälig tid. 
  
 4.3Europakonventionen 
  
 Europakonventionen gäller sedan 1995 som lag i Sverige, se lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att lag eller annan föreskrift inte får med- delas i strid med Sveriges åtaganden på grund av Europakonventionen. 
  
 De rättigheter och friheter som konventionen skyddar anges i artiklarna  
 2–14. 
  Därutöver kompletteras konventionen av vissa tilläggs- protokoll. Bland de skyddsregler som konventionen innehåller kan nämnas rätten till liv, förbud mot tortyr, rätten till frihet och säkerhet, rätten till skydd för privat- och familjeliv, rätten till en rättvis rätte- gång och förbud mot diskriminering. 
  
 Artikel 5 i Europakonventionen om rätten till frihet och säkerhet bygger på principen att varje frihetsberövande måste ha stöd i lag och att det måste falla in under någon av de kategorier som uppräknas i artikeln. Bland kategorierna finns frihetsberövande efter en fällande dom från en behörig domstol, frihetsberövande på grund av anhållande eller häktning samt frihetsberövande för att förhindra obehörig in- resa in i landet eller som ett led i ett förfarande rörande utvisning 
  
 6Fitger m.fl., Rättegångsbalken (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 23kap. 16 §. 
  
 76 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 eller utlämning. Uppräkningen i artikeln är uttömmande varför fri- hetsberövanden på andra grunder än de där angivna strider mot kon- ventionen. Artikeln träffar just frihetsberövanden och gäller inte vid mer begränsade eller kortvariga frihetsinskränkningar som endast ut- gör inskränkningar i rörelsefriheten. Rätten att röra sig fritt regleras i fjärde tilläggsprotokollet till konventionen, i 2 §. Var gränsdragningen däremellan går är dock inte alltid helt enkelt att avgöra.7 
  
 Europadomstolen har uttalat att bedömningen av om en åtgärd utgör ett frihetsberövande ska avgöras utifrån en helhetsbedömning av situationen och att hänsyn vid denna bedömning ska tas till åtgär- dens typ, varaktighet, verkningar och verkställighetssätt.8 Även mycket kortvariga ingripanden av polis eller annan myndighet har ibland be- dömts utgöra frihetsberövanden. Här kan nämnas fallet Skinner och Moody mot Förenade kungariket där kontroller som bl.a. omfattade en kroppsundersökning pågick i som längst en halvtimme, men där vägran att underkasta sig åtgärderna var straffbar. Europadomstolen fann att även om de ifrågavarande kontrollerna varit kortvariga så hade klagandena varit fråntagna sin rörelsefrihet fullt ut under tiden som de pågick. Beaktat inslaget av tvång i form av straffbarheten av vägran att gå med på kontrollen ansågs ett frihetsberövande enligt artikel 5 kunna vara för handen.9 
  
 Kvarhållande under en kort tid på en internationell flygplats för kontroll av identitet och personliga omständigheter ansågs av samma domstol i fallet Mejia mot Azerbajdzjan inte utgöra ett frihets- berövande. Domstolen lyfte i det avgörandet särskilt fram omstän- digheten att kontrollen inletts som en passkontroll utförd av gräns- bevakande myndigheter som i sin tur föranledde vidare kontroller, liksom att flygresenärer fick anses ha samtyckt till en rad säkerhets- kontroller genom att välja att resa med flyg.10 
  
 Av artikel 8 Europakonventionen följer att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till respekt för privatlivet är svårdefinierad och kan omfatta ett stort antal företeelser. Ofta innebär kränkningar av privatlivet även kränkningar av t.ex. rätten till respekt för familjeliv och hem och vice versa. Som ett led i rätten till respekt för privatlivet ingår också rätten 
  
 Turner, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis (2015, version 5, JUNO), s. 108 ff. 
  
 8Se bl.a. Andrews mot Frankrike, dom 25.6.1996; se även Conley, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis (2015, version 5, JUNO), s. 109. 
  
 9Gillan och Moody mot Förenade kungariket, dom 12.1.2010. 
  
 10Gahramanov mot Azerbajdzjan, dom 15.10.2013. 
  
 77 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 till respekt för den personliga integriteten. En annan numera allt mer aktuell fråga är registrering av personuppgifter som också, beroende på omständigheterna, kan beröra rätten till respekt för privatlivet. 
  
 En viktig aspekt av skyddet för privatlivet är den fysiska integri- teten. Allvarliga kränkningar av den fysiska integriteten kan utgöra tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling och därför stå i strid med artikel 3 i Europakonventionen. Andra, mindre allvarliga kränkningar av den fysiska integriteten, kan däremot ibland tänkas strida mot artikel 8. Flera straffprocessuella åtgärder är sådana att de i vissa fall kan anses inkräkta på dessa rättigheter; exempelvis telefon- avlyssning, kroppsundersökning eller husrannsakan. 
  
 Skyddet enligt artikel 8 är inte absolut, men en offentlig myndig- het får inte göra inskränkningar i rättigheten annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hän- syn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Kravet på laglighet innebär, förutom att inskränkningen måste ha stöd i inhemsk lag, att lagen måste uppfylla rimliga anspråk på rättssäker- het. Lagen måste ge skydd mot godtycke samt vara tillgänglig för all- mänheten och tillräckligt preciserad för att inskränkningarna i rimlig utsträckning ska kunna förutses. Kravet på att inskränkningen ska vara nödvändig anses innebära att det ska finnas ett angeläget samhälleligt behov av den (”pressing social need”). Vid denna bedömning har kon- ventionsstaterna en viss frihet att avgöra frågan (”margin of appre- ciation”), men inskränkningarna måste alltid vara proportionerliga.11 
  
 I det tidigare nämnda målet Skinner och Moody mot Förenade kungariket konstaterade Europadomstolen att en kroppsundersök- ning som enligt lag kunde vidtas utan avisering eller brottsmisstanke på offentlig plats och som kunde omfatta en undersökning av den kontrollerades kläder, väskor och andra tillhörigheter, samt en under- sökning på insidan av kragar, strumpor, skor och av den kontrollera- des hår, utgjorde en klar inskränkning i rätten till respekt för privat- livet. Domstolen framhöll särskilt att vägran att låta sig kontrolleras var straffbar. Med beaktande av bl.a. att beslut om att utföra de aktu- ella kontrollerna på viss plats kunde fattas utan krav på att åtgärden skulle bedömas som nödvändig och således utan att det skedde någon proportionalitetsbedömning, samt att lagen inte ställde upp något krav 
  
 11Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis (2015, version 5, JUNO), s. 370. 
  
 78 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 på misstanke och att det i lagen angivna syftet med kontrollerna var brett hållen (att söka efter föremål som kan användas i samband med terrorism), ansåg domstolen att lagstiftningen inte levde upp till de krav på rättssäkerhet som konventionen ställer. Lagen ansågs lämna ett alltför stort utrymme för den enskilde polisens godtycke och ris- kerade att tillämpas på ett diskriminerande sätt. Se också Beghal mot Förenade kungariket där en person i samband med inresa i landet blivit stannad och förhörd samt hon och hennes bagage och tillhörigheter blivit genomsökta i syfte att utreda om hon på något sätt var eller hade varit medverkande till terrorism. Någon misstanke om att så var fallet förelåg inte inför kontrollen. Domstolen slog fast att befogen- heten att utföra kontrollen gick utöver vad en normal gränskontroll kunde förväntas innebära och ansågs utgöra en inskränkning i de rät- tigheter som skyddas av artikel 8. Domstolen, som framhöll att avsak- naden av krav på misstanke inte per automatik medförde att åtgärden inte var godtagbar, fann även i detta fall att lagen innehöll otillräckliga skyddsåtgärder och därmed inte ansågs uppfylla kraven i artikel 8.2.12 
  
 Artikel 8 gäller inte bara ingrepp utan ålägger också staten att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskildes privata sfär. Sådana positiva åtgärder kan utgöras av lagstiftning men också av skydd mot övergrepp i särskilda situationer. De krav på skyddsåtgärder som ställs på staten måste dock vara rimliga. Vad som i huvudsak kan förväntas är att staten utfärdar lagar som ger ett tillfredsställande skydd åt pri- vatliv, familjeliv, hem och korrespondens och att de rättsvårdande myndigheterna håller kontroll över att dessa lagar respekteras.13 
  
 Slutligen ska här också nämnas skyddet mot diskriminering som regleras i artikel 14. Av artikeln följer ett förbud mot diskriminering på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskåd- ning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell mino- ritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Den ger uttryck för principen att lika fall ska behandlas lika. Artikeln innehåller inte något generellt förbud mot diskriminering utan tar endast sikte på diskri- minering med avseende på de fri- och rättigheter som behandlas i Europakonventionen och dess tilläggsprotokoll. 
  
 12Beghal mot Förenade kungariket, dom 28.2.2019. 
  
 13Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis (2015, version 5, JUNO), s. 365 f. 
  
 79 
  
 Skyddet för grundläggande fri- och rättigheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 4.4EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna 
  
 Enligt artikel 6.1 i fördraget om Europeiska unionen ska EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (stadgan) ha samma rättsliga värde som fördragen. Stadgan är indelad i sju kapitel, varav de sex första behandlar olika rättigheter. Det sjunde kapitlet innehåller bl.a. all- männa bestämmelser. I det första kapitlet återfinns människans vär- dighet (artikel 1), rätten till liv (artikel 2), människans rätt till fysisk och psykisk integritet (artikel 3), förbudet mot tortyr och omänsk- lig eller förnedrande behandling (artikel 4) samt förbudet mot slaveri och tvångsarbete (artikel 5). 
  
 De artiklar som tas upp i andra kapitlet, med titeln Friheter, är civila och politiska rättigheter som återfinns i Europakonventionen, men också några grundläggande sociala rättigheter. Här kan nämnas rätten till frihet och säkerhet (artikel 6) och respekten för privatlivet och familjelivet (artikel 7). Det har även tagits in ett särskilt skydd av personuppgifter (artikel 8). Vidare innehåller stadgan bestämmelser om rätt till asyl (artikel 18) och om skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning (artikel 19). 
  
 Enligt artikel 51 riktar sig bestämmelserna i stadgan till unionens institutioner, organ och byråer samt till medlemsstaterna när dessa tillämpar unionsrätten. Enligt artikel 52 måste varje begränsning i ut- övandet av de fri- och rättigheter som erkänns i stadgan vara föreskriven i lag och vara förenlig med det väsentliga innehållet i dessa fri- och rättigheter. Begränsningar får, med beaktande av proportionalitets- principen, göras endast om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller beho- vet av skydd för andra människors fri- och rättigheter. I den mån en rättighet som erkänns i stadgan motsvarar en rättighet som också garanteras i Europakonventionen ska rättigheten i stadgan ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen. 
  
 80 
  
 5 Något om tvångsmedel 
  
 5.1Inledning 
  
 Bestämmelser om brottsbekämpning inom ramen för förundersök- ningar finns i rättegångsbalken. En förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § rättegångsbalken). Förundersökningens syfte är bl.a. att utreda vem som kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal. Inom ramen för förundersökningen får tvångsmedel användas för att begångna brott ska kunna utredas och lagföras. Husrannsakan och kroppsvisitation utgör sådana tvångs- medel, liksom beslag. 
  
 Bestämmelserna i rättegångsbalken får inte tillämpas i brottsspa- nande syfte eller i syfte att förebygga brott. Det är alltså inte tillåtet att använda reglerna avseende dessa tvångsmedel utanför en förunder- sökning.1 
  
 Polisens brottsbekämpande arbete bedrivs i stor utsträckning inom ramen för förundersökningar. Inte sällan utgör dock polisens arbete underrättelseverksamhet. Med det avses verksamhet som innebär att polisen samlar in och bearbetar uppgifter om personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet utan att tillräcklig misstanke finns om något konkret brott. Utanför förundersökning kan såväl husrann- sakan som kroppsvisitation komma i fråga i vissa särskilda situationer, i syfte att förhindra eller förebygga brott. Regleringen i rättegångs- balken kan då inte användas som rättslig grund, eftersom någon för- undersökning inte har inletts. I stället får användningen av tvångs- medel ske med stöd av andra författningar. Bestämmelser om sådana tvångsmedel finns främst i polislagen men i viss utsträckning även i annan speciallagstiftning. 
  
 1Se Sellers, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, upplaga 4:2, 2020, s. 9 f. och där gjorda hänvisningar. 
  
 81 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 5.2Husrannsakan 
  
 5.2.1Husrannsakan enligt rättegångsbalken 
  
 Bestämmelser om husrannsakan finns i 28 kap. rättegångsbalken. Med husrannsakan menas ett eftersökande i hus, rum eller slutet förvarings- ställe. Med hus avses inte bara bostadshus utan även andra byggna- der, t.ex. ekonomi- och uthusbyggnader, fabriker och magasin. Be- greppet rum avses omfatta även kontors- och lagerlokaler och t.ex. hytter på fartyg. Till slutet förvaringsställe räknas exempelvis en stängd bil och ett kassafack i en bank.2 
  
 En husrannsakan kan göras i syfte att söka efter föremål (reell hus- rannsakan) eller efter personer (personell husrannsakan). För såväl reell som personell husrannsakan enligt balken krävs att en förunder- sökning har inletts. Förordnande om husrannsakan meddelas enligt 28 kap. 4 § rättegångsbalken av undersökningsledare, åklagare eller i vissa fall av rätten. Enligt 28 kap. 5 § får dock en polisman som inte är undersökningsledare göra husrannsakan utan förordnande om det är fara i dröjsmål. 
  
 För samtliga fall av reell husrannsakan enligt rättegångsbalken gäller att åtgärden får vidtas för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan få be- tydelse för utredning om brottet eller om förverkande enligt 36 kap. 1 b § brottsbalken. 
  
 För husrannsakan enligt huvudregeln i 28 kap. 1 § rättegångsbalken krävs att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Hos den som är skäligen misstänkt för brottet får husrannsakan alltid göras i något av de nyss angivna syftena. Enligt Freeman krävs det för skälig misstanke att det finns konkreta omständig- heter som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser.3 Det förhållandet att en person beter sig underligt, uppträder nervöst eller undviker kontakt med polisen kan inte i sig anses ge grund för misstanke om brott. Inte heller en persons umgänge eller den omständigheten att en person tidigare har gjort sig skyldig till brott kan anses utgöra tillräcklig grund för skälig misstanke.4 
  
 2Fitger m.fl., Rättegångsbalken, (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 28kap. 1 §. 
  
 3Se bl.a. JO 2009/10 s. 72 och 2019/20 s. 385. 
  
 4Jfr Ds 2020:23 En utökad möjlighet att söka efter vapen och andra farliga föremål s. 27. 
  
 82 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 Vid husrannsakan hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan äga rum i tre angivna situationer; om brottet har begåtts hos honom eller henne, om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att syftet med åtgärden kommer att uppnås. 
  
 Enligt 28 kap. 3 § första stycket får husrannsakan också ske i lokaler som är tillgängliga för allmänheten, exempelvis butiker, restauranger, eller teater- och biograflokaler.5 För beslut om sådan husrannsakan ställs lägre krav än enligt huvudregeln. Det krävs inte att brottet har viss svårhetsgrad. Inte heller krävs det att någon är skäligen misstänkt för brottet eller synnerlig anledning att anta att åtgärden leder till det avsedda resultatet. Däremot krävs även i dessa fall att det finns anled- ning att anta att ett brott har begåtts och att husrannsakan görs för något av de i 28 kap. 1 § rättegångsbalken angivna syftena. 
  
 Syftet med en personell husrannsakan enligt huvudregeln i 28 kap. 2 § rättegångsbalken ska vara att påträffa en person som ska gripas, anhållas, häktas, delges, hämtas till förhör eller till inställelse i rätten eller underkastas kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Uppräk- ningen är uttömmande. Formuleringen ”ska” anhållas eller häktas torde syfta på att det – bortsett från i gripandesituationen – ska röra sig om verkställighet av ett redan meddelat beslut att anhålla eller häkta någon.6 Något krav i fråga om brottets svårhetsgrad eller brotts- misstanke finns inte. 
  
 I 28 kap. 2 a § rättegångsbalken finns en särskild bestämmelse om personell husrannsakan i transportmedel. Bestämmelsen förutsätter att någon ska gripas, anhållas eller häktas för brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i fyra år, eller försök till sådant brott. Vid sådan husrannsakan får även lådor och andra för- varingsutrymmen som kan dölja en människa och som fraktas i trans- portmedlet undersökas. Husrannsakan enligt 28 kap. 2 a § får endast göras på en plats som det finns särskild anledning att anta att den sökte kan komma att passera. Det kan exempelvis vara befogat att göra husrannsakan i anslutning till tänkbara flyktvägar från en brotts- plats.7 
  
 5Fitger m.fl., Rättegångsbalken (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 28kap. 3 §. 
  
 6Se JO 1993/94 s. 66, jfr Fitger m.fl., Rättegångsbalken (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 28 kap. 2 §. 
  
 7Prop. 1990/91:129 om ändringar i rättegångsbalken m.m. s. 28. 
  
 83 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 Husrannsakan får enligt 28 kap. 3 § andra stycket också ske i lokaler som används av kriminella grupper för ändamål som avses i 28 kap. 1 och 2 §§. Bestämmelsen kräver att lokalen har anknytning till personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet. Bevis- kravet avser enligt förarbetena såväl misstankarna om verksamheten som vilka personer som ägnar sig åt den. I förarbetena anförs dock att det inte rör sig om någon särskilt hög tröskel. Genom t.ex. spa- nings- och underrättelseverksamhet beträffande grupper som står under polisens uppsikt borde tillräckligt underlag finnas för att kunna dra den slutsatsen.8 Bestämmelsen i andra stycket gäller också utrym- men och fordon som finns i omedelbar anslutning till lokalen och brukas av dem som använder lokalen. 
  
 Bestämmelsen syftar primärt till att möjliggöra husrannsakningar i kriminella  
 mc-gängs 
  lokaler under mindre stränga förutsättningar än annars. Möjligheten omfattar dock även andra grupperingar, i för- arbetena nämns bl.a. grupper som ägnar sig åt brottslig verksamhet på ett mer yrkesmässigt sätt (t.ex. köp och försäljning av stöldgods) och rasistiska sammanslutningar.9 Det ställs inga krav på att någon är utpekad som misstänkt för ett konkret brott för en reell husrann- sakan enligt bestämmelsen. Det krävs dock att det förekommer anled- ning att (ett konkret) brott har förövats. För brottet ska det dessutom vara föreskrivet fängelse ett år eller mer. Det ställs alltså högre krav på brottets svårhetsgrad än enligt huvudregeln. Därutöver krävs att det finns särskild anledning att anta att ändamålet kommer att uppfyllas. 
  
 5.2.2Husrannsakan enligt viss speciallagstiftning 
  
 Bestämmelser om husrannsakan finns på flera håll i speciallagstift- ningen. En för denna utredning central lag är polislagen (1984:387) som behandlas särskilt i avsnitt 6. Bestämmelser om husrannsakan finns också i t.ex. lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugg- lingslagen) som tillämpas i verksamhet i gränsnära områden. 
  
 Enligt 26 § första stycket smugglingslagen har tjänstemän vid Tull- verket och Kustbevakningen, om fara är i dröjsmål, befogenhet att utan förordnande av undersökningsledare, åklagare eller rätten göra en husrannsakan. Befogenheten kan dock aldrig gå utöver polismans 
  
 8Prop. 1997/98:181 Ökade möjligheter att ingripa mot visa  
 mc-klubbar, 
  m.m. s. 47. 
  
 9A. prop. s. 25 ff. 
  
 84 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 befogenhet enligt rättegångsbalken. Enligt 26 § andra stycket får hus- rannsakan göras när det förekommer anledning att anta vissa i lagen angivna brott, även om det inte kan följa fängelse på det aktuella brottet. Befogenheten är alltså mer långtgående än enligt 28 kap. 1 § rättegångs- balken. Husrannsakan enligt den nu aktuella bestämmelsen får dock endast göras i magasin eller liknande utrymmen, och endast i förver- kandesyfte. Med ”magasin eller liknande utrymmen” avses lokaler som i princip endast används för förvaring av varor, såsom upplagsbodar och uthus.10 
  
 5.3Kroppsvisitation 
  
 5.3.1Kroppsvisitation enligt rättegångsbalken 
  
 Med kroppsvisitation avses enligt legaldefinitionen i 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. 
  
 För att någon ska anses ha med sig ett föremål krävs att personen i fråga har egendomen under sin fysiska kontroll. En kroppsvisita- tion hindras dock inte av att någon tillfälligt ställt föremålet ifrån sig. Det saknar även betydelse om föremålet är stängt eller låst. En tum- regel för gränsdragningen mellan kroppsvisitation och husrannsakan kan enligt uttalanden i förarbetena vara att egendom som transpor- teras med handkraft kan bli föremål för kroppsvisitation, medan större saker som förflyttas endast med maskinkraft kan bli föremål för husrannsakan. Definitionen gäller även för kroppsvisitation enligt annan lagstiftning.11 
  
 Kroppsvisitation får enligt 28 kap. 11 § första stycket rättegångs- balken göras om det finns anledning att anta att brott på vilket fäng- else kan följa har begåtts. Bestämmelsen får tillämpas på den som är skäligen misstänkt för brottet. Syftet ska vara att söka efter föremål som kan tas i beslag eller förvar eller att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om förverkande enligt 36 kap. 1 b § brottsbalken. 
  
 10Prop. 1999/2000:124 En ny smugglingslag m.m. s. 170 f. 
  
 11Prop. 1993/94:24 med förslag till ändrade regler om kroppsvisitation och kroppsbesiktning, m.m. s. 79 f. 
  
 85 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 Även annan än den som är skäligen misstänkt för ett brott kan kroppsvisiteras. Det krävs då enligt 28 kap. 11 § andra stycket syn- nerlig anledning att anta att eftersökta föremål kommer att anträffas. 
  
 Vem som får besluta om kroppsvisitation framgår av 28 kap. 13 § rättegångsbalken, som bl.a. hänvisar till 28 kap. 4 §. Där föreskrivs att beslut fattas av undersökningsledare, åklagare eller rätten. En polis- man som inte är undersökningsledare får dock enligt 28 kap. 13 § besluta om kroppsvisitation om det är fara i dröjsmål. 
  
 5.3.2Kroppsvisitation enligt viss speciallagstiftning 
  
 Även bestämmelser om kroppsvisitation finns på flera håll i special- lagstiftningen. Som vi tidigare nämnt behandlas bestämmelserna i polislagen i avsnitt 6. Smugglingslagen innehåller också bestämmel- ser om kroppsvisitation. 
  
 Tjänstemän vid Tullverket och Kustbevakningen har enligt 27 § första stycket smugglingslagen i fråga om vissa brott samma befog- enhet som en polisman att besluta om kroppsvisitation utan föregå- ende beslut av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Befogenheten kan dock aldrig gå utöver polismans befogenhet enligt rättegångs- balken.12 
  
 Enligt 27 § andra stycket smugglingslagen får en tjänsteman vid Tullverket eller Kustbevakningen besluta om kroppsvisitation om det finns anledning att anta att en person i omedelbart samband med in- resa till eller utresa från landet har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt smugglingslagen eller bl.a. vissa brott mot narkotikastrafflagen (1968:64) och vapenlagen (1996:67). Det ska finnas ett direkt samband mellan in- eller utresan och beslutet om kroppsvisitation.13 
  
 Beviskravet är lägre än i bestämmelserna om kroppsvisitation i rätte- gångsbalken. Det har tolkats så att en tjänstemans subjektiva bedöm- ning att en resande i samband med tullkontroll ser nervös ut är till- räcklig grund för att utföra en åtgärd enligt bestämmelsen.14 
  
 Enligt 27 § tredje stycket smugglingslagen får en tjänsteman vid Tullverket eller Kustbevakningen som ingriper mot någon enligt smugglingslagen kroppsvisitera personen i anslutning till ingripan- 
  
 12Prop. 1999/2000:124 s. 173. 
  
 13A. prop. s. 173 f. 
  
 14Se bl.a. JO 1996/97 s. 273. 
  
 86 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 det för att ta hand om vapen eller andra farliga föremål. Det får dock bara göras i den utsträckning som det är nödvändigt av säkerhetsskäl. 
  
 Enligt 28 § smugglingslagen får Tullverket i vissa situationer be- sluta om ”särskild kontroll”. En särskild kontroll innebär att varje resande som med ett visst transportmedel eller under en kortare tids- period kommer till eller reser från en viss plats får kroppsvisiteras. Kontrollen förutsätter bl.a. att det finns anledning att anta att en eller flera resande har begått eller kommer att begå grov smuggling, grov narkotikasmuggling eller försök till något sådant brott. Kontrollen förutsätter dock inte brottsmisstanke mot en viss person.15 
  
 5.4Beslag och elektroniska informationsbärare 
  
 En fråga som har kommit upp under utredningens arbete är i vilken utsträckning en polis eller annan myndighetstjänsteman får omhän- derta och tömma elektroniska informationsbärare, eller digitala medier, såsom mobiltelefoner, läsplattor, datorer m.m. som hittas i samband med en kroppsvisitation eller husrannsakan. I dag finns en sådan möj- lighet endast i samband med utredning av misstanke om brott. En förutsättning är att föremålet kan tas i beslag. 
  
 Beslag innebär att en brottsbekämpande myndighet tillfälligt tar om hand någon annans egendom. Bestämmelser om beslag finns i 27 kap. rättegångsbalken. Av 27 kap. 1 § följer att föremål som skäli- gen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får tas i beslag. Detsamma gäller föremål som skäligen kan antas ha betydelse för ut- redning om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § brottsbalken. Vad som sägs i 27 kapitlet om föremål gäller också om skriftlig handling, i den mån inte annat är föreskrivet. Pro- portionalitetsprincipen måste alltid beaktas. 
  
 Beslag kan endast avse lösa saker. Beslag kan användas oberoende av brottets beskaffenhet, men kan endast avse föremål som är till- gängliga för en sådan åtgärd. Beslagsrätten ger alltså i sig inte befog- enhet att företa åtgärder för att söka efter föremål. Som medel att skaffa fram föremål som inte lämnas ut frivilligt kan i stället t.ex. husrannsakan eller kroppsvisitation komma i fråga.16 
  
 15Prop. 1999/2000:124 s. 176. 
  
 16Fitger m.fl., Rättegångsbalken, (1 april 2021, version suppl. 90, JUNO), kommentaren till 
  
 27kap. 1 §. 
  
 87 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 I 27 kap. 2 § rättegångsbalken finns förbud mot beslag av vissa skriftliga handlingar. Även elektroniska informationsbärare omfattas av förbudet.17 
  
 I rättegångsbalken finns i dag inga särskilda bestämmelser om hus- rannsakan i datorer och andra liknande informationsbärare. Det finns inte heller några regler som särskilt tar sikte på beslag av elektroniskt lagrad information. 
  
 I beslagsutredningens betänkande Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov (SOU 2017:100) redovisas bestämmelserna om beslag ingående. Där redovisas och diskuteras särskilt hur reglerna kan tillämpas på elektroniska informationsbärare. Av redogörelsen framgår, såvitt här är av intresse, följande.18 
  
 Enligt svensk rätt anses det tillåtet att besluta om husrannsakan på en viss plats i syfte att söka efter information som finns lagrad i en dator eller annan elektronisk informationsbärare på platsen. Det krävs då inte något särskilt beslut om husrannsakan för informations- bäraren. Ofta finns datorer och andra informationsbärare i sådana miljöer, hus, rum eller slutna förvaringsställen som inte får genom- sökas utan ett beslut om husrannsakan. I sådana fall blir det därför en sekundär fråga hur man ska se på undersökningen av själva infor- mationsbäraren. Frågan om innehållet i datorer m.m. får undersökas blir då beroende av hur beslutet om husrannsakan ska tolkas. 
  
 Det har också blivit allt vanligare att elektroniska informations- bärare är portabla och att de finns på någons person, t.ex. i en byx- eller jackficka, eller i en väska som personen bär med sig. Kläder och annat som någon bär på sig samt väskor, paket och andra föremål som någon har med sig kan undersökas med stöd av reglerna om kropps- visitation. Det har ansetts att en kroppsvisitation inte får vidtas i syfte att man ska komma åt uppgifter som finns lagrade i en mobiltelefon, eftersom det skulle strida mot ändamålet med tvångsmedlet. Där- emot kan kroppsvisitation beslutas i syfte att eftersöka en elektronisk informationsbärare som sedan kan tas i beslag. Många beslag av exem- pelvis datorer, mobiltelefoner och andra informationsbärare syftar vidare till att den utredande myndigheten ska få tillgång till den infor- mation som finns lagrad i föremålet och inte till själva föremålet i sig. 
  
 17NJA 2015 s. 631. 
  
 18Se SOU 2017:100 Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov s.  
 163–184 
  och 
  
 281f. med där gjorda hänvisningar. 
  
 88 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 Om beslaget har föregåtts av en husrannsakan anses det beslutet 
  
 –men inte ett beslut om kroppsvisitation – omfatta en möjlighet att undersöka datorer och andra informationsbärare som man påträffar. Vidare anses att föremål som tas i beslag får undersökas. 
  
 Genom husrannsakan och beslag av elektroniska informations- bärare får de brottsbekämpande myndigheterna således tillgång till elektroniskt lagrad information. I vart fall tillämpas regelverket så i praktiken, även om det kan noteras att det i litteraturen har anförts att beslaget endast skulle ge en rätt till en extern undersökning av före- målet, men inte rätt att genomsöka dess innehåll. Gällande rätt synes dock ge rätt till elektronisk lagrad information i samband med beslag. 
  
 Det finns många olika slags informationsbärare som kan bli aktu- Allen för beslag. Med dagens teknik kan det t.ex. handla om en dator eller dess hårddisk, externa hårddiskar,  
 usb-minnen, 
  mobiltelefoner och  
 SIM-kort. 
  Om beslaget avser en mobiltelefon anses det allmänt att det är tillåtet att undersöka telefonen för att få tillgång till tele- fonens eller  
 SIM-kortets 
  samtalslogg och telefonbok samt medde- landen som kommit in vid beslagstillfället. Det har däremot ansetts förbjudet att utan ett beslut om hemlig övervakning eller avlyssning låta telefonen vara påslagen i syfte att fånga upp samtal och inkom- mande meddelanden i realtid. Detsamma gäller i fråga om surfplattor, datorer och andra elektroniska informationsbärare som kan ta emot meddelanden. Innehållet vid beslagstillfället får alltså undersökas, under förutsättning att detta inte är förbjudet enligt t.ex. beslagsförbuds- reglerna, men det anses inte tillåtet att låta informationsbäraren förbli uppkopplad mot internet i syfte att man ska kunna ta del av medde- landen som kommer in därefter. Information från exempelvis sociala medier eller mejlkonton som redan före beslagstillfället och under- sökningen hämtats hem till den enskilde datorn, telefonen osv. och sparats i dess minne får genomsökas. Sådan information är tillgänglig trots att nätverksuppkopplingen släcks. 
  
 5.5Särskilt om tvångsmedel i underrättelseverksamhet 
  
 Underrättelseverksamheten är i huvudsak oreglerad 
  
 Polismyndigheten, liksom andra brottsbekämpande myndigheter, bedriver olika former av underrättelseverksamhet. Polismyndighetens allmänna befogenhet att bedriva underrättelseverksamhet framgår av 
  
 89 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 2 § 1 polislagen där det anges att till myndighetens uppgifter hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra stör- ningar av den allmänna ordningen eller säkerheten. Dessa begrepp är således av central betydelse i verksamheten. 
  
 Underrättelseverksamheten är i huvudsak inriktad på att avslöja om en viss, inte närmare specificerad brottslighet har ägt rum, pågår eller kan antas komma att begås. Det rör sig alltså om misstankar om pågående brottslig verksamhet som inte kan konkretiseras eller all- männa misstankar om framtida brott. Misstankarna om brottslig verk- samhet avser fragmenterad, opreciserad och osäker information om aktiviteter som kan antas komma leda till konkreta brott. Ett över- gripande mål med underrättelseverksamheten är att förse de brotts- bekämpande myndigheterna med kunskap som kan omsättas i operativ verksamhet. I underrättelseverksamheten samlar alltså myndigheterna in, bearbetar eller analyserar uppgifter som senare kan ha betydelse för att utreda, förebygga och förhindra brott. 
  
 För att kunna bedriva underrättelseverksamhet behöver myndig- heterna kunna hämta in, bearbeta och analysera information som sedan kan förädlas till kunskap om exempelvis förutsättningar för viss brotts- lig verksamhet, brottsfenomen eller brottsupplägg. Informationen kan användas för att förebygga och förhindra brott t.ex. genom att åtgärder vidtas som försämrar förutsättningarna för brottsligheten eller minskar de av aktörerna önskade effekterna av densamma. En viktig del av den brottsbekämpande underrättelseverksamheten är också att upptäcka. Det kan vara fråga om att upptäcka ännu okänd brottslig verksamhet, nya brottsupplägg eller att identifiera tidigare okända förhållanden, individer eller aktiviteter. 
  
 Underrättelseverksamhetens karaktär är sådan att den är beroende av tillgången till information men också av att informationen kan sparas, analyseras och bearbetas. 
  
 Underrättelseverksamheten som sådan är inte uttryckligen regle- rad i några särskilda författningsbestämmelser. I lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brotts- bekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (inhämtnings- lagen), lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (preventivlagen) och lagen (2020:62) om hemlig data- avläsning finns vissa bestämmelser om hur information får hämtas in i underrättelseverksamhet med hjälp av hemliga tvångsmedel. Även lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll innehåller bestäm- 
  
 90 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 melser om tvångsmedel. Lagen har som syfte att förhindra att terro- ristdåd utförs eller planeras i Sverige och förutsätts tillämpas endast i mycket allvarliga fall. Bestämmelserna redovisas kort nedan. 
  
 I polisens och andra brottsbekämpande myndigheters register- lagstiftning finns bestämmelser om hur underrättelseinformation, oav- sett på vilket sätt denna inhämtats, får behandlas automatiserat. Inne- hållet i dessa författningar redovisas närmare i avsnitt 9. 
  
 Inhämtningslagen 
  
 Inhämtningslagen föreskriver en möjlighet för Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket att i underrättelseverksamhet i hem- lighet från teleoperatörer hämta in vissa uppgifter avseende elektro- nisk kommunikation. I huvudsak motsvarar uppgifterna sådana som i förundersökning är åtkomliga genom hemlig övervakning av elek- tronisk kommunikation. Sådana uppgifter får enligt 2 § inhämtnings- lagen endast hämtas in om åtgärden är av särskild vikt för att före- bygga, förhindra eller upptäcka viss allvarlig brottslig verksamhet. Det ska vara fråga om brottslig verksamhet som innefattar brott med två års fängelse som minimistraff eller vissa i lagen särskilt uppräk- nade brott. Eventuell överskottsinformation får enligt 6 § användas för att förhindra även andra brott. Vidare får enligt 7 § inhämtade upp- gifter ligga till grund för beslut om att inleda förundersökning och, i vissa fall efter tillstånd av domstol, användas i en förundersökning. Beslut om inhämtning av uppgifter fattas enligt 3 § av åklagare. Säker- hets- och integritetsskyddsnämnden ska enligt 5 § alltid underrättas om besluten. 
  
 Preventivlagen 
  
 Preventivlagen reglerar användningen av hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommu- nikation, hemlig kameraövervakning och kontroll av försändelser i framför allt Säkerhetspolisens verksamhet. Tillstånd att använda tvångsmedlen får enligt 1 och 5 §§ meddelas om det finns påtaglig risk för att en person kommer att utöva viss allvarlig brottslighet och åtgärden anses vara av synnerlig vikt för att förhindra brottsligheten. Det ska vara fråga om brottslig verksamhet som innefattar vissa i 
  
 91 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 SOU 2021:92 
  
 lagen uppräknade brott, bl.a. mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, olika typer av sabotage, uppror, högförräderi och terroristbrott. En- ligt 12 § får eventuell överskottsinformation användas för att för- hindra även andra brott, men för att informationen ska få användas för att utreda brott krävs att det rör sig om samma slags brottslighet som gör lagen tillämplig eller om annan brottslighet för vilken det är föreskrivet fängelse i tre år eller däröver. Frågor om tillstånd prövas enligt 6 § av Stockholms tingsrätt. I brådskande fall får dock enligt 6 a § åklagare ge tillstånd till att använda tvångsmedlen i avvaktan på rättens beslut. Lagen reglerar även i  
 16–18 
  §§ rätten för den som har varit utsatt för en åtgärd att, när ärendet avslutats, underrättas om åtgärden. Undantag görs emellertid, bl.a. när sekretess gäller för upp- gifterna. 
  
 Lagen om hemlig dataavläsning 
  
 Hemlig dataavläsning regleras i en särskild, tidsbegränsad, lag. Lagen reglerar möjligheten att i hemlighet med ett tekniskt hjälpmedel ta upp eller läsa av uppgifter i ett avläsningsbart informationssystem. Ett tillstånd till hemlig dataavläsning kan avse uppgifter som får hämtas in enligt andra regler om hemliga tvångsmedel. Det gäller både tvångs- medel enligt rättegångsbalken och andra lagar. Hemlig dataavläsning får därutöver användas för att hämta in uppgifter som inte är åtkom- liga med andra hemliga tvångsmedel, t.ex. vissa lagrade uppgifter och uppgifter som visar hur ett avläsningsbart informationssystem används. 
  
 Hemlig dataavläsning får inte bara användas i förundersökning utan även i underrättelseverksamhet och vid särskild utlänningskontroll. Som utgångspunkt gäller då samma krav som enligt inhämtnings- lagen, preventivlagen respektive lagen om särskild utlänningskontroll. 
  
 Lagen om särskild utlänningskontroll 
  
 Lagen om särskild utlänningskontroll reglerar bl.a. möjligheten att använda vissa tvångsmedel i rättegångsbalken mot utlänningar som har utvisats enligt lagen om särskild utlänningskontroll men där ut- visningen inte har kunnat verkställas på grund av rättsliga hinder. Förutsättningen är att det, med hänsyn till vad som är känt om utlän- ningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter, kan befaras 
  
 92 
  
 SOU 2021:92 
  
 Något om tvångsmedel 
  
 att utlänningen kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott. 
  
 Utlänningen får enligt 19 § lagen om särskild utlänningskontroll underkastas husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, om det är av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organi- sation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terrorist- brott. Det är också tillåtet att ta fingeravtryck av utlänningen och att fotografera honom eller henne. 
  
 Enligt 20 § lagen om särskild utlänningskontroll får hemlig avlyss- ning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation och kvarhållande av försändelse också användas mot utlänningen. 
  
 Användningen av tvångsmedlen förutsätter att Migrationsverket, regeringen eller allmän domstol har meddelat ett generellt beslut om att tvångsmedel får användas mot utlänningen. Ett sådant beslut gäller i högst tre år. Tvångsmedel enligt 20 § får bara beslutas om det finns synnerliga skäl och tillstånd meddelas av Stockholms tingsrätt i det enskilda fallet enligt bestämmelserna i 27 kap. rättegångsbalken. 
  
 Lagen har nyligen setts över (se SOU 2020:16), men huvuddragen i den nuvarande regleringen föreslås gälla även i fortsättningen. 
  
 93 
  
 6Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 6.1Inledning 
  
 Vilka befogenheter polisen har inom ramen för en brottsutredning framgår av regler i rättegångsbalken och har berörts i avsnitt 5. Be- stämmelser om brottsbekämpning utanför förundersökningar finns i polislagen (1984:387). 
  
 6.2Bestämmelsen i 8 § polislagen 
  
 En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift ska enligt 8 § första stycket polislagen under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. I 8 § andra stycket föreskrivs att ett ingripande som begränsar någon av de grundläg- gande fri- och rättigheter som avses i 2 kap. regeringsformen inte får grundas enbart på bestämmelserna i första stycket. 
  
 De principer som anges i 8 § polislagen har generell betydelse för polisarbetet. Paragrafen kan ses som ett allmänt bemyndigande för polisen att vidta de åtgärder som är försvarliga för att fullgöra dess upp- gifter, så länge det inte är fråga om att begränsa en grundlagsskyddad rättighet eller att vidta åtgärder som står i strid mot någon special- reglering. Bestämmelsen ger uttryck för proportionalitets- och behovs- principen och dessa principer ska alltså beaktas vid varje polisingri- pande.1 
  
 1Prop. 1983/84:111 med förslag till polislag m.m. s. 78 f. 
  
 95 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 6.3Användning av våld, omhändertaganden, avlägsnanden m.m. 
  
 Utöver den rätt att i vissa fall använda våld som gäller för alla enligt 24 kap. brottsbalken ger 10 § polislagen en polisman rätt att i vissa i bestämmelsen närmare angivna situationer, använda våld för att ge- nomföra en tjänsteåtgärd. En förutsättning är att andra medel är otill- räckliga och att det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Våld får över huvud taget inte tillgripas, om den aktuella tjänsteupp- giften inte har en sådan betydelse att det framstår som rimligt att den genomförs med fysiskt tvång. I bestämmelsen erinras således åter om behovs- och proportionalitetsprinciperna. Paragrafen tar sikte både på våld mot person och på våld mot egendom men får naturligtvis sin största betydelse i fråga om våld mot person.2 
  
 En enskild polisman har, enligt 11 § polislagen, möjlighet att om- händerta personer om det enligt polismannens bedömning föreligger förutsättningar för beslut om omhändertagande enligt en särskild föreskrift, t.ex. 10 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) om förvar. En ytterligare förutsättning är att polismannen bedömer att ett dröjsmål med omhändertagandet skulle innebära fara för liv eller hälsa eller någon annan fara. Ett sådant omhändertagande är tillfälligt i avvaktan på myndighetens beslut. 
  
 Polisen har i vissa fall också rätt att omhänderta personer, exem- pelvis underåriga och missbrukare, som befinner sig i ett sådant till- stånd att det föreligger överhängande fara för personens hälsa eller för att personen kommer till skada (12 och 12 a §§). Polislagen ger vidare polisen rätt att avvisa, avlägsna eller omhänderta personer vid ord- ningsstörningar eller omedelbar fara för sådana störningar samt vid brott och fara för brott  
 (13–13 
  c §§). 
  
 Vid alla omhändertaganden gäller att det ska ses till att åtgärden inte orsakar den omhändertagne större olägenhet än som är oundvik- lig med hänsyn till åtgärdens syfte. Den omhändertagne får tas i för- var, dvs. sättas i arrest eller på annat sätt låsas in, endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Den som är under femton år får dock inte tas i förvar (17 §). 
  
 2A. prop. s. 93. 
  
 96 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 6.4Kroppsvisitation 
  
 Kroppsvisitation vid frihetsberövande eller avlägsnande (19 § första stycket) 
  
 Kroppsvisitation i samband med att någon berövas friheten eller av- lägsnas får enligt 19 § första stycket polislagen göras i två fall. Det ena fallet är när det av säkerhetsskäl är nödvändigt för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand. Syftet är att personen i fråga inte ska kunna ha med sig något föremål med vilket han eller hon kan skada sig själv eller andra. Sådan visitation görs rutinmässigt i samband med att polisen frihetsberövar någon. Det andra fallet är när kroppsvisitation behövs för att identiteten på den mot vilken ingripandet görs ska kunna fastställas. 
  
 Kroppsvisitation för att söka efter farliga föremål (19 § andra stycket 1) 
  
 I 19 § andra stycket 1 polislagen regleras kroppsvisitation för att söka efter farliga föremål för att förebygga våldsbrott. Bestämmelsen ger polisen rätt att utföra kroppsvisitation i den utsträckning som be- hövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att föremålet kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § brottsbalken. Förverkande enligt 36 kap. 3 § brotts- balken kan beslutas om ett föremål kan befaras komma till brottslig användning. Det krävs alltså inte att ett brott har begåtts. 
  
 När 36 kap. 3 § brottsbalken ändrades till nu gällande lydelse disku- terades om polisens befogenhet att kroppsvisitera personer i de aktuella situationerna också borde utvidgas. Den frågan var dock redan före- mål för Polisberedningens överväganden, varför någon ny reglering avseende kroppsvisitation inte föreslogs. Det betonades särskilt att man befarade att regleringen skulle te sig ingripande.3 
  
 Någon sådan reglering föreslogs inte heller av Polisberedningen. Såväl Polisberedningen som departementschefen var nämligen av upp- fattningen att kroppsvisitation utgör ett så långtgående ingrepp i den enskildes integritet att risken för ett brott i sådana fall måste vara 
  
 3Prop. 1982/83:89 om ändringar i brottsbalken m.m. (förverkande av knivar m.m. till före- byggande av våldsbrott) s. 19 f. 
  
 97 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 särskilt kvalificerad. Den bestämmelse som togs in i nuvarande 23 § polislagen begränsades därför till fall då allvarlig risk för brott mot liv eller hälsa föreligger.4 
  
 Ställningstagandet omprövades dock senare, varefter det nu aktu- Allen stycket lades till i 19 § år 1987. Med stöd av bestämmelsen har polisen således numera rätt att, utan att ett brott har begåtts, kropps- visitera personer för att söka efter farliga föremål, om det kan antas att föremålet kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § brottsbalken. Rätten till kroppsvisitation gäller situationer där risken typiskt sett framstår som stor för att tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott. I de fall där risken för våldsbrott endast hänför sig till en person, är det endast den personen som får kroppsvisiteras. I vissa fall kan emellertid omständigheterna som gör att det finns anledning att befara att farliga föremål kan komma att användas vid brott vara sådana att de inte hänför sig till någon bestämd person. Så kan vara fallet när situationen ter sig allmänt hotfull och konfliktfylld som vid konfrontationer mellan rivaliserande ungdomsgrupper på allmän plats. Ett annat typfall är vissa slags offentliga evenemang där risken för våld erfarenhetsmässigt är överhängande. Polisen avses i sådana sammanhang ha befogenhet att mer rutinmässigt kontrollera huru- vida personerna på platsen bär föremål som kan skada andra. Risken för våldsanvändning måste dock alltid vara kvalificerad på det sätt som anges i 36 kap. 3 § brottsbalken.5 
  
 Bestämmelsen är utformad på så sätt att alla polismän får besluta om kroppsvisitation under angivna förutsättningar. Någon annan ord- ning var enligt departementschefen inte aktuell, då de aktuella situ- ationerna kan uppstå plötsligt och utan förvarning. Vid mer rutin- mässiga visitationer, t.ex. i samband med ett idrottsevenemang, bör dock beslutet fattas av polisman i befälsställning.6 
  
 Kroppsvisitation för att söka efter föremål som kan användas för skadegörelse (19 § andra stycket 2) 
  
 I 19 § andra stycket 2 polislagen regleras polisens möjlighet att kropps- visitera personer för att förebygga skadegörelse. Bestämmelsen inne- bär att en polisman får utföra kroppsvisitation i förebyggande syfte 
  
 4SOU 1982:63 Polislag s. 124 f. och prop. 1983/84:111 s. 121 och 136. 
  
 5Prop. 1986/87:115 om ändring i polislagen (1984:387) s. 11 f. 
  
 6A. prop. s. 12. 
  
 98 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom. Det har inte ansetts motiverat med en lika långtgående reglering avseende kroppsvisita- tion vid skadegörelsebrott som vid kroppsvisitation enligt första punkten. Det krävs därför särskild anledning att anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig. Det innebär att det ställs krav på konkreta grunder för att den som åtgärden riktas mot kan antas bära med sig hjälpmedel avsedda att användas vid skade- görelsebrott. Någon rutinmässig kontroll motsvarande den som under vissa förutsättningar får göras enligt första punkten bör inte få före- komma i dessa fall.7 Därutöver krävs att det med hänsyn till omstän- digheterna ska kunna antas att föremålet kan förverkas enligt 36 kap. 3 § brottsbalken. För förverkande enligt 36 kap. 3 § brottsbalken krävs, såvitt gäller föremål som kan användas för skadegörelse, att det ska föreligga uppenbar fara för brottslig användning. Detta utgör således ytterligare en begränsning av möjligheten att göra kroppsvisitation i aktuella fall. 
  
 Kroppsvisitation i samband med förhör (19 a §) 
  
 Enligt 19 a § polislagen får en polisman i samband med ett förhör som hålls i Polismyndighetens eller Säkerhetspolisens lokaler kroppsvisitera förhörspersonen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl för att söka efter vapen eller andra farliga föremål. Det rör sig alltså här om kropps- visitation i samma syfte som i ett av de fall som regleras i 19 § första stycket polislagen (se ovan). 
  
 Kroppsvisitation på viss plats (23 § andra stycket) 
  
 Enligt 23 § andra stycket polislagen får en polisman också utföra kroppsvisitation i andra situationer. Om det föreligger allvarlig risk för brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfat- tande förstörelse av egendom får en polisman kroppsvisitera de per- soner som uppehåller sig på den plats som omfattas av risken. Syftet med kroppsvisitationen ska vara att söka efter farliga föremål. Kravet på att risken måste vara allvarlig innebär att den ska vara särskilt kvalificerad och således mer påtaglig än vad som krävs för tillämpning 
  
 7Prop. 2002/03:138 Åtgärder mot klotter och annan skadegörelse s. 17. 
  
 99 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 enligt 23 § första stycket, som bl.a. ger polisen rätt att bereda sig tillträde till platser för att avvärja en allvarlig fara mot människors liv och hälsa (se nedan). I förarbetena nämns som exempel att polisen har fått kännedom om att ett attentat planeras mot en viss person.8 
  
 6.5Särskilda befogenheter till husrannsakan och liknande åtgärder 
  
 Husrannsakan för att fullgöra specialreglerade uppgifter (20 §) 
  
 Tillträde till slutna utrymmen (första stycket) 
  
 Enligt 20 § första stycket polislagen får en polisman, för att söka efter en person som med laga stöd ska omhändertas, bereda sig till- träde till den eftersöktes bostad eller till annat hus, rum eller ställe som tillhör eller disponeras av den eftersökte. Om det finns synner- liga skäl att anta att den eftersökte uppehåller sig hos någon annan, får undersökning göras även där. Undersökningen får också avse en lokal som är tillgänglig för allmänheten. Bestämmelser om omhänder- tagande av personer finns t.ex. i utlänningslagen och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Regeln är också tillämplig på fall där polisen med stöd av lag eller annan författning ska omhänderta ett föremål. Sådana bestämmelser är mer ovanliga men finns bl.a. i 6 kap. 4 § vapen- lagen (1996:67), som reglerar omhändertagande av skjutvapen om det finns risk för missbruk och i 18 § passlagen (1978:302).9 
  
 Husrannsakan i transportmedel (andra stycket) 
  
 Enligt 20 § andra stycket får en polisman göra husrannsakan i ett transportmedel för att söka efter någon som har avvikit från en kri- minalvårdsanstalt eller en sjukvårdsinrättning, om det finns särskild anledning att anta att den eftersökte kommer att passera platsen. Bestämmelsen är, såvitt gäller personer som är intagna i en kriminal- vårdsanstalt, tillämplig endast i de fall där den intagne dömts till fäng- else i minst fyra år. För att eftersöka någon som avvikit från en anstalt 
  
 8Prop. 1983/84:111 s. 135 f. Se även Glenn och Brown, Polislagen, En kommentar (15 feb- ruari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 23 §. 
  
 9Se prop. 1983/84:111, s. 126 och 129 samt Glenn och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 20 §. 
  
 100 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 krävs det vidare att personen i fråga kan antas utgöra en allvarlig fara för någon annans liv eller hälsa eller för rikets säkerhet. Det kan exempelvis vara fallet om den intagne har dömts för ett allvarligt brott. Vad gäller personer som har avvikit från en sjukvårdsinrättning krävs för tillämpning av bestämmelsen att det med hänsyn till omständig- heterna finns särskilda skäl att anta att personen i fråga utgör en all- varlig fara för annans liv eller hälsa eller för rikets säkerhet. Det kan t.ex. vara fallet om den avvikne vid tidpunkten för avvikandet befann sig i ett allvarligt sjukdomstillstånd.10 
  
 Gemensamma bestämmelser 
  
 Beslut om åtgärder enligt paragrafen ska enligt tredje stycket fattas av Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen. Endast om fara är i dröjs- mål får en polisman själv besluta om åtgärden. I fjärde stycket erinras om att polislagens bestämmelser inte är tillämpliga i de fall som om- fattas av rättegångsbalken. 
  
 Husrannsakan i fordon och båtar för att söka efter vapen eller andra farliga föremål (20 a §) 
  
 Möjligheten att enligt 20 a § polislagen göra husrannsakan i fordon för att söka efter vapen och andra farliga föremål infördes år 2006. Det hade då uppmärksammats att kriminella allt oftare förvarade och transporterade vapen i fordon, bl.a. för att minska risken för polis- ingripanden.11 Paragrafens tillämpningsområde har senare utvidgats och omfattar nu även båtar. 
  
 Paragrafen reglerar husrannsakan i fordon och båtar i förebyggande syfte och korresponderar i huvudsak med 19 § andra stycket 1 polis- lagen, som reglerar kroppsvisitation i samma syfte (se ovan). Den möj- liggör för en polisman att i den utsträckning det behövs genomsöka ett fordon eller en båt efter vapen eller andra farliga föremål, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan påträffas och förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § brottsbalken. 
  
 10Prop. 1990/91:129 s. 17 f. samt Glenn och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 20 §. 
  
 11Prop. 2005/06:113 Ökad kontroll av vapen s. 20. 
  
 101 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenhet att genomföra husrannsakan med stöd av bestämmelsen kräver inte att det finns någon misstanke om brott. Av förarbetena framgår dock att det måste finnas någon konkret omstän- dighet som ger objektivt stöd för antagandet att det i fordonet finns vapen eller andra farliga föremål. Bestämmelsen har utformats så att den inte ska möjliggöra en praktisk tillämpning som av allmänheten kan uppfattas som ett utslag av trakasserier från polisens sida.12 
  
 Husrannsakan och liknande undersökningar i nödliknande situationer (21 §) 
  
 I 21 § polislagen regleras polisens möjligheter att göra husrannsakan i nödliknande situationer. Paragrafen ger polisen befogenhet att tränga in i stängda utrymmen där det finns anledning att anta att någon har avlidit eller är medvetslös eller annars oförmögen att tillkalla hjälp. En sådan åtgärd får också vidtas när det är nödvändigt för efterspa- ning av någon som är försvunnen om denne kan antas behöva hjälp. 
  
 Vissa nödsituationer omfattas inte av paragrafen. Polisen kan då behöva falla tillbaka på bestämmelsen om nöd i 24 kap. 4 § brotts- balken. Det gäller t.ex. när polisen tränger sig in i ett stängt utrymme för att hindra någon från att begå självmord.13 
  
 Stoppande av fordon (22 §) 
  
 I 22 § polislagen ges en polisman rätt att stoppa fordon i vissa syften. Bestämmelsen infördes år 1998 med anledning av att polisens befog- enhet att stoppa fordon inte var lagreglerad utan enbart tolkningsvis kunde utläsas ur andra bestämmelser.14 Den ger polismän rätt att stoppa fordon bl.a. om det behövs för att med laga stöd ingripa mot någon som färdas i fordonet genom att beröva honom eller henne friheten eller för att utföra kroppsvisitation, samt för att genomföra husrannsakan i fordonet. 
  
 12A. prop. s. 63. 
  
 13Prop. 1983/84:111 s. 125 och 129. 
  
 14Prop. 1996/97:175 Ändringar i polislagen m.m. s. 59. 
  
 102 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 Särskilda befogenheter i den skyddande och förebyggande verksamheten (23 §) 
  
 I 23 § polislagen regleras vissa särskilda befogenheter i den skyd- dande och förebyggande verksamheten. Om det av särskilda skäl kan anses föreligga en risk för att något brott, som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom, kom- mer att förövas på en viss plats får en polisman enligt 23 § första stycket vidta vissa åtgärder i syfte att avvärja brottet eller bereda skydd mot det. Bestämmelsen omfattar bl.a. en rätt för polisen att bereda sig tillträde till hus, rum eller annat ställe för att söka efter exempel- vis sprängämnen eller andra farliga föremål. Om det finns allvarlig risk för brott som avses i paragrafen får polisen även kroppsvisitera personer som uppehåller sig på platsen för att söka efter farliga före- mål (23 § andra stycket). 
  
 Paragrafen kräver att det finns risk för brott av en särskild typ, nämligen brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom. Exempel som anges i förarbetena är att ett anonymt meddelande lämnas om att en bomb har placerats på viss plats, eller att polisen får anledning att misstänka att våldsamma angrepp planeras mot en främmande statschef på besök i Sverige. Brottsrisken behöver inte vara kvalificerad, vilket hänger ihop med att bombhot ofta kan presumeras vara falska.15 Däremot ska effekterna av brottet vara allvarliga, om det skulle fullbordas. 
  
 Paragrafen tillåter inte åtgärder i allmänt förebyggande syfte utan det måste gå att peka på att det på grund av särskilda omständigheter föreligger en viss risk. Vid tillämpning av bestämmelsen får propor- tionalitetsprincipen stor betydelse – ett ingripande måste alltid till sin beskaffenhet, styrka, omfattning och varaktighet stå i rimligt förhål- lande till den fara som hotar eller föreligger. För att avvärja en all- varlig fara mot människors liv och hälsa anses mer långtgående in- grepp än annars vara tillåtna.16 
  
 En åtgärd ska enligt bestämmelsen genomföras i anslutning till den plats där det befarade brottet tros komma att förövas. Åtgärden måste alltså ha en nära geografisk anknytning till den plats där brottet tros komma att förövas. Bestämmelsen ger inte stöd för att stänga av en viss plats på grund av risk för att ett brott kan komma att begås på någon annan plats.17 
  
 15Prop. 1983/84:111 s. 134 och 136. 
  
 16Ibid. 
  
 17Prop. 2008/09:131 Utvidgat avlägsnande vid ordningsstörningar s. 19 samt Glenn och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 23 §. 
  
 103 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 I samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, eller vid risk för sådana störningar, får Polismyndig- heten, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas, förbjuda tillträde till ett visst område eller ut- rymme samt anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg (24 §). 
  
 Beslut om nu nämnda åtgärder får fattas av en enskild polisman endast i brådskande fall. 
  
 Pågående reformarbeten 
  
 I propositionen Nya regler om husrannsakan för att söka efter vapen och andra farliga föremål (prop. 2020/21:216) föreslås införandet av en ny bestämmelse i polislagen. Enligt den föreslagna bestämmelsen ska en polisman få bereda sig tillträde till ett gemensamt utrymme i eller i anslutning till ett flerbostadshus i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan påträffas och förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § brottsbalken. Huvudregeln är att beslut fattas av Polismyndigheten och endast i brådskande fall får beslutet tas av en enskild polisman på fältet. 
  
 Med stöd av bestämmelsen får gemensamma utrymmen genom- sökas, exempelvis tvättstugor, cykelrum, trappuppgångar och garage. Enskilda utrymmen, t.ex. bostadslägenheter eller privat förråd, om- fattas inte. Gemensamma utrymmen i anslutning till flerbostadshus kan bl.a. vara utrymmen i separata byggnader samt områden utom- hus, t.ex. gårdsplaner. 
  
 Det måste enligt förslaget finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att ett vapen eller annat farligt före- mål kan komma att påträffas genom den vidtagna åtgärden. 
  
 Att befogenheten bygger på en tillämpning av 36 kap. 3 § brotts- balken innebär att den gäller i situationer där risken typiskt sett fram- står som stor att det slags föremål som får eftersökas, dvs. vapen eller andra farliga föremål, ska komma till användning vid våldsbrott. Även vid en mer allmän situation inom ett visst område eller på en viss plats, t.ex. om det förekommer upprepad allvarlig våldsanvändning mellan kriminella grupperingar, kan risken anses kvalificerad på det sätt som krävs. Ett ingripande ska dock även i sådana situationer kunna moti- veras i det enskilda fallet. 
  
 104 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 Syftet med den föreslagna bestämmelsen är att ge polisen bättre möjligheter att förhindra att vapen och andra farliga föremål används vid våldsbrott som skjutningar och sprängningar. 
  
 6.6Särskilt om uppgifter från transportföretag 
  
 Med anledning av Sveriges inträde i EU 1995 upphörde i princip gräns- formaliteterna mellan Sverige och de övriga  
 EU-staterna. 
  Detta fick till följd att kontrollen av såväl varor som personer som kom in i landet minskade. Som kompensatorisk åtgärd införde Sverige därför 1996 en möjlighet för tullen att i den brottsbekämpande verksam- heten inhämta uppgifter från transportörer i fråga om bl.a. passagerare. Syftet var att uppnå en bättre träffsäkerhet i kontrollverksamheten med mindre störning i den legala trafiken över gränserna. År 1998 fick polisen motsvarande rätt. 
  
 Inom ramen för sin underrättelseverksamhet har Polismyndigheten och Säkerhetspolisen således rätt att från transportföretag begära upp- gifter om ankommande och avgående transporter, samt uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage, medpassagerare och sättet för betalning och bokning. Uppgifterna kan sedan användas för att exempelvis identifiera hot mot samhället, kartlägga och lära sig strukturen av en viss organiserad brottslighet och upptäcka och av- bryta pågående brottsliga aktiviteter.18 Det krävs inte att det föreligger någon misstanke om brott, men det förutsätts att uppgifterna kan antas ha betydelse för den brottsbekämpande verksamheten. Regler- ingen finns i 25 och 26 §§ polislagen. Uppgifter bör inte begäras ut för att bekämpa rena bagatellbrott. Detta följer redan av proportionali- tetsprincipen i 8 §.19 
  
 Lufttrafikföretag som omfattas av skyldigheten att överföra upp- gifter enligt lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen är endast skyldiga att lämna uppgifter i enlighet med det nu sagda om de behövs i verksamhet som rör nationell säkerhet. Denna begränsning i polislagen har att göra med att lufttrafikföretag i regel har en generell skyldighet att lämna flygpassageraruppgifter till Polismyndigheten enligt den nyss nämnda lagen (se även avsnitt 9.12). 
  
 18Prop. 1996/97:175 s. 67, jfr prop. 1995/96:166 Tullens befogenheter vid den inre gränsen avsnitt 10. 
  
 19Prop. 1996/97:175 s. 68. 
  
 105 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 När denna skyldighet föreligger finns ingen skyldighet enligt polis- lagens bestämmelser. 
  
 Uppgifterna kan lämnas på så sätt att de görs läsbara genom termi- nalåtkomst. Härmed avses detsamma som numera normalt benämns direktåtkomst, vilket innebär att myndigheterna har möjlighet att söka direkt i trafikföretagens databaser. Polismyndigheten och Säkerhets- polisen får dock ta del av uppgifterna på detta sätt endast i den om- fattning och under den tid som behövs för att kontrollera aktuella transporter (26 § polislagen). 
  
 Polismyndighetens behandling av de inhämtade personuppgifterna regleras i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter på brottsdatalagens område. Bestämmelserna redovisas närmare i av- snitt 9.6. 
  
 6.7Särskilt om identitetskontroller 
  
 Polismyndigheten saknar en allmän rätt att kontrollera personers identitet. Utan att detta framgår av lag får en polisman dock, om det är nödvändigt för att en tjänsteuppgift ska kunna fullgöras, tillfråga en person om hans eller hennes namn och hemvist. En sådan för- frågan anses inte i sig utgöra något intrång i någon grundlagsskyddad fri- eller rättighet.20 I de fall personen inte svarar eller lämnar vad som kan antas vara oriktiga uppgifter krävs dock lagstöd för att kon- trollera uppgifterna vidare. Rätt till sådan kontroll föreligger i vissa fall enligt polislagen. 
  
 Av 14 § polislagen följer att om en okänd person anträffas av en polisman och det finns särskild anledning att anta att han eller hon är efterspanad eller efterlyst och med stöd av lag ska berövas friheten, får personen omhändertas för identifiering, s.k. polisiering. Detta för- utsätter givetvis att personen vägrar att lämna uppgift om sin identi- tet eller att det finns anledning anta att lämnad uppgift är oriktig. En särskild anledning att anta att någon är efterspanad eller efterlyst kan vara att personens utseende stämmer överens med ett uppgivet sig- nalement på den efterlyste.21 
  
 Enligt 19 § polislagen kan en polisman, om det är nödvändigt, ge- nomföra en kroppsvisitation i syfte att fastställa en persons identitet 
  
 20Berggren och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kom- mentaren till 14 §. 
  
 21Prop. 1983/84:111 s. 103. 
  
 106 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polisens befogenheter enligt polislagen 
  
 i samband med ett gripande, omhändertagande eller avlägsnande som utförs med stöd i lag. Det kan t.ex. bli aktuellt när någon som har omhändertagits enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av beru- sade personer m.m. ska. föras till en vårdinrättning eller till sin bostad. 
  
 Identitetskontroll kan också förekomma i samband med fordons- stopp enligt 22 § 4 polislagen, vid t.ex. olika slags trafikkontroller. Rätten att kontrollera identitet följer då av annan lagstiftning. Den som kör ett fordon har enligt 3 kap. 15 § körkortslagen (1998:488) skyldighet att på begäran överlämna körkort eller identitetshand- lingar för kontroll till bl.a. polisen. 
  
 Av 27 § polislagen framgår att det ska föras protokoll över ingri- panden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Protokoll ska också föras över husrannsakan och liknande åt- gärder enligt polislagen samt vid omhändertagande av föremål. Av protokollet ska det framgå vem eller vilka som ingripandet riktat sig mot. Bestämmelsen gäller även vid sådana åtgärder där någon rätt till identitetskontroll inte följer av lagen, t.ex. vid tillämpning av 19 § andra stycket och 20 a § polislagen (kroppsvisitation och husrann- sakan i vissa fall i förebyggande syfte). Enligt författningskommentaren till 27 § bör polisen alltid sträva efter att få fram identitetsuppgifter i samband med ett ingripande. Bestämmelsen medger dock ingen generell rätt att kroppsvisitera eller göra husrannsakan hos någon i syfte att fastställa dennes identitet.22 
  
 Det kan här nämnas att det inom ramen för en förundersökning finns särskilda möjligheter att utreda identiteten på misstänkta per- soner. Således kan den som är misstänkt för brott gripas, anhållas och häktas om personen är okänd och vägrar uppge namn och hemvist, eller om personens uppgift om detta kan antas vara osann (se 24 kap. 2, 3, 6 och 7 §§ rättegångsbalken). 
  
 Identitetskontroll sker också i samband med gränskontroll samt vid sådana inre utlänningskontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § utlänningslagen. 
  
 Rätt att kontrollera identitet kan föreligga även enligt annan lag. Skyddslagen (2010:305) är ett exempel på detta. 
  
 22Prop. 1996/97:175 s. 83. 
  
 107 
  
 7Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 7.1Tullverkets befogenheter 
  
 Bestämmelser om Tullverkets befogenheter finns bl.a. i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (tullkodex), tullagen (2016:253), tullförordningen (2016:287), lagen (1996:701) om Tull- verkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen), lagen (2000:1225) om straff för smuggling och lagen (2008:322) om Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. 
  
 Därutöver ges tulltjänstemän i vissa fall samma rätt som tillkom- mer polismän att agera, och i viss författning föreskrivs även en skyl- dighet för Tullverket att bistå andra myndigheter i deras verksamhet. Exempelvis är myndigheten skyldig att hjälpa Polismyndigheten vid kontroll av personer enligt EU:s gränskodex. När sådana kontroller utförs har tulltjänstemän i regel samma befogenheter som en polis- man vad gäller rätten att utföra kroppsvisitation, ta fotografi och finger- avtryck och också omhänderta personer (se  
 9–10 
  kap. utlännings- lagen, 2005:716). Under migrationsvågen 2015 hjälpte Tullverket till med denna typ av kontroller, men annars förekommer detta sällan. 
  
 Nedan redovisas några bestämmelser av särskilt intresse för utred- ningen. 
  
 7.1.1Befogenheter vid yttre gräns 
  
 Syftet med tullkontrollen är att kontrollera om anmälningsskyldig- heten och andra villkor för in- och utförsel är uppfyllda samt att för- hindra undandragande av tull, skatt och andra avgifter. Vid en tull- 
  
 109 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 kontroll får en tulltjänsteman kontrollera transportmedel, bagage, containrar etc. En tullkontroll är en administrativ åtgärd som inte kräver misstanke om brott. Vid gräns mot annat  
 EU-land 
  får en kon- troll inte göras slumpmässigt, denna begränsning gäller inte vid den yttre gränsen. 
  
 Kontrollverksamheten baseras på riskbedömningar och under- rättelseuppslag från myndighetens underrättelseverksamhet. I under- rättelseverksamheten har myndigheten bl.a. tillgång till s.k. manifest från rederier och andra transportbolag med uppgifter om boknings- uppgifter om ankommande gods m.m., samt tillgång till passagerar- uppgifter från flyg genom Polismyndighetens enhet för passagerar- information. I kontrollverksamheten använder myndigheten även sökhundar, kamerabevakning och mobil skannerutrustning för att selektera de objekt som tas ut för tullkontroll. 
  
 Tullagen innehåller precis som polislagen (1984:387) en allmän proportionalitetsprincip som gäller för tullkontroller. Således stadgas i 4 kap. 1 § att ett beslut om en kontrollåtgärd enligt tullagstiftningen får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den enskilde. 
  
 I sin kontrollverksamhet har tulltjänstemän vid genomförandet av vissa närmare angivna åtgärder – däribland omhändertagande av varor, stannade av fordon och avstängning av områden – rätt att ut- öva våld eller tvång. Dock endast i den utsträckning andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. 
  
 En förare av eller en befälhavare på ett transportmedel som om- fattas av tullövervakning, exempelvis ett transportmedel ombord på vilket det finns varor som omfattas av tullövervakning, ska stanna på uppmaning av en tulltjänsteman (4 kap. 11 §). Även en annan person än föraren eller befälhavaren ska stanna på tulltjänstemannens upp- maning, som i dessa fall endast får ges om det finns anledning att anta att personen i fråga är anmälningsskyldig enligt tullagstiftningen. En sådan uppmaning till föraren av ett fordon får enligt 4 kap. 12 § ges när 
  
 1. fordonet finns 
  
 –i trakterna vid Sveriges landgräns mot ett tredjeland, 
  
 –i trakterna vid Sveriges kuster, 
  
 –i närheten av eller inom en anläggning för tillfällig lagring, ett tullager eller en frizon, eller 
  
 110 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 –i närheten av eller inom en hamn, en flygplats eller ett annat område som har trafikförbindelser med ett tredjeland, 
  
 2.om tulltjänstemannen har anledning att anta att varor som står under tullövervakning transporteras med fordonet, eller 
  
 3.när fordonet är försett med interimsskyltar eller registreringsskyltar från ett tredjeland. 
  
 En uppmaning till annan än förare eller befälhavare får riktas endast till en person som anträffas på en plats enligt första stycket 1. 
  
 Med uttrycket ”i trakterna vid” avses en 15 kilometer bred zon inåt land längs Sveriges kuster. Vad som avses med ”i närheten av” tullager, hamnar, flygplatser m.m. går enligt uttalanden i lagens för- arbeten inte att definiera lika tydligt, men det är fråga om ett område som är såväl tidsmässigt som geografiskt begränsat. Den geografiska begränsningen kan enligt förarbetena t.ex. innebära att personen i fråga inte får befinna sig längre bort från en flygplats än att det med stor sannolikhet kan antas att personen kommer från flygplatsen.1 Tullverkets befogenheter i dessa delar sträcker sig således längre än att gälla just vid gränspassagen eller i dess omedelbara närhet. 
  
 Tullverket har vidare enligt bestämmelser i 4 kap. rätt att om- händerta registreringsbevis eller liknande handlingar avseende ett trans- portmedel som omfattas av tullövervakning, samt att preja ett fartyg, om det behövs för att möjliggöra kontroll och övervakning av import eller export av varor. Tullverket får också under vissa förhållanden föra ett fartyg till en plats inom det svenska tullområdet. Vidare före- ligger rätt att tillfälligt stänga av områden där transportmedel lossas eller lastas eller passagerare går ombord på eller lämnar transport- medel. I undantagsfall får Tullverket också uppehålla tåg eller hindra flygtrafik. 
  
 För bl.a. kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet en- ligt tullagstiftningen har fullgjorts får Tullverket undersöka transport- medel och andra utrymmen där varor kan förvaras, tullager, områden i hamnar eller på flygplatser där varor som står under tullövervakning förvaras och även lokaler inom sådana områden. Tullverket får även undersöka bagage och liknande som medförs av en resande till eller från EU:s tullområde eller annan person som uppmanats att stanna enligt lagens bestämmelser (4 kap. 16 §). För sådan kontroll får tull- tjänsteman även undersöka och i vissa fall öppna postförsändelser 
  
 1Prop. 2015/16:79 En ny tullag s. 186 f. 
  
 111 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 såsom paket, brev och liknande (4 kap.  
 19–23 
  §§). I fråga om kropps- visitation hänvisar 4 kap. 16 § andra stycket tullagen till bestämmel- ser om detta i lagen om straff för smuggling. 
  
 Polismyndigheten och Kustbevakningen ska medverka i Tull- verkets kontrollverksamhet enligt tullagen. Vid sådan medverkan gäller det som enligt tullagen gäller för tjänstemän även för polisman eller kustbevakningstjänsteman (4 kap. 3 §). 
  
 7.1.2Befogenheter vid inre gräns 
  
 Den s.k. inregränslagen innehåller bestämmelser om Tullverkets be- fogenheter vid införsel eller utförsel av varor över Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Lagen gäller kontrollen av vissa i lagens 3 § särskilt uppräknade varor, bl.a. krigsmateriel, narko- tika, vapen, explosiva varor, vissa alkoholhaltiga drycker, vissa djur och barnpornografi. 
  
 Lagen föreskriver en anmälningsplikt för sådana varor som förs in i eller ut ur landet och som omfattas av ett förbud mot eller villkor för införsel som inte är uppfyllt, samt varor som förs in eller ut med stöd av tillstånd som meddelats på grund av en oriktig eller uteläm- nad uppgift (4 §). Vissa varor ska under alla förhållanden anmälas. 
  
 För att kunna kontrollera att förbud eller villkor som gäller för in- och utförsel har iakttagits samt för kontroll av bl.a. anmälnings- skyldigheten har tulltjänstemän rätt att undersöka transportmedel, containrar och andra utrymmen där varor kan förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat  
 EU-land. 
  Rätt föreligger också att undersöka bagage som medförs av en resande mellan  
 EU-länder 
  eller den som annars kan anmanas att stanna enligt lagens bestämmelser (7 §). 
  
 Var och en är enligt lagens 5 § skyldig att stanna på en tulltjänste- mans anmaning. Sådan anmaning får ges dels 
  
 –den som i omedelbart samband med inresa till Sverige från ett annat  
 EU-land 
  eller vid utresa från Sverige till ett sådant land befinner sig i omedelbar närhet av gränspassage, om det behövs för att möjliggöra sådan kontroll som avses i 7 §, dels 
  
 –den som anträffas i trakterna invid Sveriges landgräns mot ett annat  
 EU-land, 
  eller kuster, eller i närheten av eller inom flygplats eller annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat 
  
 112 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 EU-land, 
  om det finns anledning anta att han medför en vara som omfattas av lagens tillämpningsområde, och att han inte fullgjort sin anmälningsskyldighet. En anmaning under dessa förutsättningar får dock endast ges om det behövs för att möjliggöra kontroll en- ligt 7 § och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål. 
  
 Den som är skyldig att stanna är också skyldig att på begäran lämna de uppgifter och visa upp de handlingar som behövs för en sådan kontroll (6 §). 
  
 Kontroller enligt lagen får inte utformas på sådant sätt att urvalet av vad och vem som kontrolleras sker slumpmässigt (2 §). Att urvalet inte får ske slumpmässigt innebär att kontroll inte får ske enbart på grundval av att en person passerar en gräns. Någon form av misstanke, även en mycket svag sådan, måste föreligga i det enskilda fallet. Denna kan vara grundad exempelvis på iakttagelser, underrättelser, tips eller riskprofiler. Med riskprofiler avses sammanställningar av olika kri- terier eller förhållanden och metoder som har noterats vid den brotts- lighet som har upptäckts.2 
  
 Polismyndigheten och Kustbevakningen är skyldiga att medverka i kontrollverksamheten enligt inregränslagen. Vad som sägs i lagen om Tullverket och en tulltjänsteman gäller vid sådan medverkan i huvud- sak också Polismyndigheten och en polisman samt Kustbevakningen och en kustbevakningstjänsteman (12 §). 
  
 Tullverket har också rätt att omhänderta varor om det behövs för att genomföra en kontroll eller t.ex. på den grunden att varan inte får föras in i eller ut ur landet. Sådana varor kan under vissa förut- sättningar även förverkas. 
  
 7.1.3Rätten att inhämta vissa passageraruppgifter 
  
 Rätten för Tullverket att inhämta vissa passageraruppgifter från transportföretag i fall då uppgifterna kan antas ha betydelse för dess brottsbekämpande verksamhet infördes år 1996. Bestämmelserna finns numera i 4 kap.  
 6–8 
  §§ tullagen samt i  
 15–16 
  §§ inregränslagen. Bestämmelserna motsvarar de i  
 25–26 
  §§ polislagen som redovisats 
  
 Callahan, lagen (1996:710) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat 
  
 land inom Europeiska unionen, 2 §, Brown  
 2021-01-04 
  (JUNO), se även prop. 1995/96:166 s.  
 55–61. 
  
 113 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 ovan (avsnitt 6.6). Regleringen innebär således en rätt för Tullverket att begära in uppgifter om ankommande och avgående transporter och uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. Sådan begä- ran får göras endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för den brottsbekämpande verksamheten. Lagstiftningen ställer inga krav på i vilket format uppgifterna ska lämnas men ger myndigheten en möj- lighet att få terminalåtkomst, alltså koppla upp sig mot transportföre- tagets bokningsdator eller liknande. 
  
 Kompletterande bestämmelser finns i 4 kap.  
 4–9 
  §§ tullförord- ningen och i  
 3–7 
  §§ förordningen (1996:702) om Tullverkets befog- enheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. 
  
 Om ett transportföretag inte lämnar bokningsuppgifter på Tull- verkets begäran har Tullverket möjlighet att förelägga transportföre- taget att vid vite lämna uppgifterna. Bestämmelser härom finns i 4 kap. 24 § och 7 kap. 5 § tullagen samt i 21 § inregränslagen. 
  
 Användningen av passageraruppgifter inom Tullverkets verksam- het regleras i övrigt lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Bestämmelser om per- sonuppgifter från transportföretag finns intagna i 2 kap.  
 10–12 
  §§. Bestämmelserna redovisas närmare i avsnitt 9.7. 
  
 Tullverket har också tillgång till passageraruppgifter från flyg ge- nom Polismyndighetens enhet för passagerarinformation, s.k. PNR- uppgifter (PNR står för Passenger Name Record, se vidare avsnitt 9.12). 
  
 7.1.4Punktskattekontroller 
  
 Tullverket har enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter, befogenhet att kontrollera att transporter av punktskattepliktiga varor sker enligt gällande regler genom att göra s.k. punktskattekontroller. Punktskattekontroller kan utföras på väg, i postförsändelser och på lager där punktskattepliktiga varor kan förvaras. De punktskatteplik- tiga varor som omfattas av denna kontroll är alkoholvaror, tobaks- varor och energiprodukter (1 kap. 2 §). Vid kontroller på väg, s.k. transportkontroller, har en tulltjänsteman bl.a. rätt att undersöka trans- portmedel, lådor, behållare eller andra utrymmen i transportmedel, containrar eller tankar där punktskattepliktiga varor kan förvaras 
  
 114 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 under transport. Även lokaler där punktskattepliktiga varor förvaras eller kan antas förvaras får undersökas. Varor som påträffas får också undersökas närmare och provtagning får ske. Vid genomförande av transportkontroller får Tullverket också exempelvis öppna transport- medel, containrar och andra utrymmen som är låsta eller, och bereda sig tillträde till områden som inte är tillgängliga för allmänheten (2 kap.  
 2–3 
  §§). 
  
 Förare är skyldiga att stanna på anmaning av tjänsteman vid Tull- verket och även att på begäran legitimera sig eller på annat godtag- bart sätt styrka sin identitet (2 kap.  
 4–5 
  §§). 
  
 Ett beslut om åtgärd enligt lagen får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden inne- bär för den enskilde. Lagen innehåller också ett förbud mot slump- mässiga kontroller (1 kap. 5 §). Punktskattekontrollerna kan utföras i hela landet. 
  
 7.2Kustbevakningens befogenheter 
  
 Bestämmelser om Kustbevakningens befogenheter inom områdena brottsbekämpning och ordningshållning samt vissa allmänna befog- enheter avseende kontroll och tillsyn finns i Kustbevakningslagen (2019:32), som kompletteras av kustbevakningsförordningen (2019:83). Ytterligare befogenheter avseende kontroll och tillsyn finns i andra författningar. Här kan särskilt nämnas Kustbevakningens medverkan i utförandet av lastsäkringskontroller och tillsynen av transporter av visst farligt gods. 
  
 Särskilda bestämmelser om Kustbevakningens och kustbevaknings- tjänstemans rätt att ingripa mot brott finns i lagen om straff för smuggling och lagen om Tullverkets och Kustbevakningens befog- enheter att ingripa mot rattfylleribrott. Därutöver ges kustbevaknings- tjänstemän i vissa fall samma rätt som tillkommer polismän att agera, och i viss författning föreskrivs även en skyldighet för Kustbevak- ningen att bistå andra myndigheter i deras verksamhet. 
  
 Enligt bestämmelserna i kustbevakningslagen gäller följande. Kustbevakningens verksamhet är begränsad till vissa geografiska om- råden, främst till sjöss men också delvis på land, och därför har även kustbevakningslagen ett geografiskt avgränsat tillämpningsområde (1 kap.  
 4–6 
  §§). De befogenheter som enligt kustbevakningslagen till- 
  
 115 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 kommer kustbevakningstjänstemän får således endast tillämpas inom detta område. 
  
 Kustbevakningens verksamhet inom det brottsbekämpande om- rådet delas in i två kategorier; den direkta och den indirekta brotts- bekämpningen. Den direkta brottsbekämpningen omfattar sådan brottslighet som har en naturlig anknytning till myndighetens befint- liga sjöövervakning och på detta område har myndigheten möjlig- heter att agera självständigt. Här har Kustbevakningen bl.a. befogen- het att inleda förundersökning och vidta utredningsåtgärder, gripa misstänkta och göra husrannsakan, kroppsvisitera och hantera frågor om beslag. Här är främst fråga om sjörelaterad brottslighet, exem- pelvis brott som rör sjötrafik och sjösäkerhet, vattenförorening och miljö, fiske- och jaktlagstiftning, vrak och Sveriges maritima zoner (3 kap. 2 §). 
  
 Inom ramen för den indirekta brottsbekämpningen ges Kustbevak- ningen möjlighet att ingripa också mot brott som har en svagare kopp- ling till myndighetens befintliga kärnverksamhet och där något själv- ständigt ansvar inte föreligger. Här omfattas alltså alla typer av brott. Samma uppdelning finns i lagen i fråga om den ordningshållande verk- samheten. 
  
 Gemensamt för all brottsbekämpande verksamhet och för ordnings- hållning enligt lagen gäller följande. I 2 kap. 1 § stadgas att en kust- bevakningstjänsteman, inom ramen för den brottsbekämpande eller ordningshållande verksamheten, ska ingripa på ett sätt som är för- svarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Även kustbevakningslagen innehåller alltså en bestämmelse om pro- portionalitet vid ingripanden som gäller i hela verksamheten. Om tvång måste användas ska detta ske endast i den form och den ut- sträckning som behövs för att uppnå det avsedda resultatet. 
  
 Bland de befogenheter som följer av lagen finns att preja, borda, hålla kvar och föra fartyg till hamn. En kustbevakningstjänsteman får vidare, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd i den brottsbekämpande eller ordningshållande verk- samheten (2 kap. 4 §). Sådan rätt tillkommer under i huvudsak samma förutsättningar som en polisman har rätt att använda våld enligt 10 § polislagen. Dock är Kustbevakningens rätt att använda våld något mer begränsad. 
  
 116 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 I samband med att en kustbevakningstjänsteman griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon har denne, liksom en polisman i motsvarande situation, rätt att genomföra en kroppsvisitation (2 kap. 5 §). Det föreligger således en rätt att genomföra en skyddsvisitation för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand, men också rätt att söka efter identitetshandlingar eller liknande för att fastställa personens identitet. 
  
 Särskilt för den indirekta brottsbekämpningen gäller följande. Innan en förundersökning har inletts får Kustbevakningen i ett enskilt fall ingripa, även om brottet inte ingår i den direkta brottsbekämpningen. Ett sådant ingripande får dock göras endast efter en förfrågan om biträde, antingen från Kustbevakningen till Polismyndigheten eller Tullverket, eller från Polismyndigheten eller Tullverket till Atkinson bevakningen. En tillfrågad myndighet har rätt att neka eller avböja biträde. (4 kap. 1 §.) När sådant biträde lämnas har kustbevaknings- tjänsteman rätt att utöva delvis samma befogenheter som inom den direkta brottsbekämpningen, däribland hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder och ta hand om elektronisk kommunikations- utrustning (4 kap. 2 §). I undantagsfall kan även gripanden och be- slag aktualiseras (4 kap. 3 §). 
  
 Även efter att en förundersökning har inletts får Kustbevakningen bistå förundersökningsledaren med utredningen av brottet även om brottet inte ingår i den direkta brottsbekämpningen (4 kap. 4 §). 
  
 Vid ingripanden enligt 4 kap.  
 1–4 
  §§ har en kustbevakningstjänste- man rätt att stoppa ett fartyg eller annat transportmedel bl.a. om det finns anledning att anta att någon som befinner sig i eller på trans- portmedlet har gjort sig skyldig till brott som tjänstemannen får in- gripa mot, om det behövs för att med stöd i lag ingripa mot någon som befinner sig i eller på transportmedlet, genom att beröva honom eller henne friheten eller utsätta honom eller henne för kroppsvisita- tion eller för att utföra husrannsakan. 
  
 Kustbevakningens direkta ordningshållning omfattar uppträdande till sjöss, samt vissa störningar enligt lagen (2004:487) om sjöfartsskydd och lagen (2006:1209) om hamnskydd. Inom den direkta ordnings- hållningen får Kustbevakningen självständigt förebygga och ingripa mot störningar av ordningen. Kustbevakningen får även i ett enskilt fall, efter förfrågan om biträde, ingripa mot störningar av ordningen som inte ingår i den direkta ordningshållningen. I akuta situationer 
  
 117 
  
 Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter 
  
 SOU 2021:92 
  
 vid fara för liv eller hälsa har en kustbevakningstjänsteman rätt att ingripa utan föregående godkännande. 
  
 Inom den ordningshållande verksamheten har en kustbevaknings- tjänsteman befogenhet att avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta personer. 
  
 118 
  
 8Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 8.1Utlänningslagstiftningen 
  
 Som tidigare framgått finns vissa bestämmelser om rätten att resa till och vistas inom Schengenområdet i  
 EU-rätten. 
  Nationella bestäm- melser om villkor för att en utlänning ska få resa in i, vistas och arbeta i Sverige samt söka asyl här finns i utlänningslagen (2005:716) (UtlL), som kompletteras av utlänningsförordningen (2006:97) (UtlF). I ut- länningslagen finns också regler om avvisning och utvisning, liksom bestämmelser om såväl in- och utresekontroller, dvs. gränskontroller, som så kallad inre utlänningskontroll, dvs. kontroll av utlänningar som rest in i landet och befinner sig här. Bestämmelserna komplet- terar de regler om gränspassage som följer av EU:s gränskodex. Ut- länningslagen innehåller således villkor för inresa och vistelse, men ger också utlänningar rättigheter och innebär ett skydd mot godtycklig behandling samt ger ramar för prövningen av rätten att vistas i landet.1 
  
 8.2Villkor för inresa, vistelse och arbete i Sverige 
  
 Svenska medborgare har enligt 2 kap. 7 § 1 stycket regeringsformen en ovillkorlig rätt att resa in i landet. Bestämmelser om passkrav för svenska medborgare finns i passlagen (1978:302). 
  
 Utgångspunkten i utlänningslagen är att endast svenska medbor- gare har en ovillkorlig rätt att vistas i Sverige och att utlänningar som huvudregel behöver ha pass och någon form av tillstånd vid inresa och vistelse här. Med utlänning avses i utlänningslagen den som inte 
  
 1Jfr prop. 1979/80:96 med förslag till ny utlänningslag, m.m. s. 27. 
  
 119 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 är svensk medborgare.2 Med  
 EES-medborgare 
  avses en utlänning som är medborgare i en  
 EES-stat, 
  dvs. en stat som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (1 kap. 3 b § UtlL). 
  
 Eftersom den generella utlänningskontrollen bygger på en ord- ning med skyldighet att ha visering, uppehållstillstånd och arbetstill- stånd är det nödvändigt att utlänningar som kommer hit eller vistas här kan legitimera sig. Detta är en förutsättning för en fungerande kontroll. Som huvudregel ska därför en utlänning som reser in i eller vistas i Sverige ha pass (2 kap. 1 § UtlL). 
  
 Från passkravet görs ett flertal undantag i lagstiftningen, bl.a. rörande utlänningar som är medborgare i ett nordiskt land eller en Roberson. En utlänning som inte behöver ha pass ska dock på be- gäran av Polismyndigheten eller en polisman kunna visa att passfri- het gäller för honom eller henne (2 kap. 3 § UtlF). Han eller hon måste alltså på något godtagbart sätt kunna legitimera sig vid en kontroll som kan ske t.ex. vid en inresa eller vid en s.k. inre utlänningskontroll. 
  
 En utlänning som reser in i eller vistas i Sverige ska enligt huvud- regeln förutom pass även ha Parker eller nationell visering (2 kap. 3 § UtlL). Visering innebär ett förhandstillstånd för en utlän- ning att resa in i och vistas i Sverige under en viss tid. Närmare be- stämmelser om visering finns i 3 kap. UtlL och i viseringskodexen. 
  
 Rätten till inresa och vistelse kan också grundas på ett uppehålls- tillstånd (2 kap. 4 § UtlL). Ett uppehållstillstånd är ett tillstånd att vistas i Sverige och kan gälla under viss tid (tidsbegränsat uppehålls- tillstånd) eller utan tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd). En utlänning som vistas i Sverige mer än tre månader ska enligt huvud- regeln i 2 kap. 5 § UtlL ha uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd kan beviljas för bl.a. flyktingar och alternativt skyddsbehövande, vissa anhöriga till utlänningar som vistats här varaktigt, eller på grund av arbete eller utbildning. De närmare förutsättningarna för när uppe- hållstillstånd ska eller får beviljas och vägras, samt när tillståndet ska vara permanent respektive tidsbegränsat, framgår av 5 kap. i lagen. 
  
 Något som också kan grunda rätt till vistelse i Sverige är uppe- hållsrätten. Med uppehållsrätt avses rätten för  
 EES-medborgare 
  och deras familjemedlemmar att vistas i Sverige mer än tre månader utan uppehållstillstånd i enlighet med vad som sägs i 3 a kap. UtlL. Kapitlet tillkom vid genomförandet av det s.k. rörlighetsdirektivet i svensk 
  
 Spears och Davis, Utlänningslagen med kommentarer (1 maj 2021, version 12A, JUNO), kommentaren till 1 kap. 1 §. 
  
 120 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 rätt. Uppehållsrätten är som huvudregel beroende av att vissa i lagen angivna villkor är uppfyllda. En  
 EES-medborgare, 
  och dennes familje- medlem, som har vistats lagligt i Sverige utan avbrott under minst fem år har enligt huvudregeln permanent uppehållsrätt, vilket inne- bär en rätt att vistas i Sverige utan att några särskilda villkor längre kan ställas. 
  
 En utlänning kan också under vissa förutsättningar beviljas ställ- ning som varaktigt bosatt i Sverige. Bestämmelserna om detta finns i 
  
 5a kap. UtlL och grundar sig i ett  
 EU-direktiv.3 
  Den särskilda rätts- ställningen som varaktigt bosatt medför vissa rättigheter som har lik- heter med de rättigheter som tillkommer unionsmedborgare. Den som beviljats ställning som varaktigt bosatt i Sverige ska ges permanent uppehållstillstånd (5 kap. 2 b §). 
  
 En utlänning som ska arbeta i Sverige ska också ha arbetstillstånd (2 kap. 7 § UtlL). Ett arbetstillstånd är ett tidsbegränsat tillstånd att arbeta i Sverige (6 kap. 1 § UtlL). Kravet på arbetstillstånd gäller vid sidan av kravet på tidsbegränsade tillstånd för inresa och vistelse. Den som har arbetstillstånd måste alltså även ha uppehållstillstånd eller på annan grund ha rätt att vistas i landet. Den som har permanent uppe- hållstillstånd behöver dock inte ha något arbetstillstånd. Undantag från kravet på arbetstillstånd görs även för medborgare i de nordiska länderna, liksom för  
 EES-medborgare 
  och deras familjemedlemmar, vilka har uppehållsrätt (2 kap. 8 c § UtlL). Ytterligare bestämmelser om arbetstillstånd finns i 6 kap. UtlL och i UtlF. 
  
 För flera av de tillstånd som nu redovisats gäller att de som huvud- regel ska ordnas före inresan. Detta gäller för visering, uppehållstill- stånd och arbetstillstånd. Från flera av kraven görs också undantag, bl.a. för utlänningar som är medborgare i ett nordiskt land eller en Roberson. 
  
 Återkallelse av tillstånd, avvisning och utvisning 
  
 Visum och tillstånd för arbete och vistelse kan under vissa i lagen angivna förhållanden återkallas. Bestämmelser om återkallelse av till- stånd finns i 7 kap. UtlL. Bestämmelser om upphävande och återkal- lelse av Parker finns i viseringskodexen. 
  
 3Rådets direktiv 2003/109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. 
  
 121 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Enligt bestämmelserna i 7 kap. kan återkallelse av tillstånd bl.a. ske i fall då en utlänning medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter, som varit av betydelse för att få tillståndet, eller i vissa fall om särskilda för det finns. Som ett sär- skilt skäl har i motiven framförts att utlänningen redan vid inresan visar sig sakna medel för sitt uppehälle här.4 Uppehållstillstånd får vidare i vissa fall återkallas för en utlänning som registrerats på spärr- lista i Schengens informationssystem (SIS). Ett beslut om avvisning eller utvisning av en tredjelandsmedborgare som meddelats av en stat inom EU eller av Island, Norge, Schweiz eller Charles gör det också möjligt att under vissa förutsättningar återkalla ett uppehålls- tillstånd. Ett permanent uppehållstillstånd ska som huvudregel åter- kallas om det kan konstateras att en utlänning med sådant tillstånd inte längre är bosatt i Sverige. 
  
 En utlänning som inte har rätt att resa in respektive vistas i Sverige kan nekas inresa enligt bestämmelserna om detta i artikel 14 i EU:s gränskodex, men också avvisas eller utvisas. Bestämmelser om avvis- ning och utvisning av utlänningar finns i 8 kap. UtlL. Bestämmelser om utvisning på grund av brott finns i kapitel 8 a och vissa bestäm- melser om utvisning finns även i lagen (1991:572) om särskild utlän- ningskontroll. En utlänning som har sökt asyl i en annan medlems- stat i EU eller i Norge, Island, Schweiz eller Charles kan i stället överföras till det landet med stöd av Dublinförordningen. 
  
 Med avvisning avses ett beslut om avlägsnande som fattas av en administrativ myndighet i samband med en utlännings försök att resa in i Sverige eller inom tre månader efter den första ansökan efter ut- länningens ankomst till Sverige (8 kap. 5 §). Detta oavsett på vilken grund avvisningsbeslutet grundas. För avlägsnandebeslut som fattas senare än efter tre månader används termen utvisning (8 kap. 6 §). Termen utvisning används också när en domstol beslutar att en utlän- ning ska lämna landet på grund av att han eller hon har begått brott.5 
  
 Förutsättningarna för avvisning och utvisning skiljer sig åt beträf- fande utlänningar som är  
 EES-medborgare 
  och deras familjemed- lemmar samt andra utlänningar. 
  
 Om någon av de ovan redovisade formella förutsättningarna för passage in över Sveriges gränser brister kan avvisning ske. Bestäm- 
  
 4Prop. 1979/80:96 s. 91, jfr prop. 2004/05:170 Ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden s. 287. 
  
 5Sandesjö och Davis, Utlänningslagen med kommentarer (1 maj 2021, version 12A, JUNO), inledningen till 8 kap. 
  
 122 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 melser om detta finns i 8 kap. 2 och 8 §§ UtlL. En utlänning kan också utvisas på materiell grund. Bestämmelserna i 8 kap. UtlL möjliggör således även en individuell utlänningskontroll. En utlänning kan exem- pelvis avvisas eller utvisas om det kan antas att utlänningen kommer att sakna tillräckliga medel för vistelsen eller inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt under vistelsen, kan antas komma att begå brott här, när tillstånd att vistas i Sverige saknas eller med hänsyn till allmän ordning och säkerhet. 
  
 Avslås eller avvisas en ansökan om uppehållstillstånd eller åter- kallas ett sådant tillstånd och befinner sig utlänningen i Sverige, ska det i regel samtidigt meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det (8 kap. 16 §). 
  
 Migrationsverket har exklusiv befogenhet att besluta om avvis- ning i vissa fall. I andra fall får såväl Migrationsverket som Polismyn- digheten pröva frågan om avvisning. Att Polismyndigheten har rätt att pröva avvisningsfrågan har sin grund i att frågan om avvisning ofta aktualiseras direkt vid gränskontrollen eller aktualiseras i sam- band med s.k. inre utlänningskontroll.6 När prövningen görs av Polis- myndigheten och det bedöms vara tveksamt om en utlänning bör av- visas, ska ärendet dock lämnas över till Migrationsverket. (8 kap. 17 §). Frågor om utvisning prövas av Migrationsverket (8 kap. 18 §). 
  
 Ett beslut om avvisning eller utvisning ska i vissa fall innehålla en tidsfrist inom vilken utlänningen frivilligt ska lämna landet i enlighet med beslutet (tidsfrist för frivillig avresa). Ett beslut om avvisning eller utvisning kan i vissa fall också förenas med ett återreseförbud. 
  
 8.3Gränskontroll och inre utlänningskontroll 
  
 8.3.1In- och utresekontroll 
  
 Reglerna för gränspassage finns som framgått ovan i EU:s gräns- kodex och har redovisats i avsnitt 3. Av reglerna följer att de inre gränserna får passeras överallt utan att någon in- eller utresekontroll genomförs, men att alla personer ska underkastas kontroll vid in- och utresa från Schengenområdet, dvs. vid de yttre gränserna. Kontrollerna vid de yttre gränserna ser något olika ut för personer som har rätt till fri rörlighet enligt unionsrätten och tredjelandsmedborgare som inte 
  
 6Prop. 2004/05:170 s. 234. 
  
 123 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 har det. Kompletterande bestämmelser om gränskontroller finns i 
  
 9kap. UtlL. Med gränskontroller menas här in- och utresekontroller vid yttre gräns, men också vid tillfälligt återinförd gränskontroll vid inre gräns. 
  
 Den kontroll av personer som ska ske enligt gränskodexen ansvarar Polismyndigheten för. Tullverket och Kustbevakningen är enligt lag skyldiga att hjälpa Polismyndigheten vid en sådan kontroll och Atkinson bevakningen ska medverka till kontrollen genom att utöva kontroll av sjötrafiken. Även Migrationsverket får i vissa fall efter överenskom- melse med Polismyndigheten hjälpa till vid kontrollen. Inresekontrol- len kan således utföras, förutom av polismän, av särskilt förordnade passkontrollanter, tulltjänstemän eller kustbevakningstjänstemän. 
  
 8.3.2Kontroll- och tvångsåtgärder vid in- och utresekontroll 
  
 Kroppsvisitation m.m. 
  
 Om det vid en inresekontroll är nödvändigt för att ta reda på utlän- ningens identitet får den tjänsteman som utför kontrollen kropps- visitera utlänningen och också undersöka det bagage, handväskor eller liknande som personen för med sig (9 kap. 2 § UtlL). Sådan kon- troll får också ske för att ta reda på utlänningens resväg till Sverige om den är av betydelse för bedömningen av rätten att resa in och vistas här i landet. I samband med inresekontrollen får även bagageutrym- men och övriga slutna utrymmen i bilar och andra transportmedel undersökas i syfte att förhindra att en utlänning reser in i landet i strid med bestämmelserna i gränskodexen. 
  
 Möjligheten till denna typ av kontroll är inte avsedd att tillämpas rutinmässigt utan det måste enligt uttalanden i lagens förarbeten finnas någon anledning att anta att utlänningen underlåter att t.ex. visa upp medförda identitetshandlingar. Om anledning saknas att ifrågasätta de uppgifter utlänningen lämnar och resväg och identitetshandlingar ska visitation alltså inte ske.7 På samma sätt krävs det enligt uttalan- den i förarbetena att det finns en rimlig anledning till undersökning av transportmedel, t.ex. att polisen har fått skäl att misstänka att ut- länningar vid en viss tidpunkt och en viss plats försöker ta sig in illegalt genom att exempelvis gömma sig i bagageutrymmen på bilar.8 
  
 7Prop. 1988/89:86 med förslag till utlänningslag m.m. s. 101. 
  
 8Prop. 1981/82:146 om ändring i utlänningslagen (1980:376), m.m. s. 67. 
  
 124 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 I bestämmelsen erinras om att kroppsvisitation inte får göras mer ingående än vad som krävs med hänsyn till ändamålet med åtgärden och att all den hänsyn som omständigheterna medger ska iakttas. 
  
 Omhändertagande av pass m.m. 
  
 Utlänningslagen innehåller också bestämmelser om rätten att om- händerta pass eller annan identitetshandling. Rätten gäller vid inrese- kontrollen om utlänningen i samband med denna ansöker om uppe- hållstillstånd. Rätten föreligger också senare när sådan ansökan görs och även i avvaktan på verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning (9 kap. 4 och 5 §§). Reglerna syftar till att förhindra att iden- titetshandlingar förstörs eller försvinner under processens gång. Polismyndigheten har även rätt att i vissa fall omhänderta biljetter för resan från Sverige i väntan på att utlänningen får tillstånd att vistas här eller lämnar det (9 kap. 6 §). 
  
 Fotografering och fingeravtrycksupptagning 
  
 Gällande lagstiftning ålägger en utlänning en skyldighet att i ett fler- tal situationer låta myndigheterna fotografera honom eller henne och ta fingeravtryck. 
  
 Enligt 9 kap. 8 § UtlL får Migrationsverket eller Polismyndigheten fotografera en utlänning och ta dennes fingeravtryck, om 1) han eller hon inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer till Sverige, 
  
 2)han eller hon ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller alternativt skyddsbehövande, 3) det finns grund för att besluta om förvar, eller 4) om varken utlänningens identitet eller rätt att vistas i Sverige kan klarläggas vid en kontroll enligt 9 kap. 9 § samma lag. Om personen i fråga söker asyl, dvs. ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller alternativt skyddsbehövande, ska fingeravtryck tas enligt artikel 9 i Eurodacförordningen. Enligt artikel 14 i samma för- ordning ska fingeravtryck vidare tas på tredjelandsmedborgare som gripits i samband med att de olagligen passerat en yttre gräns. I samt- liga nu nämnda fall får fingeravtryck dock bara tas om personen har fyllt 14 år. 
  
 Migrationsverket får, enligt 15 § utlänningsdatalagen (2016:27), föra separata register över fingeravtryck och fotografier som tas med stöd 
  
 125 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 av 9 kap. 8 § UtlL. Paragrafen reglerar uttömmande för vilka ändamål uppgifterna får behandlas. Registren får enligt bestämmelsen bl.a. an- vändas vid prövning av ansökningar om uppehållstillstånd där utlän- ningen åberopar att han eller hon är flykting, alternativt skydds- behövande eller övrig skyddsbehövande, i ärenden om avvisning och utvisning samt i testverksamhet. Uppgifter om fingeravtryck får vidare behandlas om det behövs för att Migrationsverket ska kunna kon- trollera fingeravtryck som verket tagit mot det fingeravtrycks- och signalementsregister som Polismyndigheten för enligt 5 kap. 11 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brotts- datalagens område. 
  
 Vid en gränskontroll får vidare fotografi eller fingeravtryck tas för att kunna kontrollera att en innehavare av ett uppehållstillstånds- kort är samma person som kortet har utfärdats för (9 kap. 8 b §). 
  
 Enligt 9 kap. 8 c § UtlL är en utlänning vid inrese- eller utrese- kontroll skyldig att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck för kontroll av identiteten och av resehandlingens äkthet. En sådan kon- troll får utföras om det råder tvivel om resehandlingens äkthet eller innehavarens identitet och skyldigheten gäller under förutsättning att utlänningen är innehavare av en resehandling som är försedd med ett lagringsmedium som innehåller motsvarande biometriska känne- tecken. Även den som har Parker är i vissa fall skyldig att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck i syfte att låta kontrol- lera hans eller hennes identitet och viseringens äkthet (9 kap. 8 d §). 
  
 En utlänning är vid en in- eller utresekontroll även skyldig att låta en polisman, eller annan behörig tjänsteman, eller Migrationsverket fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck för att genom en sökning i Schengens informationssystem identifiera utlänningen om identiteten inte kan fastställas på annat sätt (9 kap. 8 f §). 
  
 Fotografi och fingeravtryck kan också tas i samband med att en utlänning ansöker om uppehållstillstånd, uppehållsstatus eller bevis om sådan status eller bevis för gränsarbetare (9 kap. 8 a och e §§). 
  
 I viseringskodexen finns det bestämmelser om fotografering och fingeravtrycksupptagning i samband med att en tredjelandsmedbor- gare ansöker om en Schengenvisering. Ansökan om sådan visering prövas i vissa fall av de myndigheter som ansvarar för personkontroll vid de yttre gränserna (artikel 4 viseringskodexen). Fingeravtryck tas på viseringssökande från tolv års ålder. 
  
 126 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 Beslut om att ta fotografi eller fingeravtryck enligt 9 kap. 8 § UtlL fattas enligt 6 kap. 14 § UtlF av den befattningshavare som ansvarar för att utredning genomförs i ett ärende som rör uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning eller av den som har till uppgift att fatta be- slut om förvar. 
  
 De fotografier och fingeravtryck som tas med stöd av 9 kap. 
  
 8 
 b–d 
  §§ får endast användas i de syften som anges där och uppgifterna får inte lagras. När en kontroll har genomförts ska således det foto- grafi och de fingeravtryck som tagits för kontrollen omedelbart för- störas. Det gäller också de biometriska data som tagits fram i sam- band med kontrollen. 
  
 Skyldighet att kvarstanna 
  
 I samband med en in- eller utresekontroll enligt EU:s gränskodex är en utlänning enligt 9 kap. 11 § skyldig att stanna kvar för utredning. Skyldigheten gäller dock inte längre än nödvändigt och inte i något fall längre än sex timmar, förutsatt att beslut om förvar inte med- delats. En polisman får hålla kvar en utlänning som vägrar att stanna kvar. 
  
 Transportörers kontroll- och uppgiftsskyldighet enligt utlänningslagen 
  
 En transportör har enligt utlänningslagens bestämmelser en skyldig- het att kontrollera att en utlänning, som transportören transporterar till Sverige direkt från en stat som inte omfattas av Schengenkonven- tionen, innehar pass och de tillstånd som krävs för att resa in i landet (9 kap. 3 § UtlL). I vissa fall ska det även kontrolleras att utlänningen har medel för sin hemresa. Tanken är att transportören vid kontrol- len ska kunna upptäcka avsaknad av eller uppenbart falska handlingar. Det ställs dock inte krav på någon mer ingående kontroll som kräver expertkunskap i fråga om förfalskningar och transportörerna ska inte heller göra någon egen bedömning av huruvida en utlänning har skyddsbehov.9 
  
 Enligt 9 kap. 3 a § ska en transportör som luftvägen ska transportera passagerare till Sverige direkt från en stat som inte tillhör Europeiska 
  
 9Prop. 2003/04:50 Åtgärder för att klarlägga asylsökandes identitet, m.m. s. 58 f. och 76. 
  
 127 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 unionen och inte heller har slutit avtal om samarbete enligt Phelps konventionen med konventionsstaterna, på begäran av Polismyndi- gheten överföra uppgifter om de ankommande passagerarna så snart incheckning avslutats. Bland de uppgifter som ska lämnas finns namn, medborgarskap, födelsedatum och nummer på och typ av resehand- ling samt gränsövergångsställe för inresa. Enligt motivuttalanden bör uppgifterna kunna begäras om de kan antas ha betydelse för person- kontrollverksamheten, dvs. för att kontrollera invandringen men även för att förebygga och bekämpa därmed förknippad brottslighet.10 
  
 Uppgifterna ska samlas in av transportören och sedan elektroniskt, eller annars på annat lämpligt sätt, överföras till Polismyndigheten (9 kap. 3 b §). Inom 24 timmar efter det att transportmedlet har an- länt till gränsövergångsstället ska transportörens som samlat in och överfört uppgifterna radera dessa (9 kap. 3 d §). 
  
 Transportörens kontroll- och uppgiftsskyldighet är avgiftssank- tionerad (19 kap. 5 och 5 a §§). 
  
 Bestämmelser om behandlingen av de uppgifter som överförts till Polismyndigheten enligt 3 b § finns i lagen (2006:444) om passagerar- register. 
  
 Bestämmelserna om transportörers uppgiftsskyldighet genomför direktivet 2004/82/EG om skyldighet för transportörer att lämna upp- gifter om passagerare (det s.k.  
 API-direktivet) 
  som bl.a. syftar till att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring genom att transportörer översänder förhandsuppgifter om passagerare till behöriga nationella myndigheter. API står för Advance Passenger Information. 
  
 8.3.3Inre utlänningskontroll 
  
 Att gränskontrollerna vid de inre gränserna inom Schengenområdet har avskaffats hindrar inte förekomsten av andra typer av person- kontroller, förutsatt att dessa inte har samma verkan som inrese- eller utresekontroller. Detta framgår av artikel 23 i gränskodexen. Som exempel anges där bl.a. kontroller som syftar till att bekämpa gräns- överskridande brottslighet samt stickprovskontroller. En annan typ av tillåten personkontroll är den så kallade inre utlänningskontrollen. 
  
 10Prop. 2005/06:129 Genomförande av  
 EG-direktiven 
  om överföring av passageraruppgifter och uppehållstillstånd för studier s. 38. 
  
 128 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 Den innebär en kontroll av en utlänning som finns inne i landet i syftet att kontrollera utlänningens rätt att uppehålla sig på medlems- statens territorium. Bestämmelser om inre utlänningskontroller fast- ställs genom nationell lagstiftning. 
  
 Det är i första hand Polismyndigheten som ansvarar för den inre utlänningskontrollen i Sverige. Kustbevakningen ska dock medverka genom en självständig kontroll av och i anslutning till sjötrafiken, t.ex. på kobbar och skär, eller i anslutning till hamn. Även i annat fall får Kustbevakningen biträda Polismyndigheten vid inre utlännings- kontroll, dvs. oavsett var en sådan kontroll äger rum. 
  
 I Sverige regleras inre utlänningskontroller i 9 kap. 9 § UtlL. Kon- trollen syftar till att fastställa utlänningens identitet och rätt att vistas i Sverige. Vid en sådan kontroll är utlänningen skyldig att på begäran överlämna pass eller andra handlingar, som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. De andra handlingar som avses är ex- empelvis visering, arbetstillstånd eller andra identitetshandlingar än pass. Den som inte har sådana handlingar med sig är också skyldig, som ett led i den inre utlänningskontrollen, att efter kallelse av Migrations- verket eller Polismyndigheten komma till verket eller myndigheten och lämna uppgifter om sin vistelse här i landet. Om utlänningen inte gör det, får han eller hon hämtas genom Polismyndighetens försorg. Om det på grund av utlänningens personliga förhållanden eller av någon annan anledning kan antas att denne inte skulle följa kallelsen, får han eller hon hämtas utan föregående kallelse. Möjligheten till hämtning är avsedd att tillämpas restriktivt.11 
  
 I motiven till bestämmelsen förtydligas att bestämmelsen inte inne- bär en skyldighet för utlänningar att ständigt bära passet med sig under vistelsen här.12 
  
 En förutsättning för att en inre utlänningskontroll ska få vidtas är att det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anled- ning till kontroll. I specialmotiveringen till bestämmelsen i 9 § kon- staterades att JO i några ärenden om utlänningskontroll år 1980 och 1981 framhållit att ”enbart det förhållandet att en person har ett ut- seende som uppfattas som utländskt inte kan ge tillräcklig anledning att hejda vederbörande på gatan och inleda utlänningskontroll”. Lag- stiftaren anförde dock att utlänningens uppträdande eller umgänge 
  
 11Prop. 1981/82:146 s. 66. 
  
 12Prop. 1988/89:86 s. 172. 
  
 129 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 emellertid ibland kan ge anledning till misstanke att han inte har rätt att uppehålla sig här och att kontroll i sådana fall kan ske.13 
  
 Inre utlänningskontroller kan ske på hela det svenska territoriet och ska inte vara begränsade till t.ex. kontroller i gränsområden. 
  
 Av Polismyndighetens statistik över antalet genomförda inre utlän- ningskontroller mellan åren 2010 och 2020 kan man utläsa att antalet kontroller stadigt minskat, med undantag för 2017 där en ökning från året innan tillfälligt skedde. År 2010 genomfördes sammanlagt 33 630 kontroller i landet, 2012 var antalet 42 467 och 2014 26 428. Från 2015 har antalet stadigt minskat från 23 652 kontroller till 10 855 kon- troller 2020.14 Denna minskning har sannolikt sin förklaring i arbetet med de tillfälligt återinförda inre gränskontrollerna som både kan antas ha minskat behovet av inre utlänningskontroller och krävt polisiära resurser. 
  
 Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd 
  
 I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4, FAP  
 273-1) 
  ges närmare anvisningar om hur bestämmelserna om inre utlänningskontroll ska tillämpas. 
  
 Enligt föreskrifterna ska den inre utlänningskontrollen inriktas mot att 1) övervaka att utlänningar inte vistas eller arbetar här i landet utan att uppfylla föreskrivna villkor, och 2) efterspana utlänningar för vilka det finns ett beslut om avvisning eller utvisning som ska verkställas (3 §). 
  
 Av föreskrifterna framgår att kontrollen, utöver en uppmaning till utlänningen att visa upp pass eller andra handlingar, också inbegriper t.ex. frågor till utlänningen och kontroller i dataregister. 
  
 I föreskrifterna påpekas att de allmänna principerna för polisingri- panden som anges i 8 § polislagen (1984:387) gäller även vid inre ut- länningskontroller. Detta innebär att kontrollerna ska genomföras med minsta möjliga intrång i utlänningens frihet och integritet och att de olägenheter som kan följa av kontrollen står i proportion till syftet med kontrollen (jfr 8 § första stycket polislagen). Vidare anges att när en utlänning kontrolleras är det viktigt att han eller hon behandlas 
  
 13A. prop. s. 172 f. 
  
 14Statistik gränspolisverksamhet, Polismyndigheten  
 https://polisen.se/om-polisen/polisens- 
  
 arbete/granspolisen/statistik-granspolisverksamhet/. 
  Hämtat  
 2021-08-10. 
  
 130 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 med humanitet och värdighet. När det gäller en utlänning under 18 år bör särskilt beaktas vad hänsyn till dennes bästa kräver. 
  
 Angående rekvisiten grundad anledning att anta och särskild anled- ning till kontroll i 9 kap. 9 § UtlL anges i de allmänna råden till 5 § i föreskrifterna följande: 
  
 Bestämmelsen innehåller två situationer när inre utlänningskontroll får genomföras. Rekvisitet grundad anledning att anta bör uppfattas så, att en inre utlänningskontroll får företas endast efter en helhetsbedömning av föreliggande objektiva omständigheter grundade på den enskilde polis- mannens iakttagelser, spaningsuppgifter, underrättelseuppslag, tips eller annan tillförlitlig information. Utlänningens uppträdande och umgänge kan vara en omständighet som i vissa fall kan ge anledning att anta att han eller hon inte har rätt att uppehålla sig i landet. Inre utlänningskontroll får inte genomföras enbart på grund av att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt eller på grund av hans eller hennes språk eller namn. 
  
 Kriminalunderrättelser eller annan information kan utgöra underlag för polismyndigheten att sammanställa välgrundade profiler. Sådana profiler kan, ensamma eller tillsammans med andra omständigheter, motivera kon- troll av en utlänning under förutsättning att de ger grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig i landet. 
  
 Rekvisitet ”annars finns särskild anledning till kontroll” bör kunna tillämpas när det finns anledning att kontrollera identiteten på en utlän- ning i samband med t.ex. ett frihetsberövande eller en brottsutredning. Vid fordons- och förarkontroll kan inre utlänningskontroll ske i sam- band med att förarens identitet och rätt att framföra fordonet kon- trolleras. Vid en sådan kontroll bör även en passagerare i ett fordon bli föremål för inre utlänningskontroll om det föreligger objektiva omstän- digheter som ger grundad anledning till kontroll. 
  
 Av 2 och 6 §§ följer att utlänningen ska informeras om skälen för och syftet med kontrollen samt att kontrollen ska dokumenteras. Av dokumentationen ska framgå grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen, vem eller vilka som kontrollerats och vem som utfört kon- trollen. Dokumentationen ska ordnas på ett sådant sätt att det i efter- hand lätt går att få fram uppgifterna. Om det vid kontrollen kommer fram nya uppgifter rörande utlänningens namn, födelsetid, medbor- garskap eller annan relevant information ska detta antecknas och be- rörda myndigheter underrättas. 
  
 I 4 § i föreskrifterna anges att inre utlänningskontroll ska bedrivas över hela det svenska territoriet och vara en integrerad del av Polis- 
  
 131 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 myndighetens olika verksamhetsgrenar. Det lyfts särskilt fram att kon- trollerna är en viktig kompensatorisk åtgärd för avskaffandet av de inre gränskontrollerna i Schengenområdet och att utförandet av kon- troller är av betydelse för att upprätthålla den fria rörligheten för personer där. 
  
 Övriga kontroll- och tvångsåtgärder vid inre utlänningskontroll 
  
 Skyldighet att kvarstanna 
  
 På samma sätt som vid en in- eller utresekontroll är en utlänning skyl- dig att stanna kvar för utredning i samband med kallelse eller hämtning som beslutats enligt 9 kap. 9 §. Skyldigheten gäller inte heller i detta fall längre än nödvändigt och inte i något fall längre än sex timmar, förutsatt att beslut om förvar inte meddelats. En polisman får hålla kvar en utlänning som vägrar att stanna kvar. 
  
 Fotografering och fingeravtrycksupptagning 
  
 Vid en inre utlänningskontroll får vidare, på samma sätt som vid en gränskontroll, fotografi eller fingeravtryck tas för att kunna kontrol- lera att en innehavare av ett uppehållstillståndskort är samma person som kortet har utfärdats för (9 kap. 8 b §), eller för att genom en sök- ning i Schengens informationssystem identifiera utlänningen om iden- titeten inte kan fastställas på annat sätt (9 kap. 8 f §). 
  
 Av vad som ovan sagts om bestämmelsen i 9 kap. 8 § UtlL följer vidare att Polismyndigheten får fotografera en utlänning och ta dennes fingeravtryck även i samband med en inre utlänningskontroll om ut- länningen då ansöker om asyl (dvs. uppehållstillstånd som flykting, alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande) eller om det finns grund för att besluta om förvar. Sådana åtgärder får sedan den 20 juli 2021 enligt bestämmelsen också vidtas om varken utlän- ningens identitet eller rätt att vistas i Sverige kan klarläggas vid kon- trollen (9 kap. 8 § första stycket 4). 
  
 132 
  
 SOU 2021:92 
  
 Personkontroll enligt utlänningslagen 
  
 8.3.4Omhändertagande och förvar 
  
 Bestämmelser om förvar avseende utlänningar finns i 10 kap. UtlL. En utlänning som har fyllt 18 år får tas i förvar bl.a. om dennes iden- titet är oklar vid ankomsten till Sverige eller när han eller hon där- efter ansöker om uppehållstillstånd och han eller hon inte kan göra sannolikt att den identitet som han eller hon uppger är riktig, och utlänningens rätt att få resa in i eller vistas i Sverige inte kan bedömas ändå (så kallat identitetsförvar, 10 kap. 1 § första stycket). Förvar kan också aktualiseras om det är nödvändigt för att en utredning om utlänningens rätt att stanna i Sverige ska kunna genomföras (så kallat utredningsförvar, 10 kap. 1 § andra stycket 1), eller om det är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas (så kallat sannolik- hetsförvar, 10 kap. 1 § andra stycket 2). 
  
 Möjligheterna att ta barn, dvs. personer som inte fyllt 18 år, i för- var regleras i 10 kap.  
 2–3 
  §§ och är betydligt snävare än vad som gäller beträffande vuxna. I 10 kap.  
 4–5 
  § finns det bestämmelser om begräns- ningar för hur länge vuxna respektive barn får hållas i förvar. 
  
 En utlänning kan under vissa förhållanden som närmare anges i 
  
 10 kapitlet i stället för att hållas i förvar ställas under uppsikt. En ut- länning får vidare, enligt 9 kap. 12 § UtlL, omhändertas om det är nöd- vändigt för att verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning ska kunna förberedas eller genomföras. Ett sådant omhändertagande får pågå under högst 24 timmar, eller om det finns särskilda skäl högst 
  
 48timmar. 
  
 I Dublinförordningen finns också vissa bestämmelser om förvar. 
  
 133 
  
 9 Dataskyddsregleringen 
  
 9.1Inledning 
  
 Under 2016 genomfördes inom EU en dataskyddsreform. Resultaten av reformen blev i huvudsak två rättsakter. Den ena är Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av per- sonuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upp- hävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning). Den vedertagna förkortningen för förordningen är GDPR. Här benämns den dock dataskyddsförordningen. Den andra rättsakten är Europa- parlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndig- heters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, ut- reda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF, här kallat dataskyddsdirektivet. 
  
 Dataskyddsförordningen är direkt tillämplig i Sverige. Den inne- håller dock vissa bestämmelser som tillåter eller förutsätter komplet- terande eller avvikande nationell lagstiftning. Sådana kompletterande bestämmelser finns främst i lagen (2018:218) med kompletterande be- stämmelser till EU:s dataskyddsförordning (dataskyddslagen), men även i flera andra s.k. registerförfattningar som gäller särskilt i viss verksamhet eller viss myndighet. 
  
 Dataskyddsförordningen, som är generellt tillämplig på automati- serad behandling av personuppgifter och viss annan strukturerad in- formation, gäller inte när dataskyddsdirektivet är tillämpligt. Data- skyddsdirektivet har huvudsakligen genomförts i svensk rätt genom en ramlag, brottsdatalagen (2018:1177), tillsammans med brottsdata- förordningen (2018:1202) som genomför vissa detaljbestämmelser i 
  
 135 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 direktivet. Gränsen mellan när dataskyddsförordningen respektive brottsdatalagen gäller regleras i den sistnämnda lagen. 
  
 Brottsdatalagen gäller huvudsakligen för myndigheter i rättskedjan när de behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, upprätthålla allmän ordning och säkerhet eller verkställa straffrättsliga påföljder. För dessa myndigheter finns också särskild registerlagstiftning som kompletterar den generella regleringen. 
  
 Den reform som på detta sätt har skett har inte inneburit att vi fått nya regelverk på områden som tidigare varit oreglerade eller haft en helt annan innebörd. Inom EU gällde dessförinnan Europaparlamen- tets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter som i Sverige var genomförd genom personuppgiftslagen (1998:204). Detta äldre direktiv byggde på samma allmänna principer för behandling av personuppgifter som de nu gällande rättsakterna gör. I viss mån kan således äldre praxis fort- farande vara vägledande. Reformen har dock inneburit att tidigare gäl- lande lagstiftning, såsom personuppgiftslagen och äldre registerförfatt- ningar såsom polisdatalagen (2010:361) m.fl. strukturerats om och ersatts. 
  
 I detta avsnitt redogörs för den dataskyddsrättsliga regleringen i de delar som är av särskilt intresse för utredningens överväganden i avsnitt  
 15–17. 
  I huvudsak tar framställningen sikte på bestämmel- serna i brottsdatalagen och de registerförfattningar som gäller för Polismyndighetens, Tullverkets och Kustbevakningens behandling av personuppgifter på brottsdatalagens område. Även den reglering som gäller för Säkerhetspolisen och som inte grundar sig på  
 EU-rätten 
  behandlas kort. 
  
 9.2Allmänna principer för behandling av personuppgifter 
  
 Såväl dataskyddsförordningen (artikel 5) som dataskyddsdirektivet (artikel 4) slår fast ett antal allmänna principer som ska gälla för be- handling av personuppgifter. De principer det gäller är följande. 
  
 Principen om laglighet, korrekthet och öppenhet. Principen innebär att personuppgifter ska behandlas på ett lagligt och korrekt sätt i för- 
  
 136 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 hållande till den registrerade. På vilket sätt det är lagligt och korrekt att behandla personuppgifter framgår av den generella dataskydds- regleringen och kompletterande nationell lagstiftning. Principen om laglighet kan sägas utgöra en hänvisning till de rättsliga grunderna. 
  
 Såvitt avser principen om korrekthet kan det enligt regeringens uttalanden i förarbetena till dataskyddslagen vid en jämförelse med andra språkversioner av dataskyddsförordningen ifrågasättas om den svenska termen korrekt motsvarar avsikten med bestämmelsen. I den danska språkversionen anges i stället att uppgifterna ska behandlas rimeligt. På motsvarande sätt används i den engelska språkversionen termen fairly, vilket betyder rättvist, skäligt eller rimligt. I den franska språkversionen används termen loyale, vilken har motsvarande be- tydelse som engelskans fairly. I den tyska språkversionen används ut- trycket Powell und Kelly, vilket brukar översättas med god tro eller tro och heder. Alla dessa termer indikerar enligt regeringens mening, tydligare än den svenska termen korrekt, att en intresseavvägning ska göras. I det enskilda fallet kan det således t.ex. vara oförenligt med principen om korrekthet att vidta en viss behandlingsåtgärd, även om denna i och för sig skulle kunna anses vara rättsligt grundad, nämligen om behandlingen är oskälig i förhållande till den registrerade.1 
  
 Personuppgifter ska vidare behandlas på ett öppet sätt i förhållande till den registrerade. Det bör alltså vara klart och tydligt för fysiska personer hur personuppgifter som rör dem behandlas. 
  
 Principen om ändamålsbegränsning innebär att personuppgifter endast får samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas på ett sätt som står i strid med dessa ända- mål. Ändamålet måste bestämmas redan när en personuppgift behand- las för första gången. Regeringen har uttalat att principen om att ända- målen ska vara berättigade innebär en direkt koppling till de rättsliga grunderna. Ett ändamål som inte är berättigat i förhållande till den tillämpliga rättsliga grunden är således inte förenligt med principen.2 Sådana författningsbestämmelser som anger för vilka ändamål person- uppgifter får behandlas i en viss verksamhet måste av naturliga skäl vara generellt utformade för att kunna fungera i en verksamhet över tid. Att som grund för behandling av personuppgifter i ett visst fall endast ange ett sådant generellt ändamål uppfyller inte kraven på att 
  
 1Prop. 2017/18:105 Ny dataskyddslag s. 47. 
  
 2Bl.a. prop. 2017/18:105 s. 47 och prop. 2017/18:232 Brottsdatalag s. 121. 
  
 137 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 särskilt ändamål. I de enskilda fallen måste ändamålet alltså ytter- ligare preciseras.3 
  
 Personuppgifter som samlas in och behandlas ska vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till de ändamål för vilka de behandlas. Detta följer av principen om uppgiftsminimering. Ovidkommande uppgifter får inte behandlas och det följer också av denna princip av uppgifter inte får behandlas i större omfattning än vad som är nödvändigt i förhållande till ändamålet. 
  
 Principen om korrekthet innebär att de personuppgifter som be- handlas måste vara riktiga och om nödvändigt uppdaterade. Om fel- aktiga uppgifter upptäcks måste åtgärder vidtas för rättelse eller rader- ing så snart som möjligt. 
  
 Enligt principen om lagringsminimering får personuppgifter inte förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka de behandlas. När det inte längre är nödvändigt med identifiering ska alltså uppgiften antingen avidentifieras eller raderas. Hur länge en per- sonuppgift behöver behandlas beror i varje enskilt fall på ändamålet med behandlingen. 
  
 Principen om integritet och konfidentialitet innebär att personupp- gifter ska behandlas på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för personuppgifterna, inbegripet skydd mot obehörig eller otillåten be- handling och mot förlust, förstöring eller skada genom olyckshändelse, med användning av lämpliga tekniska eller organisatoriska åtgärder. 
  
 Principen om ansvarsskyldighet innebär slutligen att det är den per- sonuppgiftsansvarige som ska ansvara för och kunna visa att princi- perna efterlevs. 
  
 9.3Dataskyddsdirektivet 
  
 Våren 2016 antogs dataskyddsdirektivet. Av artikel 1.1 framgår att direktivet innehåller bestämmelser om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personupp- gifter i syfte att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Även sådan personuppgifts- behandling som utförs hos behöriga myndigheter för att skydda mot, förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten ingår i 
  
 3Prop. 2017/18:232 s. 115 och 123 f. 
  
 138 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 tillämpningsområdet. Syftet med direktivet är, enligt artikel 1.2, att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter, sär- skilt deras rätt till skydd av personuppgifter. Ytterligare ett syfte är att säkerställa att det utbyte av personuppgifter som krävs inom unio- nen mellan behöriga myndigheter varken begränsas eller förbjuds av skäl som rör skyddet för fysiska personer med avseende på behand- lingen av personuppgifter. Medlemsstaterna får, enligt artikel 1.3, före- skriva starkare skyddsåtgärder för skyddet av den registrerades rättig- heter och friheter än de som har fastställts i direktivet. Direktivet är således ett s.k. minimidirektiv. 
  
 9.4Brottsdatalagen 
  
 Dataskyddsdirektivet har som sagt huvudsakligen genomförts i svensk rätt genom en ramlag, brottsdatalagen (2018:1177). Lagen komplet- teras av en förordning – brottsdataförordningen (2018:1202) – som genomför vissa detaljbestämmelser i direktivet. 
  
 I lagens första paragraf anges lagens syfte. Syftet med lagen är att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter i samband med behandling av personuppgifter och att säkerställa att behöriga myndigheter kan behandla och utbyta personuppgifter med varandra på ett ändamålsenligt sätt. Regleringen har således dubbla syften. Att fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter ska skyddas vid behandling av personuppgifter är en central målsätt- ning för regleringen. Samtidigt är vissa intrång i den personliga integ- riteten nödvändiga för att myndigheterna ska kunna utföra sina upp- gifter och för att brottsoffer ska kunna få sin rätt tillgodosedd. Olika intressen ställs alltså mot varandra. Regeringen har framhållit att den omständigheten att en lags syfte uttryckligen anges kan få relevans i rättstillämpningen genom att det ger vägledning för tolkningen av de materiella bestämmelserna i lagen.4 
  
 Av 1 kap. 3 § brottsdatalagen framgår att lagen gäller vid bl.a. så- dan behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automati- serad. Enligt 1 kap. 2 § gäller lagen vid behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Den gäller också vid behandling 
  
 4Prop. 2017/18:232 s. 82. 
  
 139 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 av personuppgifter som en behörig myndighet utför i syfte att upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet. Med behörig myndighet avses, enligt 1 kap. 6 §, bl.a. en myndighet som har till uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ord- ning och säkerhet, när myndigheten behandlar personuppgifter för ett sådant syfte. Brottsdatalagen gäller dock inte vid Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter som rör nationell säkerhet eller om Polismyndigheten har övertagit en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet från Säkerhetspolisen. Detta framgår av 1 kap. 4 §. 
  
 Det framgår således inte direkt av lagen vilka som är behöriga myn- digheter. Det avgörande är i vilket syfte myndigheten behandlar per- sonuppgifterna och att behandlingen sker i syftena brottsbekämpning, lagföring, straffverkställighet eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Om en myndighet, exempelvis Polismyndigheten, be- handlar personuppgifter i andra syften ska dataskyddsförordningen i stället tillämpas. 
  
 Det är bl.a. Polismyndighetens och andra myndigheters under- rättelseverksamhet som avses när formuleringen förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet används. Med underrättelseverk- samhet avses arbete med insamling, bearbetning och analys av infor- mation i syfte att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet när det ännu inte finns misstankar om att ett visst konkret brott har begåtts. Om det finns misstankar om ett konkret brott kan personuppgifter behandlas för att utreda brottet. Även behandling av överskottsinfor- mation med stöd av 27 kap. 23 a § rättegångsbalken omfattas, om syftet med behandlingen är att förhindra brott. Med att utreda brott avses framför allt att genomföra förundersökning enligt 23 kap. rättegångs- balken. Med brott avses ett konkret brott. Det kan vara fråga om såväl brott som bevisligen har begåtts som brott som det enbart finns miss- tankar om. Misstankarna behöver inte vara riktade mot någon bestämd person. Om misstankarna enbart avser  
 icke-preciserad 
  brottslighet, är det i stället fråga om underrättelseverksamhet.5 
  
 Spaningsverksamhet som inte är kopplad till brottsutredande verk- samhet är normalt underrättelsestyrd, exempelvis när spaning bedrivs för att kartlägga droghandel, prostitution eller någon annan typ av 
  
 5A. prop. s. 430. 
  
 140 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 lokal brottslighet. Sådan spaningsverksamhet bedrivs framför allt av Polismyndigheten och omfattas av lagens tillämpningsområde.6 
  
 Lagen gäller även vid behandling av personuppgifter i syfte att upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet. Härmed avses bl.a. behandling av personuppgifter i samband med ingripanden enligt  
 13–13 
  c §§ polis- lagen (1984:387). 
  
 Eftersom det är syftet med behandlingen av personuppgifter i det enskilda fallet som styr om lagen är tillämplig eller inte kan en behörig myndighets behandling av samma uppgift antingen styras av ramlagens eller dataskyddsförordningens regler. Det kan också vara så att en del av myndighetens verksamhet faller under ramlagens tillämpnings- område medan andra delar faller utanför. Lagen ska exempelvis inte tillämpas vid sådan kontrollverksamhet som vissa myndigheter som också har ett brottsbekämpande uppdrag utför med stöd av sina kon- trollbefogenheter, t.ex. vid gränskontroll, utlänningskontroll eller tull- kontroll. Här kan en del svåra gränsdragningsfrågor uppstå. Exempel- vis gränskontroll kan ha olika syften. Frågor som rör migration, asyl, medborgarskap och liknande ligger utanför ramlagens tillämpnings- område. I den mån kontrollverksamheten utförs i brottsbekämpande syfte är dock lagen tillämplig.7 
  
 Med behandling av personuppgifter avses enligt 1 kap. 6 § en åtgärd eller kombination av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter eller uppsättningar av personuppgifter, oavsett om det görs automati- serat eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, strukturering, lagring, bearbetning eller ändring, framtagning, läsning, användning, utlämnande, spridning eller tillhandahållande på annat sätt, justering, sammanföring, begränsning, radering eller förstöring. Så snart person- uppgifter hanteras på något sätt är det alltså fråga om behandling som omfattas av lagens bestämmelser. 
  
 Av 1 kap. 5 § brottsdatalagen framgår att avvikande bestämmelser i annan lag eller förordning gäller i stället för bestämmelserna i den lagen. Brottsdatalagen kompletteras också med särskilda register- författningar som gäller för den personuppgiftsbehandling som utförs av olika myndigheter inom rättsväsendet. Dessa författningar gäller utöver brottsdatalagen och innehåller enbart bestämmelser som inne- bär preciseringar, undantag eller avvikelser från den lagen. Avvikelser 
  
 6A. prop. s. 93. 
  
 7A. prop. s. 109 ff. 
  
 141 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 kan också finnas i t.ex. rättegångsbalken och offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400). 
  
 Grundläggande krav på behandlingen 
  
 I andra kapitlet anges de grundläggande kraven på behandlingen av personuppgifter inom lagens tillämpningsområde. Bestämmelserna i kapitlet ger uttryck för de flesta av de ovan redovisade allmänna prin- ciperna. I 2 kap. 1 § anges att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att en behörig myndighet ska kunna utföra sin upp- gift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, ut- reda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätt- hålla allmän ordning och säkerhet. Uppgiften ska ha stöd i unionsrätten eller nationell rätt. Bestämmelsen bildar den yttre ramen för när be- handling av personuppgifter är tillåten enligt lagen. I myndigheternas registerförfattningar finns mer detaljerade bestämmelser om rättslig grund. 
  
 Nödvändighetsrekvisitet i bestämmelsen innebär att personupp- giftsbehandlingen ska behövas för att uppgiften ska gå att fullgöra på ett effektivt sätt. I kravet på nödvändighet ligger också att person- uppgifter inte får behandlas om syftet med behandlingen kan uppnås med andra medel, t.ex. genom att uppgifterna anonymiseras.8 
  
 I 2 kap. 3 § brottsdatalagen föreskrivs att personuppgifter får be- handlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ända- mål och att det ska framgå för vilket ändamål uppgifterna behandlas (principen om ändamålsbegränsning). 
  
 I förarbetena till brottsdatalagen lyftes det fram att vad som i data- skyddsrättlig mening är tillåtna rättsliga grunder för behandling och vad som är renodlade ändamålsbestämmelser ibland hade blandats samman. Det hade, med den lagstiftning som gällde vid den tiden, funnits en risk för att tillämparen blandade samman ändamål med rättslig grund och godtog ett i författning bestämt allmänt ändamål som ett särskilt och tillräckligt preciserat ändamål och med hänvis- ning till ett sådant ansåg att kravet på att det ska finnas särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål för behandlingen var upp- 
  
 8A. prop. s. 117. 
  
 142 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 fyllt. I den nya lagen gjordes därför tydligare skillnad mellan bestäm- melser om rättslig grund och ändamålsbestämmelser.9 
  
 Ändamålet ska enligt förarbetsuttalandena inte blandas ihop med den rättsliga grunden för behandling. Ändamålet ska vara mer kon- kret. Att ändamålet ska vara särskilt innebär vidare att det måste vara tillräckligt preciserat för att det ska kunna avgöras om de personupp- gifter som behandlas är adekvata och relevanta för ändamålet med be- handlingen eller om för många personuppgifter behandlas. Bestäm- melsen tar sikte på ändamålet i det enskilda fallet som kan vara t.ex. förundersökningen om ett visst brott eller ett pågående underrättelse- arbete om viss, närmare angiven, brottslig verksamhet. Det finns inget hinder mot att ange flera parallella ändamål. 
  
 Regeringen har uttalat att kravet på att ändamålet ska vara berät- tigat innebär en koppling till de rättsliga grunderna. Behandling får således inte ske för ett ändamål som inte är berättigat i förhållande till den rättsliga grunden. Ändamålet måste bestämmas redan när upp- giften behandlas första gången, eftersom det är i förhållandet till det som det sedan kan prövas om personuppgifterna som behandlas är adekvata och relevanta samt i vilken omfattning personuppgifter be- höver behandlas (2 kap. 8 §). Kravet gäller för all behandling, det räcker alltså inte med att det finns ett särskilt, uttryckligt angivet och berättigat ändamål för insamling av uppgifter, det måste finnas på samma sätt för all efterföljande behandling. 
  
 I 2 kap. 4 § regleras förutsättningarna för att personuppgifter ska få behandlas för ett nytt ändamål inom lagens tillämpningsområde. Av bestämmelsen följer att det alltid måste finnas en rättslig grund för att behandla personuppgifterna för det nya ändamålet samt att det ska vara nödvändigt och proportionerligt att personuppgifterna behandlas för det nya ändamålet. Med nödvändigt avses även här att det är fråga om att det ska behövas snarare än att något som absolut fordras. Behandling för nya ändamål kan exempelvis vara nödvändig om det i en förundersökning finns uppgifter som avslöjar planer på en fritagning av en häktad och uppgiften därför behöver lämnas till Kriminalvården. För att kravet på proportionalitet ska vara uppfyllt ska skälen för att behandla uppgifterna för det nya ändamålet väga tyngre än det intrång som behandlingen innebär för enskilda.10 Någon pröv- ning av om behandlingen för det nya ändamålet är förenlig med det 
  
 9A. prop. s. 115 och 120 ff. 
  
 10A. prop. s. 442. 
  
 143 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 ändamål för vilket uppgifterna ursprungligen behandlades behöver dock inte göras. 
  
 Av 2 kap. 22 § brottsdatalagen följer vidare att innan personupp- gifter som behandlas med stöd av den lagen behandlas för ett ända- mål utanför lagens tillämpningsområde ska det säkerställas att det är nödvändigt och proportionerligt att personuppgifterna behandlas för det ändamålet. Bestämmelsen aktualiseras när t.ex. en myndighet be- handlar personuppgifter i sin brottsbekämpande verksamhet men be- höver lämna över uppgifterna till en annan enhet inom myndigheten som bedriver verksamhet utanför brottsdatalagens tillämpnings- område. Vid behandling för att lämna ut personuppgifter för sådana ändamål ska dataskyddsförordningen tillämpas i stället för denna lag. Bestämmelsen föreskriver en prövning av nödvändighet och propor- tionalitet som går utöver den prövning av behandlingen som alltså ska göras med utgångspunkt i dataskyddsförordningens bestämmel- ser.11 Någon prövning av nödvändighet och proportionalitet behöver inte göras i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning. 
  
 Av 2 kap. 6 § brottsdatalagen framgår att personuppgifter ska be- handlas författningsenligt och på ett korrekt sätt (principerna om lag- lighet och korrekthet). De personuppgifter som behandlas ska, enligt 2 kap. 8 § brottsdatalagen, vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Fler personuppgifter får inte heller behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen (principen om uppgiftsminimering). 
  
 Bestämmelserna i 2 kap.  
 11–14 
  §§ reglerar i vilken utsträckning känsliga personuppgifter får behandlas. Utgångspunkten är att person- uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning inte får behandlas. Vad som kan utgöra känsliga personuppgifter redovisas närmare i avsnitt 16.2. 
  
 Biometriska och genetiska uppgifter får behandlas endast om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Biometriska uppgifter är exempelvis fingeravtryck och  
 dna-profiler. 
  I de särskilda registerförfattningarna finns bestämmel- ser om i vilken utsträckning sådana uppgifter får behandlas. 
  
 Enligt 2 kap. 14 § är det förbjudet att utföra sökningar i syfte att få fram ett urval av personer grundat på känsliga personuppgifter. 
  
 11A. prop. s. 451. 
  
 144 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 Även från denna regel görs undantag i de särskilda registerförfatt- ningarna som gäller för brottsbekämpande myndigheter. 
  
 Personuppgifter får inte, enligt 2 kap. 17 §, behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med be- handlingen (principen om lagringsminimering). Det som avses är ända- målet i det enskilda fallet. Ibland behandlas personuppgifter för flera olika ändamål. Att det inte längre finns behov av att behandla person- uppgiften för ett visst ändamål medför inte att behandlingen av den måste upphöra för alla andra ändamål samtidigt. Å andra sidan inne- bär det förhållandet att personuppgiften fortfarande behövs för ett visst ändamål inte att den får fortsätta att behandlas för alla ändamål lika länge. Behovet av att fortsätta att behandla uppgifterna måste prövas kontinuerligt. Om det är tillräckligt att behandla avidentifie- rade uppgifter är det inte längre tillåtet att behandla personuppgif- terna. Om det inte är föreskrivet i lag eller annan författning när en viss kategori av personuppgifter inte längre får behandlas för ända- mål inom brottsdatalagens tillämpningsområde, ska den personupp- giftsansvarige årligen se över behovet av att fortsätta behandla per- sonuppgifterna. Detta framgår av 2 kap. 18 §. 
  
 Mer detaljerade regler om tider för behandling finns i myndig- heternas registerlagstiftning. 
  
 Den personuppgiftsansvariges skyldigheter 
  
 Brottsdatalagens 3 kap. reglerar den personuppgiftsansvariges skyl- digheter. Av 3 kap. 1 § framgår att den personuppgiftsansvarige är an- svarig för all behandling av personuppgifter som utförs under dennes ledning eller på dennes vägnar. Den personuppgiftsansvarige ska vidare, enligt 3 kap. 2 §, genom lämpliga tekniska och organisatoriska åtgär- der, säkerställa och kunna visa att behandlingen av personuppgifter är författningsenlig och att den registrerades rättigheter skyddas (prin- cipen om ansvarsskyldighet). 
  
 I 3 kap. 3 och 4 §§ finns bestämmelser om inbyggt dataskydd respektive dataskydd som standard. Genom inbyggt dataskydd ska den personuppgiftsansvarige, när medlen för behandlingen bestäms och vid behandlingen, med hjälp av lämpliga tekniska och organisa- toriska åtgärder se till att nödvändiga skyddsåtgärder integreras i be- handlingen. Av förarbetena framgår att bestämmelsen även innebär 
  
 145 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 att den personuppgiftsansvarige ska vidta åtgärder för att säkerställa bl.a. principerna om uppgifts- och lagringsminimering. Integrering av skyddsåtgärder kan avse funktioner för autentisering, t.ex. lösen- ord, möjlighet att använda kryptering vid kommunikation över inter- net och på mobila enheter, funktioner för loggning och säkerhets- kopiering.12 
  
 Dataskydd som standard innebär att den personuppgiftsansvarige ska se till att det i automatiserade behandlingssystem som regel inte är möjligt att behandla andra personuppgifter än de som är nödvän- diga för varje särskilt angivet ändamål med behandlingen. Detta medför att systemet automatiskt styr användaren mot att arbeta integritets- säkert. Grundinställningarna ska vara satta så att inte mer information än nödvändigt samlas in eller visas. Med automatiserade behandlings- system avses särskilt för verksamheten utformade eller anpassade behandlingssystem där personuppgifter behandlas mer eller mindre strukturerat, t.ex. olika typer av register och databaser. Den person- uppgiftsansvarige är skyldig att införa dataskydd som standard oav- sett vilken behandling det rör sig om eller vad kostnaderna uppgår till.13 
  
 Den personuppgiftsansvarige ska vidare, enligt 3 kap. 6 §, se till att tillgången till personuppgifter begränsas till vad var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. I 3 kap. 5 § finns också en skyldighet för den personuppgiftsansvarige att säkerställa att det i automatiserade behandlingssystem förs loggar över personuppgifts- behandling i den utsträckning det är särskilt föreskrivet. Av 3 kap. 4 § brottsdataförordningen framgår vad denna skyldighet närmare omfattar. 
  
 I 3 kap. 7 § första stycket brottsdatalagen finns bestämmelser om konsekvensbedömningar. Om en ny typ av behandling eller bety- dande förändringar av redan pågående behandling kan antas medföra särskild risk för intrång i den registrerades personliga integritet ska den personuppgiftsansvarige bedöma konsekvenserna för skyddet av personuppgifter. Vid riskbedömningen bör bl.a. användningen av ny teknik och behandlingens art, omfattning, sammanhang och ända- mål beaktas. 
  
 Som exempel på riskfylld behandling som bör föranleda konse- kvensbedömningar anger regeringen inrättandet av storskaliga register som innehåller känsliga personuppgifter eller vissa former av profi- 
  
 12A. prop. s. 454. 
  
 13A. prop. s. 454 f. 
  
 146 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 lering. Bedömningen ska göras innan behandlingen påbörjas eller för- ändringen genomförs. Konsekvensbedömningarna bör omfatta rele- vanta system och processer för behandling men inte enskilda fall.14 
  
 I förarbetena till kamerabevakningslagen gör regeringen bedöm- ningen att exempelvis Polismyndigheten bör kunna ta fram en kon- sekvensbedömning som kan användas vid ett stort antal bevaknings- situationer.15 Av 3 kap. 8 § brottsdataförordningen framgår att konsekvensbedömningar ska dokumenteras relativt ingående och vilka uppgifter en sådan dokumentation ska innehålla. 
  
 Enligt 3 kap. 7 § andra stycket brottsdatalagen ska den personupp- giftsansvarige samråda med tillsynsmyndigheten i god tid innan be- handlingen påbörjas eller betydande förändringar genomförs, om konsekvensbedömningen visar att det finns särskild risk för intrång i registrerades personliga integritet eller om typen av behandling inne- bär särskild risk för intrång (s.k. förhandssamråd). 
  
 Genom 3 kap. 9 § andra stycket brottsdataförordningen förtyd- ligas att vid bedömningen av om typen av behandling innebär sådan risk att förhandssamråd ska äga rum ska ny teknik, nya rutiner eller nya förfaranden särskilt beaktas. 
  
 I förarbetena till brottsdatalagen uttalades följande.16 Samråd blir främst aktuellt när den personuppgiftsansvarige har gjort en konse- kvensbedömning som visar att behandlingen innebär en särskild risk för intrång i registrerades personliga integritet. Vid samrådet bör den personuppgiftsansvarige redovisa vilka åtgärder som planeras för att minska risken. Det kan vara svårt för den personuppgiftsansvarige att på egen hand avgöra vilka åtgärder som är tillräckliga. Regeringen ute- sluter dock inte att vidtagna åtgärder från den personuppgiftsansva- riges sida kan befria från samrådsskyldigheten. I vilken utsträckning samråd inte bör krävas, för att den personuppgiftsansvarige har vid- tagit åtgärder som minskat risken för intrång till en godtagbar nivå, har överlämnats åt rättstillämpningen att avgöra. 
  
 Om samråd aktualiseras på grund av att typen av behandling i sig innebär särskild risk för intrång i registrerades personliga integritet är resultatet av konsekvensbedömningen inte avgörande för om sam- råd med tillsynsmyndigheten ska äga rum. 
  
 14A. prop. s. 456. 
  
 15Prop. 2017/18:231 Ny kamerabevakningslag s. 73. 
  
 16Prop. 2017/18:232 s. 184. 
  
 147 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Enligt 3 kap. 8 § brottsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som behandlas, särskilt mot obehörig eller otillåten behandling och mot förlust, förstöring eller annan oavsiktlig skada (principen om integritet och konfidentialitet). 
  
 Skydd mot obehörig eller otillåten behandling innebär att obehöriga personer ska vägras åtkomst till utrustning som används vid behand- ling, att obehörig läsning, kopiering, ändring eller radering av data- medier ska förhindras och att obehörig registrering av personupp- gifter och obehörig kännedom om, ändring eller radering av lagrade personuppgifter ska förhindras. Åtgärder ska också vidtas i syfte att säkerställa att personer som är behöriga att använda ett  
 it-system 
  endast har tillgång till personuppgifter som omfattas av deras behörighet. Som exempel på organisatoriska säkerhetsåtgärder nämns i författnings- kommentaren fastställandet av en säkerhetspolicy, kontroller och upp- följning av säkerheten, utbildning i datasäkerhet och information om vikten av att följa gällande säkerhetsrutiner.17 
  
 Den personuppgiftsansvarige ska slutligen, enligt 3 kap. 3 § brotts- dataförordningen, föra förteckning över de kategorier av personupp- giftsbehandlingar som denne ansvarar för. Förteckningen ska för varje kategori av behandling innehålla uppgifter om bl.a. den rättsliga grun- den och ändamålen, vilka kategorier av tjänstemän som har tillgång till personuppgifterna och vilka kategorier av mottagare uppgifterna kan komma att lämnas ut till. Ytterligare uppgifter som ska finnas i förteckningen är vilka kategorier av registrerade som berörs av be- handlingen samt – om det är möjligt – tidsfristerna för hur länge personuppgifter får behandlas och en allmän beskrivning av vilka säkerhetsåtgärder som har vidtagits. 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 Brottsdatalagens 4 kap. innehåller bestämmelser om enskildas rättig- heter. Av 4 kap. 1 § framgår att viss allmän information ska göras till- gänglig för den registrerade. Det handlar exempelvis om den person- uppgiftsansvariges och dataskyddsombudets kontaktuppgifter samt information om kategorier av ändamål för behandlingen, rätten att begära information, rättelse eller radering och möjligheten att lämna 
  
 17A. prop. s. 457. 
  
 148 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 in klagomål till tillsynsmyndigheten. Enligt förarbetena kan informa- tionen göras tillgänglig på t.ex. den behöriga myndighetens webb- plats.18 
  
 Av 4 kap. 2 § framgår att den personuppgiftsansvarige i ett enskilt fall ska lämna viss information till den registrerade, om det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sina rättigheter. Av förarbe- tena framgår att det är fråga om personrelaterad information som på den personuppgiftsansvariges eget initiativ ska lämnas till den registre- rade. Där framgår också att det normalt bör krävas att det är fråga om överträdelser av regelverket som kan föranleda skadeståndsansvar, allvarlig kritik eller ingripande från tillsynsmyndigheten eller någon liknande reaktion för att informationsskyldigheten ska inträda.19 
  
 Den personuppgiftsansvarige ska, enligt 4 kap. 3 §, till den som begär det utan onödigt dröjsmål lämna skriftligt besked om huruvida personuppgifter som rör honom eller henne behandlas (s.k. register- utdrag). Om sådana uppgifter behandlas, ska sökanden få del av dem och få viss i bestämmelsen uppräknad information. Därutöver finns i 4 kapitlet bestämmelser om den personuppgiftsansvariges skyldig- het att på begäran av den registrerade rätta eller komplettera person- uppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ända- målet med behandlingen samt i vissa angivna situationer radera personuppgifter. 
  
 Tillsyn, sanktionsavgifter och skadestånd 
  
 Integritetsskyddsmyndigheten (tidigare Datainspektionen) är huvud- saklig tillsynsmyndighet enligt den generella dataskyddsregleringen.20 Enligt 5 kap. 2 § brottsdatalagen ska tillsynsmyndigheten utöva all- män tillsyn över personuppgiftsbehandling inom lagens tillämpnings- område och handlägga klagomål från registrerade. Av 5 kap.  
 5–7 
  §§ framgår vilka befogenheter tillsynsmyndigheten har i tillsynsverksam- heten. 
  
 Undersökningsbefogenheterna består bl.a. i att tillsynsmyndig- heten har rätt att av personuppgiftsansvariga få tillgång till alla per- sonuppgifter som behandlas, upplysningar om och dokumentation av behandlingen av personuppgifter samt säkerhets- och skyddsåtgärder, 
  
 18A. prop. s. 465. 
  
 19A. prop. s. 465 f. 
  
 202 a § förordningen (2007:975) med instruktion för Integritetsskyddsmyndigheten. 
  
 149 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 tillträde till lokaler som den personuppgiftsansvarige disponerar samt tillgång till utrustning och andra medel för behandling av personupp- gifter. 
  
 De förebyggande befogenheterna innebär bl.a. att om tillsynsmyn- digheten bedömer att det finns risk för att personuppgifter kan komma att behandlas i strid med lag eller annan författning, ska myndig- heten genom råd, rekommendationer eller påpekanden försöka förmå den personuppgiftsansvarige att vidta åtgärder för att motverka den risken. Tillsynsmyndigheten får också utfärda en skriftlig varning för att en planerad eller pågående behandling av personuppgifter riskerar att stå i strid med lag eller annan författning. 
  
 Om tillsynsmyndigheten konstaterar att personuppgifter behand- las i strid med lag eller annan författning eller att den personuppgifts- ansvarige på något annat sätt inte fullgör sina skyldigheter, får tillsyns- myndigheten utnyttja vissa korrigerande befogenheter. Dessa består bl.a. i att genom råd, rekommendationer eller påpekanden försöka förmå den personuppgiftsansvarige att vidta åtgärder för att behand- lingen ska bli författningsenlig, att förelägga den personuppgifts- ansvarige att vidta åtgärder, att förbjuda fortsatt behandling om bris- ten är allvarlig eller att besluta om en administrativ sanktionsavgift. 
  
 Av 6 kap. 1 § brottsdatalagen framgår att en sanktionsavgift får tas ut av en personuppgiftsansvarig vid överträdelse av någon av brotts- datalagens bestämmelser om bl.a. rättsliga grunder eller ändamål, be- handling för nya ändamål, uppgiftsminimering och lagringsminimering. Sådan avgift får även tas ut bl.a. om den personuppgiftsansvarige inte har använt sig av inbyggt dataskydd eller dataskydd som standard, be- gränsat tillgången till personuppgifter, gjort en konsekvensbedöm- ning, genomfört ett förhandssamråd eller vidtagit lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder. En sanktionsavgift får också tas ut om en personuppgiftsansvarig inte följer tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande eller förbud. 
  
 Av 6 kap. 3 § framgår att sanktionsavgifter vid överträdelser av bestämmelserna om begränsning av tillgången till personuppgifter, om konsekvensbedömning eller förhandssamråd eller dokumentation av personuppgiftsincidenter ska bestämmas till högst 5 000 000 kro- nor. Vid överträdelser av övriga sanktionerade bestämmelser ska av- giften bestämmas till högst 10 000 000 kronor. Utöver sanktionsavgif- terna kan även skadestånd komma i fråga. 
  
 150 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 Enligt 7 kap. 1 § ska den personuppgiftsansvarige ersätta den regi- strerade för den skada och kränkning av den personliga integriteten som behandling av personuppgifter i strid med den lagen, eller före- skrifter som har meddelats i anslutning till den, har orsakat. 
  
 9.5Dataskyddsförordningen och dataskyddslagen 
  
 Dataskyddsförordningen började tillämpas den 25 maj 2018. Mate- riellt är bestämmelserna i dataskyddsförordningen och dataskydds- direktivet respektive brottsdatalagen till stora delar överensstämmande. Bestämmelserna redovisas därför inte närmare i detta sammanhang. 
  
 Precis som brottsdatalagen gäller dataskyddsförordningen bl.a. sådan behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automa- tiserad (artikel 2.1). Av artikel 2.2.d framgår att förordningen inte gäller för sådan behandling av personuppgifter som behöriga myndig- heter utför i syfte att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, i vilket även ingår att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säker- heten (jfr artikel 1.1 i dataskyddsdirektivet). 
  
 Dataskyddsförordningen är direkt tillämplig i Sverige. Den inne- håller dock vissa bestämmelser som tillåter eller förutsätter komplet- terande eller avvikande nationell lagstiftning. Sådana kompletterande bestämmelser finns främst i dataskyddslagen, men även i flera andra s.k. registerförfattningar som gäller särskilt i viss verksamhet eller viss myndighet. 
  
 Dataskyddslagen kompletteras av förordningen (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning samt föreskrifter från Integritetsskyddsmyndigheten som publiceras i myn- dighetens författningssamling. 
  
 9.6Polisens brottsdatalag 
  
 Lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (polisens brottsdatalag) gäller utöver brotts- datalagen bl.a. vid Polismyndighetens behandling av personuppgifter om uppgifterna behandlas i syfte att förebygga, förhindra eller upp- täcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa upp- börd eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Delar av lagen 
  
 151 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 gäller även Ekobrottsmyndighetens behandling av personuppgifter i syfte att utreda brott om det inte är fråga om åklagarverksamhet och Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter i frågor som inte rör nationell säkerhet, om uppgifterna behandlas i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lag- föra brott. Lagen gäller alltså för polisens personuppgiftsbehandling inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten, men innehål- ler endast preciseringar, undantag eller avvikelser från brottsdatalagen. Polisens brottsdatalag måste därför läsas tillsammans med regleringen i brottsdatalagen och tolkas i ljuset av sistnämnda.21 
  
 I lagens 2 och 3 §§ anges i vilken omfattning annan lagstiftning rörande behandling av personuppgifter har företräde. 
  
 I lagens inledande kapitel finns allmänna bestämmelser om be- handling av personuppgifter. Kapitel 3 innehåller bestämmelser om gemensamt tillgängliga uppgifter, bl.a. under vilka förutsättningar upp- gifter får göras gemensamt tillgängliga i polisens datasystem och hur sökningar får göras bland sådana uppgifter. I 4 kap. finns bestämmelser om längsta tid för behandling av personuppgifter. Särskilda bestäm- melser finns för personuppgifter som behandlas i register över dna- profiler, fingeravtrycks- och signalementsregister, penningtvätts- register, det internationella registret och tillträdesförbudsregistret, liksom för Polismyndighetens behandling av personuppgifter för forensiska ändamål i lagens 5 och 6 kap. Lagen innehåller slutligen bestämmelser om administrativa sanktionsavgifter, skadestånd och överklagande i 7 kap. Bestämmelserna i  
 2–4 
  kap. redovisas närmare nedan. 
  
 Grundläggande krav på behandlingen 
  
 I lagens 2 kap. 1 § anges de tillåtna rättsliga grunderna för behandling av personuppgifter inom lagens tillämpningsområde. Bestämmelsen gäller i stället för 2 kap. 1 § första stycket brottsdatalagen. Således får uppgifterna behandlas om det är nödvändigt för att Polismyndig- heten, Ekobrottsmyndigheten eller Säkerhetspolisen ska kunna utföra följande uppgifter: 
  
 21Prop. 2017/18:269 Brottsdatalag – kompletterande lagstiftning s. 291. 
  
 152 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, 
  
 2.utreda eller lagföra brott, 
  
 3.verkställa uppbörd, 
  
 4.upprätthålla allmän ordning och säkerhet, eller 
  
 5.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. 
  
 Första, andra och fjärde ledet har samma innebörd som den som redo- visats i samband med 2 kap. 1 § brottsdatalagen ovan i avsnitt 9.4. Punkten tre tar främst sikte på polisens uppbörd av böter, och femte punkten tar sikte på behandling som krävs för att genomföra för- pliktelser som syftar till att främja utländsk brottsbekämpande verk- samhet. 
  
 Förutsättningarna för att behandla personuppgifter som behand- las på någon av dessa grunder för nya ändamål regleras i 2 kap. 4 och 22 §§ brottsdatalagen. Bestämmelserna redovisas ovan i avsnitt 9.4. 
  
 Biometriska uppgifter är känsliga personuppgifter och får enligt 2 kap. 12 § brottsdatalagen behandlas endast om det är särskilt före- skrivet och om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behand- lingen. Polisens brottsdatalag innehåller en sådan särskild föreskrift som ger Polismyndigheten och Säkerhetspolisen rätt att behandla bio- metriska uppgifter om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen (2 kap. 4 §). Kravet på absolut nödvändighet innebär att behovet måste prövas särskilt noga. Paragrafen möjliggör använd- ning av särskild teknisk behandling för att bekräfta unik identifiering av en person. Det innebär att t.ex. fingeravtryck, ansiktsgeometri, röstigenkänning eller rörelsemönster får användas för att identifiera en person.22 Lagen gör vidare i 2 kap.  
 5–6 
  §§ vissa undantag från det i brottsdatalagen föreskrivna sökförbudet. 
  
 Lagen anger under vilka förutsättningar personuppgifter får läm- nas ut till Interpol, Europol eller utländska staters myndigheter samt vissa organisationer. Lagen innehåller också bestämmelser om utläm- nande av uppgifter mellan vissa nationella myndigheter. Således har exempelvis Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket och Atkinson bevakningen, trots vissa sekretessbestämmelser, rätt att ta del av vissa personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga om uppgif- terna behövs för ett syfte som anges i 1 kap. 2 § brottsdatalagen; i 
  
 22A. prop. s. 296. 
  
 153 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 huvudsak i den brottsbekämpande verksamheten (2 kap.  
 9–10 
  §§ polisens brottsdatalag). Personuppgifterna får lämnas ut elektroniskt på annat sätt än genom direktåtkomst om det inte är olämpligt. Direktåtkomst får endast tillåtas i den uträckning som särskilt anges i lagen (2 kap. 12 §). 
  
 Särskilt om personuppgifter från transportföretag 
  
 I 2 kap.  
 13–14 
  §§ anges hur och i vilka syften personuppgifter som tillhandahålls av transportföretag enligt 25 § polislagen får behand- las. Av 13 § framgår att sådana personuppgifter endast får behandlas för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet samt för att utreda eller lagföra brott. Det framgår också att personupp- gifterna endast i ett enskilt fall får behandlas för nya ändamål 2 kap. 4 och 22 §§ brottsdatalagen. Ett exempel kan vara att ett brott upp- täcks och att uppgifterna behövs för att utreda och lagföra brottet. Det kan också vara så att uppgifterna behövs i ett underrättelse- ärende.23 Vidare framgår av 14 § att vid terminalåtkomst enligt 26 § polislagen får personuppgifterna inte ändras eller bearbetas på annat sätt. Polismyndigheten kan exempelvis inte föra över en hel uppgifts- samling till sina egna  
 it-system 
  för att bearbeta, ändra och lagra per- sonuppgifterna där.24 
  
 Gemensamt tillgängliga uppgifter 
  
 Polisens brottsdatalag gör skillnad mellan behandlingen av gemen- samt tillgängliga uppgifter och behandlingen av uppgifter som inte gör eller har gjorts gemensamt tillgängliga. En sådan skillnad gjordes redan i polisdatalagen och i förarbetena till den lagen utvecklades när uppgifter skulle höra till den ena eller andra kategorin.25 
  
 Sammanfattningsvis är det avgörande för bedömningen av om per- sonuppgifter är att anse som gemensamt tillgängliga eller inte om upp- gifterna är åtkomliga för en bestämd och begränsad personkrets i stunden och över tid. Om avsikten är att uppgifterna ska vara åtkom- liga för en i förväg obestämd krets av anställda inom polisen, får upp- 
  
 23A. prop. s. 299. 
  
 24A. prop. s. 299 f. 
  
 25Prop. 2009/10:85 Integritet och effektivitet i polisens brottsbekämpande verksamhet s. 334 f. 
  
 154 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 gifterna alltid anses vara gemensamt tillgängliga. Uppgifter som en annan brottsbekämpande myndighet har tillgång till genom direkt- åtkomst är vidare alltid gemensamt tillgängliga. Om uppgifterna å andra sidan lagras på ett sådant sätt att endast en viss person har till- gång till dem, kan uppgifterna normalt inte anses gemensamt tillgäng- liga. Detta gäller även om syftet är att uppgifterna senare ska lagras så att andra får tillgång till dem. Det är alltså först när insamlade upp- gifter görs tillgängliga för fler än ett fåtal personer i den brottsbekäm- pande verksamheten som bestämmelserna om gemensam tillgängliga uppgifter ska tillämpas. 
  
 I vad mån uppgifter som är tillgängliga enbart för en bestämd krets av personer är att anse som gemensamt tillgängliga får bedömas med hänsyn till främst hur många personer som har tillgång till uppgifterna. Enligt uttalanden i förarbetena till polisdatalagen kan en tumregel vara att uppgifterna är att anse som gemensamt tillgängliga om antalet deltagare i en viss grupp med tillgång till uppgifterna överstiger ett tiotal. Även den tid under vilken uppgifter avses bli behandlade kan ha betydelse för frågan eftersom de personer som över tid får tillgång till uppgifterna kan vara många även om det inte vid varje given tid- punkt överstiger ett mindre antal. 
  
 Särskilda bestämmelser om gemensamt tillgängliga uppgifter finns i 3 kap. polisens brottsdatalag. När personuppgifter görs gemensamt tillgängliga anses det typiskt sett innebära ökade risker för intrång i den personliga integriteten. Därför har det ansetts behöva anges i lag vilka slag av personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. I 3 kap. 2 § finns en uttömmande uppräkning och det är alltså inte tillåtet att göra personuppgifter gemensamt tillgängliga i andra fall.26 Uppräkningen omfattar bl.a. uppgifter som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet av viss kvalificerad art, uppgifter som behövs för övervakningen av grovt kriminella personer och uppgifter som förekommer i vissa ärenden, t.ex. ärenden om utredning av eller lagföring för brott eller ärenden om kontaktförbud. 
  
 Kapitlet innehåller också bestämmelser om när personuppgifterna ska följas av särskilda upplysningar, t.ex. om uppgiften rör en person som inte är misstänkt, samt bestämmelser som innebär begränsningar i möjligheterna till sökningar i uppgifterna. I 3 kap. 7 § anges vilka andra myndigheter som kan medges direktåtkomst till uppgifter som 
  
 26Prop. 2017/18:269 s. 300 f. med hänvisning till prop. 2009/10:85 s. 336 f. 
  
 155 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 gjorts gemensamt tillgängliga och under vilka förutsättningar detta kan ske. 
  
 Längsta tid som personuppgifter får behandlas 
  
 Av 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen framgår det att person- uppgifter inte får behandlas under längre tid än vad som är nödvän- digt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Polisens brotts- datalag innehåller därutöver närmare bestämmelser för längsta tid som personuppgifter får behandlas i 4 kap., samt bestämmelser om längsta tid för behandling i olika register som Polismyndigheten enligt lagen har rätt att föra i 5 och 6 kap., som register över  
 dna-profiler, 
  eller fingeravtrycks- och signalementsregister. 
  
 Bestämmelserna om hur länge personuppgifterna får behandlas gäller automatiserad behandling och är relativt detaljerade. Bestäm- melserna i 4 kap. ser olika ut bl.a. beroende på om uppgifterna gjorts gemensamt tillgängliga i polisens datasystem eller inte. För person- uppgifter som inte gjorts gemensamt tillgängliga och som inte ingår i något särskilt register gäller som huvudregel att dessa inte får be- handlas längre än ett år efter att ärendet avslutats, om uppgifterna behandlats i ett ärende, eller annars ett år efter det att de behandlades automatiserat första gången (4 kap. 2 §). Den tillåtna längsta tiden för behandling beror alltså på om personuppgifterna behandlas inom ramen för ett ärende eller inte. I motiven till polisdatalagen angavs att begreppet ärende där hade en särskild innebörd som kan avvika från den gängse innebörden av begreppet i den då gällande förvaltnings- lagen (1986:223). Med ärende avsågs en serie åtgärder som är avsedda att leda fram till ett bestämt slut. Särskilda underrättelseprojekt kunde t.ex. omfattas. Underrättelseprojekt med en obestämd varaktighet, exempelvis ett projekt som syftar till att fortlöpande undersöka ung- domsbrottsligheten på en viss ort, ansågs dock inte som ett ärende i den mening som avsågs i paragrafen.27 Ingenting tyder på att begreppet har någon annan innebörd i dag. 
  
 För personuppgifter som gjorts gemensamt tillgängliga och som inte ingår i något särskilt reglerat register gäller i flera fall längre tider för rätten till behandling än för uppgifter som inte gjorts gemensamt tillgängliga. Inom denna grupp finns flera särskilda fall reglerade och 
  
 27Prop. 2009/10:85 s. 328. 
  
 156 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 tiderna för längsta behandling kan variera från i huvudsak ett år till tio år. 
  
 Bestämmelserna i 4 kap. innebär också att personuppgifterna inte får arkiveras digitalt. All automatiserad behandling av uppgifterna ska i princip upphöra när den angivna tidsfristen har löpt ut. Det innebär att uppgifterna som huvudregel ska raderas. 
  
 9.7Tullverkets brottsdatalag 
  
 Lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (Tullverkets brottsdatalag) är uppbyggd på i huvudsak samma sätt som polisens brottdatalag. Lagen innehåller förutom allmänna och grundläggande bestämmelser om behandling ett kapitel om gemensamt tillgängliga uppgifter, ett kapitel om längsta tid för behandling av personuppgifter och ett kapitel med bestäm- melser om sanktionsavgifter, skadestånd och rätten till överklagande. Lagen gäller utöver brottsdatalagen när Tullverket i egenskap av be- hörig myndighet behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa uppbörd. I Tullverkets övriga verksamhet gäller lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i Tullverkets verksamhet, som kompletterar dataskyddsförordningen. 
  
 Enligt lagens 2 kap. 1 § får Tullverket behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna utföra följande upp- gifter: 
  
 –förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, 
  
 –utreda eller lagföra brott, 
  
 –verkställa uppbörd, eller 
  
 –fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. 
  
 För behandling av uppgifter för nya ändamål gäller samma förutsätt- ningar som enligt polisens brottsdatalag. 
  
 Lagen ger Tullverket rätt att behandla biometriska uppgifter om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Vidare görs samma undantag som i polisens brottsdatalag från sökförbudet i brottsdatalagen i 2 kap.  
 4–5 
  §§. 
  
 157 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lagen anger under vilka förutsättningar personuppgifter får läm- nas ut till Interpol, Europol eller utländska staters myndigheter samt vissa organisationer. Lagen innehåller också bestämmelser om utläm- nande av uppgifter mellan vissa nationella myndigheter. Bestämmel- serna överensstämmer i huvudsak med motsvarande bestämmelser i polisens brottsdatalag (se ovan). 
  
 I2 kap.  
 10–12 
  §§ finns bestämmelser om behandling av person- uppgifter som tillhandahållits av transportföretag enligt 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett an- nat land inom Europeiska unionen eller 4 kap. 6 § tullagen (2016:253). 
  
 Enligt 2 kap. 10 § får personuppgifter som har lämnats till Tull- verket enligt de nämnda bestämmelserna behandlas endast för att planera kontroller och välja ut kontrollobjekt för att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet, eller utreda eller lagföra brott. Det innebär att arbetet inriktas på att få fram kontrollobjekt för vilka det råder förhöjd risk för smuggling eller andra brott. Om det vid den behandling som görs, eller vid kontroll vid ankomsten till Sverige, uppkommer skäl att behandla personuppgifterna för ett nytt ändamål får det enligt 10 § andra stycket bara göras om förut- sättningarna för behandling för nya ändamål i 2 kap. 4 eller 22 §§ brottsdatalagen är uppfyllda i det enskilda fallet. Ett typiskt exempel är enligt uttalanden i förarbetena att ett brott upptäcks när någon har tagits ut för en kontroll och att uppgifterna behövs för att utreda och lagföra brottet. Det kan också visa sig att vissa av uppgifterna behövs 
  
 iett underrättelseärende, t.ex. för kartläggning av nya smugglings- metoder.28 
  
 Av 11 § framgår att vid terminalåtkomst får personuppgifterna inte ändras eller bearbetas på annat sätt. Tullverket kan exempelvis inte föra över en hel uppgiftssamling till sina egna  
 it-system 
  för att bearbeta, ändra och lagra personuppgifterna där.29 
  
 I2 kap. 12 § finns bestämmelser om i vilka fall identitetsbeteck- ningar såsom namn, personnummer och samordningsnummer får användas som sökbegrepp vid sökning i sådana personuppgifter som lämnats till Tullverket enligt 10 § första stycket. Sådana sökbegrepp får användas bara om uppgifterna avser en person som är eller har varit misstänkt för brott eller kan antas ha samband med viss brotts- 
  
 28Prop. 2017/18:269 s. 322 f. 
  
 29A. prop. 
  
 158 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 lig verksamhet eller som övervakas på grund av misstanke om att personen kan komma att utöva brottslig verksamhet. 
  
 På samma sätt som polisens brottsdatalag innehåller tullverkets brottsdatalag närmare bestämmelser för längsta tid som personupp- gifter får behandlas i vissa fall. Bestämmelserna är i huvudsak lika- lydande. I 4 kap. 3 § anges dock särskilt att personuppgifter som med stöd av 15 § inregränslagen eller 4 kap. 6 § tullagen tillhandahålls på annat sätt än genom terminalåtkomst, omedelbart ska förstöras om de visar sig sakna betydelse för att utföra en uppgift som syftar till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, eller utreda eller lagföra brott. Detta gäller också vid behandling av personupp- gifter som ingår i en strukturerad samling personuppgifter, t.ex. mani- fest från transportföretag som kommer in till Tullverket i pappers- form, med t.ex. post eller fax.30 
  
 9.8Kustbevakningens brottsdatalag 
  
 Även lagen (2018:1695) om Kustbevakningens behandling av person- uppgifter inom brottsdatalagens område (Kustbevakningens brotts- datalag) är uppbyggd på i huvudsak samma sätt som polisens brottdata- lag. Lagen innehåller förutom allmänna och grundläggande bestämmelser om behandling ett kapitel om gemensamt tillgängliga uppgifter, ett kapitel om längsta tid för behandling av personuppgifter och ett kapitel med bestämmelser om sanktionsavgifter, skadestånd och rätten till överklagande. Lagen gäller utöver brottsdatalagen när Kustbevak- ningen i egenskap av behörig myndighet behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. 
  
 Enligt lagens 2 kap. 1 § får Kustbevakningen behandla personupp- gifter om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna utföra följande uppgifter: 
  
 –förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, 
  
 –utreda eller lagföra brott, 
  
 –upprätthålla allmän ordning och säkerhet, eller 
  
 –fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. 
  
 30A. prop. s. 327 f. 
  
 159 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 För behandling av uppgifter för nya ändamål gäller samma förutsätt- ningar som enligt polisens brottsdatalag (2 kap. 2 §). 
  
 Vad gäller behandling av känsliga personuppgifter görs vissa undan- tag från sökförbudet som följer av brottsdatalagen även i denna lag (2 kap.  
 4–5 
  §§). 
  
 På samma sätt som polisens brottsdatalag och Tullverkets brotts- datalag anger lagen under vilka förutsättningar personuppgifter får lämnas ut till Interpol, Europol eller utländska staters myndigheter samt vissa organisationer. Lagen innehåller också bestämmelser om utlämnande av uppgifter mellan vissa nationella myndigheter. Bestäm- melserna överensstämmer med motsvarande reglering i de nyss nämnda lagarna. 
  
 På samma sätt som polisens brottsdatalag innehåller Kustbevak- ningens brottsdatalag närmare bestämmelser för längsta tid som per- sonuppgifter får behandlas i vissa fall. Bestämmelserna är i huvudsak likalydande. 
  
 9.9Lagen om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter 
  
 Till Säkerhetspolisens huvuduppgifter hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet och terrorbrott och att utreda och beivra sådana brott. Säker- hetspolisen ansvarar vidare för personskyddet av den centrala stats- ledningen. De uppgifterna avser nationell säkerhet. Säkerhetspolisen har även andra uppgifter som avser nationell säkerhet eller som har mycket nära samband med sådan verksamhet. 
  
 Viss personuppgiftsbehandling undantas från både dataskydds- förordningens och dataskyddsdirektivets tillämpningsområde. Det gäller bl.a. personuppgiftsbehandling i verksamhet som inte omfattas av unionsrätten, däribland området nationell säkerhet. Således gäller inte heller brottsdatalagen vid Säkerhetspolisens behandling av per- sonuppgifter som rör nationell säkerhet eller om Polismyndigheten har övertagit en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet från Säker- hetspolisen (1 kap. 4 § brottsdatalagen). 
  
 Merparten av Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter ligger härigenom utanför brottsdatalagens tillämpningsområde. I stället gäller lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behandling av person- 
  
 160 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 uppgifter (Säkerhetspolisens datalag) vid behandling av personupp- gifter som rör nationell säkerhet i Säkerhetspolisens brottsbekäm- pande och lagförande verksamhet. Lagen är subsidiär till annan lag- stiftning, finns det andra och avvikande regler på annat håll är det alltså dessa regler som gäller i stället (1 kap. 4 §). När Säkerhetspolisen behandlar personuppgifter som inte rör nationell säkerhet i syfte att bekämpa och lagföra brott, ska myndigheten däremot tillämpa brotts- datalagen och polisens brottsdatalag. 
  
 Enligt 2 kap. 1 § i lagen får Säkerhetspolisen behandla person- uppgifter om det är nödvändigt för att 
  
 –förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som inne- fattar brott mot Sveriges säkerhet, terrorbrott, eller tryckfrihets- brott och yttrandefrihetsbrott med rasistiska eller främlingsfient- liga motiv 
  
 –utreda eller lagföra nyss nämnda brott, eller, efter särskilt beslut, annat brott, 
  
 –fullgöra uppgifter i samband med personskydd av den centrala stats- ledningen och andra som regeringen eller Säkerhetspolisen bestäm- mer, enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585), eller enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen, 
  
 –fullgöra någon annan uppgift som rör nationell säkerhet och som anges i lag eller förordning eller särskilt beslut av regeringen, eller 
  
 –fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. 
  
 På samma sätt som de ovan redovisade regelverken innehåller Säker- hetspolisens datalag allmänna och grundläggande bestämmelser om behandling, liksom bestämmelser om gemensamt tillgängliga upp- gifter och om längsta tid för behandling av personuppgifter. Vidare innehåller den bl.a. bestämmelser om skyldigheter för den personupp- giftsansvarige, om enskildas rättigheter, om tillsyn, skadestånd, över- klagande och överföring av personuppgifter till tredjeland. Bestämmel- serna överensstämmer i stora delar med brottsdatalagens bestämmelser och andra brottsbekämpande myndigheters särskilda brottsdatalagar. Säkerhetspolisens verksamhet och arbetsmetoder skiljer sig dock i viss utsträckning från Polismyndighetens, bl.a. eftersom tyngdpunk- ten för Säkerhetspolisen ligger på att förebygga och förhindra brott. I vissa avseenden är därför regleringen anpassad utifrån detta. 
  
 161 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 9.10Utlänningsdatalagen 
  
 Utlänningsdatalagen (2016:27) är en särskild registerförfattning som syftar till att ge Migrationsverket, Polismyndigheten och utlandsmyn- digheterna möjlighet att behandla personuppgifter på ett ändamåls- enligt sätt i sin verksamhet enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling. Lagen gäller vid behandling av personuppgifter bl.a. i Migrationsverkets och Polismyndighetens verksamheter som rör utlänningars in- och utresa i Sverige, vistelse här samt andra utlänningsrättsliga frågor  
 (2–3 
  §§). 
  
 Lagen gäller endast helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (4 §). Utan- för lagens tillämpningsområde faller därmed helt manuell behandling av personuppgifter som inte ingår i någon sådan samling.31 
  
 Lagen kompletterar dataskyddsförordningen och om inte annat an- ges är även bestämmelserna i dataskyddslagen tillämpliga vid behand- lingen av uppgifterna. I 5 § anges vissa undantag från lagens tillämp- ningsområde, bl.a. gäller den inte när personuppgifter behandlas med stöd av lagen (2006:444) om passagerarregister eller viseringskodexen. 
  
 Enligt 11 § får personuppgifter behandlas om det behövs för 
  
 –handläggning av ärenden eller en myndighets biträde i sådana ären- den i verksamhet som avses i 2 och 3 §§, 
  
 –kontroll av utlänning i samband med inresa och utresa samt kon- troll under vistelsen i Sverige, 
  
 –utförande av arbetsuppgifter som gäller mottagande och bosätt- ning av asylsökande och andra utlänningar, 
  
 –framställning av statistik, 
  
 –utförande av testverksamhet, eller 
  
 –fullgörande av en rättslig skyldighet att registrera eller på annat sätt dokumentera en personuppgift. 
  
 31Prop. 2015/16:65 Utlänningsdatalag s. 109. 
  
 162 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 Migrationsverket får även behandla personuppgifter om det behövs för återsökning i avgöranden, rättsutredningar m.m. samt återsök- ning av information som rör förhållanden i andra länder (12 §). Smith sonuppgifter får också behandlas i vissa fall när det är nödvändigt för att tillhandahålla information till vissa myndigheter (13 §). 
  
 Utlänningsdatalagen innehåller vidare bestämmelser om under vilka förhållanden känsliga personuppgifter får behandlas (14 §), samt särskilda bestämmelser om Migrationsverkets register över finger- avtryck och fotografier (15 §, jfr 9 kap. 8 § utlänningslagen, 2005:716). Bestämmelsen i 15 § reglerar uttömmande för vilka ändamål upp- gifter om fingeravtryck och fotografier som har tagits med stöd av 9 kap. 8 § utlänningslagen får behandlas och ändamålen är mer be- gränsade än övrigt enligt lagen. 
  
 Enligt 16 § ska tillgången till personuppgifterna begränsas till det som varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsupp- gifter. Lagen föreskriver vidare vissa begränsningar i rätten att utföra sökningar bland uppgifterna (17 och 18 §§). 
  
 Slutligen innehåller lagen även vissa bestämmelser om den person- uppgiftsansvariges skyldigheter, om rätten att göra invändningar mot behandlingen av personuppgifter samt om möjligheten för andra myn- digheter och länder att få direktåtkomst eller annan tillgång till upp- gifterna. 
  
 9.11Kamerabevakningslagen 
  
 I kamerabevakningslagen (2018:1200) regleras förutsättningarna för viss kamerabevakning som bedrivs öppet  
 (3–5 
  §§). Av 2 § framgår att lagens syfte är att tillgodose behovet av kamerabevakning för be- rättigade ändamål och att skydda fysiska personer mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten vid sådan bevakning. Avsikten med lagen är alltså att reglera kamerabevakning på ett sätt som inne- bär en lämplig balans mellan nyttan med kamerabevakning och skyddet av den personliga integriteten.32 
  
 Kamerabevakningslagen innehåller endast de bestämmelser som särskilt behövs för kamerabevakning och som utgör undantag från och kompletteringar till annan dataskyddslagstiftning. Lagen är subsi- diär i förhållande till dataskyddsförordningen, dataskyddslagen med 
  
 32Prop. 2017/18:231 s. 135. 
  
 163 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 tillhörande och kompletterande föreskrifter samt brottsdatalagen med tillhörande föreskrifter och andra föreskrifter som genomför data- skyddsdirektivet (6 §). Detsamma gäller i förhållande till föreskrifter om behandling av personuppgifter som inte omfattas av förordningen eller brottsdatalagen. 
  
 Lagens 3 § innehåller en definition av begreppet kamerabevakning. Med kamerabevakning avses enligt 3 § 1 att en  
 tv-kamera, 
  ett annat  
 optisk-elektroniskt 
  instrument eller en därmed jämförbar utrustning, utan att manövreras på platsen, används på ett sätt som innebär var- aktig eller regelbundet upprepad personbevakning. 
  
 Med platsen menas den plats där utrustningen finns. Utrustningen kan finnas antingen på en fast plats, t.ex. på en fasad, på en inomhus- vägg, i ett tak eller på en stolpe, eller på en rörlig plats, t.ex. på eller i ett fordon, ett fartyg eller en drönare eller ett annat luftfartyg. Med att utrustningen används utan att manövreras på platsen avses att den fortlöpande hanteringen av utrustningen sker på ett ställe som är klart åtskilt från den plats där utrustningen finns. Endast det för- hållandet att utrustningen sätts igång på stället eller fungerar med inbyggd automatik innebär inte att den manövreras på platsen. Ut- rustning som finns i användarens omedelbara närhet och som fort- löpande styrs av användaren är manövrerad på platsen. Lagen omfat- tar därför inte exempelvis handhållna eller kroppsburna kameror.33 
  
 En ytterligare förutsättning för lagens tillämpning är att kamera- bevakningen används på ett sådant sätt som gör det möjligt att iden- tifiera personer som blir föremål för bevakningen, dvs. innebär per- sonbevakning. Det förutsätts också att bevakningen pågår under en viss tid eller med vissa regelbundna intervaller.34 
  
 Lagen gäller även i fråga om ljudupptagning som sker i anslutning till kamerabevakningen, liksom vid användning av tekniska anord- ningar som används för att behandla bild- och ljudmaterial, exempel- vis för att lagra inspelad film (3 § 2 och 3). 
  
 Som huvudregel krävs tillstånd till kamerabevakning om bevak- ningen ska bedrivas av en myndighet eller annan än myndighet vid utförande av en uppgift av allmänt intresse och av en plats dit all- mänheten har tillträde (7 §). Till platser dit allmänheten har tillträde räknas exempelvis gator, torg och parker, men också transportmedel 
  
 33A. prop. s. 136 f. 
  
 34Ibid. 
  
 164 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 som används för allmänna kommunikationer eller evenemang dit vem som helst kan lösa en biljett.35 
  
 Ett särskilt avsnitt i lagen behandlar förutsättningarna för vissa myndigheters kamerabevakning; närmare bestämt Kustbevakningen, Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket (se 14  
 a–d 
  §§). Något tillstånd till kamerabevakning krävs inte, sedan den 1 januari 2020, vid bevakning som bedrivs av nämnda myndigheter (9 § första stycket 1). Syftet med att ta bort tillståndskravet för dessa myndig- heter var bl.a. lyfta bort hinder för en effektiv brottsbekämpning.36 
  
 Att dessa myndigheters kamerabevakning undantas från kravet på tillstånd innebär dock inte att den är oreglerad. En förutsättning för att myndigheterna ska få bedriva kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde är enligt 14 a § att intresset av sådan bevak- ning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. Vad som ska beaktas vid bedömningen av dessa intressen framgår av 8 § andra och tredje stycket. 
  
 Enligt 14 b § ska myndigheterna som huvudregel bedöma om för- utsättningarna i 14 a § är uppfyllda innan de påbörjar bevakningen. Från denna huvudregel görs vissa undantag. 
  
 Förutsättningarna för tillstånd, när sådant krävs, framgår av 8 §. Enligt första stycket ska tillstånd till kamerabevakning ges om in- tresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad (den s.k. överviktsprincipen). För att bevaknings- intresset ska kunna väga tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad är en första förutsättning att det finns en rättslig grund för kamerabevakningen i den tillämpliga personuppgiftsregleringen, i första hand dataskyddsförordningen eller brottsdatalagen. Därut- över ska en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet göras. Det räcker att intresset av kamerabevakning väger över det mot- stående intresset för att tillstånd ska ges.37 
  
 Av 8 § andra stycket, som alltså även gäller vid bedömningen av intresset av kamerabevakning när denna utförs av Kustbevakningen, Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket, framgår vidare vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen. Regleringen rörande intresseavvägningen redovisas närmare i avsnitt 15. 
  
 35A. prop. s. 59. 
  
 36Prop. 2018/19:147 Kamerabevakning i brottsbekämpningen – ett enklare förfarande s. 1. 
  
 37Prop. 2017/18:231 s. 142. 
  
 165 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Genom regleringen i 8 § har de ändamål som särskilt ska beaktas vid bedömningen av bevakningsintresset utökats och förtydligats jäm- fört med tidigare gällande reglering. Av förarbetena framgår att syftet med förändringarna var att generellt förbättra möjligheterna att få tillstånd till kamerabevakning. Regeringen menade att detta var sär- skilt betydelsefullt för sådan kamerabevakning som används i brotts- bekämpande syfte och för att skapa tryggare offentliga miljöer. Reger- ingen uttalade också principiellt att kameratekniken inte längre ska ses som en åtgärd som kan tas till först om andra tänkbara åtgärder inte gett resultat, utan som ett naturligt hjälpmedel i det brottsbekäm- pande arbetet.38 
  
 Kamerabevakningslagen innehåller även bestämmelser om bl.a. upplysning om kamerabevakning, om enskildas rätt till information samt om tillsyn och sanktionsavgifter. Integritetsskyddsmyndigheten är den myndighet som utövar tillsyn över kamerabevakning enligt kamerabevakningslagen.39 
  
 9.12Lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 I syfte att bekämpa terrorism och annan allvarlig brottslighet har myndigheter i flera länder i allt större utsträckning börjat samla in och analysera s.k.  
 PNR-uppgifter. 
  PNR är en förkortning av den eng- elska benämningen Passenger Name Record och avser uppgifter som passagerare lämnar vid bokning av flygresor och vid incheckning, t.ex. namn, resedatum, resväg, bagageinformation och betalningssätt. Uppgifterna kan t.ex. användas för att sålla ut tidigare okända passa- gerare som skulle kunna vara intressanta för myndigheterna att kon- trollera.  
 PNR-uppgifterna 
  kan även användas i samband med brotts- utredningar eller för att analysera och fastställa misstänkta rese- och beteendemönster. 
  
 Det s.k.  
 PNR-direktivet40 
  utgör ett unionsgemensamt regelverk för insamling och användning av  
 PNR-uppgifter 
  i viss brottsbekäm- pande verksamhet.  
 PNR-direktivet 
  har genomförts i svensk rätt ge- 
  
 38Prop. 2017/18:231 s. 64 f. 
  
 393 § förordning (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförord- ning och 2 § förordning (2007:975) med instruktion för Integritetsskyddsmyndigheten. 
  
 40Europaparlamentets och rådets direktiv (EU)2016/681 om användning av passageraruppgifts- samlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brott och annan allvarlig brottslighet. 
  
 166 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 nom lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämp- ningen. Lagen har företräde framför polisens brottsdatalag när det gäller behandlingen av uppgifterna (1 kap. 3 § brottsdatalagen). Lagen innehåller bestämmelser om lufttrafikföretags skyldigheter att över- föra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation vid Polis- myndigheten, samt om behandling av  
 PNR-uppgifter 
  i verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Lagen är avsedd att både tillgodose behovet av tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  i sådan verksamhet och skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behandlingen av uppgifterna. 
  
 Lagen föreskriver att det vid Polismyndigheten ska finnas en enhet för passagerarinformation som ska ansvara för att samla in, bevara och i övrigt behandla  
 PNR-uppgifter. 
  Enheten ska också ansvara för att överföra  
 PNR-information 
  till behöriga mottagare och tredje- länder (1 kap. 4 §). 
  
 PNR-information 
  får endast behandlas i syfte att förebygga, för- hindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller annan all- varlig brottslighet. Undantag gäller i verksamhet som rör nationell säkerhet och i vissa fall för behandling av  
 PNR-information 
  för att förhindra, utreda eller lagföra annan brottslighet hos behöriga myn- digheter (1 kap. 5 §). Lagen förbjuder vidare behandling av PNR- uppgifter som utgör känsliga personuppgifter. 
  
 I lagens 2 kap. finns bestämmelser om lufttrafikföretagens skyl- digheter. Där stadgas att lufttrafikföretagen, inför varje flygning som ankommer till eller avgår från Sverige, ska elektroniskt överföra så- dana  
 PNR-uppgifter 
  som lagen gäller till enheten för passagerarinfor- mation. Till skillnad från passagerarinformation som kan inhämtas med stöd av 25 § polislagens bestämmelser behövs alltså inte någon begäran. 
  
 Alla flygningar mellan Sverige och ett annat land omfattas, oav- sett om det är fråga om ett annat  
 EU-land 
  eller ett land utanför EU, och även för det fall att det endast är fråga om en mellanlandning på svensk mark. Inrikesflygningar omfattas däremot inte. 
  
 Lagens 3 kap. innehåller detaljerade bestämmelser om behandlingen av  
 PNR-uppgifter, 
  tillåtna ändamål för sådan behandling, tillgång till uppgifterna och om bevaring.  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts ska bevaras i en databas vid enheten för passagerarinformation som an- svarar för behandlingen av informationen i Sverige. Polismyndig- 
  
 167 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 SOU 2021:92 
  
 heten är personuppgiftsansvarig för den behandling av personupp- gifter som utförs vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Enheten för passagerarinformation får enligt regleringen behandla  
 PNR-uppgifter 
  bl.a. för att göra en förhandsbedömning av passage- rare före deras beräknade ankomst till eller avresa från Sverige i syfte att välja ut personer som behöver utredas ytterligare av behöriga myn- digheter eller Europol, på grund av att dessa personer kan vara in- blandade i terroristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet (3 kap. 4 §). Uppgifterna får också behandlas för att göra analyser för att uppdatera eller skapa nya kriterier som ska användas vid förhands- bedömningar. 
  
 Vid en förhandsbedömning får  
 PNR-uppgifter, 
  enligt 3 kap. 5 §, jämföras med register; exempelvis spanings- eller misstankeregister, belastningsregister,  
 SIS-registret 
  (Schengens informationssystem) eller Interpols databas över kända internationella brottslingar. Det ska vara fråga om register eller andra uppgiftssamlingar som är relevanta för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Vidare får  
 PNR-upp- 
  gifter behandlas enligt på förhand utformade och fastställda kriterier, s.k. profilering. Uppgifterna får alltså jämföras med sådana i förväg bestämda profiler som kan ge anledning att kontrollera en viss person. En profil är i detta sammanhang en icke personanknuten företeelse och kan omfatta uppgifter om exempelvis avreseort, resrutt, betal- ningssätt, bokningsrutin, bagage m.m. Kriterierna kan användas för att leta efter mönster som kan indikera att en person är av intresse för vidare kontroller. Sådana kriterier ska vara riktade, proportionella och avgränsade och får inte grundas på känsliga personuppgifter.41 
  
 PNR-uppgifter 
  ska bevaras i fem år från det att de kommit in och därefter förstöras. Efter sex månader ska uppgifterna dock behörig- hetsbegränsas om de kan användas för att identifiera en person. Detta innebär att uppgifterna fortfarande finns kvar i databasen men är otillgängliga för en användare som saknar särskild behörighet till dem. 
  
 Lagen innehåller också bestämmelser om när överföring av PNR- information ska ske från enheten för passagerarinformation till andra behöriga myndigheter, andra medlemsstater, Europol och tredjeland, samt bestämmelser om behöriga myndigheters behandling av mot- 
  
 41Prop. 2017/18:234 s. 145. 
  
 168 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dataskyddsregleringen 
  
 tagen  
 PNR-information, 
  sanktionsavgifter, enskildas rättigheter och om tillsyn. 
  
 Behöriga svenska myndigheter är Polismyndigheten, Säkerhets- polisen, Ekobrottsmyndigheten, Tullverket och Försvarsmakten.42 
  
 Lagen kompletteras med en förordning, förordning (2018:1181) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. 
  
 423 § förordningen (2018:1181) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. 
  
 169 
  
 10Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 10.1Vårt uppdrag 
  
 Enligt utredningens direktiv ingår i uppdraget att redogöra för rele- vanta förhållanden i ett urval av andra Schengenstater. Det anges vara av intresse både vilka åtgärder som myndigheterna i dessa stater för- fogar över och hur verksamheten bedrivs operativt. Utredningen har valt ut ett mindre antal länder att rikta sig mot i denna del. Dessa länder är Danmark, Finland, Norge, Frankrike, Nederländerna och Tyskland. 
  
 Uppgifter har i första hand inhämtats genom att ett frågeunderlag har skickats via de svenska ambassaderna till ansvariga myndigheter i de utvalda länderna. Frågorna har främst varit inriktade på 
  
 •vilka polisiära befogenheter myndigheterna i respektive land för- fogar över i sina gränsområden inom ramen för den brottsbekäm- pande verksamheten och för att kontrollera utlänningars vistelse- rätt, 
  
 •om någon särskild reglering införts i gränsområden och hur denna i sådana fall ser ut och tillämpas, samt 
  
 •om någon särskild teknik, t.ex. kamerabevakning, används i verk- samheterna. 
  
 De svar utredningen har fått har varierat i omfattning. I ett fall (Danmark) har några svar på frågeunderlaget inte gått att få alls med hänvisning till det pressade läget med anledning av  
 covid-19-pandemin 
  under 2020 och 2021. Informationen i de svar som har kommit in har i vissa fall kompletterats med information från berörda myndig- heters hemsidor och information från ländernas rättsdatabaser m.m. 
  
 171 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 Eftersom uppdraget även omfattade att redogöra för hur verksam- heten bedrivs operativt hade utredningen inledningsvis också som ambition att göra studiebesök i vissa av de utvalda länderna. Med an- ledning av den ovan nämnda pandemin införde dock flera länder, där- ibland Sverige, reserestriktioner och rekommendationer som inneburit att sådana besök inte har kunnat genomföras. Detta har medfört att 
  
 viinte kunnat få någon närmare kunskap om hur verksamheten i de andra länderna i praktiken bedrivs operativt. 
  
 Nedan redovisas vad som framkommit genom de undersökningar som gjorts land för land. 
  
 10.2Danmark 
  
 Kontroll av vistelserätt och åtgärder inom brottsbekämpningen 
  
 I Danmark är det polisen som ansvarar för såväl gränskontrollen som kontrollen av utlänningars vistelserätt, liksom för huvuddelen av den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 Rätten att kontrollera utlänningars vistelserätt regleras i utlännings- lagen (udlændingeloven, LBK nr 1513 af 22/10/2020). I lagens § 38 finns bestämmelser om kontrollen av utlänningars inresa, vistelse, utresa m.m. Av bestämmelsens sjätte stycke följer att polisen, på grund- val av information och erfarenheter om olovlig vistelse eller faktiska omständigheter, som skapar en ”begrundet formodning” om olovlig vistelse, eller för att förhindra olovlig vistelse, får stoppa och kon- trollera personer efter inresa i landet för att fastställa deras identitet, nationalitet eller vistelserätt. Bestämmelsen tycks vara tillämplig i hela landet. 
  
 Närmare bestämmelser om utlänningskontroller finns i Bekendt- gørelse om kontrol af ulovligt ophold efter indrejse (BEK nr 640 af 12/05/2015). Där anges särskilda bestämmelser för kontroller som sker med stöd av § 38, stk. 6, i gränsnära områden. Med kontroll i gräns- nära områden menas enligt § 1 kontroller 
  
 –på flygplatser vid ankomster från ett annat Schengenland, 
  
 –i hamnar vid färjeankomster från ett annat Schengenland, 
  
 172 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 –på tåg inom 30 minuter efter inresa från ett annat Schengenland eller till en station efter inresan, om denna station inte nås inom 30 minuter, eller 
  
 –på en väg i ett område om 20 km från gränsen till ett annat Schengen- land. 
  
 Rätten att utföra kontroller i gränsnära områden är enligt § 2 begrän- sad så att kontroller endast får ske i begränsad utsträckning enligt följande. 
  
 –Kontroller på flygplatser får utföras högst 7 gånger i veckan vid ankomster från samma flygbolag och vid högst en tredjedel av ett flygbolags totala ankomster per månad. 
  
 –Kontroller i en hamn får utföras högst 7 gånger i veckan vid an- komster från samma färjeföretag och vid högst en tredjedel av ett färjeföretags totala ankomster per månad. 
  
 –Kontroller på tåg får utföras på högst 20 tåg om dagen och högst 3 tåg per sträcka. 
  
 –Kontroller på väg får utföras högst 90 timmar i månaden och högst 6 timmar om dagen på samma väg. 
  
 –Vid kontrollerna kan endast en del av flygets, tågets eller färjans passagerare eller de passerande transportmedlen kontrolleras. 
  
 Justitieministern kan i särskilda fall, om det sker en betydande ökning av antalet fall av olovlig vistelse, eller om en sådan ökning kan förväntas inom kort tid, besluta att avvika från de ovan angivna begränsning- arna för en period på upp till fyra veckor (§ 3). 
  
 Vilka befogenheter att använda tvångs- och kontrollmedel polisen har i brottsbekämpningen framgår bl.a. av den danska polislagen (politi- loven, LBK nr 1270 af 29/11/2019) och retsplejeloven (LBK nr 1445 af 29/09/2020). 
  
 I departementspromemorian En utökad möjlighet att söka efter vapen och andra farliga föremål (Ds 2020:23) finns en närmare redo- görelse för när husrannsakan och kroppsvisitation kan genomföras enligt dansk rätt. Av redogörelsen framgår följande rörande det som i Sverige har kommit att kallas visitationszoner.1 
  
 1Ds 2020:23 s. 55 f. med där gjorda hänvisningar. 
  
 173 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 Den danska polisen har enligt 6 § politiloven en möjlighet att under vissa förutsättningar införa s.k. visitationszoner. En visitations- zon ger polisen möjlighet att på en geografiskt avgränsad yta på stick- provsbasis undersöka personer och föremål i syfte att förebygga all- varlig brottslighet genom att kontrollera om någon innehar vapen. 
  
 För att en plats ska kunna omfattas av ett beslut om visitations- zon krävs att det i enlighet med 1 § knivloven är förbjudet att bära kniv m.m. på platsen. Förutom allmän plats omfattar förbudet i 1 § knivloven även skolor (”uddannelsessteder”) och liknande platser. Bostäder och andra privata utrymmen omfattas dock inte och kan således inte omfattas av ett beslut om visitationszon. 
  
 Införande av en visitationszon får ske om det finns grund därtill (”Alexander er grund til det”) för att förebygga straffbara handlingar som innebär fara för personers liv, hälsa eller välfärd. Det innebär enligt förarbetena att det ska föreligga en ökad risk för att någon på den aktu- Allen platsen ska begå sådana straffbara handlingar. Om sådan risk före- ligger ska polisen avgöra utifrån en samlad bedömning av konkreta uppgifter. Det kan röra sig om upplysningar om planerade straffbara handlingar. Det kan också vara tillräckligt att det på den aktuella platsen nyligen har begåtts straffbara handlingar som innebär fara för enskilda personers liv, hälsa eller välfärd. Vid bedömningen av om tidigare inträffade straffbara handlingar innebär ökad risk för nya brott av den aktuella typen och det därför finns grund för beslut en- ligt bestämmelsen, ska karaktären och omfattningen av tidigare brott beaktas. Endast ett allvarligt brott, exempelvis ett väpnat rån, kan ut- göra grund för beslut. Även mindre allvarliga överträdelser mot t.ex. vapenlagstiftningen kan dock vara tillräckligt, om överträdelserna är flera till antalet. Under alla omständigheter ska det i normalfallet finnas ett tidsmässigt samband mellan ett beslut och tidigare brottslighet på platsen. 
  
 I bestämmelsen uppställs också vissa formella krav. Således ska be- slut om införande av en visitationszon fattas av ”politidirektøren” eller den som denne bemyndigar. Enligt förarbetena förutsätts att beslut alltid fattas på chefsnivå (”ledelsesniveau”). Något domstolsbeslut krävs dock inte. Vidare ska ett beslut alltid vara såväl tidsmässigt som geografiskt avgränsat. Platsen för visitationszonen beslutas utifrån de omständigheter som har föranlett polisens bedömning att det före- ligger ökad risk för straffbara handlingar. Beslutet kan begränsas till den plats där de handlingar som riskbedömningen bygger på är be- 
  
 174 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 gångna. Det behöver emellertid inte alltid vara fallet. Tidigare hand- lingar kan nämligen vara av sådan karaktär att de ger grund för beslut om visitationszon på andra platser. Det kan t.ex. vara fallet när det rör sig om uppgörelser mellan kriminella gäng. 
  
 Inom en visitationszon får således polisen på stickprovsbasis vidta tvångsåtgärder, dock endast i syfte att kontrollera om någon innehar vapen. Det är den enskilde polismannen på plats som avgör om och i sådana fall vem eller vad som ska undersökas. Någon konkret miss- tanke om vapeninnehav krävs inte. 
  
 De åtgärder som får vidtas inom en visitationszon är ”legemsbesig- tigelse” samt undersökning av kläder och andra föremål, inbegripet fordon, som innehas av personer som befinner sig inom området. Ett parkerat fordon får således inte undersökas om dess innehavare inte befinner sig på den aktuella platsen. 
  
 Kamerabevakning 
  
 Dansk polis använder också kamerabevakning och  
 ANPR-teknik 
  (Automtic Number Plate Recognition) bl.a. för att bevaka trafik över gränsen. Användningen av  
 ANPR-teknik 
  regleras i Bekendtgørelse om politiets anvendelse af automatisk nummerpladegenkendelse (ANPG) (BEK nr 1080 af 20/09/2017). Följande framgår av bekendt- gørelsen och danska polismyndighetens hemsida om deras använd- ning av  
 ANPR-teknik.2 
  
 Danska polisen har utrustat 70 polisbilar med mobil kamera. Där- utöver finns stationära kameror på 48 platser runt om i landet. Det primära syftet med användningen av  
 ANPR-teknik 
  är att bekämpa gränsöverskridande och allvarlig kriminalitet, men tekniken används också bl.a. för att öka trafiksäkerheten. 
  
 Danska polisen använder både fasta och mobila kameror som tar bilder på passerande fordon. De uppgifter som polisen samlar in lagras i antingen en  
 hit-del 
  eller en  
 no-hit-del 
  i systemet. 
  
 Hit-delen 
  innehåller upplysningar om fordon som är registrerade på en s.k. hotlista (bevakningslista). I denna lista finns data från flera olika register som polisen för. Polisen kan under vissa förutsättningar också registrera ett fordon manuellt på bevakningslistan. Listan kan 
  
 2Automatisk Nummerpladegenkendelse, Politi https://politi.dk/faerdsel/politiets-  
 faerdselskontroller/automatisk-nummerpladegenkendelse. 
  Hämtat  
 2021-07-23. 
  
 175 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 innehålla uppgifter om registreringsnummer på t.ex. bilar som av olika skäl har körförbud, är efterlysta eller är knutna till personer eller företag som på olika sätt är knutna till misstänkt brottslighet. Vad som kan registreras på bevakningslistan framgår av ovan nämnd bekendtgørelse. 
  
 Om ett fordon ger en träff på bevakningslistan får polisen ett med- delande om detta. Om det är en mobil kamera som t.ex. sitter i en polisbil kan åtgärd vidtas omgående. Om det är en stationär kamera på en plats utan bemanning meddelas träffen till aktuellt polisområde. Systemet lagrar en bild av fordonet och nummerskylten under en be- gränsad tidsperiod så att avläsningen därefter kan verifieras. 
  
 Uppgifter i  
 hit-delen 
  av systemet bevaras i tre månader, ett år eller två år beroende på vilken grund de blivit registrerade på bevaknings- listan. 
  
 No-hit-delen 
  innehåller upplysningar om fordon som passerar kamerorna men som inte förekommer i några register sedan tidigare. Huvudregeln för uppgifter i denna del av systemet är att uppgifterna raderas efter 24 timmar. Detta gäller dock inte om uppgifterna regi- strerats som ett led i en riktad polisinsats. I sådana fall kan uppgifterna bevaras i 30 dagar. En riktad polisinsats kan t.ex. röra stöldbrott i ett visst område. 
  
 I extraordinära situationer, t.ex. vid terrorangrepp, kan bestämmel- serna om radering frångås. Detta kräver då beslut av rikspolischefen. 
  
 10.3Finland 
  
 Kontroll av vistelserätt och åtgärder inom brottsbekämpningen 
  
 Finska inrikesministeriet har uppgett att det i Finland inte har in- förts någon särskild reglering rörande personkontroll i gränsområden med anledning av den upphävda gränskontrollen vid gränsen mot andra Schengenländer. Finska myndigheter har heller inga särskilda befogenheter som endast gäller i sådana områden. 
  
 I Finland ansvarar en särskild myndighet – Gränsbevakningsväsendet 
  
 –för gränsövervakning vid landgränserna och på havsområdet, för gränskontroller av persontrafiken vid landgränsens övergångsställen, i hamnarna och på flygstationerna samt för viss räddningsverksamhet. Gränsbevakningsväsendet sköter bl.a. polisuppgifter och svarar för tullövervakningen vid de gränsövergångsställen där Tullverket inte 
  
 176 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 har verksamhet. I och med anslutningen till Europeiska unionen och Schengenavtalet har verksamheten koncentrerats till den s.k. yttre gränsen. 
  
 Gränsbevakningsväsendet får verka på andra platser i landet, dock endast om det behövs för att slutföra en lagstadgad uppgift, ge hand- räckning eller ge assistans till en annan finsk myndighet. 
  
 I Gränsbevakningsväsendets uppgifter ingår även bekämpning av gränsöverskridande brottslighet. Gränsbevakningsväsendet har viss behörighet att bedriva förundersöknings, bl.a. vid misstänkt människo- smuggling och människohandel, riksgränsbrott, ratt- och roder- fylleri, förfalskningar, fiske- och jaktbrott samt naturskyddsbrott. 
  
 Gränsbevakningsväsendets uppgifter och befogenheter regleras i Gränsbevakningslagen (15.7.2005/578) och lagen om brottsbekämp- ning inom Gränsbevakningsväsendet (30.1.2018/108). Förutsätt- ningar för polisen att använda tvångsmedel finns i bl.a. polislagen (22.7.2011/872) och tvångsmedelslagen (22.7.2011/806). 
  
 I de erhållna svaren framhålls att även när gränskontroller vid den inre gränsen inte är återinförda är det möjligt att genomföra riktade kontroller i syfte att bekämpa brott vid gränsen. Gränsbevaknings- väsendet har ett utvecklat samarbete med den finländska polisen och Tullen i frågor som rör brottsbekämpning, bl.a. gällande underrät- telseverksamhet, brottsanalys och bearbetning av  
 PNR-information 
  (PNR står för Passenger Name Record). Samarbetet grundas på lag (lagen om samarbete mellan polisen, Tullen och Gränsbevaknings- väsendet, 11.9.2009/ 687). Med utgångspunkt i detta samarbete kan personer som reser med eventuella kriminella avsikter identifieras, information om kriminella rörelser över gränser samlas och riktade kontroller göras i syfte att bekämpa brott. Samarbetsformen går under namnet  
 PTG-samarbetet. 
  
 PTG-samarbetet 
  syftar till att främja myn- digheternas samarbete så, att de uppgifter som har att göra med den inre säkerheten kan skötas effektivt och smidigt. Den brottsunder- rättelse som sker i form av  
 PTG-samarbete 
  hänför sig särskilt till allvarlig och gränsöverskridande brottslighet. 
  
 Av lämnade uppgifter framgår vidare att tillfälliga polisiära åtgär- der i gränsområden kan förekomma enligt följande och alltid utförs i enlighet med förutsättningarna i gränskodexen: 
  
 177 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 –tillfälliga och insatsbaserade kontroller som grundas på riskbedöm- ningar och underrättelser och utförs i gränsområden och inlandet, 
  
 –kontroller som baseras på riskbedömningar och profilbaserade kontroller som riktar sig till vissa individer eller grupper av män- niskor, 
  
 –kontroll av vissa misstänkta individer baserade på brottsutredning eller som utförs i brottsförebyggande syfte, och 
  
 – 
 icke-upprepade 
  kontroller baserade på insatser relaterade till större händelser (vanligtvis har tillfälligt återinförande av kontroller vid de inre gränserna då genomförts). 
  
 Bestämmelser om rätten att resa in i och vistas i Finland finns, för- utom i gränskodexen, i utlänningslagen (30.4.2004/301). Bestämmel- ser om kontroll av vistelserätt och övervakning av utlänningar finns i 7 kapitlet. I 129 a § tredje stycket anges att 
  
 Övervakningen av utlänningar ska grunda sig på övervakningsmyndig- hetens allmänna uppgifter om och erfarenhet i fråga om olaglig inresa och vistelse. En övervakningsåtgärd ska grunda sig på uppgifter om obser- vationer som gjorts eller tips- eller analysuppgifter som erhållits. En över- vakningsåtgärd får inte enbart eller i avgörande grad grunda sig på en persons verkliga eller antagna etniska ursprung. 
  
 Gränsbevakningsväsendet kan utföra övervakning av utlänningar var som helst i landet. I 129 b § behandlas rätten att utföra kontroller, bestämmelsens första och andra stycket lyder: 
  
 Om det för övervakningen av utlänningar är motiverat att utreda en ut- lännings identitet, medborgarskap, rätt att vistas i landet eller rätt att arbeta, har polisen och gränsbevakningsväsendet rätt att 
  
 1)av den som övervakas få uppgifter och kontrollera behövliga hand- lingar om personens identitet och medborgarskap samt om personens rätt att vistas i landet och rätt att arbeta, 
  
 2)få tillträde till en lokal som omfattas av offentlig frid enligt 24 kap. 3 § i strafflagen eller till en annan plats, en lokal eller ett fordon som allmän- heten inte har tillträde till och som inte används för boende av permanent natur, för att utföra en i 1 punkten avsedd kontroll, 
  
 3)stoppa ett fordon för att utföra en i 1 punkten avsedd kontroll av per- sonerna i bilen, 
  
 178 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 4)av arbetsgivare som har anställt utlänningar få uppgifter om de an- ställda utlänningarna och om grunderna för deras rätt att arbeta och av uppdragsgivare som avses i 86 b § få uppgifter enligt vilka de har fullgjort sina förpliktelser enligt 86 a § 1 och 2 mom. 
  
 Den som utför en kontroll enligt 1 mom. ska under kontrollens gång om möjligt upplysa den som direkt berörs av kontrollen om kontrollens ändamål, hur den görs och om fortsatta åtgärder. Kontrollen ska utföras så att den övervakade eller innehavaren av en lokal som kontrolleras inte orsakas oskälig olägenhet. 
  
 Bestämmelserna är desamma i hela landet, men det framhålls i svaren att kontrollerna alltid måste vara förenliga med artikel 23 i gräns- kodexen. 
  
 Kamerabevakning 
  
 Finska myndigheter använder sig av kamerabevakning vid gränsöver- gångar. 
  
 Stöd för att bedriva sådan teknisk bevakning finns i 4 kap. 1 § polis- lagen. Med teknisk övervakning avses fortlöpande eller upprepat iakt- tagande eller fortlöpande eller upprepad avlyssning av fordon, fordons- förare, fotgängare eller allmänheten med hjälp av en teknisk anordning samt automatisk upptagning av ljud eller bild. 
  
 Efter att på förhand ha informerat om saken får polisen företa teknisk övervakning på allmän plats eller väg, för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet, förebyggande av brott, identifiering av personer som är misstänkta för brott samt för bevakning av särskilda övervakningsobjekt. 
  
 För genomförande av gränskontroller har Gränsbevakningsväsen- det också rätt att i närheten av gränsen, på finskt havsområde samt på gränsövergångsställen och i deras omedelbara närhet företa sådan teknisk övervakning (29 § gränsbevakningslagen). 
  
 Inom ramen för den dataskyddsrättsliga regleringen tar finska myndigheter fram s.k. dataskyddsbeskrivningar för olika typer av per- sonuppgiftsbehandling. Av Gränsbevakningsväsendets dataskydds- beskrivning för dess register för gränsbevakningsverksamheten fram- går att personuppgifter som behandlas vid gränskontroll samt för upprätthållande av gränssäkerheten och gränsordningen ska raderas senast 5 år från det att den sista uppgiften antecknades. För upptag- ningar från sådan teknisk övervakning som avses i 29 § i gränsbevak- 
  
 179 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 ningslagen gäller dock att dessa som huvudregel ska raderas senast sex månader från det att upptagningen uppkom. Uppgifterna får dock i samtliga fall fortfarande bevaras, om de behövs med tanke på utred- ning eller övervakning eller av någon annan grundad anledning, eller för att trygga de rättigheter som den registrerade, någon annan part eller en person som hör till Gränsbevakningsväsendets personal har. Behovet av fortsatt bevarande av personuppgifterna ska bedömas minst vart femte år.3 
  
 10.4Norge 
  
 Kontroll av vistelserätt och åtgärder inom brottsbekämpningen 
  
 I Norge har polisen det huvudsakliga ansvaret för att bedriva gräns- övervakning samt utföra in- och utresekontroller i enlighet med gräns- lagen (lov om grensetilsyn og grensekontroll av personer, LOV-  
 2018-04-20-8). 
  Samarbete ska ske med andra myndigheter som har uppdrag som berör denna verksamhet. 
  
 Norska justis- och beredskapsdepartementet har framfört att det i Norge inte finns någon särskild reglering för gränsnära områden där särskilda befogenheter eller tekniska metoder tillämpas. 
  
 Enligt utlänningslagen (lov om utlendingers adgang til riket og deres opphold her, utlendingsloven,  
 LOV-2008-05-15-35) 
  kan polisen utföra s.k. ”allmän utlänningskontroll”. Förutsättningarna anges i lagens § 21: 
  
 I forbindelse med håndheving av bestemmelsene om utlendingers inn- reise og opphold i riket kan politiet stanse en person og kreve legitima- sjon når det er grunn til å anta at vedkommende er utenlandsk statsbor- ger, og tid, sted og situasjon gir grunn til slik kontroll. Ved slik kontroll må utlendingen vise legitimasjon og om nødvendig gi opplysninger for å bringe identiteten og lovligheten av oppholdet i riket på det rene. Kongen kan i forskrift gi nærmere regler om gjennomføringen av kontrollen, her- under om adgangen til å ta kopi av dokumenter. 
  
 Förutsättningarna är samma i hela landet. Om en utlänning vid en sådan kontroll inte medverkar till att klarlägga identiteten eller rätten till vistelse får polisen hålla kvar utlänningen eller ta med honom eller henne till polisstationen (§ 21 a). Justis- och beredskapsdepartementet 
  
 3Dataskyddsbeskrivning, Gränsbevakningsväsendet, https://raja.fi/sv/dataskyddsbeskrivningar. Hämtat  
 2020-12-04. 
  
 180 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 eller polismyndigheten kan bestämma om tillfällig intensifiering av kontrollerna. 
  
 Vilka befogenheter att använda tvångs- och kontrollmedel polisen har i brottsbekämpningen framgår bl.a. av den norska polislagen (politiloven,  
 LOV-1995-08-04-53) 
  och straffeprosessloven (LOV-  
 1981-05-22-25). 
  
 I departementspromemorian En utökad möjlighet att söka efter vapen och andra farliga föremål (Ds 2020:23) finns en närmare redo- görelse för när husrannsakan och kroppsvisitation kan genomföras enligt norsk rätt.4 Av redogörelsen framgår att polisen enligt 7 a § politiloven har en befogenhet att ”visitera” personer och fordon på allmän plats när det finns grund för att undersöka om någon besitter eller förvarar vapen eller andra farliga föremål. Sådan undersökning får endast företas för att förhindra straffbara handlingar som kränker någons liv, hälsa eller frihet och bara i situationer eller på platser där sådana handlingar erfarenhetsmässigt förekommer (första stycket a), eller i situationer eller på platser där det finns grund att anta att någon planerar eller förbereder sådana handlingar (första stycket b). För tillämpning av bestämmelsen krävs omständigheter som ger objek- tivt stöd för antagandet att någon bär eller förvarar vapen. Någon sannolikhetsövervikt krävs emellertid inte. 
  
 Bestämmelsen i första stycket punkten a tillåter visitation på stick- provsbasis i situationer eller på platser där våld erfarenhetsmässigt utövas. Den kan t.ex. tillämpas om det under en period har uppstått bråk utanför ett visst uteställe. Bestämmelsen kan också tillämpas i konfliktsituationer som genererar en konkret risk för våldsutövning, exempelvis vid konfrontationer mellan rivaliserande gäng. 
  
 Bestämmelsen i första stycket punkten b tar sikte på tillfällen där polisen har möjlighet att förhandsplanera en visitation. För att be- stämmelsen ska bli tillämplig krävs att polisen har information som ger grund att anta att närmare angivna straffbara handlingar planeras eller förbereds. Omständigheter som kan föranleda beslut om visita- tion kan exempelvis vara trovärdig underrättelseinformation om en förestående konfrontation i förening med personers och fordons rörelsemönster och positioner. 
  
 Vem eller vad som ska visiteras beslutas utifrån tillgänglig infor- mation om t.ex. vilka personer som ingår i aktuell miljö, vem som utgör potentiell fara i den aktuella situationen och vilket slags fordon 
  
 Sloan 2020:23 s. 57 ff. och där gjorda hänvisningar. 
  
 181 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 som förväntas användas. Beslut enligt bestämmelsen fattas av polis- mästaren eller den han eller hon bemyndigar. 
  
 Kamerabevakning 
  
 Vad gäller kamerabevakning finns i polislagen (politiloven, LOV-  
 1995-08-04-53) 
  en särskild bestämmelse som ger polisen möjlighet att använda sig av kamerabevakning i sin verksamhet. I § 6 a anges att polisen kan använda kamerabevakning när det är nödvändigt för att genomföra de uppgifter som åligger myndigheten enligt samma lag. Med kameraövervakning menas kontinuerlig eller regelbunden upp- repad övervakning av personer med hjälp av en fjärrstyrd eller auto- matiskt fungerande övervakningskamera eller annan liknande fast utrustning (mobila kameror omfattas alltså inte). Med kameraöver- vakning avses både övervakning med och utan möjlighet att spela in ljud- och bildmaterial. I bestämmelsen anges vidare att kameraöver- vakning endast kan användas om intresset av övervakning överväger den registrerades integritetsintressen. 
  
 Någon närmare information om polisens användning av kamera- teknik eller behandling av personuppgifter insamlade genom sådan teknik har utredningen inte fått eller kunnat hitta. 
  
 Även den norska tullmyndigheten kan använda kamerateknik i sin verksamhet. Bestämmelser om detta finns bl.a. i tullagen (lov om toll og vareførsel, tolloven,  
 LOV-2007-12-21-119) 
  §  
 13-12: 
  
 (1)Ved planlegging, målretting og gjennomføring av kontroller kan toll- myndighetene innhente, lagre, sammenstille og bruke nødvendige personopplysninger, herunder helseopplysninger, jf. Personvernforord- ningen artikkel 9 nr. 1, og opplysninger som nevnt i personvernforord- ningen artikkel 10. For samme formål kan grensekryssende trafikk på landeveien og fergeterminaler med utenlands trafikk overvåkes av toll- myndighetene ved bruk av skiltgjenkjenningssystem. 
  
 (2)Kildene for personopplysningene kan være anonyme. Det er ikke krav om at personopplysningene er fullstendige og verifiserte. Toll- myndighetene må innen fire måneder avklare om  
 ikke-verifiserte 
  person- opplysninger er korrekte og relevante. 
  
 (3)Personopplysninger skal ikke lagres lenger enn det som er nødven- dig ut fra formålet med behandlingen. Personopplysninger knyttet til resultatene av analyser av varer og substanser, kan lagres i inntil fem år eller inntil rettskraftig dom foreligger. Opplysninger innhentet ved 
  
 182 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 skiltgjenkjenningssystem, kan lagres inntil seks måneder etter at opp- lysningene er innhentet. 
  
 (4)Departementet kan gi forskrift til utfylling og gjennomføring av reglene i denne paragraf. 
  
 Som framgår av första stycket i bestämmelsen kan tullmyndigheten alltså använda sig av  
 ANPR-teknik 
  för att övervaka gränsöverskrid- ande trafik på vägar och i färjeterminaler. Uppgift om alla fordon som passerar samlas in och får lagras i upp till sex månader, oavsett om uppgiften ger träff mot någon bevakningslista eller liknande eller inte. Systemet har av lagstiftaren ansetts vara förenligt med artikel 8 i Europakonventionen och den norska grundlagen. 
  
 Tidigare raderades alla uppgifter efter senast en timme. Begräns- ningen följde av att det tillåtna ändamålet med insamlingen då endast var att utföra löpande fysiska kontroller av trafiken på platsen. Lag- stiftaren ansåg efter en tid att tekniken vid gränsen kunde användas på ett bättre sätt om tullmyndigheten gavs utökade möjligheter att lagra informationen. Informationen kunde då alltså även ligga till grund för att planera framtida kontroller och välja ut aktuella kon- trollobjekt. Detta ansågs effektivisera kontrollverksamheten genom att leda till mer träffsäkra kontroller. Det skulle också leda till att färre personer som inte brutit mot t.ex. införselreglerna blev utsatta för kontroll. 
  
 Vid införandet av sexmånadersgränsen diskuterades lagringstiden, bl.a. då Datatilsynet (tillsynsmyndigheten, Norges motsvarighet till Integritetsskyddsmyndigheten) framfört att det var för lång tid med hänsyn till den stora mängd uppgifter som det är fråga om. Lagstifta- ren ansåg dock att tullmyndigheten, som hade framfört att det fanns behov av lagring i upp till ett år, hade motiverat sitt behov och att en lagring över en inte allt för kort tid var nödvändig om uppgifterna skulle kunna användas även till att planera framtida insatser. För detta krävdes nämligen tid att utföra analyser av materialet (t.ex. mönster- analys och liknande) som kunde visa både en normalbild och avvikel- ser. Lagstiftare jämförde också med de lagringstider som följde av  
 PNR-direktivet 
  enligt vilken personuppgifter får lagras i fem år, men där viss behörighetsbegräsning sker efter sex månader.5 
  
 Norska tullmyndigheten använder fast  
 ANPR-teknik 
  vid flera gränsövergångar. Därtill används vissa mobila kameror vid landsgrän- 
  
 5Prop. 1 LS  
 (2016–2017) 
  kapitel 13. 
  
 183 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 sen och färjeterminaler. Kamerorna samlar in uppgift om passerande fordon och dess registreringsnummer, men även andra upplysningar som tid och plats för passagen av kameran. De samlar inte in uppgift om personer i fordonet och inte heller information om ägare. Upp- giften om registreringsnumret jämförs med motsvarande Trafikverkets register (som innehåller upplysning om t.ex. fordon med körförbud och liknande) och mot tullmyndighetens register över objekt som är aktuella för kontroll (underrättelseregister). 
  
 10.5Frankrike 
  
 Artikel  
 78-2 
  punkt 9 i den franska straffprocesslagen (Code de procédure pénale) föreskriver möjligheten att utföra särskilda iden- titetskontroller på personer i gränsområden. Med gränsområden avses området mellan Frankrikes landgräns till andra Schengenstater och en linje som går vid 20 km innanför denna gräns. Bestämmelserna har varit aktuella för prövning i  
 EU-domstolen 
  i de förenade målen Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10 
  (EU:C:2010:363). 
  
 De angivna kontrollerna är begränsade till att endast få utföras under högst 12 timmar på samma plats, de får inte innebära en syste- matisk kontroll av personer som är närvarande eller är i rörelse på området och de utförs för att förebygga och utreda överträdelser eller brott kopplade till gränsöverskridande brottslighet och för att kontrollera efterlevnaden av skyldigheten att inneha, medföra och visa upp identitetshandlingar och andra handlingar som föreskrivs i lag. 
  
 Samma kontroller är också föreskrivna 
  
 –i områden som är tillgängliga för allmänheten i hamnar, flygplatser och järnvägs- eller busstationer som är öppna för internationell trafik och som utsetts genom förordning och runt dessa stationer, 
  
 –på tåg i internationell trafik, under tiden som tåget förflyttar sig från gränsen till den första anhalten även om denna ligger mer än 20 km från gränsen, eller på specialtåg där denna kontroll även kan ske mellan denna anhalt och en anhalt som ligger inom 50 km från densamma (dessa linjer och hållplatser anges i särskild förordning), och 
  
 184 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 –på motorvägsavsnitt som börjar inom 20  
 km-sträckan 
  och där den första betalstationen för vägtull ligger mer än 20 km från gränsen. Kontroller kan göras på parkeringsplatser fram till den första betalstationen för vägtull som ligger bortom 20  
 km-gränsen, 
  vid platsen för denna vägtull och på de angränsande parkeringsområ- dena (de berörda betalstationerna anges i särskild förordning). 
  
 Utöver detta kan, enligt artikel  
 78-2 
  punkt 10 i straffprocesslagen, identitetskontroller utföras inom en radie av 10 km runt gränsöver- gångsställen som utgörs av hamnar och flygplatser och som anges i särskild förordning. Hittills har denna typ av kontroll endast förordnats att gälla i hamnar. Lagen föreskriver möjligheten att utföra identitets- kontroll av var och en som befinner sig på platsen, för att förebygga och utreda överträdelser kopplade till gränsöverskridande brottslighet samt för att kontrollera efterlevnaden av skyldigheterna att inneha, medföra och visa upp identitetshandlingar och andra handlingar som föreskrivs i lag. Även i dessa områden får kontrollerna utföras under högst 12 timmar på samma plats och de får inte utföras systematiskt. Om ett motorvägsavsnitt börjar inom 10  
 km-sträckan 
  men den första betalstationen för vägtull ligger mer än 10 km från platsen får kon- troller utföras vid den första betalstationen. 
  
 Identitetskontroller kan i vissa fall leda vidare till en kontroll av utlänningens rätt till vistelse enligt artikel  
 L611-1 
  i lagen om utlän- ningarnas inresa och vistelse och asylrätten (Code de l’Entrée et du Séjour des Étrangers et du Droit d’Asile, CESEDA). Sistnämnda lag föreskriver också möjligheten att genomföra en översiktlig inspek- tion av fordon. Denna typ av kontroll riktar sig endast till andra for- don än fordon i privat bruk (med en kapacitet på mer än nio platser), för att kontrollera efterlevnaden av skyldigheterna att inneha, med- föra och visa upp dokument som visar rätten till trafik och vistelse och för att utreda överträdelser av regler för inresa och vistelse. Kon- trollerna får göras inom gränsområdet, dvs. inom 20 km mellan Frankrike och en annan Roberson (artiklarna  
 611-8 
  och  
 611-9). 
  
 Straffprocesslagen tillåter också, var som helst i territoriet och där- med även i gränsområdena, att identitetskontroller utförs bl.a. när det finns anledning att misstänka att ett konkret brott har begåtts eller kommer att begås, om en person är eftersökt av rättsliga myn- digheter, på begäran av åklagare eller när det behövs för att förhindra störningar av den allmänna ordningen. 
  
 185 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utredningen har inte kunnat ta del av någon information om franska myndigheters användning av kamerabevakning i gränsnära områden. 
  
 10.6Nederländerna 
  
 Kontroll av vistelserätt och åtgärder inom brottsbekämpningen 
  
 I Nederländerna ansvarar en särskild myndighet för gränskontrollen och personkontroll vid och i närheten av gränserna; De Koninklijke Marechaussee (Kungliga militärpolisen). 
  
 I myndighetens verksamhet ingår även bekämpning av gränsöver- skridande brottslighet. Verksamheten bedrivs bl.a. genom kontroll- verksamhet och övervakning av den yttre gränsen, främst vid flyg- platser, hamnar och längs kusten, men även genom vissa kontroller vid de inre gränserna. Sistnämnda kontroller genomförs främst genom rörliga utlänningskontroller. Myndigheten utför också vissa polisiära uppgifter i samband med gränsövervakningen, bl.a. deltar de i utred- ningar rörande människosmuggling och s.k. trafficking. 
  
 Grunden för Kungliga militärpolisens befogenheter att utföra ut- länningskontroller vid den inre gränsen finns i artikel 50 i den neder- ländska utlänningslagen (Vreemdelingenwet) och i utlänningsförord- ningen (Vreemdelingenbesluit). 
  
 Av  
 EU-domstolens 
  dom i målet Adil mot Minister voor Immi- gratie, Integratie in Asiel,  
 C-278/12 
  PPU, EU:C:2012:508, framgår att det i artikel 50.1 i utlänningslagen anges att de tjänstemän som ansvarar för gränsbevakning och de tjänstemän som ansvarar för kon- troll av utlänningar får kvarhålla personer för att fastställa deras iden- titet, nationalitet och rätt att uppehålla sig i landet, antingen på grund- val av fakta och omständigheter som objektivt sett ger upphov till skälig misstanke om illegal vistelse, eller i syfte att bekämpa illegal vistelse efter gränspassage. 
  
 Närmare föreskrifter om sådana kontroller finns i utlänningsför- ordningen. I artikel 4.17 a i förordningen anges enligt domen följande. 
  
 1.Befogenheten enligt artikel 50.1 i [utlänningslagen] att, i syfte att be- kämpa illegal vistelse efter gränspassage, kvarhålla personer för att fast- ställa deras identitet, medborgarskap och rätt att uppehålla sig i landet, får endast utövas i samband med kontroll av utlänningar 
  
 a.på flygplatser när flygningar ankommer från Schengenområdet, 
  
 b.på tåg under högst trettio minuter efter det att landgränsen mot Belgien eller Tyskland har passerats eller, om tåget ännu inte har 
  
 186 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 nått den andra stationen efter passerandet av gränsen, senast då tåget når den andra stationen efter passerandet av gränsen, 
  
 c. på vägar och vattenvägar inom ett område som sträcker sig tjugo kilometer in i landet från landgränsen mot Belgien eller Tyskland. 
  
 2.Den i punkt 1 åsyftade kontrollen utförs på grundval av information eller erfarenhet avseende illegal vistelse efter gränspassage. Kontrollen kan därutöver i viss begränsad utsträckning utföras i syfte att erhålla in- formation om sådan illegal vistelse. 
  
 3.Den i punkt 1 a åsyftade kontrollen får utföras högst sju gånger per vecka för flygningar på samma linje, och får avse högst en tredjedel av det totala antalet planerade flygningar per månad på den linjen. Vid en sådan kontroll får endast en del av passagerarna på en flygning bli före- mål för identitetskontroll. 
  
 4.Den i punkt 1 b åsyftade kontrollen får under en och samma dag ut- föras på högst två tåg per sträcka och på högst åtta tåg totalt, och i högst två vagnar per tåg. 
  
 5.Den i punkt 1 c åsyftade kontrollen får på en och samma väg eller vatten- väg utföras under högst nittio timmar per månad och högst sex timmar per dag. Vid en sådan kontroll får endast en del av de förbipasserande trans- portmedlen stoppas. 
  
 Annat har inte framkommit än att detta alltjämt är innehållet i neder- ländsk rätt. 
  
 Enligt uppgift från Kungliga militärpolisen anges i lagen också att intensiteten och frekvensen av kontrollerna under vissa särskilda för- hållanden kan öka. Även polisen kan bedriva denna typ kontrollverk- samhet men gör det i mindre utsträckning. 
  
 I samband med kontrollerna kan enligt uppgift fokus läggas på brott som är sammankopplade med irreguljär migration, t.ex. människo- smuggling eller identitetsbedrägerier. 
  
 Även om den kontrollverksamhet som nu beskrivits har sin grund i utlänningsrätten utgör kontrollerna vid de inre gränserna alltså också en del i den brottsbekämpande verksamheten. De mobila kontroller som utförs kallas  
 MTV-kontroller, 
  vilket i dag står för Mobiel Toezicht Veiligheid (Mobile Monitoring Security). Kontrollerna har även stöd i polislagen. Kontrollerna riktas mot personer som reser till Neder- länderna från ett annat Schengenland och innebär, förutom kontroll av identitet och vistelserätt, också kontroll av bl.a. resedokument brottsregister. Kontrollerna får endast utföras innanför gränserna. 
  
 187 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kamerabevakning 
  
 I fråga om kamerabevakning beskriver Kungliga militärpolisen att myndigheten använder kamerasystemet @migoboras i kontrollverk- samheten. Systemet kan övervaka trafikflöden på motorvägar och signalera särskilda ”måltavlor” eller bevakningar baserade på ”non- personal  
 car-characteristics”. 
  Som det får förstås skannas alltså som huvudregel endast trafikflöden och uppgift om exempelvis bilmodell, färg osv., inte information som kan utgöra personuppgifter. Utifrån de insamlade uppgifterna larmar systemet när ett intressant fordon passerar och fordonet tas då ut för kontroll. Enligt uppgift lagras ingen information i systemet. 
  
 Myndigheten uppger att det går att lägga en bevakning i systemet från en ”watchlist” och att systemet kan avläsa registreringsskyltar och signalera vid träff. Inte heller informationen om passage vid träff efter en sådan bevakning sparas. 
  
 10.7Tyskland 
  
 Även i Tyskland finns en särskild reglering gällande identitetskon- troller i närheten av gränsen. Av den beskrivning utredningen fått till sig framgår huvudsakligen följande. 
  
 I Tyskland har den federala polisen befogenhet att genomföra identitetskontroller i gränsnära områden. Kontrollerna går under en beteckning som kan översättas dold eller beslöjad spaning (Schleier- fahndungen). Beteckningen tar sikte på att kontrollerna får utföras i ett område som en ”slöja” innanför gränsen. Området som kontrol- lerna kan göras på sträcker sig 30 km in från gränsen. 
  
 Möjligheten att genomföra dessa kontroller är reglerad i § 23 i lagen för den federala polisen (Bundespolizeigesetz) med hänvisning till 
  
 §12 för en katalog över ytterligare förutsättningar. Genom lagregeln har den federala polisen rätt att inom det angivna området utföra identitetskontroller för att förebygga eller hindra olaglig inresa i landet eller för att förebygga brott i den mening som avses i 12 § punkt 1, led  
 1–4; 
  bl.a. brott mot säkerheten vid gränsen brott passlagen, uppe- hållslagen eller asyllagen eller olovlig inresa eller införsel. 
  
 I praktiken innebär kontrollerna exempelvis kontroll av legitima- tion av resande på buss eller tåg, men poliskontroller kan också upp- rättas på vägar eller i städer som ligger inom det avgränsade området. 
  
 188 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 En identitetskontroll får inte enbart genomföras baserat på den kontrollerades utseende utan det måste finnas någon grund för att en viss individ kontrolleras. En sådan grund kan vara att polisen har fått information om att någon som saknar juridisk rätt att vistas i Tyskland har tagit sig över gränsen, eller att en individ som miss- tänks för brott tros befinna sig på ett specifikt tåg eller liknande. I så- dana fall kan kontroller av alla i den aktuella tågvagnen eller på platsen genomföras. 
  
 Polisen har inte skyldighet att ange grunden för kontrollen i sam- band med att den genomförs, men beslutet kan överklagas och ifråga- sättas på plats varför det är viktigt att rätten att utföra kontrollen är säkerställd. 
  
 Skulle kontrollen visa på en oegentlighet eller visa att den kontrol- lerade saknar giltig handling kan ytterligare åtgärder vidtas, såsom genomsökning av egendom, insamling av fingeravtryck eller att perso- nen fotograferas. Så sker dock inte rutinmässigt utan enbart på före- kommen anledning. Polisen har även möjlighet att gripa eller sätta personer i förvar eller häkte. För alla dessa åtgärder krävs dock ytter- ligare lagstöd i exempelvis de tyska motsvarigheterna till svenska brotts- och rättegångsbalkarna. 
  
 Av  
 EU-domstolens 
  dom i målet A mot Staatsanwaltschaft Offen- burg, C/16, EU:C:2017:483, framgår att förbundspolisen för att ge- nomföra identifieringen kan vidta nödvändiga åtgärder. Förbunds- polisen kan särskilt gripa den aktuella personen, förhöra sig om dennes identitet och kräva att vederbörande överlämnar sina identitetshand- lingar för kontroll. Vid en kontroll av gränstrafiken kan förbunds- polisen även begära att personen lämnar över handlingar som styrker vederbörandes rätt att passera gränsen. Om personens identitet eller rätt att passera gränsen inte kan fastställas på annat sätt eller endast med stora svårigheter, kan vederbörande gripas och tas med till polis- stationen. Under nu nämnda omständigheter kan personen och de före- mål som denne bär med sig undersökas, i syfte att fastställa veder- börandes identitet. Annat har inte framkommit än att lagen alltjämt har denna innebörd. 
  
 Kontrollmöjligheterna har funnits sedan en längre tid och redan före avskaffande av EU:s inre gränser och gränskodexen, men har på senare tid vuxit i betydelse. Omfattningen av kontrollverksamheten är behovsstyrd. Vid omfattande kriminalitet ökar kontrollerna vanligt- vis i intensitet. Behovet av kontroller är inte begränsat av den natio- 
  
 189 
  
 Förhållanden i vissa andra Schengenländer 
  
 SOU 2021:92 
  
 nella situationen i området utan hänsyn kan också tas till omständig- heter i andra länder. 
  
 Kontroller kan genomföras både av inåtgående och utåtgående trafik. Exempelvis genomförs många kontroller på inresande trafik i närheten till gränsen till Tjeckien på grund av narkotikasmuggling in i Tyskland över den rutten, och på utresande trafik nära den polska gränsen på grund av utförsel av stöldgods där. 
  
 Utöver de identitetskontroller som nu nämnts finns på region- nivå ytterligare befogenheter att vidta identitetskontroller på t.ex. motorvägar, europavägar, hamnar, bensinstationer osv. i syfte att be- kämpa gränsöverskridande brottslighet eller bekämpa illegal inresa eller vistelse. I vissa fall får då även föremål som personen bär med sig undersökas. I olika regioner har myndigheterna olika befogen- heter; på vissa platser får kontroller utföras utan särskilda skäl, på andra krävs att viss brottslighet kan antas eller befaras. 
  
 Någon information om tyska myndigheters användning av kamera- bevakning eller behandling av personuppgifter har utredningen inte kunnat ta del av. 
  
 190 
  
 Kartläggningen 
  
 11 Behovsbeskrivning 
  
 11.1Inledning 
  
 En av utredningens uppgifter är att kartlägga behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden. I detta avsnitt presenteras denna kartläggning. Kartläggningen har genomförts i huvudsak genom att Polismyndigheten, men också Tullverket och Kustbevakningen, genom de experter som varit förordnade i utredningen har fått be- svara ett frågeunderlag. 
  
 Frågorna har varit inriktade dels på myndigheternas brottsbekäm- pande verksamhet, dels arbetet med kontroll av utlänningars vistelse- rätt i de gränsnära områdena. Frågorna har särskilt tagit sikte på vilka brister som upplevs inom dessa verksamhetsområden samt på om det finns några särskilda åtgärder som hade underlättat eller effektiviserat arbetet i de gränsnära områdena. Ett avsnitt har också handlat om myn- digheternas behov kopplade till möjligheten att bedriva kamerabevak- ning i dessa områden. Svaren har lämnats skriftligt och har också diskuterats muntligt vid utredningens sammanträden. Underlaget har vidare kompletterats med ett antal rapporter från Polismyndigheten och andra myndigheter, samt med information som utredningen fått vid särskilt möte hos Polismyndigheten. 
  
 Utredningen har under kartläggningen valt att inte särskilt definiera begreppet gränsnära områden för att inte några behov eller centrala platser redan i det skedet skulle falla utanför definitionen och därmed inte omfattas av undersökningen. I stället efterfrågades vilka behov som ansågs föreligga i gränsnära områden mer allmänt och om beho- ven såg lika ut i alla gränsnära områden eller om de på något sätt skiljde sig åt mellan olika platser. Begreppet gränsnära områden motsvarar i detta avsnitt alltså inte den definition som föreslås i avsnitt 14.6. 
  
 I nästa avsnitt ges en lägesbild baserad på nyss nämnda rapporter. I det följande ges en kort beskrivning av de tre myndigheternas verk- 
  
 193 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 samhetsområden och därefter redovisas de behov som myndigheterna fört fram i kartläggningen. Närmare beskrivna behov och behov som definierats av myndigheterna under arbetets gång finns också redo- visade i samband med utredningens överväganden i avsnitt  
 14–20. 
  
 11.2Verksamhetsbeskrivningar 
  
 11.2.1Polismyndigheten 
  
 Polismyndighetens uppdrag 
  
 Polismyndighetens verksamhet regleras i polislagen (1984:387). I 1 § anges att polisens arbete ska syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp, allt som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet. 
  
 Uttrycket ”upprätthålla allmän ordning och säkerhet” avses här omfatta hela den egentliga polisverksamheten. Det tar alltså inte bara sikte på polisens verksamhet för att hindra brott och andra störningar utan också på exempelvis dess brottsutredande verksamhet. Uttrycket borde i första hand vara att uppfatta så att polisen har skyldighet och befogenhet att söka förebygga, förhindra och vidta åtgärder mot över- trädelser av straffsanktionerade normer över i princip hela fältet, under förutsättning att överträdelserna faller under allmänt åtal. Polisen har också i stor utsträckning befogenhet att ingripa mot andra störningar än straffbelagda handlingar. 
  
 Eftersom detta är en mycket stor uppgift måste polisen i praktiken prioritera mellan olika insatser på detta område. Det är också så att flera samhällsorgan med specialuppgifter har getts brottsförebyggande och brottsförhindrande uppgifter på särskilda områden, t.ex. Tull- verket, Kustbevakningen och Skatteverket. Några undantag från vad som faller inom polisens ansvarsområde har inte gjorts i sådana fall, men det är naturligt att polisens insatser i praktiken måste anpassas till vad som sker inom andra myndigheters verksamhet.1 På vissa om- råden kan ansvaret för brottsbekämpningen anses vara delat. 
  
 Polismyndighetens uppgifter regleras närmare i 2 § polislagen. Upp- räkningen är inte uttömmande. Av bestämmelsen framgår att en av 
  
 1Berggren och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kom- mentaren till 1 §. 
  
 194 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 uppgifterna är att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verk- samhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säker- heten (punkt 1). I ett bredare perspektiv kan man säga att allt arbete inom Polismyndigheten har ett brottsförebyggande syfte. Bestäm- melsen tar dock här sikte på den brottsförebyggande verksamheten i egentlig mening, dvs. den delen av verksamheten som är riktad till personer som inte är föremål för rättsväsendets åtgärder på grund av brott. Ett exempel på sådan verksamhet är förebyggande ungdoms- verksamhet.2 Ett annat exempel är arbete med att kartlägga och för- söka komma till rätta med problem och företeelser som kan ge upp- hov till brott eller ordningsstörningar.3 
  
 Till polisens uppgifter hör vidare att övervaka den allmänna ord- ningen och säkerheten och ingripa när störningar har inträffat (punkt 2). Här avses alltså polisens övervakningsverksamhet. Den kan delas upp i allmän övervakning och trafikövervakning. Den allmänna övervak- ningen bedrivs i olika former, t.ex. genom områdesövervakning och speciell övervakning. Områdesövervakningen syftar till att övervaka områden och platser där frekvensen av brott och störningar av olika slag är särskilt påtaglig. Inom ramen för områdesövervakningen in- riktas verksamheten främst på att se till att gatufriden upprätthålls och att ingripa mot lagöverträdelser och andra ordningsstörningar. Den speciella övervakningen omfattar bl.a. gränsövervakning och till- syn av skydds- och kontrollområden.4 
  
 I Polismyndighetens uppgifter ingår vidare att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal (punkt 3). När det gäller utred- ningsverksamheten är det av värde att skilja mellan sådant arbete som kan hänföras till förundersökningen i ett brottmål och sådant arbete som inte kan göra det. För förundersökningen finns ett regelverk i rättegångsbalken medan den andra delen – underrättelseverksamheten 
  
 –i huvudsak är oreglerad.5 Så fort det finns anledning att anta att ett brott har begåtts, dvs. när det finns en misstanke om ett konkret brott, ska en förundersökning inledas (23 kap. 1 § rättegångsbalken). 
  
 Underrättelseverksamheten är i stället i huvudsak inriktad på att avslöja om en viss, inte närmare specificerad brottslighet har ägt rum, pågår eller kan antas komma att begås. Det rör sig alltså om miss- 
  
 2Prop. 1983/84:111 s. 56. 
  
 Mack, Polislagen (1984:387) 2 §, Brown,  
 2019-04-01 
  (JUNO). 
  
 4Berggren och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 2 §. 
  
 5Ibid. 
  
 195 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 tankar om pågående brottslig verksamhet som inte kan konkretiseras eller allmänna misstankar om framtida brott. Det handlar också om att upptäcka tidigare okänd brottslig verksamhet eller okända brotts- företeelser och fenomen. Misstankarna om brottslig verksamhet i underrättelsearbetet avser fragmenterad, opreciserad och osäker infor- mation om aktiviteter som kan antas komma leda till konkreta brott. Ett övergripande mål med underrättelseverksamheten är att förse de brottsbekämpande myndigheterna med kunskap som kan omsättas i operativ verksamhet. I underrättelseverksamheten samlar alltså myn- digheterna in, bearbetar eller analyserar uppgifter som senare kan ha betydelse för att utreda, förebygga och förhindra brott. 
  
 Slutligen hör hjälpande verksamhet till Polismyndighetens upp- gifter, t.ex. hjälpåtgärder vid olyckor, liksom viss verksamhet som följer av särskilda bestämmelser (punkt 4 och 5). 
  
 Polismyndigheten är den myndighet som ansvarar för gränskon- troll och således för kontroll av personer enligt EU:s gränskodex. 
  
 Igränspolisverksamheten ingår också att utföra inre utlänningskon- troll och att verkställa Migrationsverkets och domstolars beslut om avvisning eller utvisning. 
  
 Polismyndigheten och kamerabevakning 
  
 Polisen bedriver kamerabevakning på ett antal offentliga platser i landet med både fasta, tillfälliga och andra mobila kameralösningar som exempelvis drönare. Det kan röra sig om kontinuerlig bevakning av vissa gator och torg men också tillfällig bevakning i samband med festivaler, fotbollsmatcher och andra evenemang. 
  
 Syftet med bevakningen är normalt att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet på platsen och att i efterhand kunna utreda eller lagföra brott. Vid demonstrationer och liknande kan syftet även vara att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Kamerorna ger också polisen bättre förutsättningar att effektivt leda och fördela sina resurser och kan bidra till att öka tryggheten i samhället. Kamera- teknik används också som ett verktyg i polisbilar. Det är då bl.a. fråga om kameror med  
 ANPR-teknik 
  (Automatic Number Plate Recog- nition) som läser av registreringsnummer på passerande fordon och jämför informationen mot ett antal register. 
  
 196 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 På vissa större gränsövergångsställen använder gränspolisen i dag kameror för att övervaka flöden vid yttre gräns, exempelvis för att se varifrån en passagerare anländer. 
  
 Poliser i yttre tjänst i vissa regioner har i dag kroppskameror som kan spela in bild och ljud. Kamerorna kan bidra till att minska våld och hot mot polisen samt öka tryggheten för de personer som blir föremål för ett ingripande. Dessutom kamerabevakas flera av polisens lokaler. 
  
 Särskilt om verksamheten i gränsnära områden 
  
 Polismyndigheten har framfört att det polisiära arbetet som sker i dag i gränsnära områden och som fokuserar på den gränsöverskrid- ande brottsligheten i huvudsak är reaktivt och inte i önskvärd ut- sträckning kan bedrivas brottsförebyggande. Anledningarna till detta anges vara flera, men arbetets resurskrävande karaktär samt avsakna- den av underlag för mer strategiskt och resurseffektivt arbete lyfts fram som några. Vidare är möjligheterna att stoppa och kontrollera fordon och personer utifrån allmän polisinformation och polisiär erfarenhet inte tillräckliga för att bedriva brottsförebyggande arbete i den utsträckning som behövs. 
  
 Arbetet i gränsnära områden med att bekämpa brott skiljer sig inte nämnvärt från sådant arbete i övriga landet även om vissa riktade in- satser, exempelvis mot viss typ av brottslighet, förekommer (sådant arbete utförs bl.a. av s.k.  
 RÖK-grupper, 
  gränspolisens rörliga kontroll- grupper). Således förekommer i huvudsak insatser utifrån tips. In- satser kan också grunda sig på information från utländsk polis, eller utföras i samarbete med utländsk polis. Vidare kan kontroll av rese- och identitetshandlingar generera underrättelseuppslag (vid träff i register) som tillsammans med övriga observationer m.m. kan ge upp- hov till misstanke om brott. Viss selektering av exempelvis avgångar eller fartyg kan ske med hjälp av uppgifter från flygtrafikföretag och andra transportföretag. 
  
 I vissa gränsområden eller gränsnära områden baseras arbetet i huvudsak på underrättelsesamarbete med utländsk polis eller tull, t.ex. vid gränsen mot Norge och vid gränsen mot Danmark (Öresunds- bron). 
  
 197 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Underrättelseverksamheten anges vara av central betydelse i arbe- tet i gränsnära områden. Närheten till gränsen gör att brottsligheten präglas av snabba förändringar varför underrättelseinformation spelar en avgörande roll i arbetet med att upptäcka, förebygga och förhindra brottslig verksamhet i dessa områden. 
  
 Vid den yttre gränskontrollen och den tillfälligt återinförda gräns- kontrollen vid inre gräns kontrolleras individers rätt till inresa i Sverige. Den yttre gränskontrollen sker under fastställda öppettider vid fastställda gränsövergångsställen för yttre gräns på flygplatser och i hamnar.6 Den återinförda gränskontrollen vid inre gräns sker när resurs finns, på av Polismyndigheten beslutade platser, bl.a. vid vissa flygplatser, hamnar, tågstationer samt vid Lernacken. Den återinförda kontrollen sker endast vid inresa. 
  
 Kontroll av vistelserätt inne i landet sker genom de inre utlännings- kontrollerna som genomförs när det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt at uppehålla sig här i landet, eller om det annars finns särskild anledning till kontroll (jfr 9 kap. 9 § utlännings- lagen, 2005:716). Polismyndigheten har framfört att sådana kontroller i dag ofta genomförs i samband med arbetsplatsinspektioner, ingri- panden vid brott, trafikkontroller och fordonstopp. 
  
 11.2.2Tullverket 
  
 Tullverkets uppdrag 
  
 Tullverket är en av Sveriges uppbördsmyndigheter och har till upp- gift att ta in tull, skatter och andra avgifter. Myndigheten har också en viktig uppgift i att bekämpa viss typ av brottslighet, bl.a. genom att kontrollera hela varuflödet in i och ut ur landet och se till att in- och utförselrestriktioner följs. Myndigheten har därmed även en viktig del i samhällets gränsskydd. Här berörs främst Tullverkets brottsbekäm- pande verksamhet. Denna verksamhet bedrivs i huvudsak vid gränsen. 
  
 Tullverket ska genom sin brottsbekämpande verksamhet före- bygga och motverka brottslighet i samband med in- och utförsel av varor. Detta gäller både avseende varor som det finns förbud mot, t.ex. narkotika, och avseende s.k. restriktionsvaror såsom alkohol, tobak, vapen och läkemedel. Inom ramen för detta arbete ska Tullverket bedriva viss utrednings- och åklagarverksamhet. Myndigheten har i 
  
 6Se Polismyndighetens föreskrifter om gränsövergångsställen (PMFS 2015:5, FAP  
 272-2). 
  
 198 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 detta syfte egna förundersökningsledare och s.k. tullåklagare. Tull- verket ska enligt instruktionen för myndigheten även delta i det myn- dighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brotts- ligheten. 
  
 I Tullverkets regleringsbrev för 2021 anges att Tullverket ska öka ambitionsnivån vad gäller att förhindra smuggling av narkotika, vapen och explosiva varor. Även storskalig eller frekvent illegal införsel av alkohol och tobak ska förhindras. Insatserna ska balanseras mot myn- dighetens ansvar inom samtliga risk- och restriktionsområden. 
  
 Tullverket utför också kontroller för att säkerställa att varor som importeras uppfyller gällande produktsäkerhetskrav i syfte att garantera säkerhet, hälsa och konsumentskydd samt att motverka snedvridning av konkurrensen. I syfte att försvåra penningtvätt och finansiering av terrorism utför Tullverket även kontroller vid den yttre gränsen för att se till att anmälningsplikten gällande in- och utförsel av kontanta medel efterlevs. 
  
 Tullverkets uppdrag kan sammanfattas med att myndighetens verk- samhet, till övervägande del, är kopplad till när varor, legala som ille- gala, passerar den svenska gränsen. Tullverkets kontrollverksamhet bidrar också till skyddet av EU:s yttre gräns och att säkra den inre marknadens integritet eftersom de varor som förs in i Sverige från tredje land övergår i fri omsättning inom EU. 
  
 Tullverkets kontrollverksamhet organiseras utifrån en nationell Kontrollavdelning som ansvarar för tullklarering och kontroll av dekla- rations- och anmälningsskyldighet och restriktioner, såväl vid gränsen som inne i landet. En nationell Tullkriminalavdelning hanterar för- undersökningsverksamheten. Under denna avdelning finns ett it- och teknikcentrum som ansvarar för hemliga tvångsmedel, spaningsteknik och  
 it-forensik. 
  De tidigare kompetenscentren har ersatts med en geografisk indelning i fyra områden: Syd, Väst, Öst och Nord. Det finns även en Underrättelseavdelning som hanterar underrättelse- och riskanalys, nationell desk, det nationella selekteringscentret, samt in- hämtningsverksamheten. 
  
 Tullverkets kontrollverksamhet baseras på riskbedömningar och underrättelseuppslag från myndighetens underrättelseverksamhet. I underrättelseverksamheten har myndigheten bl.a. tillgång till bok- ningsuppgifter om ankommande gods, transportmedel m.m. från rede- rier och andra operatörer, s.k. manifest, samt tillgång till passagerar- 
  
 199 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 uppgifter från flyg genom Polismyndighetens enhet för passagerar- information. 
  
 Tullverkets kontrollverksamhet görs i olika trafikflöden som res- ande, post- och kurirförsändelser, transportmedel på väg samt flyg- och sjötransporter. Tullverket kontrollerar i dag fler varor vid in- försel till Sverige jämfört med utförsel från landet eftersom det finns fler restriktioner kopplade till införsel, oavsett om det rör sig om inre eller yttre gräns. Utförselreglerade varor är t.ex. krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. 
  
 Tullkontroller består dels av informationskontroller dels av fysiska kontroller. En informationskontroll är en tullkontroll där riktigheten av lämnade uppgifter samt regelefterlevnad stäms av mot handlingar eller annan information som finns tillgänglig i interna eller externa  
 it-system. 
  Informationskontrollerna inkluderar dokument- och klarer- ingskontroller. Fysiska kontroller syftar till att säkerställa att anmäl- nings- och deklarationsskyldigheten är uppfylld och kan innefatta undersökning av transportmedel, bagage och andra varor som personer för med sig eller bär på sig. 
  
 Tullverket har också befogenhet att göra punktskattekontroller, både vid gränsen och inne i landet. Utöver detta samverkar Tullverket med andra myndigheter och deltar i bl.a. myndighetsgemensamma operativa insatser, kontrolloperationer, underrättelsesamverkan, myn- dighetssamverkan mot organiserad brottslighet och samverkansrådet mot terrorism. 
  
 Tullverket är även skyldig att hjälpa Polismyndigheten vid kon- troll av personer enligt EU:s gränskodex. När sådana kontroller ut- förs har tulltjänstemän i regel samma befogenheter som en polisman vad gäller rätten att utföra kroppsvisitation, ta fotografi och finger- avtryck och också omhänderta personer (se  
 9–10 
  kap. utlännings- lagen). Under migrationsvågen 2015 hjälpte Tullverket till med denna typ av kontroller, men annars förekommer detta sällan. 
  
 Tullverket och kamerabevakning 
  
 Tullverket använder kameror för att förebygga, förhindra och upp- täcka brott. Kamerorna är ett komplement till tulltjänstemännens verktyg för urval och selektering och ska öka möjligheterna att hindra illegala varor från att komma in i Sverige. Tullverket bedriver i dags- 
  
 200 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 läget permanent kamerabevakning vid sju gränsövergångar; Lernacken, Helsingborgs hamn, Värtahamnen i Stockholm, Haparanda, Trelle- borgs hamn, Verkö hamn i Karlskrona och Norviks hamn i Nynäs- hamn. Utöver permanent kamerabevakning har Tullverket även till- gång till mobila kameror som kan sättas upp och användas när gränsskyddspersonal är på en viss plats. 
  
 ITullverkets permanenta kamerabevakningslösning läses registre- ringsnummer automatiskt av på passerande fordon. Med hjälp av  
 ANPR-teknik. 
  I nästa steg sker en automatisk registerslagning på registreringsnumret mot registrerade uppgifter om fordon som miss- tänks förekomma i brottslig verksamhet, eller som kan sättas i sam- band med sådan verksamhet och som faller inom ramen för Tullverkets befogenheter. Vid matchning, dvs. träff, meddelas tulltjänstemännen vid aktuell gränsövergång i realtid via ett radiokommunikationssystem och aktuellt fordon kan tas ut för tullkontroll. I denna lösning lagras inga uppgifter utöver avidentifierad statistik om antal fordon som passerat, matchningar och tidpunkt för matchningarna. I den mobila kameralösningen meddelas tulltjänstemännen i stället om matchning till en mobil dator; inga uppgifter lagras. 
  
 Tullverket bedriver även kamerabevakning på vissa flygplatser i landet. Kamerabevakningen innebär både realtidsövervakning och lag- ring av visst material från kamerabevakningen i fjorton dagar. 
  
 11.2.3Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningens uppdrag 
  
 Kustbevakningen är en myndighet med ett brett uppdrag avseende sjöövervakning och räddningstjänst till sjöss. Myndigheten ska även samordna civila behov av sjöövervakning och förmedla civil sjöinfor- mation till berörda myndigheter. Kustbevakningen har inom ramen för sjöövervakningen till uppgift att självständigt ansvara för eller biträda en annan myndighet med brottsbekämpning och ordnings- hållning i enlighet med kustbevakningslagen (2019:32) och annan författning. Kustbevakningen har även inom ramen för sjöövervak- ningen till uppgift att bedriva kontroll och tillsyn i enlighet med vad som framgår av särskild författningsreglering eller författningsenliga överenskommelser med andra myndigheter. 
  
 201 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kustbevakningen ska enligt vad som framgår av myndighetens instruktion delta i det myndighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brottsligheten.7 I myndighetens uppdrag ingår också att medverka i internationella samarbeten för att utveckla gräns- kontroll, brottsbekämpning till sjöss, annan sjöövervakning och miljö- räddningstjänst till sjöss. Kustbevakningen har även del i övervakningen av fisket, sjöräddningsarbetet och visst säkerhetsarbete till havs. Myn- digheten bidrar även genom att förmedla sjöinformation till andra myndigheter och bidra till situationsmedvetenhet. 
  
 Bestämmelser om Kustbevakningens befogenheter inom områdena brottsbekämpning och ordningshållning samt vissa allmänna befogen- heter avseende kontroll och tillsyn finns i Kustbevakningslagen, som kompletteras av kustbevakningsförordningen (2019:83). Ytterligare befogenheter avseende kontroll och tillsyn finns i andra författningar. Särskilda bestämmelser om Kustbevakningens och kustbevaknings- tjänstemans rätt att ingripa mot brott finns i lagen (2000:1225) om straff för smuggling och lagen (2008:322) om Tullverkets och Atkinson bevakningens befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Därut- över ges kustbevakningstjänstemän i vissa fall samma rätt som till- kommer polismän att agera, och i viss författning föreskrivs även en skyldighet för Kustbevakningen att bistå andra myndigheter i deras verksamhet. 
  
 Vad gäller sådan brottslighet som står i fokus för denna utredning omfattas den endast i begränsad omfattning av Kustbevakningens direkta brottsbekämpning som i huvudsak är inriktad på sjötrafik- relaterade brott, fiskebrott och utsläpp. Kustbevakningen kan där- emot efter en förfrågan i ett enskilt fall biträda Polismyndigheten eller Tullverket. Kustbevakningen kan vid ett biträde t.ex. hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder avseende brottslighet som inte omfattas av den direkta brottsbekämpningen. 
  
 Kustbevakningen är, på samma sätt som Tullverket, skyldig att hjälpa Polismyndigheten vid kontroll av personer enligt EU:s gräns- kodex. Kustbevakningen ska medverka i kontrollverksamheten genom att utöva kontroll av sjötrafiken. 
  
 Kustbevakningen ska enligt 9 kap. 9 § andra stycket utlännings- lagen medverka i Polismyndighetens verksamhet med inre utlännings- kontroller genom kontroll av och i anslutning till sjötrafiken. Även i annat fall får Kustbevakningen biträda Polismyndigheten vid inre 
  
 7Förordning (2019:84) med instruktion för Kustbevakningen. 
  
 202 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 utlänningskontroll, dvs. oavsett var en sådan kontroll äger rum (9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen). 
  
 Kustbevakningen bedriver även underrättelsearbete, huvudsakligen genom Underrättelsesektionens arbete. Underrättelsesektionen arbe- tar med brottlighet kopplad till den maritima miljön. Arbetsområdet är brett, liksom Kustbevakningens uppdrag, men de ärenden som hand- läggarna främst jobbar med rör smugglingsbrott avseende narkotika, punktskattebrott alkohol och tobak, fiske samt plundring av lag- skyddade vrak. Ofta bidrar Kustbevakningen till andra myndigheters ärenden med den unika kompetens som finns i myndigheten. Under- rättelser rörande personer kopplat till flyktingsmuggling eller illegal närvaro i Sverige, som inkommer till underrättelsesektionen är få till antalet. 
  
 Genom det samarbete mellan myndigheter som finns inom sats- ningen mot den organiserade brottsligheten deltar Kustbevakningen i det arbete som bedrivs vid ett antal regionala underrättelsecenter. Kustbevakningen delar och får information och underrättelser inom detta nätverk som rör gränsnära områden. Man har regelbundna sam- verkanskonferenser med Polismyndigheten och Tullverket där främst polisen delger den nationella lägesbild som är aktuell i gränsnära om- råden. 
  
 Kustbevakningen använder i dag inte kameror i gränsnära områ- den på motsvarande sätt som Tullverket eller Polismyndigheten. Kust- bevakningen använder däremot kameror i sin verksamhet bl.a. för sjösäkerhet eller annan säkerhet för egna fartyget och besättningen. 
  
 Inom Kustbevakningen pågår dock ett arbete med att undersöka möjligheterna att i större utsträckning använda kameror, exempelvis drönare, i sin verksamhet. Det är svårt att förutse hur kamerabevak- ning i gränsnära områden som metod i Kustbevakningens verksamhet kommer användas längre fram. 
  
 Särskilt om verksamheten i gränsnära områden 
  
 Kustbevakningen utför gränsövervakning till sjöss med hjälp av rör- liga enheter såsom fartyg och flygplan mellan de officiella gränsöver- gångsställena. In- och utresekontroller sker som huvudregel först när fartyget ankommer hamn (gränsövergångsställe) även om det finns möjlighet att vidta in- och utresekontroller också till sjöss. Detta 
  
 203 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 hänger delvis samman med bl.a. att förutsättningarna för vistelse på sjöterritoriet skiljer sig från det som gäller för landterritoriet och att utländska fartyg har rätt till vad som kallas oskadlig genomfart, vid vilken möjligheterna för myndigheten att agera är starkt begränsade. När sådana kontroller utförs har kustbevakningstjänstemän i regel samma befogenheter som en polisman vad gäller rätten att utföra kroppsvisitation, ta fotografi och fingeravtryck och också omhän- derta personer. Kustbevakningen och Polismyndigheten har i en över- enskommelse närmare redogjort för samarbetet gällande gränskontroll- verksamheten. 
  
 Kustbevakningen är, som nämnts ovan, enligt 9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen skyldig att medverka i Polismyndighetens verksamhet att utföra inre utlänningskontroller genom att utföra sådana kontroller av och i anslutning till sjötrafiken, t.ex. på kobbar och skär, eller i anslutning till hamn. Kustbevakningen får även i annat fall biträda Polismyndigheten vid sådana kontroller. Kustbevak- ningen har således en framträdande roll vad gäller personkontrollen till sjöss. 
  
 Vad gäller de inre utlänningskontrollerna kan Kustbevakningen alltså utföra dessa på personer i sjötrafiken, men också när exempel- vis en båt påträffas för ankar eller där de personer som ska kontrol- leras befinner sig i land på en ö, i en hamn eller vistas ombord på ett fartyg eller en båt eller i direkt anslutning till en hamn. Situationen ska dock vara sådan att det typiskt sett finns ett samband med sjö- trafiken och det ska framstå som mer naturligt att myndigheten agerar som ett led i sin övervakning av sjötrafiken än att polisen till- kallas för att genomföra kontrollen.8 Om utlänningen vid en kon- troll saknar t.ex. pass eller annan identitetshandling kontaktas Polis- myndigheten som tar över ärendet. Detsamma gäller om det uppstår andra tvivel kring utlänningens identitet eller av något annat skäl finns frågetecken kring hans eller hennes rätt att vistas i landet. 
  
 Enligt bestämmelser i bilaga VI i EU:s gränskodex har befälhavare på fartyg skyldighet att upprätta en förteckning över besättningen och eventuella passagerare som ska ges in till behörig myndighet innan fartygets ankomst till hamn. Utöver dessa uppgifter ska även tidpunkt för fartygens anlöp och avgång från hamn anges. I Sverige är det Atkinson bevakningen som ansvarar för att ta emot och granska sådana för- 
  
 8Prop. 1999/2000:64 Polissamarbete m.m. med anledning av Sveriges anslutning till Hodge s. 180 f. 
  
 204 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 handsanmälningar (se 6 kap. 9 § utlänningsförordningen, 2006:97). Kontrollen innebär bl.a. en registerkontroll mot SIS (Schengens informationssystem). Kustbevakningen utför också kontroller om- bord på fartyg som syftar till att kontrollera att den information som lämnats till myndigheten är korrekt. Vidare genomförs även viss pro- filering av besättningslistorna. Kustbevakningen mottar även anmäl- ningar enligt reglerna för sjöfartsskydd. 
  
 Enligt Kustbevakningens årsredovisning för 2019 mottogs sam- manlagt 25 528 fartygsanmälningar och myndigheten genomförde 770 fysiska kontroller ombord på handelsfartyg. De fysiska kontrol- lerna ombord bedöms i huvudsak vara kontroller av förhandsanmälan för gränskontroll men kan också avse in- och utresekontroller samt i viss mån kontroll mot sjöfartsskyddet. 
  
 Kustbevakningen ska även medverka i Tullverkets kontrollverk- samhet genom att utöva tullkontroll av sjötrafiken (4 kap. 2 § tull- förordningen, 2016:287). Kustbevakningen kan i övriga fall biträda Tullverket om det behövs för att verket ska kunna vidta en kontroll- åtgärd. Kustbevakningen är därutöver skyldig att medverka i kontroll- verksamheten enligt lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Efter en begäran om biträde från Tullverket kan Kustbevakningen och kustbevakningstjänsteman vidta kontrollåtgärder. 
  
 Kustbevakningen genomför ombordkontroller på handelsfartyg och fritidsbåtar till sjöss och bidrar till Tullverkets verksamhet ge- nom att utöva kontroll av varor och gods i hamnar. Kustbevakning- ens tullkontroller utförs ibland i samband med annan kontrollverk- samhet. Kustbevakningen kontrollerar även ett urval av objekt baserat på underrättelser och riskanalyser. Totalt har Kustbevakningen under 2020 genomfört kontrollvisitationer på 395 fartyg. Kontrollvisitatio- nerna förbereds och genomförs delvis i samverkan med Tullverket. 
  
 Då Tullverket inte förfogar över egna fartyg, flyg eller dykresurser använder sig Tullverket av Kustbevakningen som sin maritima platt- form. Samverkan mellan Tullverket och Kustbevakningen regleras i en gemensam överenskommelse avseende samarbete för tullkontroll. Överenskommelsen har under 2020 förnyats med särskilt fokus på att vårda och utveckla samverkan samt att tydliggöra roller och be- grepp för att på bästa sätt ta tillvara myndigheternas samlade för- måga och kompetens. 
  
 205 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Myndigheterna stödjer varandra och samverkar i informations- utbyte inom ramen för respektive myndighets uppdrag. Genom kon- tinuerligt informationsutbyte verkar myndigheterna för en gemensam maritim hot- och lägesbild. Myndigheterna verkar även för samord- nade riskanalyser av sjötrafiken och av hamnarna. 
  
 Kustbevakningen bidrar även till Polismyndighetens och andra myndigheters arbete genom att exempelvis förmedla sjöinformation och på så vis bidra till situationsmedvetenhet till sjöss. 
  
 Kustbevakningen utför vidare en del andra åtgärder inom ramen för kontroll och tillsyn i hamnar eller på fartyg t.ex. kontroll av farligt gods, lastsäkringskontroller, fisketillsyn samt bemanning och be- hörighetskontroller. 
  
 11.3Myndigheternas behovsbeskrivningar 
  
 11.3.1Polismyndigheten 
  
 Betydelsen av effektiva åtgärder i gränsnära områden och på andra strategiskt viktiga platser 
  
 Polismyndigheten har framfört att den gränsöverskridande brotts- ligheten i dagsläget utgör ett stort problem som myndigheten bedö- mer sig ha behov av bättre förutsättningar för att bekämpa effektivt och framgångsrikt. När det gäller denna typ av brottslighet är grän- sen och de gränsnära områdena av naturliga skäl av intresse. Ett effek- tivt arbete i sådana områden kan ha en preventiv verkan. Om risken för ingripanden redan i anslutning till inresa och utresa är hög kan Sverige bedömas som ett mindre attraktivt mål för viss kriminell verk- samhet. 
  
 Ett effektivt arbete i gränsområden kan också bidra till att i ett tidigt skede hindra eller upptäcka brott eller brottslig verksamhet och därigenom minska brottsligheten inne i landet. Att kunna arbeta effek- tivt och verkningsfullt i dessa områden ses därför som prioriterat i arbetet mot den gränsöverskridande brottsligheten. 
  
 Polismyndigheten har också fört fram att även andra strategiskt viktiga platser, exempelvis knutpunkter i vägnätet och större trafik- leder, också är av stor betydelse för det brottsbekämpande arbetet. 
  
 Polismyndigheten har lyft fram att myndigheten genom under- rättelsearbete ofta har kännedom om vilka gränspassager och andra 
  
 206 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 strategiskt viktiga platser som vid en given tidpunkt kan vara av be- tydelse i arbetet mot organiserad gränsöverskridande brottslighet. Platserna har till utredningen beskrivits utgöra kanaliserande terräng i betydelsen att de utgör områden eller platser som på grund av sin geografiska profil eller funktion och utformning tvingar aktörer till att passera dem för att uppnå sitt syfte. 
  
 Som exempel har angetts att en utländsk kriminell aktör avser begå brottslig verksamhet i Sverige. För att göra det behöver indivi- den ta sig in i och ut ur landet. Detta kan endast ske genom en gräns- passage, ofta vid en gränsövergång, t.ex. en flygplats, hamn eller via Öresundsbron. Det mest resurseffektiva är därför att söka efter per- sonen vid en eller flera gränsövergångar. När personen väl är inne i landet är arbetet svårare och man har hela landets yta att genomsöka. 
  
 Vad gäller andra strategiskt viktiga platser har det anförts att t.ex. vissa vägavsnitt är kritiska för att kunna ta sig snabbt mellan olika delar av Sverige. För att snabbast möjligt byta från en europaväg till en annan finns ett fåtal nödvändiga knutpunkter där sådana byten kan ske. Knutpunkterna utgör därför en yta där det är hög sanno- likhet för att en aktör av intresse kommer passera i de fall denne ska ta sig snabbt genom landet. 
  
 Det är alltså i passagerarflöden på ovan beskrivna platser och om- råden som irreguljär migration, illegala varor, kriminella aktörer och stöldgods förekommer och möjligheterna till upptäckt är som störst. Myndigheterna har redan i dag i viss utsträckning tillgång till trans- portörsuppgifter och bokningsuppgifter på inkommande och utgående transporter. Exempel på sådan information är transportörsuppgifter som kan samlas in med stöd av polislagen eller sådana passagerarupp- gifter  
 (PNR-uppgifter, 
  Passenger Name Record) som polisen får enligt bestämmelserna i lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Redan i dag sker viss selektering av avgångar och fartyg i gränsöverskridande trafik med hjälp av sådana uppgifter. 
  
 Det internationella samarbetet innebär också att man har viss in- formation om vad som är på väg in till landet. 
  
 Underrättelsearbetet tar även i övrigt i stor utsträckning sikte på organiserad brottslighet som ofta är av gränsöverskridande karaktär. På dessa platser och i dessa områden finns det således förutsättningar för mer träffsäkra insatser eftersom tid och plats för åtgärder är lättare att förutse. Det är på dessa platser och i dessa områden som polisen har störst möjlighet att vidta effektiva polisiära åtgärder som kan 
  
 207 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 bidra till att upprätthålla den allmänna ordningen och inre säkerheten och samtidigt göra Sverige till ett mindre attraktivt mål för interna- tionella brottsnätverk.9 
  
 Delar av de behov som Polismyndigheten framfört är kopplade till underrättelsearbetet och möjligheterna att inom ramen för detta arbete få tillgång till information. Detta gäller frågor som rör kamera- bevakning, som behandlas särskilt nedan, men även andra behov har lyfts fram. Polismyndigheten har framhållit att en grundläggande för- utsättning för att kunna förebygga och förhindra gränsöverskridande brottslig verksamhet är att denna verksamhet kan upptäckas. I det arbetet behöver myndigheten få tillgång till bättre underlag än vad de har i dag. I underrättelseverksamheten är det inte med nödvändig- het ett enskilt konkret brott som står i fokus utan ”den större bilden”, dvs. de strukturer som skapar förutsättningar för brottslig verksam- het. För att upptäcka strukturella företeelser krävs det att myndig- heten har möjlighet att genom olika källor samla in en större mängd data och behandla det referensmaterialet över en längre tid än vad som bedöms vara möjligt i dag. 
  
 Sådana data behövs för att kunna upptäcka och analysera rörelse- mönster hos de som bedriver brottslig verksamhet med tillräckligt god säkerhet för att t.ex. preciserade polisiära insatser ska kunna vidtas. 
  
 Polismyndigheten har framfört att om kriminella mönster kan upptäckas och internationella kriminella aktörer förhindras från att få fotfäste i Sverige kan det i förlängningen leda till såväl att enskilda besparas lidande som att samhället får minskade kostnader och poli- siära resurser frigörs till andra områden där det finns behov. Polis- myndigheten har också framfört att en ökad förmåga att t.ex. utföra riktade insatser i syfte att kontrollera internationella kriminella aktö- rer i samband med eller nära anslutning till inresa (och därigenom få vistelserätten prövad) även skulle möjliggöra att fler personer kan avvisas eller utvisas innan de hinner begå några brott i Sverige. Detta skulle bidra till att göra Sverige till ett mindre attraktivt land för gränsöverskridande brottslighet, t.ex. internationella stöldligor. 
  
 9Polismyndigheten (2018) Redovisning av regeringsuppdrag Uppdrag till Polismyndigheten om användningen av poliskontroller i områden nära inre gräns (Ju2018/01291/L4), Polismyn- digheten (2018) Förslag på åtgärder för att bryta utvecklingen när det gäller allmän ordning och säkerhet framför allt med koppling till utsatta områden, dnr A598.518/2018, Polismyn- digheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regeringsuppdrag Upp- drag till Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen att förstärka bekämpningen av internationella brottsnätverk som begår tillgreppsbrott i Sverige (Ju2018/00991/PO). 
  
 208 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Behov rörande kamerabevakning 
  
 Allmänt om nyttan av kamerabevakning 
  
 Kamerabevakning och rörligt bildmaterial spelar en allt viktigare roll i det polisiära uppdraget såväl i Sverige som utomlands. Kameror och kamerateknik används och kan användas i alla tidsskalor, dvs. före, under och efter en inträffad händelse och inom alla polisiära inrikt- ningar, bl.a. brottsförebyggande, utredande och operativ verksamhet samt i underrättelseverksamheten. Polismyndigheten ser således en stor nytta av att använda kamerateknik inom hela myndighetens upp- drag och verksamhet. 
  
 Polismyndigheten har framfört att inspelat kameramaterial hit- tills varit helt avgörande i utredningar rörande bl.a. skottlossningar, sprängattacker, terrorbrott, sexualbrott, stölder, narkotikabrott, brott vid allmänna sammankomster och mycket mer. Kamerabevakning kan även bidra till att skapa en lägesbild inom territoriet. Med den snabba tekniska utvecklingen öppnar sig också nya möjligheter att använda sig av information i det brottsförebyggande arbetet. 
  
 Vad gäller kontrollverksamhet kan kameror med tillhörande video- analys utgöra ett viktigt verktyg för att effektivisera arbetet mot gräns- överskridande brottslighet. Med sådan teknik går det bl.a. att minska antalet kontroller med bibehållen eller högre träffsäkerhet. Kamera- tekniken kan t.ex. användas till att upptäcka mönster eller larma när kända människosmugglare anländer, såväl vid inresa som vid vistelse och utresa. Kamerorna kan aldrig ersätta en gränskontroll men kan fungera som ett viktigt komplement. Utifrån detta synsätt har Polis- myndigheten till utredningen beskrivit sitt behov av bevakning i gräns- nära områden i ett något bredare perspektiv. 
  
 Sammantaget har Polismyndigheten beskrivit behovet av ett system av kameror på olika platser av strategiskt intresse inom territoriet, såväl fasta som rörliga, som tillsammans kan användas för att före- bygga, förhindra och upptäcka brott och brottslig verksamhet. I detta system ska olika slags information kunna inhämtas, bearbetas, analy- seras och lagras. När informationen bearbetats och gett svar på ställda frågor delges uppgifterna verksamheten. Informationen i ett sådant system skulle kunna användas för att besvara ett stort antal frågor i flera olika verksamhetsled. Informationen kan bl.a. ge svar på 
  
 209 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 –hur normalbilden på en viss plats ser ut och vad som avviker från denna bild (upptäcka), 
  
 –hur brottsliga aktörers rörelsemönster ser ut och vilka nya aktö- rer som följer detta mönster (upptäcka/förhindra), 
  
 –var polisiära insatser behöver sättas in i förebyggande syfte (före- bygga), 
  
 –var en brottsmisstänkt person rört sig i tiden före och efter ett visst brott eller vilka som befunnit sig på en viss brottsplats (lag- föra), 
  
 –var en eftersökt person eller ett eftersökt fordon befinner sig (lag- föra). 
  
 Informationen som ett sådant system skulle ge kan alltså användas som stöd för beslut på såväl operativ som strategisk nivå. Myndig- heten ser olika behov kopplade till såväl insamling som lagring av information i förhållande till vad den i det enskilda fallet ska användas till. Kamerabevakning ses sammantaget som en central och nödvän- dig källa för inhämtning av information, vid sidan av andra källor såsom  
 PNR-uppgifter, 
  uppgifter som fås genom hemliga tvångsmedel, tips och annat. 
  
 Vad särskilt gäller polisverksamhet i gränsnära områden har det an- förts att kameror med tillhörande videoanalys kan utgöra ett viktigt verktyg för att effektivisera arbetet mot gränsöverskridande brottslig- het. Med sådan teknik, kombinerat med en rätt att utföra stickprovs- kontroller eller selektiva kontroller, kan man exempelvis genomföra kontroller i större utsträckning än i dag och med högre träffsäkerhet. Kamerasystem kan också användas för att upptäcka mönster eller larma när kända brottsliga aktörer anländer till landet eller rör sig i det gränsnära området. 
  
 En möjlighet till ökad användning av kameratekniken anses sam- mantaget kunna bidra till att effektivisera polisens arbete i betydande utsträckning och skulle möjliggöra kartläggning, åtgärder, utredning och lagföring på ett helt nytt sätt. Teknikutvecklingen går i dag väl- digt snabbt och nya sätt att använda kamerateknik uppstår. Det är därför viktigt att det regelverk som styr användningen inte endast är tillämplig på användning av sådan teknik som redan är känd. 
  
 210 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 I dagsläget är Polismyndigheten i stort behov av underrättelsesam- verkan och samarbete med myndigheter i andra länder såsom Danmark och Norge där kamerabevakning används i större utsträckning bl.a. vid gränsövergångar. Denna samverkan riskerar dock att bli relativt ensidig då Polismyndigheten till stor del saknar motsvarande rätts- liga förutsättningar och tekniska förmåga för bevakningen vid gränsen och inne i landet. Svensk polis har således inte samma möjlighet att fånga upp och meddela grannländernas myndigheter vid exempelvis utresa av misstänkta fordon. 
  
 Platser där kamerabevakning måste kunna ske 
  
 När det gäller möjligheterna till kamerabevakning har Polismyndig- heten fört fram behov av att inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten kunna bedriva kamerabevakning vid och i närheten av gränsövergångar och i andra gränsnära områden, t.ex. hamnar eller vägar som korsar gränsen. Det är inte ovanligt att de brottsliga nät- verken använder sig av sistnämnda platser som i regel är mindre hårt bevakade för att resa in i landet eller föra in personer eller gods här. 
  
 Polismyndigheten har också starkt betonat att andra strategiskt viktiga platser, såsom exempelvis knutpunkter i vägnätet och större trafikleder, också behöver kamerabevakas och att information från sådan bevakning kan ge myndigheten avgörande information i arbetet mot den organiserade brottsligheten. 
  
 Platserna har beskrivits som kanaliserande terräng i betydelsen att de utgör områden eller platser som på grund av geografisk profil eller genom sin funktion och utformning tvingar aktörer till att passera där för att uppnå ett visst syfte. Även andra platser har pekats ut som strategiskt viktiga, exempelvis vissa rastplatser och pendlarparkeringar. 
  
 Vissa av ovan nämnda platser är av lika stort intresse över tid, t.ex. de större gränsövergångarna, medan andra platser kan vara intressanta att bevaka under en kortare period eller vid en viss bestämd tidpunkt. Myndigheten har framhållit att behovet av att bedriva kamerabevak- ning kan uppstå i princip var som helst längs med gränssträckningen och att det inte alltid är möjligt att på förhand förutse vilka platser som är av intresse. Vidare är det Polismyndighetens erfarenhet att kri- minella aktörer är snabba med att anpassa sig varför nya platser av intresse kan uppstå med mycket kort varsel. För att möta de behov 
  
 211 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 som finns inom ramen för brottsbekämpningen måste möjligheterna till användning av kamerateknik vara flexibla och bevakning möjlig- göras på fler platser än de som i dag träffas av 8 § andra stycket och 14 c och d §§ kamerabevakningslagen (2018:1200). 
  
 Polismyndigheten har uppgett att även om bevakningen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet är det inte alltid möjligt att på förhand säga att gränsnära områden eller andra strategiskt viktiga platser som sådana är särskilt brottsutsatta eller att det finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet eller egendom just på den platsen. Kamerabevakning på en eller flera sådana platser behövs dock för att förhindra och förebygga redan känd brottslig verksamhet eller för att upptäcka ny typ av brotts- lighet, modus (tillvägagångssätt) eller aktörer inblandade i den brotts- liga verksamheten. Det kan också behövas för att utreda och lagföra brott. 
  
 Det handlar inte heller alltid om brottslighet eller brott som ut- förs på platsen eller platserna myndigheten önskar bevaka. Bevak- ningen kan i stället utgöra ett led i att bekämpa allvarlig brottslighet, som kan vara gränsöverskridande, som utförs på andra platser inne i landet. 
  
 Bevakningen förutsätts kunna bidra till att arbetet i bl.a. gräns- områden kan bedrivas mer fokuserat, strukturerat och effektivt. Ut- ifrån insamlat material skulle bättre analyser och situationsbilder kunna tas fram och ligga till grund för planering av insatser med rätt resur- ser och kompetens. Information från knutpunkter i nätverket skulle exempelvis kunna visa att ett visst misstänkt fordon är på väg mot en viss gränsövergång eller ge annan intressant information om brotts- liga aktörers aktiviteter och rörelsemönster. 
  
 Ett praktiskt exempel på hur kamerabevakning kan användas vid en gränsövergång är följande. En person är efterlyst av svensk polis för brott som begåtts här och personen är kopplad till ett eller flera fordon. Personen bevakas i samarbete med ett eller flera grannländer. Personen hittas genom en träff i en  
 ANPR-kamera 
  i Danmark och svensk polis underrättas. Dansk polis kan se tid för utpassage till Sverige. Underrättelsen gör att polisen här kan förbereda en operativ åtgärd vid Öresundsbron. En motsvarande  
 ANPR-kamera 
  vid den svenska gränsövergången hade kunnat underlätta denna åtgärd ytter- ligare. Den hade också kunnat ge information att föra vidare till grannlandet. 
  
 212 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Det finns exempel där underrättelser rörande misstänkt brotts- lighet från grannlandet kommit till svensk polis kännedom för sent och kontroll vid inresa därför inte gjorts. En kamera med ANPR- teknik hade säkrat en sådan åtgärd och också minskat beroendet av information från utlandet. I dagsläget saknar svenska myndigheter i stort sett förutsättningar för att följa fordon efter inresa i den be- märkelsen att fortsatta rörelser i landet inte kamerabevakas. 
  
 Kamerabevakning kan i dag också ersätta resurskrävande spanings- arbete där syftet är att inhämta uppgifter om färdsätt, bekräfta någons identitet, få signalement osv. Polisen kan t.ex. genom  
 PNR-upp- 
  gifter ha fått information om att personer kopplade till något brotts- ligt nätverk anländer till svensk gränsövergång med flyg vid en viss tid. Med stöd av kamerabevakning i ankomsthallen kan identitet fast- ställas och aktuellt signalement (såsom klädsel m.m.) noteras. Med stöd av ytterligare en kamera kring gränsövergången kan fortsatt trans- port iakttas och transportmedel och registreringsnummer fastställas. Den nya informationen kan användas i fortsatt kartläggning och be- vakning av nätverket, liksom vid operativa åtgärder. 
  
 Polismyndigheten har framfört att de omständigheter som enligt 
  
 8§ andra stycket kamerabevakningslagen särskilt ska beaktas vid den intresseavvägning som enligt huvudregeln ska göras uppfattas så att de inte lämnar utrymme för kamerabevakning av t.ex. knutpunkter och större kommunikationsleder i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslighet. Det framstår enligt myndighetens uppfattning också som osäkert om andra områden i närheten av gränsen, utöver själva gränsövergången, utgör sådana områden som avses i 8 § andra stycket. Polismyndigheten menar att lagen behöver förtydligas eller ändras för att möta de framförda behoven. Polismyndigheten har också framfört att undantag från intresseavvägningen för fler platser, t.ex. hamnar, hade underlättat och effektiviserat genomförandet av myn- dighetens uppdrag. Vad myndigheten närmare anfört kring ändrings- behoven framgår av avsnitt 15.4.1. 
  
 Behovet av att kunna bearbeta och lagra insamlad information 
  
 Flera av de ovan framförda exemplen på användning av kamerabevak- ning bygger på förutsättningen att insamlad information får bevaras över tid samt bearbetas och analyseras. På samma sätt som uppgifter 
  
 213 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 från transportörer om passagerare behövs inom ramen för underrät- telseverksamheten behövs den information som kan samlas in genom kamerateknik för att kunna förebygga och förhindra, men fram- för allt för att upptäcka, gränsöverskridande brottslig verksamhet. Det räcker i detta avseende inte att ta del av materialet från kamera- bevakningen i realtid utan materialet måste bearbetas och lagras, ibland under en längre tid. 
  
 Exempel på bearbetning är sortering och klassificering. Ett annat exempel på bearbetning är analys av olika slag. Ett användningsområde där kameratekniken är av mycket stor betydelse är just underrättelse- analysen. Om information inhämtas under en längre tid på en viss plats och denna information får sparas kan den t.ex. användas till att hitta mönsterupprepningar inom viss brottslig verksamhet (mönster- analys). Den tidsram som behövs skiftar beroende på vilken typ av brottslighet det rör sig om. Inom en typ av brottslig verksamhet kan mönster upprepas inom kortare tidsintervaller, några veckor eller någon eller några månader, medan mönstret för en annan typ går i cykler upp- emot ett år. Genom bearbetning kan också normalbilder och avvikelser från denna tas fram och nya brottsfenomen upptäckas. Exempelvis skulle en sådan analys kunna upptäcka en avvikelse i form av en falsk registreringsskylt. Det filmade materialet kan vidare behandlas genom att slagningar görs mot olika register, t.ex. samlat underrättelsemate- rial, misstankeregister och SIS för en effektiv användning av upp- gifterna (jämförelseanalys). 
  
 På samma sätt som transportörsuppgifterna kan informationen från kamerabevakningen också användas för att t.ex. kartlägga brottslig verksamhet. Informationen kan således vara avgörande för att upp- täcka brottslig verksamhet men kan också därefter användas för en fortsatt kartläggning av denna verksamhet, förutsatt att den får lagras och analyseras. Informationen kan ge svar på exempelvis vilka perso- ner som är aktiva i ett visst brottsnätverk (nätverks- eller länkanalys) eller visa aktiviteter inom ett sådant nätverk. Denna underrättelse- analys möjliggör förvarning i syfte att kunna sätta in förebyggande eller förhindrande insatser i rätt tid och på rätt plats. För vissa delar av arbetet, såsom mönsteranalysen, krävs omfattande insamling och bevarande av data även om denna data inte vid insamlingstidpunkten kan kopplas till kriminell verksamhet. För andra delar, såsom kart- läggningen av vissa aktörer eller nätverk behöver endast data samlas som kan kopplas till känd brottslig verksamhet. 
  
 214 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 För att kunna genomföra analys av ovan nämnda slag behöver myn- digheten kunna använda olika tekniker för automatiserad bildanalys, t.ex. ANPR, objektsigenkänning eller ansiktsigenkänning. Utan så- dana tekniska hjälpmedel kan den omfattande analys som krävs inte genomföras. En rådande bild är att kamerabevakning med använd- ning av tekniker för automatiserad bildanalys ökar integritetsintrånget. Användningen av sådan teknik kan dock i många fall vara avgörande för att kunna motivera insamling av större mängder information. Utan sådana verktyg blir nämligen nyttan av information minimal efter- som det krävs enorma resurser för att bearbeta informationen manuellt. 
  
 Automatiserad bildanalys utgör också en integritetsskyddande åt- gärd i den bemärkelsen att allt material inte behöver gås igenom manu- ellt. Vidare är det så att ju mer information man kan få ut av insamlat material, desto mer träffsäkra åtgärder kan man vidta och därmed minskas risken för kontrollåtgärder och andra ingripanden riktas mot fel (oskyldiga) personer. 
  
 Följande exempel belyser hur insamlat material som sparats över tid kan användas. Polisen har kännedom om ett fordon som kan kopp- las till ett känt brottsnätverk som misstänks föra in narkotika till Sverige. Mot bakgrund av brottsmisstankarna stoppas fordonet flera gånger vid gränsen men aldrig med någon narkotika i bilen. Under- rättelseuppgifter leder till slutsatsen att fordonet sannolikt är följebil till narkotikatransporten. Genom en analys av insamlat kameramate- rial bakåt i tiden skulle man kunna jämföra med tidigare kända resor som gjorts med fordonet och därvid upptäcka det fordon som san- nolikt transporterar in narkotikan. Vid nästa resa kan därmed ett in- gripande göras mot den misstänkta narkotikatransporten. Exemplet visar tydligt behovet att lagra och kunna bearbeta även information avseende trafik som vid insamlingstillfället inte kan kopplas till känd brottslig verksamhet. Genom kamerabevakning kombinerat med an- vändning av olika slag av bildanalys kan även andra mönster, systema- tisk falskskyltning av bilar m.m. kartläggas och upptäckas. En analys av insamlat material kan också vara av stor vikt i arbetet med att ta fram sårbarhetsanalyser. 
  
 Ett syfte med lagringen av de insamlade uppgifterna över tid har angetts vara att kunna använda informationen, däribland insamlade personuppgifter, som ett verktyg i att skapa utgångspunkter för selek- tiva kontroller och för att upptäcka och ta fram nya sådana utgångs- punkter. Det man avser här är främst profiler på individnivå som tar 
  
 215 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 sikte på kön och ålder, utreseland, inresesätt, val av fordon osv., men också profiler som pekar ut resmönster och tillvägagångssätt. Det kan exempelvis vara känt att vita skåpbilar registrerade i ett visst land och passerar någon viss gränsövergång i stor utsträckning är involverade i internationell organiserad stöldbrottslighet. Kunskap om sådana pro- filer kan föranleda åtgärd mot personer eller fordon som matchar profilen. 
  
 Polismyndigheten ser ett behov av att kunna bevara insamlad in- formation i upp till ett års tid. De närmare framförda behoven av för- fattningsändringar berörs i avsnitt 17.2.1. 
  
 Särskilt om kamerabevakning för kontroll av vistelserätt 
  
 Polismyndigheten har vidare fört fram att det finns ett behov av att kunna använda kamerabevakning som ett verktyg även i arbetet med att kontrollera utlänningars vistelserätt. Exempelvis kan det finnas platser i närheten av t.ex. flygplatser och hamnar som fungerar som  
 pick-up 
  platser för personer som kommit in i landet men saknar rätt att vistas här, exempelvis illegal arbetskraft. Kamerabevakning av så- dana platser skulle kunna effektivisera kontrollverksamheten. 
  
 Vidare kan tekniska lösningar, exempelvis den  
 ANPR-teknik 
  som man ser nytta av i den brottsbekämpande verksamheten också fun- gera som ett signalsystem inom kontrollverksamheten. Genom an- vändningen av sådan teknik kan bevakningar läggas in på kända fordon som bedriver mer eller mindre organiserad trafik med svart arbetskraft in till landet. Genom det tekniska stödet kan fordonet upptäckas vid gränsövergångar eller i gränsnära områden även om de avviker från det kända resmönstret och åtgärder vidtas på rätt plats vid rätt tillfälle. 
  
 Kamerabevakning med användning av teknik för ansiktsigenkän- ning är ett annat sätt som redan används i viss utsträckning i gräns- kontroller. Rörliga kameror med bildanalysverktyg kan vidare användas för att identifiera efterlysta personer i samband med inre utlännings- kontroller. 
  
 Enligt Polismyndigheten är det inte tillräckligt tydligt att ända- mål som syftar till att kontrollera utlänningars vistelserätt omfattas av 
  
 8§ andra stycket 3 kamerabevakningslagen. Polismyndigheten menar att lagen behöver förtydligas i detta avseende, se närmare om vad som anförts i avsnitt 15.4.1. 
  
 216 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Utökade möjligheter att göra ingripanden 
  
 Den brottsbekämpande verksamheten 
  
 Inom ramen för den mer operativa delen av den brottsbekämpande verksamheten tar behoven främst sikte på utökade möjligheter att göra ingripanden, främst i form av kroppsvisitation och husrannsakan, men också identitetskontroller. Ett behov som är särskilt framträdande är möjligheten att utföra systematiska kontroller eller slumpmässiga stickprovskontroller av personer och fordon i gränsnära områden. 
  
 Att kunna göra ingripanden mot personer, fordon och bagage utan skälig misstanke om brott anses utgöra en viktig del i arbetet med att förebygga, upptäcka, förhindra och försvåra olika kriminella aktörers verksamhet, däribland de internationella brottsnätverkens verksamhet. Sådana ingripanden anges vara av stor vikt särskilt i gräns- nära områden, där ingripanden förutses kunna göras på ett mer resurs- effektivt och träffsäkert sätt än i övriga landet. Polismyndigheten har som tidigare nämnts också fört fram behovet av att kunna vidta åt- gärder på andra strategiskt viktiga platser, alltså på andra sådana plat- ser som ovan beskrivits som kanaliserande terräng. Sådana möjligheter skulle ytterligare öka polisens möjligheter att bekämpa den gräns- överskridande brottsligheten. 
  
 Polismyndigheten har till utredningen framfört att behovet av att kunna kontrollera passagerarflöden vid såväl in- som utresa i syfte att eftersöka stöldgods är särskilt framträdande. Behovet grundar sig i den växande problematiken med internationella brottsnätverk som begår tillgreppsbrott i Sverige. Polismyndigheten har uttryckt ett stort behov av att kunna genomsöka utrymmen i lastbilar och personbilar även i fall där misstanken inte når upp till vad som krävs för en hus- rannsakan enligt rättegångsbalken, men då omständigheterna ändå gör att det finns en anledning att utföra en kontroll, dvs. genom s.k. selektiva kontroller. Med selektiva kontroller avses här kontroller där den person eller det fordon som kontrolleras har valts ut på grund av någon eller några särskilda omständigheter. Det har framförts att så- dana åtgärder hade kunnat vara baserade på grundval av välgrundad underrättelseinformation avseende bl.a. brottsfenomen, fenomen- baserade profiler eller robust allmän information och polisiär erfar- enhet. 
  
 Ett exempel är det fallet att underrättelseinformation visar att en viss avskild allmän väg ska användas för en illegal vapentransport en 
  
 217 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 viss dag. Ett annat att informationen visar att skåpbilar registrerade i ett visst land som passerar gränsen vid en viss plats i stor utsträck- ning används i gränsöverskridande brottslighet. Det kan också vara fråga om underrättelser från ett annat land som visar att ett visst transportslag eller en viss biluthyrningsfirma är av intresse i fråga om kontroller och åtgärder. Även bokningsinformation och passagerar- uppgifter kan indikera att vissa kategorier av resenärer eller resesäll- skap behöver kontrolleras. Polismyndigheten har i dessa situationer i dagsläget inte någon möjlighet att genomföra särskilda insatser rik- tade mot t.ex. en viss typ av transportmedel i syfte att kontrollera eller visitera förare och passagerare eller söka igenom fordon. I stället be- höver en misstanke om ett konkret brott byggas för att detta ska få ske. 
  
 Ett behov av utökade möjligheter att kunna utföra identitetskon- troller utan konkret misstanke om brott eller brottslighet har också framförts. Polismyndigheten har i den delen framhållit att en identi- tetskontroll är en väsentligt mindre ingripande åtgärd än exempelvis en kroppsvisitation, vilket skulle kunna vara en alternativ åtgärd för att uppnå samma syfte. En sådan kontroll, där slagning kan ske mot olika system, kan ge värdefull information som kan ge ytterligare underlag för ett beslut om det finns skäl för vidare åtgärder eller inte. Identitetskontroller har också ett stort värde för underrättelseverk- samheten. I dag kan förare av fordon kontrolleras med stöd av be- stämmelser i körkortslagen. Samma möjlighet finns inte beträffande passagerare i fordon och någon rätt att kontrollera fotgängare finns inte. 
  
 Regeringen gav i februari 2018 Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen i uppdrag att utifrån sina respektive befogenheter utveckla samverkan i syfte att öka förmågan att bekämpa tillgrepps- brott som begås av internationella brottsnätverk i Sverige. Som en del av det uppdraget har myndigheterna, utifrån gemensamma under- rättelsebaserade lägesbilder och gemensamma utsättningar, förbättrat det operativa samarbetet. Respektive myndighet arbetar alltjämt uti- från sina respektive befogenheter vilket gör att samtliga eller i vart fall flera myndigheter ofta behöver vara på plats samtidigt för att nå framgång i insatserna. Myndigheterna har bl.a. i region Syd och i Stockholm genomfört s.k.  
 TKP-insatser 
  (TKP står för Tull Kust Polis) under hösten 2019 samt under 2020. Arbetsmetoden har visat sig vara ett effektivt verktyg i den brottsbekämpande verksamheten. Se mer om denna samverkan i avsnitt 12.2. 
  
 218 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Erfarenheterna från denna samverkan visar att myndigheternas samlade befogenheter ofta behövs för att förebygga, förhindra och upptäcka organiserad gränsöverskridande brottslighet. Enligt Polis- myndighetens mening skulle därför utökade befogenheter för polisen att vidta kontroller i gränsnära områden, utan krav på konkret brotts- misstanke, väsentligen öka rättsväsendets möjligheter att förebygga, förhindra och upptäcka organiserad gränsöverskridande brottslighet. Detta har uppgetts vara av stor vikt även med hänsyn till att behoven av att göra ingripanden även finns i sådana regioner som har lägre polisiär personaltäthet, eller saknar de möjligheter till myndighets- samverkan som finns i de större regionerna. Även i dessa regioner finns omfattande gränssträckning som ska täckas upp. 
  
 Slutligen har myndigheten framhållit att slumpmässiga stickprovs- kontroller kan ha stor betydelse även för underrättelseverksamheten på det sättet att information som framkommer vid kontrollerna antas kunna bidra till att exempelvis mer träffsäkra profiler kan tas fram och ännu okänd gränsöverskridande brottslighet kunna upptäckas och förhindras. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns har i viss mån tillfälligt minskat behovet av utökade befogenheter inom ramen för brottsbekämpningen, eftersom gränskontrollerna möjliggör vissa kontroller som annars inte får göras. De återinförda gränskontrollerna vid inre gräns anges ha i viss mån försvårat för gränsöverskridande brottslighet att fritt röra sig mellan marknader för stöld och avsätt- ningsytor för stöldgods. Gällande viss brottslighet har kontrollerna utgjort ett närmast absolut hinder (exempelvis rattfylleribrott mellan Danmark och Sverige). De återinförda kontrollerna vid inre gräns upplevs i dag vidare ha en avskräckande effekt mot irreguljär migration och illegala gränsövergångar. Gränskontroller riktas dock i regel mot ingående trafik och påverkar därför inte möjligheten att upptäcka brott vid utresa. Det framhålls dock att Polismyndigheten oaktat de återinförda gränskontrollerna upplever ett behov av utökade polisiära befogenheter, både inom den brottsbekämpande verksamheten och i samband med kontroller av vistelserätten. När de återinförda gräns- kontrollerna vid inre gräns upphör förväntas behoven öka markant. 
  
 219 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kontroll av vistelserätt 
  
 Inre utlänningskontroller har som syfte att kontrollera en utlännings rätt till vistelse i landet och därigenom upprätthålla de regelverk som gäller för såväl tillfällig som mer varaktig vistelse i Sverige. I de fall en utlänning inte uppfyller villkoren kan denne avvisas. En del av dessa villkor är hänförliga till brottsbekämpning och därför har kontrol- lerna även en effekt för arbetet med t.ex. gränsöverskridande brotts- lighet och terrorism. 
  
 Ett behov som har framförts till utredningen, och även i tidigare sammanhang, är en effektivisering av de inre utlänningskontrollerna. Dessa kontroller anses inte utgöra ett effektivt verktyg så som regel- verket i dag är utformat. Skälet till detta är att polisen saknar relevanta befogenheter i samband med kontrollerna samt att kontroller endast får göras om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller det annars finns särskild anledning till kontroll. 
  
 Polismyndigheten har angett att utformningen av bestämmelsen om inre utlänningskontroll bedöms utgöra hinder för mer selektiva kontroller, eller stickprovskontroller som hade kunnat effektivisera kontrollerna. 
  
 Polismyndigheten ser behov av att ha befogenhet att kunna stoppa och kontrollera inte bara enstaka personer baserat på misstanke utan ett antal individer i t.ex. ett passagerarflöde i ankommande eller av- gående trafik från andra Schengenländer där flighten bedömts vara en riskflight. Det kan också vara fråga om att stoppa och kontrollera en viss typ av fordon i ett trafikflöde, exempelvis när underrättelse- information ger vid handen att en viss typ av fordon eller fordon till- hörande ett visst företag, är involverade i transport av illegal arbets- kraft. Detta i syfte att i gränsnära områden få till effektivare kon- troller av rätten till vistelse, vilket på ett effektivt sätt skulle kunna minska illegala vistelser i landet. Det skulle även kunna bidra till att förebygga, förhindra och begränsa gränsöverskridande brottslig verk- samhet. 
  
 Polismyndigheten har ett behov av att i syfte att bekämpa olovlig vistelse ha tillgång till en lagreglering som stödjer stickprovskontroller i gränsnära områden. Kontrollrätten bör utformas utifrån väl definie- rade begränsningar i fråga om selektering och omfattning för att stick- provskontrollerna inte ska vara av en alltför ingripande karaktär. Effek- 
  
 220 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 tiviteten av stickprovskontrollerna skulle vara att Polismyndigheten skulle kunna upptäcka nya mönster och trender samt ge möjlighet att verifiera eller falsifiera antaganden som ligger till grund för inre ut- länningskontroller som bygger på underrättelser och framarbetade profiler. Det skulle även som en biprodukt kunna bidra med under- lag till brottsbekämpning. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns visar att effektiviteten påtagligt har höjts när selektiva kontroller och stick- provskontroller kunnat genomföras. Regeringen har vid flera omgångar förlängt beslutet om att tillfälligt återinföra gränskontroll vid inre gräns efter en bedömning om att ett hot mot allmänna ordningen och inre säkerheten föreligger. Sådana återinförda gränskontroller utförs inte regelmässigt vid alla de platser där polisen har rätt till det utan andelen personer som kontrolleras och hur kontrollerna genomförs varierar, till skillnad från vad som gäller vid som de yttre gränskon- trollerna. Polismyndigheten genomför en kontinuerlig riskanalys och bedömning av situationen vid de inre gränserna mot andra Phelps stater för att möta hoten mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten. Det är med stöd av en analys av situationen och flödet av personer över de inre gränserna som Polismyndigheten avgör vilka platser som ska omfattas. Därefter är det Polismyndighetens regioner som planerar när och hur kontrollerna ska genomföras. Ett tydligt resultat med hög träffprocent vid genomförande av kontrollerna har uppnåtts. 
  
 När de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns hävs ser Polismyndigheten ett behov av motsvarande möjligheter att arbeta selektivt samt att genomföra stickprovskontroller för att kontrollen över vilka personer som reser in i och befinner sig i landet ska kunna fortsätta att vara effektiv. 
  
 Polismyndigheten har också framfört ett behov av att vid sådana stickprovskontroller eller selektiva kontroller – liksom vid de inre utlänningskontroller som sker enligt nuvarande lagstiftning – ha befogenhet att genomföra husrannsakan i fordon, genomsöka bagage och kroppsvisitera personer för att eftersöka uppgifter och identitets- handlingar som är av relevans för kontrollen av vistelserätten. Det har också framförts ett behov av att det vid en inre utlänningskon- troll ges möjlighet att omhänderta handlingar. 
  
 Nu nämnda behov är tidigare framförda till Återvändandeutred- ningen och utredda, se Återvändandeutredningens betänkande Klar- 
  
 221 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 lagd identitet (SOU 2017:93). Återvändandeutredningens förslag i dessa delar har dock ännu inte lett till några författningsändringar. Förslagen bereds för närvarande fortsatt i Regeringskansliet. Enligt Polismyndigheten kvarstår behoven i hela landet och det anges vara angeläget att ändringar kommer till stånd. 
  
 Polismyndigheten har framfört att utökade befogenheter av nu redovisat slag skulle medföra flera vinster. Förutom att effektivisera utlänningskontrollerna skulle det också bidra till att fler identitets- dokument framkommer och identiteter fastställs, vilket i sin tur skulle effektivisera polisens arbete med verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut (avlägsnandebeslut). För att kunna verkställa ett av- lägsnandebeslut måste man fastställa identiteten på utlänningen och få fram en identitetshandling (oftast passhandling). Polismyndigheten förutser också att nämnda befogenheter skulle kunna bidra till den brottsutredande verksamheten, t.ex. skulle hälerier och tillgreppsbrott, som kan vara vanligt förekommande i de gränsnära områdena, kunna uppdagas. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns har så- klart stor påverkan på behoven i fråga om kontroll av vistelserätten. Kontrollerna vid inre gräns upplevs som sagt ha en stor avskräckande effekt mot illegal migration och illegala gränsövergångar. Det har dock även i denna del anförts att behoven som framförts föreligger även i den situation som är i dag, dvs. där kontroll kan ske vid inre gräns. När de återinförda gränskontrollerna vid inre gräns upphör förväntas behoven öka markant. 
  
 Övriga framförda behov 
  
 Polismyndigheten har framhållit att en utökad tillgång till passagerar- uppgifter som Polismyndigheten får från flygtrafikföretag (PNR- uppgifter) och andra transportföretag gällande ankommande och av- gående flyg och transporter hade utgjort ett viktigt led i arbetet med att upptäcka kriminella mönster och förebygga brottslig verksam- het. Behovet av att få tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  från färjetrafiken har särskilt lyfts fram, men behovet gäller även tåg- och busstrafiken. Även behovet av en utökad möjlighet att behandla sådana uppgifter över tid har förts fram. 
  
 222 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Polismyndigheten har också framfört att det hade varit av stor nytta om regleringen i 25 § polislagen beträffande andra transportörer än flygtrafikföretag hade ändrats så att skyldigheten att lämna passa- geraruppgifter inte var beroende av en begäran från myndigheten. Vidare att det är en brist att lagstiftningen inte ställer krav på andra transportföretag än lufttrafikföretag i fråga om hur uppgifterna ska lämnas, alltså i vilket format. 
  
 Polismyndigheten har vidare framfört att det i fråga om kontrollen av utlänningars vistelserätt finns behov av att få möjlighet att kunna omhänderta och tömma digitala media – såsom exempelvis mobil- telefoner – i syfte att utreda identitet, medborgarskap och brott. Detta behov har framförts även i samband med tidigare lagstiftningsärenden och även i redovisningen av det tidigare regeringsuppdraget om an- vändningen av poliskontroller i områden nära inre gräns.10 Återvänd- andeutredningen redogjorde för detta i sitt betänkande Fernandez iden- titet (SOU 2017:93) men lämnade inte något förslag i den frågan. Polismyndigheten hade där anfört att en sådan befogenhet var särskilt viktig i fall då utlänningen saknar handlingar och vägrar medverka till en utredning. Det anfördes också att Säkerhetspolisen instämt i att det fanns ett sådant behov.11 
  
 I sitt remissvar över betänkandet framförde Polismyndigheten att frågan om hanteringen av digitala media var såväl angelägen som bråd- skande och att den bör utredas.12 
  
 Till utredningen har också nämnts att tömningar av digitala media såsom  
 GPS-utrustning 
  är av intresse för polisens underrättelseverk- samhet. Sådana undersökningar hade t.ex. kunnat avslöja förpro- grammerade rutter som används för in- och utförsel av illegala varor och stöldgods. 
  
 11.3.2Tullverket 
  
 Behov rörande kamerabevakning 
  
 Underrättelseverksamhet består som framgått i att inhämta, bearbeta och analysera information om externa aktörer och fenomen i syfte att skapa underrättelser med framtidsperspektiv. En av de viktigaste 
  
 10Polismyndigheten (2018) Redovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/01291/L4). 
  
 11SOU 2017:93 Fernandez identitet – om utlänningars rätt att vistas i Sverige, inre utlännings- kontroller och missbruk av identitetshandlingar s. 117. 
  
 12Polismyndighetens remissvar  
 2018-03-26 
  över betänkandet Fernandez identitet, SOU 2017:93, Ju2017/10042/EMA. 
  
 223 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 uppgifterna för underrättelseverksamheten inom Tullverket är att identifiera vilka kriterier som kan motivera att en viss person eller ett visst fordon tas ut för kontroll. 
  
 Genom att identifiera riskprofiler och kartlägga bl.a. resmönster, betalningssätt, ålder, vilka som reser i sällskap samt transport- och varuflöden ökar möjligheterna att kunna avslöja brott och att upp- täcka nya smugglingsmetoder. Detta arbete görs inom underrättelse- verksamheten bl.a. med hjälp av transportföretagens uppgifter som Tullverket har rätt att begära in enligt 4 kap. 6 § tullagen (2016:253) och 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). En avgörande del i detta arbete är att ha kunskap om vad som utgör normalbilden för aktuellt trafikflöde för att kunna identifiera risk- profiler och kriterier. 
  
 Ett annat viktigt verktyg i arbetet med selekteringen av vilka per- soner eller fordon som ska tas ut för kontroll är kameror. Som fram- gått ovan bedriver Tullverket kamerabevakning vid flera gränsområ- den och använder då kameror med  
 ANPR-teknik. 
  Inom Tullverket har det under den tid som utredningen arbetat pågått ett internt arbete med att undersöka utvecklingsmöjligheter med kamerabevak- ningen och att utvärdera behovet av bl.a. lagring av uppgifter. 
  
 Inom det interna arbetet har Tullverket identifierat behov av att kunna lagra uppgifter om samtliga fordon som passerar gränsen (registreringsnummer, nationalitet, tidpunkt och aktuell gränsöver- gång). Behovet finns inom alla verksamhetsgrenar – underrättelse- verksamheten, kontrollverksamheten och utredningsverksamheten. Myndigheten bedömer att det finns behov av att kunna lagra upp- gifterna i inledningsvis sex månader, men därefter i upp till fyra och ett halvt år med strikt behörighetsbegränsning (på motsvarande sätt som gäller för  
 PNR-uppgifter). 
  Detta hade kunnat underlätta Tull- verkets arbete med framtagandet av riskprofiler och kriterier. En vik- tig del i arbetet med riskprofiler och kriterier för dessa är nämligen att kunna se och förstå hur normalbilden av trafik- och resandeflöden ser ut för att i detta också kunna upptäcka avvikelser. Omvänt be- hövs normalbilden för att se om en riskprofil och dess kriterier är till- räckligt unika eller för allmängiltiga. Möjligheter till mer omfattande lagring av uppgifter för analys skulle leda till att riskprofilerna blir skarpare och att urvalet för kontroll skulle kunna ske utifrån mer välgrundade och säkrare bedömningar. 
  
 224 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 Det finns också behov av att kunna lägga bevakning på vissa typer av objekt i kamerasystemet, exempelvis på bilmodell, färg på en bil och gärna även nationalitet på fordonet. Sådana bevakningar hade varit effektiva i situationer när det finns underrättelseuppslag om kom- mande smuggling i ett visst fordon men registreringsnumret är okänt. För minskad felmarginal finns också behov av att kamerasystemet ska kunna göra automatiska slagningar mot andra register såsom Transportstyrelsens vägtrafikregister (VTR) och Polismyndighetens Allmänna spaningsregister (ASP). 
  
 Tullverket har vidare bedömt att kamerautrustade drönare hade varit ett effektivt verktyg i myndighetens brottsbekämpande verk- samhet. Även detta gäller alla tre verksamhetsgrenar. Drönare hade exempelvis kunnat användas för underrättelsespaning på vissa platser där det är mycket svårt att spana med personal på plats på grund av vaksamheten och misstänksamheten hos personer som vistas där, eller för rekognosering av platser för tillslag. I flera av de fall där drönare hade kunnat användas skulle enligt myndighetens bedömning kamera- bevakningslagen kunna bli tillämplig då det skulle kunna anses vara fråga om varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. 
  
 I dagsläget ser Tullverket upplysningskravet i 15 § kamerabevak- ningslagen som ett hinder mot en effektiv användning av sådana drö- nare i den brottsbekämpande verksamheten. Kravet innebär att upplys- ning om kamerabevakning måste lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt. I praktiken innebär kravet att skyltar måste sättas upp runt det område som ska filmas från drönaren. Jäm- fört med Polismyndigheten och Säkerhetspolisen omfattas inte Tull- verket av undantaget på upplysningskravet som följer av 16 § första stycket 2 som gäller vid kamerabevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg (t.ex. drönare), om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet och syftet med bevakningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra sådana brott. Tullverket vill omfattas av undan- taget från upplysningsskyldigheten på samma sätt som Polismyndig- heten och Säkerhetspolisen. Tullverket menar dock att det även finns behov av att utvidga bestämmelsens tillämpningsområde så att drönare kan användas i fler situationer än i brådskande fall rörande allvarlig brottslighet. 
  
 225 
  
 Behovsbeskrivning 
  
 SOU 2021:92 
  
 Behov av transportörsuppgifter 
  
 Tullverket har framfört att myndigheten, på samma sätt som Polis- myndigheten, hade haft stor nytta av att den tidigare nämnda regler- ingen beträffande andra transportörer än flygtrafikföretag hade ändrats så att skyldigheten att lämna passageraruppgifter inte var beroende av en begäran från myndigheten. Kravet på begäran innebär en begräns- ning i verksamheten. Även Tullverket upplever det vidare som en stor brist att lagstiftningen inte ställer krav på andra transportföretag än lufttrafikföretag i fråga om hur uppgifterna ska lämnas, alltså i vilket format. 
  
 Många transportföretag registrerar passagerares födelsetid. Upp- gift om födelsetid ingår inte i de uppgifter som Tullverket med stöd av aktuella regler kan begära att få in. Tillgång till uppgift om passa- gerares födelsetid skulle innebära en större säkerhet i bedömningar och urval för kontroll. 
  
 Tullverket behöver slutligen också kunna lagra de uppgifter som myndigheten tar emot under längre tiden än vad som är möjligt i dag för behov främst inom underrättelseverksamheten. 
  
 11.3.3Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningens kärnverksamhet ligger i stora delar utanför de centrala frågorna för denna utredning. Myndigheten har därmed inte heller i sina svar framhållit några särskilda behov på de områden som frågeunderlaget har rört. Kustbevakningen har dock framfört att det, i den mån Polismyndigheten eller Tullverket ges utökade befogen- heter, är viktigt att överväga om motsvarande behov även finns gäl- lande Kustbevakningen för att myndigheten ska kunna bedriva effektiv verksamhet till sjöss, självständigt eller som biträde till annan myn- dighet. Vidare att det är viktigt att Kustbevakningen vid biträde till framför allt Polismyndigheten har god tillgång till expertstöd och beslutsstöd från Polismyndigheten. 
  
 226 
  
 12 Lägesbild 
  
 12.1Inledning 
  
 Gränskontroller och inre utlänningskontroller syftar i första hand till att upprätthålla de regelverk som gäller för såväl tillfällig som mer var- aktig vistelse i Sverige. Kontrollerna har dock också en brottsföre- byggande och brottsbekämpande funktion och utgör en viktig del i arbetet mot gränsöverskridande brottslighet och terrorism. Samma gäller för den kontrollverksamhet som bedrivs enligt tullregelverket vid Sveriges gränser. Det finns ingen definition av gränsöverskridande brottslighet i svensk rätt. 
  
 Enligt Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet är ett brott gränsöverskridande till sin natur om a) brottet begås i mer än en stat, b) om brottet begås i en stat, men en betydande del av förberedelserna, planeringen, ledningen eller kon- trollen sker i en annan stat, c) om brottet begås i en stat men en organi- serad brottslig sammanslutning som bedriver kriminell verksamhet i mer än en stat är delaktig, eller d) om brottet begås i en stat men har betydande följder i en annan stat (artikel 3.2). 
  
 I det följande avses med begreppet brottslighet som på olika sätt har koppling till fler länder än Sverige. Denna internationella brotts- lighet är i dag i stor utsträckning organiserad och de inblandade aktö- rerna agerar ofta i nätverk eller organisationer. 
  
 Den gränsöverskridande brottsligheten består inte endast av en typ av brottslighet utan omfattar exempelvis internationell organi- serad tillgreppsbrottslighet, införsel av skjutvapen och sprängmedel, narkotikabrottslighet, människohandel, människosmuggling och pen- ningtvätt. De som utför brottsligheten kommer in i landet via flyg, färja eller bil och brottsligheten begås av såväl svenska som utländska medborgare; även om vissa brott är sådana att de definitionsmässigt en- bart kan begås av andra än svenska medborgare, exempelvis brott mot 
  
 227 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 inrese- och uppehållsbestämmelserna i utlänningslagen (2005:716). I många fall begås brottslighet av gränsöverskridande natur till följd av en ökad digitalisering endast i den digitala miljön genom penning- transaktioner över gränserna eller s.k. komplex cyberbrottslighet. 
  
 Den organiserade brottsligheten beskrivs av de brottsbekämpande myndigheterna som komplex och har liknats vid ett isberg. Genom att synlig brottslighet, såsom inbrott och andra stölder, bedrägerier, smuggling m.m. bekämpas kan enligt Polismyndigheten i många fall finansiering som möjliggör grövre brottslighet som vapenbrott, pen- ningtvätt, människosmuggling eller terrorism försvåras eller för- hindras.1 
  
 Polismyndigheten har framfört att den gränsöverskridande brotts- ligheten i dagsläget utgör ett stort problem som de brottsbekämpande myndigheterna upplever sig ha begränsade möjligheter att hantera. Något som anses vara av stor vikt i kampen mot den gränsöverskri- dande brottsligheten är kontrollen över vilka personer som vistas i landet. Frågan om irreguljär migration eller olovlig vistelse är alltså inte bara av betydelse för att upprätthålla de utlänningsrättsliga regel- verken utan också en faktor i arbetet mot den organiserade gräns- överskridande brottsliga verksamheten i stort. 
  
 Att ta fram en lägesbild över gränsöverskridande brottslighet eller statistik över hur många som olovligen vistas i Sverige är dock inte en enkel uppgift. Gränsöverskridande brottslighet kan som sagt bestå av en rad olika typer av enskilda brott, t.ex. stöld eller vapenbrott. Statistik över sådan brottslighet är i regel inte uppdelad på ett sådant sätt att man kan utläsa i vilken omfattning brottsligheten haft en gräns- överskridande karaktär. För att klargöra detta krävs närmare studier av underlaget. Sådana undersökningar har inte rymts inom de tids- ramar som utredningen haft att förhålla sig till. Vad gäller olovlig vistelse kan viss ledning hittas i statistik över antalet avslag på asyl- ansökningar eller ansökningar om uppehållstillstånd jämfört med ut- fallet i verkställighetsärenden, men inte heller här blir bilden komplett eftersom det ligger i sakens natur att inte alla som uppehåller sig i landet olovligen anmält sin närvaro till myndigheterna. 
  
 Europol, som är Europeiska unionens byrå för brottsbekämpning, utarbetar bl.a. regelbundet rapporter som erbjuder analyser av brotts- lighet och terrorism inom EU. En sådan är EU:s hotbildsbedömning 
  
 1Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/00991/PO) s. 6 f. 
  
 228 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 avseende den grova organiserade brottsligheten (Socta) som identi- fierar och utvärderar framväxande hot och beskriver strukturen för organiserade kriminella grupper och hur de fungerar samt de viktigaste typerna av brottslighet som drabbar EU. I den senaste rapporten från 2017 identifieras åtta prioriterade brottsområden: cyberbrottslighet, narkotikabrottslighet, människosmuggling, organiserad tillgrepps- brottslighet, människohandel, penningtvätt, dokumentbedrägerier samt näthandel med olagliga varor och tjänster. 
  
 För att få en bild av situationen i Sverige i dag har utredningen tagit del av ett flertal rapporter och lägesbilder över den organiserade brottsligheten sammanställda av svenska myndigheter. Vi har också tagit del av svenska myndigheters statistik gällande ansökningar om asyl eller uppehållstillstånd, verkställighetsärenden, inre utlännings- kontroller, beslag m.m. Underlaget redovisas nedan för att ge en bild av hur situationen ser ut i dag och vilken utveckling som kan förväntas framöver. 
  
 Det kan redan här påpekas att delar av den statistik som framställ- ningen bygger på är i någon mån osäker. Statistiken bygger exempel- vis i vissa delar på uppgifter som med tiden kan revideras utifrån nya kända omständigheter och i andra delar finns osäkerhet i siffrorna beroende på t.ex. brister i myndigheternas ärendehanteringssystem. Framställningen gör därför inte anspråk på att ge ett fullständigt och robust statistiskt underlag, utan ska läsas som en mer allmän läges- beskrivning. 
  
 I de följande avsnitten görs nedslag avseende vissa särskilda brotts- typer och andra frågor av intresse för utredningens frågeställningar. Inte heller i detta avseende är framställningen fullständig. Även andra frågor kan vara av intresse för myndigheternas arbete i gränsnära om- råden. Det som berörs nedan har dock framstått som områden av särskilt intresse. 
  
 12.2Organiserad tillgreppsbrottslighet 
  
 Sedan en mängd- och seriebrottssatsning inleddes 2011 har Rikskri- minalpolisens underrättelsesektion, numera Nationella operativa av- delningens underrättelseenhet, arbetat målinriktat mot organiserad tillgreppsbrottslighet. Polismyndigheten har under senare år följt ut- vecklingen av organiserad tillgreppsbrottslighet utförd av internatio- 
  
 229 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 nella brottsnätverk (IBN) noggrant och har konstaterat att de inter- nationella brottsnätverkens påverkan på brottsutvecklingen i Sverige har ökat stadigt. Brottsligheten har fått en större geografisk utbredning och samtidigt blivit mer avancerad. Det har också skett en mer var- aktig etablering i landet med ökade kopplingar till lokalt förankrade kriminella aktörer, och ökad utveckling av ”brottshubbar”2 omkring vilka mycket av den organiserade brottsligheten kretsar. Polismyndig- hetens analys av kriminella flöden vid vissa inre gränsövergångar har visat en anmärkningsvärt hög frekvens av kriminella individer och grup- per kopplade till kriminella organisationer från utlandet. Dessutom beräknas omfattningen vara betydligt större än vad som visas genom analyserna, detta med hänvisning till att samtliga gränsövergångar inte har analyserats.3 
  
 Polismyndigheten har kunskap om att flera utländska organiserade nätverk är etablerade i Sverige och ägnar sig åt bl.a. organiserad gräns- överskridande tillgreppsbrottslighet. I landet finns enligt polisens kän- nedom bl.a. etablerade litauiska, polska, rumänska och rysktalande nät- verk. 
  
 Nätverkens struktur kan förenklat delas upp i två grundstrukturer. Den ena verkar i form av ”celler”, i betydelsen stöldliga, kriminell gruppering eller grupp av utförare. Cellerna styrs från ursprungs- landet och verkar med en specifik brottslighet i ett land under korta cykler och smugglar sedan vanligen hem stöldgodset. En cell kan byta stöldobjekt eller flyttas från ett land till ett annat mitt under pågå- ende arbete beroende på order från ledaren eller beställaren i hem- landet. Så har skett exempelvis när polisiärt fokus har legat på ett visst 
  
 stöldobjekt eller liknande. 
  
 Den andra strukturen verkar i form av s.k. ”utförare”, dvs. personer som används eller utnyttjas av nätverken för brottslig verksamhet. Utförarnas verksamhet möjliggörs av en redan etablerad kriminell organisation i Sverige, vanligtvis tillhörande den rysktalande organi- serade brottsligheten.4 Nätverken har väl uppbyggda och relevanta kapaciteter att tillhandahålla utförarna genom s.k. ”ankarpersoner”. Utförarna begår tillgreppsbrott och andra brott med låg upptäckts- 
  
 2Med brottshubbar avses geografiska platser eller områden som kontrolleras av organiserad brottslighet där kriminella aktörer tillhandahåller sådana kapaciteter som möjliggör eller under- lättar för de internationella brottsnätverken att verka i Sverige. 
  
 3Polismyndigheten (2018) Redovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/01291/L4), s. 3. 
  
 4Polismyndigheten (2019) Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgreppsbrotts- lighet Erfarenhetsberättelse 2016 – januari 2019 Öppen version s. 3 f. 
  
 230 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 risk och lågt straffvärde men i stor omfattning och med hög frekvens. Exempel på kapaciteter som tillhandahålls är postadresser, skenäkten- skap, samordningsnummer,  
 id-handlingar, 
  målvaktsbilar, olika typer av tillstånd och visum samt avsättning för stöldgods. 
  
 Utförarna används även för brott mot, och utnyttjande av, välfärds- systemen, bl.a. utnyttjande av lönegarantier och svart arbetskraft. Det finns även indikationer på att vissa av nätverken utnyttjar personer som redan befinner sig illegalt i Sverige och som har ”gått under jorden”.5 De internationella brottsnätverken har vanligen sin bas i sina ur- sprungsländer och är verksamma i de västeuropeiska länderna. Enligt Polismyndigheten drabbar organiserad tillgreppsbrottslighet utförd av internationella brottsnätverk stora delar av Europa och utgör i Sverige och många andra länder en betydande andel av all anmäld till- greppsbrottslighet. Polismyndigheten rapporterar att uppskattnings- vis åtminstone 50 procent av bostadsinbrotten samt ungefär 90 pro- cent av stölderna av bilar, bildelar, båtmotorer och jordbruksmaskiner i Sverige 2019 begicks av sådana nätverk. Med stöd av uppskattningar från Larmtjänst och försäkringsbranschen 2019 har Polismyndigheten redovisat att det förs ut stöldgods ur Sverige till ett värde av två mil- jarder kronor varje år. De olika grenarna av brottsligheten har liknande struktur i de drabbade länderna och aktörerna rör sig systematiskt 
  
 mellan länderna för att undgå polisiär uppmärksamhet.6 
  
 De internationella brottsnätverkens tillvägagångssätt kan beskrivas genom att delas in i följande händelsekedja; gränspassage (inresa), bo- ende, förflyttning inom landet, tillgrepp, förvaring av stöldgods, trans- port av och handel med stöldgods, gränspassage (utresa), brottsvinst. 
  
 In- och utresa sker vanligen med färjelinjerna till och från Baltikum och Polen samt med bil via Öresundsbron. Flyg används men inte lika frekvent. Det förekommer dock att mindre skrymmande gods förs ut ur landet med flyg eller med vanlig postgång. 
  
 Utförare med koppling till nätverk med ursprung utanför Robinson reser vanligen in i landet med färjelinjerna från Baltikum eller med buss eller med flyg via andra  
 EU/Schengen-länder. 
  Falska och manipulerade  
 id-handlingar 
  och registreringsskyltar används i stor utsträckning. Gärningsmännen bor på ”svarthotell”, hos personer kopplade till nätverken, på asylboenden eller i hyrda stugor m.m. 
  
 5Polismyndigheten (2018) Redovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/01291/L4), s. 5. 
  
 6Ibid. och Polismyndigheten (2019) Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgrepps- brottslighet Erfarenhetsberättelse 2016 – januari 2019 Öppen version, s. 10 f. 
  
 231 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 Boendena används också för att förvara eller, vid stölder av större gods, bl.a. omidentifiera och nedmontera stöldgods. Nätverken vidtar även åtgärder för att förhindra att aktiva  
 GPS-sändare 
  avslöjar var godset finns. Det har t.ex. blivit allt vanligare att nätverken använder stör- sändare för att förhindra att stöldgods spåras. 
  
 När personerna rör sig inne i landet används vanligen hyrbilar, utlandsregistrerade bilar eller svenskregistrerade målvaktsbilar. De sistnämnda är ofta skrivna på samordningsnummer eller fiktiva iden- titeter och utgör ett viktigt brottsverktyg för nätverken.7 
  
 Merparten av stöldgodset förs på ett eller annat sätt till nätverkets hemland, där det säljs på den lagliga marknaden eller transporteras vidare österut. Ofta sker det med fordon över gränsövergångarna, framför allt via färja mot Baltikum och Polen eller över Öresunds- bron. Brottsvinsterna omhändertas av huvudmännen i ursprungslän- derna. En ökande andel tillfaller också de lokala hälerileden i Sverige, särskilt det stöldgods som härrör från systematiska butiksstölder.8 
  
 Internationell organiserad tillgreppsbrottslighet förekommer i hela landet, men vissa områden är särskilt drabbade. De geografiskt högt belastade områdena är transportlogiskt välplacerade i förhållandet till landets större genomfartsleder eller motorleder som också leder till och från större gränsövergångar.9 
  
 Nationella operativa avdelningen, Underrättelseenheten (Noa Und) bedömde 2019 att den organiserade tillgreppsbrottsligheten under de följande två åren (2020 och 2021) skulle komma att fortgå på samma nivå eller öka i omfattning. Detta bl.a. beroende på att efterfrå- gan på de varor som brottsområdet genererar skulle komma att kvarstå och sannolikt öka på vissa områden och eftersom stora brottsvinster, låg risk för upptäckt och lagföring samt låga straffvärden bedömdes vara viktiga incitament för de kriminella aktörerna att fortsätta med brottsligheten. Samma bedömning redovisades i en myndighetsgemen- sam rapport i februari 2020.10 Utvecklingen har också visat att nät- verken i allt större utsträckning etablerar sig i landet samt får kopp- lingar till och utvecklar samverkan med lokalt förankrade kriminella 
  
 7Polismyndigheten (2019) Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgreppsbrotts- lighet Erfarenhetsberättelse 2016 – januari 2019 Öppen version s. 7. 
  
 8Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regerings- uppdrag (Ju2018/00991/PO) s. 6. 
  
 9Polismyndigheten (2019) Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgreppsbrotts- lighet Erfarenhetsberättelse 2016 – januari 2019 Öppen version s. 9 f. 
  
 10Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regerings- uppdrag (Ju2018/00991/PO) s. 6. 
  
 232 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 aktörer. Detta upplevs som problematiskt då det innebär minskade möjligheter att ”störa ut” de internationella brottsnätverken från Sverige genom att arbeta proaktivt i gränsnära områden.11 
  
 Förutom att enskilda individer drabbas hårt av den brottslighet som utförs av de internationella brottsnätverken påverkas även andra myndigheter och samhällsorgan av nätverkens närvaro i landet. Olika delar av samhällssystemet utnyttjas storskaligt i brottsliga syften. Be- roende på vilka ursprungsländer som är aktuella påverkas samhället genom bl.a. brott mot välfärdssystemen och andra närliggande skatte- finansierade eller skattesubventionerade system, osund konkurrens och ökat antal asylansökningar.12 
  
 Brott mot välfärdssystemen har bedömts utgöra ett allvarligt pro- blem även i ett bredare perspektiv. Omfattningen av sådan brotts- lighet har under flera år varit stor och är inte begränsad till att utföras av endast internationella stöldnätverk utan förekommer i samband med organiserad brottslighet i stort. Brottsligheten omfattar då brott mot assistansersättningen, utnyttjande av lönesubventioner för fik- tivt arbete och lönegaranti, bedrägerier med studiemedel m.m. Inom ramen för detta används bl.a. felaktiga folkbokföringar, falska anställ- ningsavtal och lönespecifikationer, falska läkarintyg och manipulerade årsredovisningar. 
  
 Även brottslighet med utnyttjande av identiteter har ökat. Upp- läggen kan exempelvis gå ut på att en socialt utsatt  
 EU-medborgare 
  hämtas till Sverige för att etablera en identitet. Personen ges osanna anställningshandlingar och folkbokförs. Den utnyttjade personen skickas sedan ut ur landet igen, men identiteten byggs på fiktiva in- komstuppgifter m.m. och kan så småningom begära välfärdsförmåner. Förfarandena underlättas i många fall av digitaliseringens effekter, t.ex. enklare och snabbare tjänster utan personlig kontakt och  
 e-legitima- 
  tioner.13 
  
 Den internationella organiserade stöldbrottslighetens karaktär och nätverkens organisation och upplägg gör att polisen och andra brotts- bekämpande myndigheter har svårt att bekämpa brottsligheten med traditionella metoder. Ingripanden mot enskilda individer har visat sig ha mycket liten påverkan på den brottsliga aktiviteten förutom om det varit fråga om personer högre upp i hierarkin, t.ex. s.k. ankar- 
  
 11Polismyndigheten (2019) Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgreppsbrotts- lighet Erfarenhetsberättelse 2016 – januari 2019 Öppen version s. 12 f. 
  
 12A.a. s. 11. 
  
 13Myndighetsgemensam lägesbild om organiserad brottslighet 2019, s. 7 ff. 
  
 233 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 personer.14 Ibland kan det också vara svårt att se att enskilda brott i själva verket utgör en del av en mer omfattande organiserad brottslig- het. 
  
 Internationella brottsnätverk har enligt Polismyndighetens erfaren- heter visat sig känsliga för åtgärder som innebär ökad upptäcktsrisk och minskade vinstmarginaler. Därför bedöms brottsligheten kunna komma att förändras om relevanta åtgärder vidtas. Detta innebär att stor flexibilitet behövs även i arbetet från de brottsbekämpande myn- digheternas sida. 
  
 Av Polismyndighetens nationella månadsuppföljning för perio- den  
 januari–december 
  2020 framgår att antalet anmälda brott under kategorin internationell brottslighet under perioden ökat med 14,6 pro- cent jämfört med motsvarande period 2019, en siffra som motsvarade 2 900 ärenden. Antalsmässigt hade anmälda brott ökat mest i polis- region Stockholm, följt av region Syd och Öst. Samtidigt angavs utred- ningsandelen i kategorin har minskat något, liksom antalet ärenden som redovisats till åklagare. I kategorin internationell brottslighet i månadsuppföljningen ingår inbrott i bostad och stöld av båtmotor och stöld av bildelar, men också människohandel, människosmuggling och grov narkotikasmuggling.15 
  
 Myndighetsgemensamt arbete mot den organiserade internationella tillgreppsbrottsligheten 
  
 Regeringen gav i februari 2018 Polismyndigheten i uppdrag att öka förmågan att bekämpa organiserad tillgreppsbrottslighet som begås av internationella brottsnätverk. Regeringen gav också Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (nedan uppdragsmyndigheterna) i uppdrag att utveckla sin samverkan på området. Enligt uppdraget skulle myndigheterna analysera hur de utifrån sina respektive befogenheter kan samordna eller gemensamt vidta åtgärder som försvårar för inter- nationella brottsnätverk att verka i landet. 
  
 Uppdragsmyndigheterna samverkar sedan länge men vidtog under uppdragstiden ytterligare åtgärder för att fördjupa och bredda sin sam- verkan. Bland annat skedde gemensamma utsättningar där myndig- heterna delade sina lägesbilder och myndigheterna sampatrullerade. 
  
 14Polismyndigheten (2016) Mobil organiserad brottslighet, Erfarenhetsberättelse  
 2011–2015 
  Öppen version, s. 13. 
  
 15Polismyndighetens nationella månadsuppföljningar för perioden  
 januari–augusti 
  2020. 
  
 234 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 De genomförda åtgärderna och resultaten av dessa redovisades i en rapport – Slutredovisning av regeringsuppdrag – i februari 2020. Här återges endast delar av de åtgärder som är av särskilt intresse för utredningens uppdrag. 
  
 Inom ramen för regeringsuppdraget har Polismyndigheten och Tullverket stärkt sitt utbyte av underrättelseinformation. Delar av inhämtningen av information har samordnats och en utökad informa- tionsdelning mellan myndigheterna har påbörjats och förväntas bidra till en gemensam lägesbild och förbättrade möjligheter till gemensam prioritering av operativa åtgärder. 
  
 Den gemensamma underrättelsebaserade lägesbilden och de ge- mensamma utsättningarna har skapat förbättrade förutsättningar för den operativa verksamheten. En ny arbetsmetodik benämnd TKP (Tull, Kust, Polis) har också prövats under hösten 2019 samt under 2020. Arbetsmetodiken har inneburit att två tulltjänstemän, två kust- bevakningstjänstemän och två poliser bildat en operativ grupp som genomfört både in- och utresekontroller utifrån respektive myndig- hets befogenheter. Arbetsmetodiken har testats i södra Sverige och i Stockholm i form av projekt som pågått under en månad respektive gång. Insatser har då främst gjorts vid Öresundsbron och i hamnarna Ystad, Trelleborg, Helsingborg, Karlshamn, Karlskrona och Nynäs- hamn. Metoden har visat sig vara ett effektivt verktyg i den brotts- bekämpande verksamheten. Av slutredovisningen av regeringsupp- draget framgår att samarbetet i södra Sverige bl.a. lett till beslag till ett värde av 1,7 miljoner kronor, men också till anhållan för stöld av fortskaffningsmedel, stöld av släpfordon och märkesförfalskning. Där- utöver ledde det till anmälan om grovt häleri och misstänkt penning- brott. Det visade sig således vara en tydlig fördel att ha flera myn- digheter på plats samtidigt eftersom de olika befogenheterna kunde skapa mervärde i hanteringen. I en tullkontroll vid inre gräns beslag- tog Polismyndigheten t.ex. kontanta medel, något som Tullverket saknar befogenhet att göra. Även i Stockholm ledde arbetsmetoden till framgångsrika resultat. Bland annat kunde en stulen hjullastare med ett värde av 700 000 kronor tas i beslag och under projekt- perioden påträffades även två stulna personbilar med ett sammanlagt värde av ca 750 000 kronor i samband med lastning av ett fartyg på väg till Lettland. Som ett tydligt exempel på hur samverkan effek- tiviserat brottsbekämpningen anges i slutredovisningen en tullkontroll av en lastbil där det påträffades en stor mängd gods som misstänktes 
  
 235 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 vara stulet. Polismyndigheten inledde ett samtal med föraren som därefter greps. Tullverket använde alltså sina befogenheter för att öppna upp lastutrymmet och Polismyndigheten beslagtog stöldgod- set. Kustbevakningen bedriver kontroller i sjösäkerhetssyfte av hur lasten är säkrad i olika lastbärare för sjötransport. Även vid dessa kon- troller kan stöldgods upptäckas.16 I region Syd har  
 TKP-samverkan 
  fortsatt även i tiden efter rapporten med vad man upplevt som goda resultat. 
  
 En annan arbetsmetod som prövats är att en gränsskyddsgrupp från Tullverket har tjänstgjort sida vid sida med en grupp från gräns- polisen i polisregion Syd. Metoden innebar att ett större antal tjänste- män från myndigheterna arbetade tillsammans på kontrollplatserna vilket stärkte effektiviteten och skapade bättre förutsättningar för sam- verkan. Uppdragsmyndigheterna har även inlett ett samarbete kring teknisk utrustning som kan användas bl.a. vid gränserna. 
  
 Uppdragsmyndigheterna har även i andra sammanhang genom- fört myndighetsgemensamma operativa insatser med framgångsrika resultat. En utmaning för Polismyndigheten har dock varit att få kraft i det löpande arbetet och att stärka den operativa förmågan att arbeta systematiskt mot tillgreppsbrottslighet i linjeverksamheten, inte minst i gränsområdena. Andra mer prioriterade och resurskrävande händel- ser såsom sprängningar, skjutningar och grova våldsbrott har gjort det svårt att prioritera arbetet mot tillgreppsbrottslighet. Arbetet med att stärka den operativa kraften i linjeverksamheten pågår i olika for- mer, bl.a. har gränspolisenheten i vissa regioner format särskilda grupper som arbetar mot internationella brottsnätverk, samverkan har utvecklats med hamnar och rederier och informationsöverföringen till personal i yttre tjänst har förstärkts. Uppdragsmyndigheterna del- tar vidare i gränsöverskridande internationellt arbete och insatser. Ett exempel på samverkansform är EU:s multidisciplinära plattform mot kriminella hot (EMPACT), där uppdragsmyndigheterna sam- arbetar med andra medlemsstaters brottsbekämpande myndigheter och Europol på både strategisk och operativ nivå. Uppdragsmyndig- heterna har bl.a. vid flera tillfällen genomfört den gemensamma  
 EMPACT-insatsen 
  Trident rörande organiserad tillgreppsbrottslig- 
  
 16Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regerings- uppdrag (Ju2018/00991/PO), s. 19 ff. 
  
 236 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 het, men även smuggling och annan gränsöverskridande brottslighet har föranlett gemensamma insatser.17 
  
 12.3Skjutningar, vapen m.m. 
  
 Enligt en rapport från Brottsförebyggande rådet (Brå) ”Dödligt våld i den kriminella miljön  
 2005–2017”, 
  Rapport 2020:4, har det dödliga våldet stadigt minskat i Sverige fram till för några år sedan när det blev en uppgång. Den huvudsakliga ökningen består av dödligt våld vid konflikter i den kriminella miljön och brottsligheten är därför i första hand ett storstadsfenomen. Sedan 2013 har det dödliga våldet ökat i en allt snabbare takt. I rapporten slår Brå fast att brottsligheten i stor utsträckning sker utomhus i offentliga miljöer och att använd- ningen av skjutvapen, särskilt automatvapen, har blivit allt vanligare. I nära en fjärdedel (23 procent) av fallen under perioden  
 2013–2017 
  användes sådana vapen. Vanliga automatvapen som användes var olika typer av kulsprutepistoler och automatkarbiner av militärt ursprung. 
  
 Brås statistik över konstaterade fall av dödligt våld visar att antalet fall av dödligt våld ökat sedan 2013 och sedan 2015 ligger på en högre och jämnare nivå än tidigare. Mellan 2016 och 2019 har nivån legat på i genomsnitt 110 fall per år. Statistiken visar också att antalet fall där skjutvapen använts i stort sett har fördubblats (från 21 procent till 41 procent) sedan 2011.18 År 2019 användes alltså skjutvapen i 41 procent av de konstaterade fallen av dödligt våld. 
  
 Den uppgång som framgår av statistiken från Brå syns också i Polis- myndighetens nationella månadsuppföljningar.19 Där framgår vidare att antalet bekräftade skjutningar20 under perioden  
 januari–augusti 
  2020 hade ökat jämfört med samma period föregående år. Skjutning- arna hade under perioden resulterat i att 27 personer avlidit och 75 per- soner blivit skadade. Detta var i nivå med siffrorna från motsvarande period 2019 då 26 personer avled till följd av skjutningar och 75 ska- dades. Endast i augusti månad 2020 inträffade 35 skjutningar, med 
  
 17A.a. s. 24 ff. 
  
 18Brå, Konstaterade fall av dödligt våld – En granskning av anmält dödligt våld 2019, s. 6. 
  
 19Polismyndighetens nationella månadsuppföljningar för perioderna  
 januari–december 
  2018,  
 januari–december 
  2019 och  
 januari–augusti 
  2020. 
  
 20Med bekräftad skjutning avses i uppföljningarna att det avfyrats projektiler med krutladdat vapen och att det finns spår efter detta i form av kulor, hylsor eller skador på material eller per- soner som kommer av beskjutningen, alternativt att det finns fler än ett oberoende ögonvittne till skjutningen. Skjutningen måste också vara  
 icke-legal 
  och inte uppenbart oavsiktlig. Själv- mord med skjutvapen ingår inte i statistiken för bekräftade skjutningar. 
  
 237 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 5 avlidna och 10 skadade som följd. Även år 2019 hade antalet skjut- ningar ökat i förhållande till föregående år med 9 procent. Av den nationella månadsuppföljningen som avser perioden  
 januari–decem- 
  ber 2019 framgår att 306 skjutningar rapporterades in år 2018 jämfört med 334 skjutningar 2019. Mellan år 2017 och 2018 minskade dock antalet skjutningar. 
  
 Även antalet personer som häktats för grova eller synnerligen grova vapenbrott, liksom antalet anmälda sprängningsbrott ökade enligt Polismyndighetens uppföljningar under angiven period 2020 i förhål- lande till motsvarande period året innan. År 2019 hade däremot antalet personer häktade för motsvarande vapenbrott minskat i förhållande till 2018, medan antalet sprängningar även då ökat jämfört med före- gående år. 
  
 Även i en av Tullverket gjord analys av beslagsstatistiken för åren  
 2017–2019 
  görs bedömningen att efterfrågan av skjutvapen varit hög samt att det finns indikationer på att efterfrågan i huvudsak uppstår 
  
 isamband med att befintliga skjutvapen beslagtas.21 I synnerhet be- döms efterfrågan vara kopplad till aktörer inom den organiserade brottsligheten och då särskilt till de områden som av Polismyndigheten klassificerats som särskilt utsatta eller utsatta. Våldet med skjut- vapen bedöms även i denna analys vara i hög grad kopplat till platser där det pågår mer eller mindre öppen handel med droger. De flöden som vapen smugglas i bedöms utgöras av resandeflödet i personbil, buss samt i det tunga flödet där skjutvapen göms i legala laster. Vid sidan av detta bedöms även post- och kurirflödet utgöra en risk då vapen där skickas i delar i syfte att reducera risk för upptäckt. 
  
 Antalet beslag av skjutvapen har enligt analysen varierat under perioden och nådde 2019 den högsta nivån. Av den totala mängden vapen dominerade pistoler samt revolvrar kraftigt och stod för ca 75 procent av den totala mängden beslag. Det kan också nämnas att ungefär 50 procent av beslagen och beslagtagen mängd vapen var ärenderelaterade beslag. Det kan vidare anmärkas att statistiken inte omfattar  
 icke-skarpa 
  vapen, t.ex. deaktiverade eller akustiska (stiftade) vapen och gasvapen. Sådana vapen kan vara av intresse för kriminella aktörer då de kan byggas om till skarpa vapen. Beslagsstatistiken ger därför inte en helt rättvisande bild av problematiken med skjutvapen. 
  
 21Tullverket, Analys av Tullverkets beslagsstatistik  
 2017–2019, 
  
 2020-01-20, 
  dnr UND22011. 
  
 238 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 Av Tullverkets nationella beslagsstatistik avseende skjutvapen och farliga föremål för 2020 framgår att antalet beslag av skjutvapen, ammunition och explosiva varor ökade 2020 i förhållande till 2019.22 
  
 12.4Narkotikabrottslighet 
  
 Av en myndighetsgemensam lägesrapport från 2019 framgår föl- jande.23 Handel med narkotika anses utgöra en central del av den organiserade brottsligheten där vinster från droghandel är en viktig inkomstkälla. Inkomsterna används för investering och finansiering av kriminella upplägg inom såväl narkotikahandel som andra brotts- områden. Vapenhandel, våldsbrott och penningtvätt bedöms ofta vara knutet till narkotikahandel, eftersom dessa brottsområden är en förut- sättning för att kunna upprätthålla en organiserad narkotikahandel över tid. Narkotikamarknaden bedöms ha en stark koppling till den ökade våldsanvändningen i form av skjutningar och sprängningar. Narkotikahandeln utgör också enligt Polismyndigheten en betydande del av den konstaterade kriminaliteten i de särskilt utsatta områdena i landet.24 
  
 Narkotikatillgången i Sverige bedöms under de senaste åren ha blivit allt större. Exempelvis rapporterar Tullverket att de enskilda narko- tikabeslagen är större och Polismyndigheten redovisar att antalet be- slag ökar. Kustbevakningen beskriver att smugglingen av narkotika fortgår obehindrat. Sverige är ett mottagarland för narkotika och mer- parten av den narkotika som konsumeras smugglas hit. För att till- godose en kontinuerlig efterfrågan på narkotika krävs etablerade transportvägar för smuggling. Nätverk inom den organiserade brotts- ligheten bedöms stå för de mest omfattande volymerna av narkotika. Polismyndigheten beskriver att antalet kriminella grupperingar som handlar med narkotika ökar och att det blir allt vanligare att narko- tikabrott förekommer som en del av ett större brottsupplägg. Smugg- lingen och avsättningen på den svenska narkotikamarknaden har under de sista åren förstärkts. Metoderna för smuggling och distri- 
  
 22Beslagsstatistik, Tullverket www.tullverket.se/sv/omoss/beslagsstatistik.4.226de36015804b8cf353949.html. Hämtat  
 2021-08-10. 
  
 23Myndighetsgemensam lägesbild om organiserad brottslighet 2019, s. 19 ff. 
  
 24Utsatta områden är områden som Polismyndigheten utifrån ett antal kriterier bedömer som utsatta beroende på graden av allvarlig brottslighet och områdets socioekonomiska situation. År 2019 bedömdes 60 områden som i olika grad utsatta, varav 22 bedömdes som särskilt utsatt. 
  
 239 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 bution av narkotika är ständigt föränderliga och narkotikahandeln styrs av vinstdrivande faktorer och av de kriminellas riskbedömningar av olika alternativa tillvägagångssätt. Handeln med narkotika karak- teriseras av det geografiska omfånget eftersom tillverkning, odling och marknad samt missbruk ofta sker i skilda världsdelar. De inter- nationella kopplingarna i narkotikahandeln är påtagliga. 
  
 En utmaning som särskilt lyfts fram av myndigheterna när det gäller myndigheternas möjligheter att övervaka och kontrollera trafi- Rodriguez till och från Sverige är den fria rörligheten för varor inom EU och den fria rörligheten för personer inom Schengenområdet. Dessa utnyttjas av kriminella nätverk vilket gör att de fysiska gränserna inte längre spelar så stor roll, förutom mot tredjeland. 
  
 Tullverkets analys av beslagsstatistik för åren  
 2017–2019 
  bekräftar bilden av en ökad efterfrågan av narkotiska preparat i Sverige.25 Med undantag för vissa enskilda preparat har efterfrågan ökat, med det har även antalet beslag som under den angivna perioden nått rekord- nivåer. Den största ökningen av beslag har skett i post- och kurir- flödet, men även införsel i resandeflödena med personbil, flyg, tåg och färja bidrar till de höga nivåerna. Beslagsstatistiken visar att be- slagen i post- och kurirflödet grovt uttryckt utgör hälften av samt- liga beslag i kategorin narkotika och dopningspreparat. Dessa är i huvudsak relaterade till ringa brott och brott av normalgraden och preparaten bedöms primärt vara avsedda för eget bruk. De grova be- slagen görs i stället i huvudsak i lastbils- och personbilsflödet (via färja eller fasta förbindelser), men också i passagerarflödet i  
 flyg-, 
  färje- och tågtrafiken. I Tullverkets senaste lägesbild över den organiserade brottsligheten anges dock att det finns skäl att överväga i vilken ut- sträckning post- och kurirflödet även används vid  
 e-handel 
  som riktar sig till försäljare i grossistled. Eftersom det är omöjligt att avgöra om flera små sändningar är en del av en totalt sett större sändning med olika mottagare är det svårt att fastställa om det rör sig om organise- rad smuggling.26 
  
 Arlanda och gränspassager i Skåne utmärker sig särskilt i beslags- statistiken då en stor andel av beslagen är relaterade till ankomster och passager på dessa platser. 
  
 Under våren 2020 fick Polismyndigheten tillgång till delar av den krypterade kommunikationstjänsten Reyes som i stor utsträck- 
  
 25Tullverket, Analys av Tullverkets beslagsstatistik  
 2017–2019, 
  
 2020-01-20, 
  dnr UND22011. 
  
 26Tullverket, Lägesbild organiserad brottslighet 2020,  
 2020-10-06, 
  dnr ANA  
 2020-75, 
  s. 26. 
  
 240 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 ning användes för kommunikation av kriminella aktörer, framför allt i fråga om organisering av narkotikasmuggling. De kunskaper och erfarenheter som Polismyndigheten kunnat få genom det materialet har redovisats i rapporten Lärdomar av Reyes – Analysprojekt Robinson.27 
  
 Av rapporten kan utläsas att materialet visar att de internationella aktörerna smugglar narkotika till Sverige främst via Skåne, där Öresundsbron bedöms som den mest frekvent förekommande gräns- passagen. Trafikflödet över Öresundsbron är omfattande och att detta flöde används indikerar att de kriminella aktörerna drar nytta av såväl det höga tempot som volymen fordon i syfte att reducera risken för upptäckt. Frekvent smuggling sker också via gränsövergångarna i Helsingborg och Trelleborg, och i vissa fall via gränsövergångarna i Göteborg och Stockholm. Även denna rapport visar att narkotikan i regel smugglas med vägtransport, främst lastbil men även personbil, inte sällan fordon med specialtillverkade lönnfack eller igenom att narkotika dolts i legal last. Även post- och kurirflödet används, dock i mindre omfattning. Slutsatserna stämmer väl överens med Tullverkets beslagsanalys som redovisats ovan. 
  
 I rapporten redovisas att analysen av Encrochatmaterialet ger vid handen att narkotikasmugglingen till Sverige är mycket omfattande och att tidigare uppskattningar troligtvis inneburit en underskattning. En beräkning utifrån materialet leder till slutsatsen att det smugglas  
 100–150 
  ton narkotika till Sverige varje år. Detta kan enligt rapporten jämföras med bedömningar som Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) gjort som innebär att årskonsumtionen av narkotika i Sverige uppgår till ca 15 ton. Även om inte all insmugg- lad narkotika konsumeras i Sverige tyder uppskattningarna på att tidigare uppskattningar som gjorts alltså är i underkant. 
  
 12.5Människohandel, människosmuggling m.m. 
  
 Människohandel 
  
 Människohandel är ytterligare ett brott av gränsöverskridande karak- tär. Brottet regleras i 4 kap. brottsbalken. Där finns även brottet män- niskoexploatering som träffar den som exploaterar en person i arbete 
  
 27Polismyndigheten, Lärdomar av Reyes – Analysprojekt Atkins, Nationella operativa avdelning, Underrättelseenheten,  
 2021-05-10. 
  
 241 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 eller tiggeri. När man talar om människohandel kan det vara fråga om människohandel för sexuella ändamål eller för tiggeri. Det kan också vara fråga om människohandel för tvångsarbete. Sedan 1999 har alla kända offer för människohandel för sexuella ändamål, kopp- leri och grovt koppleri i Sverige varit flickor och kvinnor i åldrarna  
 13–45 
  år. Enligt det Europeiska institutet för jämställdhet, EIGE, är människohandel för sexuella ändamål den vanligaste formen av män- niskohandel inom EU och ska ses som en form av könsbaserat våld som mestadels drabbar kvinnor och flickor. I de relativt få fall där män eller pojkar fallit offer för människohandel i Sverige handlar det om utnyttjande för andra ändamål än sexuella, t.ex. tiggeri- och stöld- verksamhet samt tvångsarbete.28 
  
 Människohandelsbrottet innefattar ofta situationer där flera per- soner samverkar, mestadels i olika länder men också inom ett land, för att med hjälp av otillbörliga påtryckningar rekrytera och sedan för- må ett offer att resa från ett ställe till ett annat och där utnyttjas för olika ändamål. Handel med människor är ett globalt växande problem som kräver strategier för att prioritera internationellt samarbete men även omfattande förebyggande och straffrättsliga nationella åtgärder. Det operativa arbetet mot människohandel bedrivs i dag i huvudsak på regional nivå och människohandel ingår i en av den polisoperativa inriktningens fyra huvuddelar, den som berör aktörer inom interna- tionell organiserad brottslighet. 
  
 Polismyndigheten tar varje år fram en lägesrapport som ger en bild av hur människohandelns omfattning och utbredning i Sverige ser ut och har förändrats sedan föregående år. Under både 2017 respektive 2018 anmäldes 214 brott om människohandel. Antalet an- mälda brott om koppleri eller grovt koppleri ökade däremot från 2017 till 2018, men den största ökningen gällde brottet köp av sexuell tjänst. Under 2018 anmäldes 848 brott om köp av sexuell tjänst jämfört med 560 brott under 2017. Antalet lagförda brott om människohandel, koppleri och köp av sexuell tjänst ökade jämfört med tidigare. Totalt 15 brott om människohandel lagfördes under 2018, vilket är mer än något annat år sedan människohandelsparagrafen infördes i brotts- balken 2002. Majoriteten av de lagförda brotten rörde människo- handel för tiggeri och hade utretts i polisregion Syd. Under 2018 lag- 
  
 28Människohandel för sexuella och andra ändamål, Lägesrapport 21, Polismyndigheten Rapport för 2019, Nationella operativa avdelningen, s. 7 och 21. 
  
 242 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 fördes dessutom mer än dubbelt så många brott om koppleri jämfört med 2017.29 
  
 Under 2019 uppgick det totala antalet anmälda brott avseende alla former av människohandel till 276, vilket är en ökning med 29 pro- cent jämfört med 2018. Under samma jämförelseperiod minskade antalet anmälda brott om koppleri, grovt koppleri och köp av sexuell tjänst med 13 procent, från 1 030 anmälda brott under 2018 till 897 anmälda brott 2019.30 Under både 2018 och 2019 kom de flesta offer för koppleri och människohandel för sexuella ändamål från Rumänien och Nigeria. När det gällde människohandel för tiggeri kom offren huvudsakligen från Bulgarien. 
  
 Av rapporten för 2019 framgår att människohandlare i regel an- vänder flyg, bil, buss eller färja för att transportera offren till Sverige. Av rapporten framgår att några människohandelsoffer berättade för polisen att de utnyttjats i prostitution av hallickar och människohand- lare i flera andra  
 EU-länder 
  innan de fördes till Sverige. Detta förfar- ande är vanligt bland de kriminella nätverk som bedriver människo- handel inom EU och görs för att kunna erbjuda sexköpande män omväxling och nya kvinnor samt för att förövarna ska kunna maxi- mera sina vinster. Omplaceringen av offren gör det svårt för dem att etablera närmare kontakter med individer eller organisationer lokalt som skulle kunna erbjuda dem hjälp och stöd för att ta sig ur prosti- tutionen. Därmed minskas också risken för att information om offren och den brottsliga verksamheten når fram till polisen och att de kri- minella organisationerna kan avslöjas.31 
  
 Vad gäller människohandel för tvångsarbete framgår att den infor- mation som polisen får visar att utländska arbetstagare utlovats arbete inom olika näringsverksamheter som exempelvis byggbranschen, restaurangbranschen eller städbranschen. I samband med resan till Sverige, eller strax efter ankomsten hit, fick de dock besked om att arbetsförhållandena hade ändrats. Arbetstagarna försattes därmed i en situation där de tvingades acceptera avsevärt försämrade arbets- villkor alternativt att tigga, begå brott eller helt förlora möjligheten till arbete och inkomst och i stället bli hemsända. Det handlade dock inte bara om dåliga villkor och låga löner. I en del fall uppgav de ut- 
  
 29Människohandel för sexuella och andra ändamål, Lägesrapport 20, Polismyndigheten Rapport 2018, Nationella operativa avdelningen, s. 5. 
  
 30Människohandel för sexuella och andra ändamål, Lägesrapport 21, Polismyndigheten Rapport för 2019, Nationella operativa avdelningen, s. 5. 
  
 31A.a. s. 24 f. 
  
 243 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 ländska arbetarna att de hade tvingats betala för att arbetsgivaren skulle erbjuda dem arbete i Sverige. Uppgifterna visar således att det förekommer handel med arbetserbjudanden eller arbetstillstånd. Be- talningen för dessa arbetserbjudanden eller arbetstillstånd kan göras på olika sätt. En del arbetstagare betalar en kontant summa till arbets- givaren innan avresan. Andra får betala arbetsgivaren den summa som motsvarar arbetsgivaravgiften från deras egen lön. Förutom skador för individen är, enligt Europol, den dumpning av löner som följer med människohandel för tvångsarbete ett hot mot den legala arbetsmark- naden i destinationsländerna.32 Ett viktigt verktyg i arbetet med att bekämpa denna typ av människohandel är de arbetsplatsinspektioner med inre utlänningskontroller som polisen har rätt att genomföra. 
  
 FN-organet 
  för narkotikakontroll och förebyggande av brott, UNODC (United Nations Office on Drugs and Crime), konstate- rade i en global rapport publicerad 2018 att antalet rapporterade fall av människohandel och antalet dömda människohandlare ökade över hela världen. Orsaken anges vara en ökad förmåga att identifiera offer för människohandel eller en faktisk ökning av antalet individer som faller offer för människohandel.33 
  
 I sin fjärde årliga rapport för 2019 konstaterar the European Migrant Smuggling Centre (EMSC) att aktiviteter rörande människosmugg- ling och människohandel minskat något under första delen av 2020 med anledning av coronapandemin, men att de brottsliga aktörerna anpassar sina modus operandi och att de brottsliga aktiviteterna fort- sätter. Vidare förutses aktiviteterna åter öka i samband med lättade reserestriktioner. EMSC konstaterar också att pandemins ekonomiska effekter, särskilt i utvecklingsländer, på sikt kan utlösa en ny våg av irreguljär migration mot EU. 
  
 Människosmuggling 
  
 Människosmuggling är ett brott enligt 20 kap. 8 § utlänningslagen och består i att någon uppsåtligen hjälper en utlänning att olovligen komma in eller passera genom Sverige, en annan  
 EU-stat 
  eller Island, Norge, Schweiz eller Charles. I 20 kap. 9 § samma lag krimina- 
  
 32A.a. s. 34 f. 
  
 33UNODC:s rapport Global Report on Trafficking in Persons 2018.  
 www.unodc.org/documents/data-and- 
  analysis/glotip/2018/GLOTiP_2018_BOOK_web_small.pdf.. Hämtat  
 2021-10-28. 
  
 244 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 liseras även organiserande av människosmuggling, ett brott som träffar den som i vinstsyfte planlägger eller organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till Sverige utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa i Sverige. 
  
 Medan antalet olagliga gränspassager över EU:s yttre gräns under senare år har minskat har antalet upptäckta fall av olovlig vistelse inom EU fortsatt att vara högt. Under 2019 var antalet upptäckta fall över 400 000, främst i länder i Central- och Västeuropa.34 Det kan här vara fråga om personer som rest in i området lagligt men stannat längre än de haft lov till, eller om personer som rest in i landet med falska handlingar, alternativt smugglats in till landet. 
  
 Många tredjelandsmedborgare som på ett eller annat sätt tar sig över EU:s yttre gräns fortsätter därefter sin resa genom irreguljära sekundära förflyttningar inom EU och Hodge. Frontex, Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån, rapporterar att Sverige är ett av destinationsländerna för dessa sekundära rörelser, men också att Sverige är ett transitland i flödet av irreguljär migration. Detta inne- bär att det vid de inre gränserna, där det som huvudregel inte ska ske någon gränskontroll, kan förekomma ett flöde av personer som an- tingen tagit sig in över EU:s yttre gräns olovligen eller som inte längre har rätt att uppehålla sig inom unionen. Den information polisen har visar också ett högt flöde av irreguljära migrationsströmmar främst i region syd. 
  
 Antalet anmälda människosmugglingsbrott (20 kap. 8 § utlännings- lagen) var under 2017 totalt 123 till antalet, 2018 var siffran 131 och 2019 var antalet anmälda brott 163 och motsvarande siffra för 2020 var 135. Antalet anmälda fall av organiserande av människosmugg- ling var motsvarande år 43, 36, 13 respektive 11.35 
  
 12.6Terrorism 
  
 Flera myndigheter rapporterar om kopplingar mellan organiserad brottslighet som bedrivs i Sverige och aktörer inom våldsbejakande extremism. Det finns uppgifter som talar för att vissa av de aktörer 
  
 34Frontex, European Border and Coast Guard Agency, Risk Analysis for 2020, s. 30 https://frontex.europa.eu/assets/Publications/Risk_Analysis/Risk_Analysis/Annual_Risk_ Analysis_2020.pdf. Hämtat  
 2021-10-28. 
  
 35Brå:s statistik över anmälda brott, sökning gjord i statistikdatabasen  
 2021-10-17 
  
 https://bra.se/statistik/kriminalstatistik/anmalda-brott.html. 
  
 245 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 som myndighetsgemensamma satsningar arbetar mot, också finan- sierar terrorism i utlandet.36 Även rekrytering för strid i Syrien och Irak har förekommit. Kopplingarna mellan organiserade brottsliga nätverk som är aktiva i Sverige och extremistisk aktivitet i utlandet medför enligt Polismyndigheten en hotbild i form av bl.a. en risk för terrorattentat även här. 
  
 I Europols rapport ”European Union, Terrorism Situation and Trend report 2020  
 (Te-Sat)” 
  konstateras att det under 2019 rappor- terades in sammanlagt 119 fullbordade, misslyckade eller förhindrade terroristattacker inom Europeiska unionens område. Attackerna ledde till att tio människor miste livet och flera skadades. Rapporten tar sikte på alla våldsamma händelser som enligt medlemsstaternas natio- nella lagstiftning definieras som terrorism och redovisar händelser kopplade till olika typer av extrema grupperingar, såsom exempelvis jihadistiska och vänster- eller högerextremistiska sådana. Även om rapporten tyder på att antalet rapporterade incidenter har minskat sedan 2017 visar siffrorna att hotet från dessa grupperingar är verk- ligt och måste tas på allvar. Rapporten redogör inte för i vilken ut- sträckning de rapporterade händelserna har haft gränsöverskridande karaktär och visar att Sverige under 2019 inte rapporterat in några terroristattacker. 
  
 12.7Resultatet och behovet av den återinförda kontrollen vid inre gräns 
  
 Sverige har haft tillfälligt återinförda gränskontroller sedan 2015. Enligt regeringens senaste beslut i frågan ska denna ordning fortsätta till den 11 november 2021. Vad gäller platserna för de återinförda kon- trollerna är det Polismyndigheten som beslutar var och i vilken om- fattning dessa ska ske. Det är också Polismyndighetens ansvar att se till att kontrollerna motsvarar vad som behövs för att möta hotet mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten. 
  
 Platserna för de återinförda kontrollerna har i huvudsak varit de- samma över tid. Det är för närvarande följande platser som är aktuella: 
  
 36Se bl.a. Myndighetsgemensam lägesbild om organiserad brottslighet 2019, s. 23. 
  
 246 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 •Region Väst: Göteborgs hamnar, Halmstad hamn och Landvetter flygplats. 
  
 •Region Syd: Öresundsbron, Hyllie tågstation, Svågertorp station, Helsingborgs hamn, Malmö hamn, Trelleborgs hamn, Ystad hamn, Karlshamn hamn, Karlskrona hamn och Malmö Airport. 
  
 •Region Mitt: Västerås flygplats. 
  
 •Region Öst: Skavsta flygplats. 
  
 •Region Stockholm: Arlanda flygplats, Bromma flygplats och ham- narna i Stockholms län. 
  
 I samband med regeringens beslut om återinförd gränskontroll gör Polismyndigheten en ny riskbedömning som ligger till grund för beslutet om vilka platser som är aktuella för kontrollverksamhet. Ett underlag för riskbedömningen som upprättats i november 2019 visar att det vid de återinförda inre gränskontrollerna under perioden 
  
 1 
 maj–20 
  oktober 2019 rapporterades in åtgärder i mycket högre ut- sträckning än vid de yttre gränskontrollerna. Sammanlagt rapporte- rades under ovan nämnda period 3 717 åtgärder vid den inre gränsen jämfört med drygt 900 åtgärder vid den yttre. Med åtgärder avses bl.a. beslut om nekad inresa, asylansökningar, träffar i SIS (Schengens informationssystem) samt olika slag av brott, bl.a. dokumentmissbruk, narkotikabrott och människosmuggling. Alla åtgärder räknas i den statistik som bedömningen grundar sig på. En händelse, t.ex. en nekad inresa, kan i teorin generera flera olika åtgärder – beslut om nekad inresa och avvisning, beslut om förvar m.m. En person kan alltså generera flera åtgärder vid en gränspassage. Samtliga åtgärder i sta- tistiken är alltså inte av sådant slag att den förhindrat, förebyggt eller upptäckt ett brott eller förhindrat en olovlig vistelse. En träff i SIS kan signalera flera olika förhållanden. En träff kan t.ex. innebära att per- sonen är en tredjelandsmedborgare som ska vägras inresa i Phelps området eller att personen är internationellt efterlyst. En sådan träff genererar en fördjupad kontroll och eventuellt beslut om nekad in- resa och avvisning. En träff kan i andra fall signalera att personen är eftersökt i ett administrativt eller rättsligt ärende varvid åtgärden som efterfrågas är att ta personens kontaktuppgifter och meddela landet som utfärdat  
 SIS-notisen 
  om inresan. Den största delen av åtgärderna, 
  
 3103 eller drygt 80 procent, avsåg dock nekad inresa. Totalt 254 åt- 
  
 247 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 gärder avsåg träff i SIS, 49 åtgärder avsåg missbruk av dokument, 46 åtgärder avsåg förvar och sammanlagt 51 åtgärder avsåg olika slag av gränsöverskridande brott eller försök till sådana brott. 109 åtgär- der avsåg ansökan om asyl vid gräns och 93 åtgärder avsåg fördjupad inresekontroll. 90 procent av åtgärderna rapporterades in av Region Syd, vilket även hade varit fallet den föregående perioden. Det ska dock påpekas att det är svårt att dra några klara slutsatser av resultatet i geografiskt avseende då det framgår av underlaget att det på flera platser på grund av resursbrist inte genomförts så många kontroller som på andra platser. Det framgår också av underlaget att det vid vissa platser kan ske tillfälliga ökningar i antalet åtgärder i samband med nya trender i passagerarflödet. I vissa perioder kan exempelvis ett större antal personer från ett visst land försöka resa in via en viss gräns- övergång. Myndighetens allmänna bedömning var dock att flödena av irreguljär migration och personer med koppling till internationella brottsnätverk var höga på en del av de platser där gränskontroll var återinförd. Även förekomsten av människosmuggling på vissa av platserna motiverade fortsatta kontroller. 
  
 Under perioden november  
 2019–april 
  2020 hade 2 573 åtgärder rapporterats. Även här avsåg den större delen åtgärder, 1 942 eller 75 procent, nekad inresa, 325 åtgärder avsåg träff i SIS, 59 åtgärder av- såg missbruk av dokument, 56 åtgärder avsåg förvar och sammanlagt 25 åtgärder avsåg olika slag av gränsöverskridande brott. 54 åtgärder avsåg ansökan av asyl vid gräns och 60 åtgärder fördjupad inresekon- troll. Även denna period rapporterades drygt 90 procent av åtgärderna in av Region Syd. Skälen till nekad inresa var i huvudsak att fullstän- diga resehandlingar saknades eller att personen har haft oklart syfte med inresan. 
  
 Vad gäller denna sistnämnda period är siffrorna påverkade av det läge som orsakats av spridningen av sjukdomen  
 covid-19 
  i världen. För att förhindra spridningen av det virus som orsakar sjukdomen fattade regeringen i mars 2020 beslut om att tillfälligt stoppa icke nödvän- diga resor till Sverige över yttre gräns37. Även andra Schengenländer stängde sina gränser vilket reducerade passagerarflödena med om- kring  
 80–90 
  procent. Med anledning av detta minskade antalet hän- delser vid yttre gräns avsevärt och resurserna vid den inre gränsen kunde utökas. Även där minskade dock som sagt passagerarflödet vilket antas vara den huvudsakliga orsaken till ett minskat antal åt- 
  
 37Förordning (2020:127) om tillfälligt inreseförbud i Sverige. 
  
 248 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 gärder, trots ökad kapacitet att utföra kontroller. Man ser dock inom Polismyndigheten nya risker när trafiken så småningom återupptas, exempelvis kommer en del fysiska kontroller sannolikt ersättas med elektronisk distanskontroll vilket kan leda till brister i kontrollen. Statistiken visar också att antalet händelser ökade drastiskt under sommarmånaderna  
 (juli–september) 
  2020 och då även översteg antalet händelser under motsvarande period 2019. Både nekade inresor men också brukande av falska handlingar samt missbrukade äkta hand- lingar ökade kraftigt under perioden vilket avspeglades i antalet åt- gärder. 
  
 I den bedömning som tar sin utgångspunkt i den efterföljande perioden, dvs. maj till och med september 2020, anges att statistiken alltjämt är påverkad av den rådande pandemin. Det framförs också att den ökade kapaciteten att utföra kontroller vid den inre gränsen med- fört att kontroller kunnat genomföras på fler ankomster än annars vilket gjort att antalet rapporterade händelser ökat. Sammantaget med föregående period, dvs. under november  
 2019–september 
  2020 genom- fördes totalt över 2 700 kontroller vid den återinförda inre gräns- kontrollen och dessa resulterade i över 4 700 åtgärder. 
  
 Bedömningen för perioden maj till och med september 2020 är inte utformad på samma sätt som de föregående perioderna och tar inte avstamp i någon detaljerad redovisning av statistiken. Följande fram- går dock av den samlade bedömningen. Under den aktuella perioden konstateras ett högt flöde av personer kopplade till internationella brottsnätverk, främst vid vissa sjögränser, på andra platser konstateras höga flöden av människosmuggling och underrättelseinformation indikerar även flöden relaterade till människohandel. De irreguljära rörelserna in över Schengenområdets yttre gränser fortsätter alltjämt, främst till Grekland, Italien och Spanien, och så gör även de sekundära rörelserna inom området. Dessa sekundära rörelser har bl.a. Sverige som destinationsland, men Sverige anges också utgöra ett transitland i flödet av irreguljär migration. Sammantaget görs bedömningen att utfallet av genomförda kontroller visar att ett stort antal okända per- soner, irreguljära migranter, människosmugglare och personer i särskilt utsatta grupper, men även återvändande utländska stridande från krigs- drabbade områden, har goda möjligheter att ta sig till Sverige utan att riskera att upptäckas. Detta har bedömts i förlängningen kunna inne- bära ett hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten i landet. 
  
 249 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 12.8Antalet asylsökande, av- och utvisningsbeslut samt verkställighet 
  
 Att göra en exakt beräkning av hur många personer som uppehåller i Sverige i strid med utlänningslagstiftningen låter sig knappt göras eftersom en sådan beräkning förutsätter att det är känt hur många personer som kommer in i landet utan att ge sig till känna för myn- digheterna. Uppgifter som kan ge en bild av hur läget ser ut är dock statistik på hur många som ansöker om uppehållstillstånd, hur många som får avslag på sådana ansökningar och hur många som är efterlysta i verkställighetsärenden gällande avvisning eller utvisning. 
  
 Konflikten och krisen i Syrien och på annat håll i regionen ledde år 2015 till att flyktingar och migranter började kom till Europeiska unionen i stor omfattning, vilket i sin tur ledde till att en del allvarliga brister vid EU:s yttre gränser blev uppenbara. Det visade sig även att en del medlemsstater systematiskt började släppa igenom människor 
  
 istrid med Phelps och Dublinreglerna. Detta var den huvudsak- liga anledningen till att flera länder inom Schengenområdet åter- införde sina inre gränskontroller. Ur ett globalt perspektiv kan man se att antalet människor som tvingats på flykt stadigt ökat de senaste tio åren till följd av krig och andra katastrofer.38 
  
 Av statistik redovisad på Migrationsverkets hemsida framgår föl- jande.39 Under året 2015 inkom närmare 163 000 ansökningar om asyl till skillnad från dryga 81 000 året innan. 2016 var siffran nere på knappt 29 000 ansökningar. Därefter har antalet ansökningar legat på mellan 21 000 och 26 000 ansökningar (2017: 25 666, 2018: 21 502, 2019: 21 958). Under år 2020 har antalet asylsökanden sjunkit mar- kant; inkomna ansökningar fram till november uppgick till strax över 11 000. Den troliga förklaringen till detta är det tidigare nämnda utbrottet av sjukdomen  
 covid-19 
  som pågått i hela världen under året och påverkat möjligheten till rörelser över gränserna. 
  
 Migrationsverkets siffror rörande asylansökningar och avgjorda asylärenden visar att inte bara antalet sökanden har sjunkit utan också att antalet personer som får bifall till sin ansökan har minskat. År 2015 bifölls 55 procent av ansökningarna och räknade man bort ärenden där asylprövningen skulle övertas av en annan stat inom ramen för 
  
 38UNHCR:s rapport Global Trends, Forced Displacement in 2019 Buchanan. Hämtat  
 2021-10-28. 
  
 39Statistik, Asyl, Migrationsverket www.migrationsverket.se/Om- Migrationsverket/Statistik/Asyl.html. Hämtat  
 2020-11-06. 
  
 250 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lägesbild 
  
 Dublinförordningen samt ärenden som av något skäl avskrivits, var siffran 77 procent. Statistiken för 2016 visar på liknande siffror, men 2017 börjar antalet bifall sjunka och motsvarande siffror är 41 respek- tive 47 procent. År 2018 är siffrorna nere på 32 respektive 39 procent och 2019 på 27 respektive 35 procent. Under perioden  
 januari–oktober 
  2020 har endast 23 procent av ansökningarna bifallits. Av de ansök- ningar som inte fått bifall har majoriteten avslagits. Resterande ansök- ningar har övertagits av annan stat inom ramen för Dublinförord- ningen, eller av något skäl inte prövats i sak, t.ex. för att de avskrivits. En ansökan kan avskrivas bl.a. när den sökande avviker eller återtar sin ansökan. 
  
 Ett avslag på asylansökan innebär att den sökande ska bli avvisad eller utvisad. Ett sådant beslut verkställs i första hand frivilligt, dvs. genom att personen själv återvänder på frivillig väg. Om frivilligt åter- vändande inte sker är Migrationsverket den myndighet som i första hand ska verkställa beslut om avvisning eller utvisning. Migrations- verket får dock lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende för verkställighet till Polismyndigheten, om den som ska avvisas eller ut- visas håller sig undan och inte kan anträffas utan Polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet (12 kap. 14 § utlänningslagen). Polismyndig- heten ska därutöver verkställa Polismyndighetens egna beslut om avvisning, en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott och beslut om avvisning eller utvisning som ska verkställas på nytt, dvs. när beslutet redan verkställts men utlänningen därefter anträffas i landet på nytt. 
  
 Av Polismyndighetens statistik över utlänningsärenden kan man se att en stor del av de ärenden som Migrationsverket överlämnat för verkställighet överlämnats på den grunden att den avvisade eller ut- visade personen avvikit. Under senare år har fördelningen varit ca 80 procent överlämningar på grund av avvikande och endast 20 pro- cent på grund av antaget behov av tvång. Under maj 2020 vände dock denna trend och fördelningen ändrades genom att antalet ärenden där behovet av tvång bedömdes föreligga ökade.40 Det går också att utläsa att antalet ärenden som överlämnats från Migrationsverket, som är öppna hos Polismyndigheten, sedan 2016 legat runt 17 000– 18 000 ärenden, varav antalet ärenden med efterlysta personer legat 
  
 40Månadsrapport maj 2020 – utlänningsstatistik, Nationella operativa avdelningen, Gränspolis- sektionen. 
  
 251 
  
 Lägesbild 
  
 SOU 2021:92 
  
 stadigt på runt 12 000.41 Antalet av Polismyndigheten verkställda be- slut om av- och utvisning (omfattande både Polismyndighetens egna avvisningsbeslut som ärenden överlämnade från Migrationsverket och utvisning beslutad av domstol) minskade under perioden januari– augusti 2020 med 22 procent jämfört med samma period föregående år. 
  
 41Statistik över verkställigheter  
 2012–2019, 
  2020 och 2021, Polismyndigheten  
 https://polisen.se/om-polisen/polisens-arbete/granspolisen/statistik-granspolisverksamhet/. 
  Hämtat  
 2021-08-10. 
  
 252 
  
 Utredningens överväganden 
  
 13 En ny lag för gränsnära områden 
  
 13.1Det finns ett reformbehov 
  
 I de föregående avsnitten har utredningen redovisat den kartläggning av behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden som utredningen gjort. Vi har också redovisat en lägesbild avseende gräns- överskridande brottslighet och irreguljär migration. 
  
 I senare avsnitt kommer vi att närmare redovisa de slutsatser ut- redningen drar mot bakgrund av denna kartläggning, dvs. den gjorda behovsanalysen, och i vilken omfattning vi ser att det finns ett behov av förändringar av det nuvarande regelsystemet. 
  
 Redan nu bör det emellertid framhållas att utredningen har dragit den slutsatsen att de medel som myndigheterna har till sitt förfogande i landets gränsområden i dag inte är tillräckliga för att kompensera för avsaknaden av en kontroll vid den inre gränsen mot övriga Phelps länder och för att kontrollera den gränsöverskridande brottsligheten, i syfte att trygga den inre säkerheten i landet. Vi har också funnit att det i vissa avseenden finns behov av ändringar av regelsystemet för att komma till rätta med bristerna. 
  
 Som kommer att framgå i följande avsnitt har utredningen kommit fram till att det bör föreslås en särskild reglering för polisiära befogen- heter i gränsnära områden. 
  
 Vi föreslår utökade befogenheter för Polismyndigheten i gräns- nära områden i tre olika avseenden: 
  
 –utökade möjligheter att bedriva kamerabevakning och att behandla vissa uppgifter som samlats in genom kamerabevakning (se av- snitt 15.5 och 17.3), 
  
 –utökade möjligheter att göra inre utlänningskontroller och nya be- fogenheter kopplade till sådana kontroller (se avsnitt 19.4), samt 
  
 255 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 –utökade möjligheter att göra ingripanden i brottsförebyggande syfte (se avsnitt 20.5). 
  
 I vissa delar tillkommer befogenheterna även andra brottsbekämpande myndigheter, nämligen Kustbevakningen, Säkerhetspolisen och Tull- verket. 
  
 Nedan redovisar vi några utgångspunkter för den föreslagna regler- ingen. 
  
 13.2En ny lag för gränsnära områden 
  
 Utredningens förslag: Polismyndigheten ska ges utvidgade befog- enheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och för att bättre kunna kontrollera utlänningars rätt att vistas i Sverige. En del av dessa befogenheter ska också till- komma andra brottsbekämpande myndigheter. Befogenheterna ska endast gälla i gränsnära områden. Bestämmelser om befogen- heterna ska samlas i en ny lag. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 De förslag utredningen lämnar innebär i flera avseenden en reglering som är ny i svensk rätt. Dels föreslås ett regelverk som är tillämpligt endast i ett avgränsat geografiskt område vilket är mindre vanligt förekommande, dels föreslås utökade befogenheter som kan användas redan i ett mycket tidigt skede av brottsbekämpningen, innan någon förundersökning har inletts eller ens något konkret brott har begåtts. 
  
 Rent lagtekniskt finns det olika tänkbara sätt att inarbeta de före- slagna nya befogenheterna i befintlig lagstiftning. Detta skulle exem- pelvis kunna ske genom ändringar eller tillägg till bl.a. polislagen (1984:387) och utlänningslagen (2005:716) samt genom ändringar och tillägg i kamerabevakningslagen (2018:1200) och annan dataskydds- rättslig lagstiftning. 
  
 Vår bedömning är dock att en sådan uppsplittrad lösning skulle bidra till en mycket komplicerad och oöverskådlig lagstiftning som dessutom skulle kräva korshänvisningar som skulle medföra att den praktiska tillämpningen skulle bli mycket besvärlig. Övervägande skäl 
  
 256 
  
 SOU 2021:92 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 talar därför enligt vår mening i stället för att bestämmelser rörande de nya befogenheter som vi föreslår i huvudsak ska samlas i en ny separat lag. Detta förutses medföra en mer tillgänglig och överskåd- lig reglering. 
  
 Ett av våra förslag berör dock specifikt bestämmelserna i kamera- bevakningslagen och kommer därför också att föreslås som en änd- ring av den lagen (se avsnitt15.5.2). 
  
 13.3Den nya lagens benämning, innehåll och syfte samt förhållandet till annan lagstiftning 
  
 Utredningens förslag: Den nya lagen ska benämnas lagen med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära om- råden. 
  
 Det övergripande syftet med lagen är att möjliggöra vissa kom- pensatoriska åtgärder för att förhindra att avsaknaden av gränskon- troll vid de inre gränserna, särskilt när den tillfälligt återinförda gränskontrollen där tas bort, ska få negativa konsekvenser för den inre säkerheten i landet. 
  
 Lagen ska komplettera befintlig lagstiftning. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Den nya lagen 
  
 Den nya lagen ska innehålla särskilda bestämmelser om kontroll- och tvångsåtgärder som får vidtas i gränsnära områden. Lagen ska också innehålla en särskild bestämmelse om behandling av vissa uppgifter om fordon som samlats in genom kamerabevakning i eller i anslut- ning till sådana områden. Skälen för dessa bestämmelser och det när- mare innehållet i regleringen kommer att redovisas i kommande av- snitt. Det bör redan av lagens rubrik framgå att lagen har begränsad geografisk tillämplighet. Det bör också av rubriken tydligt framgå att lagen endast innehåller särskilda bestämmelser om polisiära befog- enheter och inte ersätter någon annan lagstiftning. Vi har därför valt att ge lagen benämningen lagen med särskilda bestämmelser om poli- 
  
 257 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 siära befogenheter i gränsnära områden (nedan lagen om gränsnära områden). 
  
 Lagens övergripande syfte är att möjliggöra vissa kompensatoriska åtgärder för att förhindra att avsaknaden av gränskontroll vid de inre gränserna ska få negativa konsekvenser för den inre säkerheten i landet. Det närmare syftet är att öka vissa brottsbekämpande myndigheters förmåga att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och utöka möj- ligheterna att kontrollera rätt till vistelse i Sverige. 
  
 Den nya lagen kommer att innehålla bestämmelser som berör flera olika myndigheter och dessutom i olika delar av deras verksamhet. Verksamheterna hos dessa myndigheter är redan föremål för författ- ningsreglering i stor utsträckning. Detta gäller i fråga om såväl den brottsbekämpande verksamheten som kontrollverksamheten. Vilka befogenheter respektive myndighets tjänstemän har i olika samman- hang framgår således av lag, liksom även möjligheterna till eventuell insamling och behandling av personuppgifter. Den nya lagens förhål- lande till annan lagstiftning behöver därför klargöras. 
  
 Utgångspunkten är att den nya lagen inte kommer att stå på helt egna ben, utan är avsedd att gälla vid sidan av och komplettera befint- lig lagstiftning på relevanta områden. Lagen samlar endast de särskilda befogenheter som föreslås tillkomma berörda myndigheter i just gräns- nära områden. Utöver den nya lagen kommer alltså samma regelverk som gäller i landet i övrigt att vara tillämpligt. 
  
 Förhållandet till polislagen 
  
 Polislagen innehåller allmänna bestämmelser om polisens uppdrag och allmänna principer för polisingripanden. Vidare innehåller lagen regler om vissa befogenheter för polismän vid brottsbekämpning utan- för förundersökningen. Lagen innehåller också särskilda bestämmelser om bl.a. uppgifter från transportföretag och dokumentation. 
  
 Den nya lagen är som sagt avsedd att gälla vid sidan av polislagen. I den mån förutsättningarna för det föreligger kan befogenheterna i polislagen givetvis utövas även i gränsnära områden. Såvitt avser Polis- myndigheten eller en polismans befogenheter enligt den nya lagen innebär detta vidare att polislagens bestämmelser gäller vid sidan om den nya lagen när denna tillämpas. Exempelvis gäller de i polislagen 
  
 258 
  
 SOU 2021:92 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 angivna allmänna principerna för polisingripanden (8 §), liksom be- stämmelserna om användning av våld (10 och 10 a §§). 
  
 Förhållandet till rättegångsbalken m.m. 
  
 Åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet kan enligt den nya lagen vidtas i ett tidigt skede innan någon förundersökning har inletts. Det rör sig om åtgärder på underrättelse- stadiet. I de fall det finns anledning att anta förekomsten av ett kon- kret brott, eller om sådana förutsättningar uppstår i samband med ett ingripande enligt lagen, ska rättegångsbalkens bestämmelser tillämpas i stället för den nya lagen. Den nya lagen påverkar inte heller tillämp- ningen av annan lagstiftning såsom exempelvis lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 
  
 Förhållandet till utlänningslagen 
  
 Den nya lagen kommer att ge polismän och kustbevakningstjänste- män utökade möjligheter att utföra sådana inre utlänningskontroller som regleras i 9 kap. 9 § första och andra stycket utlänningslagen och också ge dem utökade befogenheter att vidta vissa tvångsåtgärder i samband med sådana kontroller. I den delen gäller lagen utöver det regelverk som finns i utlänningslagen. Lagens förhållande till utlän- ningslagen beskrivs närmare i avsnitt 19.4.10. 
  
 Förhållandet till det dataskyddsrättsliga regelverket 
  
 I lagen ges Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket slut- ligen även rätt att under en viss tid behandla uppgifter om fordon som samlats in genom kamerabevakning i gränsnära områden och av vissa vägar i anslutning till sådana områden (tillfartsvägar). I denna del kom- pletterar den nya lagen brottsdatalagen (2018:1177) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, liksom andra föreskrifter som genomför dataskyddsdirektivet samt Säkerhetspolisens datalag (2019:1182). Övriga bestämmelser i ovan nämnda författningar gäller för behandlingen, om inget annat anges i lagen. Lagens förhållande till befintlig dataskyddsreglering beskrivs närmare i avsnitt 17.3.6. 
  
 259 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 13.4Särskilt om skillnaden mellan kontrollverksamhet och brottsbekämpning 
  
 Utredningens bedömning: En grundläggande utgångspunkt för utredningens överväganden är att det fortfarande måste upprätt- hållas en skiljelinje mellan kontrollverksamhet och brottsbekämp- ning. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Behovet av en skiljelinje 
  
 Flera av de myndigheter som har till uppgift att bekämpa brott be- driver också i större eller mindre utsträckning kontrollverksamhet av olika slag. Det gäller bl.a. Polismyndigheten (gränskontroll och ut- länningskontroll), Tullverket (gränskontroll och tullkontroll), Atkinson bevakningen (bl.a. gräns- och tullkontroller av sjötrafiken) och Skatte- verket (skatte- och avgiftskontroll). 
  
 I kontrollverksamhet är det vanligt med regler som tvingar den kon- trollerade att lämna korrekta och fullständiga uppgifter. Skyldighet att lämna över handlingar eller att bereda kontrollanten tillträde till exempelvis fordon och lokaler är också vanlig. Skyldigheterna kan vara sanktionerade på olika sätt. 
  
 Den som är misstänkt för brott får däremot aldrig tvingas att bidra till utredning eller bevisning, eftersom han eller hon därmed riskerar att belasta sig själv på ett sätt som strider mot rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i Europakonventionen. Rätten att tiga inne- bär att ingen får tvingas att avslöja sin egen brottslighet (förbudet mot ”selfincrimination”). 
  
 En verksamhet som omfattar både kontroll och brottsbekämp- ning, t.ex. gränskontroll, kan gradvis övergå från kontroll till brotts- misstanke. Omvänt kan en brottsmisstanke visa sig vara ogrundad men ge underlag för kontrollåtgärder. Vidare kan vid en kontroll, när brottsmisstanke uppkommit, föremål tas i beslag och användas som bevismedel i en brottsutredning. 
  
 Det finns inget formellt hinder mot att de iakttagelser som gjorts vid en kontroll och att de handlingar eller föremål som säkrats senare 
  
 260 
  
 SOU 2021:92 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 läggs till grund för en förundersökning. Det är emellertid viktigt att det görs klart för den kontrollerade om så blir fallet. 
  
 Utgångspunkten bör vara att det är först när det i kontrollverk- samhet finns anledning att anta att ett konkret brott har begåtts eller att någon utövar viss brottslig verksamhet som kontrollverksamheten övergår till att bli brottsbekämpande. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv slog mot denna bak- grund i sitt delbetänkande Brottsdatalag (SOU 2017:29) fast att grän- sen mellan kontrollverksamhet och brottsbekämpning är av stor be- tydelse, eftersom skyldigheten för den enskilde att medverka skiljer sig kraftigt åt beroende på om det är fråga om kontrollverksamhet eller en brottsutredning. Inom den dataskyddsrättsliga regleringen har också behandlingen av personuppgifter inom den brottsbekäm- pande verksamheten respektive kontrollverksamheten kommit att styras av olika regelverk. Där gäller i huvudsak brottsdatalagen (2018:1177) och myndighetsspecifik registerlagstiftning på brotts- datalagens område inom den brottsbekämpande verksamheten. Smith sonuppgiftsbehandling inom ramen för sådan kontrollverksamhet som nu berörts faller dock utanför brottsdatalagens tillämpningsområde i den mån den inte utförs i brottsbekämpande syfte. Det gäller även i de fall där kontrollen utförs av tjänstemän som också har brotts- bekämpande uppgifter. För sådan personuppgiftsbehandling gäller i stället den särskilda reglering som finns för den aktuella kontroll- verksamheten eller, om någon sådan inte finns, dataskyddsförord- ningens och dataskyddslagens bestämmelser. 
  
 Att bedöma vad som utgör den ena eller den andra typen av verk- samhet är inte alltid så lätt. Kontrollverksamheten leder inte sällan till att brott upptäcks eller förhindras, men det är inte själva syftet med verksamheten. Kontrollverksamheten är i första hand till för att stödja författningsenlig tillämpning av lagstiftningen, oavsett vilket område det är fråga om, och att upptäcka olika avvikelser. Även om gränsdrag- ningen ibland kan framstå som svår har det alltså i andra samman- hang ansetts föra för långt att betrakta all sådan kontrollverksamhet som ett sätt att förebygga brott.1 Detta gäller även när kontroll- verksamheten bedrivs av myndigheter som också har till uppgift att bekämpa brott. Utredningen delar denna uppfattning och vi ansluter oss till slutsatsen att det finns starka skäl att upprätthålla en skilje- linje mellan kontrollverksamhet och brottsbekämpning. När vi i det 
  
 1Se SOU 2017:29 s. 198 ff. och prop. 2017/18:232 s. 113. 
  
 261 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 följande diskuterar frågor om kontroll- och tvångsåtgärder, och inte minst kamerabevakning och behandling av personuppgifter, måste detta därför bäras kvar i minnet. 
  
 Gränskontroll och inre utlänningskontroll 
  
 Polismyndigheten har enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen ansvar för kontroll av personer enligt EU:s gränskodex. Tullverket och Atkinson bevakningen är skyldiga att hjälpa Polismyndigheten vid sådan kon- troll och Migrationsverket får efter överenskommelse hjälpa till vid kontrollen. 
  
 Gränskontroll kan ha olika syften. Frågor som rör migration, asyl, medborgarskap och liknande tillhör inte den brottsbekämpande verksamheten. Samtidigt kan gränskontrollen även ha betydelse för brottsbekämpningen, bl.a. av det skälet att vissa personer kan nekas inresa i landet på grund av att det finns risk att de kan komma att begå brott här (se 8 kap. 3 § första stycket 3 utlänningslagen). Brott kan också upptäckas eller förhindras i samband med en gränskon- troll. Detta innebär dock inte att gränskontrollen generellt kan anses ha ett brottsbekämpande syfte eller vara ett led i upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Det är, sett till helheten, för ett mycket litet antal personer i den totala resandeströmmen som kontrollen kan få betydelse från brottsbekämpningssynpunkt. 
  
 Polismyndigheten ansvarar också för den s.k. inre utlänningskon- trollen enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen. Med det avses kontroll av om personer som redan befinner sig i Sverige har rätt att vistas här. Kustbevakningen ska medverka i sådan kontrollverksamhet genom kontroll av och i anslutning till sjötrafiken. Den kontrollverksamhet som bedrivs med stöd av 9 kap. 9 § utlänningslagen syftar till att upp- rätthålla en efterlevnad av utlänningslagens regelverk och inte i första hand till att hitta den som på ett straffbart sätt bryter mot regelverket och lagföra honom eller henne. 
  
 Kontrollerna leder i vissa fall till att myndigheterna kan konsta- tera att rätt till vistelse föreligger och att skäl för vidare åtgärder därmed saknas. Kontrollerna kan också leda till olika administrativa förfaranden rörande avvisning och utvisning. I vissa fall kan kontrol- len leda till en anmälan om brott, t.ex. vid upptäckt av olovlig vistelse i landet eller att någon använder en falsk handling. Att det sist- 
  
 262 
  
 SOU 2021:92 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 nämnda aktualiseras i vissa av fallen, och det faktum att en olovlig vistelse alltid i och för sig är straffbar, innebär dock inte att kontroll- verksamheten som sådan har ett brottsbekämpande syfte. När myndig- heten vid en kontroll konstaterar att olovlig vistelse föreligger och att skäl att anmäla brott eller inleda en förundersökning föreligger övergår dock kontrollverksamheten till att utgöra brottsbekämpning. 
  
 När det kommer till att samla in uppgifter för att exempelvis ta fram profiler som underlag för kontroller i syfte att upptäcka irreguljär migration och bekämpa olovlig vistelse är utredningens uppfattning att detta är något som ligger utanför ramarna för kontrollverksam- heten. Ett sådant arbete får i stället anses ligga inom den underrät- telseverksamhet som bedrivs inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten. Det är en annan sak att underrättelsetjänsten kan förse kontrollverksamheten med information som kan användas för att genomföra kontroller. 
  
 Tullkontroll och brottsbekämpning 
  
 Även inom Tullverkets verksamhet kan det vara svårt att avgöra om en arbetsuppgift som Tullverket utför är ett led i det brottsbekäm- pande arbetet eller utgör tullkontroll. Ett skäl är att det ingår i Tull- verkets uppdrag att ingripa mot överträdelser av tullbestämmelser. Sådana överträdelser kan avse både administrativa tullbestämmelser och straffbestämmelser. Båda typerna av bestämmelser kan övervakas av samma tjänsteman. Åtgärderna kan dessutom sammanfalla i både tid och rum, t.ex. när någon stoppas för tullkontroll vid gränspassa- gen och ertappas med smuggelgods. Lagstiftningen skiljer inte heller alltid tydligt mellan Tullverkets brottsbekämpande verksamhet och dess övriga verksamhet. 
  
 Lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete tillämpas på internationellt tullsamarbete som har till syfte att förhindra, upptäcka, utreda eller beivra överträdelser av tullbestämmelser. Med det avses överträdelser av både tullbestämmelser och straffbestämmelser. Lagen omfattar således både brottsbekämpning och kontrollverksamhet. 
  
 Ett annat exempel på att det inte finns en helt tydlig gräns mellan kontrollverksamheten och brottsbekämpningen är tullagen (2016:253). Lagen reglerar i allt väsentligt kontroll av administrativa tullbestäm- 
  
 263 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 melser men innehåller också bestämmelser som syftar till att ta miss- tänkt narkotika i beslag. 
  
 Här kan också nämnas 2 kap. 10 § i Tullverkets brottsdatalag (2018:1694). Enligt bestämmelsen får personuppgifter som lämnas till Tullverket enligt 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen eller 4 kap. 6 § tullagen (2016:253), dvs. s.k. transportörsuppgifter, behand- las för att planera kontroller och välja ut kontrollobjekt för att utföra en uppgift som syftar till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Åtgärder som syftar till brottsbekämpning vidtas således inom ramen för tullkon- trollen. 
  
 13.5Några avgränsningar 
  
 Genom den kartläggning som vi gjort av vilka behov brottsbekäm- pande myndigheterna ser i gränsnära områden har det framkommit att såväl Polismyndigheten som Tullverket ser ett stort behov av en utökad tillgång till passageraruppgifter som Polismyndigheten får från flygtrafikföretag  
 (PNR-uppgifter, 
  Passenger Name Record) och andra transportföretag, gällande ankommande och avgående flyg och trans- porter. Behovet av att få tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  från färjetrafiken har särskilt lyfts fram. Även behovet av en utökad möjlighet att be- handla sådana uppgifter över tid har förts fram. Behoven har redo- visats närmare i avsnitt 11.3. 
  
 Polismyndigheten och Tullverket har bl.a. framfört att det hade varit av stor nytta om regleringen i 25 § polislagen respektive 4 kap. 
  
 6§ tullagen (2016:253) och 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets be- fogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) – beträffande andra transportörer än flyg- trafikföretag – hade ändrats så att skyldigheten att lämna passagerar- uppgifter inte var beroende av en begäran från myndigheten. 
  
 De nu redovisade behoven gällande transportörsuppgifter fram- står i och för sig som centrala för utredningens frågor och för myn- digheternas brottsbekämpande arbete vid landets gränser. Frågan om transportörsuppgifter har dock inte framhållits särskilt i utredning- ens direktiv och vi har av tidsmässiga skäl inte haft möjlighet att göra 
  
 264 
  
 SOU 2021:92 
  
 En ny lag för gränsnära områden 
  
 några överväganden i fråga om de framförda behoven i denna del. Det kan dock finnas skäl att göra det i ett annat sammanhang. 
  
 Polismyndigheten har vidare framfört att det i fråga om kontrollen av utlänningars vistelserätt finns behov av att få möjlighet att kunna omhänderta och tömma digitala media – såsom exempelvis mobil- telefoner – i syfte att utreda identitet, medborgarskap och brott. Detta behov har framförts även i samband med tidigare lagstiftningsären- den och även i redovisningen av det tidigare regeringsuppdraget om användningen av poliskontroller i områden nära inre gräns. Behovet redovisas i avsnitt 11.3.1. Inte heller denna fråga har framhållits sär- skilt i våra direktiv. 
  
 Återvändandeutredningen konstaterade i sitt betänkande Fernandez identitet (SOU 2017:93) att det är känt att det förekommer att ut- länningar inte bär sina identitetshandlingar på sig, men att de har fotografier av handlingarna i digitala media, som exempelvis i mobil- telefoner. De konstaterade vidare att det även i övrigt är sannolikt att information som finns lagrad i sådana digitala media kan bidra till att klarlägga utlänningens identitet och medborgarskap. Även frågan om i vilken utsträckning myndigheterna har möjlighet att omhän- derta och undersöka elektroniska informationsbärare framstår alltså som relevant för de frågor vi har att behandla. Frågan om undersök- ning av elektroniska informationsbärare kräver dock, som Återvänd- andeutredningen också funnit, ingående överväganden bl.a. i fråga om hantering av integritetskänslig information. Ett sådant arbete ryms inte heller inom utredningens uppdrag. 
  
 Här kan också nämnas att frågor rörande hanteringen av elektro- niska informationsbärare eller digitala media delvis behandlats av Beslagsutredningen, vars förslag bereds inom Regeringskansliet.2 
  
 2Se SOU 2017:100 Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov. 
  
 265 
  
 14 Gränsnära områden 
  
 14.1Inledning 
  
 Utredningens uppdrag är i huvudsak inriktat på polisiära åtgärder i gränsnära områden. Direktiven anger dock inte hur ett gränsnära om- råde definieras. När vi nu går fram med förslag i fråga om utökade befogenheter i gränsnära områden måste området definieras närmare. I det följande redovisar vi utredningens överväganden i fråga om vad som ska utgöra gränsnära områden. 
  
 Det kan redan här anmärkas att övervägandena i denna fråga hänger nära samman med vilka befogenheter våra förslag i övrigt omfattar och under vilka förutsättningar dessa är tänkta att kunna utövas. Även i de avsnitt som närmare rör de olika delarna av vårt förslag kommer 
  
 vialltså att återkomma till hur åtgärderna förhåller sig till den geo- grafiska avgränsningen. 
  
 14.2Gränsnära område – ett uttryck som inte definieras i gällande rätt 
  
 Direktiven anger inte närmare vad som menas med ett gränsnära om- råde och det finns inte heller någon legaldefinition av begreppet i gällande rätt. Framför allt inom Tullverkets verksamhetsområde före- kommer det dock bestämmelser som är geografisk begränsade till att gälla i Sveriges gränsområden. 
  
 Således ger tullagen (2016:253) tulltjänstemän rätt att i vissa om- råden stanna fordon för kontroll. Bestämmelser om detta finns i 4 kap. 
  
 11–12 
  §§ tullagen. Området anges vara följande: 
  
 267 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 •i trakterna vid Sveriges landgräns mot ett tredjeland, 
  
 •i trakterna vid Sveriges kuster, 
  
 •i närheten av eller inom en anläggning för tillfällig lagring, ett tullager eller en frizon, eller 
  
 •i närheten av eller inom en hamn, en flygplats eller ett annat om- råde som har trafikförbindelser med ett tredjeland. 
  
 I förarbetena till bestämmelsen anges följande: 
  
 Med uttrycket ”i trakterna vid” avses följande. Vid Sveriges landgräns mot Norge, som är det enda tredjeland Sverige har landgräns mot, samman- faller uttrycket med den 15 kilometer breda kontrollzonen längs riks- gränsen mot Norge som avses i 3 § 1 förordningen (2002:1054) om gräns- tullsamarbete med Norge. Vid Sveriges kuster torde uttrycket kunna ges motsvarande innebörd, dvs. som en 15 kilometer bred zon inåt land längs Sveriges kuster.” Vidare ”I närheten av” tullager, hamnar, flygplatser m.m. går inte att definiera lika tydligt. Begreppet används även i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Av propositionen Tullens befogenheter vid den inre gränsen (prop. 1995/96:166 s. 92) framgår att det är fråga om ett om- råde som är såväl tidsmässigt som geografiskt begränsat. Den geogra- fiska begränsningen kan t.ex. innebära att personen i fråga inte får be- finna sig längre bort från en flygplats än att det med stor sannolikhet kan antas att personen kommer från flygplatsen.1 
  
 I lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen), som reglerar Tullverkets kontroll vid in- och utförsel av vissa särskilt uppräknade varor vid sådana gränser, finns en liknande bestämmelse i 5 § med följande lydelse: Var och en är skyldig att stanna på en tulltjänstemans anmaning. Sådan anmaning får ges 
  
 1.den som i omedelbart samband med inresa till Sverige från ett annat  
 EU-land 
  eller vid utresa från Sverige till ett sådant land befinner sig i omedelbar närhet av gränspassage, om det behövs för att möjliggöra sådan kontroll som avses i 7 §, 
  
 2.den som anträffas i trakterna invid Sveriges landgräns mot ett annat  
 EU-land, 
  eller kuster, eller i närheten av eller inom flygplats eller annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat EU- land, om det finns anledning anta att han medför en vara som av- 
  
 1Prop. 2015/16:79 s. 186 f. 
  
 268 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 ses i 3 §, och att han inte fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 4 §. 
  
 Av den undersökning av andra Schengenländers regelverk som ut- redningen har gjort har det framkommit att tyska myndigheter har rätt att kontrollera en persons identitet i ett område som sträcker sig upp till 30 km från gränsen mot andra Schengenländer för att före- bygga eller hindra olaglig inresa i Tyskland eller för att förebygga vissa särskilt angivna brott. 
  
 Enligt den franska straffprocesslagen kan envar bli föremål för identitetskontroll i ett område mellan Frankrikes landgräns till andra Schengenstater och en linje som går 20 km innanför denna gräns, och därutöver på vissa allmänna platser i hamnar, på flygplatser, järnvägs- stationer och busstationer öppna för internationell trafik. 
  
 En liknande reglering finns även i Nederländerna där kontroll av utlänningar i vissa särskilt angivna syften får ske på flygplatser när flygningar ankommer från Schengenområdet, på tåg under högst 30 minuter efter det att landgränsen mot Belgien eller Tyskland har passerats eller, om tåget ännu inte har nått den andra stationen efter passerandet av gränsen, senast då tåget når den andra stationen efter passerandet av gränsen samt på vägar och vattenvägar inom ett om- råde som sträcker sig 20 km in i landet från landgränsen mot Belgien eller Tyskland. 
  
 Som framgått föreslår utredningen ett regelverk som ska gälla i gränsnära områden och som ger vissa brottsbekämpande myndig- heter särskilda befogenheter att vidta kontroll- och tvångsåtgärder. Dessa befogenheter innebär i viss utsträckning begränsningar i en- skildas grundlagsskyddade fri- och rättigheter, framför allt skyddet mot kroppsvisitation och husrannsakan, men också skyddet mot be- tydande intrång i den personliga integriteten (2 kap. 6 § regerings- formen). Dessa fri- och rättigheter får förvisso begränsas genom lag, men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demo- kratiskt samhälle och en begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Detta medför att behovet av ökade befogenheter måste vägas mot det in- trång dessa medför och att det gränsnära området inte bör vara större än vad som kan bedömas vara proportionerligt i det aktuella sam- manhanget. 
  
 269 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden som ligger till grund för hur det gränsnära områ- det bör avgränsas måste därför utgå från var Polismyndighetens behov av utökade befogenheter är störst. 
  
 14.3Vad som utgör ett gränsnära område bör bestämmas genom lag 
  
 Utredningens bedömning: Eftersom definitionen av ett gränsnära område kommer att avgöra den nya lagens huvudsakliga tillämp- ningsområde är definitionen också avgörande för i vilken utsträck- ning utökade befogenheter kan godtas. Definitionen bör därför an- ges i lag för att möta kraven i 2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Grundläggande bestämmelser om lagar och andra föreskrifter finns i 8 kap. regeringsformen (RF). Kapitlet innehåller bestämmelser om vem som har rätt att anta, ändra eller upphäva lagar och andra före- skrifter och hur sådan makt (normgivningsmakt) fördelas mellan olika aktörer. Bestämmelser om normgivningsmakt finns även i andra delar av RF, exempelvis i 2 kap. om grundläggande fri- och rättigheter. 
  
 I 8 kap. 1 § RF anges att föreskrifter meddelas av riksdagen ge- nom lag och av regeringen genom förordning. Föreskrifter kan också, efter bemyndigande av riksdagen eller regeringen, meddelas av andra myndigheter än regeringen och av kommuner. Ett bemyndigande att meddela föreskrifter ska alltid ges i lag eller i förordning. 
  
 All normgivning som har stor betydelse för enskilda eller för sam- hällslivet bör beslutas av riksdagen. Detta anses ge demokratisk legi- timitet men innebär också att förfarandet blir offentligt vilket ger möjligheter till kontroll och transparens. Härigenom säkras den lag- tekniska kvaliteten. Riksdagens beslutsområde enligt RF kallas ofta det primära lagområdet. Riksdagen kan dock delegera delar av området till regeringen. Vissa delar av det primära lagområdet kan dock inte delegeras och kallas därför för det obligatoriska lagområdet. Grundlags- 
  
 270 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 stiftaren har på dessa områden ansett att det är viktigt att det är riks- dagen och ingen annan som fattar beslut om rättsreglernas innehåll.2 Av 8 kap. 2 § 2 RF följer att föreskrifter ska meddelas genom lag om de avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna, under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhål- 
  
 landen. 
  
 I litteraturen har framförts att när det gäller begreppet skyldig- heter torde detta inbegripa förpliktelser att företa eller underlåta vissa handlingar. Vad som avses är ensidigt bestämda förpliktelser som den enskilde inte kan anses frivilligt ha underkastat sig.3 
  
 I 2 § erinras också om att även andra bestämmelser i RF uppställer krav på lagform (se nedan om 2 kap. 20 § RF). 
  
 I RF finns också bestämmelser rörande riksdagens möjligheter att bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter (se 8 kap. 3 och 5 §§). 
  
 I de fall riksdagen bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne, kan riksdagen också medge att regeringen bemyndigar en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela föreskrifter i ämnet (8 kap. 10 §). Riksdagen kan dock inte delegera direkt till en förvaltningsmyndighet. 
  
 Det skydd som finns i 2 kap. RF mot kroppsvisitation, husrann- sakan och liknande intrång, liksom mot sådant intrång som innebär övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (2 kap. 6 § RF) får endast begränsas i den utsträckning som anges i 
  
 2kap.  
 21–24 
  §§ och endast genom lag (2 kap. 20 § första stycket 2 RF). I 2 kap. 20 § andra stycket anges att de nu nämnda fri- och rättig- 
  
 heterna efter bemyndigande i lag endast får begränsas genom annan författning i vissa särskilt angivna fall. I dessa delegeringsfall är även subdelegation, dvs. medgivande från riksdagen att låta regeringen be- myndiga en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela föreskrifter i ämnet möjlig.4 
  
 Att bestämmelser rörande förutsättningarna för att använda tvångs- medel faller inom det obligatoriska lagområdet är givetvis helt klart. En fråga för utredningen har däremot varit om man kan bemyndiga 
  
 2Se Bull och Allen, Regeringsformen – en kommentar (2019, version 4, JUNO), Student- litteratur, s.186. 
  
 3Jermsten, Regeringsformen (1974:152), 8 kap. 2 §, Lexino  
 2021-01-01 
  (JUNO). 
  
 Stephens m.fl., Grundlagarna (1 jan. 2019, version 3A, JUNO), kommentaren till 2 kap. 
  
 20§ RF, jfr även prop. 1975/76:209 om ändring i regeringsformen s. 152. 
  
 271 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att med- dela föreskrifter om var bestämmelser om t.ex. tvångsmedel eller kamerabevakning ska gälla. Alltså – kan frågan om vad som utgör ett gränsnära område lämnas åt regeringen eller t.ex. Polismyndigheten att närmare bestämma på lägre författningsnivå? 
  
 Det skulle möjligen med hänvisning till 2 kap. 20 § andra stycket RF kunna sägas att eftersom det inte klart framgår där är det inte möjligt. Men, man skulle också kunna fundera över om bestämmelser om var på Sveriges territorium vissa inskränkningar i friheterna får göras i sig verkligen ska anses begränsa friheterna på ett sådant sätt att regleringen måste finnas i lag. 
  
 I den mån geografiska begränsningar i dag finns i fråga om förut- sättningarna att tillämpa tvångsmedel anges dessa ofta i lag, se t.ex. 27 § andra stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling, eller  
 5–7 
  §§ inregränslagen. I andra fall anges endast en yttre ram för en sådan begränsning, se t.ex. 2 § i lagen (1959:590) om gränstullsam- arbete med annan stat. 
  
 Här kan kort påminnas om artikel 8 i Europakonventionen som ger var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Flera straffprocessuella åtgärder är sådana att de kan anses inkräkta på dessa rättigheter, t.ex. husrannsakan. 
  
 Av artikel 8 följer ett krav på laglighet vid inskränkningar i dessa rättigheter. Kravet innebär att inskränkningar endast får göras med stöd i lag, men också att lagen måste uppfylla rimliga anspråk på rätts- säkerhet. Lagen måste ge skydd mot godtycke samt vara tillgänglig för allmänheten och tillräckligt preciserad för att inskränkningarna i rimlig utsträckning ska kunna förutses. 
  
 En aspekt av detta krav på tillgänglighet och precision kan vara frågan om på vilka platser en viss befogenhet kan utövas och hur tyd- ligt detta framgår av lagstiftningen, jfr här exempelvis Europadom- stolens avgörande i målet Skinner och Moody mot Förenade kunga- riket där frågan berörs.5 Domstolen uttalar i avgörandet som en all- män utgångspunkt: 
  
 “The level of precision required of domestic legislation – which cannot in any case provide for every eventuality – depends to a considerable de- gree on the content of the instrument in question, the field it is designed to cover and the number and status of those to whom it is addressed.” 
  
 5Gillan och Moody mot Förenade kungariket, dom 12.1. 2010. 
  
 272 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 Alltså, de krav på precision som kan ställas på lagstiftningen måste ses i relation till befogenheternas karaktär, befogenheternas omfatt- ning samt hur många och vilka individer bestämmelserna träffar. 
  
 Som framgår av redovisningen ovan är möjligheterna att bemyn- diga regeringen eller myndigheter att meddela föreskrifter om tvångs- medelsanvändning snävt. Det utrymme som finns tycks förutsätta att man anser att frågan om var befogenheterna ska få tillämpas i sig inte utgör en rättighetsbegränsning som måste ha stöd i lag. Man skulle då kunna argumentera för att även om ingen geografisk begränsning anges i en sådan lag framgår förutsättningarna för tillämpningen av tvångs- medlen där och kraven på lagform i RF skulle då vara uppfyllda. 
  
 Om lagstiftaren bedömer att det är oproportionerligt att låta Polis- myndigheten utöva vissa befogenheter på hela territoriet bör lagstif- taren enligt utredningens uppfattning i den mån det är möjligt dock redan genom lag föreskriva en geografisk begränsning. Det kan vara fråga om allt ifrån en begränsning i form av en yttre ram för det aktu- ella geografiska området till angivande av specifika platser. Den an- givna begränsningen utgör då en central förutsättning för att inför- andet av de nya befogenheterna ska vara godtagbart och inte anses gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett införandet. 
  
 Geografiska begränsningar för var befogenheterna ska få tillämpas bör alltså i sådana fall enligt vår uppfattning anges i lag. Om så inte sker lämnar lagstiftaren i praktiken proportionalitetsbedömningen åt någon annan och lagen kan då få ett vidare tillämpningsområde än vad lagstiftaren sett framför sig och ansett vara proportionerligt. 
  
 Eftersom definitionen av ett gränsnära område kommer att avgöra den nya lagens huvudsakliga tillämpningsområde är definitionen också avgörande för i vilken utsträckning utökade befogenheter kan god- tas. Definitionen bör därför, mot bakgrund av det som sagts ovan, anges i lag. 
  
 273 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 14.4Utgångspunkter för definitionen 
  
 Utredningens bedömning: Regleringen av gränsnära områden bör i första hand ta sikte på de mer centrala platserna för gräns- passage vid såväl yttre som inre gräns. Det är vid dessa platser som behovet av utökade befogenheter för att bekämpa gränsöverskri- dande brottslig verksamhet och kontrollera att regler om vistelse- rätt följs och upprätthålls får bedömas vara störst. Vidare är dessa platser sådana att personer kan förvänta sig kontroller i större ut- sträckning där än annars. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Utredningen har under kartläggningen valt att inte särskilt definiera begreppet gränsnära områden för att inte några behov eller centrala platser redan i det skedet skulle falla utanför definitionen och där- med inte omfattas av undersökningen. I stället efterfrågades vilka be- hov som ansågs föreligga i gränsnära områden mer allmänt och om behoven såg lika ut i alla gränsnära områden eller om de på något sätt skiljde sig åt mellan olika platser. 
  
 Polismyndigheten framförde i sina svar att myndighetens behov av utökade befogenheter ser lika ut oavsett var man tittar geogra- fiskt. Däremot framhöll Polismyndigheten att förutsättningarna kan se mycket olika ut från plats till plats med hänsyn till faktorer som geografi, folktäthet, polistäthet osv. Polismyndigheten konstaterade att utökade befogenheter därför också kunde förväntas medföra olika typer av vinster och ha olika stor påverkan på olika platser. På platser där det redan i dag bedrivs verksamhet i stor utsträckning och där det i större utsträckning förekommer myndighetsgemensamma insat- ser kan utökade befogenheter leda till resursbesparingar. I områden med låg polistäthet och avsaknad av myndighetsgemensam verksam- het kan det i stället leda till helt nya möjligheter att genomföra kon- troller och ingripanden. 
  
 Det har också under arbetets gång, i de diskussioner som förts med utredningens experter, framkommit att det är svårt att i alla lägen på förhand tala om på vilka geografiska platser behoven av ökade befogenheter föreligger. Detta gäller både i fråga om brottsbekämpande verksamhet som i verksamhet som syftar till att kontrollera utlän- 
  
 274 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 ningars vistelserätt. Osäkerheten har angetts bero på att platserna som är av intresse kan skifta och att framför allt mer organiserad kri- minalitet erfarenhetsmässigt visat sig vara mycket anpassningsbar i fråga om exempelvis rörelsemönster, rutter och modus och ofta ändrar mönster i förhållande till hur de brottsbekämpande myndigheterna utformar sin verksamhet. Polismyndigheten har även lyft fram att det inte alltid är på förhand känt var en viss brottslig verksamhet före- kommer och att ett stort behov hos Polismyndigheten är att få ökade möjligheter att samla in kunskap om företeelser som ännu inte är kända för myndigheten. Utredningen har förståelse för att det kan förhålla sig på detta sätt. 
  
 Av de rapporter och den statistik som utredningen tagit del av och redovisat i avsnitt 12 framträder dock en bild av att vissa platser tycks vara betydligt mer belastade av kriminella flöden än andra, där- ibland flera platser i södra Sverige (särskilt Öresundsbron), Arlanda och vissa hamnar med färjetrafik mot Baltikum och Polen. 
  
 Av erfarenheterna av de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns kan man också se att samma sak gäller sekundära rörelser och inflödet av personer som inte har rätt att vistas i landet. Behovet av sådana kontroller har bedömts vara som störst på i huvudsak samma platser allt sedan kontrollerna först infördes 2015. Det är även här huvudsakligen fråga om större flygplatser och hamnar samt Öresunds- bron6 (se avsnitt 12.7). 
  
 Polismyndigheten har framhållit att skälet till att rapporter och statistik främst pekar mot ett antal platser av mer central karaktär är att det är på sådana platser som det i dag finns myndighetsnärvaro och kontrollverksamhet av olika slag. Att statistiken bekräftar att dessa platser är av intresse för fortsatt närvaro kan enligt Polismyndigheten därmed inte tolkas som att behovet inte föreligger även på andra plat- ser. Detta är givetvis ett viktigt påpekande och det går inte att få någon klar bild över hur mörkertalet ser ut när det kommer till vare sig gränsöverskridande brottslig verksamhet av olika slag eller sekun- dära rörelser av migranter eller annan olovlig inresa från Phelps området. 
  
 6Region Väst: Göteborgs hamnar, Halmstad hamn och Landvetter flygplats. 
  
 Region Syd: Öresundsbron, Hyllie tågstation, Svågertorp station, Helsingborgs hamn, Malmö hamn, Trelleborgs hamn, Ystad hamn, Karlshamn hamn, Karlskrona hamn och Malmö Airport. Region Mitt: Västerås flygplats. 
  
 Region Öst: Skavsta flygplats. 
  
 Region Stockholm: Arlanda flygplats, Bromma flygplats och hamnarna i Stockholms län. 
  
 275 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 Trots att det alltså förhåller sig så att det som kan visas endast är det redan kända är det utredningens uppfattning att det är i de stora flödena av resenärer och gods som även de kriminella förflyttningarna och de sekundära migrantflödena huvudsakligen sker och kommer att ske och att dessa flöden av naturliga skäl är centrerade till vissa platser där logistiken för sådana rörelser och sådan trafik finns. 
  
 Polismyndigheten har också för egen del framfört att vissa platser, exempelvis gränsövergångar, utgör s.k. kanaliserande terräng, i bety- delsen att de utgör områden eller platser som på grund av sin geo- grafiska profil eller funktion och utformning tvingar aktörer till att passera dem för att uppnå sitt syfte (se avsnitt 11.3.1). 
  
 Med beaktande av vad som nu sagts framstår behovet av att införa en gränsnära zon som sträcker sig längs med hela Sveriges gräns och ett antal kilometer in i landet, där särskilda kontroll- och tvångsbefog- enheter ska gälla, inte som så stort att en sådan ordning skulle kunna anses proportionerlig. Det finns därför inte grund för att införa en så- dan reglering. Dessutom är många platser längs med Sveriges gräns tät- bebyggda områden och att låta en sådan zon som huvudregel sträcka sig in i sådana områden skulle föra för långt och utgöra en allt för stor inskränkning av människors fri- och rättigheter. 
  
 En utgångspunkt för våra förslag i det följande har vidare varit att bevakning, kontroller och ingripanden i första hand ska riktas mot flödet av personer och fordon som är på väg att resa in i eller ut ur landet. Det är i dessa flöden som exempelvis smuggling sker eller stöld- gods som är på väg att lämna landet kan hittas. Ju längre ifrån själva gränsen eller gränsövergången man befinner sig, desto svårare är det att knyta en person eller ett fordon till en gränspassage. 
  
 Utgångspunkten när de gränsnära områdena ska definieras har mot denna bakgrund varit att i första hand endast omfatta de centrala infar- terna till Sverige: internationella flygplatser och hamnar, Öresunds- bron och liknande platser samt vägar till och från utlandet. Frågan är hur dessa platser närmare ska definieras. 
  
 En viktig del i uppdraget, så som vi uppfattat det, är att lämna för- slag på polisiära åtgärder som kan fungera som kompensatoriska åt- gärder i förhållande till de avskaffade gränskontrollerna vid inre gräns inom Schengenområdet. 
  
 Den nya lagens tillämpningsområde kan därför inte utgå från de gränsövergångsställen som enligt gränskodexen finns i dag. Dessa tar sikte endast på gränsövergångar vid yttre gräns och omfattar därmed 
  
 276 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 inte några platser vid Sveriges gräns mot Norge, Danmark eller Finland och omfattar därutöver en större mängd mindre hamnar som, enligt bedömningar som redovisas nedan, bör falla utanför den nya lagens tillämpningsområde. 
  
 Ett sätt att avgränsa lagens geografiska tillämpningsområde skulle dock kunna vara att i lagen på motsvarande sätt ange de exakta plat- serna genom angivande av namn på platsen och därutöver närmare föreskriva exempelvis hur många kilometer omkring platsen lagen var tillämplig. En sådan reglering framstår dock både som alldeles för detal- jerad och för stelbent och riskerar att snabbt bli irrelevant, i vart fall i delar, när t.ex. någon internationell trafik ändrar rutt och i stället börjar gå till och från en annan destination. 
  
 Vi föreslår i stället att tillämpningsområdet avgränsas genom att det i lagen definieras vilken typ av platser som ska anses utgöra gränsnära områden. De platser det är fråga om är alltså vissa typer av hamnar, flygplatser, brofästen, tågstationer och vägar i anslutning till gräns- övergångar. 
  
 De områden som vi avser ska omfattas av lagens tillämpnings- område har inte endast det gemensamt att de alla utgör platser där gränsövergång kan ske. De utgör också huvudsakligen områden av en speciell karaktär i det avseendet att personer som befinner sig i sådana områden i samband med resa redan i dag har anledning att förvänta sig att kunna bli föremål för olika former av kontroller. 
  
 På flygplatser sker ingående säkerhetskontroller och kontroller av resehandlingar. Vid yttre gränser (och i dagsläget även inre) sker gräns- kontroller som innefattar både kontroll av resehandlingar, kontroll av identitet och slagningar i olika register. Kontrollen kan då även om- fatta genomsökning av bagage och till och med fordon. Resenärer har också anledning att förvänta sig att bli föremål för tullkontroll. 
  
 Därutöver är det inte ovanligt att gränsövergångar och platser i närheten av sådana övervakas elektroniskt, t.ex. genom kameraöver- vakning. En viktig utgångspunkt för utredningens överväganden är mot den bakgrunden att inskränkningar som sker i enskildas rörelse- frihet, kroppsliga integritet eller privatliv i sådana områden allmänt får anses vara mindre kännbara än om de skulle ske på många andra platser i landet. 
  
 277 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 14.5Samma tillämpningsområden för alla befogenheter 
  
 Utredningens bedömning: Den nya lagen ska ange vilka områden som enligt lagen definieras som gränsnära områden. Dessa områden ska bestämma lagens huvudsakliga tillämpningsområde. Lagen ska föreskriva ett gemensamt tillämpningsområde för de nya befogen- heterna. Från detta görs endast ett undantag gällande kamerabevak- ning. 
  
 Skälen för utredningens bedömning 
  
 Den nya lagen kommer som framgått att beröra tre olika typer av befogenheter: utökade möjligheter att bedriva kamerabevakning och att behandla vissa uppgifter som samlats in genom kamerabevakning (se avsnitt 15.5 och 17.3), utökade möjligheter att göra inre utlännings- kontroller och nya befogenheter kopplade till sådana kontroller (se avsnitt 19.4) och utökade möjligheter att göra ingripanden i brotts- förebyggande syfte (se avsnitt 20.5). 
  
 I fråga om dessa tre områden gör sig delvis olika hänsyn i fråga om enskildas integritet och inskränkningar i enskildas fri- och rättigheter gällande. När det gäller kamerabevakning kan så vara fallet även vid olika typer av bevakning eller olika typer av behandling av insamlat material. Exempelvis är kamerabevakning genom vilken en hel video- ström samlas in allmänt sett av känsligare natur än kamerabevakning genom vilken endast fordons registreringsnummer samlas in (s.k.  
 ANPR-teknik, 
  Automatic Number Plate Recognition). 
  
 Ett sätt att hantera denna problematik är att göra tillämpnings- området för den nya lagen snävt så att samtliga befogenheter med råge kan godtas inom det angivna området. Ett sådant regelverk kan dock riskera att begränsa myndigheterna i onödigt stor utsträckning och kan därutöver riskera att bli stelbent. Om ett större antal platser där gränsen kan passeras helt skulle falla utanför tillämpningsområ- det skulle det också öppna upp för kriminella aktörer att välja dessa alternativa vägar in i landet. Detta är givetvis alltid möjligt så länge inte hela gränssträckan omfattas av det nya regelverket, men risken bör minimeras i möjligaste mån. 
  
 278 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 Ett system av det här slaget skulle också behöva kompletteras med en ”ventil”, dvs. en möjlighet att utvidga lagens tillämpningsområde till andra platser där det av särskilda skäl anses föreligga ett behov av de befogenheter som lagen ger. Ju snävare det huvudsakliga området definieras, desto oftare skulle behovet av att tillämpa en sådan ventil sannolikt uppstå. En för snäv definition skulle således skapa ett system som inte framstår som vare sig särskilt ändamålsenligt eller effektivt och riskerar att skapa stor osäkerhet kring var den nya lagen gäller vid varje givet tillfälle. 
  
 Ett annat sätt skulle vara att skapa ett delat system, där möjlig- heten till kontroll- och tvångsåtgärder av mer ingripande natur var begränsade till endast vissa platser eller områden, medan andra befog- enheter kunde ges ett vidare tillämpningsområde. Något som särskilt övervägts är om de bestämmelser, eller delar av dessa, som vi föreslår och som gäller kamerabevakning skulle ges särskilda tillämpnings- områden. 
  
 Om lagen delas upp i allt för många olika tillämpningsområden riskerar den dock att bli svåröverskådlig och svårtillämpad i den ope- rativa verksamheten. Tullverket har lyft fram att de redan arbetar med ett antal olika geografiska områden där olika regelverk gäller och att sådana regelverk försvårar för tjänstemännen på fältet. Sådana farhågor har också lyfts fram från både Polismyndigheten och Kustbevakningen. 
  
 Ett annat problem med flera olika tillämpningsområden inom lagen är att de olika delarna delvis är tänkta att fungera som ett system. Kamerabevakningen är exempelvis tänkt att kunna fungera som ett signalsystem för ingripanden och kontroller. Möjligheten till kamera- bevakning blir därmed inte fullt ut lika effektiv om ingripanden och kontroller inte får utföras på platsen för bevakningen. På samma sätt blir arbetet med ingripanden och kontroller inte lika effektivt om det inte bedrivs kamerabevakning på platsen. 
  
 Det sagda betyder givetvis inte att det ena blir helt verkningslöst utan det andra. Ingripanden kan givetvis grundas på information från andra källor och kameror kan användas även i andra syften, t.ex. kan de förväntas ha en preventiv effekt, insamlade uppgifter kan användas som bevisning i eventuella brottsutredningar och materialet kan an- vändas i underrättelsearbete. Systemet skulle emellertid riskera att bli betydligt mindre effektivt. Som exempel kan ges den situationen att kamerabevakning skulle ske i områden där ingripanden eller kontroller enligt den nya lagen som huvudregel inte var tillåtna. Om det insam- 
  
 279 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 lade kameramaterialet gav skäl för bedömningen att sådana befogen- heter hade behövts på en viss plats hade kamerabevakningen blivit mindre effektiv om myndigheterna i alla lägen var hänvisade enbart till de möjligheter de förfogar över redan i dag. Den nya lagen hade enligt vår uppfattning i ett sådant läge i stället behövt innehålla en be- stämmelse som möjliggjorde aktivering av kontroll- och tvångsåtgär- derna genom ett särskilt beslut. Inte heller ett sådant system fram- står som särskilt effektivt och riskerar även det att skapa osäkerhet kring lagens tillämpningsområde. 
  
 Den osäkerhet rörande lagens tillämpningsområde som beskrivits gäller såväl i förhållande till de tjänstemän som ska tillämpa lagen och utöva befogenheterna som de enskilda individer som kan bli föremål för bevakning, ingripanden och kontroller. Lagen blir helt enkelt mindre förutsebar för alla. 
  
 För många tillämpningsområden, ventiler och beslutssteg riske- rar alltså att göra lagstiftningen komplicerad och svårtillämpad. En strävan som utredningen har är att det förslag som lämnas ska bidra till att skapa ett rättssäkert men också ett effektivt system. För båda dessa förutsättningar är det en fördel om systemet är så tydligt och enkelt som är möjligt med beaktande av såväl myndigheternas behov som enskildas integritetsintressen. Utredningen har landat i att det mest ändamålsenliga är att föreskriva ett gemensamt tillämpnings- område för de nya befogenheter som anges i lagen. Från detta görs dock ett undantag gällande kamerabevakning. De närmare skälen för detta redovisas i avsnitt 15.5.2. Det skapas också en möjlighet att utsträcka området genom en ”ventil”, se avsnitt 14.7. 
  
 14.6Den närmare definitionen 
  
 Utredningens förslag: Med gränsnära område ska i den nya lagen avses 
  
 –flygplatser för kommersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flygplatser, 
  
 –hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot ut- landet och områden i närheten av sådana hamnar, 
  
 –gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar, 
  
 280 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 –broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och områden i närheten av sådana förbindelser, 
  
 –tågstationer för trafik direkt mot utlandet och områden i när- heten av sådana stationer, och 
  
 –platser som omfattas av en föreskrift enligt en ventilbestäm- melse i lagen. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Definitionen bör bygga på platstyper 
  
 Som vi konstaterat ovan ska definitionen av begreppet gränsnära område i första hand utgå från de huvudsakliga infarterna i landet. Vad som förenar samtliga dessa platser är att de alla utgör platser där gränspassage kan ske, dvs. att de på ett eller annat sätt har trafik direkt mot utlandet. 
  
 Som vi tidigare konstaterat skulle en förteckning över exakta platser för lagens tillämpning leda till en alltför stelbent reglering. Vår bedöm- ning är dock att lagens tillämpningsområde måste vara geografiskt begränsat och, främst av proportionalitetsskäl, inte kan omfatta hela landets gräns. Vi föreslår därför att tillämpningsområdet avgränsas genom att det i lagen definieras vilken typ av platser som ska anses utgöra gränsnära områden enligt den föreslagna regleringen. De platser det är fråga om är vissa hamnar, flygplatser, brofästen, tågstationer och vägar i anslutning till gränsövergångar. 
  
 Flygplatser för kommersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flygplatser 
  
 Att flygplatser med internationell trafik bör omfattas av lagens defi- nition framstår i det närmaste som självklart. Det är också på bl.a. sådana platser Polismyndigheten har bedömt att det finns behov av återinförda gränskontroller vid inre gräns. 
  
 De flygplatser som ska utgöra gränsnära områden ska vara sådana där två i lagen angivna kriterier är uppfyllda. Det ska på flygplatsen förekomma trafik mot utlandet. Det borde i de flesta fall inte leda till några svårigheter att bedöma när detta är fallet. 
  
 281 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 Vidare ska det vara fråga om kommersiell trafik, alltså trafik som bedrivs affärsmässigt. Skälet till denna begränsning är att det inte fram- står som proportionerligt att som huvudregel göra lagens bestämmelser om tvångs- och kontrollåtgärder tillämpliga på platser där det endast sporadiskt förekommer trafik från utlandet med enskilda utländska flygplan. 
  
 Hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot utlandet och områden i närheten av sådana hamnar 
  
 Även när det kommer till större hamnar med trafik mot utlandet är det i det närmaste självklart att dessa ska omfattas av lagens tillämp- ningsområde. Även på sådana platser har Polismyndigheten bedömt att det finns behov av återinförda gränskontroller vid inre gräns. Vidare framgår av de rapporter som redovisats i kartläggningen att den inter- nationella organiserade tillgreppsbrottsligheten i stor utsträckning rör sig över gränserna med fordon via färja, bl.a. mot Baltikum eller Polen, när stöldgods ska transporteras ut ur landet. Resultaten av det myn- dighetsgemensamma arbetet mot den organiserade tillgreppsbrotts- ligheten, bl.a.  
 TKP-samverkan 
  (Tull, Kust, Polis), visar också att kontroller i vissa hamnar har varit effektivt och gett resultat i form av exempelvis beslag av misstänkt stöldgods. 
  
 Vad gäller hamnar kan inledningsvis konstateras att det i Sverige finns ett stort antal hamnar av olika slag och med olika typer av trafik. Någon fulltäckande överblick över mängden och typen av hamnar har utredningen inte haft möjlighet att skaffa sig. 
  
 Viss ledning i fråga om vilka hamnar som huvudsakligen används vid gränspassage kan man dock få genom att studera Polismyndig- hetens föreskrifter om gränsövergångsställen (PMFS 2015:5, FAP  
 272-2). 
  Föreskriften är beslutad med stöd av 8 kap. 13 § 5 utlännings- förordningen (2006:97) och anger var det ska finnas gränsövergångs- ställen enligt gränskodexen. Den tar därmed uteslutande sikte på passager över yttre gräns. Föreskriften innehåller en förteckning över orter eller platser med gränsövergångsställen. Såvitt gäller fartyg är förteckningen uppdelad i gränsövergångsställen för handels- och passa- gerarfartyg, fiskefartyg och fritidsfartyg. I den förstnämnda kategorin finns 53 orter eller platser angivna, men ett flertal av dessa omfattar flera hamnar. För fiskefartyg anges elva platser och för fritidsfartyg är antalet 40. 
  
 282 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 Det framgår av föreskriften att flera av hamnarna har trafik av flera slag. Således har flera hamnar både trafik med handelsfartyg och kryssningsfartyg, men i flera fall också fiske- eller fritidsfartyg. En hamn eller en ort kan således återkomma i flera kategorier i förteck- ningen. 
  
 Det kan här också nämnas att det av statistik från Trafikanalys – myndigheten som bl.a. ansvarar för att samla in, sammanställa och sprida statistik på transportområdet – framgår att det är främst ett tiotal hamnar som står för över 90 procent av passagerartrafiken.7 
  
 Hamnområden kan i flera fall vara av en något annan karaktär än t.ex. en flygplats. Så är möjligen inte fallet om det är fråga om en något större hamn avsedd i huvudsak för kryssningsfartyg eller större passa- gerarfärjor eller en hamn avsedd endast för godshantering. Däremot är hamnar för fritidsfartyg ofta platser där personer befinner sig av andra skäl än för att resa och utgör inte sällan platser för rekreation med stränder, restauranger, strandpromenader och liknande. Samma sak kan i viss mån gälla för i vart fall mindre fiskehamnar. Sådana plat- ser är till sin natur mer känsliga ur integritetssynpunkt när det kommer till frågor om exempelvis kamerabevakning. De utgör i regel inte heller sådana platser där människor allmänt sett räknar med att bli föremål för kontroller eller ingripanden från myndigheter. 
  
 Polismyndigheten, och även Tullverket, har framfört att det före- kommer illegala flöden även i mindre hamnar och att det finns behov av att kunna bevaka även sådana platser för att kunna fånga dessa flöden. Utredningen ifrågasätter inte att det kan förhålla sig så, men det saknas underlag för att säga att behovet i mindre hamnar är kon- tinuerligt på det sätt som får anses gälla för större hamnar med regel- bunden gods- och passagerartrafik. 
  
 Det finns således flera skäl till att begränsa den typ av hamnar som ska omfattas av lagens tillämpningsområde. Detta har vi valt att göra genom att låta definitionen endast omfatta hamnar för kommer- siell handels- och passagerartrafik. Därmed avses trafik med handels- och passagerarfartyg som används i en affärsmässig verksamhet där gods eller passagerare transporteras. Innebörden av denna avgränsning är att de i lagen medgivna befogenheterna inte får utövas i hamnar för fritidsfartyg och fiskeriverksamhet utan denna rätt är begränsad 
  
 7Se statistiktabell Sjötrafik 2019, tabell 1, Trafikanalys. Hamnarna anges vara Stockholm, Helsingborg, Ystad, Visby, Trelleborg, Nynäshamn, Göteborg, Strömstad, Kapellskär och Grisslehamn, www.trafa.se/sjofart/sjotrafik/. Hämtat  
 2021-03-31. 
  
 283 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 till de hamnar där internationell passagerar- och godstrafik förekom- mer. I de fall det förekommer trafik av flera slag i ett och samma hamnområde får befogenheterna endast utövas i de delar av området där trafik av det sistnämnda slaget förekommer. 
  
 Eftersom begreppet handels- och passagerarfartyg även förekom- mer i den ovan nämnda föreskriften rörande gränsövergångsställen är det viktigt att poängtera att det inte är innehållet i den föreskriften som avgör vilka hamnar som omfattas av den nya lagens tillämpnings- område. Vissa hamnar som omfattas kan sannolikt förekomma även i förteckningen i föreskriften men den nya lagen är avsedd att vara tillämplig även vid hamnar med enbart Schengenintern trafik. 
  
 De områden som ska omfattas av denna definition ska vidare, på samma sätt som gäller för flygplatser, vara områden där det före- kommer trafik mot utlandet. 
  
 Gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar 
  
 Sverige har riksgräns på land mot Norge och mot Finland. Riks- gränsen på land mellan Sverige och Norge går från Idefjordens västra strand i Bohuslän upp till Treriksröset. Denna gräns är sammanlagt 1 619 km lång och går genom mycket skiftande landskapstyper. Riksgränsen på land mellan Sverige och Finland går från Treriksröset ner till Haparanda och ut genom Haparanda skärgård samt en kort sträcka på ön Märket i Ålands hav. Denna gräns är sammanlagt ca 586 km lång och följer huvudsakligen djupfårorna i Könkämäälven, Muonioälven och Torneälven.8 Längs med nu nämnda landgränser går ett stort antal vägar av varierande storlek och vägtyp vilka utgör in- och utfartsleder till och från Sverige. 
  
 Eftersom landgränsen går mot andra Schengenstater förekommer som huvudregel inte några gränskontroller vid dessa gränser. Det finns inte heller några gränsövergångsställen enligt gränskodexen i anslut- ning till landgränsen. Däremot har Tullverket ett antal fasta tullsta- tioner, bl.a. i Haparanda, Tärnaby, Storlien, Idre, Eda och Hån. Vid tullstationen i Haparanda bedrivs också fast kamerabevakning. Tull- verket har också enligt vad som tidigare anförts rätt att bedriva kon- 
  
 8Sveriges riksgränser, Lantmäteriet  
 www.lantmateriet.se/sv/Om-Lantmateriet/Samverkan- 
  
 med-andra/sveriges-riksgranser/. 
  Hämtat  
 2021-04-01. 
  
 284 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 trollverksamhet med stöd av inregränslagen i anslutning till gräns- passager längs med landgränsen. 
  
 Av Tullverkets beslagsstatistik framgår vidare att de flöden i vilka vapen och narkotika smugglas bedöms utgöras av resandeflödet i personbil och buss samt i det tunga flödet, bl.a. i lastbilar, via färja men också via fasta förbindelser (se avsnitt 12.3 och 12.4). Även de som sysslar med människohandel använder enligt de rapporter vi tagit del av i kartläggningen inte sällan bil och buss för att transportera offren till Sverige (se avsnitt 12.5). 
  
 De fasta vägförbindelserna är mot denna bakgrund inte utan in- tresse när det ska slås fast vad som ska utgöra gränsnära områden i den nya lagens bemärkelse. Det har också framförts farhågor om att om inte alla gränsövergångar i vägnätet omfattas av lagens tillämp- ningsområde så kommer de kriminella aktörerna anpassa sig, ändra rörelsemönster och förflytta transporter från de större passager som kanske i dag huvudsakligen används till andra mindre vägar som pas- serar gränsen. 
  
 Eftersom det längs med Sveriges landgräns mot Norge och Finland löper ett mycket stort antal vägar av olika storlek måste det dock noga övervägas i vilken utsträckning dessa ska omfattas av lagens tillämpningsområde. Ett minimialternativ skulle vara att låta endast området i närheten av gränsövergångar vid de största vägarna utgöra gränsnära områden. Detta skulle exempelvis kunna uttryckas som en gränsövergång som utgörs av en Europaväg mot utlandet. 
  
 När vi övervägt sådana alternativ har det dock snabbt stått klart att en sådan avgränsning skulle göra regelverket tandlöst och med- föra olyckliga konsekvenser för myndigheternas verksamhet. Som exempel kan anföras situationen att en viss europaväg skulle kamera- bevakas och kontrolleras genom annan myndighetsnärvaro. Vid denna europaväg skulle myndigheterna ha ett antal befogenheter enligt den nya lagen. Personer som passerar denna plats skulle under vissa förut- sättningar kunna bli föremål för olika kontroller och ingripanden, t.ex. kroppsvisitation eller en inre utlänningskontroll. 
  
 Endast en kortare bit ifrån europavägen går en mindre väg. Denna väg skulle inte omfattas av lagens tillämpningsområde om den inte ligger så nära att den kan anses utgöra en del av området i närheten av europavägen. På denna väg skulle myndigheterna inte ha samma be- fogenheter. Det är lätt att i den situationen se att sådana personer som vill undvika kontroll skulle välja den väg som inte är en europaväg. 
  
 285 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 En sådan avgränsning framstår alltså som mycket olycklig och bör i möjligaste mån undvikas. 
  
 Denna argumentation kan föras gällande samtliga vägar och givet- vis även gällande andra platser. Det finns alltid ett alternativ sätt att ta sig fram om man så önskar, särskilt om man önskar undgå myn- digheternas kontroll. Det enda sättet att helt undvika en sådan effekt är att göra regleringen heltäckande. Som vi redan konstaterat i det före- gående är det emellertid inte en godtagbar lösning ur proportionali- tetssynpunkt. 
  
 Polismyndigheten har också framfört att om avgränsningen gällan- de vägar är för begränsad måste den, för att regelverket inte ska bli verkningslöst, åtföljas av en möjlighet att under vissa förutsättningar utvidga tillämpningsområdet; en möjlighet som omedelbart skulle be- höva utnyttjas beträffande ett flertal platser. Inte heller en sådan lag- stiftning framstår som ändamålsenlig. 
  
 Flera platser i det allmänna vägnätet utgör större gränspassager som bevakas av i vart fall Tullverket mer eller mindre kontinuerligt. Som exempel kan ges de ovan nämnda tullstationerna. Långt ifrån alla platser där en väg passerar gränsen till Norge eller Finland utgör dock sådana platser. Vid vissa gränsövergångar finns märkning genom skyltar eller gränsrösen, men på andra platser saknas sådan märkning. Många vägar är mindre och gränsen kan i vissa fall sannolikt passeras relativt obe- märkt. 
  
 Sådana mindre vägar som nu beskrivits skiljer sig alltså i sin karak- tär märkbart från exempelvis flygplatser, hamnar och större brofästen. På samma sätt som vi resonerat kring mindre hamnar skulle det rör- ande dessa platser kunna sägas att de till sin natur inte utgör sådana platser där människor allmänt sett räknar med att bli föremål för kon- troller eller ingripanden från myndigheter. De kan vidare ligga i när- heten av bostadsområden eller andra liknande platser som gör att de även ur den aspekten är mer integritetskänsliga till sin natur. När det gäller vägnätet finner utredningen dock skäl att göra en i viss mån annan bedömning än när det gäller hamnar. 
  
 Vägnätet är till för fordonstrafik och vägarna utgör inte på samma sätt som exempelvis småbåtshamnar platser för rekreation. Över- huvudtaget utgör inte vägarna platser där människor uppehåller sig i någon större utsträckning utan platser där människor passerar kort- varigt med ett fordon. Den som framför ett fordon har alltid att räkna med att bli föremål för trafikkontroller av olika slag, t.ex. hastighets- 
  
 286 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 kontroller (även genom automatisk hastighetsövervakning), körkorts- kontroller eller nykterhetskontroller. Vidare har enskilda, som fram- gått ovan, alltid att räkna med att bli föremål för tullkontroll när de passerar en gräns in till Sverige, även om detta sker på en mindre väg. Enligt vår uppfattning gör sig därmed inte samma integritetsintressen gällande för trafik på vägnätet som det kan göra för hamnar för fri- tidsfartyg, allmänna torg eller liknande. 
  
 Sett till de ovan redovisade problem som en snäv avgränsning skulle kunna föra med sig, och det behov som framför allt Polismyndigheten i ljuset av detta har lyft fram av att en större mängd vägar omfattas av lagens tillämpningsområde, kan vi inte se att de integritetsvinster som en snäv definition här skulle medföra är tillräckligt stora. Det kan här särskilt framhållas att utredningens uppdrag inte endast är att in- föra lagändringar för att kompensera för en avskaffad gränskontroll vid inre gräns utan i ett bredare perspektiv tar sikte på bekämpningen av gränsöverskridande brottslighet. I det avseendet kan även bevak- ning eller kartläggning av enstaka rörelser vara av intresse och insam- ling av sådana uppgifter t.ex. visa sig betydelsefulla vid utredning om brott och leda till viktiga nya upptäckter. 
  
 Lagen bör därför göras tillämplig över vägnätet i stort vid platser där vägen korsar Sveriges gräns. Lagen bör dock i huvudsak vara tillämp- lig på allmänna vägar och inte på enskilda vägar eller mindre leder, t.ex. skoterleder, i den mån sådana går över en gräns. Lagen bör alltså kunna tillämpas vid alla gränsövergångar som utgörs av en allmän väg till utlandet. 
  
 Det kan här särskilt framhållas att det med en sådan här lösning, trots att det inte skulle föreligga några rättsliga hinder för det, inte heller kan förväntas att samtliga gränsövergångar som utgör allmän väg skulle komma att vare sig kamerabevakas eller bli föremål för polisiär närvaro på någon mer kontinuerlig basis. För detta finns inget behov och knappast heller tillräckliga polisiära resurser. 
  
 De platser där insatser kommer att göras kommer sannolikt i stället väljas ut på grundval av underrättelser eller annan information som myndigheterna har tillgång till och som ger skäl för en intensifierad kontrollverksamhet, antingen på mer fast basis eller tillfälligt. Enligt vad som framgår av senare avsnitt där vi redogör för vilka befogen- heter lagen ska medge är det inte heller fråga om att tillåta några syste- matiska kontroller av trafik som passerar Schengeninterna gränser. Det kommer därför inte att framstå som särskilt effektivt för myn- 
  
 287 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 digheterna att ha närvaro på platser utan att sådan information före- ligger. 
  
 Broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och områden i närheten av sådana förbindelser 
  
 På samma sätt som kartläggningen visar att vissa hamnar utgör cen- trala platser för förekomsten av gränsöverskridande brottslig verksam- het och irreguljär migration visar den att även Öresundsbron utgör en sådan plats. Polismyndigheten och Tullverket har också framfört att Svinesundsbron är en plats av stort intresse för myndigheternas verksamhet. Utredningen har inte haft skäl att ifrågasätta detta. Denna typ av förbindelser utgör inte sällan centrala trafikleder och faller dessutom i flera fall in under föregående punkt gällande gränsöver- gångar som utgörs av allmän väg. Vad gäller Öresundsbron förhåller det sig dock på ett annat sätt. 
  
 Motorvägen över Öresund, dvs. på själva Öresundsbron, och en del av den motorväg med tillhörande av- och påfarter som leder till överfarten utgör i stället enskild väg. Den förbindelsen omfattas såle- des inte av den föregående punkten. Det finns därmed skäl att i lagen särskilt ange att denna typ av platser ska omfattas av definitionen. 
  
 Tågstationer för trafik direkt mot utlandet och områden i närheten av sådana stationer 
  
 Över den svenska gränsen förekommer också tågtrafik bl.a. till och från grannländerna Norge, Finland och Danmark. På samma sätt som gäller för vägar framstår det som relevant att möjliggöra de kontroll- och tvångsåtgärder som den nya lagen medger även vid stationer av- sedda för tågtrafik direkt mot utlandet; både för att fånga upp de illegala flöden som redan förekommer i sådan trafik och för att före- bygga att sådana flöden från andra platser flyttas till en oövervakad tågtrafik. Ordet direkt är här avsett att medföra att endast första an- halt efter respektive sista anhalt före en gränsövergång ska omfattas, inte alla stopp där det förekommer internationell trafik. Detta inne- bär att om en station i och för sig har internationell trafik, men endast sådan som redan har gjort ett stopp i Sverige, eller ska göra ett innan den lämnar landet, så omfattas inte den stationen. Däremot omfattas 
  
 288 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 alltså en station som inte ligger närmast gränsen men som utgör första anhalt för internationella tåg, t.ex. Malmö Centralstation. 
  
 Polismyndigheten har i detta sammanhang framfört att det av prak- tiska och tidsmässiga skäl kan finnas ett behov av att kunna göra kontroller på tågen även när de är i rörelse mellan stationer. Polismyn- digheten har dock uppgett att det är svårt att i dagsläget uppskatta hur stort ett sådant behov är och i vilken utsträckning frågan kan lösas på andra sätt, t.ex. genom avtal med grannländerna som innebär att den svenska polisen får resa från den sista stationen i grannlandet och därmed skapar förutsättningar för kontroller så snart ett tåg kom- mit in på svenskt territorium. Utredningen har inte haft tillräckligt underlag för att bedöma behovet av sådana möjligheter och några för- slag lämnas därför inte i denna fråga. 
  
 Polismyndigheten har vidare framfört att större busstationer med internationell trafik också är av intresse i sammanhanget och att det är önskvärt att sådana stationer också omfattas av definitionen. 
  
 Utredningen har övervägt om busstationer öppna för internationell trafik bör omfattas av regleringen. Även om sådana stationer sanno- likt kan vara av visst intresse så kan busstrafiken, till skillnad från tåg- trafiken, stoppas i vägtrafiken på samma sätt som andra fordon, t.ex. personbilar och lastbilar. Detta minskar behovet av att särskilt reglera dessa platser. Därutöver är de större stationerna inte alltid första eller sista hållplats efter eller före gränspassage vilket medför att ingripan- den där skulle riskera att bli mindre effektiva. Tillräckliga skäl för att en särreglering av busstationer skulle behövas har inte framkommit och sådana platser omfattas därför inte av det lämnade förslaget. Genom tillämpning av den s.k. ventilbestämmelsen kan busstationer med direkt trafik till utlandet dock komma att omfattas av lagens tillämpningsområde. 
  
 Platser som omfattas av en särskild föreskrift 
  
 Slutligen föreslås lagen även vara tillämplig på platser som genom före- skrift förklarats utgöra ett gränsnära område. Förutsättningarna för och de närmare övervägandena rörande sådana beslut behandlas nedan i avsnitt 14.7. 
  
 289 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 Området i närheten av de flygplatser, hamnar och andra platser som omfattas av definitionen 
  
 För att kontrollverksamhet och ingripanden ska kunna utföras på ett effektivt och ändamålsenligt sätt måste de platser som anges i defini- tionen anges så att inte endast hamnen, flygplatsen eller liknande omfattas av definitionen utan även ett visst område runt om platsen. 
  
 Som vi redovisat ovan används i såväl tullagen som inregränslagen uttrycket ”i närheten av eller inom” för att beskriva ett område runt om en flygplats eller annat område som har direkt förbindelse med utlandet. Uttrycket innebär att det är fråga om ett område som är såväl tidsmässigt som geografiskt begränsat. Den geografiska begräns- ningen har angetts kunna innebära t.ex. att en person som blir före- mål för kontroll inte får befinna sig längre bort från en flygplats än att det med stor sannolikhet kan antas att personen kommer från flygplatsen. 
  
 Uttrycket ”i närheten av” används inte sällan i författningar för att ange en geografisk begränsning. Uttrycket har ingen enhetlig inne- börd utan den närmare innebörden får avgöras från fall till fall bero- ende på kontexten. 
  
 Även i vårt förslag använder vi oss av uttrycket ”området i närheten av”. Avsikten med förslaget är att det gränsnära området ska omfatta den aktuella hamnen, stations- eller terminalbyggnaden, flygplatsen eller liknande, liksom kringliggande ytor som på ett naturligt sätt hör samman med en sådan plats. Detta kan vara passager till och från eller mellan olika delar av platsen. (Jämför exempelvis uttrycken ”stations- eller hållplatsområde” och ”flygplatsområde” i 9 § kamerabevaknings- lagen, 2018:1200.) Uttrycket ska här även omfatta tillhörande eller närliggande parkeringsplatser, vändplatser, uppställningsplatser och liknande. Det gränsnära området kommer därför inte alltid med säker- het att överensstämma med det geografiska området för Tullverkets verksamhet som nämnts ovan. Ett alternativt sätt att uttrycka detta hade varit att tala om platser ”i anslutning till” hamnar och så vidare. Vi menar dock att det är ett något snävare uttryck som skulle be- gränsa området i större utsträckning än vad som är vår avsikt. 
  
 Uttrycket i närheten av anger givetvis inte de exakta gränserna för varje specifikt område. Detta kan anses utgöra en brist, särskilt när det är fråga om en lagstiftning som ger myndigheter rätt att utöva be- fogenheter av det slag som nu är i fråga. Eftersom de olika platser som 
  
 290 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 omfattas av den föreslagna definitionen emellertid skiftar vad gäller både karaktär, storlek och geografisk placering menar vi att någon mer exakt avgränsning inte kan göras i lag. Var de närmare gränserna för varje särskild plats går får i stället bedömas utifrån förhållandena på platsen, dess beskaffenhet och med beaktande av de integritets- intressen som kan göra sig gällande där. 
  
 En plats som kommer att omfattas av lagens tillämpningsområde är Hyllie tågstation i Malmö. Tågstationen ligger i direkt anslutning till ett större köpcentrum, ett hotell och en större mängd bostäder och kontorsbyggnader. Uttrycket i närheten av är avseende ett sådant om- råde avsett att tolkas snävt och kommer i praktiken att omfatta endast själva stationsområdet. I andra fall kan det vara fråga om en plats som t.ex. ligger i ett mer avskilt hamnområde utan bostäder eller platser för rekreation och då kan ett större område omfattas. Det kan i ett sådant fall alltså även omfatta infarter, intilliggande parkeringsplatser och liknande. 
  
 På samma sätt kan det finnas skäl att göra skillnad på hur uttrycket ska tolkas i förhållandet till olika typer av vägar. Området i närheten av en gränsövergång som utgörs av en större väg bör i regel tolkas be- tydligt vidare än om det är fråga om en mindre väg som går rakt igenom ett samhälle. 
  
 Här kan större gränspassager som bevakas kontinuerligt av Tull- verket och platser som Öresundsbron särskilt lyftas fram som exem- pel. Sådana platser kan ha en annan karaktär än en gränsövergång där gränsen går vid en mindre väg. Vid sådana platser kan det finnas skäl att ha fasta tullstationer och därmed kan det finnas byggnader och annat uppförda i anslutning till platsen för att underlätta logistiken. Vid en sådan gränsövergångs bör därför ett större område runt om- kring själva vägen omfattas av lagens tillämpningsområde än vad som är fallet vid en mindre väg som passerar en gräns i en mindre ort med bostadsbebyggelse. Området i närheten av en broförbindelse bör även omfatta en kortare sträcka på den omedelbara tillfartsvägen och even- tuella tull- eller betalstationer vid brofästet. Även här måste bedöm- ningen göras utifrån de förhållanden som råder på varje enskild plats och platsens beskaffenhet. 
  
 Att området ska omfatta mer än bara hamnen, flygplatsen eller stationsområdet har också betydelse för möjligheterna att kunna rikta in verksamhet på platsen på utgående trafik. En sådan möjlighet fram- 
  
 291 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 står som avgörande för bekämpningen av den organiserade tillgrepps- brottsligheten. 
  
 14.7En ventil 
  
 Utredningens förslag: Det ska i den nya lagen införas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att en viss plats, som är jämförbar med de platser som är gränsnära områden direkt enligt lagen, ska utgöra ett gränsnära område enligt den nya lagen. 
  
 Ett beslut om att i en föreskrift utvidga lagens tillämpnings- område får endast fattas om det är av särskild vikt för att 
  
 –förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brotts- lig verksamhet, eller 
  
 –förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 En sådan föreskrift ska meddelas för en viss tid, högst sex månader. Föreskriftens giltighetstid får förlängas med högst sex månader i taget. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Som framgått av detta kapitel är den föreslagna nya lagens tillämp- ningsområde huvudsakligen avgränsat till ett antal i lagen angivna områden. Som vi redovisat i avsnitt 14.5 innebär den omständigheten att inte hela gränssträckan utgör ett gränsnära område dock en risk för att kriminella aktörer hittar alternativa vägar in i landet. Det kan också av andra skäl uppstå situationer där brottsbekämpande myn- digheter ser ett behov av utökade kontroll- och tvångsbefogenheter på andra platser än de som anges i lagen. 
  
 För att skapa viss flexibilitet och minska risken för att kriminella aktörer helt ska kunna undkomma myndigheternas ingripanden och bevakning genom att undvika de platser som enligt definitionen ut- gör gränsnära områden ser utredningen ett behov av att i den nya lagen införa en s.k. ventilbestämmelse. 
  
 292 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 Enligt utredningens bedömning bör en sådan ventilbestämmelse formuleras så att den ger regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, möjlighet att föreskriva att lagen ska vara tillämplig även på en viss annan plats. En föreskrift av detta slag kommer alltså att ha begränsad geografisk giltighet. Föreskriften kommer dock att vara bindande för myndigheter och enskilda och gäller myndigheternas befogenheter i förhållande till alla och envar som befinner sig på platsen under en viss något längre tidsperiod. En föreskrift om att en viss plats ska utgöra ett gränsnära område medför att myndigheterna på platsen ges relativt vida befogenheter att vidta kontroll- och tvångs- åtgärder mot personer som befinner sig i området. Föreskriften påver- kar således i hög grad enskildas fri- och rättigheter. Föreskriften ut- gör således inte ett beslut i ett enskilt fall (förvaltningsbeslut) utan ett normbeslut med generell tillämpbarhet. Ett sådant beslut bör med- delas genom föreskrift.9 
  
 En aktivering av lagens bestämmelser på andra områden än de i lagen angivna bör alltså förutsätta att ett normbeslut om en utvidg- ning av tillämpningsområdet meddelas genom föreskrift. Det kan inte bli fråga om något som kan tillgripas vid ett plötsligt och akut operativt behov. 
  
 Vad gäller vilka platser som kan aktiveras ska det vara fråga om en viss plats som är jämförbar med de platser som utgör gränsnära om- råden enligt lagen. Att platsen ska vara jämförbar syftar på platsens närhet till gränsen eller till dess funktion som infart till eller utfart från landet. Det kan i vissa fall vara fråga om platser som utgör gräns- övergångsställen enligt gränskodexen men som inte omfattas av lagens huvudsakliga tillämpningsområde. På sådana platser kan viss kontroll- verksamhet redan förekomma. Avsikten här är dock att även möjlig- göra en aktivering av lagen på platser av delvis annan karaktär. De platser som främst torde komma i fråga är hamnar för fritidsfartyg, andra gränsnära platser vid kusten eller vägar som inte omfattas av definitionen. Lagen kan i regel alltså inte bli tillämplig på en plats inne i landet om det inte rör sig om en plats med direkt förbindelse till utlandet, t.ex. en flygplats eller busstation med möjligheter till direkt utlandstrafik. 
  
 9Jfr prop. 1973:90 Kungl. Maj:ts proposition med förslag till ny regeringsform och ny riksdags- ordning m.m., s. 204 och prop. 1975/76:112 om kungörande av lagar och andra författningar s. 62 ff. 
  
 293 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 De platser som blir gränsnära områden genom särskild föreskrift bör vidare vara mer bestämt avgränsade än övriga områden för att lagens tillämpningsområde ska bli tillräckligt förutsebart. Det kan exempelvis föreskrivas att en viss fritidsbåtshamn ska utgöra ett gräns- nära område. Om platser i närheten av hamnen också behöver om- fattas, t.ex. en anslutande parkeringsplats, måste detta anges särskilt i föreskriften. I fråga om dessa platser omfattas alltså inte området i närheten av platsen på samma sätt som gäller i övrigt. 
  
 För att möjligheten till ventil ska kunna användas på ett ändamåls- enligt sätt kan kravet för aktivering inte sättas för högt. En förutsätt- ning för en särskild föreskrift om att utvidga lagens tillämpnings- område bör vara att det är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olov- ligen i landet. 
  
 Att en utvidgning ska vara av särskild vikt innebär att det måste finnas ett underlag, t.ex. information inhämtad genom traditionellt polisarbete (spaning), underrättelseuppgifter eller välgrundade och kontrollerade tips från allmänheten eller andra myndigheter, som ger stöd för en konkret misstanke eller ett konkret antagande om före- komsten av pågående eller förväntad gränsöverskridande brottslig verksamhet eller irreguljära migration på platsen. Bedömningen måste alltså grunda sig på faktiska omständigheter och får inte endast bygga på spekulationer eller allmänna antaganden. Bestämmelsen ställer dock inte upp något krav på att det ska finnas underlag för att misstänka något specifikt brott eller specifikt fall av olovlig vistelse. Detta fram- går av att syftet ska vara att förebygga, förhindra eller upptäcka gräns- överskridande brottslig verksamhet eller olovlig vistelse. 
  
 I förutsättningarna ligger också ett krav på att en eller flera av de åtgärder som möjliggörs genom en aktivering av lagen ska kunna för- väntas ha betydelse för bekämpningen av gränsöverskridande brottslig verksamhet eller kontrollverksamheten med inre utlänningskontroller (se avsnitt  
 15–20 
  angående förutsättningarna för dessa åtgärder). 
  
 Kravet på särskild vikt innebär i detta sammanhang alltså både ett kvalitetskrav på det underlag som ligger till grund för bedömningen av behovet av lagens åtgärder som ett krav på behovet av åtgärderna under den aktuella tidsperioden och vid den aktuella platsen. 
  
 Om förutsättningarna är uppfyllda kan platsen alltså ”aktiveras” och exempelvis kamerabevakas, med sådan efterföljande behandling 
  
 294 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 av insamlade fordonsuppgifter som föreslås i avsnitt 17.3.3 och 17.3.4, i syfte att upptäcka eller förebygga den misstänkta brottsliga verk- samheten och på så sätt också kontrollera om den ursprungliga infor- mationen var riktig. Kontroll- och tvångsåtgärder enligt lagen kan vidtas om förutsättningarna för detta är uppfyllda. 
  
 Avsikten är inte att det regelmässigt ska kunna skapas nya gräns- nära områden utan snarare att man ska kunna kontrollera underrät- telser rörande platsen samt upptäcka och störa ut eventuella krimi- nella flöden eller irreguljär migration. 
  
 En föreskrift som grundas på ventilen ska meddelas för en viss tid, dock högst sex månader. Föreskriften kan förlängas men måste utvär- deras var sjätte månad. En förlängd giltighetstid förutsätter att för- utsättningarna för föreskriften fortsatt föreligger. Om man genom myndighetsaktivitet i området inte kan bekräfta att några oegentlig- heter förekommer och man inte heller kan stödja en fortsatt giltighet på t.ex. ny underrättelseinformation kan föreskriften inte förlängas. 
  
 Utredningen har övervägt om bestämmelsen borde innehålla en bortre tidsgräns. En sådan reglering riskerar dock att leda till den situationen att tiden går ut men att man fortsatt kan konstatera miss- tänkt brottslig verksamhet eller liknande på platsen. Detta framstår inte som önskvärt och utredningen har därför landat i det får anses tillräckligt att föreskriften omprövas var sjätte månad. Skulle det visa sig att det på en sådan här plats finns ett mer ihållande behov av de åtgärder som följer med ett gränsnära område får man gå vidare till lagstiftaren och föra fram behov av ändringar i lagens normala tillämp- ningsområde. 
  
 Det går att argumentera för att brottsbekämpande myndigheter med ett sådant här system kommer att ligga steget efter de kriminella aktörerna som har visat en förmåga att snabbt kunna anpassa sina mönster efter myndigheternas åtgärder. Sådant spaningsarbete som kan behövas för att få fram en grund för ett utvidgat tillämpnings- område kan vara resurs- och tidskrävande vilket kan motverka effek- tiviteten i regelverket. Detta är dock en konsekvens av att en regel- mässig övervakning av exempelvis samtliga hamnar framstår som oproportionerlig. Dessutom kan det antas att det huvudsakliga flödet även på sikt kommer att vara koncentrerat till de mer centrala gräns- övergångarna som fångas upp av den allmänna regleringen. Genom en ventil stärks dock enligt utredningens bedömning regleringen upp och 
  
 295 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 möjligheterna till att systematiskt kringgå myndigheternas kontroller minimeras. 
  
 Vi har i avsnitt 14.3 ovan bedömt att det bör framgå av lag vad som utgör ett gränsnära område och att detta följer av kraven i 2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen. Vi har där uttryckt att i de fall lagstif- taren bedömer att det är oproportionerligt att låta Polismyndigheten utöva vissa befogenheter i hela landet bör lagstiftaren också föreskriva en geografisk begränsning. Vi har också framhållit att det kan vara tillräckligt med en begränsning i form av en yttre ram för det aktuella geografiska området. 
  
 Att vi har valt att ange lagens huvudsakliga tillämpningsområde mer specifikt hindrar inte att en ventil införs gällande platser som inte är på förhand utpekade. Även med en sådan ventil, som i detta fall också avser tidsbegränsade beslut, begränsas det geografiska område där aktuella befogenheter kan användas. Under förutsättning att lagen anger yttre ramar för vilka platser det kan bli fråga om är således vår bedömning att en sådan reglering är förenlig med grundlagens krav. Vi menar att det i detta avseende är tillräckligt att i lagen ange att det ska vara fråga om ett visst område som är jämförbart med de områden som enligt definitionen i avsnitt 14.6 ska utgöra ett gränsnära om- råde enligt den nya lagen. 
  
 I den till nya lagen tillhörande förordningen föreslås det att Polis- myndigheten ska bemyndigas att ha rätt att meddela sådana föreskrif- ter som avses här. 
  
 Det kan diskuteras om en sådan här föreskriftsrätt ska delegeras till en myndighet, och då särskilt till den myndighet som kan antas ha intresse av att få de utökade befogenheter som lagen medger. Vår upp- fattning är dock att behovet av en sådan utvidgning av lagens tillämp- ningsområde som vi här talar om huvudsakligen avgörs av dels under- rättelseinformation, dels operativa överväganden. Även om föreskriften endast skulle kunna meddelas av regeringen skulle frågan alltid komma att väckas av Polismyndigheten och underlaget för beslutet också tas fram av den myndigheten. Att delegera föreskriftsrätten framstår där- med som den lämpligaste ordningen. 
  
 296 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 14.8Åtgärder utanför det gränsnära området 
  
 Utredningens förslag: Det ska införas en bestämmelse i den nya lagen som innebär att en åtgärd får vidtas även utanför ett gräns- nära område om den som åtgärden riktas mot lämnar området innan ett ingripande har slutförts, under förutsättning att ingripandet inleds i det gränsnära området och direkt fullföljs. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Eftersom lagens tillämpningsområde är tänkt att vara geografiskt begränsat kan det uppstå situationer där en polisman, eller en kust- bevakningstjänsteman, inom det geografiska tillämpningsområdet konstaterar att en viss person eller ett visst fordon bör tas ut för kon- troll eller kan bli föremål för något annat ingripande men där personen eller fordonet hinner lämna området innan åtgärden har kunnat slut- föras. 
  
 Denna situation kan tänkas uppstå om den som ska bli föremål för åtgärden medvetet flyr platsen. I vissa fall skulle ett efterföljande kunna ske på den grunden att omständigheterna sammantaget är sådana att det föreligger en misstanke om ett konkret brott. Det kan dock uppstå situationer där sådan misstanke inte föreligger eller där en person som ska kontrolleras, t.ex. föraren av ett fordon, inte upp- fattar uppmaningen att stanna eller av annat skäl inte kan stoppas förrän man passerat den yttre gränsen för det gränsnära området. Det kan också vara fråga om en situation där en polispatrull tillkallas som inte hinner nå området innan personen lämnar det. 
  
 En reglering som innebär att det i sådana fall skulle vara otillåtet att fullfölja ingripandet utanför det gränsnära området skulle få orim- liga konsekvenser. Den som stoppades skulle då genom att helt enkelt köra vidare kunna undkomma myndigheternas kontroll. 
  
 För att regleringen inte ska bli sådan behöver den nya lagen inne- hålla en bestämmelse som möjliggör att ett ingripande som inleds inom ett gränsnära område ska få fullföljas även utanför ett sådant område om omständigheterna kräver detta. 
  
 Regleringen förutsätter att ett ingripande inleds när den person som ska bli föremål för en åtgärd befinner sig i det gränsnära området. Med att ingripandet ska ha inletts avses att det ska ha skett någon 
  
 297 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 form av aktivitet i syfte att påbörja det. Det är alltså inte fråga om att möjliggöra en förskjutning av genomförandet av åtgärderna av resursskäl. Det ska exempelvis inte vara möjligt att inom ett gränsnära område anteckna ett antal registreringsnummer av intresse och sedan i ett senare skede kontrollera dessa inne i landet. Det som möjliggörs är alltså endast ett direkt fullföljande av ett ingripande som påbörjats inom ett gränsnära område. Fullföljandet av ingripandet måste ha på- gått utan avbrott. 
  
 14.9En särskild reglering för tillfartsvägar 
  
 Syftet med det regelverk som utredningen föreslår i detta betänk- ande är dels att kompensera för de avskaffade gränskontrollerna vid inre gräns, dels att i ett bredare perspektiv effektivisera bekämpningen av gränsöverskridande brottslig verksamhet i gränsnära områden. 
  
 Av utredningens kartläggning framgår att de brottsbekämpande myndigheterna i dag möter en stor utmaning i att hantera den organi- serade tillgreppsbrottsligheten som utförs av internationella brotts- nätverk och således har en utpräglad gränsöverskridande karaktär. Dessa internationella brottsnätverk har i regel sin bas i ett annat land. Nätverkens modus operandi är att utföra tillgreppsbrotten i ett land och därefter föra ut stöldgodset till ett annat land. Polismyndigheten har rapporterat att uppskattningsvis åtminstone 50 procent av bo- stadsinbrotten samt ungefär 90 procent av stölderna av bilar, bildelar, båtmotorer och jordbruksmaskiner i Sverige 2019 begicks av inter- nationella brottsnätverk. Det framkommer också uppgifter om att det årligen förs ut stöldgods ur Sverige till ett värde av två miljarder kronor (se avsnitt 12.2). 
  
 För att effektivt kunna arbeta mot denna typ av brottslig verk- samhet räcker det inte att kontrollen över flödet in i landet på olika sätt förstärks. Det behöver också finnas verktyg för att kontrollera flöden ut ur landet. Detta är, som vi tidigare framhållit, också ett skäl till att det gränsnära området i sig ska omfatta mer än bara hamnen, flygplatsen eller stationsområdet. I syfte att förbättra möjligheterna till sådan kontroll föreslår utredningen också att vissa särskilda kon- troll- och tvångsåtgärder ska möjliggöras i gränsnära områden (se avsnitt 19.4 och 20.5). 
  
 298 
  
 SOU 2021:92 
  
 Gränsnära områden 
  
 En viktig faktor för att göra det nya regelverket effektivt är en utökad användning av kamerabevakning. Kamerabevakningen är, som tidigare nämnts, delvis tänkt att kunna fungera som ett signalsystem för ingripanden och kontroller i dessa områden. En del av utredning- ens förslag handlar också om lättnader i förutsättningarna för att be- driva kamerabevakning i gränsnära områden och utökade möjligheter att lagra vissa uppgifter hänförliga till fordonstrafiken. 
  
 Myndigheterna har redan i dag tillgång till viss annan information som kan fungera som ett signalsystem för åtgärder i just gränsnära områden. Vi tänker här närmast på sådana transportörsuppgifter som kan begäras in med stöd av polislagen eller sådana passageraruppgifter  
 (PNR-uppgifter, 
  Passenger Name Record) som polisen får enligt be- stämmelserna i lagen (2018:1190) om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen (se avsnitt 6.6 och 9.12). Sådana uppgifter kan dock inte samlas in rörande all trafik som rör sig över gränsen, bl.a. efter- som det förutsätter att en resa är på förhand bokad och sker via ett transportföretag. Det behövs därför även andra sensorer för att upp- täcka eller bevaka rörelser mot de gränsnära områdena för att det ska finnas praktiska möjligheter att vidta åtgärder där. En viktig sådan sensor kan vara just bevakningskameror. 
  
 För att det ska finnas en möjlighet att förbereda och vidta åtgär- der mot trafik på väg ut ur landet behöver även tillfartsvägar till ett gränsnära område kunna bli föremål för viss kamerabevakning. Till- fartsvägarna ingår inte i definitionen av vad som utgör ett gränsnära område, men det kan finnas skäl att redan här nämna den föreslagna regleringen då den i viss mån påverkar förslagens geografiska omfatt- ning. 
  
 Utredningen föreslår i avsnitt 15.5.2 att det ska göras ett undan- tag från kravet på dokumenterad intresseavvägning för kamerabevak- ning i gränsnära områden för vissa brottsbekämpande myndigheter. För att möjliggöra en effektiv användning av kameratekniken som verk- tyg bör undantaget också träffa sådan kamerabevakning som sker på tillfartsvägar i anslutning till sådana områden. Sträckan måste vara till- räckligt lång för att resurser och åtgärder ska kunna förberedas, men bör inte i någon stor utsträckning utvidga bestämmelsernas tillämp- ningsområde. Utredningens bedömning är att undantaget bör träffa allmänna vägar inom 20 km i anslutning till ett gränsnära område. Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. avser fågelvägen. 
  
 299 
  
 Gränsnära områden 
  
 SOU 2021:92 
  
 Öresundsförbindelsen och dess tillfartsväg utgörs främst av en motorväg med tillhörande påfartsvägar som är enskilda vägar. Med anledning av detta, och för att fånga in eventuella liknande framtida lösningar, måste undantaget omfatta även enskilda vägar när sådana ansluter till en bro eller annan liknande fast förbindelse med utlandet. 
  
 Till skillnad från det gränsnära området i sig finns det i fråga om tillfartsvägarna inte skäl att låta lättnaderna avse något annat än själva vägen, varmed avses vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i ome- delbar anslutning till vägen. 
  
 Det finns också skäl att låta de bestämmelser som föreslås gälla av- seende behandling av uppgifter om fordon som samlats in i gränsnära områden gälla vid insamling av uppgifter på sådana tillfartsvägar då uppgifterna är av värde i underrättelseverksamheten (se avsnitt 17.3.4). 
  
 Åtgärder så som inre utlänningskontroller eller tvångsåtgärder inom ramen för brottsbekämpningen får dock inte vidtas på dessa tillfarts- vägar, förutom om det är fråga om ett sådant fall som avses i före- gående avsnitt, 14.8. 
  
 300 
  
 15Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 15.1Vårt uppdrag 
  
 I utredningens uppdrag ingår att ta ställning till om det bör göras några författningsändringar för att effektivisera kontrollen av utlän- ningars vistelserätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden. I utredningens direktiv anges att utredningen särskilt ska överväga om författningsändringar bör göras för att kamerabevakning ska kunna användas i nu nämnda syften. I detta avsnitt kommer utredningen att ta ställning till om de förutsättningar för att bedriva kamerabevakning som följer av kamerabevakningslagen (2018:1200) är förenliga med de behov som föreligger inom de aktuella verksamhetsområdena i gräns- nära områden, eller om det behöver göras ändringar i den lagen. Frågor rörande möjligheterna att på andra sätt behandla (exempelvis bearbeta och lagra) personuppgifter behandlas i avsnitt 16 och 17. 
  
 I det följande redogörs inledningsvis närmare för förutsättning- arna för kamerabevakning enligt dagens reglering. Därefter redovisas de behov av ändringar eller förtydliganden av lagen som framkommit genom utredningens kartläggning och för utredningens ställnings- taganden i dessa delar. 
  
 15.2Vissa förutsättningar för kamerabevakning 
  
 15.2.1Grundläggande förutsättningar för kamerabevakning 
  
 En grundläggande förutsättning för att kamerabevakning, liksom andra typer av personuppgiftsbehandling, över huvud taget ska få äga rum är att det finns en rättslig grund (principen om laglighet). Kamera- bevakningslagen innehåller endast bestämmelser som utgör undan- 
  
 301 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 tag från eller kompletteringar av annan reglering gällande behandling av personuppgifter (6 § kamerabevakningslagen). 
  
 Olika regler tillämpas i fråga om personuppgiftsbehandlingen be- roende på i vilket syfte kamerabevakningen bedrivs. Enligt 2 kap. 1 § brottsdatalagen (2018:1177) finns det rättslig grund bl.a. om behand- lingen är nödvändig för att behöriga myndigheter ska kunna utföra sina uppgifter att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet, utreda eller lagföra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. 
  
 Särskilda bestämmelser om rättslig grund finns även i polisens brottsdatalag (2018:1693), Tullverkets brottsdatalag (2018:1694) och Kustbevakningens brottsdatalag (2018:1695), liksom i Säkerhets- polisens datalag (2019:1182). 
  
 När myndigheterna bedriver kamerabevakning för andra ändamål än inom brottsbekämpningen, exempelvis vissa former av kontroll eller tillsyn, gäller i regel dataskyddsförordningen och dataskydds- lagen (2018:218) med anslutande föreskrifter. Om kamerabevakningen inte är nödvändig för de syften som anges i författningarna är bevak- ningen över huvud taget inte tillåten. 
  
 En annan grundläggande princip är att personuppgifter får behand- las bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (prin- cipen om ändamålsbegränsning). Ändamålet ska vara mer konkret än den rättsliga grunden och måste vara bestämt redan när uppgifterna samlas in. Utan ett legitimt ändamål av detta slag får bevakningen inte äga rum. 
  
 15.2.2Intresseavvägningen enligt 8 § 
  
 För att kamerabevakning ska kunna bedrivas måste det alltså finnas en tillåten rättslig grund. Även övriga krav enligt de dataskyddsrätts- liga regelverken måste vara uppfyllda. Utöver detta finns även bestäm- melser i kamerabevakningslagen som måste beaktas vid en bedöm- ning av om en planerad kamerabevakning är tillåten eller inte. 
  
 Polismyndigheten, Tullverket, Kustbevakningen och Säkerhets- polisen är alla myndigheter som inte behöver tillstånd för kamerabevak- ning som bedrivs öppet (9 § kamerabevakningslagen). 
  
 Att dessa myndigheters kamerabevakning undantas från kravet på tillstånd innebär dock inte att den är oreglerad. En förutsättning för 
  
 302 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 att myndigheterna ska få bedriva kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde är enligt 14 a § kamerabevakningslagen att intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad (den s.k. överviktsprincipen, här även kallad intres- seavvägningen). 
  
 Vad som ska beaktas vid bedömningen av dessa intressen framgår av 8 § andra och tredje stycket samma lag. Enligt 14 b § ska myndig- heterna bedöma om förutsättningarna i 14 a § är uppfyllda innan de påbörjar bevakningen. Detta innebär att myndigheten ska göra en dokumenterad intresseavvägning. Kravet gäller som huvudregel och viss typ av bevakning är undantagen, t.ex. Polismyndighetens kamera- bevakning vid automatisk hastighetsövervakning eller myndigheternas bevakning av skyddsobjekt, parkeringshus, av ett stations- eller håll- platsområde avsett för resande med kollektivtrafik, av en plats vid järn- vägs- eller tunnelbanespår eller för bevakning av ett flygplatsområde (14 c §). 
  
 I ytterligare vissa fall görs undantag från kravet på intresseavväg- ning för viss tidsbegränsad kamerabevakning, exempelvis när bevak- ning sker under viss tid för att förebygga, förhindra eller upptäcka allvarlig brottslighet (14 d §). Undantagsfallen gäller i de flesta fall förutsatt att bevakningen utförs för brottsbekämpande ändamål, eller i vissa fall i syfte att upprätthålla den allmänna ordningen. 
  
 Av 8 § andra stycket framgår att det vid intresseavvägningen sär- skilt ska beaktas om bevakningen behövs för att 
  
 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller ut- reda eller lagföra brott på en brottsutsatt plats eller på en annan plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet eller på egendom, 
  
 2.förebygga, förhindra eller upptäcka störningar av allmän ordning och säkerhet eller begränsa verkningarna av sådana störningar, 
  
 3.utöva kontrollverksamhet, 
  
 4.förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkning- arna av inträffade olyckor, eller 
  
 5.tillgodose andra därmed jämförliga ändamål. 
  
 303 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Av förarbetena till 8 §, som även är vägledande när det gäller tillämp- ningen av 14 a §, framgår att det faktum att vissa ändamål särskilt ska beaktas när intresset av kamerabevakning vägs mot integritetsintres- set innebär att kamerabevakning för dessa ändamål kan motivera ett större integritetsintrång än när bevakning sker för andra ändamål.1 
  
 De ändamål som räknas upp i 8 § andra stycket är dock inte ut- tömmande. Även bevakning för andra ändamål kan alltså komma ifråga, så länge de kan anses vara berättigade och intresset av bevakningen väger tyngre än integritetsintresset i det enskilda fallet. Mer ingående överväganden av behovet av kamerabevakning i förhållande till integ- ritetsriskerna och av hur dessa risker kan minskas kan dock behövas i fall som inte särskilt anges i bestämmelsen.2 
  
 Av lagen och nämnda förarbeten framgår följande om vad som särskilt ska beaktas.3 Enligt 8 § andra stycket 1 ska det för det första beaktas om bevakningen behövs för brottsbekämpande ändamål på en brottsutsatt plats. Det finns inte någon begränsning av vilka brott som avses. Bestämmelsen tar sikte på intresset av att förebygga brott och intresset av att utreda och lagföra framtida brott. Begreppen ut- reda eller lagföra brott tar inte sikte på utredning eller lagföring av redan begångna brott inom ramen för en pågående förundersökning. Begreppen syftar i stället på brott som, vid intresseavvägningen, ännu inte har begåtts. 
  
 Med en brottsutsatt plats menas en plats där det finns problem med brottslighet. Med detta avses inte varje plats där det någon gång har inträffat enstaka brott. Däremot krävs inte att brottsligheten är ovanligt hög på platsen i förhållande till andra jämförbara platser för att platsen ska betraktas som brottsutsatt. Det behöver inte heller vara så att det finns påtagliga problem med brottslighet just inom ett tänkt upptagningsområde för kamerabevakningen. Det räcker alltså att det finns problem med brottslighet på ett torg, en gågata eller inom ett stationsområde, för att en mindre del av området ska kunna kamera- bevakas. 
  
 På motsvarande sätt kan kamerabevakning av en viss plats inom ett bostadsområde motiveras av att bostadsområdet i stort är brotts- utsatt. Vissa typer av platser kan dessutom på grundval av platsens karaktär förutsättas vara brottsutsatta utan att detta behöver bevisas 
  
 1Se prop. 2018/19:147 s. 63 angående tillämpligheten av förarbetena till 8 §. 
  
 2Prop. 2017/18:231 s. 70 och 144. 
  
 3Se a. prop. s. 67 och 143 ff. 
  
 304 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 i det enskilda fallet. Det kan exempelvis handla om vissa knutpunkter för allmänna kommunikationer eller om gränsövergångar där det be- hövs insatser mot smugglingsbrott. 
  
 För det andra ska särskild hänsyn enligt 8 § andra stycket 1 tas till om kamerabevakningen behövs på en annan plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet eller på egendom. Med detta avses i första hand platser som inte kan anses vara brottsutsatta i den mening som avses i första ledet men där det ändå finns en särskild risk för vissa typer av brott jämfört med andra platser i samhället. Det kan t.ex. röra sig om platser där olika typer av angrepp i och för sig har inträffat men också om platser där det av andra skäl kan konstateras en förhöjd hotbild mot människor som vistas på platsen eller mot egendom som finns där. Som exempel nämns i förarbetena asylboenden eller vissa myndigheters entréer, lokaler och fordon. 
  
 Av 8 § andra stycket 2 följer att det också ska beaktas särskilt om kamerabevakning behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka störningar av allmän ordning och säkerhet eller begränsa verkning- arna av sådana störningar. Begreppet allmän ordning och säkerhet är avsett att tolkas på samma sätt som i andra författningar där det före- kommer, t.ex. polislagen (1984:387). Ett exempel på när kamerabevak- ning kan motiveras med stöd av denna punkt är när en kommun vill bedriva kamerabevakning på platser där det regelmässigt förekommer brottslighet och andra ordningsstörningar. 
  
 Som exempel på användning av kamerabevakning i kontrollverk- samhet anges i förarbetena gräns- och tullkontroller.4 
  
 Slutligen följer, såvitt här är av intresse, av andra stycket 5 att det särskilt ska beaktas om kamerabevakning behövs för att tillgodose andra därmed jämförliga ändamål, dvs. ändamål som är jämförbara med ändamålen i punkterna  
 1–4. 
  Som exempel på sådan kamerabevak- ning anges i förarbetena bevakning i samband med övningar och test- verksamhet som anknyter till de ändamål som anges särskilt i lagen, för utförande av en uppgift som avser Sveriges säkerhet och som inte omfattas av de tidigare punkterna samt kamerabevakning i samband med forskning som avser hur olyckor kan undvikas, t.ex. i trafiken. 
  
 När det gäller den enskildes intresse av att inte bli kamerabevakad framgår av 8 § tredje stycket att det vid denna bedömning särskilt ska beaktas hur bevakningen ska utföras, om teknik som främjar skyd- 
  
 4A. prop. s. 144. 
  
 305 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 det av den enskildes personliga integritet ska användas och vilket område som ska bevakas. Med hur bevakningen ska utföras avses bl.a. vid vilka tidpunkter bevakningen ska ske, om material ska spelas in och hur det i så fall kan komma att användas. 
  
 Som exempel på integritetsfrämjande teknik nämns i förarbetena teknik som innebär att personer maskeras eller att upptaget bild- och ljudmaterial krypteras. Ett annat exempel är kameror som aktiveras först efter olika typer av larm, såsom inbrottslarm, överfallslarm och larm som reagerar på onormala kroppsrörelser eller aktiveras av ljud som skottlossning, glaskross eller människoskrik. Användning av integritetsfrämjande teknik kan enligt förarbetena många gånger ha stor betydelse för hur tungt intresset av att inte bli kamerabevakad väger och medföra att intresset av kamerabevakningen väger över detta. 
  
 När det gäller det område som ska bevakas är det av betydelse om det är ett område där många människor normalt rör sig. Det gäller oavsett om bevakningen ska ske från ett fast eller ett rörligt objekt. Områdets karaktär är också av betydelse. Exempelvis är enskildas intresse av att inte bli bevakade särskilt starkt i anslutning till deras hem, i omklädningsrum och på liknande platser. 
  
 15.3Tidigare överväganden rörande undantag från tillståndsplikten och kravet på intresseavvägning 
  
 Dagens kamerabevakningslag infördes så sent som 2018 då bestäm- melserna i den tidigare kameraövervakningslagen (2013:460) anpas- sades till EU:s dataskyddsreform. Trots att lagen endast varit i kraft en relativt kort tid har flera ändringar gjorts i den redan. En för de brottsbekämpande myndigheterna central ändring var när tillstånds- plikten för kamerabevakning togs bort och ersattes med ett krav på en dokumenterad intresseavvägning. Denna ändring trädde i kraft den 1 januari 2020. 
  
 Syftet med att avskaffa tillståndsplikten var att förenkla och effek- tivisera de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Med det starka skydd som den nya generella  
 EU-rättsliga 
  dataskyddsregler- ingen ansågs medföra bedömdes ett tillståndsförfarande inte längre behövas. Däremot bibehölls kravet på att bevakningen skulle föregås av en sådan intresseavvägning enligt överviktsprincipen som gällde 
  
 306 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 inom tillståndsförfarandet. Skälet för detta var att intresseavvägningen ansågs medföra en tydlig reglering om att kamerabevakning får be- drivas endast om intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad, ett krav som inte lika tydligt framgår av den generella dataskyddsregleringen. Vidare ansågs de brottsbekämpande myndigheternas kamerabevakning medföra sär- skilda integritetsrisker då den kunde förväntas innebära en bevak- ning av allmänna platser. Det bedömdes därför vara av vikt att lagen gav hållpunkter för när kamerabevakning är en tillåten metod att an- vända så att metoden skulle komma att användas på ett balanserat sätt.5 
  
 Redan när den nya kamerabevakningslagen trädde i kraft gällde vissa undantag från tillståndskravet. Dessa motsvarade i huvudsak de undantag som hade gällt redan enligt den tidigare kameraövervaknings- lagen. Exempelvis gällde inte något krav på tillstånd för kamerabevak- ning som Polismyndigheten bedriver vid automatisk hastighetsöver- vakning. 
  
 Inte heller krävdes tillstånd vid bevakning som sker för att skydda vissa byggnader, anläggningar eller områden som har förklarats vara skyddsobjekt, om bevakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet. 
  
 Undantag från tillståndskravet gjordes vidare för viss kamerabevak- ning som Försvarsmakten bedriver och för exempelvis Trafikverkets trafikövervakning eller bevakning vid en betalstation för trängsel- skatt. Undantag gällde också för bl.a. bevakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation, av en lokal där det bedrivs postverksam- het och av parkeringshus, om bevakningen hade till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. 
  
 I ytterligare vissa fall gjordes undantag från tillståndskravet för viss tidsbegränsad kamerabevakning, exempelvis när bevakning sker under viss tid för att förebygga, förhindra eller upptäcka allvarlig brottslighet. 
  
 När tillståndskravet för de brottsbekämpande myndigheterna togs bort och ersattes med kravet på en dokumenterad intresseavvägning gjordes undantag från det sistnämnda kravet för sådan kamerabevak- ning som redan då kunde ske utan tillstånd. Hade ett sådant krav införts för denna bevakning hade möjligheterna att kamerabevaka i 
  
 5Se prop. 2018/19:147 s. 27 f. och 40, jfr SOU 2018:62 Kamerabevakning i brottsbekämp- ningen – ett enklare förfarande s. 172 ff. 
  
 307 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 brottsbekämpande syften nämligen försvårats, vilket var mot syftet med ändringen.6 
  
 Kamerabevakningsutredningen, som var den utredning som före- slog avskaffandet av tillståndsplikten för de brottsbekämpande myn- digheterna, hade också i uppdrag att överväga ett utökat undantag från tillståndskravet för andra aktörer för kameraövervakning av allmänna transportmedel och stationer. 
  
 Frågan hade uppstått om det var motiverat att göra undantag från tillståndskravet för kamerabevakning i tunnelbanan medan kravet gällde för andra allmänna transportmedel.7 
  
 Utredningens förslag i denna del redovisades i ett delbetänkande Kamerabevakning i kollektivtrafiken – ett enklare förfarande (SOU 2019:8). Utredningens undersökning visade att behovet av be- vakning var stort inom all kollektivtrafik, men även på flygplatser, samt att ett tillståndsförfarande medförde flera problem i fråga om bevakning av sådana platser. Utredningen föreslog därför att det undan- tag från tillståndskravet som dittills hade gällt för tunnelbanevagnar och tunnelbanestationer skulle utvidgas till att gälla för bevakning av samtliga fordon i kollektivtrafik men också bevakning av  
 stations-, 
  terminal- eller hållplatsområden avsedda för kollektivtrafik, platser vid  
 järnvägs-, 
  spårvägs- eller tunnelbanespår samt flygplatsområden. 
  
 Något förstärkt integritetsskydd motsvarande den intresseavväg- ning som skulle gälla för brottsbekämpande myndigheters kamera- bevakning föreslogs inte för denna typ av bevakning. Den generella dataskyddsregleringen bedömdes här utgöra ett fullgott skydd för den enskildes integritet. 
  
 Förslaget gällde dock i denna del endast kamerabevakning som be- drivs av andra aktörer än de brottsbekämpande myndigheterna. För sistnämnda myndigheter föreslogs det alltså även för dessa platser gälla ett krav på dokumenterad intresseavvägning. Förslaget grundande sig i bedömningen att sådana myndigheters kamerabevakning hade större påverkan på enskildas fri- och rättigheter varför det krävdes en tydligare reglering av förutsättningarna för denna bevakning.8 
  
 Regeringen, som även utvidgade undantaget något, ansåg emeller- tid att det saknades skäl att i de nya undantagsfallen ställa andra krav på de brottsbekämpande myndigheterna än vad som redan gällde för 
  
 6Prop. 2018/19:147 s. 48 f. 
  
 7Se utredningens direktiv, Kommittédirektiv 2017:124. 
  
 8SOU 2019:8 Kamerabevakning i kollektivtrafiken – ett enklare förfarande s. 176. 
  
 308 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 bevakning i tunnelbanan. Det saknades enligt regeringens mening också skäl för att ställa högre krav på dessa myndigheter än på andra aktörer som bevakade dessa platser. Regeringen poängterade att ett utökat undantag från kravet på intresseavvägning för de berörda myndig- heterna inte skulle medföra att bevakningen blev oreglerad samt att en prövning utifrån dataskyddsreglerna måste göras i varje fall som en ny bevakning ska inledas.9 
  
 15.4Myndigheternas behov 
  
 15.4.1Polismyndigheten 
  
 När det gäller möjligheterna till kamerabevakning har Polismyndig- heten i första hand fört fram behov av att inom ramen för den brotts- bekämpande verksamheten kunna bedriva kamerabevakning i närheten av gränsövergångar och i andra gränsnära områden, t.ex. hamnar eller vägar som korsar gränsen. Platserna har beskrivits som kanaliserande terräng, i betydelsen att de utgör områden eller platser som på grund av geografisk profil eller genom sin funktion och utformning tvingar aktörer till att passera där för att uppnå vissa syften. Även närlig- gande andra platser har pekats ut som strategiskt viktiga, exempelvis vissa rastplatser och pendlarparkeringar. 
  
 Områden och platser i närheten av gränsen har lyfts fram som särskilt viktiga då myndigheten ser möjligheter till att, med de rätta verktygen, där vidta mer träffsäkra och resurseffektiva åtgärder än på andra platser i landet. Kamerabevakningen förutsätts kunna bidra till att arbetet i gränsområden kan bedrivas mer fokuserat, strukturerat och effektivt. Utifrån insamlat kameramaterial skulle bättre analyser, riskprofiler och situationsbilder kunna tas fram och ligga till grund för planering av insatser med rätt resurser och kompetens. Polismyn- dighetens behovsbeskrivning har redovisats ingående i avsnitt 11.3.1. 
  
 Polismyndigheten har framhållit att behovet av att bedriva kamera- bevakning kan uppstå i princip var som helst längs med gränssträck- ningen och att det inte alltid är möjligt att på förhand förutse vilka platser som är av intresse. 
  
 Kamerabevakning är ett värdefullt verktyg i arbetet med att före- bygga och förhindra brottslig verksamhet och inte minst i arbetet 
  
 9Prop. 2019/20:109 Kamerabevakning i kollektivtrafik och apotek – ett enklare förfarande s. 38 f. 
  
 309 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 med att upptäcka tidigare okänd sådan verksamhet. I dessa syften behöver bevakning bedrivas även på platser som inte sedan tidigare är dokumenterat brottsutsatta eller där det inte är känt att det finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet eller egendom. Ett behov av kamerabevakning kan t.ex. uppstå om en brottslig verk- samhet ändrar resmönster eller modus (tillvägagångssätt) och man behöver kamerabevakningen som hjälp för att upptäcka nya rutter, tillvägagångssätt eller aktörer. Kamerabevakning på en eller flera så- dana platser kan också behövas för att förhindra och förebygga redan känd brottslig verksamhet eller för att utreda och lagföra brott. Det handlar inte alltid nödvändigtvis om att bekämpa brottslighet eller brott som utförs på den aktuella platsen eller platserna. Bevakningen kan i stället utgöra ett led i att bekämpa allvarlig brottslighet, som kan vara gränsöverskridande, som utförs på andra platser inom det gränsnära området eller i andra delar av landet. 
  
 De krav som följer av 14 a och b §§ kamerabevakningslagen, som hänvisar till 8 § andra och tredje stycket, begränsar myndighetens möjligheter till en effektiv användning av kamerabevakning som verk- tyg. Detta beror på att 8 § andra stycket 1 är begränsat till att avse brottsutsatta platser eller andra platser där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet eller på egen- dom. Det framstår enligt myndighetens uppfattning också som osäkert om andra områden i närheten av gränsen, utöver själva gränsöver- gången, utgör sådana områden som avses i bestämmelsen. Det beror också på att kravet på en dokumenterad intresseavvägning i varje en- skilt fall av kamerabevakning innebär en viss administrativ börda. För att möta de behov som finns inom ramen för brottsbekämpningen måste möjligheterna till användning av kamerateknik vara mer flex- ibla och bevakning tillåtas på fler platser än vad som gäller i dag. 
  
 Polismyndigheten har vidare fört fram att det finns ett behov av att kunna använda kamerabevakning som ett verktyg även i arbetet med att kontrollera utlänningars vistelserätt. Det kan finnas platser i närheten av flygplatser och hamnar som fungerar som  
 pick-up 
  platser för personer som kommit in i landet men saknar rätt att vistas här, exempelvis personer som rest in enbart i syfte att arbeta här utan att ha erforderliga tillstånd för vare sig vistelsen eller arbetet (illegal arbetskraft). Kamerabevakning av sådana platser skulle kunna effek- tivisera kontrollverksamheten genom att signalera aktivitet på plat- sen och möjliggöra att resurser styrdes till rätt plats vid rätt tid. 
  
 310 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 Vidare kan sådan  
 ANPR-teknik 
  (Automatic Number Plate Recog- nition) som man ser nytta av i den brottsbekämpande verksamheten också fungera som ett signalsystem inom kontrollverksamheten. Be- vakningar kan exempelvis läggas in på kända fordon som bedriver mer eller mindre organiserad trafik med illegal arbetskraft in till landet. Genom det tekniska stödet kan fordonet upptäckas vid gränsöver- gångar eller i gränsnära områden även om de avviker från det kända resmönstret och åtgärder kan vidtas på rätt plats vid rätt tillfälle. Även bevakningar på riskprofiler skulle kunna användas om kontroll- rätten utvidgades. 
  
 Kamerabevakning med användning av teknik för ansiktsigenkän- ning är ett annat sätt som redan används i viss utsträckning i gräns- kontroller. Rörliga kameror med bildanalysverktyg kan vidare användas för att identifiera efterlysta personer i samband med inre utlännings- kontroller. 
  
 Det är enligt Polismyndigheten oklart om ändamål som syftar till att kontrollera utlänningars vistelserätt omfattas av 8 § andra stycket 3 kamerabevakningslagen. Polismyndigheten menar att bestämmelsen kan behöva förtydligas i detta avseende. Polismyndigheten anför vidare att undantag från kravet på dokumenterad intresseavvägning bör göras beträffande gränsnära områden samt för bevakning som sker för kon- troll av utlänningars vistelserätt (jfr 14 c § 2 och 9 §). I vart fall bör undantag göras i fråga om hamnar och platser med direkt trafikför- bindelse med utlandet (särskilt för fasta förbindelser som Öresunds- bron och Svinesundsbron). 
  
 Ett alternativt förslag som myndigheten har fört fram för att 8 § tydligt ska omfatta de områden som är av intresse att kamerabevaka är att 8 § andra stycket 1 ändras så att även ”annan plats av betydelse för att uppnå ändamålet med kamerabevakningen” omfattas. Alter- nativt föreslås att en särskild punkt införs i 8 § andra stycket som möj- liggör kamerabevakning för brottsbekämpande ändamål i gränsnära områden. En sådan punkt kunde också omfatta behovet att bedriva bevakning för kontroll av utlänningars vistelserätt. 
  
 Polismyndigheten har framfört att det även finns behov av att kamerabevaka andra strategiskt viktiga platser, såsom exempelvis knut- punkter i vägnätet och större trafikleder inne i landet som också kan utgöra s.k. kanaliserande terräng, för att få en fullständig bild av den gränsöverskridanden organiserade brottsligheten. Information från sådan bevakning kan ge myndigheten mycket betydelsefull informa- 
  
 311 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 tion. Exempelvis skulle information från knutpunkter i vägnätverket kunna visa att ett visst misstänkt fordon är på väg mot en viss gräns- övergång eller ge annan intressant information om brottsliga aktö- rers aktiviteter och rörelsemönster. Polismyndigheten har framfört att de omständigheter som enligt 8 § andra stycket kamerabevaknings- lagen särskilt ska beaktas vid den intresseavvägning som enligt huvud- regeln ska göras kan uppfattas så att de inte ger rättsligt stöd för kamerabevakning av t.ex. knutpunkter och större kommunikations- leder i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslighet. De föreslagna lättnaderna bör även gälla för sådana platser. 
  
 15.4.2Tullverket 
  
 Tullverket bedömer att kamerautrustade drönare hade varit ett effek- tivt verktyg i myndighetens brottsbekämpande verksamhet och att kamerabevakningslagen kan medföra vissa hinder för en effektiv an- vändning av sådana drönare. 
  
 Tullverket ser att användningen av drönare hade kunnat vara till nytta inom alla tre verksamhetsgrenar, dvs. underrättelseverksamheten, kontrollverksamheten och utredningsverksamheten. Drönare hade exempelvis kunnat användas för underrättelsespaning på vissa platser där det är mycket svårt att spana med personal på plats på grund av vaksamheten och misstänksamheten hos personer som vistas där, eller för rekognosering av platser för tillslag. I vissa av de fall där drönare hade kunnat användas skulle enligt myndighetens tolkning kamera- bevakningslagen kunna bli tillämplig då det skulle kunna anses vara fråga om varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. 
  
 Tullverket menar att det upplysningskrav som följer av 15 § kamera- bevakningslagen medför hinder för att myndigheten effektivt ska kunna använda sig av kamerautrustade drönare i den brottsbekämpande verksamheten. Kravet innebär att upplysning om kamerabevakning måste lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt. I praktiken innebär kravet att skyltar måste sättas upp runt det område som ska filmas från drönaren. Jämfört med Polismyndig- heten och Säkerhetspolisen omfattas inte Tullverket av undantaget på upplysningskravet som följer av 16 § första stycket 2 som gäller vid kamerabevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg (t.ex. drönare), om det av särskild anledning finns risk för allvarlig 
  
 312 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 brottslighet och syftet med bevakningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra sådana brott. 
  
 Tullverket vill omfattas av undantaget från upplysningsskyldigheten på samma sätt som Polismyndigheten och Säkerhetspolisen. Tullverket menar dock att det även finns behov av att utvidga bestämmelsens tillämpningsområde så att drönare kan användas i fler situationer än i brådskande fall rörande allvarlig brottslighet. 
  
 15.4.3Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningen använder i dag inte kameror i gränsnära områden på motsvarande sätt som Tullverket eller Polismyndigheten. Kust- bevakningen använder däremot kameror i sin verksamhet bl.a. för sjösäkerhet eller annan säkerhet för egna fartyget och besättningen. 
  
 Inom Kustbevakningen pågår dock ett arbete med att undersöka möjligheterna att i större utsträckning använda kameror, exempelvis drönare, i sin verksamhet. I det arbetet ser man att Kustbevakningen kan komma att använda sådan teknik för att i hamnområden effek- tivare upptäcka, ingripa mot och utreda brott mot t.ex. sjötrafik och sjösäkerhet samt vattenförorening och miljö. Myndigheten kan även komma att använda systemet till stöd för den direkta ordningshåll- ningen i hamnområden där lagen om hamnskydd eller lagen om sjö- fartsskydd är tillämplig. Utöver den självständiga användningen inom myndighetens direkta befogenhetsområde kan drönare, inom den indirekta brottsbekämpningen och ordningshållningen, stödja främst Tullverkets men också Polismyndigheternas verksamhet på dessa platser. 
  
 Det är svårt att förutse hur kamerabevakning i gränsnära områden som metod i Kustbevakningens verksamhet kommer användas längre fram. Mot bakgrund av den verksamhet Kustbevakningen i dag be- driver i gränsnära områden (framför allt hamnar) men även med tanke på ett framtida användande av kameror anser Kustbevakningen att myndigheten bör behandlas på samma sätt som övriga brottsbekäm- pande myndigheter när ändringar i kamerabevakningslagen övervägs. Kustbevakningen vill särskilt framhålla att myndigheten både med- verkar till Polismyndighetens verksamhet med inre utlänningskon- troller och Tullverkets tullkontroller. 
  
 313 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 15.5Utredningens bedömning och överväganden 
  
 15.5.1Utredningens bedömning av den nuvarande kamerabevakningslagen 
  
 Att gränsövergångar kan utgöra sådana platser som kan kamera- bevakas i syfte förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksam- het eller utreda eller lagföra brott framgår av förarbetena till 8 § andra stycket 1 kamerabevakningslagen. Sådana platser förutsätts vara brottsutsatta i lagens bemärkelse. Att intresset av kamerabevakning inom ramen för kontrollverksamhet också ska beaktas särskilt vid den intresseavvägning som ska göras innebär vidare att kamerabevakning som sker vid gränsen i syfte att utöva gräns- eller tullkontroll också kan vara tillåtet (8 § andra stycket 3). 
  
 Polismyndigheten har framfört att det uppfattas som osäkert om andra områden i närheten av gränsen, utöver själva gränsövergången, utgör områden som avses i bestämmelsen. 
  
 Av förarbetena till kamerabevakningslagen kan man utläsa att en ambition med den nya lagen var att utöka möjligheterna till kamera- bevakning. Regeringen lyfte också fram att det tidigare gällande syn- sättet – att kameraövervakning endast fick utgöra ett komplement till andra åtgärder i samma syfte, särskilt brottsförebyggande åtgärder 
  
 –delvis var förlegat. Regeringen ansåg att det numera fanns skäl att se kameratekniken som ett naturligt hjälpmedel i det brottsbekämpande arbetet och inte som en åtgärd som kan tas till först om andra tänk- bara åtgärder inte gett resultat.10 
  
 Syftet med den i lagen uttryckta överviktsprincipen eller intresse- avvägningen är att säkerställa att en proportionalitetsbedömning görs för varje enskilt fall av kamerabevakning. Uppräkningen i 8 § andra stycket av omständigheter som särskilt ska beaktas är dock inte ut- tömmande och i punkten 5 anges särskilt att behovet av att tillgodose andra ändamål som är jämförliga med de som anges i övriga punkter ska beaktas. 
  
 Det framstår mot den bakgrunden som rimligt att tolka bestäm- melsen så att även behovet av kamerabevakning genom kameror som placeras en bit ifrån själva gränsövergången, t.ex. vid infarten till en hamn, på en parkeringsplats, pendlarparkering eller på annan plats av 
  
 10Prop. 2017/18:231 s. 65. 
  
 314 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 vikt för det brottsbekämpande arbetet i ett gränsområde, kan om- fattas av 8 § andra stycket. 
  
 De områden som bestämmelsen i 8 § andra stycket 1 i det här av- seendet i första hand torde ta sikte på är större gränspassager där myn- digheter redan i dag har viss närvaro, men även andra platser vid och i närheten av gränsen där bevakning behövs för att bekämpa exem- pelvis smuggling och annan gränsöverskridande brottslighet får anses omfattas av bestämmelsen. Det kan vara fråga om hamnar, vägar som korsar gränsen eller andra liknande platser intill en gräns där det kan förmodas att brottslig verksamhet förekommer eller aktörer som är involverade i gränsöverskridande brottslig verksamhet sannolikt pas- serar. Hela gränssträckningen har däremot inte karaktären av sådan brottsutsatt plats som bestämmelsen avser. 
  
 Det görs undantag från kravet på intresseavvägning i lagen för kamerabevakning på vissa särskilt angivna platser, däribland flygplats- områden, om bevakningen sker i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, förebygga, förhindra eller upptäcka störningar av allmän ordning och säkerhet (14 c §). Även sådana områden är i flera fall att betrakta som gräns- områden. 
  
 Så som 8 § kamerabevakningslagen är utformad förutsätter den att kamerabevakningen sker i avgränsade syften, t.ex. för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lag- föra brott på den brottsutsatta platsen (8 § andra stycket 1), för att upp- rätthålla allmän ordning (8 § andra stycket 2) eller som ett verktyg i kontrollverksamhet (8 § andra stycket 3). Vad gäller punkten 1 anges i förarbetena vad gäller gränsövergångar det exemplet att det kan behövas insatser mot smugglingsbrott på sådana platser. Detta utgör dock endast ett exempel på en situation då kamerabevakning kan ut- göra ett effektivt verktyg. 
  
 Bestämmelsen är inte utformad så att den endast tar sikte på utred- ningen av redan utförda brott eller endast brott som begås på platsen. Den ger även möjlighet att bevaka i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Även kamerabevakning inom ramen för underrättelseverksamheten omfattas alltså. Kamerabevak- ning i underrättelsesyfte tycks dock inte ha varit föremål för någon mer ingående diskussion inom ramen för de reformer av kamera- bevakningslagen som på senare tid genomförts. Det är därför i viss mån oklart hur bestämmelsen ska tolkas i fråga om insamling av under- 
  
 315 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 rättelseinformation, bl.a. i fråga om hur denna information ska för- hålla sig till den angivna platsen. 
  
 Gränsöverskridande brottslig verksamhet rör sig ständigt över gränserna genom att personer eller gods färdas in i eller ut ur landet. Även om de brottsliga gärningarna inte alltid utförs vid gränsöver- gången är gränsen och de gränsnära områdena således platser där sådan brottslig verksamhet ofta kan upptäckas och förhindras. 8 § andra stycket 1 måste enligt vår uppfattning anses omfatta även behovet av kamerabevakning i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka gräns- överskridande brottslig verksamhet, t.ex. bevakning i syfte att kart- lägga tidigare känd brottslig verksamhet eller för att upptäcka tidigare okänd sådan. 
  
 Det bör återigen framhållas att det faktum att vissa ändamål sär- skilt ska beaktas vid intresseavvägningen, och också anses kunna moti- vera ett större integritetsintrång, inte i sig innebär att bevakning för andra ändamål är uteslutet. Kamerabevakning kan således ske även på andra platser eller för andra ändamål, alltså även för ändamål som inte är helt jämförliga med de som räknas upp i 8 § andra stycket. Detta förutsätter dock att dessa ändamål kan anses vara berättigade och att intresset av bevakningen väger tyngre än integritetsintresset i det enskilda fallet. 
  
 Den i lag anvisade intresseavvägningen innebär alltså inte att kamerabevakning på andra platser (t.ex. knutpunkter och trafikleder) och för andra ändamål än de som anges där inte kan anses vara be- fogad. Sådan bevakning förutsätter dock att mer ingående överväg- anden av behovet av kamerabevakning i förhållande till integritets- riskerna behöver göras och att särskilda åtgärder kan behöva vidtas för att minska dessa risker. I de fall ingen punkt i 8 § andra stycket eller något undantag från intresseavvägningen kan anses tillämplig krävs således särskilda överväganden för att kamerabevakningen ska bedömas som tillåten. 
  
 Förutsättningarna för att bedriva kamerabevakning i gränsområden framstår sammanfattningsvis som relativt goda redan i dag. 
  
 För det fall kamerabevakning som bedrivs för ett visst ändamål (t.ex. för att upptäcka brottslig verksamhet) ger information som kan användas för ett annat ändamål (t.ex. kontrollverksamhet) är det de regelverk som styr personuppgiftsbehandlingen i förhållande till den utförda bevakningen som avgör i vilken utsträckning informa- tionen eller uppgifterna får användas för det nya ändamålet. 
  
 316 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 15.5.2Ett utökat undantag från kravet på dokumenterad intresseavvägning 
  
 Utredningens förslag: Det ska införas ytterligare undantag från kravet på dokumenterad intresseavvägning. Undantaget ska avse kamerabevakning i alla gränsnära områden utom de som tillkom- mit genom tillämpning av lagens ventilbestämmelse. Undantaget ska gälla när kamerabevakningen utförs av Kustbevakningen, Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket. Undantaget ska också avse kamerabevakning av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km i anslutning till ett sådant område. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Behovet 
  
 Utifrån den behovsbeskrivning som Polismyndigheten, men också Tullverket, lämnat samt mot bakgrund av den lägesbild som redo- visats i tidigare avsnitt kan vi konstatera att gränsöverskridande organi- serad brottslighet är ett allvarligt problem som inte bara skapar oro och osäkerhet genom ökad våldsbrottslighet och narkotikabrottslig- het, utan också påverkar och belastar samhället på andra sätt, t.ex. genom förekomsten av systematiskt missbruk av välfärdssystemet och arbetslivskriminalitet. Även den omfattande internationella till- greppsbrottsligheten medför betydande kostnader för både enskilda och samhället i stort. 
  
 Kartläggningen har också visat att gränsen och de gränsnära om- rådena är områden av avgörande vikt i arbetet med att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. Som tidigare nämnts är det i passa- gerarflöden vid och i anslutning till gränsen som irreguljär migration, illegala varor, kriminella aktörer och stöldgods förekommer i stor ut- sträckning. Det är Polismyndighetens erfarenhet att det är i dessa om- råden som möjligheten att upptäcka den brottsliga verksamheten är störst. Att de gränsnära områdena är viktiga strategiska platser för brottsbekämpande insatser riktade mot gränsöverskridande brott följer av att de utgör områden som på grund av sin geografiska placering, funktion och utformning tvingar aktörerna till att passera dem för att uppnå sitt syfte. De gränsnära områdena utgör således det som tidi- 
  
 317 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 gare beskrivits som kanaliserande terräng. Av samma skäl är platserna av intresse i viss kontrollverksamhet. 
  
 Det finns också ett klarlagt behov av att ge Polismyndigheten effektivare verktyg för att behovet av tillfälligt återinförda gränskon- troller vid inre gräns ska minska. Detta gör gränsnära områden särskilt prioriterade. 
  
 Det framstår som en självklar målsättning att göra det möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att använda sig av modern teknik som verktyg för att kunna utföra ett effektivt arbete. 
  
 Polismyndigheten och Tullverket har utförligt beskrivit hur kamera- bevakning i gränsnära områden kan användas och hur en sådan an- vändning skulle kunna effektivisera arbetet. Detta har redovisats in- gående i avsnitt 11. Det har blivit tydligt att teknikutvecklingen och den ökade rörligheten över gränserna gör kamerabevakningen till ett viktigt verktyg i brottsbekämpningen. Det har också blivit tydligt genom myndigheternas beskrivningar att kamerabevakning, med den teknik som finns i dag, kan användas till så mycket mer än övervak- ning av en plats i realtid. Vidare har det framgått att informationen som samlas in genom kamerabevakning i stor utsträckning kan an- vändas inom ramen för underrättelseverksamheten. 
  
 Genom användning av olika analysverktyg kan insamlad informa- tion bearbetas för att exempelvis göra mönsteranalyser, ta fram pro- filer och hitta tidigare okänd brottslig verksamhet, men också användas inom ramen för utredning och lagföring. 
  
 Kamerabevakning kan också användas som ett hjälpmedel vid selektering för kontrollåtgärder eller andra ingripanden, alltså för att hitta objekt – exempelvis fordon – som av olika skäl är intressanta att ta ut för kontroll. 
  
 Som ett exempel på det sistnämnda kan här nämnas de kameror med  
 ANPR-teknik 
  som Tullverket använder sig av vid flera gräns- övergångar. Användningen av kamerabevakning kan alltså både fungera som ett par ”extra ögon” på plats, men kan också medföra att infor- mation kan analyseras snabbare och mer effektivt. Genom använd- ning av kamerabevakning kan därmed resurser lösgöras till andra upp- gifter. 
  
 Polismyndigheten har fört fram att det i flera fall uppstår tolk- ningssvårigheter gällande kamerabevakningslagens bestämmelser, t.ex. i fråga om vad som kan anses utgöra en brottsutsatt plats eller annan plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons 
  
 318 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 liv, hälsa eller trygghet eller på egendom. Polismyndigheten har även anfört att det inte finns bärande skäl för att exempelvis flygplats- områden ska kunna undantas från kravet på intresseavvägning, men att detta inte gäller för hamnar eller liknande platser. 
  
 Den osäkerhet som, trots vad vi anfört i föregående avsnitt, kan råda kring tolkningen av lagens bestämmelser är olycklig och kan leda till att kamerabevakning inte bedrivs i den utsträckning som lagen tillåter. En sådan osäkerhet kan också medföra tidskrävande analyser innan en tänkt bevakning kan påbörjas. 
  
 Utredningens uppfattning är mot denna bakgrund att de brotts- bekämpande myndigheternas möjligheter att använda sig av kamera- teknik i gränsnära områden bör underlättas, så långt det är möjligt utan att avsteg görs från det skydd för enskilda personers integritet som lagstiftningen föreskriver. 
  
 Gränsnära områden – en ny lag 
  
 Som framgår av avsnitt 13 och 14 föreslår utredningen en ny lag – lagen med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gräns- nära områden – i vilken det ges en definition av begreppet gränsnära område. Enligt definitionen i den lagen utgör följande gränsnära om- råden: 
  
 –flygplatser för kommersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flygplatser, 
  
 –hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot utlandet och områden i närheten av sådana hamnar, 
  
 –gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar, 
  
 –broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och om- råden i närheten av sådana förbindelser, och 
  
 –tågstationer för trafik direkt mot utlandet och områden i när- heten av sådana stationer. 
  
 I lagen ges också en möjlighet att genom föreskrift besluta att ett annat område, som är jämförbart med en sådan plats som nu beskri- vits, ska utgöra ett gränsnära område enligt lagen. 
  
 319 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Den innebörd som begreppet gränsnära område härigenom ges är alltså något vidare än vad som kan läggas in i form av gränsövergångar i bemärkelsen brottsutsatt plats enligt 8 § andra stycket 1 kamerabevak- ningslagen. Det finns i dag ingen enhetlig reglering i kamerabevak- ningslagen för de platser som kommer att omfattas av den nya lagens tillämpningsområde. Förutsättningarna för bevakningen skiftar från den ena typen av plats till den andra och i vissa fall kanske skiljer sig åt även för platser i samma kategori. 
  
 Skälen för ytterligare undantag från intresseavvägningen 
  
 Som vi konstaterat tidigare är det redan enligt dagens reglering möj- ligt att bedriva kamerabevakning vid och i anslutning till vissa gräns- övergångar och i vissa andra gränsområden. En förutsättning är i de flesta fall att bevakningen föregås av en skriftligt dokumenterad in- tresseavvägning som visar att intresset av bevakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. För bevakningen av t.ex. flygplatser, gäller dock som framgått inte det kravet. För bevak- ningen av dessa sistnämnda platser gäller alltjämt det integritetsskydd som följer av den övriga dataskyddsregleringen, men alltså inte det förstärkta skydd som prövningen enligt överviktsprincipen ger. Så som lagstiftningen ser ut i dag faller alltså vissa platser, inom det som enligt den föreslagna nya lagen utgör gränsnära områden, in under de undantag som görs i 14 c § från kravet på dokumenterad intresse- avvägning (flygplatsområden), medan andra platser omfattas av regler- ingen i 8 § andra stycket 1 och 14 a § (bl.a. vissa större gränspassager). 
  
 Ytterligare andra platser riskerar att falla utanför båda dessa kate- gorier och då förutsätter lagen att särskilda överväganden görs vid bedömningen av om bevakningen är tillåten. Här tänker vi främst på platser i anslutning till exempelvis en flygplats eller terminal, t.ex. par- keringsplatser eller uppställningsplatser, samt vissa gränsövergångar i vägnätet. 
  
 Det är viktigt att de platser som i den nya lagen definieras som gräns- nära områden, och som därmed utgör lagens huvudsakliga tillämp- ningsområde, så långt som möjligt har en enhetlig reglering såvitt avser kamerabevakningslagens bestämmelser. Ett regelverk för gränsnära områden där olika förutsättningar som utgångspunkt gäller för olika sådana områden framstår inte som ändamålsenligt och skapar dess- 
  
 320 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 utom tillämpningssvårigheter och gränsdragningsproblem för myndig- heterna i deras verksamhet. Det framstår också som svårt att moti- vera att flygplatser skulle regleras på ett sätt medan t.ex. större hamnar eller Öresundsbron skulle regleras på ett annat. Utgångspunkten bör alltså vara att samma förutsättningar för bevakning gäller på samtliga dessa platser. 
  
 Vår bedömning är att det – med ett undantag – inte finns skäl att se på de gränsnära områdena enligt den nya definitionen på ett annat sätt än på de platser som omfattas av 8 § andra stycket 1 kamera- bevakningslagen när det kommer till att göra en intresseavvägning. Undantaget avser sådana platser som endast tillfälligt kan komma att utgöra gränsnära områden med tillämpning av den s.k. ventilen, vi återkommer till dessa. 
  
 Detta innebär att behovet av bevakning för brottsbekämpande ändamål i gränsnära områden alltid bör anses väga tungt. Bedömningen gäller trots att definitionen även omfattar ett större antal platser i det allmänna vägnätet som inte har karaktären av större gränspassager och därmed skiljer sig något från de övriga platserna. I avsnitt 14.6 har vi närmare redovisat hur vi ser på sådana platser. 
  
 Intresset av att utföra kamerabevakning i gränsnära områden bör alltså alltid anses väga tungt när bevakningen sker i syfte att före- bygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. 
  
 De behov av effektiva verktyg för de brottsbekämpande myndig- heterna som föreligger i dessa gränsnära områden har sin grund i plat- sernas karaktär av gränsövergångar (såväl vid yttre som inre gräns). Det är på dessa platser som utredningen funnit att behovet av effek- tiva och verkningsfulla åtgärder är som störst när det gäller både att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och utföra kontroller av utlänningars vistelserätt. I en allt mer globaliserad värld där rörlig- heten för personer och varor är stor är vår uppfattning vidare att be- hovet av att kunna kamerabevaka dessa områden kan bedömas vara konstant under överskådlig tid. 
  
 Som vi tidigare konstaterat har de gränsnära områden vi nu talar om det gemensamt att personer som befinner sig i sådana områden i samband med resa redan i dag har anledning att förvänta sig att bli föremål för olika former av kontroller. 
  
 På flygplatser sker ingående säkerhetskontroller och kontroller av resehandlingar, vid yttre gränser (och i dagsläget även inre) sker 
  
 321 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 gränskontroller som kan innefatta både kontroll av resehandlingar, kontroll av identitet, slagningar i olika register och genomsökning av bagage och till och med fordon. Resenärer har också alltid anledning att förvänta sig att bli föremål för tullkontroll i samband med en gränspassage. 
  
 När det gäller de allmänna vägarna har den som framför ett for- don vidare alltid att räkna med att bli föremål för trafikkontroller av olika slag. De allmänna vägarna är heller inte platser där personer uppe- håller sig i någon större utsträckning annat än som transportsträcka mellan två platser och de är också därigenom mindre känsliga ur in- tegritetssynpunkt. Det är beträffande de gränsnära områdena gene- rellt fråga om allmänna platser som i huvudsak saknar inslag av privat karaktär (jfr bostäder, omklädningsrum och liknande platser). 
  
 Det nu förda resonemanget gör sig starkast gällande vid sådana större gränsövergångar där myndigheterna i regel utövar kontroll- verksamhet, men även i andra gränsområden har alltså personer som uppehåller sig eller färdas där anledning att förvänta sig ingripanden t.ex. i form av tullkontroll. Här tänker vi främst på Tullverkets be- fogenheter att under vissa förhållanden stanna fordon och göra kon- troller även vid de inre gränserna samt en bit innanför gränsen och inte endast vid bestämda tullstationer. 
  
 En viktig utgångspunkt för utredningens överväganden är mot den bakgrunden att inskränkningar som sker i enskildas rörelsefrihet, kroppsliga integritet eller privatliv i gränsnära områden allmänt får anses vara mindre kännbara än om de skulle ske på andra platser i landet. 
  
 En viktig aspekt är vidare att ett gränsnära område är en avgränsad geografisk yta där behovet av effektiva åtgärder framstår som särskilt framträdande och där effekten av polisiär verksamhet också kan för- väntas vara särskilt stor. Lagreglerade inskränkningar i fri- och rättig- heterna kan därmed enligt vår uppfattning i allmänhet godtas i något större omfattning i dessa områden än i övrigt i landet. 
  
 Kamerabevakning innebär naturligtvis alltid risker för intrång i enskilda individers personliga integritet. Bevakningen kan dock be- drivas på olika sätt och med användning av skilda tekniska lösningar som kan begränsa riskerna med bevakningen. 
  
 Kamerabevakning kan också innebära ett förstärkt integritets- skydd. Att bli utsatt för ett brott innebär ofta i sig en kränkning av den personliga integriteten. I de fall kamerabevakning exempelvis 
  
 322 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 påverkar förekomsten av brott på en allmän plats och därigenom ökar tryggheten på platsen har den således en positiv effekt för in- tegritetsskyddet. Så är fallet i viss mån också om kamerabevakningen i och för sig inte minskar brottsligheten på just den övervakade plat- sen men på andra platser i landet. 
  
 Sammantaget bedömer vi att det finns ett mycket starkt objektivt intresse av kamerabevakning i de gränsnära områden vi nu talar om och att det intresset väger tyngre än enskildas intresse av att inte bli bevakade. Vi bedömer vidare att behovet av att kunna kamerabevaka dessa områden för brottsbekämpande ändamål kan förväntas vara konstant över tid. 
  
 Kravet på dokumenterad intresseavvägning är redan i dag inte absolut. I ljuset av platsernas karaktär och vad enskilda individer kan förvänta sig där i form av myndighetsåtgärder menar vi att det inte finns skäl att för dessa platser vidhålla kravet på dokumenterad in- tresseavvägning. Lagstiftaren kan på förhand göra den avvägningen genom att undanta dessa områden från det i dag gällande kravet. Undantag från kravet bör därför införas i kamerabevakningslagen för gränsnära områden. 
  
 I samband med att vi diskuterat definitionen av gränsnära områden har vi konstaterat att en viktig del i det nya regelverk som föreslås är möjligheten att vidta åtgärder mot personer och fordon som är på väg att lämna landet. Vi har där slagit fast att det kan finnas ett behov av att kamerabevaka tillfartsvägar till ett gränsnära område för att det ska finnas en praktisk möjlighet att vidta åtgärder mot trafiken ut ur landet. Det kommer i senare avsnitt också framgå att viss kamera- bevakning av tillfartsvägar och efterföljande behandling av uppgifter som samlats in genom sådan bevakning också kan ha ett värde i under- rättelseverksamheten. För att möjliggöra en effektiv användning av kameratekniken som verktyg i gränsnära områden bör undantaget från kravet på dokumenterad intresseavvägning även träffa bevakning av tillfartsvägar i anslutning till sådana områden. Utredningens be- dömning är att undantaget bör träffa allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km i anslutning till ett gränsnära område. (Se angående tillfartsvägarna även avsnitt 14.9.) 
  
 Till skillnad från det gränsnära området i sig finns det i fråga om tillfartsvägarna inte skäl att låta undantaget avse något annat än själva vägen, varmed avses vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i omedel- 
  
 323 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 bar anslutning till vägen. Vi vill återigen framhålla att de allmänna vägarna inte är platser där personer uppehåller sig i någon större ut- sträckning och dessutom platser där man har att räkna med att bli föremål för trafikkontroller av olika slag. De är därigenom mindre känsliga ur integritetssynpunkt. Att undantaget även omfattar dessa tillfartsvägar bedöms därför ha endast en marginell påverkan på en- skildas integritetsintressen och är motiverat utifrån behovet. 
  
 I ett fall menar vi dock, som ovan anförts, att det föreslagna undan- taget inte ska gälla. Det gäller sådana tillfälliga gränsnära områden som tillkommit genom tillämpning av ventilbestämmelsen (jfr avsnitt 14.7). När det gäller sådana områden kan det i vissa fall vara fråga om platser som i och för sig utgör gränsövergångsställen enligt gränskodexen men som inte faller in under lagens definition av ett gränsnära om- råde. Det kan dock också vara fråga om småbåtshamnar eller andra platser av delvis annan karaktär än de som i övrigt omfattas av lagen; platser där enskilda individers intresse av att inte bli bevakad kan väga väsentligt tyngre än på en flygplats eller en färjeterminal. Det fram- står därför inte som möjligt att för sådana platser generellt och på förhand göra en intresseavvägning. Det kan på sådana platser finnas större skäl att mer ingående väga integritetsriskerna med en bevak- ning. För kamerabevakning av sådana platser bör därför kravet på en dokumenterad intresseavvägning fortsätta att gälla. 
  
 Den föreslagna lagändringen medför sammantaget en enhetlig reglering för gränsnära områden och fångar också upp platser som det i dag råder tveksamhet kring hur de ska bedömas. Vidare förväntas lagändringen också innebära vissa administrativa lättnader för myn- digheterna och bidra till att kamerabevakning snabbare kan startas upp vid behov. Att kopplingen till brottsutsatt plats lyfts bort bidrar också till att klargöra att den brottsliga verksamhet som kamera- bevakningen syftar till att bekämpa inte med nödvändighet behöver utövas på den bevakade platsen. 
  
 Vilken kamerabevakning bör undantaget gälla? 
  
 Mycket av det som anförts ovan hänför sig till brottsbekämpande myndigheters kamerabevakning i gränsnära områden i syfte att före- bygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet samt i syfte att utreda och lagföra brott. Vi föreslår också i avsnitt 20.5 att Polis- 
  
 324 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 myndigheten ska få utökade möjligheter att i brottsförebyggande syfte genomföra kroppsvisitation och genomsöka transportmedel. En viktig förutsättning för att de föreslagna åtgärderna ska kunna tillämpas på ett effektivt sätt är att Polismyndigheten bedriver kamera- bevakning i dessa områden. Utgångspunkten är därför också att det nu föreslagna undantaget bör gälla kamerabevakning i sådana syften. 
  
 De myndigheter som självklart bör beröras av ett sådant undantag är Polismyndigheten och Tullverket som båda har ett uppdrag att bekämpa sådan gränsöverskridande brottslighet som vi här talar om. 
  
 Den bestämmelse som vi föreslår i kamerabevakningslagen tar dock inte enbart sikte på gränsöverskridande brottslig verksamhet utan omfattar all kamerabevakning i brottsbekämpande syfte för de i övrigt berörda myndigheterna. Detta talar starkt för att även Kustbevak- ningen, som också har ett brottsbekämpande uppdrag, bör omfattas av undantaget. Ett antal av de gränsnära områdena torde vara sådana där Kustbevakningen bedriver verksamhet i relativt stor omfattning, särskilt vissa hamnar. Även om myndigheten uppgett att den i dag inte i någon större utsträckning bedriver sådan kamerabevakning som faller under kamerabevakningslagens tillämpningsområde kan myndigheten komma att göra det i framtiden och bör därmed om- fattas av undantaget såvitt avser brottsbekämpningen. 
  
 Till Säkerhetspolisens uppgifter hör bl.a. att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet eller terrorbrott. Att Säkerhetspolisen kan ha intresse att bevaka vissa gränsnära områden framstår därmed som naturligt. 
  
 Trots att utredningens kartläggning inte ger något komplett under- lag för att bedöma i vilken utsträckning ett undantag från intresse- avvägningen kan motiveras när det gäller kamerabevakning för andra syften än för att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och kon- trollera utlänningars vistelserätt menar vi att det inte finns tillräckliga skäl för att i detta sammanhang särbehandla någon av de nu nämnda myndigheterna i förhållande till de andra. Här kan också tilläggas att det tycks vara så att lagstiftaren även i andra sammanhang har strävat efter att behandla de nu aktuella brottsbekämpande myndigheterna på samma sätt även om underlaget inte tydligt visat på ett behov av ändringar i ett visst avseende.11 
  
 Andra myndigheter som har brottsbekämpande uppdrag, som exempelvis Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten och Skatte- 
  
 11Se t.ex. prop. 2019/20:109 s. 39. 
  
 325 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 verket, använder inte kamerabevakning eller bedriver inte verksam- het i gränsnära områden på samma sätt som Kustbevakningen, Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket kan förväntas göra. Dessa myndigheter omfattas inte heller av tidigare undantag från till- stånd och intresseavvägningar och bör inte heller omfattas av vårt förslag. 
  
 Det är dock känt att de nu berörda myndigheterna kan bedriva kamerabevakning i flera syften och inom olika verksamhetsgrenar. Det kan exempelvis vara fråga om bevakning som bedrivs i kontroll- syfte i olika sammanhang. 
  
 Av den kartläggning som utredningen har gjort framkommer att Polismyndigheten ser ett behov av att kunna använda kamerabevak- ning som ett verktyg även i arbetet med att kontrollera utlänningars vistelserätt. 
  
 Som exempel har förts fram att Polismyndigheten ofta har känne- dom om exempelvis platser i närheten av flygplatser eller hamnar som fungerar som  
 pick-up 
  platser för personer som kommit in i landet men saknar rätt att vistas här, exempelvis illegal arbetskraft. 
  
 Vidare har det angetts att sådan  
 ANPR-teknik 
  som man ser nytta av i den brottsbekämpande verksamheten också skulle kunna fun- gera som ett signalsystem inom kontrollverksamheten. Bevakningar skulle exempelvis kunna läggas in på kända fordon som bedriver mer eller mindre organiserad trafik med illegal arbetskraft in till landet. 
  
 Utredningen redogör i avsnitt 19.4 för våra bedömningar rörande betydelsen av inre utlänningskontroller och behovet av att utöka möjligheterna att genomföra sådana kontroller i gränsnära områden. Vi föreslår där att kontroll av vistelserätt i sådana områden ska kunna ske under i viss mån andra förutsättningar än i övriga landet. 
  
 Vi ser att en utökad användning av kameratekniken skulle vara av stor nytta även i kontrollverksamheten, särskilt i ett sådant reformerat system som vi föreslår vad gäller möjligheterna till inre utlännings- kontroller. Kamerabevakning skulle kunna utgöra ett viktigt verktyg i fråga om urval av personer eller transportmedel för sådana kontroller genom användning av bevakningar på särskilda intressanta objekt eller på riskprofiler (exempelvis en viss fordonstyp). När kameran signalerar träff på en sådan bevakning kan kontroll genomföras. 
  
 Kamerabevakning skulle även i övrigt kunna fungera som en för- stärkning för tjänstemän på en viss plats genom att exempelvis signa- lera aktivitet på en  
 pick-up 
  plats eller annan plats av särskilt intresse. 
  
 326 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 En möjlighet att använda kamerateknik framstår som en förut- sättning för att de föreslagna utökade kontrollmöjligheterna ska kunna användas på ett effektivt sätt. Undantaget från kravet på dokumen- terad intresseavvägning bör således omfatta även sådan kontrollverk- samhet. 
  
 Utredningens undersökningar visar även vad gäller Tullverkets verksamhet att skiljelinjen mellan tullkontrollverksamheten och den brottsbekämpande verksamheten är särskilt svår att dra. För att inte regelverket för Tullverkets kamerabevakning i gränsnära områden ska bli allt för svårtillämpat och drabbas av svår gränsdragningsproble- matik ser utredningen att det är motiverat att även undanta den kamerabevakning som Tullverket bedriver inom ramen för tullkon- trollverksamheten. 
  
 Det kan framhållas att Kustbevakningen medverkar i båda dessa kontrollverksamheter. Frågan är hur ett undantag ska förhålla sig till myndigheternas kontrollverksamhet i övrigt. 
  
 När avskaffandet av tillståndsplikten för vissa brottsbekämpande myndigheter genomfördes gjordes vissa överväganden i fråga om re- formen då skulle träffa all verksamhet som de då berörda myndig- heterna bedrev eller endast den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 Kamerabevakningsutredningen framförde att utredningens kart- läggning hade visat att det inte varit möjligt att särskilja de berörda myndigheternas behov av förenklade regler i fråga om sådan kamera- bevakning som bedrivs i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda brott från sådan som bedrivs i andra syften. Olika syften angavs ofta vara överlappande. Som exempel nämndes att kamerabevakning vid ett torg eller en demonstration ofta bedrivs i ovan nämnt syfte och i syfte att förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten. Att ha olika regleringar i fråga om kamerabevakning som bedrivs i dessa skilda syften framstod redan på den grunden som uteslutet. 
  
 Vidare konstaterade kamerabevakningsutredningen att det av kart- läggningen kunde dras den slutsatsen att en brottsbekämpande åtgärd inte sällan har sin upprinnelse i utövandet av en annan uppgift, t.ex. en kontroll- eller tillsynsuppgift. Det framgick att det inte alltid stod klart i vilket skede en tillsyn, kontroll eller annan verksamhet över- går till att bli brottsbekämpande verksamhet. Det motsatta förhål- landet angavs också gälla. De brottsbekämpande myndigheterna hade därför förutspått klara tillämpningssvårigheter om förenklade regler 
  
 327 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 endast skulle införas för kamerabevakning som bedrivs sinom ramen för den brottsbekämpande verksamheten, alltså inom brottsdata- lagens tillämpningsområde. 
  
 Slutligen hänvisade utredningen till att det enligt förarbetena till kamerabevakningslagen var eftersträvansvärt i sig att bestämmelserna kamerabevakningslagen utformas på ett så enhetligt sätt som möjligt så att bestämmelserna blir så förutsebara och enkla att tillämpa som möjligt. Mot denna bakgrund tog kamerabevakningsutredningens för- slag sikte på all kamerabevakning som kan bedrivas av de brottsbekäm- pande myndigheterna. Regeringen anslöt sig till dessa bedömningar.12 
  
 Flera av de slutsatser som kamerabevakningsutredningen slog fast har bekräftats under vårt arbete. Det står således helt klart att kamera- bevakning på en viss plats kan bedrivas i skilda syften och att gräns- dragningen mellan brottsbekämpning och kontrollverksamhet i den operativa verksamheten kan vara flytande. Det är också så att den ena verksamheten kan bidra till den andra. Information som framkom- mer inom ramen för en viss kontrollverksamhet kan exempelvis vara till nytta i brottsbekämpningen och tvärtom. 
  
 Myndigheterna har också här framhållit att regelverket som styr kamerabevakningen redan i dag är i viss mån svårnavigerat och det är ur det perspektivet av stor vikt att ändringar inte medför ytterligare gränsdragnings- eller tillämpningssvårigheter. Detta gäller även om 
  
 viockså tidigare slagit fast att det alltid är av största vikt att den myn- dighet som bedriver kamerabevakningen på förhand kan ange i vilket syfte bevakningen bedrivs och syftet med behandlingen av person- uppgifter som uppstår till följd av bevakningen. Att det förhåller sig så hindrar dock inte att en och samma kamerabevakning kan bedrivas 
  
 iflera olika syften. 
  
 Det är av stor vikt för de myndigheter som bedriver kamerabevak- ning att regelverket är överskådligt och lätt att tillämpa. Det sagda talar sammantaget för att förutsättningarna för att få bedriva kamera- bevakning på en särskilt definierad plats, såsom ett gränsnära område, med fördel bör vara samma för all kamerabevakning som en myn- dighet bedriver där, oavsett bevakningens syfte eller ändamål. Vi be- dömer att några bärande skäl inte framkommit för att låta undan- taget från intresseavvägning endast omfatta vissa verksamhetsområden eller vissa syften eller ändamål. Vi föreslår därför att det ska omfatta 
  
 12Se SOU 2018:62 s. 131 f. och 145 f. och prop. 2018/19:147 s. 29. 
  
 328 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 all kamerabevakning som de nämnda myndigheterna bedriver i gräns- nära områden. 
  
 Den lagtekniska lösningen 
  
 Vi har föreslagit att kravet på en dokumenterad intresseavvägning tas bort beträffande Kustbevakningen, Polismyndigheten, Säkerhets- polisen eller Tullverket för kamerabevakning i de flesta gränsnära områden. Detta bör lämpligen lagtekniskt komma till uttryck genom att det läggs till de undantag från kravet som redan finns angivna i 14 c § kamerabevakningslagen. För övrig kamerabevakning gäller alltså samma regler som i dag. 
  
 Att vissa platser som utgör gränsnära områden enligt den definition som vi föreslår också omfattas av undantagen i 9 § 6 kamerabevak- ningslagen medför en viss dubbelreglering, t.ex. i fråga om flygplats- områden. Det undantaget kan redan i dag tillämpas av bl.a. Polis- myndigheten. Eftersom 9 § 6 även omfattar platser som inte utgör gränsnära områden måste hänvisningen till denna punkt i bestämmel- sen finnas kvar i 14 c §. Eftersom bestämmelsen i 9 § 6 även avser undantag från tillståndskravet som gäller för andra aktörer än nu be- rörda myndigheter bör inte heller den ändras. En viss dubbelregler- ing är alltså befogad. 
  
 15.5.3Bör någon form av anmälnings- eller underrättelseskyldighet införas? 
  
 Utredningens bedömning: Dataskyddsregleringen ger ett långt- gående preventivt och korrigerande skydd för den personliga in- tegriteten. Regleringen ger dessutom ett starkt skydd under tiden som kamerabevakningen pågår. Vi bedömer att det inte finns skäl för att ersätta den dokumenterade intresseavvägningen med någon annan integritetsskyddande åtgärd. Det skydd som dataskydds- regleringen medför bedöms vara tillräckligt. 
  
 329 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Integritetsskyddsmyndigheten har fört fram att det bör övervägas om kamerabevakning i vissa gränsnära områden bör föregås av någon form av anmälnings- eller underrättelseskyldighet om kravet på doku- menterad intresseavvägning tas bort. I den frågan gör utredningen följande överväganden. 
  
 Kravet på dokumenterad intresseavvägning enligt kamerabevak- ningslagen innebär att myndigheten själv ska bedöma om intresset av bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli be- vakad. Kravet på dokumentation innebär att myndigheten ska skriva ett formellt och motiverat beslut om att anordna kamerabevakningen. Av beslutet ska framgå på vilken rättslig grund bevakningen anordnas. Beslutet ska vidare innehålla en beskrivning av den bevakade platsen eller området samt en redogörelse för myndighetens övervägande när det gäller avvägningen mellan bevakningsintresset och risken för integritetsintrång. Ska bevakningen förenas med ljudupptagning bör en särskild motivering för detta göras.13 
  
 Kravet på intresseavvägning i kamerabevakningslagen innebär dock inte i sig någon skyldighet att anmäla till eller underrätta tillsynsmyn- digheten om vilken kamerabevakning som bedrivs. 
  
 I de fall undantag i dag görs i kamerabevakningslagen från kravet på intresseavvägning finns ingen särskild skyldighet för myndig- heterna att anmäla till eller underrätta tillsynsmyndigheten om den kamerabevakning som eventuellt bedrivs. 
  
 När det gäller undantagen som följer av 14 d § kamerabevaknings- lagen är dessa speciella i så måtto att de gäller tillfällig kamerabevak- ning i vissa i lagen angivna fall. Det är alltså fråga om bevakning under kortare tider och i huvudsak när behovet av bevakning är utlöst av någon särskild händelse eller en kommande händelse (t.ex. en olycka, en fotbollsmatch, en demonstration eller ett statsbesök). Förutsätt- ningarna innebär att det i regel i dessa situationer är fråga om relativt plötsliga eller brådskande behov av bevakning som av praktiska skäl inte kan föregås av en anmälan eller underrättelse. 
  
 När det gäller undantagen i 14 c § kamerabevakningslagen är dessa däremot av en i viss mån annan karaktär. Det är där inte fråga om någon tillfällig bevakning. Undantagen avser i stället dels hastighets- övervakning, dels kamerabevakning som vissa brottsbekämpande myn- 
  
 13Jfr Lee, Kamerabevakningslagen (2018:1200), 14 b §, Brown  
 2020-10-01 
  (JUNO). 
  
 330 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 digheter bedriver i anslutning till vissa skyddsobjekt, i kollektiv- trafiken, på flygplatser och i apotekslokaler m.m. Dessa undantag är i den bemärkelsen lika de undantag vi föreslår i att de rör ett antal platser av viss närmare karaktär. 
  
 Vi har i andra sammanhang framfört att vissa av de platser som träffas av undantagen i den sistnämnda bestämmelsen till sin karaktär är lika gränsnära områden så som vi valt att definiera dessa. Det fram- står redan av den anledningen som svårt att motivera att ett undantag för gränsnära områden skulle åtföljas av något krav på anmälan eller en underrättelseskyldighet. En särskild sådan reglering för dessa om- råden skulle också försvåra tillämpningen av lagen genom att det skulle medföra en del gränsdragningsproblem t.ex. i fråga om flygplatser. 
  
 Enligt vårt förslag ska dock även andra områden kunna omfattas av undantaget från intresseavvägningen, här tänker vi särskilt på vissa platser i det allmänna vägnätet. Detta innebär att bevakningen kan ske på platser av i viss mån skiftande karaktär. Frågan är om några andra krav av det skälet bör ställas i fråga om alla, eller några av dessa gräns- nära områden. 
  
 En anmälnings- eller underrättelseskyldighet skulle inte i sig med- föra något krav på andra eller mer ingående överväganden av den myn- dighet som bedriver bevakningen inför en påbörjad kamerabevakning än vad som redan gäller. Den viktigaste funktionen eller effekten som en anmälnings- eller underrättelseskyldighet skulle ha är i stället att tillsynsmyndigheten skulle kunna få bättre möjligheter att snabbt agera i tillsynsverksamheten. Detta skulle i sig kunna innebära ett för- stärkt integritetsskydd. 
  
 I samband med att kravet på tillstånd för kamerabevakning av- skaffades övervägdes om tillståndsplikten skulle ersättas av en anmäl- ningsplikt. Regeringen konstaterade att det i och för sig kunde finnas vissa argument för en anmälningsplikt av ett slag som innebar att de brottsbekämpande myndigheterna skulle anmäla ny kamerabevakning till tillsynsmyndigheten innan den påbörjas. Sådana anmälningar ansågs kunna ge tillsynsmyndigheten överblick över vilken kamerabevak- ning som pågår och, för det fall en bevakning framstår som tveksam, möjlighet för tillsynsmyndigheten att snabbt kunna inleda ett till- synsärende, utreda bevakningen närmare och vidta de åtgärder som kan vara befogade. En fördel i jämförelse med den tillståndsplikt som gällde vid tidpunkten ansågs vara att de brottsbekämpande myndig- 
  
 331 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 heterna inte skulle behöva vänta på tillstånd från tillsynsmyndigheten. Det skulle räcka med att göra själva anmälan. 
  
 Samtidigt framförde regeringen att det även fanns starka argument mot en anmälningsplikt. För att tillsynsmyndigheten skulle kunna få en bild av den kamerabevakning som planeras, och kunna avgöra om det finns skäl att ingripa mot den, skulle det nämligen inte räcka att myndigheten fick kännedom om att bevakning planeras på en viss plats. Myndigheten skulle också behöva få veta vad syftet med bevak- ningen är, varför den behövs på den aktuella platsen, hur den är tänkt att utformas osv. Tillsynsmyndigheten själv hade anfört att det be- dömdes att en anmälan skulle behöva innehålla i princip samma in- formation som en tillståndsansökan för att myndigheten i varje enskilt fall ska kunna avgöra om tillsyn behövs eller inte. En anmälningsplikt skulle sammanfattningsvis innebära ungefär samma administration som en tillståndsplikt och utgjorde därmed inte ett ändamålsenligt alternativ.14 
  
 Om vi nu skulle överväga att införa en anmälningsplikt för kamera- bevakning i något eller några gränsnära områden skulle vi alltså införa strängare krav i dessa områden än vad som gäller för alla andra platser, alltså inte bara de som i dag omfattas av undantag från intresseavväg- ningen. Vi skulle också öka den administrativa bördan vilket i sin tur skulle innebära att det nya undantaget inte skulle utgöra någon lätt- nad i förhållande till vad som gäller i dag. En anmälningsskyldighet bedöms därmed inte vara aktuell. 
  
 Man kan i nästa steg fråga sig om lagstiftaren på något annat sätt kan eller bör tillse att tillsynsmyndigheten får kännedom om den kamerabevakning som bedrivs i vissa gränsnära områden för att en effektiv tillsyn ska kunna ske. 
  
 Tillsynsmyndigheten har framfört att man bör överväga en skyl- dighet för den berörda myndigheten att underrätta tillsynsmyndig- heten om kamerabevakningen. Även en sådan underrättelseskyldig- het hade kunnat medföra vissa positiva effekter, främst genom att ge tillsynsmyndigheten god överblick av pågående bevakningar i dessa områden – områden som alltså annars kan vara i viss mån oförutse- bara i sammanhanget. Inte heller en sådan skyldighet skulle som sagt medföra något krav på andra eller mer ingående överväganden av den myndighet som bedriver bevakningen inför påbörjad kamerabevak- ning än vad som redan gäller eller skulle gälla. 
  
 14Prop. 2018/19:147 s. 23. 
  
 332 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 Även en sådan underrättelseskyldighet eller mindre långtgående anmälningsplikt övervägdes av kamerabevakningsutredningen. En anmälningsplikt som innebar att endast några få uppgifter om bevak- ningen lämnades bedömdes dock i de flesta fall inte kunna bidra till ett snabbt agerande från tillsynsmyndigheten. Tillsynsmyndigheten hade nämligen anfört att allt för begränsade uppgifter i de flesta fallen inte skulle ge myndigheten tillräckligt underlag för att avgöra om en tillsyn behövs eller inte. Även om en sådan skyldighet alltså kunde medföra vissa positiva integritetseffekter, såsom att eventuella grova överträdelser av dataskyddsregleringen kunde upptäckas snabbare och en god överblick över den bevakning som sker, bedömdes integri- tetsvinsterna vara för begränsade för att kunna motivera den admi- nistrativa bördan som skyldigheten skulle medföra.15 
  
 På samma sätt borde det förhålla sig alltjämt – att endast en upp- lysning om att bevakning sker inte räcker för en bedömning av be- hovet av tillsyn. En sådan skyldighet skulle därför främst fylla sin funktion att ge tillsynsmyndigheten överblick över vilken kamera- bevakning som i realiteten bedrivs av myndigheterna. 
  
 Det har inte framkommit några skäl till för varför en sådan över- blick skulle vara särskilt viktig i gränsnära områden. Dessa platser skiljer sig inte på något markant sätt från andra platser som i dag kan bevakas vare sig en dokumenterad intresseavvägning förutsätts eller inte. Någon särreglering framstår därför inte som motiverad. 
  
 I det här sammanhanget bör det särskilt framhållas att dataskydds- regleringen ger ett såväl förebyggande som korrigerande integritets- skydd i samband med kamerabevakning. Dataskyddsregleringen ger dessutom ett starkt skydd under tiden som bevakningen pågår. Om undantag görs från kravet på intresseavvägning blir förutsättning- arna i den generella dataskyddsregleringen och kompletterande natio- nell lagstiftning ensamt styrande för tillåtligheten av bevakningen. Dessa regelverk har redovisats i avsnitt 9 och de ger ett starkt skydd för den personliga integriteten vid kamerabevakning. Detta har också varit lagstiftarens uppfattning i samband med tidigare ändringar i kamerabevakningslagen.16 
  
 Reglerna innebär bl.a. att all bevakning som innebär att person- uppgifter behandlas måste vila på en rättslig grund och ske för sär- 
  
 15SOU 2018:62 s. 159 f. 
  
 16Jfr prop. 2018/19:147 s. 33 ff. 
  
 333 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 skilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Redan detta ger ett grundläggande preventivt integritetsskydd. 
  
 När det gäller det preventiva skyddet är vidare regleringen om konsekvensbedömningar och förhandssamråd central. Om en plane- rad kamerabevakning kan antas medföra särskild risk för intrång i den enskildes personliga integritet ska konsekvenserna för skyddet av personuppgifter bedömas innan kamerabevakningen påbörjas (se 3 kap. 7 § första stycket brottsdatalagen och 5 kap. 6 § första stycket Säkerhetspolisens datalag). Detta gäller både vid införandet av en ny typ av personuppgiftsbehandling och vid betydande förändringar i redan pågående behandling. 
  
 Exempel på riskfyllda behandlingar som bör föranleda en konse- kvensbedömning är enligt förarbetena till nämnda lagar inrättandet av storskaliga register som innehåller känsliga personuppgifter eller vissa former av profilering.17 En motsvarande bestämmelse om konse- kvensbedömning finns i artikel 35 i dataskyddsförordningen. I arti- kel 35.3.c anges uttryckligen att en konsekvensbedömning ska krävas särskilt vid systematisk övervakning av en allmän plats i stor om- fattning. I skäl 91 till förordningen förtydligas att detta gäller särskilt vid användning av  
 optisk-elektroniska 
  anordningar. 
  
 En konsekvensbedömning ska bl.a. innehålla en beskrivning av den planerade behandlingen, en bedömning av riskerna för intrång i registrerades personliga integritet, vilka åtgärder som planeras för att hantera riskerna och vilka rutiner som finns för att säkerställa skyd- det av personuppgifterna och visa att tillämpliga regler följs. 
  
 Till skillnad från den intresseavvägning som föreskrivs i kamera- bevakningslagen behöver en konsekvensbedömning dock inte göras för varje enskilt fall av kamerabevakning. En sådan bedömning kan i stället omfatta en serie liknande behandlingar som medför liknande höga risker (jfr artikel 35 i dataskyddsförordningen). Regeringen har därför tidigare uttalat att exempelvis Polismyndigheten bör kunna ta fram en konsekvensbedömning som kan användas vid ett stort antal bevakningssituationer.18 
  
 Regeringen har i tidigare sammanhang även bedömt att reglerna om konsekvensbedömningar innebär att en sådan bedömning i många fall krävs vid kamerabevakning av en plats dit allmänheten har till- 
  
 17Prop. 2017/18:232 s. 456 och prop. 2018/19:163 Ny lag om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter s. 241. 
  
 18Prop. 2017/18:231 s. 73. 
  
 334 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 träde och som berör fler än ett begränsat antal personer.19 Vår upp- fattning är också att den typ av kamerabevakning som behandlas i detta betänkande i stor utsträckning kommer att behöva föregås av konsekvensbedömningar avseende exempelvis en viss kategori av platser och en viss typ av personuppgiftsbehandling. Sådana konse- kvensbedömningar uppfyller i stor utsträckning samma syften som en dokumenterad intresseavvägning och bidrar till att säkerställa att enskildas intressen i tillräcklig grad beaktas. 
  
 Om konsekvensbedömningen visar att det finns en särskild risk för integritetsintrång eller om typen av behandling innebär särskild risk för intrång ska den ansvariga myndigheten samråda med tillsyns- myndigheten i god tid innan bevakningen påbörjas (3 kap. 7 § andra stycket brottsdatalagen och 5 kap. 6 § andra stycket Säkerhetspolisens datalag, jfr artikel 36 i dataskyddsförordningen). Denna reglering kommer även att gälla i gränsnära områden (av alla slag) och aktua- liseras alltså även när kravet på dokumenterad intresseavvägning tas bort. 
  
 Regleringen om förhandssamråd bedöms också medföra att till- synsmyndigheten, i de fall det är motiverat med hänsyn till särskilda integritetsrisker, kommer att vara involverad i myndigheternas arbete med integritetsaspekter redan inför att en kamerabevakning påbörjas. 
  
 Utöver det preventiva integritetsskydd som regleringen om kon- sekvensbedömningar och förhandssamråd medför innehåller data- skyddsregleringen ett starkt integritetsskydd när det gäller behand- ling av personuppgifter vid kamerabevakning. Regelverket innehåller ett stort antal bestämmelser om exempelvis behandling för nya ända- mål, rättelse, uppdatering och radering, längsta tid som personupp- gifter får behandlas, tekniska och organisatoriska skyddsåtgärder, begränsning av tillgången till personuppgifter, säkerheten för de per- sonuppgifter som behandlas osv. 
  
 Slutligen ger dataskyddsregleringen goda möjligheter för en effektiv tillsyn. Personuppgiftsansvariga är skyldiga att samarbeta med till- synsmyndigheten och tillhandahålla det material som behövs för till- synen. 
  
 Tillsynsmyndigheten har exempelvis rätt att på begäran få upplys- ningar om och dokumentation av behandlingen av personuppgifter och säkerhets- och skyddsåtgärder. Den personuppgiftsansvarige har således alltid en viss dokumentationsskyldighet i fråga om person- 
  
 19Se bl.a. prop. 2018/19:147 s. 35. 
  
 335 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 uppgiftsbehandlingen (se 5 kap. 5 § 2 brottsdatalagen jämte 3 kap. 3 § brottsdataförordningen, 2018:1202, och 7 kap. 3 § 2 Säkerhets- polisens datalag, jfr artikel 30 dataskyddsförordningen). 
  
 Regleringen ger vidare tillsynsmyndigheten en rad korrigerande befogenheter. Tillsynsmyndigheten kan bland annat förelägga en myn- dighet att vidta vissa åtgärder, förbjuda behandlingen eller utfärda sanktionsavgifter. Att en felaktig behandling av personuppgifter i slutänden kan bli mycket kostsam för den myndighet som bedriver kamerabevakning bedöms innebära ett ytterligare skydd för integri- teten. 
  
 Dataskyddsdirektivet föreskriver ett dokumentationskrav och skyldighet att informera tillsynsmyndigheten om vissa typer av över- föringar av personuppgifter till tredjeland och internationella organi- sationer. I vissa fall när en brottsbekämpande myndighet överför personuppgifter till ett tredje land eller en internationell organisation har den personuppgiftsansvarige därför enligt brottsdataförordningen skyldighet att informera tillsynsmyndigheten om överföringen (se brottsdataförordningen 7 kap. 4 och 5 §§). 
  
 Någon motsvarande allmän informationsskyldighet vid myndig- heternas egen personuppgiftsbehandling föreligger inte. Att införa en sådan typ av informationsskyldighet vid behandling av person- uppgifter insamlade i gränsnära områden framstår därför som främ- mande och hade inneburit att kamerabevakning i sådana områden blev föremål för en mer omfattande tillsyn än annan kamerabevak- ning. Något bärande skäl för en sådan ordning har inte framkommit. 
  
 Utöver det nu anförda följer krav på proportionalitet vid inskränk- ningar i den personliga integriteten av bl.a. regeringsformen och Europakonventionen. För Polismyndighetens verksamhet finns även en proportionalitetsprincip uttryckt i polislagen. 
  
 Polismyndigheten har också interna riktlinjer rörande kamera- bevakning. Dessa riktlinjer rör bl.a. behandlingen av personuppgifter, såsom behörighet att få tillgång till kameramaterial och hur lagrat videomaterial får behandlas. 
  
 Det ska också framhållas att upplysningsplikten i kamerabevak- ningslagen fortsatt kommer att gälla även för den kamerabevakning som bedrivs i gränsnära områden. Det är alltså inte fråga om någon dold kamerabevakning. Myndigheter har också en skyldighet att föra en förteckning över de kategorier av behandlingar av personupp- gifter som myndigheten ansvarar för. Det kommer därmed fortsatt 
  
 336 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 finnas möjligheter för allmänheten och tillsynsmyndigheten att få kännedom om vilken kamerabevakning som pågår. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att det, när kravet på doku- menterad intresseavvägning tas bort, inte finns tillräckliga skäl för att ersätta denna med någon annan integritetsskyddande åtgärd. Det skydd som dataskyddsregleringen medför bedöms alltså vara till- räckligt. Däremot kan det redan här framhållas att det med en sådan ordning också är viktigt att integritetsintresset verkligen kan upp- rätthållas och att en viktig komponent i det sammanhanget är att till- syn kan komma till stånd. Integritetsskyddsmyndighetens möjlig- heter att utöva en sådan tillsyn måste vara reella. 
  
 15.5.4Andra strategiskt viktiga platser 
  
 Utredningens bedömning: Utredningen lämnar inte något för- slag när det gäller möjligheterna att kamerabevaka andra strate- giskt viktiga platser. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Polismyndigheten har framhållit att kamerabevakning i gränsnära områden är av särskilt stor vikt i arbetet med att bekämpa den orga- niserade och ofta gränsöverskridande brottsligheten. Polismyndig- heten har dock även framhållit att det är av stor betydelse att bevak- ning också kan bedrivas på andra strategiskt viktiga platser och trafikleder. 
  
 Det har också framgått att kamerabevakning på andra platser än just vid gränsen eller i det gränsnära området skulle kunna ha stor betydelse, exempelvis som ett system för att upptäcka rörelser av fordon eller personer kopplade till brottslig verksamhet. En kamera vid en knutpunkt i vägnätet längre in i landet skulle kunna fånga upp att ett misstänkt fordon är på väg i riktning mot en hamn eller annan gränsövergång och riktade insatser utefter den givna informationen skulle kunna sättas in i rätt tid och på rätt plats. En kamera på en sådan strategiskt viktig plats skulle därmed ha stor betydelse för verk- samheten vid gränsen och i det gränsnära området. 
  
 337 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det framstår som naturligt att ett sådant bevakningssystem, som alltså skulle kunna ha sensorer var som helst i landet, skulle vara av stor nytta i det polisiära arbetet. Det framstår också som sannolikt att bevakningen skulle kunna ge underlag för mer träffsäkra insatser även i arbetet vid landets gränser. 
  
 Utredningens uppdrag är dock enligt direktiven begränsat till att avse åtgärder i gränsnära områden. De förslag som utredningen lägger fram är därför också avgränsade på motsvarande sätt. Att utöka möj- ligheterna till kamerabevakning på andra platser än just i de gräns- nära områdena och omedelbart anslutande områden går utöver detta uppdrag. Åtgärder på sådana platser får dessutom verkningar även på andra områden än just för den polisiära verksamheten i närheten av gränserna. Att överblicka och utvärdera sådana verkningar ryms inte heller inom uppdragets ramar. 
  
 Några förslag som rör andra strategiskt viktiga platser kommer därför inte att läggas fram. Det kan dock framhållas att det redan i dag finns relativt goda förutsättningar för att bedriva kamerabevakning på många platser av intresse för brottsbekämpningen (jfr utredningens resonemang i avsnitt 15.5.1). 
  
 15.5.5Kamerabevakning inom verksamhet för att kontrollera vistelserätt 
  
 Utredningens bedömning: De inre utlänningskontroller som ut- förs med stöd av 9 kap. 9 § utlänningslagen (2005:716) utgör sådan kontrollverksamhet som omfattas av 8 § andra stycket 3 kamera- bevakningslagen. Lagen behöver inte förtydligas i detta avseende. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Det råder ingen tvekan om att de inre utlänningskontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § utlänningslagen utgör en kontrollverk- samhet. Denna kontrollverksamhet syftar till att upprätthålla en efter- levnad av reglerna om rätten till vistelse i Sverige. 
  
 Polismyndigheten har framfört att det kan finnas anledning att förtydliga att 8 § andra stycket 3 kamerabevakningslagen omfattar denna kontrollverksamhet. Av bestämmelsen framgår att det vid in- 
  
 338 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 tresseavvägningen särskilt ska beaktas om bevakningen behövs för att utöva kontrollverksamhet och någon begränsning till någon särskilt angiven kontrollverksamhet har inte gjorts i lagtexten. 
  
 Kontrollverksamhet angavs inte som ett särskilt intresse att beakta vid tillståndsprövningen enligt den tidigare gällande kameraövervak- ningslagen (2013:460). När den nya kamerabevakningslagen infördes anförde regeringen att kamerabevakning även kan vara ett viktigt verk- tyg vid olika typer av kontrollverksamhet som framför allt bedrivs av myndigheter, exempelvis vid gränskontroll och tullkontroll samt vid kontroll av vattenskyddsområden och miljöfarlig verksamhet. 
  
 Regeringen gjorde bedömningen att detta intresse skulle anges i den nya lagen för att förbättra möjligheterna att få tillstånd till kamera- bevakning i sådan verksamhet. Ändringen skulle bl.a. innebära att Tullverkets möjlighet att använda kamerabevakning i sin verksamhet vid exempelvis flygplatser och hamnar skulle komma att förbättras.20 
  
 Att inre utlänningskontroller inte särskilt räknas upp bland exem- plen i propositionen kan enligt utredningens uppfattning inte anses medföra att sådan verksamhet faller utanför tillämpningsområdet. Att kamerabevakning behövs för att utöva kontroll av utlänningars vistelserätt är således en omständighet som ska beaktas särskilt vid den intresseavvägning som fortsatt ska göras när kamerabevakning bedrivs utanför de gränsnära områdena. Något förtydligande av lagen i detta avseende behövs enligt vår uppfattning inte. Det kan dock påpekas att omständigheterna runt kamerabevakningen inom ramen för sådan kontrollverksamhet kan förväntas skifta. Olika omständig- heter, exempelvis platsen för bevakningen, kan kräva olika överväg- anden i fråga om integritetsskyddande åtgärder. 
  
 15.5.6Upplysningskravet och undantag från denna (15 och 16 §§) 
  
 Kamerabevakningslagen innehåller ett krav på att upplysning om kamerabevakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt (15 §). Om ljud kan avlyssnas eller tas upp vid bevakningen, ska en särskild upplysning lämnas om detta. Regelver- ket innebär också en rätt till information till den enskilde om den personuppgiftsbehandling som kamerabevakningen innebär. 
  
 20Prop. 2017/18:231 s. 69. 
  
 339 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det vanligaste sättet att uppfylla kravet är genom skyltning direkt i anslutning till den plats som bevakas. Om kamerabevakning ska ske från ett fordon kan, enligt uttalanden i lagens förarbeten, en sådan skylt eller dekal i stället lämpligen placeras på fordonet så att den är väl synlig utifrån. Vidare anges att vid kamerabevakning från exem- pelvis drönare kan upplysning i vissa fall lämnas genom skyltning eller andra typer av markeringar eller avspärrningar på marken, t.ex. i utkanten av det bevakade området. I annat fall får upplysning lämnas på något annat verksamt och lämpligt sätt, t.ex. genom att informa- tion om bevakningen lämnas direkt till dem som kan komma att om- fattas av den.21 
  
 Vissa undantag från upplysningskravet och rätten till information görs i lagen. Enligt dessa undantag behöver upplysning om bevakningen inte lämnas vid 
  
 1.bevakning som Polismyndigheten bedriver vid automatisk hastig- hetsövervakning, 
  
 2.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen, om det av särskild an- ledning finns risk för allvarlig brottslighet och syftet med bevak- ningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra sådana brott, 
  
 3.bevakning som sker för att skydda vissa angivna skyddsobjekt, 
  
 4.bevakning som Försvarsmakten bedriver från fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller övning eller som be- hövs för att prova utrustning för sådan övervakning, 
  
 5.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av Polismyndigheten eller den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en överhängande fara för olycka, begränsa verkningarna av en inträffad olycka eller minska risken för nya olyckor, och 
  
 6.bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att efter- forska en försvunnen person. 
  
 21A. prop. s. 151. 
  
 340 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 Undantagen motiveras av bl.a. att integritetsintrånget i de aktuella fallen är begränsat och att själva syftet med bevakningen skulle mot- verkas genom ett ovillkorligt krav på upplysning.22 
  
 Vid tillämpning av undantaget i 16 § första stycket 2 krävs inte misstanke om ett konkret allvarligt brott utan det räcker att det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet. Med allvarlig brottslighet avses bl.a. angrepp på någons liv och allvarliga angrepp på hälsa eller trygghet, t.ex. grov våldsbrottslighet eller systematiska fall av sexuella övergrepp. Andra exempel är omfattande förstörelse av egendom eller omfattande narkotikahandel. Exempel på situa- tioner som undantaget är avsett att vara tillämpligt vid är våldsamma sammandrabbningar på offentliga platser, terrorangrepp eller andra plötsliga händelser som innefattar en risk för allvarlig brottslighet. 
  
 När bevakning av sådana händelser ska ske från drönare eller annars från luften, dvs. med luftfartyg, är det ofta inte möjligt att upplysa om kameraanvändningen. Till skillnad mot hemlig kameraövervak- ning där själva poängen med övervakningen är att den sker dolt hand- lar det alltså enligt motiven om fall där kamerabevakning sker på ett öppet sätt men där de praktiska möjligheterna att upplysa om bevak- ningen är mycket små. Undantaget innefattar inte en rätt att försöka dölja kamerabevakningen eller att använda den som ett led i en på- gående förundersökning. I kravet på att undantaget bara får tillämpas i brådskande fall ligger också att upplysning om kamerabevakningen ska lämnas när det är möjligt. I situationer som inte är brådskande går det, enligt regeringens uttalanden i förarbetena, oftast att upp- fylla kravet på upplysning även vid användning av en kamerautrustad drönare.23 
  
 Om det finns synnerliga skäl får Integritetsskyddsmyndigheten i enskilda fall besluta om undantag från upplysningskravet och rätten till information om den personuppgiftsbehandling som kamera- bevakningen innebär (17 §). 
  
 22A. prop. s. 92 och där gjord hänvisning. 
  
 23A. prop. s. 95 f., 148 och 153. 
  
 341 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 SOU 2021:92 
  
 15.5.7Inget utökat undantag från upplysningskravet 
  
 Utredningens bedömning: Utredningen lämnar inga förslag i fråga om utökade undantag från upplysningskravet i kamerabevaknings- lagen. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 När ett undantag från upplysningskravet görs gällande kamerabevak- ning måste det avgränsas noggrant och utformas så att det inte inne- bär ett kringgående av den reglering om hemlig kameraövervakning som finns i 27 kap. rättegångsbalken och lagen (2007:979) om åt- gärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. 
  
 Lagstiftaren har i kamerabevakningslagen gjort vissa sådana undan- tag för brådskande fall och vissa andra fall där bevakningens syfte äventyras om upplysning sker. När det gäller de situationer som avser brottsbekämpningen ställs kravet att behovet av bevakning ska vara brådskande. Lagstiftaren har särskilt påpekat att det i dessa fall inte ska vara fråga om situationer där syftet är att bevakningen sker i hem- lighet, utan snarare om situationer där upplysning av praktiska skäl inte kan ges av t.ex. tidsskäl eller för att det bevakade området är så stort att det blir praktiskt svårt. Om Tullverket, eller en annan brotts- bekämpande myndighet, har behov av att bedriva kamerabevakning i hemlighet är de alltså hänvisade till bestämmelserna om hemlig kameraövervakning. 
  
 Bestämmelser om hemliga tvångsmedel, däribland hemlig kamera- övervakning, omgärdas av särskilda rättssäkerhetsgarantier. En sådan garanti är att beslut om att tillåta hemlig kameraövervakning fattas av domstol på ansökan av en åklagare, eller i brådskande fall av en åkla- gare vars beslut därefter prövas av domstol (27 kap. 21 och 21 a §§ rättegångsbalken). 
  
 Om undantag ska göras från upplysningsplikten utan att sådana garantier finns måste det enligt vår mening föreligga ett tydligt och tungt vägande sådant behov. 
  
 Det kan möjligen vara så att Tullverket har behov av att omfattas av det undantag från upplysningskravet som gäller för Polismyndig- heten och Säkerhetspolisen enligt 16 § första stycket 2 kamerabevak- ningslagen i sin verksamhet, som till största delen bedrivs i gränsnära 
  
 342 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande kamerabevakningslagen 
  
 områden. De situationer som bestämmelsen är avsedd att omfatta tycks dock i första hand ligga inom Polismyndighetens primära verk- samhetsområde, exempelvis våldsamma sammandrabbningar på offent- liga platser eller terrorangrepp. De behov som Tullverket har i detta avseende i sin verksamhet i de gränsnära områdena har inte fram- kommit tillräckligt för att en utvidgning av undantaget till att gälla även Tullverket ska föreslås i detta sammanhang. 
  
 De andra ändamål för vilka Tullverket menat att undantaget bör gälla tycks främst ta sikte på olika former av hemlig kameraövervak- ning, såsom övervakning i spaningssyften på platser där spaning inte kan ske på vanligt sätt på grund av risk för upptäckt, eller för rekog- nosering inför tillslag. 
  
 I fall då övervakningen varken är hemlig eller brådskande borde det normalt finnas möjlighet att genom skyltning eller på annat verk- samt sätt upplysa om bevakningen, även om detta ibland kan vara svårare än vid bevakning med t.ex. en fast kamera. Det kan också framhållas att sådan kamerabevakning som inte innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning inte omfattas av reglerna om upplysningsplikt. 
  
 Tullverkets behov i denna del tycks inte heller särskilt ta sikte på verksamheten vid gränsen utan avser behov inom verksamheten i stort. Frågorna ryms därmed inte inom detta utredningsuppdrag varför några ytterligare överväganden rörande dessa inte kommer att göras. 
  
 343 
  
 16Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 16.1Allmänt om dataskyddsregleringens generella karaktär 
  
 Sedan EU:s dataskyddsreform bygger EU:s dataskyddsreglering främst på två rättsakter, dataskyddsförordningen (2016/679) och dataskydds- direktivet (2016/680). Förordningen är direkt tillämplig i Sverige, dvs. den gäller som lag här. Direktivet är genomfört i svensk rätt i huvud- sak genom brottsdatalagen (2018:1177). Såväl förordningen som direk- tivet bygger på ett antal allmänna principer som också tar sig uttryck i flera av bestämmelserna i såväl brottsdatalagen som myndigheter- nas särskilda brottsdatalagar. Dataskyddsförordningen och brotts- datalagen utgör de yttre ramarna för på vilket sätt personuppgifter får behandlas inom respektive tillämpningsområde. Det bör särskilt framhållas att det från de allmänna principerna som de vilar på i regel inte kan göras avsteg, inte ens genom lag eller annan författning. Regel- verket har beskrivits mer ingående i avsnitt 9. 
  
 På flera områden finns särregleringar som fyller ut och komplet- terar de grundläggande författningarna. I detta sammanhang kan sär- skilt nämnas myndigheternas särskilda brottsdatalagar, kamerabevak- ningslagen (2018:1200) och lagen (2006:444) om passagerarregister. Det finns också särreglering vid sidan om dessa regelverk, exempelvis lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen, som också bygger på ett  
 EU-direktiv. 
  Här kan också särskilt nämnas lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behandling av personupp- gifter (Säkerhetspolisens datalag) som gäller vid behandling av person- uppgifter som rör nationell säkerhet i Säkerhetspolisens brottsbekäm- pande och lagförande verksamhet. Den regleringen grundar sig inte 
  
 345 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 direkt på det  
 EU-rättsliga 
  regelverket men överensstämmer i stora delar med detsamma. Det kan redan här framhållas att vi i de följande texterna (avsnitt 16 och 17) huvudsakligen förhåller oss till vad som gäller enligt brottsdatalagen och de brottsbekämpande myndigheternas särskilda registerlagstiftning på brottsdatalagens område. Även om Säkerhetspolisen omfattas av våra förslag finns här i regel ingen särskild redovisning för vilka möjligheter som följer av Säkerhetspolisens data- lag. Vi har dock bedömt att våra överväganden huvudsakligen också har bäring på Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling. 
  
 Bortsett från myndigheternas särskilda brottsdatalagar, som i första hand är avsedda att reglera personuppgiftsbehandling inom ramen för brottsbekämpande verksamhet mera allmänt, tar särregleringen i huvudsak sikte på vad som kan karakteriseras som regelrätta register och databaser (belastningsregister, misstankeregister, passagerarregis- ter osv.). 
  
 Bortsett från sådana fall av särreglering som nu nämnts, är det ram- verk som styr myndigheternas behandling av personuppgifter alltså utformat på ett sådant sätt att det inte ger svar på om behandlingen av personuppgifter i ett enskilt fall är tillåten eller inte. Det lämnas i stället åt rättstillämparen att i varje fall göra bedömningen om be- handlingen kan hänföras till en i lagen angiven rättslig grund, om den sker för ett särskilt, uttryckligt angivet och berättigat ändamål, om bevarandet av personuppgiften är nödvändig osv. Lagstiftningens all- männa karaktär, och de grundläggande principerna om att uppgifter inte ska behandlas i en större utsträckning eller av fler personer än vad som är nödvändigt för ändamålet med behandlingen, medför också att det är mycket svårt för lagstiftaren att göra såväl generella bedöm- ningar som förhandsbedömningar av när en viss behandling är tillåten och inte. 
  
 För utredningens överväganden är behandlingen av personupp- gifter insamlade genom kamerabevakning av särskilt intresse. För att helt kunna svara på frågan om en viss behandling av t.ex. videomate- rial från en bevakningskamera i ett gränsnära område är tillåten måste man som utgångspunkt ha information om de särskilda ändamålen med behandlingen, vilka uppgifter som ska samlas in, hur personupp- gifterna är tänka att bearbetas (kamera utan något analysverktyg eller 
  
 ikombination med t.ex.  
 ANPR-teknik, 
  Automatic number Plate Recognition, eller annan objekts- eller ansiktsigenkänning), hur många som ska ha tillgång till uppgifterna, hur länge de ska bevaras osv. 
  
 346 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Förenligheten med det dataskyddsrättsliga regelverket kan alltså be- dömas fullt ut först när det finns en någorlunda konkret utarbetad plan för personuppgiftsbehandlingen. 
  
 Regleringen innehåller inte några särskilda bestämmelser om hur personuppgifter får bearbetas, dvs. om man exempelvis får använda objekts- eller ansiktsigenkänningsverktyg vid behandlingen. Huru- vida sådan bearbetning är godtagbar beror alltså på hur den samlade behandlingen bedöms utifrån regelverket. Det bör dock noteras att an- vändningen av ansiktsigenkänningsverktyg normalt medför behand- ling av känsliga personuppgifter – i form av biometriska uppgifter – och behandlingen faller i sådana fall under de särskilda regler som gäller för sådana uppgifter. 
  
 Frågan om vilka uppgiftssamlingar och register som en person- uppgift får jämföras med styrs inte heller direkt av den generella regler- ingen utan i regel av den eventuella särreglering som finns avseende vissa register och databaser, t.ex. vägtrafikdatalagen (2019:369). Där- emot får författningarnas ändamålsbestämmelser stor betydelse för vilka sådana jämförelser som kan ske eftersom behandling inte får ske i strid med sådana ändamålsbestämmelser. 
  
 De närmare bedömningarna och gränsdragningsfrågorna har alltså lämnats till rättstillämpningen. I regleringen som gäller brottsbekäm- pande verksamhet finns i dag inbyggda krav på förhandssamråd med tillsynsmyndigheten, dvs. Integritetsskyddsmyndigheten (IMY, tidi- gare Datainspektionen), se 3 kap. 7 § brottsdatalagen och 5 kap. 6 § Säkerhetspolisens datalag. Vid sådana samråd ska tillsynsmyndigheten ge råd och stöd avseende den personuppgiftsansvariges och person- uppgiftsbiträdets skyldigheter enligt lag eller annan författning (5 kap. 4 § brottsdatalagen och 7 kap. 4 § Säkerhetspolisens datalag). Utöver dessa samråd har tillsynsmyndigheten också en skyldighet att utöva allmän tillsyn över personuppgiftsbehandlingen. Tillsynsmyndighetens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Även Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) ska utöva tillsyn över den behandling av personuppgifter som utförs av bl.a. Polismyndigheten enligt brottsdatalagen och polisens brottsdatalag (2018:1693) för de syften som anges i 1 kap. 1 § i den sistnämnda lagen: att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa uppbörd eller upprätthålla allmän ord- ning och säkerhet. SIN ska också utöva tillsyn över Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling. SIN:s avgöranden får inte överklagas. 
  
 347 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det är alltså främst genom myndigheternas tillämpning och genom de nu nämnda tillsynsmyndigheternas yttranden och avgöranden som de närmare gränserna för tillåten behandling utformas. 
  
 Det har framgått av den kartläggning utredningen har gjort att kamerabevakning i brottsbekämpande syften i gränsnära områden endast förekommer i begränsad omfattning i dag. Tullverkets använd- ning av kamerabevakning vid delar av Värtahamnen, Öresundsbron och Helsingborgs hamn har varit föremål för prövning i förvaltnings- rätten i Stockholm1 och innan dess genomfördes även ett förhands- samråd med tillsynsmyndigheten2. Vidare har viss planerad använd- ning av t.ex. kamerabevakning med bearbetning genom särskilda analysverktyg varit föremål för förhandssamråd med tillsynsmyndig- heten. Bland annat har sådana förhandssamråd skett rörande av Polis- myndigheten planerad pilotverksamhet med biometrisk ansiktsveri- fiering vid yttre gräns3, planerad användning av programvara för ansiktsigenkänning mot signalementsregistret4 och planerad använd- ning av bildanalysverktyg vid utredning av brott5. 
  
 Eftersom den typen av kamerabevakning med efterföljande mer omfattande lagring och bearbetning av information som Polismyn- digheten nu ser behov av, såvitt framkommit, ännu inte bedrivs, har det heller inte utarbetats någon vägledande praxis i för utredningens överväganden centrala frågor. Var de närmare gränserna går i fråga om möjligheterna för brottsbekämpande myndigheter att bearbeta och lagra personuppgifter insamlade genom kamerabevakning är därför i någon mån oklart. 
  
 När vi här och i det följande talar om videomaterial avser vi rörligt bildmaterial och i förekommande fall ljudmaterial upptaget med kamerateknik, dvs. en videoström. När vi talar om kameramaterial kan detta avse både sådant videomaterial som annat kameramaterial, t.ex. stillbilder eller bilder som omvandlats till text (exempelvis registre- ringsnummer) genom tekniska verktyg. 
  
 1Förvaltningsrätten i Stockholm, dom den 20 juni 2019, mål nr  
 8483-19, 
  
 8487-19 
  och  
 8489-19. 
  
 2Förhandssamråd om Tullverkets planerade personuppgiftsbehandling i  
 it-systemet 
  fasta kameror  
 (2018-12-21), 
  
 DI-2018-19730. 
  
 3Förhandssamråd om Polismyndighetens planerade pilotverksamhet med biometrisk ansikts- verifiering vid yttre gräns  
 (2019-12-16), 
  
 DI-2019-11390. 
  
 4Förhandssamråd om Polismyndighetens planerade användning av programvara för ansikts- igenkänning mot signalementsregistret  
 (2019-10-23), 
  
 DI-2019-10508. 
  
 5Förhandssamråd om Polismyndighetens planerade användning av bildanalysverktyg vid ut- redning av brott  
 (2020-07-23), 
  
 DI-2020-6011. 
  
 348 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 16.2Något om begreppen personuppgifter och personbevakning 
  
 Personuppgifter och personbevakning 
  
 I dataskyddsförordningen (artikel 4.1) och dataskyddsdirektivet (arti- kel 3.1) avses med personuppgift varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk person. En identifierbar fysisk person är en person som direkt eller indirekt kan identifieras särskilt med hänvisning till en identifierare som ett namn, ett identifikations- nummer, en lokaliseringsuppgift, en eller flera onlineidentifikatorer eller en eller flera faktorer som är specifika för den fysiska personens fysiska, fysiologiska, genetiska, psykiska, ekonomiska, kulturella eller sociala identitet. Endast uppgifter om fysiska personer som är i livet omfattas av definitionen. Uppgifter om avlidna eller ännu ej födda personer omfattas inte, inte heller uppgifter om juridiska personer. Tillämpningsområdet för vissa nationella registerförfattningar har dock utsträckts till att gälla även behandling av uppgifter om juridiska per- soner. 
  
 Som framgår omfattar regelverket både uppgifter som direkt och indirekt kan härledas till en fysisk person. Exempel på uppgifter som direkt kan härledas till en person är personnamn och personnummer. Ibland kan identifikation inte ske med hjälp av enbart de behandlade uppgifterna, men däremot om dessa sammanförs med andra uppgif- ter. Även i sådana fall kan det alltså vara fråga om personuppgifter. Exempel på uppgifter som på det sättet indirekt kan härledas till en person är individuella månadskort,  
 ip-adresser 
  och lägenhetsnummer. När det gäller registreringsnummer för fordon,  
 ip-adresser, 
  fastighets- beteckningar och liknande som i vissa fall kan hänföras till en fysisk person men i vissa fall endast till en juridisk person, är det oftast omöjligt att på förhand veta om uppgiften utgör en personuppgift eller inte. Det innebär att den personuppgiftsansvarige i praktiken som utgångspunkt bör betrakta alla sådana nummer som personupp- gifter. Bild- och ljudupptagningar på fysiska personer utgör person- uppgifter förutsatt att man av bild- eller ljudupptagningen, direkt eller indirekt, kan sluta sig till vilken individ upptagningen avser.6 
  
 6Se vidare om definitionen av personuppgifter Robles, Dataskyddsförordningen (GDPR) m.m. (version 1A, JUNO), kommentaren till artikel 4, ”Första punkten – Personuppgifter”. 
  
 349 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 I den mån information som samlas in inte innehåller några per- sonuppgifter gäller inte den dataskyddsrättsliga regleringen för bevak- ningen eller behandlingen av informationen. 
  
 Här kan poängteras att kamerabevakningslagen inte gäller vid all bevakning som omfattar behandling av personuppgifter. Lagen gäller endast vid bevakning där tekniken används på ett sätt som innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning (3 § kamera- bevakningslagen). Med personbevakning avses att människor kan identifieras genom bevakningen. För att en möjlighet till identifiering ska anses föreligga krävs att sådana kännetecken kan iakttas som gör att man utan större osäkerhet kan skilja de personer som iakttas från andra personer. Så är fallet om hela personen eller personens ansikte syns tydligt. Även sådant som utmärkande klädsel, speciella kropps- rörelser eller särskild kroppskonstitution kan möjliggöra identifiering. Begreppet personbevakning är alltså snävare än begreppet personupp- giftsbehandling och omfattar inte insamling av alla uppgifter som indirekt kan härledas till en fysisk person. Detta innebär exempelvis att kameror som används i parkeringshus enbart för att läsa av bilars registreringsnummer inte omfattas av kamerabevakningslagens tillämp- ningsområde.7 
  
 Om en kamera använder teknik som bara fångar in uppgifter om fordonstyp och fordonsfärg, men inte uppgift om personer som be- finner sig i eller i anslutning till fordonet, och inte heller registrerings- skylten, omfattas bevakningen alltså inte av de regelverk som diskute- ras här. Och om en kamera fångar upp endast en viss typ av uppgifter som indirekt kan härledas till en fysisk person gäller inte kamera- bevakningslagen men däremot annan dataskyddsrättslig reglering. 
  
 Känsliga personuppgifter 
  
 I lagstiftningen om behandling av personuppgifter har känsliga per- sonuppgifter en särställning. Personuppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning utgör känsliga personuppgifter. Även biometriska och gene- tiska uppgifter utgör sådana känsliga personuppgifter. I vilken utsträck- 
  
 7Prop. 2017/18:231 s. 41. 
  
 350 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 ning sådana uppgifter får behandlas skiftar beroende på i vilken verk- samhet och för vilket ändamål behandlingen sker. 
  
 En skriftlig uppgift om utseende är normalt inte en känslig person- uppgift, men om uppgiften samtidigt innebär en uppgift om etniskt ursprung kan så vara fallet. 
  
 En skriftlig uppgift om en persons nationalitet ger normalt inte upplysning om etniskt ursprung och utgör då inte en känslig person- uppgift. Uppgifter om att en viss person kommer från en viss världs- del eller ett visst land faller också som regel utanför definitionen av känsliga personuppgifter. 
  
 Avbildningar av personer, t.ex. fotografier, kan avslöja många detaljer. Man kan se hudfärg eller om personen bär klädsel eller andra kännetecken som är typiska för utövare av en viss religion. Även fysiska funktionsnedsättningar kan framgå av bilder och det kan även framgå att en person är sjuk eller skadad. 
  
 Regeringen har i förarbetena till brottsdatalagen uttalat att bilder på människor i mera normala sammanhang inte torde avslöja käns- liga personuppgifter, medan bilder på människor som utövar religiösa, politiska eller sexuella aktiviteter som regel utgör känsliga person- uppgifter. 
  
 Ansiktsbilder i vanliga fotografier och filmer anses inte utgöra biometriska uppgifter om de inte bearbetas tekniskt genom en sär- skild metod som syftar till identifiering, exempelvis i ett ansiktsigen- känningsprogram.8 
  
 Utgångspunkten i det följande är att videomaterialet från kamera- bevakning i regel inte i sig kan anses avslöja känsliga personupp- gifter, men sådana uppgifter kan genom olika tekniska verktyg eller genom annan bearbetning utvinnas ur materialet. Möjligen kan också materialet under tiden den behandlas i ett sådant verktyg anses inne- hålla känsliga personuppgifter. 
  
 8Prop. 2017/18:232 s. 435 och 447. 
  
 351 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 16.3Särskilt om längsta tid för behandling av personuppgifter 
  
 Längsta tid för behandling av personuppgifter inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten 
  
 En fråga av stor betydelse för utredningens överväganden är hur länge personuppgifter som samlats in får lagras och bearbetas. Den styrande principen här, som gäller för all personuppgiftsbehandling, är prin- cipen om lagringsminimering. Av den principen följer att personupp- gifter inte får förvaras i en form som möjliggör identifiering under längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka person- uppgifterna behandlas. Principen om lagringsminimering och de be- stämmelser som ger uttryck för denna princip kan alltså inte tolkas fristående, utan måste i varje fall knytas an till ändamålet för behand- lingen. Först utifrån ett särskilt givet ändamål kan det således avgöras om en tänkt behandling är fullt ut förenlig med lagstiftningen. 
  
 Dataskyddsdirektivet anger inte någon tidsmässig bortre gräns för lagring av personuppgifter. Någon sådan bortre gräns har heller inte införts i brottsdatalagen. Det har det däremot i polisens brotts- datalag och Tullverkets brottsdatalag (2018:1694). I dessa författ- ningar anges olika tider för hur länge personuppgifter får behandlas för olika ändamål, delvis beroende på hur de får hanteras inom myn- digheten. Sådan reglering förekommer också i annan s.k. registerlag- stiftning. Regelverken har beskrivits närmare i avsnitt 9. 
  
 Kamerabevakningslagen innehåller inte några bestämmelser om längsta tid för behandling av personuppgifter. I samband med att den tidigare kameraövervakningslagen (2013:460) skulle anpassas efter EU:s dataskyddsreform slog lagstiftaren fast att den nya kamera- bevakningslagen huvudsakligen skulle betraktas som en dataskydds- reglering, men att lagen endast skulle innehålla de bestämmelser som särskilt behövs för kamerabevakning och därmed gälla vid sidan om övriga författningar på dataskyddsområdet.9 
  
 Den tidigare gällande kameraövervakningslagen innehöll en be- stämmelse enligt vilken bild- eller ljudmaterial från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde som huvudregel fick bevaras under högst två månader (32 § kameraövervakningslagen, 2013:460). Om materialet däremot användes i någon annan verksamhet hos den 
  
 9Prop. 2017/18:231 s. 30. 
  
 352 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 som bedrev kameraövervakningen tillämpades dock i stället regler- ingen i personuppgiftslagen eller annan författning som då gällde för behandling av personuppgifter i den verksamheten. Detta innebar ex- empelvis att Polismyndigheten inte var begränsad av den föreskrivna lagringstiden om materialet togs in i en förundersökning. Lagens före- gångare, lagen om allmän kameraövervakning (1998:150), hade före- skrivit att sådant material endast fick bevaras i, som huvudregel, högst en månad. En något längre bevarandetid ansågs dock med tiden vara motiverad med hänvisning till ett behov av att kunna använda mate- rialet för utredning av brott. Erfarenheter hade visat att många brott upptäcktes först efter att en månad hade gått och att materialet då var raderat. Tiden förlängdes då till två månader för att bättre möta dessa förhållanden.10 
  
 Någon bestämmelse med motsvarande innehåll infördes alltså inte i den nya kamerabevakningslagen. Regeringen slog fast att särskilda bestämmelser om längsta tid för behandling skulle finnas i brottsdata- lagen (jfr 2 kap. 17 och 18 §§). Även om det hade varit möjligt att införa särskilda bestämmelser om lagringstid även inom dataskydds- förordningens tillämpningsområde ansågs det inte ändamålsenligt att föreskriva enhetliga bestämmelser för lagring som träffade all kamera- bevakning. Detta bl.a. med hänvisning till den snabba tekniska ut- vecklingen som ansågs innebära att kamerabevakning ständigt får nya användningsområden. 
  
 Regeringen hänvisade även till att tillsynsmyndigheten hade möj- lighet att förena tillstånd med villkor om att materialet endast får be- varas under en viss angiven tid, samt i andra fall, t.ex. i samband med konsekvensbedömningar och samråd, använda sig av sina tillsyns- befogenheter om den planerade bevarandetiden inte ansågs förenlig med den tillämpliga dataskyddsregleringen. Den nya dataskydds- regleringen bedömdes ge ett starkt skydd för den personliga integ- riteten även utan en i lag angiven tidsgräns.11 Några uttalanden om vilka bevarandetider som kunde bedömas som nödvändiga i olika sam- manhang gjordes därför inte. 
  
 Lagstiftaren fann alltså i samband med att den nya kamerabevak- ningslagen infördes 2018 inte att vare sig principiella eller praktiska skäl talade för att särskilda regler avseende längsta tider för behand- ling av personuppgifter insamlade genom kamerabevakning behövdes. 
  
 10Prop. 2012/13: 115 En ny kameraövervakningslag s. 123 ff. 
  
 11Prop 2017/18:231 s. 106 f. 
  
 353 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Lagstiftaren avsåg alltså i detta avseende inte att göra någon avgö- rande skillnad på behandling av sådana uppgifter och uppgifter som samlats in på annat sätt. 
  
 Användning av kamerabevakning kan innebära särskilda integri- tetsrisker eftersom tekniken möjliggör insamling av en stor mängd olika uppgifter och också kan innebära att personer filmas och över- vakas i sitt vardagliga liv. Att kamerabevakningens speciella karaktär måste beaktas vid olika överväganden inom ramen för personuppgifts- behandlingen är också en självklarhet. Kamerabevakning kan dock bestå av insamling av många olika sorters uppgifter. Kamerabevak- ning kan, med rätt teknik, användas för att samla in endast bilder på objekt, såsom fordonstyper, utan att några personuppgifter alls samlas in. Kamerabevakning kan vidare användas för att samla in endast en viss sorts personuppgifter, t.ex. uppgifter om fordons registrerings- skyltar (uppgifter som endast indirekt kan härledas till en fysisk per- son men omfattas av de regler som styr behandlingen av personupp- gifter). Kamerabevakning kan givetvis också användas för att samla in hela videoflödet på en viss plats med bild som upptar alla uppgifter som förekommer i upptagningsområdet, bilder på fordon, individer 
  
 m.m.och kan även ta upp ljud. Beroende på hur tekniken används kan alltså karaktären av det insamlade materialet skilja sig åt avsevärt och därmed också kräva olika överväganden i fråga om integritets- skyddet. 
  
 Utredningen har inte funnit någon klargörande vägledning eller praxis vad gäller möjligheterna att lagra obearbetat kameramaterial inom den brottsbekämpande verksamheten från tiden efter EU:s data- skyddsreform. Några riktlinjer från Europeiska dataskyddsstyrelsen såvitt gäller användningen av kamerateknik i den brottsbekämpande verksamheten finns inte heller (jfr nedan). 
  
 Integritetsskyddsmyndigheten har i och för sig vidgått att brotts- bekämpande myndigheter kan behöva längre lagringstider än andra aktörer och uppgett att det, på den tiden då tillstånd för kamera- bevakning fortfarande krävdes även för brottsbekämpande myndig- heter, förekommit att man gett Polismyndigheten möjlighet att lagra uppgifter i upp till 60 dagar när detta har kunnat motiveras. Det har då varit fråga om lagring för specifika uppgifter som behövts för ett specifikt ändamål, t.ex. att uppgiften eller uppgifterna behövts som bevisning. 
  
 354 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Längsta tid för behandling inom ramen för viss kontrollverksamhet 
  
 Inte heller dataskyddsförordningen och den kompletterande data- skyddslagen (2018:218) anger någon bortre tidsgräns för behandling och lagring av personuppgifter. När det gäller den kontrollverksamhet som avser gränskontroll och utlänningskontroll styrs behandlingen av personuppgifter också av utlänningsdatalagen (2016:27). Inte heller den innehåller någon reglerad bortre tidsgräns för behandlingen. Så- ledes får den allmänna principen om lagringsminimering tjäna som vägvisare och det får avgöras från fall till fall hur länge behandlingen kan anses vara nödvändig för de ändamål för vilka behandlingen sker. 
  
 När det gäller Tullverkets behandling av personuppgifter finns det särskilda bestämmelser om gallring av uppgifter i tulldatabasen i lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i Tullverkets verksamhet. 
  
 Europeiska dataskyddsstyrelsen är ett oberoende europeiskt organ som bidrar till en enhetlig tillämpning av dataskyddsregler i hela EU och främjar samarbete mellan EU:s dataskyddsmyndigheter. 
  
 Dataskyddsstyrelsen har gett ut riktlinjer gällande behandling av personuppgifter som samlats in genom kamerateknik.12 Riktlinjerna tar sikte på kamerabevakning och lagring av personuppgifter som faller in under dataskyddsförordningens tillämpningsområde. I fråga om lagring uttalar dataskyddsstyrelsen att bedömningen om person- uppgifter behöver lagras eller inte bör kontrolleras inom snäva tids- ramar och att personuppgifter i regel bör raderas efter några dagar. Ju längre lagring, desto starkare motivering behövs i fråga om för- enligheten med principerna om uppgifts- och lagringsminimering. Här nämns att särskilt starka skäl krävs för lagring som överstiger 
  
 72timmar. 
  
 De exempel som ges i riktlinjerna utgår från privata aktörers kamera- 
  
 bevakning, t.ex. anförs att bevakning av säkerhetsskäl i en butik kan föranleda behov av lagring under en viss kortare tid, men att vanda- lism eller andra händelser i normalfallet kan upptäckas inom ett dygn varför längre lagringstider svårligen kan motiveras. Några uttalanden som särskilt behandlar myndigheters kamerabevakning, som inte sällan sker för delvis andra ändamål, har utredningen inte funnit. 
  
 12Guidelines 3/2019 on processing of personal data through video devices, Version 2.0, Adopted on 29 January 2020. 
  
 355 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 16.4Polisens kameraplattform 
  
 Som tidigare framgått bedriver Polismyndigheten viss kamerabevak- ning på platser dit allmänheten har tillträde, exempelvis vissa torg och andra brottsutsatta platser. För denna kamerabevakning har myn- digheten särskilda riktlinjer (Polismyndighetens riktlinjer för kamera- bevakning på plats dit allmänheten har tillträde, PM 2020:15). I dessa riktlinjer anges bl.a. de övergripande ändamålen med polisens kamera- bevakning och de rättsliga förutsättningarna för kamerabevakning beskrivs. 
  
 I riktlinjerna anges att kamerabevakningen endast får bedrivas om intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. Vid den intresseavvägning som ska göras ska möjligheten att maskera integritetskänsliga delar av kamerabilden utredas och vägas in i bedömningen. Det anges att intresset för en- skilda att inte bli kamerabevakade är särskilt starkt i och vid den enskildes bostad varför exempelvis balkonger, fönster och entréer till privatbostäder regelmässigt ska maskeras. Vidare anges att Polis- myndigheten som huvudregel inte ska avlyssna eller spela in ljud som innebär att man kan urskilja tal i samband med kamerabevakning på plats dit allmänheten har tillträde. 
  
 Polismyndigheten har en nationell kameraplattform som utgör en lagringsplats för det videomaterial som myndighetens kamera- bevakning genererar. Kameraplattformen utgör det tekniska stödet för att samla in och lagra sådant videomaterial till en gemensam server inom Polismyndigheten inför eventuell fortsatt hantering inom ramen för olika ärenden. För kameraplattformen finns särskilda riktlinjer (Polismyndighetens riktlinjer för den nationella kameraplattformen, PM 2020:14). 
  
 Riktlinjerna innehåller bestämmelser om bl.a. behörighet till kame- raplattformen och om de närmare förutsättningarna för att kunna exportera lagrat videomaterial. Enligt dessa riktlinjer får videomate- rial hanteras i kameraplattformen i ett pågående operativt ärende och för att söka efter material som kan vara relevant för ett ärende. När det finns behov av att använda inspelat videomaterial i t.ex. en för- undersökning ska materialet exporteras från kameraplattformen. Videomaterial får enligt riktlinjerna endast exporteras ur kamera- plattformen om det finns ett ärende som materialet ska tillföras. Några särskilda riktlinjer rörande bevarandetider anges inte. 
  
 356 
  
 17Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 17.1Vårt uppdrag 
  
 I utredningens uppdrag ingår att ta ställning till om det krävs författ- ningsändringar för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelse- rätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden. I utredningens direktiv anges att utredningen särskilt ska överväga om det bör göras författningsändringar för att kamerabevakning ska kunna användas i nu nämnda syften. Det kan enligt direktiven t.ex. handla om ändringar som utökar möjligheterna att samla in, använda och lagra person- uppgifter. Ett förslag om det ska utformas med hänsyn till EU:s data- skyddsreglering och utifrån en väl avvägd balans mellan effektivitets- och integritetsintressen. 
  
 I avsnitt 15 har vi behandlat förutsättningarna för att få bedriva kamerabevakning enligt kamerabevakningslagen (2018:1200). Vi har där också föreslagit att det krav på en dokumenterad intresseavväg- ning som gäller som huvudregel för de brottsbekämpande myndig- heternas kamerabevakning inte ska gälla i gränsnära områden. 
  
 För att kamerabevakning ska kunna utgöra ett effektivt verktyg måste den information som kamerorna samlar in också kunna behand- las och hanteras vidare i viss utsträckning. Informationen kan behöva bearbetas eller analyseras och också lagras. Behandlingen av uppgifter som utgör personuppgifter måste ske i enlighet med de regelverk som finns på det dataskyddsrättsliga området. I detta avsnitt kommer utredningen att ta ställning till om de förutsättningar för behandling av personuppgifter som följer av den generella dataskyddsregleringen, samt myndigheternas egen dataskyddsreglering och viss annan regis- terlagstiftning möter de brottsbekämpande myndigheternas behov av tillgång till och möjligheter att bearbeta kamerainformationen. 
  
 357 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 I det följande redogörs först för de behov av ändringar eller förtyd- liganden som framkommit genom utredningens kartläggning. Där- efter redovisas utredningens ställningstaganden i fråga om behovet av författningsändringar. 
  
 17.2Myndigheternas behov 
  
 17.2.1Polismyndigheten 
  
 Behandling av uppgifter över tid 
  
 Polismyndigheten har, vad särskilt gäller gränsnära områden, fram- hållit att en ändamålsenlig och effektiv användning av kamerabevak- ning också förutsätter att insamlad information får analyseras och bearbetas över tid vilket kräver att den kan bevaras. Om det brister i denna förutsättning blir möjligheterna att använda den insamlade informationen i verksamheten mycket små och kamerabevakningen kan i ljuset av det innebära ett onödigt integritetsintrång. 
  
 Erfarenheter visar att information som samlats in genom kamera- bevakning på platser dit allmänheten har tillträde inte sällan har avgö- rande betydelse i arbetet med att utreda och lagföra brott. Sådan infor- mation är också av stor betydelse för underrättelseverksamheten och behöver kunna behandlas i syfte att förebygga och förhindra, men framför allt för att upptäcka, gränsöverskridande brottslig verksam- het. Det räcker i detta avseende inte med att ta del av materialet från kamerabevakningen i realtid utan materialet måste kunna analyseras och bearbetas, ibland under en längre tid, t.ex. för att kunna upptäcka kriminella mönster och tillvägagångssätt. Vad en sådan bearbetning närmare kan innebära och nyttan av densamma har beskrivits i avsnitt 11.3.1. 
  
 I det arbetet räcker det inte heller att samla in, bearbeta och lagra viss information utifrån redan kända faktorer. Det som behöver analyseras är i stället en större mängd information som inte enbart är inriktad på redan känd brottslig verksamhet eller endast omfattar personer med kända kopplingar till brottslig verksamhet. Det är fråga om att samla in ett videomaterial som fångar hela flödet av personer och fordon på en viss plats. 
  
 Om information inhämtas under en längre tid på en viss plats och denna information får sparas kan den t.ex. användas till att hitta 
  
 358 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 mönsterupprepningar inom viss brottslig verksamhet (mönsterana- lys). Den tidsram som behövs skiftar beroende på vilken typ av brotts- lig verksamhet det rör sig om. 
  
 Inom en typ av brottslig verksamhet kan mönster upprepas inom kortare tidsintervaller, några veckor eller någon eller några månader, medan mönstret för andra typer av brott går i cykler på uppemot ett år. 
  
 Genom bearbetning kan också normalbilder och avvikelser från denna tas fram och nya brottsfenomen upptäckas. Vidare kan infor- mationen från kamerabevakningen användas för att kartlägga brotts- lig verksamhet. Informationen kan således vara avgörande för att upp- täcka brottslig verksamhet men kan också därefter användas för en fortsatt kartläggning av denna verksamhet, förutsatt att uppgifter från kamerabevakningens videoström får lagras och bearbetas. 
  
 Ett annat syfte med lagringen av de insamlade uppgifterna över tid är att kunna använda informationen, däribland insamlade person- uppgifter, som ett verktyg i att skapa utgångspunkter för selektiva kontroller och för att upptäcka och ta fram nya sådana utgångspunkter. Det man avser här är främst profiler på personnivå som tar sikte på faktorer såsom kön, ålder, utreseland, inresesätt och val av fordon utan att det man söker är specifika identifierade individer, men också pro- filer som pekar ut resmönster och tillvägagångssätt. Det kan exem- pelvis vara känt att vita skåpbilar registrerade i ett visst land som passerar någon viss gränsövergång i stor utsträckning är involverade i internationell organiserad stöldbrottslighet. Kunskap om sådana pro- filer kan föranleda åtgärder mot personer eller fordon som matchar profilen. 
  
 Behovet av insamling och fortsatt behandling kan med hänsyn till det nu sagda inte specificeras till en viss typ av uppgift eller person- uppgift och möjligheten till lagring kan inte heller vara för begränsad i tid. Polismyndigheten ser dock i allmänhet en bortre tidsgräns på i vart fall ett år för behandlingen. 
  
 Polismyndigheten har med hänsyn till vad som nyss sagts fram- hållit att kamerabevakningen kan vara till nytta i flera delar av verk- samheten och att olika typer av uppgifter (personuppgifter och andra uppgifter) behövs för olika typ av bearbetning och vid olika former av bildanalys (såsom objekts- och textanalys samt ansiktsigenkänning). Myndigheten ser således ett behov av att samla in och bearbeta upp- gifter om registreringsnummer, fordonstyper, enskilda personers aktiviteter, trafikflöden m.m. Myndigheten har dock framhållit att 
  
 359 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 olika typer av uppgifter behöver behandlas på olika sätt och lagras olika länge. 
  
 Polismyndigheten har vidare uppgett att behovet inte heller kan begränsas till att gälla i förhållande till någon viss utpekad brotts- kategori, bl.a. eftersom typen av brottslighet som myndigheten be- höver inrikta sig på kan ändras snabbt över tid. Det kommer dock att röra sig om en viss behandling av personuppgifter i syfte att be- kämpa brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket det är föreskrivet fängelse i ett år eller mer, eller som sker systematiskt (jfr 3 kap. 2 § första stycket 1 polisens brottsdatalag, 2018:1693). 
  
 Vad särskilt gäller  
 ANPR-teknik 
  (Automatic Number Plate Recog- nition) har Polismyndigheten lyft fram att kameror med sådan teknik vid gränsövergångar hade kunnat effektivisera och säkra den brotts- bekämpande verksamheten bl.a. genom att utgöra ett myndighets- gemensamt ”minne” som med hjälp av exempelvis bevakningar kan signalera behov av åtgärd till tjänstemän på platsen. Det har också lyfts fram att Polismyndigheten i dag har stor hjälp av information som hämtas från grannländernas  
 ANPR-system, 
  men att kontrollen över fordon som av olika skäl är intressanta försvåras när någon motsvarande teknik inte finns vid gränsen till Sverige. 
  
 Förutom att behoven föreligger inom den brottsbekämpande verk- samheten har myndigheten framfört att motsvarande behov även finns inom den del av kontrollverksamheten som omfattar de inre utlän- ningskontrollerna. 
  
 Som exempel på hur kamerabevakning kan användas inom kon- trollverksamheten har följande anförts. Det kan finnas platser i när- heten av flygplatser och hamnar som fungerar som  
 pick-up 
  platser för personer som kommit in i landet men saknar rätt att vistas här, exempelvis illegal arbetskraft. Kamerabevakning av sådana platser skulle kunna effektivisera kontrollverksamheten. Vidare kan sådan  
 ANPR-teknik 
  som man ser nytta av i den brottsbekämpande verk- samheten också fungera som ett signalsystem inom kontrollverk- samheten. Bevakningar kan exempelvis läggas in på kända fordon som bedriver mer eller mindre organiserad trafik med illegal arbetskraft in till landet. Genom det tekniska stödet kan fordonet upptäckas vid gränsövergångar eller i gränsnära områden även om de avviker från det kända resmönstret och åtgärder vidtas på rätt plats vid rätt tillfälle. Om information som på ett sådant sätt samlats in genom kamera- bevakning i gränsområden eller gränsnära områden dessutom fick 
  
 360 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 lagras över en viss tid hade informationen kunnat användas till att göra effektivare inre utlänningskontroller på andra platser inne i landet, t.ex. på arbetsplatser där det misstänks förekomma illegal arbetskraft i större utsträckning. 
  
 Polismyndigheten bedriver i dagsläget kamerabevakning i gräns- nära områden endast i begränsad omfattning. Polismyndigheten tolkar den befintliga dataskyddsregleringen och tillsynsmyndigheternas praxis så att den hindrar en behandling av insamlat material i den omfattning som myndigheten har behov av. Polismyndigheten har i denna del fört fram att dataskyddsregleringen behöver ändras för att möta de behov som föreligger. Exempelvis skulle fordonsuppgifter som samlas in i gränsnära områden kunna tillåtas behandlas längre för vissa be- stämda och snävare ändamål. 
  
 Särskilt om behoven i underrättelseverksamhet 
  
 De behov som har framförts till utredningen i denna del har i stor utsträckning handlat om just behovet av mer information inom under- rättelseverksamheten. Underrättelseverksamhetens arbete har beskri- vits i huvudsak enligt följande. 
  
 Polisiär underrättelseverksamhet är en ändamålsstyrd verksamhet som består av att systematiskt inhämta, bearbeta och analysera in- formation som rör brottslig verksamhet eller fenomen som påverkar polisens förmåga att utföra sitt brottsbekämpande eller myndighets- utövande uppdrag. Det är detta systematiska arbete som ger förutsätt- ningar för underrättelseverksamheten att omhänderta, behandla och skapa mening av den stora mängd information som inkommer till eller inhämtas av Polismyndigheten avseende brottslighet samt hot mot och störningar av den allmänna ordningen och säkerheten. Under- rättelseverksamheten stödjer beslutsfattare genom att skapa kvalitativa produkter för strategiskt, operativt eller taktiskt beslutsfattande inom främst Polismyndigheten, men även intressenter utanför myndigheten finns, såsom andra brottsbekämpande myndigheter (nationella eller internationella). 
  
 Underrättelseverksamhet inom brottsbekämpningen går i korthet ut på att avslöja om en viss, inte närmare specificerad brottslighet har förekommit, pågår eller kan förväntas inträffa. Det rör sig alltså om misstankar om pågående brottslig verksamhet som inte kan konkre- 
  
 361 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 tiseras eller allmänna misstankar om framtida brott. Misstankarna om brottslig verksamhet avser fragmenterad, opreciserad och osäker infor- mation om aktiviteter som kan antas komma leda till konkreta brott. Detta innefattar stora delar av polisens brottsbekämpande verksamhet som inte har samband med att något konkret brott har begåtts eller misstänks ha begåtts. 
  
 För polisiär underrättelseverksamhet är begreppen förebygga, för- hindra och upptäcka av central betydelse. När det kommer till att upptäcka brottslig verksamhet som vid tillfället för undersökningen är okänd behöver verksamheten inhämta och analysera information med större täckningsyta än vad som sedan tidigare är känt. Genom att söka i och analysera mönster i den större täckningsytan kan tidi- gare okända förhållanden om brottslighet upptäckas. 
  
 Att upptäcka brottslig verksamhet kan även avse förhållanden som är okända för den som gör undersökningen men blottläggs igenom- förandet av analysen. Den brottsliga verksamheten är i detta sam- manhang okänd endast i den meningen att informationen om den finns tillgänglig i polisiära system, men medarbetaren har ännu inte sökt fram informationen. Upptäckten av tidigare okända förhållan- den är alltså beroende av både underrättelsemedarbetaren och till- gängligheten av informationen om den brottsliga verksamheten. 
  
 Existensen och signifikansen av uppgifter om en viss brottslig verk- samhet kan alltså vara kända eller okända i verksamheten. Dessutom kan uppgifter som avser den brottsliga verksamheten vara tillgängliga eller inte tillgängliga i myndighetens information. Tillgängligheten kan i bred mening också avse huruvida informationen överhuvudtaget är tillgänglig inom den informationsdomän i samhället som myndig- heten har förmåga att uppfatta. 
  
 Variablerna  
 känd-okänd 
  i verksamheten samt  
 tillgängliga-inte 
  till- gängliga i myndighetens information bildar en matris där informa- tionen antingen är bedömbar (det vi vet att vi vet), täckningsbar (det 
  
 vivet att vi inte vet), upptäckbar (det vi inte vet att vi vet) eller oför- utsägbar (det vi inte vet att vi inte vet). 
  
 När information om brottslig verksamhet är tillgänglig och dess existens och signifikans är känd för verksamheten är den brottsliga verksamheten bedömbar. För att kunna besvara de underrättelsebehov som uppkommer är det en strävan inom underrättelseverksamheten att relevant information om brottslig verksamhet blir både tillgäng- lig och känd för verksamheten, dvs. bedömbar. Informationen kan 
  
 362 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 därefter sammanställas, bedömas och delges som en underrättelse- produkt. 
  
 När information om brottslig verksamhet inte är tillgänglig, men dess existens och signifikans är kända för verksamheten, har ett infor- mationsbehov identifierats som är täckningsbart. Om informationen i praktiken kan samlas in är beroende på omständigheter som för- måga och rättsliga förutsättningar i det enskilda fallet. 
  
 När information om brottslig verksamhet finns tillgänglig, men dess existens och signifikans är okända för verksamheten, är den upp- täckbar. Detta kan t.ex. vara fallet när informationen finns i ett regis- ter och kan sökas fram. Inre spaning avser till stor del sökningar efter information i polisiära system för att kontrollera om information av relevans för en undersökning finns tillgänglig, dvs. är upptäckbar. 
  
 Slutligen kan information om brottslig verksamhet vara okänd av verksamheten och inte heller finnas tillgänglig i myndighetens system eller ens i omvärlden. Förhållandet medför att aktiviteter i den brotts- liga verksamheten är oförutsägbara. Det oförutsägbara beror på att informationen varken har inhämtats (den är inte upptäckbar) eller frågan om informationen ställts (den är inte täckningsbar). 
  
 Underrättelseverksamheten strävar efter att okända förhållanden avseende brottslig verksamhet ska göras kända genom att okända om- ständigheter identifieras så att underrättelseluckor kan täckas. Det är genom att identifiera det okända, rikta inhämtning mot det förhål- landet och därefter genomföra sökningar och analys av information som gjorts känd, som brottslig verksamhet kan bedömas och omsättas till en underrättelseuppgift. Det är för att upptäcka det som är okänt och otillgängligt som underrättelseverksamhetens täckningsyta be- höver omfatta något mer än den information som är uppenbar i för- hållande till undersökningens syfte och frågeställning. Vissa mönster och vissa kunskaper om brottslig verksamhet är alltså inte kända när inhämtning av uppgifter planeras och därmed inte heller den närmare omfattningen av det underlag man har behov av. 
  
 Underrättelseanalys är en form av kunskapsbyggande och en ska- pande aktivitet. Underrättelseanalys syftar till att upptäcka förhållan- den, såsom aktörer, strukturer och fenomen, som är dolda eller okända, förvarna om och bedöma förestående allvarliga händelser, brottsliga händelsekedjor eller nya fenomen samt bedöma en persons delaktig- het i brottslig verksamhet och dess potential att utgöra ett hot eller problem för medborgarna, samhället eller polisens verksamhet. 
  
 363 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Underrättelseanalysen sker inom ramen för den generella process- modellen för underrättelseverksamhet som brukar benämnas under- rättelsecykeln. Underrättelsecykeln är en generell övergripande pro- cessmodell för hur underrättelseverksamhet fungerar. Den speglar underrättelseverksamhetens kontinuerliga kunskapsbyggande arbete. Den består av processtegen; planera, inhämta, bearbeta, analysera och delge. 
  
 I samband med underrättelseanalysen i analyssteget uppstår inte sällan informationsbehov, dvs. att kunskapsluckor identifieras. Om inte dessa luckor fylls kan den fråga som föranledde underrättelse- analysen inte besvaras. Informationsbehovet kan i de flesta fall besva- ras genom inhämtning av ny information eller genom bearbetning och analys av tidigare inhämtad information som lagrats. Underrättel- seanalysen behöver ofta historisk information för att kunna besvara en fråga om kommande händelser. Problemet som uppstår är att be- hovet inte var känt vid den tidpunkt som informationen kunde inhäm- tas. Dock kan det i förväg vara känt vilken typ av information som vanligtvis kan användas för att besvara en viss typ av fråga. Av denna anledning finns ett stort behov av att analysera information som täcker ett större tidsspann, vilket erfarenhetsmässigt visat sig vara av stort värde för att upptäcka och förhindra brottslig verksamhet. 
  
 Det huvudsakliga hindret i dag för att kunna lyckas med en av de mest centrala uppgifter som underrättelseverksamheten har, dvs. att upptäcka, är tillgång till grundinformation som kan användas för att upptäcka brottslig verksamhet. Detta förutsätter nämligen att det finns lagrad relevant information som insamlats under en längre tid. 
  
 17.2.2Tullverket 
  
 Tullverket använder sig som framgått i tidigare avsnitt av viss kamera- bevakning i sin verksamhet. Kamerorna är ett komplement till tull- tjänstemännens verktyg för urval och selektering och ska öka möjlig- heterna att hindra illegala varor från att komma in i Sverige. Tullverket bedriver i dagsläget permanent kamerabevakning vid sju gränsöver- gångar; Lernacken, Helsingborgs hamn, Värtahamnen i Stockholm, Haparanda, Trelleborgs hamn, Verkö hamn i Karlskrona och Norviks hamn i Nynäshamn. Utöver permanent kamerabevakning har Tull- 
  
 364 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 verket även tillgång till mobila kameror som kan sättas upp och an- vändas när gränsskyddspersonal är på en viss plats. 
  
 ITullverkets permanenta kamerabevakningslösning läses registre- ringsnummer automatiskt av på passerande fordon, med hjälp av  
 ANPR-teknik. 
  I nästa steg sker en automatisk registerslagning på registreringsnumret mot registrerade uppgifter om fordon som miss- tänks förekomma i brottslig verksamhet, eller som kan sättas i samband med sådan verksamhet och som faller inom ramen för Tullverkets befogenheter. Vid matchning, dvs. träff meddelas tulltjänstemännen vid aktuell gränsövergång i realtid via ett radiokommunikationssystem och aktuellt fordon kan tas ut för tullkontroll. I denna lösning lagras inga uppgifter utöver avidentifierad statistik om antal fordon som passerat, matchningar och tidpunkt för matchningarna. I den mobila kameralösningen meddelas tulltjänstemännen i stället om matchning till en mobil dator; inga uppgifter lagras. 
  
 Kameratekniken utgör ett viktigt verktyg i Tullverkets arbete med selekteringen av vilka fordon som ska tas ut för kontroll. Tullverket har identifierat behov av att kunna lagra uppgifter om samtliga for- don som passerar gränsen (registreringsnummer, nationalitet, tidpunkt och aktuell gränsövergång – här  
 ANPR-uppgifter). 
  Behovet finns inom alla verksamhetsgrenar – underrättelseverksamheten, kontrollverk- samheten och utredningsverksamheten. 
  
 Myndigheten bedömer att det finns behov av att kunna lagra upp- gifterna i inledningsvis sex månader, men därefter i upp till fyra och ett halvt år med strikt behörighetsbegränsning (på motsvarande sätt som gäller för s.k.  
 PNR-uppgifter, 
  Passenger Name Record). Upp- gifterna behövs bl.a. för att göra mönsteranalyser, jämförelseanalyser och för att verifiera underrättelseuppgifter eller tips. Tullverket ser även ett behov av att i underrättelseverksamheten automatiskt kunna spara  
 ANPR-uppgifter 
  av specifika fordon som gett träff mot en bevakning. Vid sådan träff ser man dock även behov av att spara bild på fordonet samt bild på föraren.  
 ANPR-uppgifter 
  som samlas in kan också vara intressanta att ha tillgång till, t.ex. för att göra sökningar 
  
 iunder pågående förundersökning eller när det uppstår misstanke om brott i samband med en tullkontroll. 
  
 Tullverket ser även ett behov av att kunna lagra inspelat kamera- material från gränsövergångar under längre tid, upp till sex månader. Behovet finns främst i underrättelseverksamheten och vid förunder- sökningar. 
  
 365 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det finns också behov av att kunna lägga bevakning på vissa typer av objekt i kamerasystemet, exempelvis på bilmodell, färg på en bil och även uppgift om i vilket land bilen är registrerad utifrån registrerings- skylten på fordonet. Sådana bevakningar hade varit effektiva i situa- tioner när det finns underrättelseuppslag om en kommande smugg- ling i en viss typ av fordon men registreringsnumret är okänt. För minskad felmarginal finns också behov av att kamerasystemet ska kunna göra automatiska slagningar mot andra register såsom Trans- portstyrelsens vägtrafikregister (VTR) och Polismyndighetens under- rättelsesystem (ASP) för jämförelser med notiser som relaterar till Tullverkets brottskatalog, t.ex. smugglingsbrott. 
  
 Eftersom denna typ av insamling och lagring dels är omfattande, dels i huvudsak avser personuppgifter rörande personer som inte har någon koppling till brottslig verksamhet ser myndigheten ett behov av särskilt lagstöd för att behandlingen ska kunna vara möjlig och för- enlig med gällande rätt. 
  
 Tullverket har också framfört att myndigheten redan i dag i sin selekteringsverksamhet möter utmaningar med anledning av att per- sonuppgifter, exempelvis uppgifter från transportföretag, som inte gjorts eller får göras gemensamt tillgängliga endast får hanteras av ett fåtal personer (3 kap. 1 och 2 §§ tullens brottsdatalag, 2018:1694). Enligt en i den tidigare gällande polisdatalagens förarbeten uttalad tumregel är detta inte mer än ett tiotal personer.1 Tullverket har mot den bakgrunden framfört behov av att fordonsuppgifter som samlas in i gränsnära områden (se förslagen nedan i avsnitt 17.3.4) bör få göras tillgängliga för fler medarbetare än det antal som gäller för icke gemensamt tillgängliga uppgifter. Tullverket ser dock inget behov av att samtliga medarbetare inom myndighetens brottsbekämpande verk- samhet ska ges tillgång till uppgifterna. 
  
 17.3Utredningens bedömningar och överväganden 
  
 17.3.1Allmänna utgångspunkter 
  
 I Polismyndighetens uppdrag ingår att förebygga, förhindra och upp- täcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten samt att utreda och beivra brott som hör under allmänt 
  
 1Jfr prop. 2009/10:85 s. 129. 
  
 366 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 åtal. För att kunna genomföra sitt uppdrag har myndigheten ett stort behov av information rörande både konkreta brott och brottslig verk- samhet som är pågående eller ännu ej upptäckt. Polismyndigheten måste därför i olika typer av sammanhang ha möjlighet att samla in, analysera, bearbeta och lagra uppgifter av olika slag, däribland person- uppgifter. Samma sak gäller för övriga brottsbekämpande myndig- heter. Information är en av de brottsbekämpande myndigheternas vik- tigaste resurser. 
  
 Teknikutvecklingen i allmänhet och utvecklingen av kameratekni- Rodriguez i synnerhet medför ständigt nya möjligheter för de brottsbekäm- pande myndigheternas arbetssätt. Information kan samlas in, bearbetas och analyseras på ett sätt som tidigare inte var möjligt. Avancerade tekniska lösningar kan effektivisera arbetsuppgifter som tidigare har varit tidskrävande och tagit stora resurser i anspråk, men kan också användas för att göra analyser och jämförelser som kanske tidigare inte har varit möjliga. 
  
 Lagstiftaren har också tidigare i olika sammanhang uttryckt att det är viktigt att modern informationsteknik kan utnyttjas av brotts- bekämpande myndigheter, se t.ex. förarbetena till den tidigare gällande polisdatalagen, prop. 2009/10:85 s. 59. Lagstiftaren har särskilt gett uttryck för att det ska finnas möjlighet att utnyttja kamerabevakning inom brottsbekämpningen, detta uttrycks bl.a. i förarbetena till nu- varande kamerabevakningslag; prop. 2017/18:231, prop. 2018/19:147 och prop. 2019/20:109. Kamerabevakningslagens bestämmelser ger också stöd för användningen av kamerabevakning inom det brotts- bekämpande arbetet, däribland som ett verktyg i underrättelseverk- samheten. 
  
 Användningen av kamerateknik kan emellertid också medföra särskilda risker för enskildas integritet, bl.a. eftersom tekniken ger möjlighet att samla in en större mängd uppgifter än som behövs för varje specifikt ändamål. Informationen som samlas in kan också inne- hålla känsliga personuppgifter, eller sådana uppgifter kan tas fram med hjälp av tekniska analysverktyg. Det är därför viktigt att användningen är reglerad så att den kan ske med respekt för den enskildes integritet. 
  
 Att kamerateknik används behöver dock inte per automatik inne- bära ett större intrång i den enskildes integritet än om någon annan metod används. Som vi konstaterat tidigare kan kamerabevakning användas på många olika sätt och också föra med sig positiva effekter för integritetsskyddet i form av ökad trygghet. 
  
 367 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Den dataskyddsrättsliga regleringen utgör ett skydd för det in- trång i den personliga integriteten som myndigheternas behandling innebär. Regleringen har dock ett dubbelt syfte och av brottsdata- lagen (2018:1177) framgår att den lagen även syftar till att säkerställa att brottsbekämpande myndigheter kan behandla och utbyta person- uppgifter med varandra på ett ändamålsenligt sätt (1 kap. 1 §). Som 
  
 vitidigare redogjort för är det gällande regelverket i stora delar all- mänt hållet och utgör i huvudsak endast ett ramverk inom vilket rätts- tillämparen själv behöver göra bedömningar och avvägningar. Vid sådana bedömningar måste myndigheternas uppdrag och samhällets krav på att brott förebyggs, förhindras och upptäcks balanseras mot den enskildes rätt till skydd mot intrång i den personliga integriteten. 
  
 Att var och en ska vara skyddad mot betydande intrång i den per- sonliga integriteten framgår av regeringsformen och Europakonven- tionen. Begränsningar av skyddet får endast göras genom lag, endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Detta kommer också till uttryck i de olika dataskyddsrättsliga författningarna. 
  
 Möjligheterna att behandla personuppgifter har också sedan länge reglerats i lag. I den äldre polisdatalagen (1998:622) fanns särskilda bestämmelser om kriminalunderrättelseverksamhet  
 (14–22 
  §). Enligt dessa bestämmelser fick personuppgifter i sådan verksamhet bara behandlas inom ramen för en så kallad särskild undersökning eller i kriminalunderrättelseregister. Särskilda undersökningar kunde t.ex. inledas för att undersöka restaurangverksamheten i en viss stad, för att kartlägga narkotikans vägar för att komma åt en narkotikaliga eller för att kartlägga ekonomiska transaktioner i syfte att komma åt eventuell bakomliggande brottslighet.2 Om det förekom uppgifter om en enskild person som det inte fanns någon misstanke mot, kräv- des en upplysning om detta förhållande. 
  
 Genom den senare polisdatalagen (2010:361), som trädde i kraft 2012, slopades särregleringen av kriminalunderrättelseverksamheten. I den nya lagen användes inte begreppet kriminalunderrättelseverk- samhet. I stället föreskrevs där att polisen vid behov får behandla per- sonuppgifter för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet (2 kap. 7 § 1). 
  
 2Prop. 1997/98:97 Polisens register s. 118 ff. 
  
 368 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 I stället för bestämmelser om register och databaser infördes i den nya lagen särskilda regler om behandling av uppgifter som var gemen- samt tillgängliga i den brottsbekämpande verksamheten. Risken för otillbörliga intrång i den personliga integriteten ansågs vara större när personuppgifter används av flera gemensamt i en verksamhet än när uppgifterna behandlas av en enskild tjänsteman eller endast ett fåtal personer. Den tekniska utvecklingen hade också medfört att regleringen av register och databaser inte längre kändes relevant då personuppgifter kunde behandlas även inom ramen för andra tekniska lösningar.3 
  
 Utvecklingen har alltså gått från särreglering mot en mer allmänt hållen lagstiftning. Även i dag gör lagstiftningen skillnad på uppgifter som gjorts respektive inte gjorts gemensamt tillgängliga. Exempelvis gäller i regel att i den mån uppgifter i underrättelseverksamhet som gjorts gemensamt tillgängliga direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet ska det tydligt framgå att personen inte är misstänkt, genom särskild upplysning eller genom att det framgår av samman- hanget (se bl.a. 3 kap. 4 § första stycket polisens brottsdatalag och Tullverkets brottsdatalag). En liknande reglering gäller även för annan verksamhet. Något motsvarande krav finns inte avseende uppgifter som inte gjorts gemensamt tillgängliga. 
  
 De behov som har framförts till utredningen i denna del har i stor utsträckning handlat om just behovet av information inom underrät- telseverksamheten. Arbetet med att förebygga och upptäcka brottslig verksamhet har i viss utsträckning en annan karaktär än brottsutred- ande arbete. Arbetet kan i och för sig vara inriktat på informations- inhämtning på individnivå. En stor del av underrättelseverksamhetens arbete handlar dock om att analysera större informationsmängder i syfte att hitta mönster; att exempelvis identifiera förutsättningar som krävs för att viss brottslig verksamhet ska kunna bedrivas eller identifiera övergripande brottsupplägg som tidigare har varit okända (identifiera brottsfenomen). I denna del av arbetet intresserar sig alltså inte verksamheten av uppgifter på individnivå, men den infor- mation som analysen baseras på måste oundvikligen innehålla även sådana uppgifter. 
  
 Den lagstiftning som syftar till att skydda den enskilde från in- trång i den personliga integriteten tar alltid sikte på behandlingen av 
  
 3Prop. 2009/10:85 s. 125 f. 
  
 369 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 uppgifter i det enskilda fallet. Detta innebär inte att en bedömning alltid behöver göras på individnivå. Vid kamerabevakning får man i regel i stället göra en bedömning av i vilken omfattning behandlingen kan bedömas vara nödvändig eller proportionerlig i förhållande till den samling av personer som kan förväntas passera eller tas upp av kameran och därmed beröras av den tänkta insamlingen och den eventuella efterföljande behandlingen. 
  
 När man gör bedömningar av tillåtligheten av en behandling av personuppgifter kan underrättelseverksamhetens karaktär och särskilda behov av information behöva beaktas. En personuppgiftsbehandling som till övervägande del rör individer mot vilka det inte finns några misstankar om brott eller brottslig verksamhet kan dock enligt utred- ningens mening innebära risker för intrång i den personliga integriteten. Sådan behandling bör inte kunna godtas i någon mer omfattande ut- sträckning utan att behovet av sådan behandling är särskilt framträ- dande. 
  
 17.3.2Särskilda bestämmelser om bearbetning och lagring av obearbetat videomaterial bör inte införas 
  
 Utredningens bedömning: I regel bör en lagringstid om i vart fall två månader kunna motiveras enligt gällande rätt avseende lagring av obearbetat videomaterial från kamerabevakning i gränsnära om- råden. Den dataskyddsreglering som är tillämplig inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten ger därmed redan i dag goda möjligheter att behandla personuppgifter som samlats in genom kamerabevakning. Flera av de behov som Polismyndigheten fört fram gällande lagring av videomaterial från kamerabevakning i gräns- nära områden kan tillgodoses redan enligt befintlig lagstiftning. Detta under förutsättning att det finns en rättslig grund samt ett särskilt, uttryckligt angivet och berättigat ändamål för behand- lingen. Dataskyddsregleringens bestämmelser bedöms i regel som tillräckliga för att säkerställa att de brottsbekämpande myndig- heterna i tillräcklig utsträckning får tillgång till nödvändig infor- mation även inom ramen för underrättelseverksamheten. Det behöver därför inte införas några särskilda bestämmelser om be- arbetning och lagring av obearbetat videomaterial i gränsnära om- råden. 
  
 370 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Inledning 
  
 De behov som har framförts till utredningen i denna del har i stor utsträckning handlat om behovet av information inom underrättelse- verksamheten, främst i syfte att upptäcka tidigare okänd gränsöver- skridande brottslig verksamhet och därigenom kunna förebygga och förhindra sådana brott. 
  
 Polismyndigheten har framfört att det finns ett stort behov av att kunna bearbeta och analysera en större mängd obearbetat kamera- material över viss längre tid för att kunna genomföra exempelvis mönsteranalyser. Polismyndigheten har lämnat ett stort antal exem- pel på hur kameramaterial kan användas i det brottsbekämpande arbetet och framfört att begränsningarna i möjligheten att lagra fram- för allt obearbetat videomaterial hindrar myndigheten från att använda kamerabevakningen på ett effektivt sätt i dag. 
  
 Frågan om vad som kan göras eller inte med stöd av redan befint- lig reglering är förhållandevis komplex. Som framförts i avsnitt 16.1 går det inte att ta ställning till om en viss personuppgiftsbehandling är förenlig med gällande regelverk om man inte har någorlunda kon- kret information om detaljerna kring en tänkt behandling. Sådan är lagstiftningens utformning och uppbyggnad. Analysen försvåras av att det i dag inte bedrivs kamerabevakning av det slag som Polis- myndigheten nu ser framför sig och att det därmed inte heller finns erfarenheter kring i vilka konkreta hänseenden den gällande lagstift- ningen skulle utgöra hinder. Det finns inte heller någon vägledande praxis. 
  
 Den analys som utredningen har gjort av gällande regelverk, i ljuset av de framförda behoven, ger dock vid handen att mycket av det Polismyndigheten vill uppnå skulle kunna vara möjligt att göra redan i dag, i vart fall i en mera begränsad form. 
  
 Det framstår i och för sig enligt vår bedömning som tveksamt om det med stöd av det regelverk som finns går att kamerabevaka gräns- nära områden och lagra hela det insamlade videomaterialet i befint- ligt skick, dvs. obearbetat, i upp till ett år (eller längre) i syfte att använda materialet för att tillgodose ett stort antal skilda – vissa gånger i efterhand identifierade – behov. En sådan behandling skulle enligt vår uppfattning riskera att inte uppfylla kraven på att behandling endast får ske för särskilda ändamål (2 kap. 3 § brottsdatalagen) och 
  
 371 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 aldrig under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen (2 kap. 17 § brottsdatalagen). 
  
 Det är också utredningens uppfattning att en längre tids lagring av omfattande videomaterial i obearbetat skick från kamerabevak- ning i gränsnära områden inte kan anses proportionerligt i förhållande till de risker för intrång i enskildas personliga integritet som detta skulle medföra, i vart fall inte utan uttrycklig författningsreglering och utan mycket ingående bedömningar avseende balansen mellan myndigheternas behov och enskildas intressen. Några förslag för att möjliggöra sådan omfattande behandling kommer vi därför inte att lämna. Samtidigt finns det ett stort behov av att kunna ta till vara insamlade rådata från kamerabevakningen i ett något mera begränsat avseende och i ett inledningsskede i syfte att senare kunna bearbeta och analysera detta i underrättelseverksamheten inom ramen för god- tagbara ändamål. I detta sammanhang kan noteras att den s.k. PNR- lagstiftningen, som härrör från  
 EU-rätt, 
  innehåller uttrycklig författ- ningsreglering för insamling och fortsatt behandling av en omfattande mängd personuppgifter avseende personer som till störst del inte är misstänkta för brott, nämligen flygpassageraruppgifter. Möjligheten är dock begränsad till att gälla endast för mycket allvarlig brottslighet. 
  
 De närmare skälen för varför vi inte lämnar förslag i syfte att möj- liggöra en längre tids lagring av obearbetat videomaterial framgår i det följande. Utredningen återkommer till frågan om en särreglering såvitt gäller uppgifter om fordon i avsnitt  
 17.3.3–17.3.7. 
  
 Videomaterial i obearbetat skick från gränsnära områden kan i regel lagras i upp till två månader för syften inom den brottsbekämpande verksamheten 
  
 I det följande presenterar vi våra slutsatser i fråga om vad som är möjligt enligt gällande rätt och våra överväganden på grund av detta rörande behovet av författningsändringar i fråga om längsta tid för behandling 
  
 En inledande fråga är hur länge brottsbekämpande myndigheter kan lagra ett obearbetat videomaterial. Här avses alltså de uppgifter och personuppgifter som samlats in genom kamerabevakning med vanlig videokamera, utan användning av någon särskild teknik för exempelvis sortering av uppgifter eller objekt. 
  
 372 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 I ett gränsnära område, enligt den definition som utredningen före- slår, skulle en sådan kamerabevakning samla in en stor mängd upp- gifter om personer som reser in och ut ur landet. Det kan i vissa fall vara fråga om individer som har koppling till brottslig verksamhet eller som misstänks ha sådan koppling. Den stora majoriteten av upp- gifterna skulle dock röra individer helt utan sådan koppling. Att det finns starka skäl för att låta de brottsbekämpande myndigheterna bedriva sådan kamerabevakning har utredningen konstaterat i tidi- gare avsnitt. En sådan omfattande personuppgiftsbehandling som en hantering av det insamlade materialet kan innebära kan dock endast godtas inom vissa ramar. Det insamlade materialet kan enligt utred- ningens tolkning exempelvis inte lagras i fullständigt och helt obearbe- tat skick under längre tider enligt gällande rätt. 
  
 Som tidigare framgått innehåller inte brottsdatalagen några be- stämmelser om bortre tidsgränser för behandlingen av uppgifter. Där anges endast att personuppgifter inte får behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behand- lingen (2 kap. 17 § brottsdatalagen, principen om lagringsminimering). 
  
 De brottsbekämpande myndigheternas särskilda registerlagar på brottsdatalagens område innehåller särskilda bestämmelser om längsta tid för behandling, men hänvisar även till den nyss nämnda bestäm- melsen. Även Säkerhetspolisens datalag (2019:1182) innehåller lik- nande bestämmelser (se lagens 4 kap.). 
  
 Om man bortser från bestämmelser om längsta tid för behandling i olika register kan bestämmelserna i polisens brottsdatalag förenklat beskrivas så att regleringen ser olika ut bl.a. beroende på om upp- gifterna har gjorts gemensamt tillgängliga eller inte (se närmare om vad som menas med gemensamt tillgängliga uppgifter i avsnitt 9.6.). För personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga och som inte ingår i något särskilt register gäller som huvudregel att dessa inte får behandlas längre än ett år efter det att ärendet avslutats, om uppgifterna behandlats i ett ärende, eller annars ett år efter det att de behandlades automatiserat första gången (4 kap. 2 § polisens brotts- datalag). Den tillåtna längsta tiden för behandling beror i dessa fall alltså på om personuppgifterna behandlas inom ramen för ett ärende eller inte. 
  
 För personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som behandlas för ändamål inom underrättelsearbetet är längsta tid 
  
 373 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 för behandling mellan tre år upp till en individs livstid, om han eller hon förblir brottsaktiv. 
  
 Som vi tidigare redovisat innehöll den tidigare kameraövervak- ningslagen en uttrycklig bestämmelse om att bild- eller ljudmaterial från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde som huvudregel fick bevaras under högst två månader. Tiden för beva- rande av sådant kameramaterial var alltså väsentligt kortare än de längsta tider för behandling som nu framgår av lag. Att någon särskild tid för bevarande av kameramaterial i dag inte anges i lag kan dock enligt vår bedömning inte tolkas så att lagstiftaren avsett att en mer generös lagring av obearbetat videomaterial från kamerabevakning på allmän plats generellt sett skulle vara tillåten. Å andra sidan skulle det fak- tum att lagstiftaren valt att ta bort en tidigare gällande tidsgräns kunna ge en indikation om att det nu bör kunna vara möjligt att i större utsträckning göra olika bedömningar och att två månader inte längre är en självklar gräns. Frågan har inte närmare belysts i förarbetena till den nuvarande regleringen. 
  
 Skälen för att tillåta att obearbetat videomaterial bevarades under två månader angavs i den tidigare lagens förarbeten vara att det kräv- des för att materialet skulle kunna användas exempelvis i brottsutred- ningar. Detta är ett argument för lagring som enligt utredningens uppfattning är fortsatt aktuellt och relevant i gränsnära områden på samma sätt som på andra brottsutsatta platser. Detsamma torde gälla för användning inom ramen för underrättelseverksamheten. 
  
 Att personuppgifter ska kunna behandlas inom ramen för under- rättelseverksamhet har lagstiftaren slagit fast redan genom att använda uttrycket förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet bland de tillåtna rättsliga grunderna för behandlingen inom ramen för brottsbekämpningen. Att kamerabevakning ska kunna användas som teknik i den verksamheten följer också av att lagstiftaren även i kamerabevakningslagen använt samma uttryck. 
  
 För att insamlat videomaterial ska kunna användas inom under- rättelseverksamheten behöver det dock inte bara lagras utan också kunna bearbetas på olika sätt. Den efterföljande bearbetning av person- uppgifter som sker inom ramen för underrättelseanalys (så som det beskrivits ovan) innebär dock en mer aktiv behandling av uppgifterna än exempelvis lagring i syfte att säkra eventuellt framtida bevismate- rial. Inom ramen för underrättelseanalysen kan uppgifter i en upp- giftssamling t.ex. behöva behandlas med någon form av analysverk- 
  
 374 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 tyg, t.ex. ett verktyg för objektsigenkänning. Videomaterialet, eller delar av det, kan också behöva jämföras med uppgifter i andra upp- giftssamlingar. 
  
 Som framkommit har underrättelseverksamheten behov av ett mer omfattande material i en inledande fas i sitt analysarbete. Den analys som vi här talar om har främst till syfte att hitta avvikande (kriminella) mönster eller identifiera brottsfenomen. Behandlingen av personuppgifter är alltså i dessa fall inte inriktad på individnivå och får därför anses utgöra ett mindre intrång i den enskildes integritet. En sådan behandling kan också vara nödvändig för att möjliggöra att uppgifter sorteras ut och omhändertas för behandling för mer av- gränsade ändamål, t.ex. i ett särskilt underrättelseärende. Vi har också konstaterat att de gränsnära områdena är en strategiskt mycket vik- tig plats för arbetet med att bekämpa den gränsöverskridande brotts- liga verksamheten och att intrång i den enskildes fri- och rättigheter kan motiveras i något större utsträckning på dessa platser än på andra Detta eftersom de gränsnära områdena är av sådan karaktär att den enskilde där kan förvänta sig att bli föremål för bevakning och kon- troller i större utsträckning än annars (se om detta i avsnitt 14.4). Att det videomaterial som lagras från kamerabevakning i gränsnära om- råden också som utgångspunkt ska kunna bli föremål för viss efter- följande behandling måste därmed enligt vår uppfattning anses vara godtagbart. Detta torde också vara fallet redan enligt gällande rätt. 
  
 Även för att möjliggöra en sådan behandling och ett omhänder- tagande av information för mer begränsade ändamål måste en viss, något längre, tid för behandlingen kunna bedömas vara nödvändig. 
  
 Sett till det nu sagda är det utredningens bedömning att en lag- ringstid om i vart fall två månader i regel bör kunna motiveras med stöd av gällande rätt avseende lagring av obearbetat videomaterial från kamerabevakning även i gränsnära områden. 
  
 Det bör särskilt framhållas att när väl videomaterialet tagits om hand för bearbetning och analys för ett mer avgränsat ändamål möj- liggör den nuvarande dataskyddsregleringen att materialet lagras under betydligt längre tid än om det inte finns något sådant ändamål. Här kan de längstatider som anges i polisens brottsdatalag om upp till ett år efter det att ärendet avslutas sätta de yttre ramarna. Vad som nu sagts måste också gälla när obearbetat videomaterial för en i någon mån begränsad tid och plats tas om hand inom ett sådant ärende för 
  
 375 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 att kunna möjliggöra fortsatta mönsteranalyser. Vi återkommer till detta nedan. 
  
 Lagring och bearbetning av ett mer omfattade videomaterial som kan innehålla personuppgifter rörande såväl personer som har kopp- ling till brottslig verksamhet som personer som helt saknar sådan koppling kan alltså enligt vår uppfattning bedömas vara nödvändig och proportionerlig under viss tid. Utredningens uppfattning är alltså att en behandling under i vart fall två månader i regel bör kunna moti- veras i fråga om videomaterial som insamlas i gränsnära områden för brottsbekämpande ändamål. Någon lagändring bedöms inte vara nöd- vändig för att detta ska vara möjligt. Då utredningen bedömer att denna tidsrymd får anses vara tillräcklig för att tillgodose behovet av information i de flesta situationer som avses med vårt förslag föreslås inga författningsändringar. Vad som nu sagts utesluter inte att längre tids behandling skulle kunna bli aktuell i särskilda situationer, eller efter en mer genomgripande reform av regelverket. 
  
 Det bör framhållas att det som sägs ovan är generella bedömningar och att personuppgifter inte i något fall får behandlas annat än för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål, att känsliga personuppgifter i regel inte får behandlas eller behandlas endast om det är absolut nödvändigt och att personuppgifter aldrig får behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. De närmare gränserna för en sådan behandling som nu diskuterats måste alltså framöver klargöras genom rättstillämp- ningen. 
  
 Behandling av obearbetat videomaterial under längre tid bör i regel inte vara tillåten 
  
 I 2 kap. 3 § brottsdatalagen föreskrivs att personuppgifter får be- handlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ända- mål och att det ska framgå för vilket ändamål uppgifterna behandlas. Det framkommer tydligt av förarbetena till gällande rätt att det inte är godtagbart att ändamålet formuleras generellt, t.ex. genom att de ändamål som anges i lag återges. Som exempel på särskilda ändamål ges förundersökningen om ett visst brott, åtalet för vissa gärningar eller handläggningen av en begäran om domstolsprövning av ett kon- taktförbud. Andra exempel som ges är ett pågående underrättelse- arbete om viss, närmare angiven, brottslig verksamhet eller verkstäl- 
  
 376 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 ligheten av ett straff.4 För varje insamling, bearbetning och lagring måste alltså ett särskilt ändamål kunna anges. Ändamålet måste be- stämmas redan när uppgiften behandlas första gången för det specifika ändamålet. Hur specificerade de särskilda ändamålen behöver vara kan dock variera något. 
  
 En sådan insamling som vi talat om ovan, alltså insamling av video- material genom kamerabevakning i ett gränsnära område, tar sin ut- gångspunkt i att området är att jämföra med en brottsutsatt plats i kamerabevakningslagens bemärkelse och därmed kan behöva bevakas både i preventiva och brottsutredande syften. De särskilda ändamål som kan ligga till grund för den mer kontinuerliga bevakningen av dessa platser kan dock inte förväntas täcka hela det informations- behov som Polismyndigheten har i underrättelseverksamheten. Skulle ändamålet med bevakningen formuleras så brett skulle det inte längre utgöra ett sådant särskilt ändamål som lagen förutsätter. 
  
 Som vi nämnt ovan både kan och får det insamlade materialet däremot användas i underrättelseverksamheten. Polismyndigheten har dock framhållit att en sådan begränsad lagring som är möjlig i dag inte tillgodoser behoven i myndighetens verksamhet och att det material som samlas in i gränsnära områden behöver lagras under en väsent- ligt längre tid i obearbetat skick. 
  
 En sådan lagreglering som Polismyndigheten uttryckt behov av skulle möjliggöra att videomaterial från flera eller alla gränsnära om- råden (enligt den nya lagens definition) lagrades i vart fall upp till ett år. Delar av materialet skulle bearbetas mer aktivt medan andra delar inte skulle komma att bli föremål för någon vidare behandling om det inte uppstod behov av det inom ramen för t.ex. en brotts- utredning eller ett underrättelseärende. 
  
 Utredningen har vissa svårigheter att se att ett ändamål som skulle vara tillräckligt preciserat för att uppfylla brottsdatalagens krav skulle kunna formuleras för en sådan behandling med ett så brett angrepps- sätt. Det är också svårt att se hur en behandling av den stora mängd personuppgifter som det skulle vara fråga om i så fall skulle kunna bedömas vara nödvändig för ändamålet med insamlingen. 
  
 Utredningen har i och för sig konstaterat att de gränsnära områ- dena generellt har karaktären av allmänna platser som i huvudsak sak- nar inslag av privat karaktär och att det intrång som kamerabevak- ningen innebär kan behöva godtas i större utsträckning där än på 
  
 4Prop. 2017/18:232 s. 441. 
  
 377 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 andra platser. Det är dock delvis fråga om platser där ett stort antal människor befinner sig i rörelse, på vissa platser under dygnets alla timmar. Kamerabevakningen kan vidare ge uppgifter om människors resmönster, vilka kontakter de har, vilka fordon de framför osv. Även om insamlingen av videomaterialet inte i första hand syftar till att vare sig identifiera eller kartlägga enskilda individer kan materialet alltså förväntas innehålla personuppgifter av sådant slag att detta blir möjligt. 
  
 I ljuset av vad som nu sagts är det svårt att på förhand säga i vilken utsträckning de insamlade uppgifterna skulle komma att behandlas och bearbetas och vilken nytta detta skulle medföra för verksamheten. Det är också svårt att se att en sådan omfattande behandling skulle kunna bedömas vara proportionerlig i förhållande till det intrång som det medför i enskilda personers integritet och rätt till privatliv. Utred- ningens uppfattning är mot den bakgrunden att lagring och annan behandling av insamlat videomaterial i obearbetat skick, utan att det lyfts ur och kopplas till ett mer specifikt ändamål, under så långa tider som ett halvår eller ett år, inte kan bedömas vara förenligt med gällande rätt. Uppfattningen baseras på bl.a. att ändamålen är mycket vida. Det utesluter dock som just framhållits inte att insamling och fortsatt behandling under närmare avgränsade förutsättningar, t.ex. med mer specifika ändamål och en mer riktad fortsatt behandling för underrättelseändamål, kan vara förenlig med principerna i dataskydds- regleringen. 
  
 I något fall har en omfattande behandling av osorterade eller obe- arbetade personuppgifter ansetts vara motiverad och uppgifter har ansetts kunna vara tillgängliga under sex månader (och längre tid i avidentifierad form). Detta gäller exempelvis de s.k.  
 PNR-uppgifterna. 
  
 PNR-information 
  får dock endast behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet och endast för särskilda i lag angivna begränsade ändamål. Det bör alltså framhållas att behandlingen endast får ske i syfte att bekämpa mycket allvarlig brottslighet och att behandlingen är noga reglerad i lag. Det kan dock noteras att regleringen tyder på att själva tiden för behandling, sex månader, åtminstone i detta sam- manhang har bedömts vara förenlig med grundläggande dataskydds- rättsliga principer. Även denna reglering bygger på  
 EU-rätt. 
  
 Sammantaget kan enligt utredningens bedömning en reglering som innebär att en längre tids allmän lagring av obearbetat videomaterial 
  
 378 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 blir möjlig inte motiveras i ljuset av dataskyddsregleringens grund- läggande principer. En sådan reglering är knappast heller förenlig med de regler om skydd för enskildas integritet som följer av regerings- formen och Europakonventionen. Det framstår vidare inte heller som ändamålsenligt att införa en enhetlig reglering för all behandling av sådant videomaterial som diskuteras här, då sådant material kan innehålla en stor mängd olika typer av uppgifter och därmed också kan behandlas eller bearbetas på många olika sätt. I vilken utsträck- ning sådan behandling kan bedömas vara nödvändig och stå i propor- tion till de eventuella integritetsrisker behandlingen innebär kan således skifta kraftigt. Några författningsändringar för att möjliggöra en längre tids lagring av sådant material än vad som följer av gällande rätt i dag kommer därför inte att föreslås. Utredningen återkommer som sagt till frågan om en särreglering såvitt gäller uppgifter om for- don i avsnitt  
 17.3.3–17.3.7. 
  
 Det sagda innebär dock inte att videomaterial aldrig kan samlas in och behandlas på sätt som Polismyndigheten uttryckt behov av. 
  
 Vidare bör nämnas att när vi här och i det följande talar om ”en längre tid”, i relation till möjligheten till lagring under i vart fall två månader, kan detta beroende på omständigheterna innebära olika tidsgränser. 
  
 Videomaterial och personuppgifter kan behandlas under längre tid i särskilda syften 
  
 Att lagring och bearbetning av obearbetat videomaterial från kamera- bevakning under längre tid inte kan godtas som huvudregel innebär som sagt inte att sådana uppgifter aldrig kan bearbetas eller bevaras under längre tider. 
  
 Utredningens bedömning är att gällande rätt möjliggör mer om- fattande behandling av både enskilda personuppgifter och ett obearbe- tat videomaterial så länge 
  
 1.det finns en rättslig grund för behandlingen, 
  
 2.behandlingen sker inom ramen för ett berättigat, på förhand be- stämt och väl definierat särskilt ändamål, 
  
 3.behandlingen kan motiveras vara nödvändig för detta ändamål, och 
  
 379 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 4.behandlingen kan bedömas vara proportionerlig i förhållande till den enskildes integritetsintresse. 
  
 Polismyndigheten har framfört att en viktig del i underrättelsearbetet är att upptäcka den tidigare okända brottsliga verksamheten eller tidigare okända brottsfenomen. En metod i detta arbete är att utföra s.k. mönsteranalyser. Låt oss ta ett exempel. Polismyndigheten får kännedom om att det via Öresundsbron förekommer trafik som kan kopplas till organiserad internationell stöldbrottslighet. Myndigheten har kännedom om en eller flera aktörer men vet att det måste finnas fler som ännu inte upptäckts. Det kan också vara så att en känd aktör ändrat resmönster och en pågående kartläggning av denne därmed omöjliggjorts. Polismyndigheten behöver upptäcka det okända. 
  
 För att utföra mönsteranalys har underrättelseverksamheten be- hov av att ha tillgång till en större mängd information för att genom analysen kunna ta fram både en normalbild och avvikelser från denna. För att hitta det okända behöver man också titta på det okända. Den tidsram som behövs skiftar beroende på vilken typ av brottslighet det rör sig om. Låt oss för exemplets skull säga att det beträffande stöldbrottslighet rör sig om sex månader. 
  
 Enligt utredningens resonemang ovan är det alltså inte motiverat att för detta syfte möjliggöra lagring av allt videomaterial från gräns- nära områden i sex månader. Däremot är det utredningens bedöm- ning att om Polismyndigheten utifrån det konkreta behovet inom ramen för ett underrättelseärende formulerar ett särskilt ändamål och utifrån det genomför en insamling på platsen, med efterföljande bearbetning och lagring, så kan behandlingen ske under längre tid än annars. I det sammanhanget bör även osorterat videomaterial för en viss plats och en viss tidsperiod kunna föras över till projektet för att möjliggöra senare bearbetning och analys. Det blir således i det fallet inte fråga om en allmän insamling och fortsatt behandling av allt material. 
  
 För andra ändamål, t.ex. kartläggning av vissa aktörer eller nät- verk behöver endast data insamlas som kan kopplas till redan känd brottslig verksamhet. För sådana ändamål borde uppgifter på olika sätt kunna utvinnas från den större mängd data som samlas in och lagras (det osorterade videomaterialet) genom användning av särskilt teknik eller genom att uppgifter jämförs med andra uppgiftssam- lingar. Det framstår för sådana ändamål som en rimlig avvägning att 
  
 380 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 sådan kartläggning kan ske genom att historisk information om per- sonerna utvinns genom sökningar i det material som lagras under den inledande perioden (i allmänhet två månader). De relevanta uppgif- terna kan därefter behandlas så länge det bedöms som nödvändigt för den aktuella kartläggningen, tills de bortre tidsgränserna för behand- ling som anges i lag har uppnåtts. 
  
 En initial granskning eller analys av det osorterade videomaterial som samlats in kan i vissa fall förväntas ge skäl till att sortera ut viss information för behandling inom ramen för ett särskilt ärende, t.ex. en förundersökning eller ett underrättelseärende. På samma sätt kan ett mönster upptäckas i videomaterialet som ger skäl för att sortera ut en viss typ eller kategori av uppgifter, t.ex. uppgifter om vita bilar registrerade i ett visst land eller fordon som anländer vid en viss dag, viss tid eller viss passage. Det kan då finnas behov av att följa upp detta mönster under en längre tid än två månader. 
  
 För att kunna lagra uppgifterna över tid och på så sätt kunna följa upp mönstret, och utifrån det kunna exempelvis kartlägga ett nytt brottsfenomen, kan det behöva formuleras ett särskilt ändamål, t.ex. ett särskilt underrättelseärende rörande viss närmare angiven brotts- lig verksamhet, inom vilket uppgifterna därefter får behandlas. Ända- målet med den behandlingen behöver dock preciseras för att en be- dömning av behandlingens tillåtlighet ska kunna göras. 
  
 Polismyndigheten har också genom exempel låtit belysa hur in- samlat material som sparats över tid kan användas. Ett exempel är att polisen har kännedom om ett fordon som kan kopplas till ett känt brottsnätverk som misstänks föra in narkotika till Sverige. Fordonet stoppas flera gånger vid gränsen men aldrig med någon narkotika i bilen. Underrättelseuppgifter leder till slutsatsen att fordonet sanno- likt är följebil till narkotikatransporten. Genom en analys av insamlat kameramaterial bakåt i tiden skulle polisen kunna jämföra med tidi- gare kända resor som gjorts med fordonet och därvid kunna upp- täcka det andra fordon som sannolikt transporterar in narkotikan. 
  
 Dataskyddsregleringen förutsätter att ändamålet med behandlingen av personuppgifter är definierat innan behandlingen påbörjas och regel- verket tillåter inte uppgiftssamlingar som skapas för eventuella fram- tida behov. I den situation som beskrivs ovan ser vi i stället att man får använda sig av det material som finns lagrat (i regel två månader bak i tiden och längre vad gäller fordonsuppgifter, se avsnitt 17.3.4.) och söka eventuell information om det aktuella fordonet. Därefter 
  
 381 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 får man bevaka fordonets framtida gränspassager genom att exem- pelvis bevaka registreringsnumret via kameror med användning av objektsigenkänningsteknik (ANPR) och den vägen hitta det video- material eller andra uppgifter som man har behov av för att hitta följe- bilar eller liknande. 
  
 I den här typen av fall kan man lätt förstå att en omfattande lag- ring av historiska uppgifter hade kunnat leda till att den brottsliga aktören snabbare skulle ha kunnat identifieras och att den brottsliga verksamheten därmed också snabbare hade kunnat stoppas. Med hän- syn till vad som anförts ovan och med beaktande av att nyttan av lagringen framstår som i någon mån oviss (den blir bara nyttig om behovet att titta i det uppstår) kan en mer omfattande lagring dock inte bedömas som proportionerlig och skulle också i många fall stå i strid med principen om lagringsminimering. 
  
 I varje sådant här beskrivet fall av behandling förutsätter regel- verket om behandling av personuppgifter att särskilda överväganden görs i fråga om bl.a. behovet av eventuella integritetsskyddande åt- gärder (t.ex. maskning eller radering av vissa uppgifter) liksom av pro- portionaliteten av behandlingen, allt med beaktande av de särskilda omständigheter som gäller för just den aktuella behandlingen (var är kameran placerad, vilka analysverktyg planerar man att använda och hur länge är materialet tänkt att lagras osv.). Personuppgifter får, som tidigare poängterats, aldrig behandlas i större utsträckning eller under längre tid än vad som i varje enskilt fall eller ärende är nödvän- digt. Det är också viktigt att reglerna om när känsliga personuppgifter får behandlas och om när personuppgifter får behandlas för nya ända- mål beaktas. Här kan också återigen påminnas om bestämmelserna om konsekvensbedömningar och förhandssamråd med tillsynsmyn- digheten (se 3 kap. 7 § brottsdatalagen och 5 kap. 6 § Säkerhets- polisens datalag). Bestämmelserna innebär att varje gång en ny typ av behandling, eller betydande förändringar av redan pågående behand- ling, kan antas medföra särskild risk för intrång i den registrerades personliga integritet, ska den personuppgiftsansvarige göra en konse- kvensbedömning. Om denna konsekvensbedömning visar att det finns särskild risk för intrång i registrerades personliga integritet eller om typen av behandling innebär särskild risk för intrång, ska för- handssamråd ske med tillsynsmyndigheten. 
  
 382 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Särskilt om längsta tid för behandling i verksamhet för att kontrollera vistelserätt 
  
 Även inom ramen för olika slags kontrollverksamhet behöver viss personuppgiftsbehandling ske. Vi har i avsnitt 13.4 redogjort för hur 
  
 viser på gränsdragningen mellan kontrollverksamhet och brotts- bekämpande verksamhet och konstaterat att det inte alltid är en lätt uppgift, men att det är viktigt att upprätthålla den skiljelinje som finns mellan de två verksamhetstyperna. 
  
 Verksamheten som syftar till att kontrollera utlänningars vistelserätt har inte i första hand ett brottsbekämpande syfte och brottsdata- lagen och polisens brottsdatalag är därför inte styrande för behand- lingen av personuppgifter på detta område. I stället gäller dataskydds- förordningen, som kompletteras av dataskyddslagen (2018:2018) och förordningen (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, samt utlänningsdatalagen (2016:27) och utlän- ningsdataförordningen (2016:30). 
  
 Syftet med utlänningsdatalagen är att ge Migrationsverket, Polis- myndigheten och utlandsmyndigheterna möjlighet att behandla per- sonuppgifter på ett ändamålsenligt sätt i sin verksamhet enligt utlän- nings- och medborgarskapslagstiftningen och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling. Lagen gäller för personbehandling såväl inom gränskontrollverksamheten som inom verksamheten för att kontrollera vistelserätt, i den mån behandlingen är automatiserad (1, 3 och 4 §§). 
  
 Lagen ger myndigheterna rätt att behandla personuppgifter om det behövs för kontroll av utlänning i samband med inresa och utresa samt kontroll under vistelsen i Sverige. Inre utlänningskontroll anges således som ett särskilt berättigat ändamål (11 §). 
  
 Enligt förarbetena ryms inom ändamålet exempelvis behandling av uppgifter för att planera nära förestående kontroller av utlänningar som förväntas resa in i landet. Det finns således ett visst utrymme att behandla uppgifter även inför kontroller. Detta utrymme tycks dock vara begränsat. Behandling får naturligtvis ske om det behövs för hand- läggning av ärenden av det slag som lagen omfattar. Enligt förarbetena anses också verksamhet hos myndigheterna som består i tillsyn, kon- troll, uppföljning och planering av verksamheten utgöra en integrerad del av ärendehandläggningen.5 En viss hantering av personuppgifter 
  
 5Prop. 2015/16:65 Utlänningsdatalag s. 117. 
  
 383 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 för planering och inriktning av verksamheten förutsätts alltså be- hövas och är redan i dag tillåten. 
  
 Vi har i fråga om kamerabevakningslagen föreslagit ändringar som syftar till att underlätta användningen av kamerabevakning även inom ramen för de inre utlänningskontrollerna i gränsnära områden. Även de personuppgifter som samlas in genom sådan bevakning kan behöva behandlas under en viss tid. Ingen av de tillämpliga författ- ningarna anger några uttryckliga längsta tider för behandling av upp- gifter inom ramen för de inre utlänningskontrollerna. 
  
 Detta innebär, som vi tidigare konstaterat, att det är principen om lagringsminimering som får vara vägledande för bedömningar i varje enskilt fall. 
  
 Polismyndigheten kan även ha behov av att samla in och behandla uppgifter eller göra insatser i syfte att förebygga, förhindra eller upp- täcka olovlig vistelse, eller i syfte att upptäcka tidigare okända flöden av irreguljär migration eller inresande illegal arbetskraft. Polismyn- digheten har också framfört att det därför även inom ramen för kon- trollverksamheten föreligger behov av utökade möjligheter att behandla personuppgifter som samlats in genom kamerabevakning. 
  
 Vår uppfattning är dock att den behandling det i dessa fall blir fråga om ligger utanför ramarna för själva kontrollverksamheten. Att upptäcka och förhindra brott faller i stället in under den brotts- bekämpande verksamheten. En annan sak är att underrättelseverk- samheten kan förse kontrollverksamheten med information som kan användas för att genomföra kontroller. Informationsinhämtningen måste dock anses ske inom ramen för den brottsbekämpande verk- samheten och följer då också de regelverk som gäller där. På samma sätt förhåller det sig vad gäller den kontrollverksamhet som Tull- verket bedriver i gränsnära områden. 
  
 Sammantaget ser vi alltså inte att det finns skäl att vidare överväga huruvida möjligheterna till lagring av personuppgifter inom kontroll- verksamheten bör utökas. Några förslag i den delen lämnas därför inte. 
  
 384 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 17.3.3En specialreglering avseende behandling av fordonsuppgifter 
  
 Utredningens bedömning: En specialreglering bör införas avse- ende viss behandling av uppgifter om fordon som samlats in ge- nom kamerabevakning i gränsnära områden, eller i anslutning till sådana områden, och uppgifter om tid och plats för ett fordons passage av en kamera. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 ANPR-teknik 
  och fordonsuppgifter 
  
 Det tidigare nämnda Automatic Number Plate Recognition (ANPR) är ett tekniskt verktyg för bildanalys.  
 ANPR-teknik 
  innebär att man använder sig av maskinläsning för att automatiskt läsa av fordons regi- streringsskyltar. I grunden bygger  
 ANPR-teknik 
  på en kamera som fotograferar fordon. Dessa bilder analyseras sedan för att hitta even- tuella registreringsskyltar. 
  
 Redan i dag använder såväl Polismyndigheten som Tullverket  
 ANPR-teknik 
  i sin verksamhet. Polismyndigheten har bl.a. ANPR- teknik i en del av sina fordon och Tullverket har fasta kameror med  
 ANPR-teknik 
  vid flera gränsövergångar. 
  
 En kamera som utrustats med  
 ANPR-teknik 
  kan ställas in på olika sätt. Den kan ställas in för att fånga endast registreringsskyltar. Av registreringsskylten kan det ofta också framgå uppgift om i vilket land ett fordon är registrerat genom att där finns ett nationalitets- märke. Kameran kan också ställas in för att få med ytterligare upp- gifter, det kan t.ex. vara fråga om uppgifter om fordonstyp, eller för att registrera tid och plats för fordonets passage av kameran. En kamera som utrustats med  
 ANPR-teknik 
  kan också användas så att den även samlar in bild på förare eller passagerare. 
  
 En kamera utrustad med  
 ANPR-teknik 
  kan alltså samla in en mängd olika uppgifter som kan vara av intresse inom brottsbekämpningen. En del av dessa uppgifter utgör personuppgifter. Med begreppet per- sonuppgifter avses nämligen varje upplysning som avser en identi- fierad eller identifierbar fysisk person. En identifierbar fysisk person är en person som direkt eller indirekt kan identifieras särskilt med hänvisning till en identifierare, såsom ett namn eller en annan upp- 
  
 385 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 gift som kan härledas till en persons identitet. Regelverket rörande skydd för personuppgifter omfattar alltså både uppgifter som direkt eller indirekt kan härledas till en fysisk person. En uppgift som kan härledas till en fysisk person endast efter att ha sammanförts med annan information eller genom användning av andra hjälpmedel är också en personuppgift (se även avsnitt 16.2). 
  
 Ett fordons registreringsnummer kan i vissa fall hänföras till en fysisk person, nämligen om det är en sådan person som står som ägare på fordonet. En sådan uppgift kan enkelt tas fram genom en jämför- else med Transportstyrelsens vägtrafikregister. Även om ett fordon också kan vara registrerat på en juridisk person är det utredningens uppfattning att samtliga registreringsnummer i ett inledande skede bör betraktas som personuppgifter.6 
  
 En uppgift om tid och plats för när ett fordon passerar en gräns skulle, i kombination med uppgift om registreringsnummer, således kunna ge information om en fysisk persons rörelser eller resvanor (om det av informationen också framgår att det är den registrerade ägaren som framför fordonet), eller i vart fall säga något om hur dennes fordon används. En sådan uppgift skulle också i kombination med en uppgift om vem som framfört eller färdats i fordonet säga något om dessa personers rörelser, vilket också skulle utgöra en personuppgift. Under särskilda förutsättningar kan även uppgifter om tid och plats för en fordonspassage alltså utgöra personuppgifter. 
  
 Uppgifter om fordonstyp, fordonsmodell eller fordonets färg är enligt utredningens uppfattning i regel inte i sig att se som person- uppgifter. Också sådana uppgifter kan dock, om de kopplas samman med uppgifter om fordonets ägare, i vissa fall anses utgöra person- uppgifter. Således kan sådana uppgifter i vissa fall exempelvis säga något om ägarens tillgångar och ekonomi. 
  
 Registreringsnummer är endast en typ av personuppgifter som kan samlas in genom kamerabevakning. Sådana uppgifter, liksom andra uppgifter om fordon, kan givetvis förekomma även i ett kameramate- rial som samlas in genom en kamera utan  
 ANPR-teknik, 
  alltså i ett sådant videomaterial som vi diskuterat i avsnitt 17.3.2. Det är dock först när uppgifterna utvinns ur materialet, t.ex. genom användningen av ett analysverktyg såsom ANPR, som uppgifterna kan hanteras på ett effektivt sätt inom den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 6Jfr Robles, Dataskyddsförordningen (GDPR) m.m. (29 februari 2020, JUNO Version 1A), kommentaren till artikel 4. Definitioner, Första punkten – Personuppgifter. 
  
 386 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Som kommer att framgå i det följande är det behandlingen av per- sonuppgifter och andra uppgifter om fordon av nu nämnda slag som utredningen anser att det finns skäl att i visst avseende särreglera. 
  
 I syfte att hålla författningsförslaget teknikneutralt och i syfte att omfatta fler uppgifter än endast registreringsnummer har vi valt att i det följande tala om uppgifter om fordon eller fordonsuppgifter, i stäl- let för att begränsa regleringen till exempelvis uppgifter insamlade med hjälpt av  
 ANPR-teknik 
  (jfr viss lagstiftning i Danmark och Norge, se avsnitt 10.2 och 10.4). 
  
 De förslag vi lämnar är avsedda att träffa behandlingen av upp- gifter om fordon som har samlats in genom kamerabevakning, och behandling av uppgifter om tid och plats för fordons passage av en kamera. Det är alltså fråga om det bildmaterial avseende ett fordon som en bevakningskamera har fångat, med tillhörande uppgift om tid och plats för passagen. Av sådant bildmaterial framgår i regel ett for- dons färg, fordonstyp m.m., men även registreringsnummer, natio- nalitetsmärke och andra uppgifter kan framgå. Sådana uppgifter utgörs som ovan redovisats i vissa fall, men inte alltid, personuppgifter. 
  
 Med uppgifter om fordon avser vi däremot inte sådana uppgifter om fordon som inte framgår av själva kamerabilden men som kan in- hämtas med hjälp av exempelvis ett registreringsnummer. Det kan vara t.ex. uppgifter om ägare, eller andra uppgifter som kan utvinnas genom att registreringsnumret jämförs med andra uppgifter, register eller liknande, t.ex. uppgift om huruvida fordonet är ett hyresfordon. Sådana uppgifter samlas inte in genom kamerabevakning utan på annat sätt. Med uppgifter om fordon avser vi inte heller bild på enskilda, dvs. identifierbara förare eller passagerare i ett fordon. 
  
 En utökad behandling av fordonsuppgifter kan godtas 
  
 Vi har tidigare diskuterat de brottsbekämpande myndigheternas be- hov av information för att på ett effektivt sätt kunna utföra sitt upp- drag och på vilka sätt kamerateknik kan användas inom ramen för brottsbekämpningen. Vi har också kort redovisat hur  
 ANPR-teknik 
  används och regleras i några andra länder (avsnitt 10). 
  
 I gränsnära områden finns ett stort flöde av personer och i det flödet finns också kriminella aktörer och gods som härrör från brottslig verksamhet. Det är också därför som dessa områden utgör strategiskt 
  
 387 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 viktiga platser vad gäller att bekämpa gränsöverskridande brottslig verksamhet och en central källa till kunskap om sådan verksamhet. 
  
 Vad särskilt gäller  
 ANPR-teknik 
  har Polismyndigheten lyft fram att kameror med sådan teknik vid gränsövergångar hade kunnat effek- tivisera och säkra den brottsbekämpande verksamheten. Det hade bl.a. kunnat utgöra ett myndighetsgemensamt ”minne” som med hjälp av exempelvis bevakningar kan signalera behov av åtgärd till tjänste- män på platsen. Det har också lyfts fram att Polismyndigheten i dag har stor hjälp av information som erhålls via grannländerna från deras  
 ANPR-system, 
  men att kontrollen över fordon som av olika skäl är intressanta försvåras när någon motsvarande teknik inte finns vid gränsen till Sverige. 
  
 Utredningens kartläggning visar att Tullverket upplevt stor nytta med det kamerasystem som redan finns i bruk och att myndigheten ser behov av att utöka och ytterligare utveckla användningen av tek- niken. Hittills har tekniken använts i relativt begränsad form som ett verktyg för urval och selektering för kontroller och ingripanden vid gränspassage i realtid. Inga personuppgifter har lagrats. För att ytter- ligare effektivisera verksamheten ser myndigheten nu behov av att utöka möjligheterna till att lagra uppgifter som samlas in. 
  
 I ett reformerat system i gränsnära områden, med utökade befog- enheter för vissa brottsbekämpande myndigheter, ser vi att en effek- tiv användning av kamerateknik kan spela en central roll. Informa- tion som samlas in i dessa områden kan exempelvis användas för att genom studier och analyser av de flöden som förekommer hitta av- vikelser och mönster. Informationen kan därigenom användas till att uppdatera eller skapa kriterier som kan användas vid sådana selektiva ingripanden som vi avser att möjliggöra i de gränsnära områdena (jfr avsnitt 19.4 och 20.5), men också vid selektiva åtgärder med stöd av de regelverk som redan i dag gäller för Tullverket. Information om gränspassager kan inte sällan också vara av intresse i det brottsutred- ande arbetet, både för att utreda omständigheter i samband med upp- täckt brottslighet (t.ex. det i tidigare avsnitt redovisade exemplet att försöka hitta bilar som hör samman med en narkotikaleverans) och som bevisning. Informationen kan också användas till att utvinna kun- skap som kan vara av stor vikt för det mer långsiktiga, strategiska arbetet inom underrättelseverksamheten. 
  
 Intresset av att samla in och på andra sätt behandla information i brottsbekämpande syften får anses vara berättigat. Att göra sådana 
  
 388 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 studier och analyser som avses här manuellt är mycket resurskräv- ande, om ens möjligt med de stora passagerarflöden som förekommer på många platser i dag. Det är av stor vikt att de brottsbekämpande myndigheterna har möjlighet att kartlägga och följa misstänkt på- gående eller planerad brottslig verksamhet. Att ha möjlighet att stoppa brott innan de har fullbordats eller att upptäcka tidigare okända brotts- liga mönster eller fenomen är av yttersta vikt i det polisiära arbetet. Det framstår därför som befogat att brottsbekämpande myndigheter för sådana syften ska få använda sig av modern kamerateknik så att arbetet kan bedrivas effektivt. Det bör anses vara en självklar målsätt- ning att användningen i gränsnära områden av den typ av teknik som ANPR utgör byggs ut även inom den svenska Polismyndigheten. 
  
 Vi har i tidigare avsnitt redovisat hur vi ser på frågan om behand- ling (insamling, bearbetning och lagring) av obearbetat videomaterial i de gränsnära områdena. Vi har där gjort bedömningen att det inte framstår som relevant att införa någon enhetlig reglering då sådant material kan innehålla en stor mängd olika typer av uppgifter och där- med också kan behandlas eller bearbetas på många olika sätt. I vilken utsträckning sådan behandling kan bedömas vara nödvändig och stå i proportion till de eventuella integritetsrisker behandlingen innebär kan således skifta kraftigt. När det kommer till uppgifter om fordon finns det dock skäl att göra en något annan bedömning. 
  
 Uppgifter om fordon utgör en begränsad typ av uppgifter som, i den mån de alls utgör personuppgifter, endast indirekt kan härledas till en fysisk person. Uppgifterna kan alltså inte ensamma användas i syfte att identifiera någon sådan person. Vissa av uppgifterna kan dock genom jämförelse med vägtrafikregistret ge information om for- donets ägandeförhållanden. Så länge en identifierbar ansiktsbild på förare eller passagerare inte samlas in och lagras kan uppgifterna där- emot inte användas för någon närmare kartläggning av personer. Syftet med insamlingen kan då inte heller vara att identifiera samtliga personer som passerar kameran. Fordonsuppgifter utgör inte heller känsliga personuppgifter i brottsdatalagens bemärkelse. En mer om- fattande behandling av sådana uppgifter kan redan av dessa skäl anses vara mindre känslig ur integritetssynpunkt än behandlingen av ett sådant obearbetat videomaterial som diskuteras i föregående av- snitt (17.3.2). En sådan behandling kan också ses i ljuset av att Polis- myndigheten inom ramen för sitt brottsbekämpande uppdrag i flera 
  
 389 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 situationer behandlar betydligt mer detaljerad och känslig informa- tion om enskilda individer. 
  
 Enligt 2 kap. 8 § brottsdatalagen ska personuppgifter som behand- las vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med be- handlingen. Fler personuppgifter får inte behandlas än vad som är nöd- vändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen (principen om uppgiftsminimering). Man skulle därför kunna argumentera för att en insamling och vidare behandling av samtliga fordonsuppgifter vid en viss gränsövergång i brottsbekämpande syften, dvs. uppgifter om samtliga passager oavsett om dessa har någon koppling till misstänkt brottslig verksamhet eller inte, skulle stå i strid med denna princip. 
  
 Om behandling över något längre tid endast godtas gällande for- donsuppgifter som ger träff mot en bevakningslista rörande redan känd misstänkt brottslig verksamhet blir användningsområdet för kamera- bevakningen emellertid för begränsat. Tekniken kan då i realiteten endast utgöra ett hjälpmedel genom att den kan signalera vid passage av fordon intressanta för kontroll och ingripanden. Kamerabevak- ningen utgör då främst ett verktyg för direkta operativa åtgärder på platsen. 
  
 Om syftet med kamerabevakningen däremot ska vara bredare, vilket 
  
 viovan konstaterat vara befogat, måste också lagring och bearbet- ning över en något längre tid vara möjlig. För att ytterligare effek- tivisera det brottsbekämpande arbetet är det utredningens uppfatt- ning att tekniken bör kunna användas på ett mer omfattande sätt än 
  
 idag. Med mer kunskap och bättre analysverktyg kan också de kon- troller och ingripanden som utförs i de aktuella områdena förväntas bli mer träffsäkra och därmed mer effektiva. Mer träffsäkra kontroller innebär också en minskad risk för intrång i den enskildes rättigheter 
  
 isamband med ingripanden. 
  
 En behandling av fordonsuppgifter rörande alla gränspassager i det 
  
 vikallar för gränsnära områden kan enligt utredningens uppfattning mot denna bakgrund bedömas vara nödvändig under en något längre tid än två månader, när den sker för brottsbekämpande ändamål. Även om all kamerabevakning, liksom all annan personuppgiftsbehandling, innebär risker i integritetsskyddshänseende har vi ovan konstaterat att dessa risker vid behandlingen av uppgifter om fordon får anses vara begränsade. Till detta kommer att de gränsnära områdena i regel är av sådan karaktär att den enskilde där kan förvänta sig att bli före- mål för bevakning och kontroller, samt att intrång i rättighetsskyddet 
  
 390 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 därför kan godtas i större utsträckning (se om detta i avsnitt 14.4). Den behandling som nu diskuteras bedöms därmed inte endast som nödvändig utan också som proportionerlig. 
  
 Skulle exempelvis uppgifter om förare och passagerare, eller upp- gifter om registrerad ägare, också regelmässigt samlas in, lagras och bearbetas över tid skulle hanteringen dock bli av en helt annan karaktär. En behandling av personuppgifter i den utsträckningen, utan närmare avgränsningar utifrån ändamålet, kan enligt utredningens uppfatt- ning inte bedömas vara nödvändig eller proportionerlig vid en jäm- förelse av de behov som framkommit och det intrång som behand- ling skulle innebära i enskildas integritet. 
  
 Behovet av författningsändringar 
  
 Det är redan i dag möjligt att i viss mån behandla personuppgifter insamlade med hjälp av  
 ANPR-teknik. 
  Samma regler gäller för den behandlingen som för behandlingen av andra personuppgifter. 
  
 Kamerabevakningslagen är endast tillämplig i de fall kameran an- vänds på ett sådant sätt att bevakningen kan anses innebära varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. Det kan därför finnas skäl att i vissa fall överväga om kamerabevakningslagen alls är tillämp- lig, vilket exempelvis inte är fallet när kameror används i parkerings- hus enbart för att läsa av bilars registreringsnummer.7 Så länge någon personuppgift samlas in gäller dock alltid den generella dataskydds- rättsliga regleringen och kompletterande nationell lagstiftning: data- skyddsförordningen, brottsdatalagen, polisens och andra myndig- heters brottsdatalagar, utlänningsdatalagen osv. Vilket regelverk som gäller bestäms utifrån ändamålet med behandlingen. 
  
 I vilken utsträckning insamlade personuppgifter kan behandlas är, som vi tidigare varit inne på, beroende av en bedömning i varje enskilt fall. Detta innebär inte att en bedömning alltid behöver göras på indiv- idnivå. Vid kamerabevakning får man i regel i stället göra en bedöm- ning av i vilken omfattning behandlingen kan bedömas vara nödvändig eller proportionerlig i förhållande till den samling av personer som kan förväntas passera eller tas upp av kameran och därmed beröras av den tänkta insamlingen och eventuella efterföljande behandlingen. 
  
 7Jfr prop. 2017/18:231 s. 41. 
  
 391 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det finns i dag enligt vår uppfattning inget generellt lagligt hin- der för Polismyndigheten att bygga upp ett  
 ANPR-system 
  motsva- rande det som Tullverket använder sig av. Polismyndigheten får, på samma sätt som Tullverket, anses ha ett berättigat intresse av att be- vaka gränsövergångar i syfte att bekämpa gränsöverskridande brotts- lighet. Redan ett sådant system skulle täcka en del av de behov som myndigheten har fört fram till utredningen. Exempelvis skulle möj- ligheterna att följa upp tips från utlandet och att ha kontroll över pas- sager över gränserna i fråga om fordon med kopplingar till misstänkt brottslighet öka. Ett sådant system skulle dock främst fungera reaktivt och framstår inte som tillräcklig i ljuset av den behovsbild som fram- kommit genom utredningens kartläggning. 
  
 Så som  
 ANPR-tekniken 
  används av Tullverket i vissa gränsnära områden i dag sker ingen lagring av personuppgifter. 
  
 Eftersom personuppgifter aldrig får behandlas längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet (se bl.a. 2 kap. 17 § brottsdatalagen) tycks gällande rätt ha kommit att tolkas så att upp- gifter som vid kontrolltillfället inte ger träff mot någon bevaknings- lista eller liknande inte kan lagras alls. Utredningen ser inte skäl att ifrågasätta detta utifrån de ändamål för vilka tekniken används av Tullverket i gränsområden i dag. 
  
 En mer omfattande behandling av uppgifter om fordon och till- hörande uppgift om tid och plats för passage av en kamera kan under vissa förhållanden nog anses vara tillåten redan enligt gällande rätt, dock att osäkerhet råder. En del av den osäkerheten kan tillskrivas dataskyddsregleringens generella karaktär som endast ger relativt vida yttre ramar för behandlingen. Integritetsskyddsmyndigheten har också gett uttryck för att en omfattande hantering av personupp- gifter som i stora delar rör personer som inte har någon koppling till brottslig verksamhet normalt bör regleras i lag. 
  
 För att undanröja den osäkerhet som råder, och för att en sådan om- fattande behandling av personuppgifter i form av fordonsuppgifter som här diskuteras ska kunna godtas, bedömer vi därför det vara nöd- vändigt att genom lag införa tydliga förutsättningar för denna be- handling. 
  
 392 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 17.3.4En särskild bestämmelse om viss tid för behandling 
  
 Utredningens förslag: En särskild bestämmelse om viss tid för behandling av uppgifter om fordon i vissa fall ska införas i den nya lagen. I lagen ska det anges att uppgifter om fordon som har sam- lats in genom kamerabevakning i gränsnära områden, och av all- männa vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett gränsnära område, alltid får behandlas av Polismyndigheten, Säker- hetspolisen eller Tullverket i sex månader efter det att de samlades in, om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Sam- ma sak gäller för uppgifter om tid och plats för fordonets passage av en kamera. 
  
 Bestämmelsen ska inte gälla uppgifter i form av bild av en enskild. 
  
 Skälen för förslagen 
  
 I tidigare avsnitt har vi konstaterat att det i regel kan vara tillåtet enligt gällande rätt att behandla personuppgifter som samlats in ge- nom kamerabevakning för ändamål inom brottsbekämpningen, utan särskilda verktyg för bildanalys (videomaterial), under en begränsad tid (i regel två månader). Vidare att behandling under längre tider endast kan anses tillåtet i fall när uppgifterna blir föremål för vidare bearbetning och analys i ett särskilt ärende med ett mer specificerat ändamål. 
  
 När det gäller uppgifter om fordon och tid och plats för fordons passage av en viss kamera är dessa uppgifter av mindre integritets- känsligt slag och längre tider för behandlingen av obearbetat material kan, vilket redovisats ovan, enligt utredningens uppfattning godtas. 
  
 Myndigheterna har fört fram behov av att kunna behandla infor- mation om alla fordonspassager i gränsnära områden i vart fall upp till ett år. På de platser vi nu talar om kan det dock förväntas passera ett mycket stort antal fordon varav majoriteten inte har någon miss- tänkt koppling till brottslig verksamhet. Även om fordonsuppgifterna är av ett begränsat slag måste därför det intrång som en sådan över- vakning innebär för enskildas integritet beaktas vid bedömningen av under hur lång tid lagring och bearbetning ska få ske. Om tiden sätts 
  
 393 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 för kort hinner dock myndigheterna inte bearbeta och analysera informationen i tillräcklig utsträckning och den behandling som sker blir då inte effektiv. I ett sådant fall kan intresset av att skydda den enskildes integritet tala emot behandlingen. Informationen måste alltså få behandlas under en tillräckligt lång tid för att den ska kunna be- dömas vara ändamålsenlig. För att nå en balans mellan intresset av behandlingen i brottsbekämpande syften och skyddet för den en- skildes integritet anser utredningen att fordonsuppgifter alltid ska kunna behandlas i upp till sex månader från det att de först samlades in. Denna tidsperiod får i tillräcklig utsträckning anses möta behoven inom såväl den operativa verksamheten på plats som underrättelse- verksamheten, men också behoven inom den brottsutredande verk- samheten. 
  
 En motsvarande tid för analys av ett obearbetat material har också i andra sammanhang bedömts som rimlig. Här kan nämnas hanter- ingen av s.k.  
 PNR-uppgifter 
  som får lagras i upp till fem år, men där det efter sex månader sker en stark behörighetsbegränsning. Detta innebär att personuppgifterna avidentifieras och efter den tiden en- dast blir tillgängliga i fullständigt skick för ett begränsat antal perso- ner. Som framgått av jämförelsen med regleringen i andra länder har även Norge en reglering som innebär att tullmyndigheten får lagra uppgifter om fordons registreringsnummer och tid för passage från gränspassager i vissa i lag angivna syften under sex månader (se av- snitt 10.4). 
  
 Danmark har i stället infört ett system där regleringen rörande  
 ANPR-tekniken 
  gör skillnad på ”hits” och  
 ”no-hits” 
  varvid lagrings- tiden för den senare kategorin som huvudregel endast är 24 timmar. För den första kategorin är tiden mellan tre månader och två år, beroende av på vilken grund uppgiften blev en ”hit” (se avsnitt 10.2). Ett motsvarande system i Sverige skulle dock enligt utredningens upp- fattning inte i tillräcklig utsträckning tillgodose de behov i underrät- telseverksamheten som framkommit. 
  
 Informationsinsamlingen skulle i ett sådant system fortfarande vara i huvudsak begränsad till det redan kända. Informationen skulle i och för sig effektivisera urvalet för kontroll i viss mån och skulle också kunna vara av stor nytta i den brottsutredande verksamheten. Den skulle dock inte i den utsträckning som framstår som önskvärd kunna användas i underrättelseverksamheten (t.ex. för att göra ana- lyser för att uppdatera eller skapa kriterier som kan användas vid 
  
 394 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 sådana selektiva ingripanden som vi avser att möjliggöra i de gräns- nära områdena, eller sådana selektiva ingripanden som utförs med stöd av den lagstiftning som gäller för Tullverket). 
  
 Så som vi tidigare redovisat vår syn på gällande regelverk borde också uppgifter som ger träff i systemet redan i dag kunna lagras under längre tider på andra grunder och för andra särskilda ändamål än för vilka de samlats in, t.ex. inom ramen för en förundersökning eller ett särskilt underrättelseärende. Även med en sådan reglering som vi före- slår finns det därmed en skillnad i hur sådana s.k. ”hits” och ”no hits” kan behandlas. Skillnaden är att även fordonsuppgifter som inte ger någon träff i bevakningslistor eller liknande enligt vårt förslag alltid får behandlas i upp till sex månader. 
  
 Det är vår bedömning att några författningsändringar inte behöver göras för att möjliggöra ovan beskriven hantering av uppgifter som ger träff vid bevakning (jfr utredningens resonemang i avsnitt 17.3.2). 
  
 På samma sätt menar vi att det förhåller sig med möjligheterna att samla in och lagra ansiktsbild på förare eller passagerare i ett fordon, liksom uppgifter om registrerad ägare. Det framstår som ett befogat intresse att vad beträffar sådana fordon som ger träff mot en bevak- ningslista rörande misstänkt brottslig verksamhet kunna behandla även sådana uppgifter. En sådan behandling är också möjlig redan med stöd av dagens regelverk. Att samla in och lagra sådana uppgifter på alla fordon över tid bedöms däremot i regel inte som nödvändigt för de syften som bevakningen och den ovan diskuterade mer omfattande lagringen av odifferentierade uppgifter tjänar. En sådan insamling och lagring skulle öka de risker som hanteringen innebär i betydande grad eftersom mängden information skulle öka och personer i större ut- sträckning skulle kunna identifieras och kartläggas. 
  
 Eftersom utredningen således bedömt att lagring och annan be- handling av fordonsuppgifter i obearbetat skick inte bör godtas längre än under sex månader bör det införas en bestämmelse i fråga om tiden för behandlingen av sådana uppgifter där detta anges. 
  
 De behov och användningsområden som motiverar en utökad be- handling av uppgifter om fordon och fordonspassager i gränsnära områden rör huvudsakligen underrättelseverksamheten, samt utred- ning och lagföring av brott. För att begränsa användningsområdet, och på det sättet också de risker som behandlingen av uppgifter inne- bär, bör de rättsliga grunder för vilka fordonsuppgifter får behandlas under den ovan angivna tiden begränsas i motsvarande mån i förhål- 
  
 395 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 lande till vad som anges i myndigheternas särskilda datalagar. En så- dan begränsning innebär ett förstärkt integritetsskydd och en tydlig ram för den myndighet som ska behandla uppgifterna. Den nya regler- ingen ska alltså endast gälla i de fallen behandlingen sker i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. 
  
 Den föreslagna regleringen bör, i enlighet med utredningens upp- drag, gälla för behandling av uppgifter som samlats in genom kamera- bevakning i ett gränsnära område, så som dessa definieras i den nya lagen. 
  
 I samband med att vi diskuterat definitionen av gränsnära områ- den har vi i avsnitt 14.9 slagit fast att det kan finnas ett behov av att även kamerabevaka tillfartsvägar till och från ett gränsnära område för att det ska finnas en praktisk möjlighet att vidta åtgärder mot trafi- Rodriguez ut ur landet. 
  
 Med hjälp av  
 ANPR-teknik 
  kan sådana kameror signalera att for- don som är av intresse att vidta en åtgärd mot närmar sig området. 
  
 Fordonsuppgifter som kan samlas in vid sådan kamerabevakning är dock också av intresse i underrättelseverksamheten. Fordonsupp- gifter från bevakningen av tillfartsvägarna kan behövas för att exem- pelvis kunna göra analyser av fordonsflödenas riktning över tid. Att få kännedom om vilken riktning trafik tar strax efter gränsområdet kan vara av väsentlig betydelse för att kunna skapa god underrättelse och öka Polismyndighetens möjligheter att bekämpa gränsöverskri- dande brottslighet. 
  
 En behandling över tid krävs också för att ta fram en normalbild av flödet och för att hitta avvikelser från och eventuella förekom- mande mönster i denna. Det kan vara fråga om fordon som stannar till strax utanför det gränsnära området. Informationen kan således berika det material som samlas in i det gränsnära området och för- bättra möjligheterna för myndigheterna att skapa kriterier som kan användas vid selektiva ingripanden. 
  
 Utredningens bedömning är mot denna bakgrund att den före- slagna regleringen även bör gälla för behandling av sådana uppgifter som diskuteras här och som samlats in genom kamerabevakning av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fast förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett gränsnära område. Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. avser fågelvägen. Tillägget rörande vissa enskilda vägar är avsett att fånga in Öresunds- 
  
 396 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 förbindelsen och anslutande påfartsvägar som är enskilda vägar, liksom eventuella liknande framtida lösningar. 
  
 Med väg avses i detta sammanhang bara själva vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i omedelbar anslutning till vägen. 
  
 Det kan tilläggas att det även kan finnas tekniska aspekter som talar för att fordonsuppgifter insamlade vid kamerabevakning av tillfarts- vägarna ska behandlas enligt samma regelverk som sådana uppgifter insamlade i ett gränsnära område. 
  
 De brottsbekämpande myndigheter som främst kan förväntas ha behov av att behandla fordonsuppgifter i den omfattning och för de syften som avses här är Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tull- verket. 
  
 Utredningens förslag om ändringar i kamerabevakningslagen om- fattar även Kustbevakningen. Vi har också övervägt om den nu före- slagna bestämmelsen om behandling av fordonsuppgifter även skulle gälla i förhållande till Kustbevakningen som också bedriver brotts- bekämpande verksamhet i gränsnära områden. Det har av kartlägg- ningen framgått att Kustbevakningen i dag inte använder kamera- bevakning i någon större utsträckning i gränsnära områden, men att en sådan användning kan komma att öka. Kustbevakningen har dock inte framfört något direkt behov av att omfattas av en reglering gäl- lande just fordonsuppgifter då sådana uppgifter inte är av centralt in- tresse för myndighetens brottsbekämpande verksamhet som huvud- sakligen är inriktad på att utföras till sjöss. 
  
 Utredningens bedömning är att Kustbevakningen i nuläget inte har något behov att omfattas av den föreslagna regleringen och att det därför inte kan anses motiverat att ge myndigheten denna relativt omfattande rätt att behandla fordonsuppgifter. 
  
 Det bör därmed sammanfattningsvis av den nya lagen framgå att uppgifter om fordon som har samlats in genom kamerabevakning i ett gränsnära område, eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett sådant område, alltid får behandlas av Polismyn- digheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket i sex månader efter det att de samlades in, om syftet med behandlingen är att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Samma sak ska gälla för uppgifter om tid och plats för ett for- dons passage av en kamera. 
  
 397 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Den nya bestämmelsen föreskriver således en viss tid under vilken behandling av de angivna uppgifterna alltid får ske. Den angivna tiden gäller oavsett om uppgifterna utgör personuppgifter eller inte. 
  
 Det bör inte uppställas något krav på vem som ska ha samlat in upp- gifterna eller i vilket syfte själva insamlingen har skett. Bestämmelsen bör utformas så att den även ger stöd för ovan nämnda myndigheter att behandla fordonsuppgifter som myndigheterna själva samlat in för andra än brottsbekämpande syften genom kamerabevakning i ett gränsnära område eller av tillfartsvägar. Den bör också ge stöd för be- handling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevak- ning av andra aktörer i sådana områden och som därefter tillhanda- hållits nämnda myndigheter. Den sistnämnda situationen förutsätter såklart att stöd för en sådan överföring av uppgifterna finns i övrig dataskyddsrättlig reglering. Om bestämmelsen inte öppnar upp för en sådan här hantering av insamlade uppgifter kan resultatet bli att myndigheterna skulle behöver sätta upp en egen bevakningskamera på en plats där en annan aktör redan bedriver bevakning som myn- digheten i och för sig kan få uppgifter ifrån. 
  
 Efter att tiden gått ut får möjligheten att fortsätta behandla upp- gifterna avgöras med stöd av den generella regleringen i brottsdata- lagen och myndigheternas registerförfattningar m.m. Exempelvis kan uppgifter som inte kan anses utgöra personuppgifter behandlas vidare. Samma sak kan gälla om uppgifterna behandlas för nya ändamål, t.ex. inom ramen för ett specifikt underrättelseärende eller för att utreda och lagföra brott. 
  
 Det bör redan av lagtexten framgå att bestämmelsen inte gäller uppgifter i form av bild av en enskild, dvs. bild av identifierbara per- soner. Bestämmelsen ger alltså inte stöd för att behandla bilder av identifierbara personer i sex månader. För behandling av sådana bilder måste stöd i stället finnas i annan dataskyddsrättslig reglering (jfr här utredningens överväganden i avsnitt 17.3.2). 
  
 17.3.5Ytterligare särreglering behövs inte 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av särreglering i några andra avseenden. 
  
 398 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Behov av särreglering? 
  
 Utgångspunkten är att den föreslagna nya bestämmelsen, i den mån uppgifter som behandlas utgör personuppgifter, ska komplettera brottsdatalagen och myndigheternas särskilda registerlagstiftning på det relevanta området. Detta innebär att i den mån inga särskilda regler införs gäller bestämmelserna i dessa lagar (se mer om detta nedan). Utredningen har dock särskilt övervägt om särreglering behövs i något annat avseende än gällande tiden för behandling, t.ex. i fråga om möj- ligheterna att bearbeta, analysera, jämföra och på annat liknande sätt behandla uppgifterna. 
  
 Möjligheten att bearbeta, analysera och jämföra 
  
 Bestämmelserna i den generella dataskyddsregleringen och komplet- terande nationell lagstiftning rör allmänt sett behandling av personupp- gifter. Med behandling avses en åtgärd eller kombination av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter eller uppsättningar av person- uppgifter, t.ex. insamling, registrering, organisering, strukturering, lagring, bearbetning eller ändring, framtagning, läsning, användning, utlämnande, spridning eller tillhandahållande på annat sätt, justering, sammanföring, begränsning, radering eller förstöring. 
  
 I brottsdatalagen och myndigheternas särskilda brottsdatalagar finns således inte några generella bestämmelser om möjligheterna att t.ex. bearbeta eller jämföra uppgiftssamlingar. Däremot får författ- ningarnas ändamålsbestämmelser stor betydelse för vilken sådan be- handling och vilka sådana jämförelser som kan ske eftersom behand- ling, i vilken form det än sker, i regel aldrig får ske i strid med sådana ändamålsbestämmelser. 
  
 Lagstiftningen innehåller även vissa bestämmelser som begränsar möjligheterna att göra sökningar i syfte att ta fram ett urval av per- soner begränsat på känsliga personuppgifter (se bl.a. 2 kap. 14 § brotts- datalagen, jfr 2 kap. 5 och 6 §§ polisens brottsdatalag). Det kan också finnas andra bestämmelser avseende begränsningar vid sökningar, se bl.a. 3 kap. 5 § polisens brottsdatalag. Sådana bestämmelser styr i viss mån hur uppgifterna får behandlas. 
  
 399 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Frågan om vilka uppgiftssamlingar och register som en person- uppgift får jämföras med regleras, förutom av ovan nämnda ändamåls- bestämmelser, i stället av innehållet i den eventuella särreglering som finns avseende vissa register och databaser. Ett i sammanhanget rele- vant exempel är vägtrafikdatalagen (2019:369). 
  
 Endast i ett fall som utredningen funnit är möjligheten att göra jämförelser med andra uppgiftssamlingar uttryckligen reglerad, näm- ligen i lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämp- ningen (se närmare om lagen i avsnitt 9.12). I 3 kap. 5 § nämnda lag anges att s.k.  
 PNR-uppgifter 
  vid en förhandsbedömning enligt lagen får jämföras med register eller andra uppgiftssamlingar som är rele- vanta för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terro- ristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet. I samma lagrum anges att uppgifterna får behandlas enligt på förhand utformade och fastställda kriterier som är riktade, proportionella och avgränsade och som inte grundas på känsliga personuppgifter. Bestämmelsen ger be- rörd myndighet en befogenhet att använda  
 PNR-uppgifterna 
  för jäm- förelse med sådana i förväg bestämda profiler som kan ge anledning att kontrollera en viss person.8 
  
 Lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen bygger på ett  
 EU-direktiv. 
  I direktivet anges att  
 PNR-uppgifter 
  vid för- handsbedömningar får jämföras med uppgifter i relevanta databaser och med på förhand fastställda kriterier. Direktivet anger inte vilka databaser jämförelserna ska få ske mot men däremot att databaserna ska vara relevanta för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och att det inkluderar databaser över personer eller föremål som är eftersökta eller finns uppförda på en spärrlista. Direktivet innehåller således en generell be- gränsning av vilka typer av uppgiftssamlingar  
 PNR-uppgifterna 
  kan jämföras med i dessa situationer. Medlemsstaterna får dock inom ramen för denna begränsning själva bestämma vilka databaser som ska användas. Artikeln är inte tvingande utan ger endast medlems- staterna en möjlighet att söka mot relevanta databaser. 
  
 Regeringen ansåg att det var av stor vikt att möjligheten att jäm- föra  
 PNR-uppgifterna 
  med andra relevanta databaser infördes i svensk rätt. Regeringen fann dock att det var tillräckligt att ange att jämför- else får ske med sådana register eller andra uppgiftssamlingar som är relevanta för direktivets syften. Regeringen framhöll att vilka register 
  
 8Se prop. 2017/18:234 Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen s. 145. 
  
 400 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 och uppgiftssamlingar som finns kan variera över tid och att det där- för inte var lämpligt att i den nya lagen peka ut exakt med vilka regis- ter eller uppgiftssamlingar jämförelser skulle få ske. Eftersom det inte föreslogs någon närmare särreglering i det avseendet anförde reger- ingen att möjliga jämförelser i stället skulle komma att begränsas av vilken behandling som är tillåten enligt dåvarande polisdatalagen och brottsdatalagen samt annan lagstiftning där Polismyndighetens till- gång till registret eller uppgiftssamlingen regleras.9 
  
 Av det sagda följer sammantaget att de eventuella uppgiftssam- lingar som myndigheterna i dag har, och som inte är särreglerade, får jämföras mot andra uppgiftssamlingar endast om det är förenligt med ändamålet för behandlingen av uppgiften och den eventuella särskilda registerlagstiftning som finns rörande den berörda samlingen. 
  
 Uppgifter om fordon i den uppgiftssamling som nu föreslås kom- mer enligt nu förda resonemang att kunna jämföras med andra upp- giftssamlingar som tillåter att uppgifterna där behandlas i syfte att före- bygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Några behov av särskilda lagändringar för att möjlig- göra eventuella jämförelser har inte framkommit. 
  
 Någon särskild reglering av vilka analysverktyg som ska kunna användas finns heller inte i dag. I vilken utsträckning en viss teknisk bearbetning eller analys kan godtas måste alltså också avgöras i förhål- lande till det ändamål för vilket uppgifterna samlats in och är således beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det saknas skäl att behandla fordonsuppgifter på något annat sätt. 
  
 Gemensamt tillgängliga uppgifter? 
  
 De uppgifter om fordon och fordonspassager som samlas in kom- mer till allra största delen att röra information om fordon som inte på förhand är intressanta ur ett brottsbekämpningsperspektiv, vilket som tidigare framgått motiveras av behov inom underrättelseverk- samheten. Utgångspunkten måste därför vara att uppgifterna ska ges så liten spridning som möjligt utanför den verksamheten. Bestäm- melserna i myndigheternas brottsdatalagar om i vilka fall uppgifter får göras gemensamt tillgängliga kommer att vara tillämpliga och detta behöver inte regleras särskilt. 
  
 9A. prop. s. 71. 
  
 401 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverket har framfört att den omständigheten att personupp- gifter som inte gjorts eller får göras gemensamt tillgängliga endast får hanteras av ett fåtal personer redan i dag utgör en utmaning i myn- dighetens selekteringsverksamhet och att insamlade fordonsuppgifter bör få göras tillgängliga för ett något större antal medarbetare. 
  
 Uppdelningen mellan gemensamt tillgängliga och icke gemensamt tillgängliga uppgifter är grundläggande i myndigheternas registerlag- stiftning. Uppdelningen tar sin utgångspunkt i att risken för otillbörliga intrång i den personliga integriteten anses vara större när personupp- gifter används av flera gemensamt i en verksamhet än när personupp- gifter behandlas av en enskild tjänsteman vid den egna datorn utan att någon annan har åtkomst till uppgifterna. Särskilda och mer be- gränsande regler har därför ansetts behövas för gemensamt tillgäng- liga uppgifter.10 
  
 Personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga omfattas alltså av ett mer begränsande regelverk än andra personuppgifter. Upp- gifter som har gjorts gemensamt tillgängliga i underrättelseverksam- het ska bl.a. förses med särskilda upplysningar i de fall personupp- gifter direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet av viss allvar- lighetsgrad (se bl.a. 3 kap. 4 § första stycket polisens brottsdatalag och Tullverkets brottsdatalag). Liknande reglering gäller även för annan verksamhet. Uppgifterna är i regel också föremål för vissa be- gränsningar i fråga om sökning. 
  
 Underrättelseverksamheten är i stor utsträckning oreglerad och den reglering som finns gör inte någon tydlig uppdelning mellan olika kategorier av personer. Regeringen har därför bedömt det vara vik- tigt ur integritetssynpunkt att det vid behandling av personuppgifter i underrättelseverksamheten görs tydlig skillnad mellan personer som har ett direkt samband med den brottsliga verksamheten och andra personer. När endast ett fåtal personer behandlar uppgifterna och är införstådda med varför det görs har kravet dock inte ansetts moti- verat.11 I förarbetena till den tidigare gällande polisdatalagen disku- teras ingående skälen för att ha sådana bestämmelser och när särskilda upplysningar inte behövs.12 
  
 10Prop. 2009/10:85 s. 125. 
  
 11Prop. 2017/18:269 s. 108 ff. 
  
 12Se prop. 2009/10:85 s. 145 ff. 
  
 402 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 I fråga om hur många personer ett fåtal kan anses utgöra angav regeringen vid tillkomsten av den tidigare gällande polisdatalagen som en tumregel ett tiotal personer. Enligt regeringens bedömning skulle någon exakt gräns för antalet personer inte anges i lag. Regeringen framhöll att även andra omständigheter än antalet personer i det en- skilda fallet skulle kunna vägas in i bedömningen av om personupp- gifter skulle betraktas som gemensamt tillgängliga eller inte. Reger- ingen uttalade sig vidare om hur exempelvis tiden för behandlingen kan påverka bedömningen.13 
  
 Frågan om vilka personuppgifter som får göras gemensamt till- gängliga samt hur de olika kategorierna av uppgifter får behandlas och inte berör givetvis även andra myndigheter än Tullverket. Flera brotts- bekämpande myndigheter har liknande reglering och berörs av den ovan nämnda fåtalsbegränsningen, inte minst Polismyndigheten. Frågan har vidare bäring på all personuppgiftsbehandling och den problematik som Tullverket har lyft i detta sammanhang är inte be- gränsad till att gälla endast för behandling av fordonsuppgifter in- samlade i gränsnära områden. De ovan redovisade förarbetsuttalandena är mer än tio år gamla och flera berörda myndigheter har genomgått omfattande omorganisationer. Vidare har relativt stora förändringar skett på teknikens område. Utredningen ifrågasätter inte att innebör- den av vad som utgör ett fåtal därför kan behöva ses över på nytt. 
  
 Utredningens uppdrag är dock begränsat och skulle ändringar på detta område föreslås skulle de enbart kunna gälla för sådana fordons- uppgifter insamlade i gränsnära områden som diskuteras i detta kapitel. Med hänsyn till detta skulle sådana överväganden kräva en mer in- gående analys av såväl behovet av författningsändringar i förhållande till samtliga berörda myndigheter som av hur sådana ändringar skulle förhålla sig till vad som gäller annan personuppgiftsbehandling. 
  
 I ljuset av att frågan väckts i ett relativt sent skede av utredningens arbete har utredningen inte utrymme att inom sitt uppdrag närmare överväga huruvida avsteg från reglerna om vilka uppgifter som kan göras gemensamt tillgängliga eller inte behöver göras. Inte heller att närmare se över innebörden av vad som i dagsläget, särskilt i ljuset av de organisationsförändringar som skett inom myndigheterna, bör kunna ses som ett fåtal personer. Vår utgångspunkt är dock, som fram- gått ovan, att uppgifterna inom ramen för gällande regelverk ska ges så liten spridning som möjligt. Samtidigt kan det framhållas att det 
  
 13A. prop. s. 129. 
  
 403 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 redan i förarbetena till den tidigare polislagen pekades på att även andra omständigheter än antalet personer som involveras kan ha betydelse för vad som kan göras gemensamt tillgängligt och att tiden för behand- lingen är en sådan faktor. Även uppgifternas integritetskänslighet borde enligt vår uppfattning kunna vara en faktor som kan tas med i en så- dan bedömning. Vi utesluter inte heller att faktorer som myndigheter- nas storlek och organisation kan tillmätas viss betydelse. 
  
 Den personuppgiftsansvarige ska också, enligt 3 kap. 6 § brotts- datalagen, oavsett vilken kategori av personuppgifter det är fråga om, se till att tillgången till personuppgifter begränsas till vad var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Vid tilldelning av behörighet för åtkomst till personuppgifter ska, utöver behovet av uppgifterna, utbildning och erfarenhet särskilt beaktas. I en behörig myndighet ska det även finnas rutiner för tilldelning, förändring, borttagning och regelbunden uppföljning av behörigheter för åtkomst till personuppgifter. 
  
 Behandling för nya ändamål 
  
 Utredningen har även övervägt om möjligheten att behandla fordons- uppgifter för nya ändamål bör särregleras och begränsas i förhållande till den allmänna regleringen. Eftersom det på samma sätt som i fråga om annat kameramaterial kan bli aktuellt att fortsatt behandla for- donsuppgifterna t.ex. inom ramen för särskilda underrättelseärenden framstår det dock inte som ändamålsenligt att begränsa möjligheten att behandla uppgifterna för nya ändamål endast till enskilda fall (jfr regleringen av personuppgifter från transportföretag i 2 kap. 13 § polisens brottsdatalag och 2 kap.  
 10–12 
  §§ Tullverkets brottsdatalag). 
  
 Behandling för nya ändamål bör kunna komma i fråga gällande flera uppgifter av en viss typ (exempelvis uppgift om alla vita skåp- bilar) om det kan motiveras att uppgifterna fortsatt behöver behandlas eller till och med delar av det obearbetade materialet om det begrän- sas till insamling som är i någon mån begränsad gällande tid och plats. Förutsättningarna för behandling för nya ändamål enligt brottsdata- lagen, dvs. att det ska finnas en rättslig grund för den nya behand- lingen, och att behandlingen ska vara nödvändig och proportionerlig för det nya ändamålet, ska därför gälla även i fråga om fordonsupp- gifter. 
  
 404 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 17.3.6Den lagtekniska lösningen och förhållandet till annan reglering 
  
 När brottsdatalagen infördes uttalade regeringen att utgångspunkten inom brottsdatalagens tillämpningsområde var att myndigheternas personuppgiftsbehandling i så stor utsträckning som möjligt ska regle- ras i respektive registerförfattning. En annan ordning, med enstaka bestämmelser om personuppgiftsbehandling i andra lagar, ansågs inne- bära att regleringen riskerade att bli mer svåröverskådlig. 
  
 Tanken med den föreslagna lagen om gränsnära områden är att i möjligaste mån samla alla befogenheter som lagen syftar till att ge på samma ställe. Detta bedöms både bidra till ett överskådligt regelverk och till att tydliggöra att bestämmelserna gäller just i gränsnära om- råden enligt lagen och ingen annanstans. Vi har trots regeringens ut- talanden därför bedömt det som befogat att ta in särskilda regler om behandling av fordonsuppgifter i den föreslagna nya lagen. 
  
 Avsikten är att den nya bestämmelsen om tiden för behandling av uppgifter om fordon – i den mån uppgifterna utgör personuppgifter 
  
 –ska komplettera brottsdatalagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, liksom andra föreskrifter som genomför dataskyddsdirektivet. Den nya bestämmelsen ska bara ta sikte på be- handling för syften inom brottsbekämpningen av uppgifter om for- don, och uppgifter om tid och plats för ett fordons passage av en kamera, som samlats in genom kamerabevakning som bedrivs i gräns- nära områden. Att bestämmelsen i den nya lagen gäller framför brotts- datalagen följer av 1 kap. 5 § nämnda lag. Eftersom den nya bestäm- melsen utgör en avvikelse i förhållande till myndigheternas särskilda brottsdatalagar bör en hänvisning till den nya lagen införas i dessa. En sådan hänvisning kan lämpligen göras på motsvarande sätt som skett i fråga om t.ex. lagen (2018:1180) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen då det anges att om det i den lagen finns avvik- ande bestämmelser om behandling av personuppgifter, ska de ha före- träde (se 1 kap. 3 § polisens brottsdatalag och 1 kap. 2 § Tullverkets brottsdatalag). Bestämmelsen är vidare avsedd att komplettera och ha företräde framför Säkerhetspolisens datalag. Den lagen är subsi- diär till annan lagstiftning, se 1 kap. 4 § den lagen, och någon särskild hänvisning till den nya lagen behöver inte införas. 
  
 Det nu sagda innebär att övriga bestämmelser i ovan nämnda för- fattningar gäller för personuppgiftsbehandlingen om inget annat anges. 
  
 405 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det innebär vidare att om behandling av insamlade fordonsuppgifter sker för andra ändamål än brottsbekämpande ändamål, eller om be- handling av fordonsuppgifter som samlats in för brottsbekämpande ändamål efter insamlingen sker för nya ändamål, gäller brottsdatalagen, myndigheternas registerförfattningar och andra föreskrifter som ge- nomför dataskyddsdirektivet, eller annan tillämplig dataskyddsrätts- lig reglering. 
  
 17.3.7Den nya regleringen är förenlig med dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen 
  
 Dataskyddsdirektivet föreskriver i artikel 4.1 e att personuppgifter inte ska förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registre- rade under längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka de behandlas (principen om lagringsminimering). Det ska vidare enligt artikel 5 föreskrivas lämpliga tidsgränser för radering av person- uppgifter eller för periodisk översyn av behovet av att lagra person- uppgifter. Direktivet har i dessa delar genomförts dels genom bestäm- melserna i 2 kap. 17 och 18 §§ brottsdatalagen, dels genom bl.a. vissa bestämmelser om längsta tid för behandling i myndigheternas regis- terlagstiftning. I 2 kap. 17 § anges att personuppgifter inte får behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. 
  
 Ny reglering kan endast införas om den är godtagbar inom de ramar som dataskyddsdirektivet ger. Som vi tidigare framhållit och som framgår ovan innehåller varken direktivet eller brottsdatalagen någon bortre tidsgräns för behandling av personuppgifter. Frågan får ytterst avgöras utifrån om behandlingen är nödvändig med hänsyn till ändamålet för behandlingen. 
  
 Som vi redovisat i avsnitt 17.3.3 och 17.3.4 är vår bedömning att det hos vissa brottsbekämpande myndigheter finns ett stort behov av att kunna bedriva sådan kamerabevakning som det här är fråga om och behandla obearbetade fordonsuppgifter under en viss, något längre tid. Utifrån hur behovet har beskrivits har vi bedömt att en behand- ling av sådana uppgifter under en tid om sex månader alltid kan be- dömas vara nödvändig när den sker i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Regel- verket förhindrar inte att särskilda bestämmelser om tiden för be- handling införs så länge denna tid alltid kan bedömas vara nödvändig 
  
 406 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande personuppgiftsbehandling 
  
 för behandlingen. Det förslag som lämnas ovan har således bedömts vara förenligt med brottsdatalagen och det bakomliggande dataskydds- direktivet. 
  
 407 
  
 18Utgångspunkter 
  
 för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 18.1Kontroller och terminologi 
  
 I anslutning till Sveriges landgräns bedrivs kontrollverksamhet av olika slag och av olika myndigheter. De i sammanhanget mest centrala exem- plen är gränskontrollverksamheten, som Polismyndigheten i huvudsak ansvarar för, och tullkontrollverksamheten, som Tullverket i huvudsak ansvarar för. Polismyndigheten bedriver också kontrollverksamhet i syfte att kontrollera utlänningars vistelserätt. Sådana kontroller kan förekomma var som helst i landet, men också vid gränsen. Även Kustbevakningen bedriver viss kontrollverksamhet vid gränsen, t.ex. inom ramen för sjösäkerhetstillsynen. Kustbevakningen agerar ofta som biträde till andra myndigheter, så är fallet både i fråga om kontroll av vistelserätt och tullkontroll. 
  
 Det kan också förekomma att personer kontrolleras på grund av att det föreligger misstanke om brott eller brottslig verksamhet. Vi har i tidigare avsnitt framhållit vikten av att hålla isär kontrollverk- samheten från den brottsbekämpande verksamheten och har av det skälet också valt att i de sistnämnda fallen använda termen åtgärder eller ingripanden i stället för kontroller. 
  
 I utredningens uppdrag ingår att överväga om Polismyndigheten och andra brottsbekämpande myndigheter behöver ha tillgång till nya eller utökade kontroll- eller tvångsåtgärder i gränsnära områden i syfte att säkerställa Sveriges förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i sådana områden. I det arbetet ingår att överväga nya kontrollformer och nya grunder för ingripanden. I arbe- tet är det också viktigt att förhålla sig till den  
 EU-rättsliga 
  regler- ingen som i huvudsak förbjuder gränskontroller vid den inre gränsen 
  
 409 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 SOU 2021:92 
  
 och som också medför vissa begränsningar för annan kontrollverk- samhet. 
  
 I betänkandet använder vi ett antal olika beteckningar för olika slags kontroller eller åtgärder (i det följande skriver vi endast kontrol- ler men samma terminologi används för åtgärder inom brottsbekämp- ningen): slumpmässiga kontroller, systematiska kontroller, selektiva kontroller och stickprovskontroller. Dessa beteckningar har i olika sammanhang getts delvis olika innebörd. Det är därför av vikt att det redan här klargörs vilken innebörd vi här ger de olika termerna. 
  
 Med slumpmässiga kontroller avser vi kontroller där urvalet sker helt slumpvis utan att något påvisbart skäl för det föreligger. Vid en gräns skulle en slumpmässig kontroll alltså vara utlöst endast av gräns- passagen och styras främst av tillgången till resurser på platsen, exem- pelvis bemanning eller narkotikahund. Slumpmässiga kontroller har i regel främst använts i preventivt syfte. Slumpmässiga tullkontroller har tidigare förekommit i större utsträckning men de har inte ansetts vara förenliga med  
 EU-rätten 
  och är i dag förbjudna vid de inre grän- serna (se 2 § inregränslagen, 1996:701). 
  
 Med selektiva kontroller avser vi kontroller där den som kontrolleras har valts ut på grund av någon eller några särskilda omständigheter. Det kan vara fråga om kontroller som utförs med stöd av välgrundade, sammanställda riskprofiler eller på grundval av annan information, såsom underrättelser eller myndigheternas allmänna kunskap och erfarenhet. Selektiva kontroller riktar sig alltså mot ett bestämt objekt eller en viss bestämd krets av objekt. 
  
 Inom ramen för underrättelseverksamheten samlar de brottsbekäm- pande myndigheterna ofta in och sammanställer information om kri- minalitet, kriminella tillvägagångssätt, rörelsemönster m.m. Ett led i arbetet kan vara att ta fram olika riskprofiler. Det kan vara fråga om profiler som baseras på resvägar eller resmönster, bagage, beteende, val av fordon, kön och ålder, avreseland eller andra kriterier. När ur- valet av de som ska kontrolleras sker med stöd av sådana profiler är kontrollerna selektiva. 
  
 Selektiva kontroller kan också utföras på grundval av annan under- rättelseinformation eller allmän erfarenhet eller kunskap om avvikande eller kriminella mönster. Det kan vara fråga om att en brottsbekäm- pande myndighet har information om att det förekommer irreguljär migration eller transporter inblandade i brottslig verksamhet vid vissa tidpunkter på en viss plats. Kontroller kan då utföras på samtliga, eller 
  
 410 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 en del av de personer som passerar platsen vid den aktuella tiden. Kontrollerna är då inte helt slumpmässiga utan selektiva och baseras på faktiska omständigheter. De förutsätter dock inte att varje person som kontrolleras närmare stämmer in på någon viss profil. 
  
 Selektiva kontroller används i dag i stor utsträckning inom tullkon- trollverksamheten. Ett exempel på selektiv kontroll inom den brotts- bekämpande verksamheten är sådana särskilda kontroller som regleras i 28 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. En sådan särskild kontroll kan avse varje resande som med ett visst transportmedel eller under en viss angiven, kortare tidrymd ankommer till eller avreser från en viss plats som har förbindelse med utlandet. 
  
 Kontroller som utförs, eller i vart fall kan utföras, på alla som pas- serar en viss plats utgör vad vi här benämner systematiska kontroller. Gränskontrollen är ett typexempel på en systematisk kontroll. Kon- trollen har ingen annan grund än att någon passerat gränsen och kan träffa envar på platsen. 
  
 Slumpmässiga kontroller så som vi definierar begreppet har i andra sammanhang ofta betecknats som stickprovskontroller eftersom slumpmässiga kontroller definitionsmässigt inte träffar alla utan endast ett urval.1 När vi i detta betänkande talar om stickprovskontroller har begreppet en vidare innebörd och syftar på alla kontroller som inte är systematiska, dvs. som inte träffar alla personer som passerar en viss plats. Sådana kontroller kan vara slumpmässigt utförda (slump- mässiga stickprovskontroller), men även selektiva kontroller kan genom- föras som stickprovskontroller (selektiva stickprovskontroller). Ett exempel på selektiva stickprovskontroller skulle kunna vara de sär- skilda kontroller enligt 28 § lagen om straff för smuggling som nämnts ovan. 
  
 18.2 
 EU-rättsliga 
  begränsningar 
  
 EU-rätten 
  medför begränsningar 
  
 Schengensamarbetet och principen om fri rörlighet innebär vissa be- gränsningar för medlemsstaternas agerande vid och i anslutning till de inre gränserna. När nya förutsättningar för kontroll- och tvångs- åtgärder i gränsnära områden övervägs måste därför en analys ske av 
  
 1Se t.ex. SOU 1994:131 Skyddet vid den inre gränsen s. 229 f. 
  
 411 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 SOU 2021:92 
  
 vilket utrymme  
 EU-rätten 
  lämnar åt behöriga myndigheter i med- lemsstaterna att i enlighet med nationell rätt utöva befogenheter där. 
  
 I samband med Sveriges inträde i EU gjordes en översyn av den kontrollverksamhet som bedrevs vid de inre gränserna. Regeringens uppfattning var då att slumpmässiga kontroller, som vid den tiden an- vändes i viss utsträckning vid bl.a. tullkontroller, stred mot  
 EU-rätten 
  och principen om fri rörlighet varför de skulle förbjudas. Däremot var regeringens uppfattning att kontroller som byggde på ett selek- tivt urval var godtagbara. Detta gällde oavsett om urvalet baserades på en misstanke om ett visst brott eller endast på en särskild riskprofil, eller på en tulltjänstemans erfarenhetsbaserade bedömning att ett objekt bör kontrolleras. En förutsättning var att proportionalitets- och nödvändighetskriterierna uppfyllts. Regeringen framhöll att det var angeläget att Tullverket skulle ha fortsatt möjlighet till effektiva kon- troller även vid inre gräns.2 Att slumpmässiga kontroller inte är tillåtna vid tullkontroll vid inre gräns framgår i dag av 2 § inregränslagen. 
  
 Slutsatsen att utförandet av slumpmässiga kontroller av varor eller personer vid den inre gränsen inte är förenligt med den princip om fri rörlighet för varor och personer som råder inom EU har därefter bekräftats i flera sammanhang. 
  
 Denna utredning ska i första hand överväga om Polismyndigheten har behov av mer effektiva åtgärder i gränsnära områden. I det följande kommer därför fokus ligga på att undersöka vilka eventuella begräns- ningar EU:s gränskodex innebär för polisiära åtgärder i dessa områden. 
  
 Begränsningar enligt gränskodexen 
  
 Vissa polisiära åtgärder inom det egna territoriet tillåts 
  
 Såvitt gäller personkontroller följer av EU:s gränskodex att någon gränskontroll av personer inte får ske vid de inre gränserna (artikel 1). De inre gränserna får passeras överallt utan att någon in- och utrese- kontroll genomförs, oavsett personens nationalitet (artikel 22). 
  
 I gränskodexen slås det dock fast att de avskaffade inre gränskon- trollerna inte påverkar utövandet av polisiära befogenheter av de be- höriga myndigheterna i medlemsstaterna i enlighet med nationell rätt (artikel 23). Förutsatt att utövandet av sådana befogenheter inte har samma verkan som in- och utresekontroller är de tillåtna även i gräns- 
  
 2Prop. 1995/96:166 s. 55 ff. 
  
 412 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 områden. Redan av gränskodexen följer således att viss kontrollverk- samhet får vidtas i dessa områden. I gränskodexen ges därutöver exem- pel på när utövandet av sådana befogenheter inte ska anses motsvara in- och utresekontroller. De exempel som anges är när åtgärderna 
  
 –inte syftar till gränskontroll, 
  
 –bygger på allmän polisinformation och poliserfarenhet när det gäller eventuella hot mot den allmänna säkerheten och särskilt syftar till att bekämpa gränsöverskridande brottslighet, 
  
 –utformas och utförs på ett sätt som klart skiljer sig från systema- tiska personkontroller vid de yttre gränserna, och när åtgärderna 
  
 –utförs som stickprovskontroller. 
  
 Vilken närmare betydelse begreppet stickprovskontroller har fram- går inte av förordningen eller dess förarbeten. I den engelska över- sättningen anges ”when the police measures  
 [---] 
  Wilson out on the basis of  
 spot-checks”. 
  
 Av kommissionens förslag till den första versionen av gräns- kodexen (förordning nr 562/2006) framgår att förslaget innehöll en bestämmelse av innebörden att avskaffandet av gränskontrollerna vid de inre gränserna inte skulle påverka behöriga myndigheters utöv- ande av polisiära befogenheter i enlighet med nationell lagstiftning ”under förutsättning att kontrollerna vid de inre gränserna eller innan- för dessa eller inom vissa bestämda gränsområden utförs på samma sätt och av samma orsaker som de som föreskrivs för hela territoriet, bland annat vad gäller frekvens och intensitet”. Förslaget antogs dock inte i den delen. I stället fick bestämmelsen i huvudsak den lydelse den har i dag (artikel 23). 
  
 Redan av förordningen följer därmed att det i områden vid de inre gränserna kan förekomma åtgärder som inte förekommer i övriga territoriet och att dessa åtgärder kan förekomma i formen av stick- provskontroller (jfr även med vad som enligt artikel 23 b gäller för säkerhetskontroller av personer i hamnar eller på flygplatser). Dock endast under förutsättning att de inte på annat sätt i praktiken kan anses motsvara in- och utresekontroller. 
  
 Innebörden av nuvarande artikel 22 och 23 i gränskodexen har också utvecklats i  
 EU-domstolens 
  praxis. Av denna praxis, som också redovisats i avsnitt 3.3.5, har utredningen dragit följande slutsatser. 
  
 413 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kontroller ska ske inom territoriet 
  
 Avsaknaden av gränskontroller vid de inre gränserna ska inte påverka utövandet av polisiära befogenheter inom en medlemsstats territorium.  
 EU-domstolen 
  inleder också i de här aktuella avgörandena sin pröv- ning med att undersöka var en kontroll har utförts. I den mån den inte har utförts vid själva gränsen eller vid tidpunkten för gränspassagen har domstolen konstaterat att kontrollen inte utgjort någon sådan in- eller utresekontroll som enligt artikel 22 är förbjuden, utan en kontroll inom en medlemsstats territorium, som alltså omfattas av artikel 23.3 
  
 En första förutsättning för att en personkontroll i ett gränsnära område ska vara godtagbar är således att den sker på en annan plats än vid gränsen eller vid tidpunkten för gränspassagen. Uttrycken borde kunna ges den tolkningen att området inte är begränsat till en exakt plats eller linje utan omfattar hela det område där gränskontroller sker (t.ex. anslutande utrymmen där fördjupade kontroller sker), men att den heller inte sträcker sig längre än till själva gränsövergångens omedelbara närhet. 
  
 Nästa fråga som domstolen har ställt sig är om den aktuella kon- trollen, trots att den inte utförts vid gränsen, ändå är förbjuden för att den i praktiken har samma verkan som in- och utresekontroller. 
  
 Syftet med kontrollen har betydelse 
  
 Enligt artikel 23 a) (i) i gränskodexen får utövandet av polisiära be- fogenheter särskilt inte anses motsvara in- och utresekontroller när de polisiära åtgärderna inte syftar till gränskontroll, bygger på allmän polisinformation och poliserfarenhet när det gäller eventuella hot mot den allmänna säkerheten och särskilt syftar till att bekämpa gräns- överskridande brottslighet samt utformas och utförs på ett sätt som klart skiljer sig från systematiska personkontroller vid de yttre grän- serna och utförs som stickprovskontroller. 
  
 Enligt artikel  
 2.10–2.12 
  har in- och utresekontroller till syfte dels att säkerställa att personer kan tillåtas att resa in i medlemsstaternas territorium eller att lämna det, dels att hindra personer från att kring- gå in- och utresekontrollerna. Gränskontroll definieras vidare som 
  
 3Se de förenade målen Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  EU:C:2010:363, punkt 68 och Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 55. 
  
 414 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 en verksamhet vid gräns som utan hänsyn till andra skäl enbart be- drivs som svar på en avsikt att passera gränsen eller själva passagen av den. Det rör sig om kontroller som får utföras systematiskt.4 
  
 För att personkontroll i ett gränsnära område i praktiken inte ska anses ha samma verkan som in- och utresekontroller bör den alltså ha ett annat syfte än in- och utresekontrollerna. Det syfte som anges måste vara godtagbart utifrån  
 EU-rätten. 
  
 EU-domstolen 
  har slagit fast att syftet att bekämpa olaglig invandring och olaglig vistelse är godtag- bart i sammanhanget eftersom  
 EU-rätten 
  inte utesluter medlems- staternas befogenhet på området, och inte heller påverkar medlems- staternas ansvar för att upprätta lag och ordning och skydda den inre säkerheten. Nationell lagstiftning måste dock utformas så att respek- ten för unionsrätten säkerställs.5 
  
 Här kan noteras att även kontroller i syftet att få information om olaglig vistelse efter gränspassage under vissa förutsättningar ansetts godtagbart.6 Vidare kan den slutsatsen dras att även om en kontroll endast har samma syfte som en gränskontroll kan den vara godtagbar om den i övrigt tillräckligt skiljer sig från en gränskontroll, exempel- vis genom att den grundar sig på polisiär erfarenhet eller någon form av misstanke och bestämmelserna är kringgärdade av preciseringar och begränsningar avseende dess tillämpning.7 
  
 Särskilda regler i gränsnära områden kan godtas 
  
 EU-domstolen 
  har uttalat att det med hänvisning till lydelsen av artikel 23 a) inte är tillräckligt att befogenheterna enligt en nationell bestämmelse är geografiskt begränsade till landets gränsområden, för att utövandet av dessa befogenheter ska anses ha samma verkan som in- och utresekontroller. Domstolen har inte heller haft synpunkter på hur sådana geografiska avgränsningar har gjorts.8 
  
 EU-domstolen 
  har också godtagit att de polisiära befogenheterna kan utövas under andra förutsättningar i gränsnära områden än i det övriga nationella territoriet. Identitetskontroller i gränsområden kan således exempelvis ske utan krav på skälig misstanke eller utan hän- 
  
 4Jfr Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 61. 
  
 Tran,  
 C-278/12, 
  punkt 66 och A,  
 C-9/16, 
  punkt 49 och där hänvisad rättspraxis. 
  
 6Se Adil,  
 C-278/12, 
  punkt  
 83–88. 
  
 7Jfr A,  
 C-9/16, 
  punkt 68. 
  
 8Se bl.a. Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  punkt 72 och Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 69 och 70. 
  
 415 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 SOU 2021:92 
  
 syn till den kontrollerade personens beteende trots att detta förut- sätts i andra delar av landet. Endast det förhållandet att förutsätt- ningarna för utövandet av befogenheterna skiljer sig åt kan alltså inte enligt domstolen innebära att kontrollerna i gränsområdet ska anses ha samma verkan som in- och utresekontroller.9 En tolkning av domen i  
 Adil-målet 
  är dock att en förutsättning för att sådana åtgärder ska godtas är att de bygger på allmän polisinformation och poliserfaren- het, ett krav som förväntas bidra till att kontrollerna sker selektivt.10 
  
 Att befogenheterna är geografiskt begränsade till landets gräns- områden eller i sådana områden får utövas under andra förutsätt- ningar än annars har dock ansetts kunna utgöra en sådan faktor som indikerar att kontrollerna utgör förtäckta gränskontroller.11 
  
 Sammantaget finns det alltså inget absolut hinder mot en särskild reglering för personkontroller i gränsnära områden. Eftersom den omständigheten att förutsättningarna för att utöva kontroller skiljer sig från vad som gäller i övriga landet kan indikera att kontrollerna utgör förtäckta gränskontroller krävs dock i vissa fall särskilda före- skrifter för att regleringen ska vara godtagbar enligt unionsrätten. 
  
 Det kan krävas särskilda föreskrifter 
  
 Av  
 EU-domstolens 
  praxis framgår att när en nationell lagstiftning ger polismyndigheter särskilda befogenheter att utföra identitets- kontroller i gränsområden måste den också innehålla nödvändiga före- skrifter som reglerar hur denna befogenhet faktiskt tillämpas. Genom sådana föreskrifter efterlevs unionsrätten, och framför allt artikel 22 och 23 i gränskodexen. Föreskrifterna ska syfta till att styra utövan- det av myndighetens utrymme för skönsmässig bedömning vid den praktiska användningen av befogenheten och till att säkerställa att kontrollerna inte får samma verkan som  
 in-och 
  utresekontroller.12 
  
 Detta innebär att om det i den nationella lagstiftningen förekom- mer omständigheter som indikerar att befogenheterna utgör förtäckta gränskontroller är kontrollerna i fråga endast tillåtna om lagstiftningen 
  
 9Se Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  punkt 74, Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 70 samt de förenade målen  
 C-412/17 
  och  
 C-474/17, 
  Jones mot Touring Tours und Travel GmbH respektive Sociedad de Transportes SA, EU:C:2018:1005, punkt 51. 
  
 10Jfr Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 72 och 78, jfr även A,  
 C-9/16, 
  punkt 54 och 55. 
  
 11Se Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  punkt 72 samt Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 69 och 70. 
  
 12Se Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  punkt 73 och 74 samt A,  
 C-9/16, 
  punkt  
 37–39. 
  
 416 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 också innehåller nödvändiga föreskrifter som reglerar denna befog- enhet. 
  
 Förhållanden som utgör sådana indikatorer kan exempelvis vara syftet med kontrollerna i gränsområdet, kontrollernas geografiska tillämpningsområde eller förekomsten av en skillnad mellan grunden för dessa kontroller och grunden för de kontroller som utförs inom övriga delar av den berörda medlemsstatens territorium.13 
  
 Domstolen har också uttalat att ju fler tecken som föreligger på att kontrollerna kan ha samma verkan som in- och utresekontroller i den mening som avses i artikel 23 a), desto striktare måste preciser- ingarna och begränsningarna av medlemsstaternas utövande av sina polisiära befogenheter i gränsområden vara, och desto striktare måste de tillämpas. De preciseringar och begränsningar som föreskrifterna ska innehålla kan exempelvis reglera intensitet, omfattning, frekvens och selektivitet av kontrollerna.14 
  
 Slutligen ska föreskrifterna vara så precisa och utförliga att de möjliggör granskning av såväl behovet av att utföra kontrollerna som av de konkreta kontrollåtgärder som har godkänts.15 
  
 Föreskrifterna måste sammantaget säkerställa att användningen av befogenheten att utföra identitetskontroller i praktiken inte får samma verkan som in- och utresekontroller och därmed äventyrar målsätt- ningen att avskaffa gränskontroller vid de inre gränserna. Genom att exempelvis begränsa möjligheten till att utföra kontroller till ett antal timmar per månad och dag, eller till endast en del av de transport- medel som passerar en viss plats försäkras att kontrollerna klart skiljer sig från sådana systematiska personkontroller som endast är tillåtna vid yttre gräns. Ett annat sätt är att ställa upp krav på att kontrollerna ska grunda sig på allmän polisinformation och poliserfarenhet, vilket bidrar till kontrollernas selektivitet.16 
  
 13Se Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 75, A,  
 C-9/16, 
  punkt 40 samt Touring Tours und Travel m.fl.,  
 C-412/17 
  och  
 C-474/17, 
  punkt 54. 
  
 14Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 75 och 87 samt Touring Tours und Travel m.fl.,  
 C-412/17 
  och  
 C-474/17, 
  punkt 54. 
  
 15Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 76, A,  
 C-9/16, 
  punkt 41. 
  
 16Jfr Adil,  
 C-278/12, 
  punkt  
 78–80. 
  
 417 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 Systematiska kontroller, som uteslutande bedrivs som svar på en av- sikt att passera gränsen eller själva passagen, och som sker i syfte att säkerställa att den kontrollerade kan tillåtas att resa in i Sverige är uttryckligt förbjudna genom artikel 22 i gränskodexen. 
  
 Att i samband med gränspassagen eller vid den inre gränsen ge- nom slumpmässiga stickprovskontroller företa kontroll av personer enbart i syfte att exempelvis säkerställa att de kan tillåtas att resa in i Sverige är dock som framgått inte heller förenligt med  
 EU-rätten. 
  
 Det nu anförda innebär dock inte att stickprovskontroller som företas inom ett lands territorium, med stöd av nationell rätt, under alla förhållanden kan anses strida mot  
 EU-rätten 
  (jfr artikel 23 a iv). Om selektiva stickprovskontroller baserade på riskprofiler eller all- män polisinformation och poliserfarenhet, rörande exempelvis olov- lig vistelse eller gränsöverskridande brottslighet, utförs i gränsnära områden kan sådana alltså under vissa förhållanden vara godtagbara enligt  
 EU-rätten. 
  Förutsättningarna för sådana kontroller innebär att åtgärden står i motsats till sådan systematisk kontroll som är för- bjuden enligt gränskodexen. 
  
 Om stickprovskontroller ska användas i en kontrollverksamhet i gränsnära områden kan de, beroende på syftet med och förutsättning- arna för kontrollen, behöva kringgärdas av särskilda föreskrifter som garanterar att kontrollerna inte får samma verkan som en gränskon- troll. Sådana föreskrifter ska alltså tillse att kontrollerna blir selektiva och inte systematiska. 
  
 Man kan fråga sig om en sådan selektiv kontroll som utförs på en viss plats under en viss tidsrymd och då träffar alla som befinner sig på platsen ska anses utgöra en systematisk kontroll och därmed vara förbjuden. Detta går dock inte att svara på kategoriskt utan svaret beror på i vilka syften och på vilka grunder kontrollen sker. Om en sådan kontroll sker slumpmässigt i syfte att endast kontrollera efter- levnad av ett regelverk (rörande t.ex. vistelserätt eller införselregler) kan kontrollen inte anses förenlig med  
 EU-rätten. 
  Om kontrollen däremot utförs på grundval av exempelvis underrättelser eller allmän polisinformation och poliserfarenhet torde den vara tillåten även vid inre gräns redan i dag (jfr här 28 § lagen om straff för smuggling). Inte heller då får kontrollerna bli så omfattande att de i praktiken utförs 
  
 418 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utgångspunkter för överväganden rörande kontroll- och tvångsåtgärder 
  
 systematiskt. Det måste därför under sådana förhållanden vara fråga om kontroller under en viss mer begränsad tidsram. 
  
 Det som i dagsläget utgör hinder för Polismyndigheten att använda sig av stickprovskontroller eller selektiva kontroller för kontroll av eller ingripanden mot personer i gränsnära områden, liksom i övriga landet, är att användandet av de kontroll- och tvångsbefogenheter som ges i lag i regel förutsätter att det föreligger brottsmisstanke av viss, för varje befogenhet närmare angiven, grad. Exempelvis får endast under vissa i 19 § polislagen (1984:387) särskilt angivna omständig- heter kroppsvisitation ske i förebyggande syfte. Någon rätt att i exem- pelvis spaningssyfte vidta några kontrollåtgärder föreligger inte. Såvitt gäller kontrollen av vistelserätt inom landet gäller att det finns grun- dad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här, eller att det annars finns särskild anledning till kontroll (jfr 9 kap. 9 § utlänningslagen, 2005:716). 
  
 Det kan påpekas att den praxis som ovan redovisade utgångspunk- ter grundar sig på endast svarar på frågan om åtgärderna står i strid med bestämmelserna i gränskodexen eller inte. Hur åtgärderna kan förhålla sig till andra delar av unionsrätten besvaras inte. Andra unions- rättsliga rättsakter kan alltså behöva beaktas, men går i regel inte före gränskodexen. Skyldigheter som följer av exempelvis andra  
 EU-för- 
  ordningar måste därför genomföras inom ramen för denna.17 
  
 I artikel 3 i gränskodexen anges att tillämpningen inte får påverka rättigheterna för personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unions- rätten eller rättigheterna för flyktingar och personer som ansöker om internationellt skydd och i artikel 4 att tillämpningen ska ske i full överensstämmelse med bl.a. relevant unionsrätt, relevant folkrätt och de grundläggande rättigheterna. Här kan särskilt hållas i åtanke för- bud mot diskriminering och allas likhet inför lagen, liksom rätten till fysisk integritet och rätten till skydd av personuppgifter. 
  
 När man överväger nationell lagstiftning måste givetvis också be- gränsningar som kan följa av Europakonventionen eller andra nationella bestämmelser beaktas, t.ex. rättighetskatalogen i regeringsformen och uppbyggnaden av den nationella rätten i övrigt. Vilka närmare begräns- ningar som följer av regeringsformens regler och Europakonventionen har redovisats i avsnitt 4.2 och 4.3. 
  
 17Jfr bl.a. Touring Tours und Travel m.fl.,  
 C-412/17 
  och  
 C-474/17, 
  punkt 43. 
  
 419 
  
 19Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 19.1Vårt uppdrag 
  
 Utredningens uppdrag är att ta ställning till om Polismyndigheten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden. Syftet är att säkerställa Sveriges förmåga att kontrollera utlänningars vistelse- rätt och bekämpa brott i sådana områden. 
  
 En del av uppdraget är enligt direktiven att ta ställning till om det bör göras författningsändringar, t.ex. när det gäller kamerabevakning, för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt samt till om det bör införas särskilda regler för sådan kontroll i gränsnära om- råden. Det kan t.ex. handla om att det i gränsnära områden eller på vissa platser inom sådana områden ska gälla särskilda förutsättningar för när vistelserätt får kontrolleras. 
  
 Ett villkor för ett sådant förslag är att det finns ett operativt be- hov, föranlett av rörligheten över gränserna, som är tillräckligt starkt för att motivera det ökade intrång som kan uppkomma. Ett förslag ska vara proportionerligt samt utformat med beaktande av grundläg- gande legalitetskrav och så att de åtgärder som kan vidtas inte blir att betrakta som en förtäckt gränskontroll. Påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet ska vara så liten som möjligt. 
  
 I detta avsnitt kommer utredningen att ta ställning till om de för- utsättningar för kontroll av vistelserätten som följer av 9 kap. 9 § ut- länningslagen (2005:716) är tillräckliga för att möjliggöra en effektiv kontroll av utlänningars vistelserätt i gränsnära områden, eller om det behöver göras författningsändringar. Frågor rörande kamerabevak- ning i syfte att kontrollera utlänningars vistelserätt har behandlats i avsnitt 15.5. 
  
 I det följande redogörs inledningsvis något närmare för bestäm- melsen i 9 kap. 9 § utlänningslagen och tidigare reformförslag. Där- 
  
 421 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 efter redovisas de behov av författningsändringar som framkommit genom vår kartläggning och sedan våra överväganden och ställnings- taganden i dessa frågor. 
  
 19.2Närmare om dagens reglering och tidigare reformförslag 
  
 19.2.1Bestämmelsen i 9 kap. 9 § 
  
 Utredningen har i avsnitt 8.3.3 redogjort för bestämmelsen i 9 kap. 9 § utlänningslagen som reglerar kontroller under vistelsen i Sverige. Där har vi också närmare redovisat Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4, FAP  
 273-1). 
  
 Enligt dagens regelverk ska de inre utlänningskontrollerna utföras under samma förutsättningar i hela landet. De kan alltså även vidtas i gränsnära områden och utgör en sådan form av personkontroll som är tillåten enligt artikel 23 i EU:s gränskodex. 
  
 En grundläggande förutsättning för att en inre utlänningskontroll ska kunna vidtas är att det finns grundad anledning att anta att en person saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller att det annars finns särskild anledning till kontroll. Inget av dessa rekvisit har varit före- mål för någon mer ingående diskussion vare sig i lagens förarbeten eller i den rättsvetenskapliga litteraturen. Regeringen har dock uttalat att rekvisiten avser att uttrycka att det ska finnas någon särskild an- ledning till att kontrollera en viss utlänning och att enbart det för- hållandet att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt inte kan ge tillräcklig anledning att stoppa honom eller henne på gatan och inleda utlänningskontroll. Vidare att utlänningens uppträdande eller umgänge emellertid ibland kan ge anledning till misstanke att denne inte har rätt att uppehålla sig här och att kontroll i sådana fall får ske.1 
  
 I utlänningslagen används begreppet ”utlänningen” generellt i de olika bestämmelserna, så även i den nu aktuella bestämmelsen i 9 kap. 9 §. Utlänning är, som tidigare nämnts, den som inte är svensk med- borgare. Begreppet kan, enligt vår uppfattning, i detta sammanhang dock inte förstås på det sättet att det måste vara klarlagt att den som 
  
 1Prop. 2004/05:170 s. 292, jfr prop. 1988/89:86 s. 172 f. 
  
 422 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 kontrolleras är en utlänning. Det kan självfallet under en kontroll visa sig att den kontrollerade är svensk medborgare. Det är i viss mån osäkert vad som gäller om den som kontrolleras påstår att han eller hon är svensk. I litteraturen har det anförts att ett sådant påstående inte omedelbart kan utgöra skäl till att avbryta kontrollen utan att det kan visa sig vara nödvändigt att kvarhålla en person, som kan antas vara utlänning, i avvaktan på att det rätta förhållandet klarläggs. I annat fall skulle den inre utlänningskontrollen avsevärt försvåras. Påstår personen i fråga att han eller hon är svensk medborgare, krävs dock försiktighet från polisens sida och den tillfrågade bör ges tillfälle att ta fram underlag som stödjer påståendet.2 
  
 19.2.2Möjligheten att eftersöka och omhänderta identitetshandlingar 
  
 Enligt 9 kap. 2 § utlänningslagen får en utlänning kroppsvisiteras och dennes bagage, handresgods, handväskor och liknande undersökas i samband med en inresekontroll enligt gränskodexen, i den utsträck- ning som det är nödvändigt för att ta reda på hans eller hennes iden- titet. Detsamma får ske om utlänningens resväg till Sverige är av be- tydelse för bedömningen av rätten att resa in i och vistas här i landet. 
  
 Vid en inre utlänningskontroll är en utlänning skyldig att på begä- ran av en polisman eller tjänsteman vid Kustbevakningen överlämna pass eller andra handlingar, som visar att han eller hon har rätt att uppe- hålla sig i Sverige. Om utlänningen inte frivilligt gör detta har dock berörda myndigheter enligt dagens regelverk inte någon möjlighet att kroppsvisitera utlänningen. Inte heller finns det några möjligheter att kontrollera väskor och liknande som han eller hon kan ha med sig i syfte att hitta identitetshandlingar. 
  
 Om en utlänning ansöker om uppehållstillstånd får Migrations- verket eller Polismyndigheten enligt 9 kap. 4 § utlänningslagen ta hand om dennes pass eller andra identitetshandlingar i väntan på att han eller hon får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det. Handling- arna kan omhändertas vid inresan till Sverige eller vid ett senare till- fälle, om personen först då ansöker om uppehållstillstånd. Polismyn- digheten får enligt 10 § polislagen (1984:387) använda tvång för att 
  
 2Se Woods och Davis, Utlänningslagen med kommentarer (1 maj 2021, version 12A, JUNO), kommentaren till 9 kap. 9 § tredje stycket. 
  
 423 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 verkställa sitt beslut att omhänderta pass eller andra identitetshand- lingar i denna situation. 
  
 Enligt 9 kap. 5 § utlänningslagen får pass och andra identitetshand- lingar också omhändertas av den verkställande myndigheten, när ett beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Myndigheten får då ta hand om handlingarna till dess att beslutet kan verkställas. 
  
 Rätt att omhänderta eventuella handlingar som hittas vid en inre utlänningskontroll i andra fall än de nu nämnda föreligger inte. 
  
 19.2.3Tidigare reformförslag och uttalanden om räckvidden av bestämmelsen i 9 kap. 9 § 
  
 Verkställighet och kontroll i utlänningsärenden (SOU 1997:128) 
  
 Räckvidden av bestämmelsen i 9 kap. 9 § utlänningslagen har varit före- mål för diskussion i tidigare lagstiftningsärenden, särskilt i fråga om det som i detta betänkande benämns som selektiva kontroller. 
  
 Utredningen om verkställighet och kontroll i utlänningsärenden föreslog i sitt slutbetänkande Verkställighet och kontroll i utlännings- ärenden (SOU 1997:128) att bestämmelsen om inre utlänningskon- troll skulle förtydligas i syfte att klargöra att sådan kontroll i vissa fall får genomföras, även om det inte finns anledning att anta att utlän- ningen saknar rätt att uppehålla sig i Sverige. Så kunde vara fallet när Polismyndigheten har kontakt med utlänningen av annan anledning än för att utföra kontroll av vistelserätten, eller i samband med inresan i landet. Utredningen menade att Polismyndigheten i anslutning till inresan till Sverige borde kunna utföra vad den kallade för selektiva, icke misstankebaserade, kontroller. Därmed avsågs kontroller av det slag som tillämpas av tullen med stöd av inregränslagen (1996:701).3 
  
 En utlänning skulle enligt förslaget alltså kunna kontrolleras i an- slutning till inresan utan att det förelåg misstanke om brott mot ut- länningslagstiftningen om han eller hon t.ex. kunde hänföras till en särskild riskprofil eller om polismannen genom att använda sin intuition eller erfarenhet bedömde att personen borde kontrolleras.4 
  
 Utredningen föreslog att rekvisitet i dåvarande 5 kap. 6 § utlän- ningslagen (motsvarar i den delen i huvudsak 9 kap. 9 § i nuvarande utlänningslag) ”annars finns särskild anledning till kontroll” skulle 
  
 3Jfr prop. 1995/96:166 s. 55 ff. 
  
 Roberts 1997:128 Verkställighet och kontroll i utlänningsärenden s. 129 f. 
  
 424 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 ändras till ”annars framstår som befogat att kontrollera honom”. Regeringen instämde i utredningens förslag. I den lagrådsremiss som föregick regeringens förslag till riksdagen – Polissamarbete m.m. med anledning av Sveriges anslutning till Hodge – lämnades också för- slag om lagändring som stämde överens med utredningens förslag. 
  
 Lagrådet avstyrkte dock förslaget. Lagrådet påtalade att det av för- slaget framgick att kontroller skulle kunna utföras tämligen rutinmäs- sigt och utan restriktioner. Förslaget ansågs innebära att kontroller skulle underlåtas i undantagsfall, snarare än ske endast när det var på- kallat av någon särskild anledning. Enligt Lagrådet riskerade den före- slagna bestämmelsen att leda till att en utlänningskontroll inte sällan skulle komma till stånd på grund av personens ras, hudfärg eller främ- mande namn, som antyder etnisk tillhörighet, i situationer där polis- mannen inte skulle finna en kontroll befogad ifall personen i fråga såg ut att tillhöra befolkningsmajoriteten. Det föreslagna arrangemanget skulle då komma att, om än inte formellt så dock i praktiken, strida mot diskrimineringsförbudet i regeringsformen. Regeringen fullföljde, med hänvisning till Lagrådets kritik, inte förslaget.5 
  
 Människosmuggling och offer för människohandel (SOU 2002:69) 
  
 Anhörigkommittén uttryckte i sitt slutbetänkande Människosmugg- ling och offer för människohandel (SOU 2002:69) uppfattningen att underrättelseinformation redan med befintlig lagstiftning skulle kunna användas för ett riktat arbete med inre utlänningskontroller mot ex- empelvis människosmuggling eller annan allvarlig brottslig verksam- het. Det skulle då enligt kommitténs uppfattning inte behöva röra sig om att en viss utlänning togs ut för kontroll för att han eller hon t.ex. uppträtt på någon misstänkt sätt. Det skulle snarare förhålla sig så att det fanns anledning att med stöd av välgrundade, samman- ställda profiler göra antingen kontroll beträffande en utlänning som stämmer in på profilen och mot vilken en viss grad av misstanke bl.a. med stöd av den kunnat byggas upp, eller selektiva kontroller som riktats på grundval av den information som sammanställts i en viss profil. En sådan profil kunde innebära exempelvis att fordon från ett visst land eller med ett visst utseende togs ut för kontroll. Under- 
  
 5Se prop. 1999/2000:64 s. 69 och 252 f. 
  
 425 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 rättelseuppgifterna skulle i dessa fall enligt kommitténs uppfattning utgöra särskild anledning till kontroll. 
  
 Kommittén framhöll att sådana kontroller, för att kunna fungera som en kompensatorisk åtgärd, måste få göras nära gränsen och såg inte heller att detta skulle utgöra något problem i ett Schengenper- spektiv om samma åtgärder fick utföras överallt i landet. Kommittén ansåg dock att frågan behövde bli föremål för en särskild utredning.6 
  
 Gränskontrollag – effektivare gränskontroll (SOU 2004:110) 
  
 Gränskontrollutredningen, som tillsattes år 2003, hade i uppdrag att bedöma vissa konsekvenser av Sveriges operativa inträde i Phelps samarbetet. Utredningen skulle bl.a. göra en översyn av personkon- trollen vid yttre gräns och den inre utlänningskontrollen. 
  
 Gränskontrollutredningen uttalade i sitt betänkande Gränskon- trollag – effektivare gränskontroll (SOU 2004:110) som sin uppfatt- ning att när en inre utlänningskontroll grundas på en välgrundad ana- lys av samlade underrättelser och annan information eller på gjorda riskprofiler i det enskilda konkreta fallet är detta bara ett annat sätt att beskriva att misstankenivån når upp till nivån ”anledning att anta”. Detta var också det krav Gränskontrollutredningen föreslog skulle gälla för såväl personkontroller vid in- och utresa som under vistelse i landet; alltså anledning att anta att brott hade begåtts. I sistnämnda fall brott mot utlänningslagen eller människohandelsbrott. Kontrol- lerna skulle därmed enligt förslaget ges ett uttalat brottsbekämpande syfte. Utan att kravet ”anledning att anta att brott begåtts” förelåg skulle kontroll alltså inte få ske. Gränskontrollutredningens uppfatt- ning var att något lägre krav inte kunde komma i fråga då detta skulle leda till att bekämpningen av brott mot utlänningslagen och människo- handel skulle få en särställning som riskerade att i sig vara diskrimi- nerande.7 Gränskontrollutredningens förslag ledde inte till några författningsändringar. 
  
 I en rapport från ett tillsynsärende år 2014 (Tillsynsrapport 2014:14, Inre utlänningskontroll) redogjorde Rikspolisstyrelsen för verksam- heten rörande inre utlänningskontroller hos polisen och konstate- rade då att gränspolisenheterna vid den tiden arbetade i huvudsak 
  
 6Se SOU 2002:69 Människosmuggling och offer för människohandel s. 256 ff. 
  
 7Se SOU 2004:110 s. 424 ff. 
  
 426 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 underrättelsebaserat med inre utlänningskontroller vid arbetsplats- inspektioner, hamn- och gränskontroller med mera, vilket skedde med tillämpning av rekvisitet ”grundad anledning att anta” att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet. Poliser i yttre tjänst vidtog däremot kontroller främst i samband med förar- och fordonskon- troller och tillämpade då rekvisitet ”särskild anledning till kontroll”. 
  
 Fernandez identitet (SOU 2017:93) 
  
 Regeringen beslutade 2017 att tillsätta en utredning med uppdrag att 
  
 –i syfte att minska antalet personer vars identitet inte kan fastställas under vistelsen i Sverige – lämna förslag, som innebär att Polismyn- digheten ges utökade möjligheter att dels ta fingeravtryck i identifier- ingssyfte, dels omhänderta pass eller andra identitetshandlingar. Ut- redningen fick även i uppdrag att lämna förslag på hur missbruk av resedokument, främlingspass och uppehållstillståndskort kunde mot- verkas. Utredningen, som antog namnet Återvändandeutredningen, lämnade sina förslag i betänkandet Fernandez identitet (SOU 2017:93). 
  
 Återvändandeutredningen framförde förslag på vissa ändringar i bl.a. utlänningslagen, i syfte att möjliggöra en effektivare utlännings- kontroll. Utredningen föreslog att Polismyndigheten, vid en inre ut- länningskontroll där en utlännings identitet inte går att klarlägga, ska få ta fingeravtryck på personer över sex år och ta fotografi samt att en utlänning vid en sådan kontroll ska få medtas för utredning om hans eller hennes rätt att vistas i landet. Utredningen lämnade också förslag rörande behandlingen av de personuppgifter som skulle kom- ma att samlas in. Utredningen förde också fram vissa förslag kopp- lade till frågan om missbruk av handlingar, bl.a. rörande utfärdande av resedokument och främlingspass samt rörande sådana handlingars giltighetstid. 
  
 Av särskilt intresse här är Återvändandeutredningens förslag rör- ande eftersökning och omhändertagande av handlingar i samband med inre utlänningskontroll.8 
  
 Återvändandeutredningen konstaterade att Polismyndigheten och Kustbevakningen saknar lagstöd för att i samband med inre utlännings- kontroll eftersöka identitetshandlingar på motsvarande sätt som är möjligt vid inresekontroller. Vidare saknas en generell möjlighet att 
  
 Medina 2017 :93 s. 113 ff. 
  
 427 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 i samband med sådan kontroll omhänderta handlingar (jfr 9 kap. 4 och 5 §§ utlänningslagen). Återvändandeutredningen konstaterade att detta såklart försvårar identifieringen i de fall då personen inte själv medverkar till att klarlägga sin identitet, och också kan försvåra eller förhindra ett återvändande till hemlandet eller till ett annat land. Ut- redningen konstaterade vidare att det är viktigt att kunna känna till vilka som vistas i landet, såväl ur ett säkerhetsperspektiv som för att kunna förebygga och utreda bl.a. grov gränsöverskridande brottslig- het. Den inre utlänningskontrollen angavs vara en av de möjligheter som myndigheterna har för att kunna skaffa sig sådan kännedom. Återvändandeutredningen bedömde att det är av avgörande betydelse att myndigheterna har de verktyg som behövs för att kontrollen ska kunna bli effektiv. 
  
 Utredningen fann att flera av de skäl som ligger till grund för möj- ligheten att eftersöka och omhänderta handlingar i samband med in- resekontroller gör sig gällande även vid inre utlänningskontroll. Dessa var främst a) att motverka att identitets- och resehandlingar förstörs i syfte att missleda asylmyndigheten, b) att underlätta kontrollen av om personen redan hade vistats i ett annat land där denne redan hade fått eller kunde ha ansökt om asyl och, i förekommande fall, ett för- farande med att sända honom eller henne tillbaka till det landet samt 
  
 c)att försvåra för brottslingar att etablera sig i landet under falskt namn. Mot denna bakgrund föreslogs att motsvarande möjligheter att eftersöka handlingar skulle införas för de inre utlänningskontrol- lerna. En förutsättning skulle vara att åtgärden är nödvändig för att ta reda på utlänningens identitet och rätt till vistelse i Sverige, när denne inte efterkommer sin skyldighet att på begäran visa upp pass eller andra handlingar, som visar hans eller hennes identitet och rätt att uppehålla sig här. 
  
 Utredningen konstaterade att det var en brist att myndigheterna inte hade någon rätt att i andra situationer än de som anges i 9 kap. 4 och 5 §§ omhänderta pass och andra identitetshandlingar. För att kunna verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning behöver näm- ligen utlänningens identitet vara klarlagd. Detta innebär i regel att personen ska kunna identifieras genom identitetshandlingar. Det före- kommer dock att sådana handlingar försvinner, innan det finns ett avlägsnandebeslut som kan verkställas, och att det på goda grunder kan antas att utlänningen själv förstört eller avhänt sig handlingen. Detta medför regelmässigt en fördröjning av verkställigheten, ibland 
  
 428 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 under avsevärd tid, och stora kostnader för staten. Att få fram nya resehandlingar kräver i regel stora arbetsinsatser. Om nya handlingar inte kan anskaffas, behövs det ofta en eskorterad resa för att verk- ställa ett avlägsnandebeslut och förhandlingar med mottagarlandet för att detta ska ta emot utlänningen. I vissa fall kan verkställigheten helt omöjliggöras. 
  
 Återvändandeutredningen konstaterade att regeringen hade fram- hållit att det var angeläget att kunna arbeta effektivare med återvän- dandeärenden och att myndigheterna får de verktyg som behövs för detta. Utredningen bedömde sammantaget att Polismyndigheten och Kustbevakningen därför bör få en möjlighet att omhänderta en utlän- nings pass eller andra identitetshandlingar även i samband med en inre utlänningskontroll, när denne vistas i landet utan uppehållstill- stånd och det inte framkommer att han eller hon har rätt att vistas här på någon annan grund än att han eller hon har ansökt om uppe- hållstillstånd (t.ex. på grund av en giltig visering eller uppehållsrätt). 
  
 Återvändandeutredningen föreslog därför att det skulle införas en ny bestämmelse i 9 kap. utlänningslagen av innebörden att Polismyn- digheten eller Kustbevakningen, om det i samband med en kontroll enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen inte kan klarläggas att utlänningen har rätt att vistas i Sverige eller om det råder oklarhet om utlänningens iden- titet, bör få ta hand om utlänningens pass eller andra identitetshand- lingar i väntan på att utlänningen får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det. Om det senare skulle framkomma att utlänningen har uppehållstillstånd i Sverige eller har rätt att vistas i landet på en annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, skulle handlingarna enligt förslaget återlämnas till honom eller henne, om inte särskilda skäl talar mot det. 
  
 De föreslagna åtgärderna kunde enligt utredningens bedömning förväntas underlätta verkställigheten av avlägsnandebeslut genom att minska antalet fall då nya identitets- och resehandlingar måste inför- skaffas. Detta förväntades i sin tur medföra såväl kortare handlägg- ningstider för verkställighetsärenden som betydande kostnadsbespar- ingar. 
  
 En del av de av utredningen framförda förslagen har lett till lag- ändringar som trätt i kraft den 1 juli 2021. Ändringarna har bl.a. med- fört att Migrationsverket och Polismyndigheten har fått möjlighet att vid en inre utlänningskontroll fotografera en utlänning samt ta hans eller hennes fingeravtryck (9 kap. 8 § första stycket 4 utlännings- 
  
 429 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 lagen). Vidare har vissa nya bestämmelser rörande resedokument och främlingspass införts. Förslagen som avsåg eftersökning och omhän- dertagande av dokument har dock inte lett till någon ändrad lagstift- ning. Förslagen bereds för närvarande fortsatt i Regeringskansliet. 
  
 19.3Myndigheternas behov 
  
 19.3.1Polismyndigheten 
  
 Polismyndigheten ser ett behov av att effektivisera möjligheterna till kontroll av vistelserätten. I dag kontrolleras rätten till inresa, och där- igenom rätten till vistelse, i första hand vid de yttre gränskontrollerna och vid de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns. Dessa återinförda gränskontroller vid inre gräns har visat sig vara ett viktigt verktyg både i den verksamhet som syftar till att kontrollera personers rätt till vistelse i landet och i den brottsbekämpande verk- samheten. Statistiken från gjorda kontroller visar att den Phelps interna trafiken innehåller ett visst, inte obetydligt, flöde av personer som saknar rätt att vistas i Schengenområdet eller i Sverige. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns kan i viss mån antas ha påverkat behovet av att utföra inre utlänningskontroller, främst utifrån att de kan förmodas ha en avskräckande effekt på irreguljär migration och illegala gränspassager. Polismyndigheten ser dock ett behov av att få bättre förutsättningar att utföra inre utlän- ningskontroller – ett behov som skulle öka markant om de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns upphörde. 
  
 De inre utlänningskontrollerna enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen anses inte utgöra ett tillräckligt effektivt verktyg så som regelverket i dag är utformat. Skälet till detta är bl.a. att Polismyndigheten saknar relevanta befogenheter i samband med kontrollerna och att kontroller endast får göras om det finns grundad anledning att anta att utlän- ningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller det annars finns särskild anledning till kontroll. De angivna förutsättningarna för att utföra inre utlänningskontroller bedöms hindra mer selektiva kon- troller och stickprovskontroller. 
  
 Polismyndigheten ser ett behov av att ha befogenhet att kunna stoppa och kontrollera inte bara enstaka personer baserat på miss- tanke utan även ett antal individer i t.ex. ett passagerarflöde i ankom- mande eller avgående trafik från andra Schengenländer där flighten 
  
 430 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 bedömts vara en s.k. riskflight. Detta i syfte att i gränsnära områden få till en effektivare kontroll av rätten till vistelse. Kontrollerna skulle bidra till att minska illegala vistelser inom landet, men i förlängningen även kunna bidra till att förebygga, förhindra och upptäcka samt ut- reda och lagföra gränsöverskridande brottslighet. 
  
 Polismyndigheten har även ett behov av att – i syfte att bekämpa olovlig vistelse – ha tillgång till en lagreglering som stödjer stickprovs- kontroller i gränsnära områden. Dessa bör utföras systematiskt, i be- tydelsen att de bör utföras utifrån väl definierade begränsningar av på vilket sätt och i vilken omfattning kontroller får ske. Genom stick- provskontrollerna skulle Polismyndigheten kunna upptäcka nya möns- ter och trender samt ges möjlighet att verifiera eller falsifiera antag- anden som ligger till grund för inre utlänningskontroller som bygger på underrättelser och framarbetade profiler. Genom detta skulle kon- trollerna av vistelserätten effektiviseras. Kontrollerna skulle även som en biprodukt kunna bidra med underlag till brottsbekämpningen. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns visar att effektiviteten av kontrollverksamheten påtagligt har höjts när mer selektiva kontroller och stickprovskontroller har kunnat genomföras. Sådana gränskontroller utförs dock inte regelmässigt vid alla de platser där polisen har rätt att genomföra dem utan andelen personer som kontrolleras och hur kontrollerna genomförs varierar, till skillnad från vad som gäller vid de yttre gränskontrollerna. 
  
 Polismyndigheten genomför en kontinuerlig riskanalys och bedöm- ning av situationen vid de inre gränserna mot andra Schengenstater för att möta hoten mot den allmänna ordningen och den inre säker- heten. Det är med stöd av en sådan analys som Polismyndigheten av- gör vilka platser som ska omfattas av den tillfälligt återinförda gräns- kontrollen vid inre gräns. Därefter är det Polismyndighetens regioner som planerar när och hur kontrollerna ska genomföras. Ett tydligt resultat med hög träffprocent vid genomförande av kontrollerna har uppnåtts. 
  
 I den situationen att de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns åter upphävs ser Polismyndigheten därmed ett behov av mot- svarande möjligheter att arbeta selektivt och med stickprovskontroller för att kontrollen över vilka personer som befinner sig i landet ska kunna fortsätta att vara effektiv. 
  
 Som framgår av den delen av behovsbeskrivningen som rör möj- ligheterna till kamerabevakning kan ett intensifierat arbete med inre 
  
 431 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 utlänningskontroller också utgöra ett betydelsefullt verktyg i kampen mot det växande problemet med illegal arbetskraft (se avsnitt 11.3.1). 
  
 Polismyndigheten har också framfört ett behov av att vid sådana stickprovskontroller eller selektiva kontroller – liksom vid de inre utlänningskontroller som sker enligt nuvarande lagstiftning – ha be- fogenhet att genomföra husrannsakan i fordon, genomsöka bagage och kroppsvisitera personer för att eftersöka uppgifter och identitets- handlingar som är av relevans för kontrollen av vistelserätten. Det har också framförts ett behov av att det vid en inre utlänningskontroll ges möjlighet att omhänderta handlingar. 
  
 Nu nämnda behov är tidigare framförda till Återvändandeutred- ningen och utredda, se Återvändandeutredningens betänkande Klar- lagd identitet (SOU 2017:93). Återvändandeutredningens förslag i dessa delar har dock ännu inte lett till några författningsändringar. Förslagen bereds för närvarande fortsatt i Regeringskansliet. Enligt Polismyndigheten kvarstår behoven i hela landet och det anges vara angeläget att ändringar kommer till stånd. 
  
 Polismyndigheten har framfört att utökade befogenheter av nu redovisat slag skulle medföra flera vinster. Förutom att effektivisera de inre utlänningskontrollerna skulle det också bidra till att fler identitets- dokument framkommer och fler identiteter kan klarläggas, vilket i sin tur skulle effektivisera polisens arbete med verkställighet av av- visnings- och utvisningsbeslut. 
  
 I dag läggs stora resurser på att fastställa identiteten av en utlän- ning som fått ett avlägsnandebeslut9. För att kunna verkställa det beslutet måste man i de allra flesta fall få fram identiteten samt en identitetshandling (oftast en passhandling). Polismyndigheten förut- ser också att nämnda befogenheter skulle kunna bidra till den brotts- utredande verksamheten, t.ex. skulle hälerier och tillgreppsbrott, som kan vara vanligt förekommande i de gränsnära områdena, kunna upp- dagas. 
  
 19.3.2Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningen ska enligt 9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen medverka i Polismyndighetens verksamhet med inre utlänningskon- troller genom kontroll av och i anslutning till sjötrafiken. Kustbevak- 
  
 9Med avlägsnandebeslut avses här beslut om avvisning, utvisning och överföring. 
  
 432 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 ningen får utföra dessa kontroller på personer i sjötrafiken. Att kon- trollerna även kan ske i anslutning till sjötrafiken innebär att myn- digheten kan utföra kontroller exempelvis när en båt påträffas för ankar eller där de personer som ska kontrolleras befinner sig i land på en ö, i en hamn eller vistas ombord på ett fartyg eller en båt eller i direkt anslutning till en hamn. Situationen ska dock vara sådan att det typiskt sett finns ett samband med sjötrafiken och det ska framstå som mer naturligt att myndigheten agerar som ett led i sin övervakning av sjötrafiken än att polisen tillkallas för att genomföra kontrollen.10 Även i annat fall får Kustbevakningen biträda Polismyndigheten vid inre utlänningskontroll, dvs. oavsett var en sådan kontroll äger rum (9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen). 
  
 Om det vid en kontroll som Kustbevakningen utför uppstår fråge- tecken kring den kontrollerade personens identitet eller rätt till vis- telse överlämnas ärendet till Polismyndigheten. 
  
 Kustbevakningen ska således medverka i Polismyndighetens kon- trollverksamhet genom att utföra inre utlänningskontroller av och i anslutning till sjötrafiken, vilket innefattar vissa områden som här benämns som gränsnära områden. I den mån förutsättningarna för de inre utlänningskontrollerna ändras eller Polismyndigheten ges ut- ökade befogenheter i samband med sådana kontroller är det viktigt att överväga om motsvarande behov finns gällande Kustbevakningen. Detta för att Kustbevakningen även fortsättningsvis ska kunna effek- tivt medverka i Polismyndighetens kontrollverksamhet genom kon- troll av och i anslutning till sjötrafiken. 
  
 19.4Utredningens bedömningar och överväganden 
  
 19.4.1Räckvidden av 9 kap. 9 § utlänningslagen 
  
 I avsnitt 19.2 har vi redogjort närmare för hur bestämmelsen i 9 kap. 9 § utlänningslagen tolkas och tillämpas. Av den redogörelsen fram- går att varken lagtexten i sig eller dess förarbeten ger någon klar väg- ledning i fråga om vad som menas med rekvisiten grundad anledning att anta eller särskild anledning till kontroll. Som framgått tycks det inte heller i övrigt råda någon enighet kring innebörden av de rekvisit 
  
 10Prop. 1999/2000:64 s. 180 f. 
  
 433 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 som formulerar förutsättningarna för att vidta en inre utlännings- kontroll. 
  
 Vad gäller rekvisitet ”annars finns särskild anledning till kontroll” har bestämmelsen i denna del kommit att tillämpas i första hand för att utföra inre utlänningskontroller i situationer där polisen av andra skäl kontrollerar en person, t.ex. i samband med trafikkontroller eller frihetsberövanden. Att det förhåller sig så framgår bl.a. av Rikspolis- styrelsens föreskrifter och allmänna råd. En sådan tillämpning har också ett visst, om än vagt, stöd i förarbetena till bestämmelsen. 
  
 När det gäller möjligheten att med stöd av 9 kap. 9 § utlännings- lagen utföra det vi i detta betänkande kallar för selektiva kontroller finns det skäl att göra skillnad på sådana selektiva kontroller som grundar sig på en särskild individbaserad riskprofil och sådana som sker på grundval av andra profiler, t.ex. baserade på fordon av ett visst slag eller från ett visst land, vissa högrisklinjer i färje- eller flyg- trafiken (risktransporter), eller underrättelser och allmän erfarenhet om exempelvis vid vilka tider och platser förekomsten av intressanta kontrollobjekt är särskilt hög. 
  
 I det förstnämnda fallet kan exempelvis en välgrundad profil Wilkins rad på underrättelser motivera en kontroll av en person som stäm- mer in på profilen. Profilen kan då i sig, eller tillsammans med andra omständigheter, medföra att det finns grundad anledning att anta att personen saknar vistelserätt i landet. Kontrollen är selektiv i bemärk- elsen att urvalet sker utifrån en viss bestämd krets av personer och kan träffa alla som stämmer in på profilen oavsett personens bete- ende i övrigt. 
  
 Den nu diskuterade typen av kontroller är enligt vår uppfattning möjliga redan med stöd av befintlig lagstiftning (grundad anledning att anta). Att lagstiftningen också tillämpas på det sättet framgår av 5 § andra stycket Rikspolisstyrelsens ovan nämnda föreskrifter och allmänna råd och av vad som framkommit i den tidigare nämnda till- synsrapporten. Av rapporten framgår också att denna typ av kontroll- metod använts just i vissa gränsnära områden. 
  
 Inre utlänningskontroller kan således redan i dag användas i gräns- nära områden, precis som i övriga delar av landet, för att i viss mån kompensera frånvaron av gränskontroller vid den inre gränsen. Även om det kan förutsättas att de profiler myndigheterna gör sitt urval ifrån i gränsnära områden kan bygga på andra kriterier än på andra platser i landet är syftet med kontrollen att kontrollera rätten till 
  
 434 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 vistelse och förutsättningarna för kontroll är desamma som i övriga landet. Kontrollerna kan därför inte anses stå i strid med principen om fri rörlighet eller förbudet mot gränskontroll. 
  
 Den andra typen av selektiva kontroller som vi avser här är de där urvalet sker på grundval av mer allmänt hållna kriterier relaterade till tid och plats, risktransporter eller liknande. Sådana kontroller förut- sätter inte alltid att varje person eller transportmedel som tas ut för kontroll närmare stämmer in på någon viss profil utan kan utföras mer slumpmässigt inom ramen för de uppsatta kriterierna (selektiva stickprovskontroller). Kontrollerna är dock inte helt slumpmässiga och måste alltid baseras på faktiska omständigheter. Det kan vara fråga om att en myndighet har information om att det förekommer irreguljär migration, exempelvis att det sker transporter av personer som avser att arbeta i landet utan vederbörliga tillstånd, vid vissa tid- punkter på en viss plats. Kontroller kan då utföras på samtliga, eller en del av de personer som passerar platsen vid den aktuella tiden. Det kan också vara fråga om att underrättelser tyder på att människo- smuggling i stor utsträckning sker i mindre lastbilar registrerade i något visst land. Samtliga, eller en del, av de fordon som passar in på informationen som passerar platsen kan då tas ut för genomförande av kontroll. 
  
 Denna typ av selektiva kontroller och selektiva stickprovskontroller är enligt utredningens bedömning inte möjliga att utföra med stöd av 
  
 9kap. 9 § utlänningslagen enligt dagens regelverk. Att säga att under- rättelseinformation av det slaget skulle utgöra särskild anledning till kontroll framstår som en allt för extensiv tolkning av bestämmelsen. Representanter för Polismyndigheten har till utredningen framfört att bestämmelsen också i den operativa verksamheten tolkas så att selektiva kontroller av detta slag inte är förenliga med dagens regel- verk. I den mån underrättelseuppgifter och annan information utgör underlag för inre utlänningskontroller förutsätts alltså i dag att infor- mationen är mer individkopplad och ger grundad anledning att anta att just den kontrollerade individen saknar rätt att uppehålla sig i landet, t.ex. genom att passa in på en viss profil. 
  
 435 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 19.4.2Reformbehovet 
  
 Utredningens bedömning: Den av utredningen gjorda kartlägg- ningen och behovsanalysen visar att det finns ett behov av utvid- gade möjligheter att utföra inre utlänningskontroller i gränsnära områden, liksom ett behov av att i samband med sådana kontroller ha utvidgade befogenheter i fråga om att eftersöka och omhänderta identitetshandlingar. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Som tidigare anförts har Sverige sedan november 2015 efter beslut av regeringen haft en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gränserna, dvs. vid gränsen mellan Sverige och andra Schengenländer. Regeringen har således bedömt att andra åtgärder inte är tillräckliga för att säkerställa den allmänna ordningen och den inre säkerheten i Sverige. Gränskontrollerna har under senare år bedömts kunna bidra bl.a. till att upptäcka hot från potentiella gärningsmän och förhindra terrorattentat. I dag utförs alltså gränskontroller i enlighet med EU:s gränskodex även vid ett flertal inre gränser. 
  
 Återinförandet av gränskontroller vid den inre gränsen är avsett att vara tillfälligt och medlemsländerna har av Europeiska kommis- sionen uppmanats att ge företräde åt intensifierade polisiära åtgärder enligt inhemsk rätt även i gränsområden, framför att införa eller för- länga sådana kontroller (se mer om dessa rekommendationer i av- snitt 3.5). I Sverige har regeringen och Polismyndigheten dock inte funnit sig ha några tillräckligt goda alternativa verktyg för att anse det godtagbart att upphöra med de tillfälligt återinförda gränskontrol- lerna vid inre gräns. 
  
 Regeringen har i utredningsdirektiven gett uttryck för att de senaste årens erfarenheter talar för att Polismyndigheten inte har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden. Att det förhåller sig så i fråga om möjligheterna till kontroll av utlänningars vistelse- rätt framgår också av den kartläggning som utredningen gjort. 
  
 Enligt Polismyndighetens riskbedömningar som redovisats i tidi- gare avsnitt fortsätter de irreguljära rörelserna in över Phelps områdets yttre gränser alltjämt, främst till Grekland, Italien och Spanien, och så gör även de sekundära rörelserna inom området. 
  
 436 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Dessa sekundära rörelser har bl.a. Sverige som destinationsland, men Sverige anges också utgöra ett transitland i flödet av irreguljär migra- tion. Sammantaget gör Polismyndigheten bedömningen att utfallet av genomförda kontroller visar att ett stort antal irreguljära migranter, människosmugglare och personer i särskilt utsatta grupper, men även återvändande utländska stridande från krigsdrabbade områden, har goda möjligheter att ta sig till Sverige utan att riskera att upptäckas. 
  
 Statistik från de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns de senaste åren visar också att kontrollerna leder till ett relativt stort antal åtgärder, framför allt bestående i nekad inresa. Under perioden 1  
 maj–20 
  oktober 2019 rapporterades 3 103 åtgärder avse- ende nekad inresa och under perioden november  
 2019–april 
  2020 var siffran 1 942 (se avsnitt 12.7). 
  
 Det förekommer alltså ett mer eller mindre konstant flöde in i Sverige via de Schengeninterna gränserna av personer som saknar rätt att resa in i och vistas här. Här kan också påpekas att de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns endast utförs på en del platser i landet och inte träffar samtliga resenärer på samma sätt som de yttre gränskontrollerna. Det kan därför antas att det finns ett för- hållandevis stort mörkertal gällande olovliga gränspassager. Det är dock i princip omöjligt att uppskatta hur stort mörkertalet är. 
  
 Det framgår vidare av Polismyndighetens statistik rörande verk- ställighetsärenden att antalet ärenden med efterlysta personer, alltså personer som har fått ett avvisnings- eller utvisningsbeslut men undan- drar sig verkställighet, ligger på runt 12 000 ärenden. 
  
 För det fall att de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns skulle upphöra återstår i huvudsak gränskontrollerna vid yttre gräns och de inre utlänningskontrollerna som verktyg i arbetet med att kontrollera utländska medborgares rätt att vistas i Sverige. 
  
 Som även Återvändandeutredningen lyfte fram kan en intensifierad verksamhet med inre utlänningskontroller fungera som en kompen- satorisk åtgärd i avsaknad av gränskontroll vid den inre gränsen. De inre utlänningskontrollerna är i dagsläget viktiga för att kunna upp- rätthålla efterlevnaden av reglerna för rätten till vistelse i landet. De inre utlänningskontrollerna kan vidare i förlängningen medverka till att förhindra, bekämpa eller avslöja terrorism eller annan grov brottslig- het, t.ex. grova våldsbrott, ekonomisk brottslighet, narkotikabrotts- lighet, prostitution eller människohandel. Sådan brottslighet eller verksamhet har inte sällan förgreningar utomlands. Av de rapporter 
  
 437 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 som ligger till grund för den lägesbild som beskrivits i avsnitt 12 fram- går också att personer som saknar rätt att uppehålla sig i landet i stor utsträckning på olika sätt involveras i eller faller offer för organiserad kriminalitet. 
  
 Som vi även nämnt tidigare och som framgår av den redovisade lägesbilden medför den organiserade brottsligheten inte bara konse- kvenser för enskilda drabbade individer utan påverkar olika delar av samhällssystemet i stort. Ett område som drabbas är arbetsmarknaden. Det framgår att det förekommer människohandel för tvångsarbete, liksom handel och fusk med bl.a. arbetstillstånd. Polismyndigheten har uppgett att det förekommer mer eller mindre organiserad trafik in i landet med personer som har för avsikt att arbeta och uppehålla sig i landet utan erforderliga tillstånd. Sådan verksamhet skadar inte bara den enskilde individen som tvingas till arbete under dåliga och olagliga förhållanden, utan bidrar också till en snedvriden konkurrens och utgör således ett hot mot den legala arbetsmarknaden. 
  
 Regeringen har under senare tid vidtagit flera åtgärder och lag- ändringar i syfte att försvåra för kriminella aktörer att få fäste på den svenska arbetsmarknaden. Exempelvis har Polismyndigheten fått större befogenheter att kontrollera att arbetsgivare inte har anställda som saknar rätt att vistas eller arbete i Sverige i branscher där proble- men med illegal arbetskraft är stora (9 kap.  
 14–16 
  §§ utlänningslagen). Vidare har det nya brottet människoexploatering införts för att stärka det straffrättsliga skyddet mot exploatering av personer i arbete (se 4 kap. 1 b § brottsbalken). Regeringen har också tidigare gett i upp- drag åt ett antal myndigheter, däribland Migrationsverket, Polismyn- digheten och Skatteverket, att under  
 2018–2020 
  tillsammans utveckla arbetssätt för myndighetsgemensamma kontroller för att stoppa fusk, regelöverträdelser och brottslighet i arbetslivet. 
  
 En utredning är vidare tillsatt att genomföra en omfattande över- syn av regelverket för arbetskraftsinvandring. Utredningen har fokus på åtgärder för att motverka missbruk, bl.a. kopplat till handel med arbetstillstånd och organiserat missbruk av reglerna för arbetskrafts- invandring. Uppdraget ska slutredovisas i november 2021.11 Arbetet mot arbetslivskriminalitet har således varit och är fortsatt prioriterat. 
  
 Ett viktigt verktyg i arbetet med att bekämpa arbetslivskriminali- tet är de arbetsplatsinspektioner med inre utlänningskontroller som 
  
 11Kommittédirektiv 2020:8. Åtgärder för att attrahera internationell kompetens och motverka utnyttjande av arbetskraftsinvandrare. 
  
 438 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Polismyndigheten har rätt att genomföra. Det är visserligen inte alltid så att den som saknar arbetstillstånd också saknar rätt att vistas här i landet. Det är inte heller alltid så att den som vid en arbetsplats- inspektion visar sig sakna vistelserätt och arbetstillstånd saknat sådan rätt redan vid inresan. Det är dock Polismyndighetens erfarenhet att det förekommer, mer eller mindre organiserat, att personer reser in i landet enbart i syfte att arbeta här utan de tillstånd som krävs. De saknar andra, legitima syften att uppehålla sig här samt visering eller uppehållstillstånd alternativt uppehållsrätt. Redan vid inresan saknar dessa personer således rätt till vistelse. Det har exempelvis framkom- mit att kan det finnas platser i närheten av t.ex. flygplatser och hamnar som fungerar som  
 pick-up 
  platser för illegal arbetskraft. 
  
 Utredningens uppfattning är mot den bakgrunden att en intensi- fierad kontrollverksamhet i anslutning till gränsen även skulle kunna ha en störande påverkan på arbetslivskriminaliteten. 
  
 Vid utökade inre utlänningskontroller kan myndigheterna också, vilket även Polismyndigheten fört fram, få information som kan vara till nytta i underrättelseverksamheten och vid olika former av spaning som polisen utför. Risken för kontroll kan också medföra att intresset för den brottsliga verksamheten dämpas.12 Att ha kontroll över vilka som vistas inom landets territorium är alltså inte endast ett viktigt verktyg för att upprätthålla reglerna för tillåten vistelse i landet, utan också av stor vikt i kampen mot den organiserade brottsligheten. 
  
 Som tidigare framgått förutsätter bestämmelsen i 9 kap. 9 § utlän- ningslagen att det finns grundad anledning att anta att en viss person saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller att det annars finns sär- skild anledning till kontroll. Dessa förutsättningar är inte i första hand anpassade för en underrättelsestyrd kontrollverksamhet i gränsområ- den, även om profilbaserade kontroller kan ske i viss utsträckning (se vad som anförts om detta i avsnitt 19.4.1). Det kan därför antas att det relativt stora flödet in i landet av personer utan rätt till vistelse här inte kan fångas upp med hjälp av sådana kontroller så som lag- stiftningen är utformad i dag. Av utredningens kartläggning framgår att erfarenheter från gränskontrollverksamheten visar att underrättelse- baserade selektiva kontroller i gränsnära områden hade kunnat utgöra ett mycket effektivt verktyg även för kontroll av vistelserätten, men att sådana kontroller inte har stöd i dagens regelverk i den utsträck- ning som krävs. 
  
 12Jfr SOU 2017:93 s. 82. 
  
 439 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 På samma sätt som utredningen uppfattat att arbetet med de till- fälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns är underrättelse- styrt, skulle underrättelseinformation i ett reformerat system kunna användas i större utsträckning för ett riktat arbete med inre utlännings- kontroller för att t.ex. förhindra olovliga sekundära förflyttningar. 
  
 Med beaktande av att de gränsnära områdena ansluter till gräns- övergångar och de flöden som därmed förekommer i dessa områden kan polisiära åtgärder där förväntas vara särskilt effektiva och kan också utföras med större träffsäkerhet än på andra platser inne i landet. Det framförda behovet av utökade möjligheter till selektiva kontroller framstår därmed som särskilt befogat i sådana områden. 
  
 Utredningen bedömer sammantaget att det nu finns skäl att föreslå en utvidgning av förutsättningarna för att genomföra inre utlännings- kontroller i gränsnära områden på ett sådant sätt att fler selektiva kontroller möjliggörs. Ett sådant förslag ligger också väl i linje med kommissionens rekommendationer om intensifierade poliskontroller (jfr avsnitt 3.5). För att kontrollverksamheten ska kunna bli effektiv bör kontrollrätten åtföljas av utökade befogenheter att eftersöka och omhänderta identitetshandlingar. 
  
 Om någon utvidgning av möjligheterna till kontroll i de gränsnära områdena inte genomförs ser utredningen en överhängande risk för att myndigheterna i betydande utsträckning förlorar kontrollen över vilka som befinner sig i landet, vilket kan innebära allvarliga konse- kvenser för landets allmänna ordning och inre säkerhet. 
  
 I dagsläget torde behovet av ett intensifierat arbete med inre ut- länningskontroller i gränsnära områden vara i viss mån begränsat med anledning av de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns som nu sker. Eftersom dessa kontroller inte utförs vid alla inre gränser eller med samma systematik som gränskontrollerna vid yttre gräns kan man dock utgå från att de gränsnära områdena utgör områden där en mer intensiv kontrollverksamhet från Polismyndigheten redan i dag skulle kunna ha en god effekt. Förutsatt att dessa inre gräns- kontroller helt upphör bedöms möjligheten till en mer effektiv kon- trollverksamhet vara absolut nödvändig. 
  
 Tillsammans med de övriga förslag som utredningen för fram i fråga om möjligheterna till att använda kamerabevakning (se avsnitt 15.5 och 17.3) och i fråga om utökade möjligheter att göra ingripanden i brottsförebyggande syfte (se avsnitt 20.5) i gränsnära områden kom- mer de kontroller som nu föreslås kunna bidra till att minska behovet 
  
 440 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 av att ha gränskontroller vid den inre gränsen. Utredningens närmare överväganden och hur förutsättningarna för kontrollerna ska utformas behandlas i de följande avsnitten. 
  
 En stor del av de behov som lyfts fram av Polismyndigheten är behov som gäller för hela landet. Utredningens uppdrag är begränsat till att gälla den verksamhet som bedrivs i gränsnära områden. Våra överväganden kommer därför inte att röra förutsättningarna för eller myndigheternas befogenheter vid inre utlänningskontroller som ge- nomförs i övriga landet. 
  
 19.4.3Förutsättningarna för att kontrollera vistelserätt 
  
 Utredningens förslag: Förutsättningarna för att utföra kontroll av utlänningars vistelserätt i gränsnära områden ska utvidgas. Det ska införas en bestämmelse i den nya lagen som innebär att en polis- man eller kustbevakningstjänsteman får vidta kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716) i ett gränsnära område, även när det finns anledning att anta att kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. Det ska vara fråga om en selektiv kontroll grundad på faktiska omständigheter som talar för att det typiskt sett föreligger en förhöjd risk för vistelse i strid med gällande regelverk. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Förutsättningar för kontroll 
  
 I ett antal länder i Europa finns det krav på att alla som befinner sig i landet ska inneha en legitimationshandling. I flera länder har polisiära myndigheter också rätt att under vissa förhållanden göra identitets- kontroller på var och en, för att kontrollera att personen innehar före- skrivna handlingar, kontrollera vistelserätt eller för att förhindra brott mot den allmänna ordningen. Som tidigare redovisats har också ett antal Schengenländer infört särskilda möjligheter att göra identitets- kontroller i gränsnära områden. 
  
 I svensk rätt finns ingen reglerad skyldighet att inneha eller bära med sig legitimationshandling eller annan handling vare sig för svenska 
  
 441 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 eller utländska medborgare. Polisen har inte heller någon rätt att göra identitetskontroller på vem som helst utan sådana kontroller får en- dast ske i situationer som anges särskilt i lag. Att som i vissa andra länder, däribland Frankrike, införa en reglering som innebär att var och en får kontrolleras i syfte att fastställa identitet och kontrollera rätten till vistelse utan att någon direkt anledning till kontroll före- ligger framstår därför som främmande för svensk rätt. Detta gäller även om regleringen skulle begränsas till endast gränsnära områden. 
  
 Den uppfattning utredningen fått är att helt slumpmässiga inre utlänningskontroller i huvudsak skulle tjäna syftet att samla in infor- mation till underrättelseverksamheten och därutöver i viss begränsad mån bidra till att upptäcka olovlig vistelse. En viss preventiv effekt kan såklart förväntas följa av sådana kontroller, möjligen i något större utsträckning i gränsnära områden än annars. Helt slumpmässiga kon- troller riskerar dock att i praktiken tillämpas på ett sätt som kan strida mot diskrimineringsförbudet i regeringsformen och därutöver stå i strid med principen om den fria rörligheten av personer. Sam- mantaget framstår inte ett införande av rätten att utföra helt slump- mässiga kontroller som motiverad. Sådana kontroller bör således inte heller framöver vara tillåtna. Dessa helt slumpmässiga kontroller ska dock inte blandas samman med vad utredningen benämnt som selek- tiva stickprovskontroller (jfr avsnitt 19.4.1). Denna senare typ av kon- troll innehåller ett mått av slumpmässighet, men måste alltid grundas på en bedömning av faktiska omständigheter. 
  
 Som vi tidigare har konstaterat visar erfarenheter från gränskon- trollverksamheten att underrättelsebaserade selektiva kontroller i gränsnära områden hade kunnat utgöra ett mycket effektivt verktyg även för kontroll av vistelserätten. Det är i första hand ett sådant underrättelsestyrt arbete som vi vill möjliggöra med en utvidgning av kontrollmöjligheterna. Avsikten är alltså att utvidga möjligheten att göra selektiva kontroller och att därigenom möjliggöra även selektiva stickprovskontroller. Att kontrollerna aldrig får utföras systematiskt är en följd av  
 EU-rätten 
  och detta föreslås framgå genom ett i den nya lagen intaget förbud mot sådana kontroller (se nedan). 
  
 Kontroller ska inte få ske helt slumpmässigt och inte heller få vidtas på grundval av allmänna spekulationer eller antaganden. I stället måste dessa grundas på faktiska omständigheter, t.ex. källinforma- tion eller underrättelser, som visar att det typiskt sett föreligger en förhöjd risk för vistelse i strid med gällande regelverk och därför 
  
 442 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 finns ett behov av att genomföra kontroller. Det kan här vara fråga om olika typer av information. Det kan röra sig om underrättelser som tagits fram inom den egna myndigheten, men det kan också vara underrättelser från andra myndigheter i Sverige eller i utlandet. Det 
  
 viavser här är inte sådana specifika underrättelser som tar sikte på en enskild individ utan snarare information eller kunskap om mönster eller trender avseende exempelvis irreguljär migration. Sådan infor- mation kan exempelvis bygga på statistik från tidigare kontrollverk- samhet eller annan inhämtad information som under viss tid bearbe- tats och analyserats och utmynnat i exempelvis en riskprofil. Det kan röra sig om en sammanställning av olika kriterier, metoder eller för- hållanden rörande någon viss företeelse. 
  
 Det kan också förekomma att det kommer tips eller liknande från allmänheten. För att sådan information ska kunna ligga till grund för en kontroll måste informationen dock på något sätt ha behandlats, bearbetats eller på annat sätt kontrollerats mot bakgrund av myndig- hetens samlade kunskap och erfarenhet. Kontroller kan också baseras på mer allmän polisiär kunskap och erfarenhet hos den enskilde tjänste- mannen. Inte heller i sådana fall får det dock vara fråga om några allmänna spekulationer eller antaganden. 
  
 Att kontrollerna ska vara selektiva innebär således att det ska vara fråga om kontroller som riktar sig mot en viss bestämd krets av per- soner eller transportmedel. Som exempel kan ges den situationen att statistik från tidigare kontrollverksamhet visar att det vid vissa tid- punkter på en viss plats föreligger en förhöjd risk för förekomsten av irreguljär migration, t.ex. sekundära rörelser på en viss riskflight eller annan risktransport, eller för transporter av personer som avser att arbeta i landet utan vederbörliga tillstånd. I en sådan situation kan kontroller utföras med stöd av den nya bestämmelsen mot samtliga eller en del, av de personer som passerar platsen under den aktuella tidrymden utan att någon ytterligare omständighet föreligger som pekar på att den kontrollerade personen skulle befinna sig här olov- ligen. Det kan också vara så att välgrundade underrättelser tyder på att mindre lastbilar registrerade i något visst land, eller fordon från en viss firma i stor utsträckning är involverade i transport av illegal arbetskraft in i landet eller i människosmuggling. I en sådan situation kan riktade insatser göras och samtliga, eller en del, av de fordon som passar in på informationen och som passerar platsen tas ut för ge- nomförande av kontroll. Detta kan då ske utan att en konkret miss- 
  
 443 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 tanke kan riktas mot var och en av de personer som befinner sig i fordonen. 
  
 Det kan också vara fråga om en enskild situation där en polisman eller kustbevakningstjänsteman gör iakttagelser av en eller flera per- soners agerande på platsen, som på grundval av allmän information om omständigheterna på där och tjänstemannens samlade erfaren- heter, ger skäl att misstänka förekomsten av olovlig vistelse utan att det föreligger grundad anledning att anta att så är fallet. 
  
 Denna typ av selektiva kontroller förutsätter alltså inte alltid att varje person eller fordon som tas ut för kontroll stämmer in på någon viss mer individspecifik profil utan det kan räcka att ett fordon eller en person befinner sig på en viss plats vid ett visst tillfälle. Kontrol- lerna kan således utföras i viss mån slumpmässigt inom ramen för de kriterier som ligger till grund för kontrollen och utgör då selektiva stickprovskontroller. Uttrycket ”utlänningar” i den föreslagna bestäm- melsen är också avsett att understryka att bestämmelsen inte inne- fattar något krav på att det ska vara fråga om någon bedömning på individnivå. 
  
 Utredningen har övervägt om något av rekvisiten grundad anled- ning att anta eller särskild anledning till kontroll skulle kunna ges en vidare innebörd i gränsnära områden och tillämpningsområdet för bestämmelsen på det sättet utvidgas. Exempelvis skulle det i den nya lagen kunna anges att kontroller får ske när det finns grundad anled- ning att anta att kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. Eftersom vi tidigare redovisat vår ståndpunkt att det med stöd av rekvisitet grun- dad anledning att anta i 9 kap. 9 § i dag går att göra vissa profilbase- rade, selektiva kontroller, hade detta alternativ kunnat ligga nära till hands. Ett annat alternativ skulle kunna vara att ange att i ett gräns- nära område kan särskild anledning till kontroll av utlänningars rätt att uppehålla sig i Sverige enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen föreligga, om kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Vid båda dessa lösningar finns det dock en farhåga att det skapas en osäkerhet kring vad rekvisiten innebär i olika situationer, dvs. när man tillämpar 9 kap. 9 § tredje stycket och när man tillämpar den nya bestämmelsen. Det kan helt enkelt bli svårt att i den operativa verk- samheten göra skillnad på rekvisiten, även om de följs åt av olika krav. 
  
 444 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 De nu beskrivna förutsättningarna för kontroll uttrycks i den före- slagna bestämmelsen genom kravet på att det ska finnas anledning att anta att kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Anledning att anta, eller det jämförbara kan antas, används på många håll i lagstiftningen för att uttrycka ett beviskrav. Anledning att anta är ett lågt beviskrav, men kan ha något olika innebörd i olika sammanhang. I regel innebär uttrycket dock ett krav på att det ska före- ligga någon konkret omständighet som gör att det finns anledning att anta att den aktuella omständigheten är för handen. 
  
 I polislagen används anledning anta och kan antas för att ange en del av förutsättningarna för vissa polisiära befogenheter. 
  
 Rekvisitet anledning att anta används i rättegångsbalken, bl.a. i for- muleringen anledning att anta att ett brott har förövats. Rekvisitet anses där allmänt uttrycka den lägsta nivån av misstanke. Så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats ska en förundersökning inledas (23 kap. 1 § rättegångsbalken). Detta förutsätter dock att misstanken rör ett konkret brott. Enligt JO kan en förundersökning inledas på mycket svaga misstankar så snart misstankarna avser något som objektivt sett kan vara ett brott, se JO 1953 s. 105 och 107. 
  
 Det kan diskuteras om ett misstankerekvisit som ofta används vid bevisvärdering avseende en konkret gärning som har ägt rum – anledning att anta – är bäst lämpat för att beskriva den bedömning som ska göras av sannolikheten för att sådana omständigheter före- ligger att det är befogat att genomföra en kontroll. Det är i ett visst avseende fråga om att en bedömning av en risk; en risk för att perso- ner som saknar vistelserätt och därför borde bli föremål för kontroll finns på en viss plats. Utredningen har därför övervägt att använda ett riskrekvisit. I andra sammanhang används dock ofta fare- eller riskrekvisit vid framåtblickande bedömningar. 
  
 I lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt all- varliga brott anges att tillstånd till vissa hemliga tvångsmedel får med- delas om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva viss närmare angiven brottslig verksamhet (1 §). 
  
 För att någon ska häktas krävs enligt 24 kap. 1 § rättegångsbalken bl.a. att det föreligger risk för att den misstänkte fortsätter sin brotts- 
  
 445 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 liga verksamhet eller exempelvis att han eller hon avviker eller undan- röjer bevis. 
  
 Här kan också hänvisas till bestämmelsen i 23 § polislagen som ger polisen vissa befogenheter att vid risk för brott försöka hindra allvarlig brottslighet eller skydda allmänheten mot följderna av sådana brott. 
  
 Trots att det i de ovan nämnda fallen inte alltid förutsätts att risken avser en konkretiserad gärning måste själva risken vara konkret och ska i regel i det enskilda fallet framstå som beaktansvärd. Kravet på påtaglig risk innebär givetvis ett ännu högre krav i det hänseendet. 
  
 Som vi tidigare angett förutsätter en tillämpning av den föreslagna nya bestämmelsen att det med beaktande av t.ex. underrättelser eller allmän polisiär kunskap och erfarenhet finns anledning att anta att det på en viss plats vid en viss tid typiskt sett föreligger en förhöjd risk för vistelse i strid med gällande regelverk. Underlaget ska alltså tala för att det finns ett behov av att göra kontroller för att upprätt- hålla reglerna för tillåten vistelse i landet. När vi här talar om en typiskt sett förhöjd risk avser vi alltså inte, till skillnad från vad som är fallet i ovan nämnda exempel från annan lagstiftning, att göra be- hovsbedömningen beroende av förekomsten av någon konkret risk. Det är här i stället fråga om en risk av ett mer abstrakt slag eller när- mare bestämt en typiserad risk. Det ska vara tillräckligt att de faktiska omständigheterna visar att det erfarenhetsmässigt brukar föreligga en förhöjd risk utan att detta behöver bedömas vara fallet i just den enskilda situationen. Om det i stället användes ett riskrekvisit kan det medföra att det ställs upp ett för högt krav på bedömningen av sannolikheten för förekomsten av olovlig vistelse. En sådan bedöm- ning i förhållande till ett uppställt riskrekvisit kan också närmast ound- vikligt leda till att det ska vara fråga om en konkret risk i det enskilda fallet. 
  
 Det som i stället bäst fångar våra avsikter med bestämmelsen är alltså rekvisitet anledning att anta att det behövs. I vårt fall knyts rekvi- sitet inte till något konkret brott eller någon konkret risk utan be- skriver alltså kravet på utredningen eller underlaget för bedömningen av sannolikheten på ett mer generellt plan för förekomsten av olovlig vistelse. Kravet ger utrymme för de selektiva kontroller, inklusive selektiva stickprovskontroller, som vi vill möjliggöra men slår samtidigt fast att bedömningen måste grunda sig på faktiska omständigheter och inte endast lösa antaganden. Skulle kravet sättas högre än vad vi 
  
 446 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 nu anfört skulle effektiviteten i kontrollverksamheten minska betyd- ligt. Den nya bestämmelsen skulle då i praktiken inte heller nämnvärt skilja sig från vad som gäller i dag och därmed inte öka myndigheternas förmåga att kontrollera vistelserätten. 
  
 Den utvidgade möjligheten till kontroll som nu föreslås är nödvän- dig om Polismyndigheten ska kunna bedriva en intensifierad och pro- aktiv kontrollverksamhet i syfte att kompensera för de avskaffade gränskontrollerna vid den inre gränsen. Avsikten är att de nya kon- trollerna inte enbart ska syfta till att förhindra eller åtgärda redan misstänkta konkreta fall av olovlig vistelse, utan också till att i ett bredare perspektiv förebygga och upptäcka att utlänningar uppe- håller sig olovligen i landet. Utökade kontroller kan förväntas ha en avskräckande effekt på sekundära rörelser inom Hodge, men kan också bidra till att upptäcka nya riskgrupper eller områden av intresse för kontrollverksamheten och därigenom effektivisera denna. 
  
 Kravet på att det ska finnas anledning att anta att kontrollen be- hövs medför dock att kontroller inte kan ske enbart i avskräckande syfte eller i syfte att samla in information som kan vara allmänt an- vändbar inom underrättelseverksamheten. Det är en annan sak att detta kan bli följdeffekter av de utvidgade möjligheterna att genom- föra denna typ av kontroller. 
  
 Kustbevakningen ska ha samma kontrollmöjligheter som Polismyndigheten 
  
 Kustbevakningen ska enligt 9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen medverka i Polismyndighetens verksamhet med inre utlänningskon- troller genom kontroll av och i anslutning till sjötrafiken. Även i andra fall får Kustbevakningen biträda Polismyndigheten vid inre utlännings- kontroller, dvs. oavsett var sådana kontroller äger rum. Kustbevak- ningen har således i dag ett viktigt uppdrag i att medverka till de inre utlänningskontrollerna, framför allt av och i anslutning till sjötrafiken, och bör ha det även fortsättningsvis. 
  
 Avsikten med det förslag som läggs fram är att utvidga möjlig- heten att utföra kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen i gränsnära områden. Detta sker genom att det införs en ny grund för att en kontroll ska kunna vidtas. För att Kustbevak- ningen även fortsättningsvis ska kunna effektivt medverka i Polis- myndighetens kontrollverksamhet bör Kustbevakningen omfattas av 
  
 447 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 den nya bestämmelsen och en tjänsteman vid Kustbevakningen även i gränsnära områden ha samma kontrollmöjligheter som en polisman. 
  
 Den nya grunden för kontroll ändrar i övrigt inte på det förhål- landet att det i första hand är Polismyndigheten som ansvarar för den inre utlänningskontrollen. För Kustbevakningen kommer den nya bestämmelsen i huvudsak att innebära en möjlighet att utöva kontroll på grundval av underrättelseuppgifter från annan myndighet eller på grundval av en enskild tjänstemans erfarenheter och iakttagelser. Av- sikten är däremot inte att Kustbevakningen ska vara skyldig att ta fram egna underrättelseuppgifter i högre omfattning än vad som sker i dag. Kustbevakningen ska alltså på samma sätt som gäller i övrigt medverka i Polismyndighetens kontrollverksamhet även enligt den nya bestämmelsen genom att utföra sådana kontroller av och i anslutning till sjötrafiken i gränsnära områden samt genom att även i andra fall biträda Polismyndigheten vid kontrollerna i sådana områden. 
  
 19.4.4Ett förbud mot systematiska kontroller 
  
 Utredningens förslag: Inre utlänningskontroller får inte utföras på ett sådant sätt att de innebär en systematisk kontroll av per- soner som befinner sig i ett gränsnära område. Detta ska anges i lagen. Hur de närmare begränsningarna för att säkerställa att kon- trollerna inte utförs systematiskt ska se ut kan regleras i förord- ning och ännu mer specifikt i myndighetsföreskrifter som utfär- dats med stöd av förordningen. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 I avsnitt 18.2 har vi redogjort för utredningens slutsatser om vilket handlingsutrymme  
 EU-rätten 
  lämnar åt nationella myndigheter att bedriva kontrollverksamhet i gränsnära områden. Eftersom utred- ningens förslag tar sikte på kontrollverksamheten särskilt i gränsnära områden måste förslagen förhålla sig till de krav som följer av EU- rätten och särskilt gränskodexen. 
  
 Inre utlänningskontroller enligt befintlig lagstiftning anses vara förenliga med  
 EU-rätten 
  och kan redan i dag genomföras i gränsnära områden. Vi gör ingen annan bedömning gällande dessa kontroller. 
  
 448 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Att ha särskilda regelverk för personkontroll i gränsområden strider inte i sig mot förbudet mot gränskontroll vid inre gräns. En kontrollmöjlighet utformad på det ovan beskrivna sättet skiljer sig från gränskontroller såväl vad gäller syfte och utförande och strider enligt vår bedömning i det avseendet inte mot EU:s gränskodex. Det är också fråga om en kontroll som inte som utgångspunkt bara ska ske vid gränsen eller vid själva gränspassagen utan ofta en bit in i landet. De föreslagna kontrollerna utgör således kontroller inom en medlemsstats territorium i den mening som avses i artikel 23 i gräns- kodexen. 
  
 Att kontroller som har till syfte att kontrollera utlänningars rätt till vistelse i landet inte räknas upp i artikel 23 i gränskodexen inne- bär inte att kontroller i sådant syfte inte kan anses förenliga med kodexen.13 
  
 De nu föreslagna nya befogenheterna kommer, som framgått, inte förutsätta att det alltid finns misstanke om olovlig vistelse på individ- nivå. Den nya bestämmelsen innebär vidare en möjlighet att utföra inre utlänningskontroller, vilket inbegriper både en identitetskontroll och en kontroll av vistelserätten och även kan innebära att slagning sker mot olika system som t.ex. SIS (Schengens informationssystem), under andra förutsättningar i gränsnära områden än vad som gäller i övriga delar av landet enligt 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Detta innebär inte i sig att kontrollerna kan anses ha samma verkan som in- och utresekontroller, men det får anses utgöra en indikator för att det kan finnas en risk för att kontrollerna i praktiken kan få samma verkan som en gränskontroll.14 
  
 Vår bedömning är att de förutsättningar som den nya lagen före- skriver för de inre utlänningskontrollerna redan i sig innebär ett visst skydd mot att kontrollerna i praktiken utförs systematiskt så att de får samma verkan som gränskontroller. Detta eftersom kontrollerna måste baseras på underrättelser, riskprofiler eller på annan polisinfor- mation och poliserfarenhet och inte får ske helt slumpmässigt. Den kontrollmöjlighet som föreslås liknar de selektiva tullkontroller som sker med stöd av inregränslagen och som ansetts förenliga med prin- cipen om fri rörlighet. Kontrollerna kan också i fråga om selektionen jämföras med de särskilda kontroller som Tullverket kan besluta om med stöd av 28 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 
  
 13JfrA,  
 C-9/16, 
  punkt 47 och där angiven rättspraxis. 
  
 14Jfr bl.a. Adil,  
 C-278/12 
  punkt 71. 
  
 449 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det skulle dock kunna förekomma platser eller riskransporter t.ex. från en viss avreseort i förhållande till vilka förutsättningarna i lagen alltid, eller under längre perioder, är uppfyllda. Om kontroller då fick utföras på platsen eller på all trafik från den aktuella orten utan några ytterligare begränsningar skulle kontrollerna i praktiken riskera att bli systematiska. De skulle då också riskera att stå i strid med EU- rätten och förbudet mot gränskontroll vid de inre gränserna. 
  
 För att garantera att kontrollerna inte utförs på ett sätt som inne- bär en förtäckt gränskontroll bör kontrollrätten åtföljas av nödvändiga föreskrifter som reglerar hur befogenheterna närmare får tillämpas. 
  
 I lagen bör anges att kontroller enligt den nya bestämmelsen inte får utföras på ett sådant sätt att det innebär en systematisk kontroll av personer som är närvarande i ett gränsnära område. Ett sådant för- bud utgör alltså en garanti för att kontrollerna utförs selektivt. När- mare föreskrifter om vad förbudet mot systematiska kontroller inne- bär i praktiken kan meddelas i förordning eller ännu mer specifikt i myndighetsföreskrifter utfärdade med stöd av förordningen, se vidare i nästa avsnitt. 
  
 Att inre utlänningskontroller med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen inte kan utföras systematiskt följer också redan av de krav som där ställs för att utföra kontroll. 
  
 Man skulle kunna överväga om det ovan beskrivna förbudet endast skulle gälla i samband med passage av inre gräns. Det är nämligen endast i de fallen som förbudet mot systematiska kontroller följer av  
 EU-rätten. 
  
 Den kontrollbefogenhet som vi förslår är inte beroende av att den som kontrolleras har passerat eller ska passera en gräns. Kontroller kan således komma att vidtas även av personer som befinner sig i det aktuella området av andra skäl än en resa in eller ut ur landet. Med tanke på de gränsnära områdenas karaktär kommer dock en stor del av rörelserna i områdena vara kopplade till in- eller utresa. Det kan också förutsättas att det i vissa områden kommer att gå att avgöra relativt enkelt om den som kontrolleras har rest in eller ska resa ut ur landet och om det då är fråga om en yttre eller inre gräns som har passerats eller ska passeras. 
  
 Inte alla platser som enligt vår definition kommer att utgöra gräns- nära områden är dock sådana att det kommer att vara tydligt om den kontrollerade är på platsen i anledning av en resa eller inte. Även om detta på en viss plats inom området skulle kunna vara tydligt, exem- 
  
 450 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 pelvis i anslutning till ett tullfilter eller liknande, är avsikten att kon- troller ska kunna ske i ett något vidare område än precis i anslutning till sådana platser (jfr skrivningen ”området i närheten av” en viss plats, avsnitt 14.6). Det kommer alltså i flera situationer inte att med säker- het gå att avgöra om den kontrollerade överhuvudtaget har passerat eller ska passera en gräns och i sådana fall vilken gräns (inre eller yttre) det är fråga om. För att garantera att det inte i något fall sker syste- matiska kontroller av personer som passerar en inre gräns bör där- med det förbud och de begränsningar som här föreslås gälla för alla kontroller i området. 
  
 19.4.5Begränsningar i intensitet och omfattning 
  
 Utredningens förslag: Av förordningen om polisiära befogen- heter i gränsnära områden ska det framgå att förbudet mot syste- matiska kontroller av personer i gränsnära områden innebär att inre utlänningskontroller med stöd av den nya lagen endast får utföras under högst 120 timmar per månad och 6 timmar per dag i ett visst gränsnära område. När det gäller reguljär  
 flyg-, 
  tåg- eller sjötrafik gäller i stället att kontroller får utföras vid högst hälften av det totala antalet planerade ankomster och avgångar per månad på en viss linje eller sträcka. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Begränsningar i fråga om tid och andel av viss trafik 
  
 Som framgått ovan kommer systematisk kontroll av personer som är närvarande i ett gränsnära område inte att vara tillåten enligt den nya lagen. För att säkerställa att den nya lagens bestämmelser inte i praktiken ska komma att tillämpas i strid med förbudet bör innebör- den av detsamma preciseras genom verkställighetsföreskrifter som kan meddelas i förordning, eller ännu mer specifikt i myndighetsföre- skrifter utfärdade med stöd av förordningen (8 kap. 7 § första stycket 1 och 11 § regeringsformen). I lagen bör det tas in en upplysning om möjligheten att meddela sådana föreskrifter. 
  
 Ett förbud mot systematiska kontroller innebär att kontroller inte får utföras på alla som passerar en viss plats. Ett sätt att säkerställa 
  
 451 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 att kontroller inte utförs på ett systematiskt sätt är att begränsa kon- trollrätten med hänsyn till intensitet och omfattning, t.ex. i tid eller till andel av den totala mängden kontrollerade personer. 
  
 Av den redovisning av regelverken i vissa andra Schengenländer som finns i avsnitt 10 framgår att flera länder har infört begränsningar i rätten att utföra identitetskontroller i gränsområden. I exempelvis Danmark och Nederländerna finns detaljerade föreskrifter om hur många kontroller som får utföras på en viss plats per dag eller vecka och hur stor andel av den totala trafiken som får kontrolleras. I båda länderna föreskrivs vidare att endast en del av passagerarna på exem- pelvis ett flyg eller ett tåg och endast en del av de passerande trans- portmedlen får kontrolleras. 
  
 Vi har tidigare, i avsnitt 18.2, konstaterat att en selektiv kontroll som utförs på en viss plats under en viss begränsad tidsrymd och då träffar alla som befinner sig på platsen enligt vår uppfattning inte kan anses utgöra en systematisk kontroll, förutsatt att kontrollen utförs på grundval av exempelvis underrättelser eller allmän polisinformation och poliserfarenhet (jfr 28 § lagen om straff för smuggling). Vår avsikt är också att möjliggöra sådana kontroller i gränsnära områden. Vi menar därför att det varken är nödvändigt eller ändamålsenligt att ange en begränsning som innebär att t.ex. endast en del av passagerarna på ett visst transportmedel får kontrolleras. 
  
 Däremot framstår begränsningar relaterade till andelen transporter på en viss sträcka i reguljär linjetrafik och begränsningar i hur lång tid per dygn, vecka eller månad kontroller ska få ske som goda exem- pel på garantier mot systematiska kontroller. 
  
 Den typen av begränsningar som i så fall blir aktuella blir nöd- vändigtvis relativt detaljerade och bör därför tas in i förordning och inte i lag. Det kan också vara en fördel att bestämmelser av det här slaget kan ändras utan att det kräver en ändring av lagen. Vi föreslår därför att begränsningarna införs genom förordning i vilken det anges närmare anvisningar om vad förbudet mot systematiska kontroller i praktiken innebär. 
  
 Hur sådana begränsningar kan anpassas till en operativ verklighet i gränsnära områden i Sverige bör övervägas vidare under den fortsatta beredningen av förslaget. De begränsningar som föreslås här innebär att kontrollerna endast får utföras under högst 120 timmar per månad och 6 timmar per dag i ett visst gränsnära område. När det gäller regul- jär  
 flyg-, 
  tåg- eller sjötrafik gäller i stället att kontroller får utföras vid 
  
 452 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 högst hälften av det totala antalet planerade ankomster och avgångar per månad på en viss linje eller sträcka. 
  
 Den första begränsningen anger en längsta tid för under vilken kontroller kan godtas i ett och samma område. Begränsningen träffar all trafik, utom reguljär linjetrafik, och även andra rörelser i ett gräns- nära område. Det kan vara fråga om kontroller av flyg- eller sjötrafik som inte går enligt en tidtabell, av fordonstrafik eller av personer som rör sig till fots. Den andra begränsningen är avsedd att träffa reguljär linjetrafik och syftar till att säkerställa att en viss linje eller sträcka inte blir föremål för kontroller vid samtliga eller majoriteten av ankomst- erna eller avgångarna på sträckan. För sådan reguljär linjetrafik gäller alltså i stället för en tidsgräns en begränsning i förhållande till andelen trafik. Med beaktande av att de i lag angivna förutsättningarna för kontroll redan i sig innebär en viss begränsning har vi bedömt att en hälftendel av trafiken är en rimlig gräns. 
  
 I de fall begränsningen är utformad som ett högsta antal timmar som kontroller får utföras bör tiden inte räknas utifrån varje kontroll av en enskild person. I stället får tiden räknas utifrån särskilda insatser eller arbetspass. Om kontroller med stöd av de nya bestämmelserna exempelvis görs vid Öresundsbron mellan kl.  
 10–13 
  räknas detta som tre timmar oavsett hur många fordon som faktiskt tas ut för genom- förande av kontroll under insatsen. Om kontroll riktas mot ett visst fartyg som inte omfattas av första punkten får det räknas som en insats. 
  
 De begränsningar som anges i förordningen föreslås endast att gälla för inre utlänningskontroller som utförs med stöd av den nya lagen. Det är endast dessa som riskerar att annars tillämpas i strid med för- budet. För kontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen bedöms de krav som anges i bestämmelsen utgöra en tillräcklig garanti. Några särskilda begränsningar bör därför inte gälla för dessa. 
  
 Polismyndigheten bör, efter att ha hört Kustbevakningen, få med- dela ytterligare föreskrifter om sådana begränsningar som diskuteras här. Det ska då vara fråga om mer preciserade föreskrifter inom ramen för de begränsningar som framgår av förordningen. Föreskrifter av detta slag får alltså inte göra avsteg från förordningen. En föreskrift av det här slaget skulle exempelvis kunna ge närmare anvisningar om hur länge en insats kan pågå på en viss närmare angiven plats inom ett gränsnära område under en viss dag, inom ramen för de 6 timmarna. 
  
 453 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det kan också tänkas att närmare anvisningar ges om selektering av den övriga trafiken, exempelvis begränsningar i hur stor andel av gång- trafikanterna som kan bli föremål för kontroll på en viss plats. 
  
 En undantagsbestämmelse bör övervägas 
  
 Polismyndigheten har framhållit att det kan uppstå situationer där undantag från begränsningarna bör tillåtas. Det kan t.ex. vara fråga om situationer där det uppkommit, eller inom kort kan förväntas uppkomma, en väsentlig ökning i antalet fall av olovlig vistelse och de ovan angivna begränsningarna redan har uppfyllts. 
  
 För att skapa flexibilitet och möjlighet att anpassa verksamheten utifrån särskilda händelser kan det, även enligt vår bedömning, finnas skäl som talar för att införa en möjlighet att göra tillfälliga undantag från de ovan föreslagna begränsningarna. Avsikten med en sådan undantagsbestämmelse skulle då vara att möjliggöra att kontroller under en begränsad tid kan utföras under något längre tider eller i förhållande till en något högre andel av trafiken än normalt. Här kan jämföras med dansk rätt där det i en jämförbar reglering införts ett sådant undantag (se avsnitt 10.2). I ett sådant regelverk som vi före- slår måste dock förbudet mot systematiska kontroller, som alltså följer av den föreslagna lagen, alltid respekteras då det i sig är undan- tagslöst. 
  
 En eventuell undantagsbestämmelse bör ha ett relativt snävt tillämp- ningsområde och vara avsedd endast för särskilda och förhållandevis kortvariga behov. Det ska hållas i minnet att det under vissa förhål- landen även i ett reformerat system kommer att finnas möjlighet att tillfälligt återinföra gränskontroll vid den inre gränsen. Det kan här nämnas att ett sådant beslut i brådskande situationer kan fattas av Polismyndigheten (se avsnitt 3.3.3). De närmare förutsättningarna för undantag bör i förekommande fall framgå av förordningen. En undantagsbestämmelse skulle kunna utformas enligt följande. 
  
 §Om det sker en väsentlig ökning i antalet fall av olovlig vistelse, eller om det i närtid förväntas ske en sådan ökning, får avvikelser från be- gränsningarna i förordningen med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden göras i ett gränsnära område under en period om högst två veckor. 
  
 454 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Vi har övervägt att föreslå en sådan här undantagsbestämmelse, men valt att inte gå fram med något förslag i den här delen. Detta beror främst på att vi på grund av den tidsram vi arbetat under inte hunnit tillräckligt överväga vilka närmare situationer och i vilken utsträck- ning undantag kan behöva aktualiseras. Frågan bör övervägas vidare under den fortsatta beredningen av förslaget. 
  
 19.4.6Eftersökande av pass och andra identitetshandlingar 
  
 Utredningens förslag: Det ska i den nya lagen införas en bestäm- melse som innebär att en polisman eller kustbevakningstjänste- man i samband med en inre utlänningskontroll i ett gränsnära område får kroppsvisitera en utlänning för att eftersöka pass och andra identitetshandlingar. Detta ska kunna ske i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänningens identitet och rätt till vistelse i Sverige, när utlänningen inte fullgör skyldigheten att på begäran visa upp pass eller andra handlingar, som visar hans eller hennes identitet och rätt att uppehålla sig här. 
  
 Under samma förutsättningar och för samma ändamål får även ett transportmedel genomsökas. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Rätten att vidta kroppsvisitation 
  
 Vid en inre utlänningskontroll enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen är ut- länningen skyldig att på begäran av en polisman eller tjänsteman vid Kustbevakningen överlämna pass eller andra handlingar, som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. Om utlänningen inte frivilligt gör detta har dock berörda myndigheter i dagsläget inte någon möjlighet att kroppsvisitera utlänningen eller kontrollera väskor och liknande, som denne kan ha med sig i syfte att försöka hitta iden- titetshandlingar. En sådan möjlighet kan vara avgörande för att kunna identifiera utlänningen, om denne inte medverkar till att klarlägga sin identitet. En sådan möjlighet finns i dag i samband med inresekon- troll (se 9 kap. 2 § utlänningslagen). 
  
 Skyldigheten att visa upp pass och andra handlingar vid en inre utlänningskontroll innebär, som tidigare framhållits, i och för sig inte 
  
 455 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 att utlänningar är skyldiga att alltid bära med sig sådana handlingar under vistelsen i Sverige. De personer som har rätt att vistas i Sverige torde dock oftast ha någon form av tillförlitlig identitetshandling på sig eller i vart fall kunna ordna så att en sådan handling kommer fram. 
  
 Enligt vad som framgår av Återvändandeutredningens betänkande uppmanar Migrationsverket personer med uppehållstillstånd att alltid ha med sig sitt uppehållstillståndskort. 
  
 Det torde därför i regel inte uppstå något behov av att kropps- visitera en utlänning, som har tillstånd att vistas i landet, och att kon- trollera dennes väskor eller annat bagage. Återvändandeutredningen lyfte dock fram att situationen är något mera komplicerad när det gäller asylsökande. 
  
 Asylsökande uppmanas visserligen av Migrationsverket att alltid bära med sig sitt  
 LMA-kort, 
  ett plastkort som Migrationsverket utfär- dar som bevis på att personen är asylsökande och har registrerats vid en förläggning.15 På  
 LMA-kortet 
  anges bl.a. de identitetsuppgifter som den asylsökande har uppgett till Migrationsverket och dennes foto- grafi. Kortet är emellertid inte något identitetskort och styrker alltså inte personens identitet. Det är av relativt låg kvalitet och innehåller inte några biometriska data. Det styrker inte heller den asylsökandes rätt att vistas i Sverige vid tidpunkten för kontrollen, eftersom ett avslagsbeslut i asylärendet kan ha meddelats och fått laga kraft sedan kortet utfärdades. 
  
 Den asylsökandes vistelserätt får i stället kontrolleras genom en kontakt med Migrationsverket. I samband med detta kan det kontrol- leras om den asylsökande har lämnat in sitt pass eller andra tillförlit- liga identitetshandlingar till verket och om det i så fall rör sig om samma person som påträffats vid kontrollen. Med tillförlitliga iden- titetshandlingar avses handlingar utfärdade av hemlandets myndig- heter, som styrker utlänningens identitet. Har det inte lämnats in något pass eller andra tillförlitliga identitetshandlingar till verket, kan personens identitet inte anses klarlagd, om han eller hon inte visar upp sådana handlingar i samband med kontrollen. 
  
 Vi har i föregående avsnitt konstaterat att de inre utlännings- kontrollerna har en central betydelse i arbetet med att upprätthålla reglerna för tillåten vistelse i landet, men att de också är av betydelse för brottsbekämpningen och är viktiga från säkerhetssynpunkt. Kon- 
  
 15LMA står för lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande, som innehåller bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till bl.a. asylsökande som är registrerade vid en förläggning. 
  
 456 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 trollerna spelar således en central roll som kompensatorisk åtgärd vid avsaknad av inre gränskontroller i ett område med fri rörlighet. Sär- skilt i beaktande av att Sverige i över fem år haft tillfälligt återinförda gränskontroller vid den inre gränsen står det klart att nya alternativa former för effektiv kontroll behöver tas fram, om den tillfälligt åter- införda gränskontrollen vid inre gräns skulle slopas. 
  
 Mot denna bakgrund har vi också föreslagit att Polismyndigheten och Kustbevakningen ska få utökade möjligheter att genomföra sådana kontroller i gränsnära områden. Polismyndigheten har dock lyft fram att kontrollmöjligheten bör kombineras med en rätt att eftersöka och omhänderta identitetshandlingar för att dessa kontroller ska kunna utföras på ett effektivt sätt och vara verkningsfulla. 
  
 Som också har framgått i det föregående lade Återvändandeutred- ningen fram förslag på författningsändringar som skulle innebära att myndigheterna i samband med inre utlänningskontroller under vissa förutsättningar alltid skulle ha rätt att eftersöka pass och andra iden- titetshandlingar. Vid en sådan kontroll skulle alltså Polismyndigheten och Kustbevakningen få kroppsvisitera en utlänning och undersöka hans eller hennes bagage, handresgods, handväskor och andra till- hörigheter för att eftersöka pass och andra identitetshandlingar. Detta skulle enligt förslaget få ske i den utsträckning som det är nöd- vändigt för att ta reda på utlänningens identitet och rätt till vistelse i Sverige när utlänningen inte efterkommer skyldigheten att på begäran visa upp sådana handlingar. 
  
 Återvändandeutredningen fann att det var av avgörande betydelse att myndigheterna har de verktyg som behövs för att kontrollverk- samheten ska bli effektiv. Utredningen ansåg att flera av de skäl som låg till grund för införandet av möjligheten att vid en inresekontroll kroppsvisitera en utlänning och kontrollera dennes bagage m.m. gjorde sig gällande även när det gäller inre utlänningskontroller. Syftet med förslaget var alltså att ge myndigheterna samma möjligheter att efter- söka och omhänderta handlingar vid sådana kontroller som i dag redan finns i samband med en gränskontroll. Återvändandeutredning- ens förslag gällde inre utlänningskontroller enligt 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen och gällde därmed också vid kontroller i hela landet. 
  
 Återvändandeutredningens förslag i denna del har inte tagits vidare i beredningen av ärendet. Ärendet har dock inte avskrivits utan bereds vidare inom Regeringskansliet. 
  
 457 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Polismyndigheten har framfört att de tidigare framförda behoven kvarstår och att det är av stor vikt att de föreslagna ändringarna i dessa delar genomförs. Polismyndigheten har framhållit att behovet allt- jämt gäller för hela landet, därmed också i gränsnära områden där det också kan antas att personer bär med sig pass och andra identitets- handlingar i högre utsträckning än på andra platser. 
  
 Centrala delar i ett effektivt arbete med att upprätthålla reglerna för tillåten vistelse i landet är att en utredning i fråga om vistelserätten kan göras så snart som möjligt och att eventuella beslut om återvän- dande kan verkställas. I båda dessa avseenden är det avgörande att den berörda personens identitet går att fastställa. 
  
 Det har inte gått någon längre tid sedan Återvändandeutredningen lämnade sina förslag och vare sig rättsläget eller myndigheternas be- hov har ändrats sedan dess. Utredningens uppfattning är att skälen för Återvändandeutredningens förslag, i den del de gäller rätten att efter- söka handlingar, alltjämt gör sig gällande och att nyttan av en sådan rätt framstår som särskilt framträdande i gränsnära områden. 
  
 Flera remissinstanser ifrågasatte om de av Återvändandeutred- ningen föreslagna reglerna om kroppsvisitation skulle uppnå sitt syfte. Skälet var att Polismyndigheten enligt vad som framgick av betänk- andet pekat på att utlänningar som inte har rätt att vistas här i landet sällan bär sina handlingar med sig.16 
  
 Den farhåga som således uttryckts framstår som befogad i ljuset av förslaget avsåg inre utlänningskontroller var som helst i landet. Med den definition av gränsnära områden som utredningen nu före- slår kan det dock antas att en stor del av de personer som kan komma att kontrolleras befinner sig på platsen i anslutning till en in- eller utresa. Det kan därför också som tidigare nämnts antas att dessa per- soner i större utsträckning än annars bär med sig pass eller andra identitetshandlingar, varför en kontrollverksamhet på platsen kan för- väntas bli särskilt effektiv. Detta gäller i synnerhet om det finns en rätt att eftersöka sådana handlingar. 
  
 Som vi tidigare redovisat visar också kartläggningen att det före- kommer sekundära rörelser inom Hodge i en inte försumbar om- fattning och att Sverige är både ett mottagar- och transitland för sådana rörelser. I dag kan sådana rörelser delvis fångas upp genom de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns. I samband med 
  
 16Se remissvar från bl.a. Riksdagens ombudsmän (JO) och Sveriges advokatsamfund, ärende- nummer Ju2017/10042/EMA. 
  
 458 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 inresekontroller som utförs har myndigheterna redan i dag rätt att kroppsvisitera en utlänning och kontrollera dennes bagage. Om de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns skulle upphöra finns dock ingen sådan möjlighet. 
  
 Sammantaget anser utredningen att det finns skäl att åter föra fram ett förslag motsvarande det som Återvändandeutredningen lämnade i denna del. Om en sådan möjlighet inte ges riskerar de kontroll- möjligheter som vi föreslår i avsnitt 19.4.3 att bli betydligt mindre effektiva och därmed inte uppfylla sitt kompensatoriska syfte på ett ändamålsenligt sätt. Förslaget bör i ljuset av ramarna för utredningens uppdrag begränsas till att gälla inre utlänningskontroller i gränsnära områden. Rätten att eftersöka handlingar bör dock enligt vår bedöm- ning gälla såväl inre utlänningskontroller som utförs i gränsnära om- råden med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen som sådana inre utlänningskontroller som utförs med stöd av den föreslagna nya bestämmelsen. De skäl som motiverar en sådan rätt föreligger oav- sett med stöd av vilken av bestämmelserna kontrollen utförs. 
  
 Rätten att genomsöka transportmedel 
  
 Polismyndigheten har framfört att det i gränsnära områden också föreligger ett behov av att i samband med kontroll ha möjlighet att genomsöka fordon. Möjligheten till kroppsvisitation bedöms inte vara tillräcklig då en person som färdas in i landet i ett fordon även kan förvara identitetshandlingar i fordonet, vilket erfarenhetsmässigt inte sällan är fallet. 
  
 Det finns enligt utredningens bedömning skäl att utgå från att handlingar i flera fall kan förvaras i ett transportmedel, antingen i handväskor och annat bagage som förvaras där eller i exempelvis ett handskfack eller andra slutna utrymmen. Detta framstår som särskilt sannolikt i samband med en företagen resa. Om rätten att eftersöka handlingar begränsas till rätten att vidta en kroppsvisitation riskerar således kontrollen återigen att bli verkningslös. Den föreslagna rätten att eftersöka identitetshandlingar bör därför även omfatta en möjlig- het att genomsöka transportmedel. 
  
 Dagens regelverk ger inte stöd för att genomsöka ett transport- medel i en sådan situation att en person i samband med en inre utlän- ningskontroll inte överlämnar eventuella handlingar på begäran. 
  
 459 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Befogenheten för polisen att i sin brottsutredande verksamhet genomföra husrannsakan regleras i 28 kap. rättegångsbalken. Möjlig- heten att genomföra husrannsakan i andra fall regleras bl.a. i 20 § polislagen. Det kan t.ex. vara när polisen behöver bereda sig tillträde till ett slutet utrymme för att fullgöra någon specialreglerad uppgift. 
  
 Enligt 20 § första stycket första meningen polislagen har en polis- man rätt att bereda sig tillträde till vissa bostäder eller till ”annat hus, rum eller ställe” för att söka efter en person som polisen med stöd av lag eller annan författning ska omhänderta. Detsamma gäller enligt andra meningen i fråga om en lokal som är tillgänglig för allmän- heten. Med det förstås exempelvis butiker, restauranger, kaféer samt teater- och biograflokaler. På motsvarande sätt får en polisman, enligt första stycket fjärde meningen samma paragraf, bereda sig tillträde till ”en bostad eller något annat ställe” för att söka efter ett föremål som ska omhändertas. Dessa bestämmelser tar alltså sikte på situa- tioner där polisen åläggs att under vissa förutsättningar omhänderta personer eller föremål. 
  
 Med ”ställe” avses enligt förarbetena här detsamma som i 28 kap. 
  
 10 § rättegångsbalken, dvs. platser som inte är slutna i egentlig mening men som ändå inte är tillgängliga för allmänheten, t.ex. gårdsplaner, fabriksområden och byggnadsplatser. Uttrycket ”bostad eller något annat ställe” tycks dock träffa även hus och rum och ”ställe” framstår därmed där som ett samlande uttryck med något vidare innebörd än i 20 § första stycket första meningen. Begreppets närmare omfatt- ning får anses vara i någon mån oklar.17 Bestämmelsen i denna del ger därför inte något klart stöd för att genomsöka ett fordon eller annat transportmedel. 
  
 En tillämpning av bestämmelsen i 20 § första stycket polislagen förutsätter vidare enligt uttalanden i förarbetena att det är en be- stämd person – låt vara inte nödvändigtvis känd till namnet – eller ett bestämt föremål som polisen söker efter. Bestämmelsen ger alltså inte stöd för att i samband med exempelvis inre utlänningskontroller bereda sig tillträde till s.k. tillhåll om det inte är för att söka efter en bestämd person.18 
  
 Det kan diskuteras om skrivningen i 20 § första stycket polis- lagen om personer och föremål som ”ska omhändertas” ger utrymme för att söka även efter föremål som kan komma att omhändertas ge- 
  
 17Prop 1983/84:111 s. 129. 
  
 18A. prop s. 127 ff. 
  
 460 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 nom senare beslut och inte bara sådana föremål som redan är föremål för beslut om sådant omhändertagande. Vad som avses framgår inte klart av polislagens förarbeten. Den rådande uppfattningen, som ut- tryckts bl.a. i andra förarbeten och i beslut från JO, tycks dock vara att möjligheten till undersökning enligt bestämmelsen utgör ett medel för att verkställa ett redan fattat beslut.19 Vår uppfattning är i detta sammanhang dock att redan den förutsättningen att bestämmelsen kräver att det man söker efter är ett bestämt föremål hindrar att be- stämmelsen tillämpas som ett allmänt stöd för att söka efter even- tuella handlingar i samband med inre utlänningskontroller. 
  
 Utredningen föreslår i nästa avsnitt att det ska införas en rätt för polismän och tjänstemän vid Kustbevakningen att i vissa fall omhän- derta pass och andra identitetshandlingar i samband med en inre ut- länningskontroll. Denna rätt förutsätter dock att det vid kontrollen inte kan klarläggas att utlänningen har rätt att vistas här i landet eller att det råder oklarhet om utlänningens identitet. Utredningens be- dömning är att något beslut om omhändertagande med stöd av den bestämmelsen inte kan fattas om några handlingar inte har hittats. Den föreslagna rätten att omhänderta handlingar kan enligt vår upp- fattning, sett till det nu sagda, inte användas för att grunda en rätt att enligt 20 § polislagen företa en husrannsakan för att eftersöka dessa handlingar. 
  
 I 20 § andra stycket regleras rätten att under vissa förhållanden genomsöka transportmedel för att söka efter personer som avvikit från längre fängelsestraff eller från psykiatrisk tvångsvård. 
  
 Vi har tidigare också redogjort för 20 a § polislagen som ger en polis- man rätt att under närmare angivna förutsättningar genomsöka ett fordon eller en båt i syfte att söka efter vapen eller andra farliga före- mål. 
  
 Bestämmelsen i 20 § första stycket polislagen skulle i enstaka fall kunna tänkas bli tillämplig i gränsnära områden exempelvis om det föreligger ett beslut om omhändertagande av pass enligt passlagen.20 Detta torde dock i regel inte vara fallet vid de inre utlänningskon- troller som vi diskuterar här. 
  
 Mot denna bakgrund bör en rätt att genomsöka transportmedel införas i den nya lagen. 
  
 19Se bl.a. SOU 1995:47 Tvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RB samt polislagen s. 467 f., där frågan diskuteras; se även JO 2005/06 s. 163, jfr JO 2001/02 s. 113. 
  
 20Se 18 § passlagen (1978:302) angående möjligheterna att omhänderta pass enligt den lagen. 
  
 461 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Flödet i de gränsnära områdena består till stor del av trafik i olika typer av transportmedel; bilar, bussar, båtar, tåg osv. Rätten att efter- söka handlingar bör därför inte begränsas till att gälla endast fordon. Med transportmedel avses här därför sådana fordon som avses i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och tillhörande efterfordon eller släpfordon, men också andra transportmedel som tåg, båt, fartyg och flygplan. I samband med att transportmedlet genomsöks får även väskor, lådor och andra förvaringsutrymmen som kan dölja handlingar och som fraktas i transportmedlet undersökas. Särskilda proportio- nalitetshänsyn kan göra sig gällande när genomsökningen avser t.ex. en sovvagnskupé, fartygshytt eller husvagn. Omständigheter som vid vilken tid och på vilken plats åtgärden vidtas har då betydelse. Hur ingripande åtgärder som får vidtas med stöd av bestämmelsen styrs alltså i detta hänseende ytterst av proportionalitetsprincipen.21 Exem- pelvis kan, enligt vår bedömning, en genomsökning av utrymmen av ovan nämnda slag nattetid anses utgöra ett större intrång än vid andra tider på dygnet. På samma sätt kan det krävas andra överväganden inför att åtgärder vidtas mot en för längre tid parkerad husbil eller husvagn än om åtgärden vidtas i samband med att fordonet stoppas under färd. 
  
 Se avsnitt 19.4.9 angående rätten att vid behov stoppa ett trans- portmedel. 
  
 Sammantagen slutsats 
  
 Vi ansluter oss i denna del alltså till de överväganden som Återvänd- andeutredningen redovisat. Det bör enligt utredningens mening så- ledes införas en möjlighet att kroppsvisitera en person i samband med en inre utlänningskontroll i gränsnära områden. Detta ska kunna ske i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänning- ens identitet och rätt till vistelse i Sverige. 
  
 Rätten att eftersöka handlingar bör också omfatta en rätt att under samma förutsättningar och för samma ändamål genomsöka trans- portmedel. 
  
 Vi vill redan här särskilt framhålla att den här föreslagna rätten till utökade kontroller och utvidgade befogenheter inte ger någon rätt 
  
 21Jfr 28 kap. 2 a § rättegångsbalken och prop. 1990/91:129 s. 15 f. samt 20 a § polislagen och prop. 2005/06:113 s. 25. 
  
 462 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 att genomföra husrannsakan i några andra utrymmen än i transport- medel (se vidare i avsnitt 19.4.11). 
  
 19.4.7Omhändertagande av pass och andra identitetshandlingar 
  
 Utredningens förslag: Det ska införas en bestämmelse i den nya lagen som innebär att Polismyndigheten eller Kustbevakningen, om det i samband med en inre utlänningskontroll i ett gränsnära område inte kan klarläggas att utlänningen har rätt att vistas i Sverige eller om det råder oklarhet om utlänningens identitet, ska få ta hand om utlänningens pass eller andra identitetshandlingar. Om det senare framkommer att utlänningen har uppehållstillstånd eller rätt att vistas i landet på annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, ska handlingarna återlämnas till honom eller henne, om det inte fortfarande råder en oklarhet om identiteten. Om utlänningen får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det ska handlingarna också återlämnas. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Ett syfte med den av utredningen föreslagna utvidgade möjligheten till kontroll av vistelserätt är att bidra till att upprätthålla efterlevna- den av utlänningslagens regler, men också att förbättra förutsättning- arna för kontroll över vilka som befinner sig i landet. 
  
 Det har framgått att en central del i utlänningsärenden är att fast- ställa utlänningens identitet. Detta är av betydelse både för att ett even- tuellt beslut om avvisning ska kunna fattas på ett så korrekt underlag som möjligt, men också för att ett avlägsnandebeslut ska kunna verk- ställas. Av dessa skäl kan det vara av stor betydelse i dessa ärenden att utlänningens pass och andra identitetshandlingar kan omhändertas i ett tidigt skede. 
  
 Polismyndigheten och Kustbevakningen har i samband med inre utlänningskontroller ingen allmän rätt att omhänderta identitets- handlingar. När myndigheterna vid en sådan kontroll anträffar en ut- länning som inte har rätt att vistas i Sverige, händer det i en del av fallen att denne ansöker om uppehållstillstånd. Polismyndigheten eller Migrationsverket, dock inte Kustbevakningen, får då omhänderta 
  
 463 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 utlänningens pass eller andra identitetshandlingar med stöd av 9 kap. 4 § utlänningslagen i väntan på att han eller hon får tillstånd att vistas här i landet eller lämnar det. Om utlänningen inte ansöker om uppe- hållstillstånd, har myndigheterna dock i dagsläget inte möjlighet att ta hand om dennes pass eller andra identitetshandlingar förrän det finns ett verkställbart avlägsnandebeslut (jfr 9 kap. 5 § utlännings- lagen). 
  
 För att ett beslut om avvisning eller utvisning ska kunna verkställas behöver utlänningens identitet vara klarlagd. Detta innebär i regel att personen ska kunna identifieras genom identitetshandlingar. 
  
 Återvändandeutredningen anförde följande angående identitets- handlingar i sitt betänkande.22 
  
 Det förekommer dock att sådana handlingar försvinner, innan det finns ett avlägsnandebeslut som kan verkställas, och att det på goda grunder kan antas att utlänningen själv förstört eller avhänt sig handlingen. Detta medför regelmässigt en fördröjning av verkställigheten, ibland under avse- värd tid, och stora kostnader för staten. Att få fram nya resehandlingar kräver i regel stora arbetsinsatser. Om nya handlingar inte kan anskaffas, behövs det ofta en eskorterad resa för att verkställa ett avlägsnande- beslut och förhandlingar med mottagarlandet för att detta ska ta emot utlänningen. I vissa fall kan verkställigheten helt omöjliggöras. 
  
 Att det förhåller sig på det beskrivna sättet har också bekräftats av Polismyndigheten i denna utredning. Polismyndigheten har vidare framhållit att möjligheten att omhänderta handlingar skulle kunna minska behovet av att ta personer i förvar under den tid då frågan om vistelserätten utreds. Om myndigheterna hade rätt att omhänderta identitetshandlingar skulle sannolikt ett beslut om förvar i flera fall kunna undvikas, bl.a. eftersom dessa handlingar ofta är av stor vikt för den enskilde och behovet av att återfå dessa utgör ett starkt incita- ment att inte undandra sig vidare utredning. 
  
 I syfte att effektivisera de inre utlänningskontroller som fram- över ska kunna ske i gränsnära områden är vår uppfattning att Åter- vändandeutredningens förslag även i denna del bör föras fram igen. På motsvarande sätt och på skäl som angetts i fråga om rätten att eftersöka handlingar bör förslaget vara begränsat till att gälla endast i vid inre utlänningskontroller i gränsnära områden. Vi ansluter oss i övrigt i denna del huvudsakligen till de överväganden som Återvänd- andeutredningen redovisat. 
  
 22SOU 2017:93 s. 124. 
  
 464 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Polismyndigheten och Kustbevakningen bör således i gränsnära områden få en möjlighet att omhänderta en utlännings pass eller andra identitetshandlingar även i samband med en inre utlänningskontroll, oavsett om den berörda personen ansöker om uppehållstillstånd eller inte. En sådan möjlighet bör ges när det vid kontrollen inte går att klarlägga att utlänningen har rätt att vistas i landet. Det kan vara när utlänningen vistas i landet utan uppehållstillstånd och det inte fram- kommer att han eller hon har rätt att vistas här på någon annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd (t.ex. på grund av en giltig visering eller uppehållsrätt), eller när frågan helt enkelt inte går att utreda. En sådan möjlighet bör också ges när det vid kon- trollen råder oklarhet om utlänningens identitet. 
  
 Om det senare framkommer att utlänningen har uppehållstillstånd i landet eller rätt att vistas här på en annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, bör handlingarna återlämnas till denne, om det inte fortfarande råder oklarhet kring identiteten. Så kan exempelvis vara fallet om olika uppgifter om identiteten finns i de uppgifter som finns tillgängliga för berörda myndigheter, exem- pelvis om uppehållstillståndet erhållits i en annan identitet än den som de omhändertagna handlingarna visar. Det ska alltså vara fråga om en sådan oklarhet rörande identiteten att frågan om vistelserätt fortsatt inte kan anses vara klarlagd. 
  
 I de fall användningen eller uppvisandet av falska eller oriktiga hand- lingar kan utgöra brott kan handlingarna alltid tas i beslag med stöd av rättegångsbalkens regler. Avsikten med den föreslagna bestämmel- sen i denna del är att fånga upp de situationer där brott inte kan miss- tänkas, t.ex. när de handlingar en person uppvisar inte utgör urkunder (exempelvis  
 LMA-kort), 
  men där oklarheter finns rörande identiteten och detta påverkar frågan om vistelserätten. Handlingar bör då kunna omhändertas i avvaktan på att frågan om vistelserätten omprövas. En sådan möjlighet kan också medföra att antalet stulna och förkomna äkta handlingar som är i omlopp minskar. 
  
 Passet och eventuella andra identitetshandlingar bör också åter- lämnas, om utlänningen i samband med kontrollen ansökt om uppe- hållstillstånd och senare får sådant tillstånd, eller om utlänningen av- ser att lämna landet och det finns fog för att godta hans eller hennes påstående om detta. Att hindra utlänningens utresa genom att inte återställa handlingarna skulle stå i strid med internationella konven- tioner om mänskliga rättigheter. Om det är tveksamt om personen 
  
 465 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 verkligen tänker resa ut, bör dock passet återlämnas först i direkt sam- band med utresan.23 
  
 Det bör ankomma på den myndighet som har hand om handling- arna att i det enskilda fallet avgöra hur återställandet ska ske, så att syftet med bestämmelsen inte förfelas.24 
  
 Kustbevakningen har upplyst att man brukar överlämna ärendet till Polismyndigheten i de fall man vid en inre utlänningskontroll inte kan konstatera att utlänningen har rätt att vistas i landet. Rutinen i dessa fall är att Polismyndigheten kontaktas och kommer till platsen och tar över handläggningen. Kustbevakningen handlägger alltså inte själva den fortsatta utredningen om vistelserätten. Kustbevakningen har dock bedömt att det kan finnas situationer där myndigheten kan ha behov av att tillfälligt kunna omhänderta identitetshandlingar, även om dessa fall förväntas bli få. Behovet kan uppstå i avvaktan på att Polismyndigheten ska komma till platsen, eller i enstaka fall då Polis- myndigheten inte omedelbart kan ta över ärendet. 
  
 En kustbevakningstjänsteman har i dag endast befogenhet att om- händerta pass i de fall ett pass som ska omhändertas enligt 17 § pass- lagen (1978:302) påträffas. En kustbevakningstjänsteman får i ett sådant läge ta hand om passet och låta överlämna det till behörig myndighet. 
  
 På samma sätt som ett omhändertagande av pass enligt passlagen kommer ett omhändertagande av handlingar enligt den nya lagen för Kustbevakningens räkning i praktiken att bli en tillfällig åtgärd. Kust- bevakningen bör i förekommande fall skyndsamt överlämna ärendet, och därmed de eventuella handlingar som omhändertagits, till Polis- myndigheten. Beslutet om omhändertagande måste dock ankomma på den kustbevakningstjänsteman som utför den inre utlännings- kontrollen. Detta eftersom omhändertagandet enligt den nya lagen grundar sig på bedömningen att frågan vistelserätt inte kan klarläggas eller att det råder oklarhet om den kontrollerade personens identitet. På det sättet skiljer sig regleringen från den om omhändertagande av pass för annans räkning som nämnts ovan. 
  
 Principen vid omhändertagande bör vara att handlingarna förvaras hos den myndighet hos vilken utlänningens ärende ligger. Skulle han eller hon ansöka om uppehållstillstånd vid ett senare tillfälle och ären- det därför överlämnas till Migrationsverket, bör handlingarna alltså 
  
 23Jfr prop. 1985/86:133 om ändring i utlänningslagen (1980:376) s. 17. 
  
 24Jfr a. prop. s. 26. 
  
 466 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 följa med ärendet till verket. Vilken myndighet som vid varje tidpunkt ska förvara handlingarna bör kunna regleras i förordning. Utredningen lämnar inga förslag i den delen. 
  
 En effekt som ett omhändertagande av identitetshandlingar får för den enskilde är att denne därefter kan få svårt att identifiera sig i andra sammanhang. Det bör därför övervägas om det bör finnas be- stämmelser om att utlänningen ska tillställas någon annan handling, utöver ett skriftligt beslut om omhändertagande av handlingarna, t.ex. en vidimerad kopia av den omhändertagna pass- eller identitetshand- lingen. Sådana bestämmelser kan också beslutas i förordning. 
  
 Föreslagna åtgärder kan förväntas underlätta verkställigheten av avlägsnandebeslut genom att minska antalet fall då nya identitets- och resehandlingar måste införskaffas. Detta torde medföra såväl kortare handläggningstider för verkställighetsärenden som betydande kostnadsbesparingar. 
  
 19.4.8Genomsökande av transportmedel för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll 
  
 Utredningens förslag: Det ska i den nya lagen införas en bestäm- melse som ger en polisman eller en kustbevakningstjänsteman rätt att, i den utsträckning det är nödvändigt, genomsöka transport- medel för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. 
  
 Skälen för förslagen 
  
 Den nya bestämmelsen om utvidgade möjligheter att vidta inre ut- länningskontroller i gränsnära områden är avsedd att kunna tillämpas i ett något vidare syfte än de kontroller som i dag sker med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Den nya bestämmelsen möj- liggör selektiva kontroller som i ett bredare perspektiv ska förebygga och förhindra att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Det kan således bli aktuellt att vidta kontroller i fordon (exem- pelvis lastbilar), båtar, på tåg eller i busstrafiken vid särskilda tidpunk- ter då det bedömts föreligga en förhöjd risk för förekomsten av sådan olovlig vistelse. Det kan i vissa fall också vara så att tillgänglig information ger skäl att misstänka att personer vid en viss tidpunkt 
  
 467 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 och viss plats reser in utan tillstånd exempelvis genom att gömma sig i stängda utrymmen i bilar eller andra transportmedel. 
  
 Utredningen förutser alltså att det i samband med sådana kon- troller kan förekomma att personer som skulle kunna bli föremål för kontroll kan försöka hålla sig undan genom att gömma eller uppe- hålla sig i stängda utrymmen på sådana transportmedel som nämnts ovan. En rätt att genomsöka transportmedel bör därför föreligga, inte bara i syfte att eftersöka identitetshandlingar, utan även i syfte att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll (jfr 9 kap. 2 § första stycket utlänningslagen om sådan undersökning i samband med inresekontrollen). Om en sådan här möjlighet inte införs skulle det i sådana situationer bli lätt att undgå kontroll om bara föraren av transportmedlet kunde visa sin rätt till vistelse. 
  
 Det kan också förväntas uppstå situationer där tillgänglig infor- mation ger skäl att misstänka att en viss person som inte har rätt att uppehålla sig i landet, t.ex. en person som är efterlyst för verkställig- het av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut, transporteras i ett visst fordon i ett gränsnära område. Det finns då grund för kontroll med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Fordonet bör då få stoppas och också genomsökas för att eftersöka personen. 
  
 Det ska alltså inte i något fall gå att undgå kontroll genom att helt enkelt hålla sig undan i ett otillgängligt utrymme i ett transportmedel eller vägra kliva ur ett fordon. Polismän och kustbevakningstjänste- män bör därför ges en rätt att i samband med kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra stycket utlänningslagen genomsöka transport- medel i syfte att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. 
  
 19.4.9Stoppande av transportmedel 
  
 Utredningens förslag: Det ska införas en bestämmelse i den nya lagen som innebär att en polisman eller kustbevakningstjänste- man får stoppa ett fordon eller annat transportmedel för att ge- nomföra en kontroll i ett gränsnära område eller för att kunna eftersöka personer som kan bli föremål för sådan kontroll. 
  
 468 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Att en polisman eller tjänsteman vid Kustbevakningen har rätt att stoppa en person som ska bli föremål för kontroll enligt den nya bestämmelsen är en naturlig följd av kontrollrätten. När det gäller att stoppa fordon eller andra transportmedel är denna rätt inte lika självklar. 
  
 Polisens rätt att stoppa fordon eller andra transportmedel regle- ras i dag i 22 § polislagen. Lagregleringen utgår huvudsakligen från vad som vid tidpunkten för införandet ansågs utgöra gällande rätt. Bestämmelser om polisens rätt att använda våld för att stoppa ett fordon eller annat transportmedel finns i 10 § 5 polislagen. 
  
 Av bestämmelsen i 22 § följer att en polisman får stoppa ett for- don eller annat transportmedel 
  
 1.om det finns anledning att anta att någon som färdas i fordonet har gjort sig skyldig till brott, 
  
 2.om det av någon annan anledning behövs för att med laga stöd ingripa mot någon som färdas i fordonet, genom att beröva honom friheten, på annat sätt inskränka hans rörelsefrihet eller under- kasta honom kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, 
  
 3.om det behövs för att med laga stöd genomföra husrannsakan i fordonet, eller 
  
 4.om det behövs för att reglera trafiken eller för att kontrollera for- don eller förare eller fordons last enligt vad som är särskilt före- skrivet. 
  
 I lagstiftningsärendet framförde flera remissinstanser önskemål om en längre gående rätt för polisen att stoppa ett fordon. Några remiss- instanser ansåg att polisen bör kunna stoppa ett fordon i spanings- syfte, dvs. redan innan det föreligger misstanke om ett konkret brott. Såväl utredningen som regeringen fann dock i det sammanhanget att det skulle föra för långt att medge tvångsmedel av detta slag på ett så tidigt stadium. För att bestämmelsen ska få tillämpas anges därför i förarbetena att det förutsätts att det finns en konkret brottsmiss- tanke. Polisen har inte heller med stöd av bestämmelsen möjlighet att stoppa fordon i den förebyggande verksamheten, t.ex. för trafik- 
  
 469 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 information.25 Avsikten har varit att befogenheten att stoppa fordon ska vara uttömmande reglerad i bestämmelsen.26 
  
 Vad särskilt gäller punkten 4 redogör lagens förarbeten inte för den närmare omfattningen av tillämpningsområdet. I författnings- kommentaren listas dock ett antal författningar där särskilda före- skrifter om kontroll av fordon- och förare finns. De exempel som ges är uteslutande föreskrifter på transportområdet.27 I ljuset av detta och då bestämmelsen är begränsad till att avse kontroll av fordon eller förare (jämför punkten 2, som omfattar även andra som färdas i for- donet) eller fordons last kan det enligt utredningens uppfattning anses vara oklart i vilken utsträckning bestämmelsen ger stöd för polisman att stoppa fordon i annan kontrollverksamhet än vid trafikkontroller. 
  
 Såvitt vi kan bedöma utifrån lagens förarbeten innebär inte skriv- ningen om det behövs i bestämmelsen något krav på att behovet av att stoppa ett fordon ska vara kvalificerat i något avseende. Det tycks vara tillräckligt att förutsättningar för att med laga stöd ingripa mot någon i fordonet, eller utföra husrannsakan, föreligger. 
  
 Enligt våra förslag ska de utökade kontrollmöjligheterna även till- komma Kustbevakningen och kustbevakningstjänstemän. 
  
 Kustbevakningen har vissa möjligheter att stoppa ett fartyg, for- don eller något annat transportmedel inom ramen för såväl den direkta som den indirekta brottsbekämpningen (se 3 kap. 16 § och 4 kap. 5 kustbevakningslagen, 2019:32). 
  
 Det finns däremot ingen mer allmän rätt för Kustbevakningen eller en kustbevakningstjänsteman att stoppa fordon i kontroll- och till- synsverksamhet. Om det behövs för att genomföra en kontroll eller tillsyn får en kustbevakningstjänsteman dock preja, borda och, om det uppenbart behövs för att genomföra åtgärden, föra ett fartyg till svensk hamn (6 kap. 1 § kustbevakningslagen). 
  
 Någon rätt för en polisman att stoppa transportmedel i syfte att utföra kontroller enligt den föreslagna nya bestämmelsen följer såle- des inte tydligt av gällande rätt och inte heller en kustbevaknings- tjänsteman har någon sådan rätt inom ramen för kontrollverksamheten i dag. Eftersom ett sådant stopp som vi här talar om medför en in- skränkning i rörelsefriheten för alla som befinner sig i fordonet, oav- sett om de i slutändan kontrolleras närmare eller inte, är utredningens 
  
 25Se prop. 1996/97:175 s. 58 ff. 
  
 26Berg, Polislagen (1984: 387) 22 §, Brown  
 2021-01-01 
  (JUNO). 
  
 27Prop. 1996/97:175 s. 82. 
  
 470 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 uppfattning att rätten att stoppa fordon eller andra transportmedel i dessa fall bör ha ett tydligt stöd i lag. Rätten att stoppa transport- medel för att genomföra inre utlänningskontroller enligt den nya lagen bör därför regleras särskilt. 
  
 Bestämmelsen i 22 § polislagen är avsedd att utgöra en uttömmande reglering och kustbevakningslagen samlar allmänna bestämmelser om en kustbevakningstjänstemans medel för att genomföra en tjänste- åtgärd vid kontroll och tillsyn. Befogenheter i fråga om inre utlännings- kontroller regleras dock i utlänningslagen. 
  
 Eftersom rätten att stoppa transportmedel här är knuten till den specifika regleringen av inre utlänningskontroller som gäller endast i gränsnära områden, och då regleringen ska gälla såväl för polismän som för kustbevakningstjänstemän, är det utredningens uppfattning att bestämmelsen bör placeras i den nya lagen. 
  
 19.4.10 Förhållandet till 9 kap. utlänningslagen 
  
 Utredningens förslag: Den nya lagen ska innehålla bestämmelser som kompletterar utlänningslagens reglering rörande kontroll av utlänningars vistelserätt. Lagen ska därför innehålla en särskild be- stämmelse som upplyser om att en utlänning som vistas i Sverige enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen är skyl- dig att på begäran av en polisman eller kustbevakningstjänsteman överlämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige, samt anger att vid en kontroll enligt nämnda bestämmelser, som utförs i ett gränsnära område, gäller den nya lagens bestämmelser om kontroll av vistelserätt ut- över vad som i övrigt föreskrivs om sådana kontroller i utlännings- lagen. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Utredningen har haft som utgångspunkt att skapa ett regelverk som ska gälla uteslutande i gränsnära områden, så som dessa områden anges och avgränsas i den nya lagen. Utredningens uppdrag är också begrän- sat till att gälla förhållanden i sådana områden. Bestämmelsen i 9 kap. 
  
 471 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 9 § utlänningslagen är tillämplig i hela landet och vi har därför inte gjort någon allmän översyn av bestämmelsen. 
  
 Vår avsikt har också varit att inte på något sätt påverka vad som gäller för inre utlänningskontroller utanför de gränsnära områdena. Att ändra lydelsen av 9 kap. 9 § har mot denna bakgrund inte varit aktuellt. Vidare har vi ansett att det mest ändamålsenliga är att alla bestämmelser om kontroll- och tvångsåtgärder som ska gälla i det gränsnära området så långt som möjligt framgår av den nya lagen. Att utvidga möjligheterna till och utöka befogenheterna vid inre utlän- ningskontroll i gränsnära områden genom ett tillägg i utlänningslagen har därför inte heller framstått som den bästa lösningen. 
  
 Vår bedömning är i stället att nya bestämmelser om kontroll av vistelserätt bör införas i den nya lagen om gränsnära områden. 
  
 De nya bestämmelserna som vi föreslår ovan är avsedda att kom- plettera bestämmelserna om inre utlänningskontroller i 9 kap. utlän- ningslagen. 
  
 Inre utlänningskontroller ska kunna utföras i gränsnära områden såväl med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket, i den omfattning som redan i dag kan ske där liksom i övriga landet, som med stöd av den nya be- stämmelsen som alltså anger en ny grund för kontroll. 
  
 Att de nya bestämmelserna ska gälla utöver utlänningslagen inne- bär att det som föreskrivs om inre utlänningskontroller i 9 kap. utlän- ningslagen i övrigt kommer att gälla även för sådana kontroller som utförs med stöd av den nya lagen. 
  
 Således ska bestämmelserna i 9 kap. 8 §, 8 b § och 8 f § rörande rätten att i samband med en inre utlänningskontroll ta fotografi och fingeravtryck i syfte att klarlägga identitet och rätt till vistelse, kon- trollera uppehållstillståndskort samt att göra sökningar i Schengens informationssystem i syfte att identifiera utlänningen gälla. Även be- stämmelsen i 9 kap. 11 § om skyldighet att stanna kvar för utredning kommer att gälla. 
  
 Även om de nedan föreslagna bestämmelserna om utvidgade för- utsättningar för inre utlänningskontroll kan medföra att fler kontroller kan komma att utföras vill utredningen i detta sammanhang fram- hålla att de i lag angivna förutsättningarna för tagande av fingeravtryck och fotografi alltid måste vara uppfyllda för att sådana åtgärder ska bli aktuella. De nya kontrollmöjligheterna innebär därmed inte att kontroll av biometriska uppgifter möjliggörs i någon situation som inte förutsetts av lagstiftaren. Fotografier och fingeravtryck har av 
  
 472 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 regeringen bedömts vara ett viktigt verktyg för att fastställa en per- sons identitet och om personen har rätt att vistas i landet eller inte.28 Utredningen ser inte att det finns skäl att behandla kontroller enligt den nya bestämmelsen på något annat sätt än övriga inre utlännings- kontroller i detta sammanhang. 
  
 Vårt förslag innebär vidare att de utökade befogenheter som vi föreslår kommer att gälla både vid de kontroller som sker med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket i gränsnära områden och med stöd av den nya bestämmelsen. Även i dessa delar kompletterar lagens bestäm- melser således 9 kap. utlänningslagen. 
  
 Här kan också framhållas att de kontroller som utförs med stöd av den nya lagen också utgör kontroller enligt 9 kap. 9 § utlännings- lagen, varför sådana myndighetsföreskrifter som kompletterar 9 kap. utlänningslagen kommer att vara tillämpliga även beträffande sådana kontroller. I dag finns sådana föreskrifter i Rikspolisstyrelsen före- skrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4). 
  
 19.4.11 Särskilt om integritetsfrågor m.m. 
  
 Som vi konstaterat i tidigare avsnitt är en utgångspunkt för utred- ningens överväganden att inskränkningar som sker i enskildas rörelse- frihet, kroppsliga integritet eller privatliv i gränsnära områden allmänt får anses vara mindre kännbara ur integritetssynpunkt än om de skulle ske på andra platser inom landet. Sådana områden har i sammanhanget en speciell karaktär i det avseendet att personer som befinner sig där i samband med resa redan i dag kan bli föremål för olika former av kontroller och övervakning. Det är också så att den som befinner sig i området allmänt sett är medveten om att kontroller kan komma att ske. 
  
 En viktig aspekt är vidare att ett gränsnära område, så som det definieras enligt förslaget, är en avgränsad geografisk yta där behovet av effektiva åtgärder framstår som särskilt framträdande och där effek- ten av polisiär verksamhet också kan förväntas vara särskilt stor. 
  
 Vad som nu sagts innebär dock inte att integritetsaspekter inte behöver beaktas i dessa områden och inte heller att integritetsskäl inte 
  
 28Se prop. 2020/21:159 Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten s. 14. 
  
 473 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 kan anföras mot de förslag som utredningen föreslår. Här finns därför skäl att framhålla följande. 
  
 I 1 kap. 8 § utlänningslagen anges att lagen ska tillämpas så att en utlännings frihet inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall. 
  
 Vidare är det så att de allmänna principerna för polisingripanden som finns angivna i 8 § polislagen även gäller när inre utlännings- kontroller utförs (behovs- och proportionalitetsprinciperna). Av detta följer att en kontroll alltid ska genomföras med minsta möjliga in- trång i utlänningens frihet och integritet samt att de olägenheter som ingripandet kan medföra för den kontrollerade inte får stå i missför- hållande till syftet med kontrollen. I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4) anges vidare att när en utlänning kontrolleras är det viktigt att han eller hon behandlas med humanitet och värdighet. Dessa viktiga ut- gångspunkten ska självklart gälla även vid kontroller enligt de nya bestämmelser som vi föreslår. 
  
 Som tidigare anförts kan det under en kontroll visa sig att den kon- trollerade är svensk medborgare eller annars har rätt att vistas här. Så är fallet redan i dag när det gäller åtgärder som kan vidtas vid en inre utlänningskontroll, t.ex. vid tagande av fotografi och fingeravtryck (9 kap. 8 § utlänningslagen) eller när en person hålls kvar för utred- ningen (9 kap. 11 § utlänningslagen).29 En följd av förslaget om att utvidga möjligheterna till kontroll kan sannolikt bli att fler personer kommer att kontrolleras som vid kontrollen visar sig ha rätt att vistas i landet. 
  
 De möjligheter som föreslås för myndigheterna att vid en inre utlänningskontroll få eftersöka pass och andra identitetshandlingar utgör vidare en begränsning i envars grundlagsskyddade rätt till skydd mot kroppsvisitation och husrannsakan. Ändamålet med kontrollerna och de tvångsåtgärder som föreslås är att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt, bidra till snabbare och effektivare verkställig- het av beslut om avvisning och utvisning och genom detta också att bidra till bekämpningen av den gränsöverskridande brottsligheten och upprätthållandet av den inre säkerheten i landet. Att för dessa ända- mål tillåta inskränkningar i enskildas fri- och rättigheter måste anses vara godtagbart i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 21 § regerings- formen). 
  
 29För ett längre resonemang om detta förhållande, se a. prop. s. 15 f. 
  
 474 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 Kontrollerna bör givetvis utföras med fullt beaktande av de prin- ciper och hänsyn som nämnts ovan oberoende av om den kontrol- lerade visar sig ha rätt att vistas här eller inte. Det kan dock framhållas att om det vid en kontroll visar sig att det var riktigt att den kontrol- lerade saknade rätt att vistas här måste kontrollen anses vara befogad utifrån ett integritetshänseende. 
  
 I de fall den kontrollerade visar sig ha rätt till vistelse kan integ- ritetsinskränkningen dock vara mer beaktansvärd. Eftersom de utvid- gade möjligheterna endast ska gälla i gränsnära områden är emellertid vår bedömning att flertalet berörda antagligen kommer att finna sig i att bli utsatta för denna kontroll på samma sätt som vid andra kon- troller, t.ex. gränskontroller och tullkontroller, förutsatt att den som genomför kontrollen har förklarat klart och tydligt varför den görs och förfarandet kan genomföras snabbt och ändamålsenligt. 
  
 Som också Återvändandeutredningen anförde torde det i allmän- het för en person som är svensk medborgare eller som har uppehålls- tillstånd här inte vara svårt att visa vem man är och att visa att man har rätt att vistas i landet. Flertalet svenska medborgare bär sannolikt med sig någon form av handling som styrker identiteten eller kan lämna sådana uppgifter att eventuella tveksamheter om medborgar- skapet snabbt kan undanröjas, t.ex. genom sökning i passregistret. 
  
 Enligt vad som framgår av Återvändandeutredningens betänkande uppmanar Migrationsverket vidare personer med uppehållstillstånd att alltid ha med sig sitt uppehållstillståndskort. Kontrollen bör i dessa fall kunna avbrytas utan dröjsmål och utan något mera påtag- ligt integritetsintrång uppkommer för den berörda personen. Det torde i regel i dessa fall inte heller uppstå något behov av att kropps- visitera personen eller att kontrollera dennes väskor m.m. 
  
 I detta sammanhang kan det också lyftas fram att Polismyndig- heten har utvecklat en applikation som ger ett teknik- och metodstöd för den personal som ska utföra de inre utlänningskontrollerna. Appli- kationen är en vägledning som bl.a. ska hjälpa till med vilka register- slagningar som bör göras. Användningen av applikationen kan för- väntas bidra till att en kontroll inte blir mer ingående än vad som krävs. 
  
 Det kan här också anmärkas att flera länder inom Hodge har infört en särreglering vad gäller personkontroller i gränsnära om- råden. Det är vidare inte ovanligt i andra länder, även i Europa, att det förutsätts att alla alltid kan identifiera sig och styrka sin rätt att vistas i landet. Något sådant krav finns visserligen inte i Sverige, men 
  
 475 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 omständigheten att det förhåller sig så visar att sådana kontroller kan anses vara godtagbara och nödvändiga i ett demokratiskt samhälle. 
  
 De gränsnära områden som den nya lagen blir tillämplig i är av delvis olika karaktär. En del av platserna är sådana till sin natur att de är mindre integritetskänsliga, t.ex. gränsövergångar som utgörs av en vägförbindelse. På sådana platser kan det i vissa fall helt saknas be- byggelse. Andra platser däremot är av mer blandad karaktär. På t.ex. en större internationell flygplats kan det finnas ytor som är avsedda för rekreation, t.ex. restauranger, eller till och med boende i form av hotell. Det är därför av intresse att i detta sammanhang påpeka att den här föreslagna rätten till utökade kontroller och utvidgade befog- enheter inte ger någon rätt att genomföra husrannsakan i några andra utrymmen än i transportmedel (se avsnitt 19.4.6). 
  
 Vid varje ingripande enligt lagen måste de allmänna principerna om behov och proportionalitet beaktas och kontroller ska genom- föras med minsta möjliga intrång i utlänningens frihet och integritet. Detta hindrar inte att kontroller utförs i allmänt tillgängliga ytor i gränsnära områden, exempelvis vid s.k. innetorg på vissa stations- och flygplatsområden. Någon rätt att bereda sig tillträde till stängda utrymmen såsom hotellrum och liknande följer dock inte av lagen. För att bereda sig tillträde till sådana utrymmen eller till t.ex. butiker och restaurangers krävs ett särskilt beslut om husrannsakan med stöd i annan lag. 
  
 Sammantaget förväntas således de förslag vi lämnar avseende de inre utlänningskontrollerna kunna påverka enskilda människors integritet och fri- och rättigheter negativt i någon utsträckning. Med beaktande av de ändamål och syften som kontrollerna har bedömer utredningen dock ändå att kontroller enligt de nya reglerna i detta avseende måste anses som proportionerliga och berättigade. 
  
 Vad särskilt gäller frågan om risken för att de nya bestämmelserna skulle komma att tillämpas på ett diskriminerande sätt kan följande anföras. 
  
 Regeringsformen skyddar såväl svenska medborgare som utlän- ningar mot lagar eller andra föreskrifter som innebär att någon miss- gynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (2 kap. 12 §). Förbudet hindrar inte att det finns särskilda regler om kontroll som tar sikte enbart på andra än svenska medborgare. Däremot skulle en 
  
 476 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 kontrollverksamhet där urvalet av personer som kontrollerades skulle göras enbart baserat på utseende vara diskriminerande och olaglig. 
  
 När förslag som syftar till att öka möjligheten att utföra inre ut- länningskontroller på basis av bl.a. riskprofiler tidigare framförts har det mötts av kritik från Lagrådet som befarat att regleringen i prak- tiken skulle komma att strida mot diskrimineringsförbudet (se av- snitt 19.2.3). 
  
 Den utgångspunkt som gäller för inre utlänningskontroller redan i dag – att enbart det förhållandet att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt inte kan ge tillräcklig anledning till att inleda en inre utlänningskontroll – är avsedd att gälla även för den nya for- men av kontroller i gränsnära områden. 
  
 En förutsättning för de nya kontrollerna är vidare att urvalet ska göras på grundval av faktiska omständigheter som ger skäl att anta en typiserad risk för olovlig vistelse. Det kan bli fråga om kontroller som görs utifrån en riskprofil eller av en transport som i samman- hanget bedömts som en risktransport. Helt slumpmässiga kontroller kommer således inte att vara tillåtna. Kontroller kan inte heller genom- föras systematiskt. Det krävs alltså att åtgärden grundas på viss infor- mation och inte endast på allmänna antaganden eller spekulationer. Den av oss föreslagna utvidgningen av kontrollmöjligheten ställer enligt vår bedömning ett något högre krav avseende grunden för kon- troll än den tidigare föreslagna ändringen av 9 kap. 9 § tredje stycket till ”annars framstår som befogat att kontrollera honom”. Bestämmel- serna är formellt sett inte utformade i strid med diskrimineringsför- budet. De i lag angivna förutsättningarna medför också att kontroller inte kan utföras rutinmässigt och begränsar enligt vår bedömning väsentligt risken för en i praktiken diskriminerande tillämpning. Det är dock av största vikt att myndigheterna sätter upp tydliga riktlinjer för hur den nya formen av selektiva kontroller ska genomföras för att säkerställa att kontrollerna inte utförs på ett diskriminerande sätt. 
  
 Att kontroller i större utsträckning kommer att drabba utländska medborgare är en naturlig följd av kontrollverksamheten då den just syftar till att kontrollera utlänningars rätt till vistelse i landet. Att även svenska medborgare med utländsk eller annan etnisk bakgrund också riskerar att bli föremål för kontroll i större utsträckning än andra är dock också en ofrånkomlig följd av denna typ av kontroll- verksamhet. 
  
 477 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att kontrollera vistelserätt 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sammantaget är vår bedömning att de förslag som lämnas här är utformade på ett sådant sätt att risken för en diskriminerande tillämp- ning är i möjligaste mån minimerad. 
  
 478 
  
 20Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet 
  
 20.1Vårt uppdrag 
  
 Bestämmelser om tvångsmedel finns på flera håll i lagstiftningen. Inom ramen för en förundersökning får tvångsmedel användas för att begångna brott ska kunna utredas och lagföras. Regleringen om så- dana tvångsmedel finns i rättegångsbalken. Bestämmelser om brotts- bekämpning utanför förundersökningar finns huvudsakligen i polis- lagen (1984:387). Enligt bestämmelserna där får vissa tvångsmedel i begränsad utsträckning användas i brottsförebyggande syfte. Bestäm- melser om tvångsmedel finns också i viss speciallagstiftning. 
  
 En del i utredningens uppdrag är att ta ställning till om det bör göras ändringar i regelsystemet för att effektivisera bekämpningen av brott i gränsnära områden. I direktiven lyfts särskilt fram att ut- redaren ska ta ställning till om det, som i vissa andra Schengenstater, bör införas särskilda regler för bekämpningen av brott i gränsnära om- råden. Det kan enligt direktiven t.ex. handla om att det i gränsnära områden eller på vissa platser i sådana områden ska gälla särskilda för- utsättningar för när tvångsmedel som kroppsvisitation och genom- sökande av transportmedel får användas i brottsförebyggande syfte. Ett villkor för ett sådant förslag är att det finns ett operativt behov, föranlett av rörligheten över gränserna, som är tillräckligt starkt för att motivera det ökade integritetsintrång som kan uppkomma. Ett för- slag ska vara proportionerligt samt utformat med beaktande av grund- läggande legalitetskrav och så att de åtgärder som kan vidtas inte blir att betrakta som förtäckt gränskontroll. Påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet ska vara så liten som möjligt. 
  
 479 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Utredningens överväganden i frågor som rör kontroll av vistelse- rätt har redovisats i avsnitt 19. I följande avsnitt behandlar vi frågor om övriga ingripanden. Inledningsvis redogör vi något närmare för rättsläget i dag. Därefter redovisar vi de behov av författningsändringar som i denna del framkommit genom vår kartläggning och därefter för våra överväganden och ställningstaganden. 
  
 20.2Tvångsmedel utanför förundersökningen 
  
 20.2.1Tvångsmedel för brottsförebyggande syften är ovanligt 
  
 Bestämmelserna om användningen av tvångsmedel inom ramen för förundersökningen har beskrivits kort i avsnitt 5. En grundläggande förutsättning för att en förundersökning ska få inledas är att det finns anledning att anta att ett brott har förövats. Det ska vara fråga om ett konkret brott och det räcker alltså inte med en misstanke om att någon ägnar sig åt brottslig verksamhet, t.ex. narkotikasmuggling eller organiserad tillgreppsbrottslighet. Om det inte finns anledning att anta att ett konkret brott har förövats finns det inte grund för att inleda en förundersökning och således ingen möjlighet att använda rättegångsbalkens regler om tvångsmedel. 
  
 Inom ramen för den brottsbekämpande verksamhet som bedrivs utanför förundersökningar gäller i stället de bestämmelser om tvångs- medel som finns i främst polislagen. Bestämmelserna har redovisats i avsnitt 6. I denna lagstiftning ges befogenheterna för andra ändamål än brottsutredning och lagföring, exempelvis underrättelseverksamhet eller polisens förebyggande och skyddande verksamhet. Möjligheterna att med stöd av polislagen använda tvångsmedel i brottsbekämpande syfte i mer vid mening är dock begränsade. Som framgått finns ingen allmän rätt för polisen att använda sig av tvångsmedel i syfte att be- driva brottsspaning. 
  
 Det kan konstateras att bl.a. bestämmelserna om tvångsmedel i 
  
 19§ andra stycket (kroppsvisitation) och 20 a § (husrannsakan i for- don eller båtar) polislagen har ett uttalat brottsförebyggande syfte och inte kräver en konkret misstanke om brott. Enligt bestämmelserna får tvångsmedlen användas i vissa situationer för att söka efter vapen och andra farliga föremål i syfte att förebygga våldsbrott. Bestämmel- serna har redan därigenom ett begränsat tillämpningsområde och tar sikte på annan typ av brottslighet än gränsöverskridande brottslighet. 
  
 480 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Även 23 § polislagen ger vissa befogenheter i den skyddande och förebyggande verksamheten. Bestämmelsen förutsätter dock en kon- kret, på visst sätt kvalificerad, risk för brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom och kan inte tillämpas i allmänt förebyggande syfte. 
  
 I gränskontrollverksamheten finns i dag en möjlighet att genom- söka fordon i samband med inresekontroll (se 9 kap. 2 § utlännings- lagen, 2005:716). Bestämmelsen ger rätt att vidta en kontroll i allmänt brottspaningssyfte, dock endast i syfte att förhindra olovligt inresande. Det är inte avsett att polisen vid inresekontrollen rutinmässigt ska undersöka fordon. Enligt uttalanden i lagens förarbeten förutsätts det normalt att det finns en rimlig anledning till detta. Som exempel an- ges att polisen har fått skäl att misstänka, att utlänningar vid en viss tidpunkt och ett visst gränsavsnitt försöker att olovligen ta sig in, exempelvis genom att gömma sig i stängda utrymmen i bilar.1 
  
 Bestämmelser om tvångsmedel utanför förundersökning är i övrigt relativt ovanliga men förekommer. Bestämmelser om tvångsmedel kan som nämnts också finnas i viss speciallagstiftning; exempelvis finns sådana i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, lagen (2000:1225) om straff för smuggling, utlänningslagen (2005:716), fängelselagen (2010:610) och häkteslagen (2010:611). I flera av dessa fall är bestämmelserna avsedda att användas för andra ändamål än brottsutredningen och lagföring och användningen förutsätter inte misstanke om brott. 
  
 Vidare har det för vissa typer av särskilt allvarlig brottslighet ansetts finnas behov av tvångsmedel av straffprocessuellt slag även utan att det föreligger en misstanke om ett konkret brott. Sådana befogenheter har då reglerats i särskild lag. Det är i dessa lagar främst fråga om be- fogenheter att använda hemliga tvångsmedel. 
  
 20.2.2Tvångsmedel utanför förundersökning medför särskilda problem 
  
 Tydlig reglering krävs 
  
 Redan i polislagens förarbeten framhölls att en utgångspunkt vid in- gripanden i den brottsförebyggande eller skyddande verksamheten måste vara att polisen ska följa samma principer som gäller för polis- 
  
 1Prop. 1981/82:146 s. 67. 
  
 481 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 verksamheten i allmänhet. De grundläggande förutsättningarna om minsta möjliga ingrepp och om proportionalitet bör alltså gälla. Vidare måste ett ingrepp till sin beskaffenhet, styrka, omfattning och varaktighet stå i rimligt förhållande till den fara som hotar eller före- ligger och som ingreppet ska riktas mot.2 Samma utgångspunkter är aktuella än i dag och bör beaktas vid överväganden rörande utökade befogenheter. Att de gäller vid tillämpningen av polislagen följer främst av de i 8 § polislagen lagfästa behovs- och proportionalitetsprinciperna. 
  
 I departementspromemorian En utökad möjlighet att söka efter vapen och andra farliga föremål (Ds 2020:23) redogörs för de särskilda utmaningar som föreligger när tvångsmedel övervägs i situationer utan- för förundersökning (se särskilt avsnitt 8.5 i nämnd promemoria). Där lyfts det fram att såväl den brottsförebyggande verksamheten som underrättelseverksamheten till största delen är oreglerad, vilket medför att det inte på samma sätt som gäller för förundersökningar finns någon tydlig rättslig ram och inte heller någon struktur för vem som får fatta olika typer av beslut. Det saknas också rättssäkerhets- garantier i form av bestämmelser om rätt till insyn eller rätt till över- prövning av beslut. 
  
 Det framhålls i promemorian att oavsett i vilken lagstiftning eller i vilket rättsligt sammanhang som det ska införas bestämmelser som inskränker grundläggande fri- och rättigheter, som exempelvis bestäm- melser om husrannsakan, ställs det samma rättssäkerhetskrav. Kraven är således lika stora på bestämmelser som polisen ska tillämpa i sin brottsförebyggande verksamhet som under förundersökningar. Det innebär att samma krav på att det ska vara förutsebart när och hur be- stämmelserna kan komma att användas. Samtidigt är den enda egent- liga kontrollmekanism som finns när det gäller polisiära metoder den interna kontrollen inom Polismyndigheten och den externa tillsyn som JO och JK utövar. Det är därför extra viktigt hur bestämmelserna utformas. Vi gör ingen annan bedömning gällande dessa utgångs- punkter för lagstiftning på det här området. 
  
 Förutsättningarna för tvångsmedlen måste anges 
  
 Kraven på en tydlig och förutsebar reglering av tvångsmedel förut- sätter att regleringen knyter an till någon omständighet som kan pre- ciseras. I gällande rätt sker detta på olika sätt. I vissa fall knyter för- 
  
 2Prop. 1983/84:111 s. 133. 
  
 482 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 utsättningarna an till en viss person, t.ex. någon som är misstänkt för brott. Tvångsmedelsregleringen i rättegångsbalken är i stor utsträck- ning uppbyggd på det sättet. 
  
 Tvångsmedel utanför rättegångsbalken kan i vissa fall knytas till en viss person som inte är misstänkt för brott men som kan preciseras på något annat sätt. Lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll är ett exempel på det. Där knyts tvångsmedelsanvändningen till dels att utlänningen är utvisad men att utvisningen inte får verkställas, dels att utlänningen kan befaras begå eller medverka till terroristbrott. Enligt den s.k. preventivlagen (lagen, 2007:979, om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott) ska det finnas påtaglig risk för att en person kommer att begå mycket allvarliga brott. Personen i fråga behöver inte vara identifierad men det måste finnas omstän- digheter som tydligt pekar på risken. 
  
 Vissa tvångsmedelsregler i polislagen är på ett likartat sätt knutna till en viss person. Det gäller t.ex. bestämmelsen om kroppsvisitation i 19 § (den som frihetsberövas) och bestämmelserna om husrann- sakan i 20 § (den som med laga stöd ska omhändertas respektive den som har avvikit från bl.a. fängelsestraff eller psykiatrisk tvångsvård) och 21 § (den som avlidit, är medvetslös eller annars oförmögen att tillkalla hjälp). Genom knytningen till viss person begränsas tillämp- ningsområdet samtidigt som tillämpningen blir förutsebar. 
  
 En annan möjlighet kan vara att knyta tvångsmedlet till en viss händelse eller situation av kvalificerat slag, t.ex. att knyta tvångs- medelsanvändningen till behovet av att kunna omhänderta och för- verka farliga föremål som riskerar att komma till brottslig användning. Möjligheten att med stöd av 20 a § polislagen genomsöka fordon och båtar är exempel på det. Ett annat exempel är 23 § polislagen. Om det av särskilda skäl finns risk att något brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom kommer att förövas på en viss plats får en polisman, i syfte att avvärja brottet eller bereda skydd mot det, dels bereda sig tillträde till platser som annars är skyddade mot husrannsakan, dels stänga av, utrymma eller förbjuda tillträde till sådana platser eller vidta vissa andra åtgär- der. Bestämmelsen tillämpas bl.a. vid bombhot. 
  
 Tvångsmedelsregler som på det sättet knyts till situationer där det finns särskilda hot mot allmänheten eller enskilda personer blir med nödvändighet kasuistiska, för att tillämpningsområdet ska kunna be- 
  
 483 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 gränsas på det sätt som regeringsformen och Europakonventionen förutsätter. 
  
 I sammanhanget kan också åter nämnas möjligheten att, enligt 9 kap. 2 § utlänningslagen, i samband med inresekontroll undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrymmen i bilar och andra trans- portmedel i syfte att förhindra att en utlänning reser in i Sverige i strid med bestämmelserna i EU:s gränskodex. 
  
 20.3Tidigare reformförslag 
  
 Polissamarbete m.m. med anledning av Hodge (Ds 1999:31) 
  
 I anledning av Sveriges anslutning till Schengensamarbetet vidtogs ett antal lagstiftningsåtgärder för att anpassa det nationella regel- verket till de åtaganden och andra följder som samarbetet medförde. I ett sådant lagstiftningsärende diskuterades frågan om möjligheten att i samband med inresa till Sverige via en yttre gräns utföra kropps- visitation och husrannsakan i brottsförebyggande syfte. 
  
 I departementspromemorian Polissamarbete m.m. med anledning av Hodge (Ds 1999:31) presenterades således ett förslag av inne- börd att polisen skulle ges befogenheten att utföra kroppsvisitation och husrannsakan, i samband med att en person reser in till Phelps området via Sverige, för att söka efter föremål och utröna omständig- heter i den utsträckning som behövs för att uppdaga eller förebygga brott som kan leda till mer än ett års fängelse. 
  
 Förslaget grundade sig på Sveriges åtaganden vid den yttre gränsen i anledning av Schengensamarbetet. I promemorian angavs kontrollen vid de yttre gränserna ha tre huvudinriktningar: den traditionella gränskontrollen, dvs. kontroll av inresehandlingar och därtill relaterade tillstånd, kontroll av att den som reser in inte är en brottsling eller efterlyst för brott samt kontroll som ett verktyg för att avvärja hot mot allmän ordning och säkerhet. Vid utresa skulle nödvändig kon- troll ske för att fånga upp att t.ex. efterlysta personer och utresekon- trollen angavs också vara ett verktyg för polisens spaningsverksam- het.3 Bestämmelser om gränskontrollen vid yttre gräns fanns vid den tiden i Schengenkonventionen. 
  
 3Ds 1999:31 Polissamarbete m.m. med anledning av Hodge s. 47. 
  
 484 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 I promemorian konstaterades att svensk rätt vid den tidpunkten inte möjliggjorde fysiska kontroller av resenärer annat än om det före- låg misstanke om konkret brott på en sådan nivå att det gick att in- leda en förundersökning (rättegångsbalkens regler), eller om det med hänsyn till omständigheterna kunde antas att en person bar på sig vapen eller andra farliga föremål som kunde förverkas (19 § polislagen). I exempelvis den situationen att kontrollen av resehandlingar och register, tillsammans med det allmänna intrycket av den som kontrol- lerades, gav anledning att anta att denna kunde komma att begå allvar- liga brott här i landet fanns dock ingen rätt till fysisk kontroll. Någon sådan rätt förelåg inte heller när tips eller underrättelseinformation gav skäl att utföra en kontroll. Detta bedömdes inte vara tillräckligt för att uppfylla de åtaganden som följde av Schengensamarbetet.4 
  
 I promemorian föreslogs att polisen genom en särskild bestäm- melse i polislagen skulle ges befogenhet att vid den yttre Schengen- gränsen, i samband med inresekontroll, utföra kroppsvisitation och husrannsakan i den utsträckning det behövs för att uppdaga eller före- bygga brott som kan leda till mer än ett års fängelse. De föreslagna kontrollerna skulle vara selektiva och fick inte ske slumpmässigt utan förutsatte att polisen fått information från en annan myndighet eller tips, eller annars hade något särskilt skäl att utföra en kontroll. Avsik- ten var att ingripanden skulle kunna ske på ett tidigare skede än att det förelåg skäl att inleda en förundersökning.5 Den föreslagna be- stämmelsen hade följande lydelse (endast första stycket återges här): 
  
 En polisman får utföra kroppsvisitation på en person som reser in till Sverige för att söka efter föremål och utröna omständigheter, i den ut- sträckning som det behövs för att uppdaga eller förebygga brott som kan leda till mer än ett års fängelse. Under samma förutsättningar får husrann- sakan göras i ett transportmedel som den resande färdas i eller annars medför. 
  
 I den efterföljande propositionen Polissamarbete m.m. med anled- ning av Sveriges anslutning till Hodge (prop. 1999/2000:64) fram- hölls också att det framkommit att polisens erfarenheter från en då pågående försöksverksamhet med gränskontroller pekade på att det fanns ett behov för polisen att i viss utsträckning kunna genomföra kroppsvisitation och husrannsakan på en lägre misstankenivå än den som följer av rättegångsbalkens regler, bl.a. med hänvisning till att 
  
 4A.a. s. 58 ff. 
  
 5A.a. s. 60 f. 
  
 485 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 man vid utförda kontroller gjort åtskilliga fynd av stöldgods. Behovet gällde dock främst vid utresekontroll. Regeringen fann att det vid tiden för lagstiftningsärendet inte fanns tillräckligt med underlag för att fullt ut bedöma behovet av utökade befogenheter för att kunna väga detta behov mot bl.a. intressen av skydd för den personliga integ- riteten och det grundlagsreglerade skyddet mot tvångsingripanden mot enskilda. Regeringen framhöll att användandet av straffprocessuella tvångsmedel i brottsspaningssyfte reser vissa principiella invändningar och att införandet av sådana regler således måste motiveras av ett klarlagt operativt behov som klart överväger det intrång som åtgärden innebär. Några förslag i den delen lades inte fram, men regeringen framhöll att det fanns skäl för fortsatta överväganden i frågan fram- över.6 
  
 Det kan här påpekas att möjligheterna att genomföra kropps- visitation och husrannsakan i samband med in- och utresekontroll vid den yttre gränsen i dag regleras genom gränskodexen och utlännings- lagens bestämmelser (se särskilt 9 kap. 2 § utlänningslagen). 
  
 Gränskontrollag – effektivare gränskontroll (SOU 2004:110) 
  
 En särskild reglering för personkontroll i gränsnära områden har också övervägts av Gränskontrollutredningen i betänkandet Gränskon- trollag – effektivare gränskontroll (SOU 2004:110). 
  
 Utredningens uppgift var att ur ett brottsförebyggande och brotts- bekämpande perspektiv, samt ett migrationsperspektiv, se över och utvärdera den dåvarande ordningen med personkontroll vid Sveriges gränser, liksom den inre utlänningskontrollen. Även den utredningen var föranledd av deltagandet i Schengensamarbetet. 
  
 Utredningen konstaterade att behovet av en bättre utvecklad och effektiv personkontroll inte hade minskat efter Sveriges inträde i det operativa Schengensamarbetet. Utredningens undersökningar visade tvärtom att omfattningen av den gränsöverskridande brottsligheten hade ökat, exempelvis människosmuggling, och skulle fortsätta att öka.7 
  
 Utredningen hade i uppdrag att bl.a. undersöka om befogenheterna att använda straffprocessuella tvångsmedel var tillräckliga för de myn- 
  
 6Prop. 1999/2000:64 s. 58 f. 
  
 7SOU 2004:110 s. 331 f. 
  
 486 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 digheter som vid tiden utförde personkontroller vid Sveriges gränser. Utredningen påpekade att beviskravet för att inleda förundersök- ning, och därmed få tillgång till straffprocessuella tvångsmedel enligt rättegångsbalken var satt till ”anledning att anta”, dvs. den svagaste graden av misstanke i straffprocessuellt hänseende. Utredningen kon- staterade att kraven på en viss lägsta nivå av misstanke har sin grund i de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna som är avsedda att skydda enskilda från diskretionär maktutövning och att värna rätts- säkerheten. Bestämmelser som inom ramen för utlänningsrätten skulle ge myndigheter rätt att utan brottsmisstanke exempelvis stoppa for- don och kroppsvisitera personer riskerade enligt utredningen att i praktiken strida mot grundlagens diskrimineringsförbud. Att allmänt sänka beviskravet för inledande av förundersökning och därigenom även i andra sammanhang möjliggöra en ökad användning av straff- processuella tvångsmedel ansågs vara allt för långtgående och stå i strid med allmänna rättsstatliga principer. 
  
 Utredningen fann mot den bakgrunden inte skäl att göra några ändringar vare sig beträffande myndigheternas befogenheter eller i fråga om misstankenivån för när straffprocessuella tvångsmedel får användas. I betänkandet påpekades att sänkta krav på sikt riskerade att urholka principen om att det måste ställas vissa minimikrav för att vissa tvångsåtgärder ska få vidtas, något som utredningen inte ville medverka till.8 Detta gällde såväl personkontroller i brottsbekäm- pande syfte som inre utlänningskontroller. 
  
 Utredningen föreslog dock bl.a. att personkontroll skulle få ske i samband med att en person reser in eller ut över gräns, såväl yttre som inre, om det i samband därmed finns anledning att anta, att personen gjort sig skyldig till brott som hör under allmänt åtal. Det föreslogs också att det av lagen skulle framgå vilka omständigheter som angav nivån för när graden av misstanke nått upp till anledning att anta. Härvid angavs att personens kännetecken och andra iakttagelser på platsen, samt tillgänglig särskild information ensamt eller tillsam- mans var sådana omständigheter. 
  
 Med tillgänglig särskild information avsågs flera olika typer av in- formationsslag, däribland underrättelser och information från utländ- ska myndigheter. Om tillräcklig information fanns tillgänglig kunde exempelvis vissa selektiva kontroller göras riktade mot en viss typ av fordon m.m. Så kunde exempelvis vara fallet om informationen gav 
  
 8A.a. s. 367 ff. 
  
 487 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 vid handen att det förelåg misstanke om människosmuggling begånget av en förare i en bil av visst slag med viss angiven nationalitetsbeteck- ning. Med sådan information kunde enligt utredningen nivån för när det finns anledning att anta att ett brott har begåtts anses uppnådd och en personkontroll kunde inledas med rätt att stoppa samtliga de fordon som stämmer in på den tillgängliga informationen. I en sådan situation skulle rättegångsbalkens bestämmelser om tvångsmedel inom ramen för en förundersökning alltså bli tillämpliga.9 
  
 Gränskontrollutredningens förslag ledde inte till några författnings- ändringar. 
  
 Det kan påpekas att EU:s gränskodex, med det gemensamma regel- verket för in- och utresekontroller över såväl inre som yttre gräns, ännu inte fanns vid denna tidpunkt. 
  
 20.4Myndigheternas behov 
  
 20.4.1Polismyndigheten 
  
 Sverige har haft tillfälligt återinförd gränskontroll vid den inre grän- sen sedan november 2015 och kontrollen ska enligt regeringens senaste beslut fortsätta till och med den 11 november 2021. 
  
 Den 12 maj 2017 antogs kommissionens rekommendationer (EU) 2017/820 av den 11 maj 2017 om proportionella poliskontroller och polissamarbete i Schengenområdet. Rekommendationerna har redo- visats i avsnitt 3.5. 
  
 Polismyndigheten har i flera sammanhang under senare år, bl.a. med anledning av dessa rekommendationer, framfört att myndigheten inte har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg för att ersätta de tillfälligt återinförda gränskontrollerna och att det finns behov av lagändringar. 
  
 Polismyndigheten har framfört att den gränsöverskridande brotts- ligheten i dagsläget utgör ett stort problem som myndigheten bedö- mer sig ha behov av att få bättre förutsättningar för att bekämpa effek- tivt och framgångsrikt. När det gäller denna typ av brottslighet är gränsen och de gränsnära områdena av naturliga skäl av intresse. Ett effektivt arbete i sådana områden kan ha en brottspreventiv verkan. Om risken för ingripanden redan i anslutning till en inresa, eller vid utresa, är hög kan Sverige komma att betraktas som ett väsentligt 
  
 9A.a. s. 374 f. 
  
 488 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 mindre attraktivt mål för viss kriminell verksamhet. Ett effektivt arbete i gränsområden kan också bidra till att i ett tidigt skede hindra eller upptäcka brott eller brottslig verksamhet och därigenom minska brottsligheten även längre in i landet. Att kunna arbeta effektivt och verkningsfullt i dessa områden ses därför som prioriterat i arbetet mot den gränsöverskridande brottsligheten. 
  
 Inom ramen för den mer operativa delen av den brottsbekämpande verksamheten tar behoven främst sikte på utökade möjligheter att göra ingripanden, främst i form av kroppsvisitation och husrannsakan, men också identitetskontroller. Ett behov som är särskilt framträ- dande, och som också tidigare framförts i samband med redovisning av ett antal regeringsuppdrag, är möjligheten att utföra systematiska kontroller eller stickprovskontroller av personer och fordon i gräns- nära områden.10 (Det ska här observeras att begreppen i dessa redo- visningar kan ha getts en annan innebörd än den vi redovisar i av- snitt 18.1) 
  
 Möjligheten att kunna göra ingripanden mot personer, fordon och bagage utan skälig misstanke om brott bedöms utgöra ett centralt behov i arbetet med att förebygga, upptäcka, förhindra och försvåra olika kriminella aktörers verksamhet, däribland de internationella brottsnätverkens verksamhet. Rätten att göra sådana ingripanden skulle vara av stort värde särskilt i gränsnära områden, där dessa förutses kunna göras på ett mer resurseffektivt och träffsäkert sätt än i övriga landet och därmed också ge goda effekter på brottsbekämpningen (jfr här med beskrivningen av kanaliserande terräng i avsnitt 11.3.1). Polismyndigheten har, som tidigare nämnts, också fört fram behovet av att kunna vidta åtgärder även i övriga delar av landet. Nu nämnda befogenheter skulle ytterligare öka Polismyndighetens möjligheter att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. 
  
 Polismyndigheten har till utredningen framfört att behovet av att kunna kontrollera passagerarflöden vid såväl in- som utresa i syfte att eftersöka stöldgods är särskilt framträdande. Behovet grundar sig i den växande problematiken med internationella brottsnätverk som begår tillgreppsbrott i Sverige. Polismyndigheten har uttryckt ett stort behov av att kunna genomsöka utrymmen i lastbilar och personbilar 
  
 10Se Polismyndigheten (2018) Redovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/01291/L4), Polismyn- digheten (2018) Förslag på åtgärder för att bryta utvecklingen när det gäller allmän ordning och säkerhet framför allt med koppling till utsatta områden, dnr A598.518/2018, Polis- myndigheten, Tullverket och Kustbevakningen (2020) Slutredovisning av regeringsuppdrag (Ju2018/00991/PO). 
  
 489 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 även i fall där misstanken inte når upp till vad som krävs för en hus- rannsakan enligt rättegångsbalken, men då omständigheterna ändå gör att det finns en anledning att utföra en kontroll, dvs. exempelvis genom vad som i detta betänkande benämns som selektiva kontroller (se avsnitt 18.1). Det har framförts att sådana åtgärder hade kunnat vara baserade på välgrundad underrättelseinformation avseende bl.a. brottsfenomen, fenomenbaserade profiler eller robust allmän infor- mation och polisiär erfarenhet. 
  
 Ett beskrivande exempel som har getts är det fallet att underrät- telseinformation visar att skåpbilar registrerade i ett visst land som passerar gränsen vid en viss plats i stor utsträckning används i gräns- överskridande brottslighet. Andra exempel är att informationen visar att en viss färjelinje utmärker sig genom att den används av en viss typ av kriminella personer mer än andra linjer eller att en viss avskild allmän väg ska användas för en illegal transport av t.ex. vapen eller narkotika en viss dag. Det kan också vara så att en viss typ av bok- ningsinformation (passageraruppgifter eller  
 PNR-uppgifter, 
  Passenger Name Record) eller information om resesällskap indikerar misstänkt brottslig verksamhet och medför ett behov av kontroll. Polismyndig- heten har i dessa situationer i dagsläget inte någon möjlighet att genom- föra särskilda insatser riktade mot en viss kategori av resenärer, typ av transportmedel eller en viss plats i syfte att kontrollera eller visitera förare och passagerare eller söka igenom fordon. I stället behöver en misstanke om ett konkret brott byggas upp i förhållande till varje enskilt fordon för att detta ska få ske. 
  
 Ett behov av utökade möjligheter att kunna utföra identitetskon- troller utan konkret misstanke om brott eller brottslig verksamhet föreligger har också framförts. Polismyndigheten har i den delen fram- hållit att en identitetskontroll genom förevisande av en giltig identitets- handling är en väsentligt mindre ingripande åtgärd än exempelvis en kroppsvisitation, vilket skulle kunna vara en alternativ åtgärd för att uppnå samma syfte. En sådan kontroll, där slagning kan ske mot olika system, kan ge värdefull information som kan ge ytterligare underlag för ett beslut om det finns skäl för vidare åtgärder eller inte. Identitets- kontroller har också ett stort värde för underrättelseverksamheten. I dag kan identiteten på förare av fordon kontrolleras med stöd av be- stämmelser i körkortslagen. Samma möjlighet finns inte beträffande passagerare i fordon och någon rätt att vidta sådan kontroll av fot- gängare finns inte. 
  
 490 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Erfarenheterna från den myndighetssamverkan som skett på upp- drag av regeringen i syfte att öka förmågan att bekämpa tillgrepps- brott som begås av internationella brottsnätverk i Sverige har också stärkt behovsbilden (se mer om denna samverkan i avsnitt 12.2). Erfar- enheterna från denna samverkan visar nämligen att myndigheternas samlade befogenheter ofta behövs för att arbetet med att förebygga, förhindra och upptäcka organiserad gränsöverskridande brottslighet ska vara effektivt och verkningsfullt. Enligt Polismyndighetens men- ing visar dessa erfarenheter att utökade befogenheter för polisen att vidta kontroller i gränsnära områden, utan krav på konkret brotts- misstanke, väsentligen skulle öka statens möjligheter att effektivt be- kämpa organiserad gränsöverskridande brottslighet. Att få utökade befogenheter har uppgetts vara av stor vikt även med hänsyn till att behoven av att göra ingripanden även finns i regioner som har en lägre polisiär personaltäthet, eller saknar de möjligheter till myndighets- samverkan som finns i de större regionerna. I dessa regioner finns dessutom en omfattande gränssträckning som ska täckas upp. 
  
 Slutligen har myndigheten framhållit att slumpmässiga stickprovs- kontroller kan ha stor betydelse även för underrättelseverksamheten på det sättet att information som framkommer vid kontrollerna antas kunna bidra till att exempelvis mer träffsäkra profiler kan tas fram och ännu okänd gränsöverskridande brottslighet kunna upptäckas och förhindras. 
  
 De tillfälligt återinförda gränskontrollerna kan sägas i viss mån tillfälligt ha minskat behovet av utökade befogenheter inom ramen för brottsbekämpningen, eftersom gränskontrollerna möjliggör vissa kontroller som annars inte får göras. De återinförda gränskontrollerna vid inre gräns anges i viss mån ha försvårat för gränsöverskridande brottslighet att fritt röra sig mellan marknader för stöld och avsätt- ningsytor för stöldgods. Gällande viss brottslighet har kontrollerna utgjort ett närmast absolut hinder (exempelvis rattfylleribrott mellan Danmark och Sverige). De återinförda kontrollerna vid inre gräns upp- levs i dag vidare ha en avskräckande effekt mot irreguljär migration. Gränskontrollerna riktas dock i regel mot ingående trafik och påver- kar därför inte möjligheterna att upptäcka brott vid utresa. Polis- myndigheten har framhållit att myndigheten oaktat de återinförda gränskontrollerna upplever ett behov av utökade polisiära befogen- heter, både inom den brottsbekämpande verksamheten och i samband 
  
 491 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 med kontroller av vistelserätten. När den återinförda kontrollen vid inre gräns upphör förväntas behoven öka markant. 
  
 20.4.2Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningens brottsbekämpande uppdrag är uppdelat i ett direkt brottsbekämpande område och ett indirekt brottsbekämpande om- råde. Detta framgår av kustbevakningslagen (2019:32). 
  
 Den direkta brottsbekämpningen innefattar den brottsbekämp- ning där Kustbevakningen har en möjlighet att agera självständigt. Av 3 kap. 2 § kustbevakningslagen framgår vilka brott som omfattas av definitionen. Det rör sig främst om brottslighet som har en natur- lig anknytning till myndighetens sjöövervakning. Därtill har Atkinson bevakningen brottsbekämpande befogenheter enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling och lagen (2008:322) om Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. 
  
 Den indirekta brottsbekämpningen innefattar den brottsbekämp- ning där Kustbevakningen enligt bestämmelserna i 4 kap. kustbevak- ningslagen biträder en annan myndighet. Biträdet kan aktualiseras om Polismyndigheten, Tullverket eller en förundersökningsledare har ställt sig bakom åtgärden eller i fall då ett godkännande inte utan väsentlig olägenhet kan avvaktas. Inom den indirekta brottsbekämp- ningen har en annan myndighet huvudansvaret för brottsbekämp- ningen. Den indirekta brottsbekämpningen omfattar alla typer av brott och är inte heller geografiskt begränsad på samma sätt som den direkta brottsbekämpningen. I stället avgränsas den genom det verk- samhetsområde som gäller för den myndighet som Kustbevakningen biträder och den uppgift biträdet avser.11 
  
 I dag har Kustbevakningen med stöd av bestämmelserna i kust- bevakningslagen alltså möjligheten att ingripa om myndigheten exem- pelvis i samband med en lastsäkringskontroll upptäcker stöldgods. Kustbevakningen kan i ett sådant fall beslagta stöldgodset och gripa en gärningsperson. Denna ordning har bl.a. motiverats med hänvis- ning till att allmänheten har berättigade förväntningar på att unifor- merade tjänstemän vid en brottsbekämpande myndighet kan ingripa i tjänsten om ett brott upptäcks.12 Kustbevakningen har framfört att 
  
 11Prop. 2018/19:16 En ny kustbevakningslag s. 142. 
  
 12A. prop. s. 87. 
  
 492 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 liknande överväganden kan göra sig gällande avseende särskilda be- fogenheter att använda tvångsmedel i gränsnära områden. 
  
 Kustbevakningen är verksam i vissa gränsnära områden, så som dessa definieras av utredningen, genom närvaro framför allt till sjöss men även viss närvaro i t.ex. hamnar. Det får förutsättas att Atkinson bevakningen i samband med andra kontroller kommer i kontakt med personer som uppehåller sig i området i samband med inresa till eller utresa från landet, t.ex. i samband med att ett fartyg anländer till Sverige. Det kan vidare förutsättas att Kustbevakningen i samband med denna verksamhet, utifrån tjänstemannens kunskaper eller erfarenheter om t.ex. en viss hamn eller fartygsrörelse, kan iaktta personer eller for- don som på goda grunder kan misstänkas för brottslig verksamhet – utan att det uppstår misstanke om ett konkret brott. Vidare har Kustbevakningen, Polismyndigheten och Tullverket veckovis en sam- verkanskonferens där främst Polismyndigheten delger den nationella lägesbild som är aktuell i landets gränsområden. Det är därför även rimligt att tänka att myndigheten skulle kunna ha underrättelse- information som ger skäl för misstanke om brottslig verksamhet. Ytterligare samarbete finns på olika sätt mellan myndigheterna, så som vid specifika pådrag. 
  
 Eftersom en kustbevakningstjänsteman har möjligheter att genom- föra kroppsvisitation och husrannsakan enligt bl.a. kustbevaknings- lagen, lagen om straff för smuggling och tullagen (2016:253) har tjänstemännen den utbildning som krävs för sådana arbetsuppgifter. 
  
 Med hänvisning till hur dagens regelverk ser ut samt framför allt Kustbevakningens närvaro, kunskap och erfarenhet till sjöss, anser Kustbevakningen att det finns skäl att överväga om myndigheten bör ges möjlighet att biträda Polismyndigheten i den mån sistnämnda myndighet ges utökade befogenheter i de gränsnära områdena. Detta för att ge Kustbevakningen möjlighet att bidra till arbetet mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det bör dock i förekommande fall vara upp till Polismyndigheten som kan begära biträde att avgöra om det är lämpligt att uppgiften utförs av Kustbevakningen, som då age- rar i myndighetens ställe. Vidare bör en rätt att biträda åtföljas av en möjlighet för Kustbevakningen att kunna avslå en förfrågan om biträde. 
  
 493 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 20.5Utredningens bedömningar och överväganden 
  
 20.5.1Reformbehovet 
  
 Utredningens bedömning: Den av utredningen gjorda kartlägg- ningen och behovsanalysen visar att behovet av effektivare polisi- ära åtgärder i gränsnära områden är verkligt och påtagligt och att utökade befogenheter i vissa avseenden i sådana områden skulle öka rättsväsendets möjligheter att bekämpa organiserad gräns- överskridande brottslighet. Utredningen bedömer sammantaget att situationen i nuläget är sådan att den motiverar en utvidgning av möjligheterna för Polismyndigheten att använda vissa tvångs- medel i gränsnära områden utan att misstanke om något konkret brott föreligger. Detta i syfte att öka möjligheterna att förebygga, förhindra och upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet av kvalificerat slag. Bärande skäl för att införa särskilda regler om identitetskontroller inom ramen för brottsbekämpningen i så- dana områden har dock inte framkommit varför sådana inte bör införas. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Behov av möjligheter att använda tvångsmedel i förebyggande syfte 
  
 Utifrån den samlade behovsbeskrivning som främst Polismyndig- heten redovisat samt mot bakgrund av den lägesbild som redovisats i tidigare avsnitt kan vi konstatera att gränsöverskridande organiserad brottslighet är ett allvarligt och påtagligt problem som inte bara skapar oro och osäkerhet genom ökad  
 vålds-, 
  narkotika- och tillgrepps- brottslighet i landet, utan också påverkar och belastar samhället på andra sätt, t.ex. genom förekomsten av systematiskt missbruk av väl- färdssystemet. 
  
 Utredningens kartläggning har visat att gränsen och de gränsnära områdena är områden av avgörande vikt i arbetet med att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. Som tidigare nämnts förekommer stora trafikflöden på sådana platser och dessa används av kriminella aktörer, bl.a. för att transportera illegala varor och stöldgods. Platserna är på grund av sin geografiska placering, funktion och utformning också sådana att de är nödvändiga att passera vid inresa i landet och 
  
 494 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 därmed intressanta i arbetet med att fånga upp irreguljär migration, däribland illegal arbetskraft. Det är Polismyndighetens erfarenhet att det är i dessa områden som möjligheterna att upptäcka den brottsliga verksamheten är störst. De är alltså centrala platser för brottsbekäm- pande insatser riktade mot gränsöverskridande brott. 
  
 Som tidigare anförts har Sverige i över fem års tid, på beslut av regeringen, haft en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gräns- erna på grund av att andra åtgärder inte bedömts vara tillräckliga för att säkerställa den allmänna ordningen och den inre säkerheten i Sverige. Gränskontrollerna har under senare år bedömts kunna bidra bl.a. till att förhindra terrorattentat. Redan denna omständighet talar starkt för att möjligheterna att utföra polisiära kontroller i gränsnära områden nu behöver utökas för att Sverige på sikt ska kunna upp- höra med de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns. 
  
 Det kan i detta sammanhang också finnas skäl att påpeka att en effektiv och fungerande brottsbekämpning inte är av intresse endast nationellt utan påverkar samtliga Medina inre säkerhet och ordning. Detta eftersom någon gränskontroll som regel inte före- kommer mellan medlemsstaterna. Schengensamarbetet förutsätter därför att medlemsstaterna genom tillämpningen av kompensatoriska åtgärder ser till att avsaknaden av inre gränskontroller inte på ett negativt sätt påverkar kontrollen över migrationsflöden, gränsöver- skridande brottslighet eller enskilda medlemsstaters allmänna ord- ning och säkerhet. 
  
 Vad utredningen särskilt tar fasta på i denna del av behovsanalysen är den bild av den organiserade tillgreppsbrottsligheten som fram- träder genom den lägesbild som beskrivits i avsnitt 12.2, liksom de resultat som där redovisas utifrån det myndighetsgemensamma sam- arbetet mot denna brottslighet. 
  
 Det framgår av kartläggningen att Polismyndigheten under senare år kunnat konstatera att de internationella brottsnätverkens påver- kan på brottsutvecklingen i Sverige har ökat stadigt. Brottsligheten har fått en större geografisk utbredning och samtidigt blivit mer avancerad. Det har också skett en mer varaktig etablering i landet med ökade kopplingar till lokalt förankrade kriminella aktörer. Polismyn- digheten har kunskap om att flera utländska organiserade nätverk är etablerade i Sverige och ägnar sig åt bl.a. organiserad gränsöverskri- dande tillgreppsbrottslighet. 
  
 495 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förutom att enskilda individer drabbas hårt av den brottslighet som utförs av de internationella brottsnätverken påverkas även andra myndigheter och samhällsorgan av nätverkens närvaro i landet. Olika delar av samhällssystemet utnyttjas storskaligt i brottsliga syften. Be- roende på vilka ursprungsländer som är aktuella påverkas samhället genom bl.a. brott mot välfärdssystemen och andra närliggande skatte- finansierade eller skattesubventionerade system, osund konkurrens och ökat antal asylansökningar. Vidare redovisas uppgifter om att det förs ut stöldgods ur Sverige till ett värde av två miljarder kronor varje år. Det får anses mycket angeläget att åtgärder vidtas för att bromsa denna utveckling. 
  
 Det ska framhållas att även annan allvarlig gränsöverskridande brottslighet förekommer i betydande utsträckning, såsom t.ex. män- niskohandel samt narkotika- och vapenbrott. Som framgått av läges- beskrivningen har det dödliga våldet under en tid ökat i Sverige och består i stor utsträckning av skjutningar i den kriminella miljön (se avsnitt 12.3). Det får anses stå klart att en stor del av de vapen som används kommer in i Sverige över gränsen och att denna användning av vapen således skulle kunna begränsas om införseln försvårades än mer. Reformbehovet tar därför sikte på bekämpningen av gränsöver- skridande brottslighet i ett bredare perspektiv. 
  
 Som framgått av tidigare avsnitt finns ingen allmän rätt för polisen att använda sig av tvångsmedel i syfte att bedriva brottsspaning. Någon sådan möjlighet att göra riktade eller selektiva ingripanden på grund- val av underrättelseinformation som efterfrågas i Polismyndighetens behovsbeskrivning finns alltså inte. Polismyndigheten har inte heller 
  
 idag rätt att göra slumpmässiga kontroller för att söka efter personer eller föremål eller för att kontrollera personers identitet. De tvångs- och kontrollbefogenheter Polismyndigheten har tillgång till i dag, om man bortser från vad som gäller vid själva gränskontrollerna, förut- sätter som huvudregel att det föreligger en misstanke om ett konkret brott. Några särskilda medel att tillgripa för att intensifiera eller effek- tivisera polisiära kontroller i brottsbekämpande syfte i gränsnära om- råden eller på annan plats finns således inte enligt gällande regelverk. 
  
 Det är riktigt, som regeringen påpekat i tidigare lagstiftningsären- den (jfr ovan avsnitt 20.3), att användandet av straffprocessuella tvångs- medel utanför förundersökning kan resa vissa principiella invänd- ningar och att införandet av sådana regler därför måste motiveras av 
  
 496 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 ett klarlagt operativt behov som klart överväger det intrång som åt- gärden innebär. 
  
 De erfarenheter som Polismyndigheten, Tullverket och Kustbevak- ningen har fått genom den s.k.  
 TKP-samverkan 
  (Tull, Kust, Polis), och de resultat som redovisas från gjorda insatser inom ramen för denna samverkan, visar att myndigheternas samlade befogenheter ofta behövs för att förebygga, förhindra och upptäcka organiserad gräns- överskridande brottslighet. Det som Polismyndigheten lyft fram som ett centralt behov är möjligheten att, på liknande sätt som Tullverket och Kustbevakningen har rätt att göra inom sin kontrollverksamhet, i den brottsbekämpande verksamheten initiera en kontroll utan att misstanke om ett konkret brott föreligger. 
  
 Det förhållandet att olika myndigheter samverkar och vid sär- skilda tillfällen utför gemensamma insatser är givetvis mycket positivt och bidrar i många fall till att effektivisera verksamheten. Att brotts- bekämpande myndigheter i den löpande verksamheten är beroende av gemensamma insatser för att verksamheten ska bli effektiv fram- står däremot enligt utredningens uppfattning inte som ändamålsenligt. Som Polismyndigheten också lyft fram kan sådan myndighetssam- verkan inte heller genomföras på alla platser i landet, bl.a. på grund av geografiska utmaningar och av resursskäl. Ett utökat samarbete mellan olika brottsbekämpande myndigheter framstår därför inte som en tillräcklig lösning på problemet. 
  
 Mot denna bakgrund är det också utredningens bedömning att behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden är fram- trädande och att utökade befogenheter i vissa avseenden i sådana om- råden skulle öka rättsväsendets möjligheter att bekämpa organiserad gränsöverskridande brottslighet. Som framgår av utredningens direk- tiv tycks detta också ha varit regeringens utgångspunkt. 
  
 På samma sätt som gäller avseende kontroll av vistelserätt (se av- snitt 19.4.2) hade underrättelsebaserade selektiva ingripanden i gräns- nära områden, enligt utredningens uppfattning, kunnat utgöra ett effektivt verktyg även i den brottsbekämpande verksamheten. Under- rättelseinformation skulle i sådan verksamhet kunna användas för ett riktat arbete mot organiserad gränsöverskridande brottslighet. Arbetet hade exempelvis kunnat bidra till att på ett effektivt sätt förhindra utförsel av stöldgods eller för att upptäcka annan gränsöverskridande brottslig verksamhet. 
  
 497 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Det saknas skäl att ifrågasätta Polismyndighetens bedömning att polisiära åtgärder i gränsnära områden kan förväntas vara särskilt effek- tiva och också kan utföras med större träffsäkerhet än på andra platser inne i landet. Detta beror på att det är fråga om geografisk avgränsade områden, liksom på platsernas karaktär och de trafikflöden som före- kommer där. 
  
 Utredningen bedömer sammantaget att situationen nu är sådan att det beskrivna behovet av effektivare polisiära åtgärder motiverar ett förslag om en utvidgning av möjligheterna för Polismyndigheten att använda tvångsmedel i gränsnära områden utan att misstanke om något konkret brott föreligger. Detta i syfte att öka möjligheterna att förebygga, förhindra och upptäcka gränsöverskridande brottslig verk- samhet av kvalificerat slag. 
  
 Om någon sådan utvidgning inte genomförs ser utredningen att de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att på ett ända- målsenligt sätt bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten för- blir begränsade, vilket kan innebära allvarliga konsekvenser för landets allmänna ordning och inre säkerhet. 
  
 Behovet av utökade befogenheter bedöms föreligga redan i dag, trots de gränskontroller som i dagsläget förekommer vid den inre gränsen. Detta beror dels på att dessa gränskontroller inte utförs systematiskt och vid alla gränser, dels på att de främst är inriktade på inresekontroll och därför inte fångar upp exempelvis utgående trafik med stöldgods. 
  
 Tillsammans med de övriga förslag som utredningen för fram i fråga om möjligheterna till att använda kamerabevakning (se avsnitt 15.5 och 17.3) och i fråga om kontroll av vistelserätt (se avsnitt 19.4) i gräns- nära områden kommer de utökade befogenheter som nu föreslås att kunna bidra till att minska behovet av inre gränskontroller. Försla- gen ligger också väl i linje med kommissionens rekommendationer om intensifierade poliskontroller (jfr avsnitt 3.5). Utredningens när- mare överväganden och hur förutsättningarna för användningen av tvångsmedlen ska utformas behandlas i de följande avsnitten. 
  
 Utredningens uppdrag är begränsat till att gälla den verksamhet som bedrivs i gränsnära områden. Våra överväganden kommer därför inte att röra förutsättningarna för att använda tvångsmedel på andra platser i landet. 
  
 498 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Särskilt om identitetskontroller 
  
 Som framgått saknar Polismyndigheten i dag rätt att i spaningssyfte genomföra kroppsvisitation eller husrannsakan. På samma sätt saknar Polismyndigheten en allmän rätt att kontrollera personers identitet. Utan att detta framgår av lag får en polisman dock, om det är nödvän- digt för att en tjänsteuppgift ska kunna fullgöras, tillfråga en person om hans eller hennes namn och hemvist. En sådan förfrågan anses inte i sig utgöra något intrång i någon grundlagsskyddad fri- eller rättighet.13 
  
 I de fall personen inte svarar eller lämnar vad som kan antas vara oriktiga uppgifter krävs dock lagstöd för att kontrollera uppgifterna vidare. 
  
 Enligt polislagen har en polisman rätt att kontrollera identiteten på en person vid vissa ingripanden, t.ex. ett gripande (19 § första stycket 2), eller om det finns särskild anledning att anta att en okänd person som påträffas är efterspanad eller efterlyst och ska berövas friheten vid anträffandet (14 §). I vissa fall får en okänd person om- händertas, i andra fall får kroppsvisitation ske i syfte att fastställa iden- titeten. I de fall en polisman har getts rätten att vidta tvångsåtgärder i brottsförebyggande syften har dessa befogenheter inte alltid åtföljts av en lagreglerad rätt att kontrollera identitet på den som blir före- mål för åtgärden, se bl.a. 19 § andra stycket och 20 a § polislagen. 
  
 Även i rättegångsbalken finns bestämmelser om identifiering. Inom ramen för en förundersökning kan olika tvångsmedel tillämpas för att framtvinga identitetsuppgifter på en misstänkt person, om denne inte lämnar sådana uppgifter eller lämnar oriktiga sådana. I de fall rätten att kontrollera en identitet är särskilt reglerad är den kopplad till en rätt att vidta tvångsåtgärder för att identiteten ska kunna fast- ställas. 
  
 Identitetskontroll kan också förekomma i samband med fordons- stopp enligt 22 § 4 polislagen, vid t.ex. olika slags trafikkontroller. Rätten att kontrollera identitet följer då av annan lagstiftning. Förare av fordon har exempelvis en skyldighet att på begäran överlämna kör- kort eller identitetshandlingar för kontroll till bl.a. polisen enligt körkortslagen (1998:488). Passagerare i ett fordon eller annat trans- 
  
 13Berggren och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kom- mentaren till 14 §. 
  
 499 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 portmedel, eller personer som färdas till fots har dock ingen skyldighet att identifiera sig. 
  
 Identitetskontroll sker också i samband med gränskontroll samt vid sådana inre utlänningskontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § utlänningslagen (2005:716). Under vilka förutsättningar identitets- kontroller får ske har redovisats närmare i avsnitt 6.7. 
  
 Polismyndigheten har framfört ett behov av utökade möjligheter att kunna utföra identitetskontroller utan att konkret misstanke om brott eller brottslig verksamhet föreligger. Behovet har främst moti- verats med att sådana kontroller skulle kunna ge värdefull informa- tion som underlag för beslut om vidare åtgärder och inom ramen för underrättelseverksamheten. 
  
 I svensk rätt finns ingen reglerad skyldighet att inneha eller bära med sig legitimationshandling eller annan handling vare sig för svenska eller utländska medborgare. Det har inom ramen för denna utrednings arbete inte kommit fram bärande skäl för att i grunden ändra den inställningen och införa en reglering som skulle innebära att var och en kunde bli föremål för identitetskontroll och då ha en skyldighet att kunna identifiera sig. Detta gäller oavsett i vilket syfte en sådan kontroll skulle ske och även om rätten endast skulle gälla i ett av- gränsat geografiskt område. Utredningen kommer därför inte att före- slå några sådana möjligheter. 
  
 Frågan om möjligheten att göra identitetskontroll i samband med kroppsvisitation och husrannsakan enligt den nya lagen behandlas i avsnitt 20.5.2. 
  
 Särskilda utgångspunkter i ljuset av regeringsformen och Europakonventionen 
  
 Kroppsvisitation och husrannsakan utgör båda sådana tvångsmedel som innebär intrång i den enskildes grundlagsskyddade fri- och rättig- heter. Skyddet gäller såväl svenska som utländska medborgare. Skyd- det för den kroppsliga integriteten och rörelsefriheten är dock enligt regeringsformen inte absolut utan får begränsas, förutsatt att begräns- ningarna sker genom lag. Begränsningar får dock ske endast om det är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. De inskränkande åtgärderna måste också framstå som ändamålsenliga, nödvändiga och propor- tionerliga. Tillämpningen av nu nämnda tvångsmedel kan under vissa förhållanden också innebära inskränkningar i rättigheter som skyddas 
  
 500 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 enligt Europakonventionen; främst rätten till respekt för privatliv, familjeliv, hem och korrespondens (artikel 8). 
  
 Att de brottsbekämpande myndigheterna kan utföra sitt arbete på ett ändamålsenligt och effektivt sätt är en mycket viktig byggsten i ett demokratiskt samhälle. Att ge Polismyndigheten, eller andra brotts- bekämpa myndigheter, verktyg att använda i sin verksamhet är tvek- löst godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Av behovsbeskrivningen och bedömningen av behovet ovan framgår också att dagens regel- verk inte ger myndigheterna nödvändiga verktyg att möta de utma- ningar som den gränsöverskridande brottsligheten och avsaknaden av gränskontroller vid inre gräns framkallar. Att ge polisen utökade befogenheter att använda vissa tvångsmedel framstår därför också som nödvändigt. 
  
 Bestämmelserna i regeringsformen och Europakonventionen ställer dock höga krav på lagstiftning på detta område. Det krävs därför nog- granna övervägandena i fråga om i vilka närmare syften de ska kunna tillämpas och hur omfattande befogenheterna ska vara, samt hur det säkerställs att de är omgärdade av tillräckliga rättssäkerhetsgarantier. Detta är som nämnts särskilt viktigt när det är fråga om brottsföre- byggande verksamhet, eftersom det där, till skillnad från vad som gäller vid t.ex. förundersökning, saknas ett tydligt yttre ramverk. Det är också så att den enda egentliga kontrollmekanism som finns när det gäller polisiära metoder, utöver den interna kontrollen inom Polismyndig- heten, är den externa tillsyn som JO och JK utövar. 
  
 Utredningens uppdrag, liksom våra förslag, är begränsat till att gälla endast åtgärder i gränsnära områden. Som vi i flera sammanhang redan framhållit har sådana områden en speciell karaktär i det avse- endet att personer som befinner sig i sådana områden i samband med resa redan i dag har anledning att förvänta sig att bli föremål för olika former av kontroller och övervakning. En central utgångspunkt för utredningens överväganden har därför varit, och är även i denna del, att inskränkningar som sker i enskildas rörelsefrihet, kroppsliga in- tegritet eller privatliv i sådana områden allmänt sett får anses vara mindre kännbara än om ingripandena skulle ske på andra platser i landet. 
  
 De gränsnära områdena skiftar dock i viss mån till sin karaktär. Medan det på större flygplatser och i större hamnar, eller på platser med fasta tullstationer framstår som mindre anmärkningsvärt att in- föra nya befogenheter för brottsbekämpande myndigheter, att exem- 
  
 501 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 pelvis genomsöka fordon eller utföra en kroppsvisitation, kan saken ställa sig i ett annat ljus på andra typer av platser. Här kan man främst lyfta fram det allmänna vägnätet. På alla de platser där det allmänna vägnätet korsar gränsen mot Norge eller Finland kommer den nya lagen att vara tillämplig. Här vill vi dock återigen framhålla att Tull- verket har rätt att utföra tullkontroll i anslutning till gränsen mot både Norge och Finland i samband med vilken bl.a. transportmedel kan genomsökas. Det förbud som gäller mot slumpmässiga kontroller enligt inregränslagen gäller vidare inte vid den norska gränsen då Norge i tullsammanhang är att se som ett tredjeland. 
  
 En viktig aspekt är vidare att ett gränsnära område enligt våra för- slag är en avgränsad geografisk yta där behovet av effektiva åtgärder framstår som särskilt framträdande och där effekten av polisiär verk- samhet också kan förväntas vara särskilt stor. Det sagda talar sam- mantaget för att lagbaserade inskränkningar i fri- och rättigheterna i de nu aktuella hänseendena kan godtas i något större omfattning i dessa områden än i övrigt i landet. De förslag som lämnas nedan be- döms sammantaget som godtagbara även ur ett fri- och rättighets- perspektiv. 
  
 20.5.2Kroppsvisitation och genomsökande av transportmedel 
  
 Utredningens förslag: Möjligheterna att utföra kroppsvisitation och husrannsakan i gränsnära områden ska utvidgas. 
  
 Det ska införas bestämmelser i den nya lagen om gränsnära om- råden som innebär att en polisman, i ett sådant område, får kropps- visitera en person och genomsöka ett transportmedel, i den ut- sträckning som det är nödvändigt under förutsättning att det finns anledning att anta att det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet som inne- fattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. 
  
 Med gränsöverskridande brottslig verksamhet avses brottslig verksamhet som har koppling till fler länder än Sverige. 
  
 Det bör inte införas någon särskild reglering avseende iden- titetskontroller i samband med nu nämnda åtgärder. 
  
 502 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Skälen för förslagen 
  
 Slumpmässigt utförda åtgärder kan inte godtas 
  
 Polismyndigheten har framfört att det finns behov av att göra slump- mässiga kontroller av personer och fordon i syfte att förebygga, för- hindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet. 
  
 Att bli föremål för en kroppsvisitation eller husrannsakan innebär alltid en allvarlig inskränkning i den personliga integriteten och rörelse- friheten. Detta gäller även i gränsnära områden även om acceptansen för sådana ingripanden kan vara något större i sådana områden (jfr utredningens resonemang om detta ovan). Utredningens uppfattning är att det skulle föra allt för långt om rätten att vidta sådana åtgärder skulle tillerkännas helt utan att någon grad av misstanke om brott eller brottslig verksamhet föreligger. Ett relativt stort antal platser kom- mer, enligt vad som föreslås i detta betänkande, att utgöra gränsnära områden. Effekten av en reglering där slumpmässiga kontroller av det slaget möjliggjordes skulle bli att dessa gränsnära områden skulle ut- göra en form av visitationszoner, där var och en som befann sig på platsen kunde bli föremål för långtgående polisiära ingripanden. 
  
 Med beaktande av att de gränsnära områdena utgör platser där ett stort antal människor är i rörelse kan det med fog förväntas att helt slumpmässiga kontroller endast i mindre utsträckning skulle leda till upptäckt av brottslig verksamhet och alltså i huvudsak skulle tjäna syftet att tillföra information till underrättelseverksamheten. En viss preventiv effekt kan i och för sig förväntas följa av slumpmässiga kon- troller. Helt slumpmässiga kontroller riskerar dock även i den brotts- bekämpande verksamheten att i praktiken tillämpas på ett diskrimi- nerande sätt och därutöver att stå i strid med principen om den fria rörligheten av personer och varor när de utförs i gränsnära områden. 
  
 En ordning med sådana visitationszoner skulle innebära ett allt för stort intrång i sådana fri- och rättigheter som skyddas av grundlagen och kan inte anses godtagbar i förhållande till de behov som fram- kommit. En utgångspunkt för de utökade befogenheter som föreslås här är därför att ett beslut om en åtgärd alltid måste grunda sig på någon faktisk omständighet som ger särskild anledning till åtgärden. De närmare förutsättningarna redovisas i det följande. 
  
 503 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Åtgärder i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet 
  
 Avsikten med förslaget är att möjliggöra för Polismyndigheten att vidta åtgärder i ett brottsförebyggande syfte i vid mening. Det är så- ledes inte endast fråga om åtgärder som ska vidtas för att upptäcka brottslig verksamhet och förebygga brott som ännu inte har begåtts, utan det kan också vara fråga om att upptäcka redan begångna brott och därigenom förhindra och försvåra fortsatt brottslig verksamhet. Detta uttrycks genom att syftet med åtgärden ska vara att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. 
  
 Genom rekvisitet brottslig verksamhet uttrycks att det inte ställs upp något krav på att det ska finnas en misstanke om ett konkret brott för att tvångsåtgärder ska få vidtas. Det ställs således inte heller upp något krav på att misstanken ska avse något fullbordat brott. Uttrycket omfattar även brottslig verksamhet på försöks- eller förberedelsesta- diet. Likaså omfattas inte bara misstankar mot förmodade gärnings- män utan alla som på något sätt medverkar i eller bidrar till den brotts- liga verksamheten. Däremot förutsätter paragrafen att det är fråga om gränsöverskridande brottslig verksamhet. 
  
 Det finns i dag ingen definition av gränsöverskridande brottslig- het eller gränsöverskridande brottslig verksamhet i svensk rätt. En- ligt Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande orga- niserad brottslighet är ett brott gränsöverskridande till sin natur om 
  
 a)brottet begås i mer än en stat, b) om brottet begås i en stat, men en betydande del av förberedelserna, planeringen, ledningen eller kontrollen sker i en annan stat, c) om brottet begås i en stat men en organiserad brottslig sammanslutning som bedriver kriminell verk- samhet i mer än en stat är delaktig, eller d) om brottet begås i en stat men har betydande följder i en annan stat (artikel 3.2). 
  
 Vi föreslår att det i den nya lagen ska införas en definition av gräns- överskridande brottslig verksamhet. Definitionen i lagen bör dock hållas mycket allmän och avse all brottslig verksamhet som har kopp- ling till fler länder än Sverige. Avsikten med de förslag som lämnas i detta betänkande är dock att förbättra möjligheterna att bekämpa brottslighet av det slag där själva rörelsen över gränsen utgör en cen- tral del av den brottsliga verksamheten (t.ex. smuggling av gods eller människor) eller en central del av brottsupplägget i övrigt (t.ex. till- 
  
 504 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 greppsbrottslighet där brott begås i ett land i syfte att föra ut stöld- godset till ett annat land). 
  
 Avsikten är alltså att Polismyndigheten redan vid misstanke om brottslig verksamhet ska kunna ingripa och på detta sätt både hindra och försvåra brottsligheten, men också upptäcka den brottslighet som det finns misstankar om men där misstankarna ännu inte rör kon- kreta brott. Polismyndigheten har uppgett att myndigheten genom underrättelsearbete ofta har kännedom om vilka gränspassager som vid en given tidpunkt är av särskilt intresse för arbetet mot den orga- niserade gränsöverskridande brottsligheten. Som vi tidigare konsta- terat framstår möjligheterna till ett effektivt sådant arbete därför som särskilt stora i de gränsnära områdena 
  
 Rätt att genomsöka transportmedel och kroppsvisitation 
  
 Syftet med de utökade befogenheterna är alltså att möjliggöra en inten- sifierad och effektiv brottsförebyggande verksamhet för att bekämpa gränsöverskridande brottslig verksamhet. Det kan vara fråga om att upptäcka och förhindra människosmuggling eller utförsel av stöld- gods. Det kan också vara fråga om att upptäcka annan brottslighet som narkotika- eller vapensmuggling. 
  
 Sett till syftet med befogenheterna och till de trafikflöden som förekommer i de gränsnära områdena framstår det som centralt att möjliggöra husrannsakan i transportmedel. Kartläggningen visar att en stor del av utförseln av stöldgods ur landet sker i fordonstrafiken via färjelinjerna till Baltikum och Polen. Även narkotika- och vapen- smuggling sker i stor utsträckning i resandeflödet med personbil och i den tunga trafiken i bussar och lastbilar. I vissa gränsnära områden kan även annan trafik förekomma såsom båttrafik och flygtrafik. Även i denna trafik förekommer kriminella flöden. 
  
 Vi menar mot den bakgrunden att en möjlighet att genomsöka transportmedel i gränsnära områden hade varit ett betydelsefullt och effektivt hjälpmedel för polisen i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten, inte minst den organiserade tillgreppsbrottsligheten. Genom sådana åtgärder skulle sådan brottslig verksamhet kunna förebyggas och förhindras men också redan genomförda brott upp- täckas. 
  
 505 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Rätten att genomsöka transportmedel bör gälla samtliga transport- medel. Med transportmedel avses här sådana fordon som avses i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och tillhörande efterfordon eller släpfordon, men också andra transportmedel som tåg, båtar och andra fartyg samt flygplan. I samband med att transportmedlet genom- söks ska även väskor, lådor och andra förvaringsutrymmen som kan dölja gods eller människor och som fraktas i transportmedlet få under- sökas. Särskilda proportionalitetshänsyn kan göra sig gällande när genomsökningen avser t.ex. en sovvagnskupé, fartygshytt eller hus- vagn. Som anförts i avsnitt 19.4.6 har omständigheter som vid vilken tid och på vilken plats åtgärden vidtas då betydelse. Hur ingripande åtgärder som får vidtas med stöd av bestämmelsen styrs alltså i detta hänseende ytterst av proportionalitetsprincipen i 8 § polislagen.14 Exempelvis kan, enligt vår bedömning, en genomsökning av utrym- men av ovan nämnda slag nattetid anses utgöra ett större intrång än vid andra tider på dygnet. På samma sätt kan det krävas andra över- väganden inför att åtgärder vidtas mot en för längre tid parkerad hus- bil eller husvagn än om åtgärden vidtas i samband med att fordonet stoppas i färden. 
  
 På samma sätt som i fråga om befogenheter kopplade till kontroll av vistelserätt kan det här finnas skäl att poängtera att förslaget endast omfattar en utvidgad rätt att genomsöka transportmedel. Något ut- ökad rätt att genomföra husrannsakan i några andra utrymmen, t.ex. hus, hotellrum eller liknande, föreslås inte. För att sådana utrymmen i gränsnära områden ska få genomsökas krävs att ett beslut om hus- rannsakan med stöd i annan lag föreligger. 
  
 För att komma åt den gränsöverskridande brottsliga verksamheten kan det dock också vara av vikt att kunna vidta närmare åtgärder mot de personer om färdas i ett transportmedel som genomsöks eller som i övrigt befinner sig i området. Såväl smuggelgods som stöldgods av mindre skrymmande karaktär kan transporteras i kläder, väskor eller annat som en person bär med sig. Det kan också vara relevant att söka efter identitetshandlingar och dokument för att kontrollera misstänkt människosmuggling eller människohandel. 
  
 Enligt utredningens uppfattning är det därför inte tillräckligt att möjligheten att genomsöka transportmedel införs. Den nya lagen 
  
 14Jfr 28 kap. 2 a § rättegångsbalken och prop. 1990/91:129 s. 15 samt 20 a § polislagen och prop. 2005/06:113 s. 25. 
  
 506 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 bör även ge rätt att kroppsvisitera personer, trots att detta är en mer ingripande åtgärd. 
  
 Åtgärderna får endast vidtas i den utsträckning det är nödvändigt för de angivna syftena. Detta innebär att behovs- och proportionali- tetsprinciperna är styrande för i vilken omfattning och för vilka när- mare ändamål åtgärden får vidtas. Det sagda följer redan av 8 § polis- lagen men bör framgå också av respektive bestämmelse. 
  
 Både rätten att genomföra husrannsakan i transportmedel och rätten att kroppsvisitera personer bedöms vara nödvändiga för att den brotts- bekämpande verksamheten i de gränsnära områdena ska kunna be- drivas på ett ändamålsenligt sätt. 
  
 Det kan finnas skäl att påpeka att det i regel krävs att det förelig- ger ett beslut om beslag för att elektroniska informationsbärare, t.ex. mobiltelefoner, datorer eller surfplattor ska få undersökas i syfte att komma åt uppgifter som finns lagrade på dessa (jfr med vad som sägs om undersökning av elektroniska informationsbärare i avsnitt 5.4). 
  
 Krav på att det ska finnas anledning att anta att åtgärden behövs 
  
 Att bestämmelsen tar sikte på situationer där någon konkret brotts- misstanke inte finns innebär som sagt inte att åtgärder ska få vidtas helt slumpmässigt. Åtgärder ska inte heller få vidtas på grundval av allmänna spekulationer eller antaganden utan måste grundas på fak- tiska omständigheter som ger skäl för misstanke. Det måste alltså finnas uppgifter, t.ex. källinformation eller underrättelser, som föranleder en misstanke om brottslig verksamhet. 
  
 Det kan här, på samma sätt som vid de selektiva inre utlännings- kontrollerna som diskuterats i avsnitt 19.4, vara fråga om olika typer av information. Det kan således röra sig om underrättelser som tagits fram inom den egna myndighetens brottsbekämpande verksamhet, men det kan också vara underrättelser från andra myndigheter i Sverige eller i utlandet. När det kommer till åtgärder inom den brottsbekäm- pande verksamheten kan det vara fråga om mer specifika underrättel- ser som tar sikte på en enskild individ, ett särskilt brottsnätverk eller en närmare specificerad brottslig verksamhet, utan att underlaget ger skäl att misstänka ett konkret brott. Men det kan också vara mer gene- rell information eller kunskap om mönster eller trender avseende gränsöverskridande brottslighet. Sådan information kan bygga på stati- 
  
 507 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 stik eller erfarenheter från tidigare åtgärder, eller på annan inhämtad information som under viss tid bearbetats och analyserats och ut- mynnat i exempelvis en riskprofil. 
  
 Det kan också förekomma att det kommer tips eller liknande från allmänheten. För att sådan information ska kunna ligga till grund för en åtgärd måste informationen dock på något sätt ha behandlats, be- arbetats eller på annat sätt kontrollerats mot bakgrund av myndighetens samlade kunskap och erfarenhet. Åtgärder kan också vidtas på grund- val av annan polisiär kunskap och erfarenhet hos den enskilde tjänste- mannen. Inte heller i sådana fall får det dock vara fråga om några allmänna spekulationer eller antaganden. 
  
 På samma sätt som vi föreslagit i fråga om utvidgade möjligheter till kontroll av vistelserätt är avsikten här alltså att möjliggöra att åt- gärder riktas mot ett urval av personer eller transportmedel som tas ut, selekteras, utifrån en matchning mot en riskprofil eller annan väl- grundad information som ger anledning till misstanke. Det kan vara fråga om en individspecifik profil eller ett urval baserat på andra risk- bedömningar. 
  
 Som exempel kan ges den situationen att välgrundad underrättelse- information visar att skåpbilar registrerade i ett visst land som passerar gränsen vid en viss plats i stor utsträckning används i gränsöverskri- dande brottslig verksamhet, t.ex. organiserad tillgreppsbrottslighet, eller att ett visst transportslag eller en viss färjelinje används i stor utsträckning av vissa kriminella aktörer. I en sådan situation kan polisen med stöd av den nya bestämmelsen göra riktade insatser och vidta åtgärder mot samtliga, eller en del av, de personer som reser in med fordon som passar in på den angivna profilen eller personer som anländer med exempelvis en viss färja utan att en konkret misstanke kan riktas mot vart och ett av fordonen. Situationen kan också vara den att Polismyndigheten har kunskap och erfarenhet av, eller informa- tion om, att det vid vissa tidpunkter på en viss plats i stor utsträck- ning förekommer gränsöverskridande brottslig verksamhet av något slag, exempelvis utförsel av stöldgods eller införsel av narkotika. Åtgär- der kan då vidtas mot samtliga, eller en del, av de personer eller trans- portmedel som passerar platsen under den aktuella tidrymden utan att någon ytterligare omständighet föreligger som pekar på att den specifika personen som stoppas är misstänkt. Det blir i denna situa- tion fråga om det vi tidigare kallat för selektiva stickprovskontroller 
  
 508 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 där åtgärder vidtas i viss mån slumpmässig inom ramen för de krite- rier som ligger till grund för urvalet. 
  
 Det kan också vara fråga om en enskild situation där polisen på grundval av allmän information om omständigheterna på platsen samt polisiär kunskap och erfarenhet på goda grunder misstänker brotts- lig verksamhet utan att misstanken når upp till anledning att anta att ett visst brott har begåtts, vilket är kravet för att inleda förundersök- ning enligt rättegångsbalken. Det kan t.ex. handla om iakttagelser av en eller flera personers agerande på platsen som ger skäl för sådan misstanke. 
  
 De nu föreslagna åtgärderna kommer alltså i viss bemärkelse att kunna utföras i brottsspaningssyfte, men förutsätter alltid att faktiska omständigheter ligger till grund för beslutet. Brottsspaning i allmän- het utan särskild grund kan inte bedrivas med stöd av bestämmelsen. Exempelvis tillåter bestämmelserna inte att ett transportmedel stoppas och genomsöks enbart i syfte att eventuellt upptäcka brottslig verk- samhet som polisen helt saknar information om, eller endast i syfte att inhämta information som senare kan användas i underrättelse- verksamheten. 
  
 Som vi tidigare konstaterat måste regleringen av förutsättningarna att använda tvångsmedlen knyta an till någon omständighet som kan preciseras. Eftersom avsikten dock är att möjliggöra att åtgärder vidtas i ett tidigt skede och delvis i brottsspaningssyfte är det inte möjligt att knyta regleringen till någon viss person, såsom en misstänkt, eller till den omständigheten att ett brott har begåtts (jfr avsnitt 20.2.2 och rättegångsbalkens regler om tvångsmedel). 
  
 Ett annat sätt att begränsa tillämpningsområdet hade varit att knyta befogenheterna till en företagen resa dvs. föreskriva att åtgärderna endast fick vidtas i samband med in- eller utresa, eller för det fall att det kan antas att den som åtgärden vidtas mot ska resa eller har rest över gränsen (jfr exempelvis 9 kap. 2 § utlänningslagen och det ovan redovisade tidigare förslaget om användningen av tvångsmedel i sam- band med inresekontroll). 
  
 Eftersom vi har bedömt att det gränsnära området ska omfatta något mer än endast själva flygplatsen, hamnen osv. skulle en sådan begränsning dock medföra vissa problem. I vissa mindre områden kommer det att vara relativt enkelt att avgöra om en person har rest eller avser att resa, i andra områden kommer det att vara betydlig svårare. Ju längre ifrån själva gränsen åtgärden vidtas, desto svårare 
  
 509 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 blir den bedömningen. Om de nya befogenheterna skulle förutsätta att det är klarlagt, eller att det kan antas, att den som åtgärden vidtas mot har rest eller ska resa över gränsen skulle dessa i praktiken endast kunna vidtas i omedelbar anslutning till gränsen där den saken är som lättast att avgöra. I övriga delar av det gränsnära området skulle där- emot saken kunna bli svår att bedöma, och senare att visa, och befog- enheterna skulle riskera att av den anledningen inte utnyttjas trots att förutsättningar för det rent faktiskt förelåg. En sådan begränsning skulle alltså motverka det tänkta syftet med regleringen, nämligen att åtgärder ska kunna vidtas i hela det gränsnära området. Till detta kommer att en del personer som befinner sig i det gränsnära området har sådan anknytning till andra personer som reser in i landet att det kan vara av intresse att vidta åtgärder även mot dessa. Det kan röra sig om personer som ska hämta upp eller ta hand om inresande per- soner eller gods som har koppling till gränsöverskridande brottslig verksamhet (medhjälpare). Att införa en begränsning till resenärer har därför inte framstått som en framkomlig väg. 
  
 De föreslagna åtgärderna är vidare tänkta att kunna användas i syfte att i ett brett perspektiv bekämpa olika typer av gränsöverskri- dande brottslig verksamhet. Det går därför inte heller att knyta regler- ingen till en viss typ av föremål, t.ex. behovet av att kunna söka efter eller omhänderta stöldgods (jfr 20 a § polislagen). Att bestämmelserna förutsätter att syftet med åtgärden är att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet är vidare enligt vår uppfattning inte tillräckligt för att begränsa tillämpningsområdet och göra tillämpningen förutsebar. 
  
 Den omständighet som regleringen bör knytas till är i stället den att det på det sätt som beskrivits ovan föreligger faktiska omständig- heter, exempelvis underrättelseinformation, som utgör grund för be- dömningen att åtgärder behöver vidtas. Detta uttrycks i de föreslagna bestämmelserna genom kravet på att det ska finnas anledning att anta att åtgärden behövs. 
  
 Utredningen har övervägt om förutsättningarna för tillämpningen av de utvidgade befogenheterna skulle uttryckas genom ett risk- eller farerekvisit (jfr t.ex. 23 § polislagen ”kan det av särskilda skäl anses finnas risk för något brott” och ”om det finns allvarlig risk för brott”). Ett sådant krav skulle dock förutsätta att det föreligger särskilda om- ständigheter som innebär en konkret risk för brott. Även när det kommer till att genomföra selektiva riktade insatser i brottsförebyg- 
  
 510 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 gande syften måste det enligt vår uppfattning anses vara tillräckligt att underlaget som ligger till grund för insatsen visar en risk för före- komst av brottslig verksamhet av ett mer abstrakt slag eller en typi- serad risk (jfr vårt resonemang i avsnitt 19.4.3). Ett krav formulerat utifrån risk skulle alltså innebära ett för högt ställt krav och motverka syftet med utvidgningen, nämligen att på välgrundad underrättelse- information eller annat liknande underlag få bedriva brottsspaning. 
  
 Krav på brottslig verksamhet av viss kvalificerad art 
  
 Slutligen måste inskränkningar i den enskildes fri- och rättigheter alltid framstå som nödvändiga och proportionerliga. Utredningen har som utgångspunkter för sina ställningstaganden haft dels en geo- grafisk begränsning, dels en begränsning vad gäller brottslighetens karaktär i det avseendet att det ska vara fråga om gränsöverskridande brottslig verksamhet. En förutsättning för att i utökad utsträckning få genomsöka transportmedel och utföra kroppsvisitationer på det sätt som föreslås här måste vidare vara att rätten är begränsad till att gälla endast i fråga om viss kvalificerad brottslighet. Detta framstår också som ändamålsenligt med beaktande av att syftet med de ut- ökade befogenheterna i första hand är att ge Polismyndigheten verktyg att bekämpa den allvarliga gränsöverskridande brottsligheten. 
  
 I de nya bestämmelserna bör det därför anges att kroppsvisitation och husrannsakan endast får göras i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. Åtgärder kan såle- des endast användas för att bekämpa den mer allvarliga gränsöver- skridande brottsligheten såsom organiserad tillgreppsbrottslighet, narkotikabrottslighet, smugglingsbrott, människosmuggling, män- niskohandel och olovlig införsel av skjutvapen och sprängmedel. Det ska inte vara fråga om brott på bötesnivå eller annan mindre allvarlig brottslighet där straffskalan inte uppfyller ettårskravet. I praktiken ska det vara fråga om brottslig verksamhet som innefattar brott som är häktningsgrundande. 
  
 Den begränsning som ligger i det nu redovisade kravet innebär att tvångsmedlen inte med stöd av dessa bestämmelser kan användas beträffande flera av brotten i 20 kapitlet utlänningslagen, t.ex. olovlig vistelse eller olovlig inresa. Däremot omfattas människosmuggling. 
  
 511 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skälet till detta är att enskilda personers överträdelser av reglerna om rätt till inresa eller vistelse i landet enligt vår uppfattning inte i egent- lig mening utgör sådan gränsöverskridande brottslighet som de här föreslagna bestämmelserna om utökade befogenheter är avsedda att ta sikte på. Kontroller i dessa avseenden får i stället ske genom gräns- kontroll och inre utlänningskontroll, bl.a. med stöd av de nya bestäm- melser som föreslås i avsnitt 19.4. 
  
 Identitetskontroller 
  
 Som framgått ovan har en polisman alltid rätt att tillfråga en person om hans eller hennes namn och hemvist om det är nödvändigt för att en tjänsteuppgift ska kunna fullgöras. Detta kommer såklart också att gälla vid ingripanden med stöd av den föreslagna nya lagen. 
  
 En kontroll av identitet i samband med åtgärder av det slag som 
  
 viföreslår här kan i vissa fall förväntas ge värdefull information ge- nom att t.ex. stärka eller avfärda en mer specifik misstanke eller en underrättelseuppgift. Det kan också förhålla sig så att Polismyndig- heten anser att uppgifterna om vilka som reser in och ut från landet 
  
 isig är intressanta för underrättelsearbetet i ett bredare perspektiv. Genom slagning mot olika register kan relevanta upplysningar fås som sedan kan ligga till grund för vidare åtgärder. Det får antas att en förutsättning för att informationen ska vara av värde är att den kan jämföras med olika register. 
  
 I ett sådant reformerat system som vi föreslår kommer tvångs- åtgärder att kunna vidtas i brottsförebyggande syfte. Så som bestäm- melserna är utformade i förslaget saknas det begränsningar i fråga om vad en polisman får eftersöka i samband med en åtgärd. Skälet till detta är att åtgärderna är tänkta att kunna användas i syfte att bekämpa många olika typer av gränsöverskridande brottslig verksamhet. Vad som får eftersökas får därför ytterst avgöras i förhållande till grun- den för den aktuella åtgärden. Om åtgärder riktas mot en viss typ av transportmedel, på en viss tid och plats, på grund av att det finns anledning att anta att det där kan förekomma brottslig verksamhet kopplad till internationella stöldligor, t.ex. utförsel av stöldgods, då måste syftet med åtgärden vara att eftersöka sådant gods. Om det däremot finns anledning att anta att det på platsen förkommer akti- vitet kopplad till människosmuggling, då är syftet med åtgärden att 
  
 512 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 eftersöka personer som färdas i dolda utrymmen och vid behov kon- trollera dessa personers identitetshandlingar och andra dokument. Att det förhåller sig så följer av kravet på att en åtgärd endast får vidtas i den utsträckning det är nödvändigt för att uppnå syftet med den- samma. 
  
 Det finns alltså inget hinder mot att identitetshandlingar som hittas i samband med ett ingripande granskas om detta kan bedömas vara nödvändigt. Om en genomsökning av ett transportmedel eller en kroppsvisitation inte leder till någon vidare misstanke om brott saknas det enligt utredningens uppfattning dock i regel skäl att närmare ut- reda identitetsfrågan. 
  
 Som vi tidigare redovisat är det inte aktuellt att införa någon rätt att utföra slumpmässiga identitetskontroller i gränsnära områden (se avsnitt 20.5.1). De föreslagna bestämmelserna ger inte heller stöd för att åtgärder vidtas enbart i syfte att kontrollera någons identitet. En förutsättning för att en person eller ett transportmedel ska få stoppas är nämligen att det finns anledning att anta att transport- medlet behöver genomsökas eller personen kroppsvisiteras i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet (se om innebörden av detta rekvisit ovan). Denna förut- sättning ska vara uppfylld redan innan åtgärden påbörjas och några slumpmässigt utförda stopp godtas inte. 
  
 Tanken är att åtgärderna ska vidtas på basis av ett selektivt urval, ett urval som grundar sig på exempelvis en riskprofil eller risktrans- port. Åtgärder ska alltså inte enbart kunna vidtas mot personer som redan är kända för myndigheterna eller misstänkta för brott. Ett så- dant system utgår inte från individen och en del av tanken med det är att det saknar betydelse vem som t.ex. framför ett fordon som stäm- mer in på en viss riskprofil. Eftersom misstanken att det förekom- mer gränsöverskridande brottslig verksamhet i det här skedet kan vara relativt oprecis och i regel inte riktad mot någon identifierad aktör kommer alltså en kontroll av identitet i de flesta fall vare sig bidra till att förstärka eller försvaga misstanken. Rätten att vidta en åtgärd enligt de föreslagna bestämmelserna kommer således att före- ligga oavsett om den person som en åtgärd riktas mot är villig att på förfrågan visa upp identitetshandlingar eller inte. 
  
 De föreslagna åtgärderna syftar alltså inte i första hand till att identifiera eller kartlägga individer. Om en vidtagen åtgärd inte leder till någon vidare misstanke om brott saknas det som sagt i regel skäl 
  
 513 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 att närmare utreda identiteten på berörda personer. Det finns i en sådan situation inte godtagbara skäl för att vidta ytterligare under- sökningar eller omhänderta personer för att fastställa identiteten. 
  
 I en situation där misstanken stärkts och det finns anledning att anta ett konkret brott har begåtts blir de i tidigare sammanhang redo- visade bestämmelserna i rättegångsbalken och även polislagen gällande möjligheterna till identifiering tillämpliga. 
  
 Trots att uppgifter om identitet alltså kan vara av viss betydelse exempelvis för underrättelseverksamheten är det utredningens bedöm- ning att de nu redovisade möjligheterna till kontroll av identitet är tillräckliga. Några särskilda bestämmelser rörande rätten att kontrol- lera identitet föreslås därför inte. 
  
 Vad gäller befogenheter i samband med inre utlänningskontroller redovisas utredningens överväganden i avsnitt 19.4. Vad som nu sagts gäller med undantag för dessa överväganden. Om förutsättningar för sådan kontroll, som innefattar identitetskontroll, uppstår i samband med en sådan åtgärd som föreslås här kan givetvis bestämmelserna om sådana kontroller tillämpas. 
  
 Polismans beslut 
  
 Bestämmelsernas utformning innebär att alla polismän har befogen- het att genomföra en kroppsvisitation eller husrannsakan under de föreskrivna förutsättningarna. Detta framstår som nödvändigt för att Polismyndigheten ska kunna bedriva verksamheten på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Situationer då en åtgärd enligt bestämmel- serna kan bli aktuell kan i vissa fall komma att uppstå plötsligt och utan förvarning. Det är också fråga om situationer som kan vara snabbt övergående, särskilt med beaktande av att befogenheterna endast får tillämpas på ett geografiskt begränsat område. Det är därför av väsent- lig betydelse att beslut om ett ingripande kan fattas på kort tid. 
  
 I de fall det är fråga om mer planerade insatser bör dock beslut fattas av Polismyndigheten, dvs. av någon som enligt särskild dele- gationsordning har fått behörighet att fatta sådana beslut för Polis- myndighetens räkning (jfr med vad som gäller vid tillämpningen av 19 och 20 a §§ polislagen15). 
  
 15Jfr bl.a. prop. 1986/87:115 s. 12. 
  
 514 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 20.5.3Stoppande av transportmedel 
  
 Utredningens bedömning: Rätten för en polisman att stoppa transportmedel följer av 22 § 2 och 3 polislagen (1984:387) och behöver inte regleras särskilt. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Att en polisman har rätt att stoppa en person som ska bli föremål för åtgärder enligt den nya bestämmelsen är en naturlig följd av kontroll- rätten. När det gäller att stoppa fordon eller andra transportmedel är denna rätt inte lika självklar. 
  
 Vi har i avsnitt 19.4.9 redogjort för bestämmelsen i 22 § polislagen samt för frågor som övervägts och uttalande som gjorts i lagens för- arbeten. Där framkommer att det i förarbetena anges att det för tillämpning av bestämmelsen förutsätts att det finns en konkret brotts- misstanke. Vidare att polisen inte heller med stöd av bestämmelsen har möjlighet att stoppa fordon i den förebyggande verksamheten t.ex. för trafikinformation.16 
  
 Uttalandet om att det krävs en konkret brottsmisstanke torde dock ta sikte på punkten 1 i bestämmelsen och inte ha bäring på tillämp- ningsområdet för punkterna 2 och 3 som också gäller när åtgärder i förebyggande syftet vidtas med stöd av polislagens regler.17 I de fall en polisman behöver stoppa ett transportmedel för att med stöd av de nya befogenheterna vidta kroppsvisitation eller genomsöka trans- portmedlet kan detta enligt vår bedömning alltså ske med stöd av bestämmelserna i 22 § 2 och 3 polislagen. Rätten behöver därför inte regleras särskilt. 
  
 20.5.4Förenligheten med  
 EU-rätten 
  
 Utredningens bedömning: Rätten att utöva befogenheterna enligt de nya bestämmelserna i denna del behöver inte begränsas ytter- ligare för att regleringen ska vara förenlig med  
 EU-rätten. 
  
 16Prop. 1996/97:175 s. 58 ff. 
  
 17Jfr a. prop. s. 59 f. och 81 samt Glenn och Brown, Polislagen, En kommentar (15 februari 2021, version 14, JUNO), kommentaren till 22 §. 
  
 515 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 I avsnitt 18.2 har vi redogjort för utredningens slutsatser om vilket handlingsutrymme  
 EU-rätten 
  lämnar åt nationella myndigheter att utöva polisiära befogenheter i gränsnära områden. I avsnitt 19.4.4 och 
  
 19.4.5har vi konstaterat att det i förhållande till den nya grunden för inre utlänningskontroller som föreslås behöver införas vissa begräns- ningar för att säkerställa att kontrollerna inte utförs systematiskt eller på ett sätt som gör att de får samma verkan som in- och utrese- kontroller. 
  
 Eftersom de befogenheter att utföra personkontroll som föreslås i detta avsnitt är avsedda att gälla endast i gränsnära områden har utredningen även övervägt behovet av begränsningar i fråga om dessa åtgärder. En utgångspunkt för bedömningen i denna del är att varken gränskodexen eller de fördrag den vilar på påverkar medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säker- heten.18 
  
 De befogenheter som föreslås i denna del är inte avsedda att utövas vid gränsen utan inne i landet, även om tillämpningsområdet är be- gränsat till de gränsnära områdena, och förutsätter inte att den kon- trollerade personen verkligen passerar gränsen. Det är alltså inte fråga om sådana in- och utresekontroller som förbjuds enligt artikel 22 utan sådana befogenheter inom Sveriges territorium som omfattas av artikel 23. 
  
 I artikel 23 i gränskodexen föreskrivs att avskaffandet av gräns- kontroll vid de inre gränserna inte ska påverka utövandet av polisiära befogenheter av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i en- lighet med nationell lagstiftning, i den mån utövandet av dessa be- fogenheter inte har samma verkan som in- och utresekontroller. Detta gäller också när sådana befogenheter utövas i gränsområden. 
  
 Utövandet av polisiära befogenheter får enligt andra meningen i bestämmelsen särskilt inte anses motsvara in- och utresekontroller när de polisiära åtgärderna inte syftar till gränskontroll, bygger på allmän polisinformation och poliserfarenhet när det gäller eventuella hot mot den allmänna säkerheten och särskilt syftar till att bekämpa gränsöverskridande brottslighet, samt utformas och utförs på ett sätt som klart skiljer sig från systematiska personkontroller vid de yttre gränserna eller utförs som stickprovskontroller. 
  
 18Jfr bl.a. målet Adil,  
 C-278/12, 
  punkt 52. 
  
 516 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Att åtgärderna endast får vidtas i gränsnära områden innebär inte att de därmed ska anses ha samma verkan som in- och utresekon- troller.19 
  
 Syftet med de nya möjligheterna att vidta åtgärder i form av kroppsvisitation och genomsökande av transportmedel som föreslås i detta avsnitt är inte detsamma som syftet med gränskontroller i den mening som avses i gränskodexen; dvs. dels att säkerställa att personer kan tillåtas att resa in i medlemsstaternas territorium eller att lämna det, dels att hindra personer från att kringgå in- och utresekontrol- lerna. Åtgärderna syftar i stället till att bekämpa allvarlig gränsöver- skridande brottslighet. Åtgärderna syftar inte i första hand till att kon- trollera personers identitet och inte heller till att kontrollera rätten till vistelse utan till att upptäcka och förhindra brottslig verksamhet. 
  
 En förutsättning för att en åtgärd ska få vidtas är vidare att det finns anledning att anta att den behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka viss gränsöverskridande brottslig verksamhet. Vi har ovan närmare beskrivit hur prövningen av om förutsättningen är uppfylld ska gå till och vad den ska baseras på. Utövandet av befogenheterna är således beroende av att faktiska omständigheter, såsom underrät- telser eller annan robust polisiär information, tyder på förekomsten av gränsöverskridande brottslig verksamhet. Detta krav innebär också att åtgärder inte kan vidtas mot alla och envar som befinner sig i det gränsnära området och utgör i sig ett hinder mot att åtgärderna vid- tas systematiskt. Åtgärderna kan inte heller utföras helt slumpmäs- sigt utan är avsedda att utföras selektivt. 
  
 Alla de förutsättningar som särskilt anges i artikel 23 som sådana att, när de föreligger, kontrollen inte ska anses motsvara in- och ut- resekontroller är alltså uppfyllda. Framför allt de syften i vilka åtgär- derna får vidtas, men också de övriga krav som enligt förslaget före- skrivs för att rätten att utöva befogenheterna ska gälla, medför enligt utredningens uppfattning en tillräcklig garanti för att säkerställa att åtgärderna klart skiljer sig från sådana systematiska personkontroller som utförs vid unionens yttre gränser. Utövandet av dessa befogen- heter kan inte förväntas få samma verkan som in- och utresekontroller. Några ytterligare begränsningar behöver enligt vår bedömning inte införas för att de nya reglerna ska vara förenliga med gränskodexen. Förslagen tar uteslutande sikte på polisiära åtgärder som syftar till att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten i 
  
 19Se de förenade målen Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  punkt 69 och 70. 
  
 517 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Sverige. Vår bedömning är därför att förslagen inte heller på annat sätt påverkar den fria rörligheten inom den Europeiska unionen och inte heller skyddsbehövande personers rättigheter. 
  
 20.5.5Befogenheterna ska endast tillkomma Polismyndigheten 
  
 Utredningens bedömning: Det har inte framkommit något be- hov av att ge Kustbevakningen eller Tullverket motsvarande befog- enheter inom ramen för dessa myndigheters egen brottsbekäm- pande verksamhet. Några sådana förslag lämnas därför inte. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Utredningens uppdrag är att ta ställning till om Polismyndigheten har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden. Enligt direktivet får utredarens förslag även gälla andra myndigheter än Polis- myndigheten, i den utsträckning det är motiverat t.ex. med hänsyn till att de bedriver kamerabevakning eller deltar i Polismyndighetens verk- samhet. Detta anges främst kunna vara aktuellt när det gäller Atkinson bevakningen, Säkerhetspolisen och Tullverket. 
  
 Både Kustbevakningen och Tullverket har ingått i utredningens kartläggning av behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden.20 Med anledning av hur myndigheternas uppdrag är for- mulerat i dag och givet att uppdragen endast delvis omfattar bekämp- ning av sådan gränsöverskridande brottslighet som avses här har myndigheterna inom ramen för denna utredning inte framfört några behov av utökade möjligheter att använda tvångsmedel av det slag som nu diskuteras. Ett annat skäl är att båda dessa myndigheter bedriver relativt omfattande kontroll- eller tillsynsverksamhet i områden intill Sveriges gräns och därmed redan har delvis liknande befogenheter i kontrollverksamheten. 
  
 Den gränsöverskridande brottsligheten som de föreslagna nya be- fogenheterna avser att omfatta ligger i huvudsak också utanför områ- det för Kustbevakningens direkta brottsbekämpning och delvis utanför den brottslighet som Tullverket har befogenhet att självständigt utreda. 
  
 20Det bör anmärkas att begreppet gränsnära områden inte var närmare definierat vid genom- förandet av kartläggningen, se vidare avsnitt 11.1. 
  
 518 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Det har alltså inom ramen för den här utredningen inte framkom- mit något behov av att närmare överväga om Kustbevakningen eller Tullverket för egen del ska ges samma befogenheter som de som nu föreslås för Polismyndigheten. Några sådana förslag lämnas därför inte. När det gäller Tullverket ska anmärkas att regeringen i april 2021 har tillsatt utredningen En samlad lagstiftning om Tullverkets befogen- heter (dir 2021:28), som ska redogöra för och analysera Tullverkets befintliga befogenheter och överväga om myndigheten bör ges ytter- ligare befogenheter samt, i så fall, föreslå sådana. Utredaren ska också föreslå en ny sammanhållen författningsreglering som innehåller de bestämmelser som bedöms nödvändiga och lämpliga för att reglera Tullverkets befogenheter inom kontrollverksamheten och den brotts- bekämpande verksamheten, och i övrigt lämna nödvändiga författ- ningsförslag. Uppdraget ska redovisas senast i maj 2022. Inom ramen för den utredningen finns det alltså vid behov möjlighet att överväga frågan om Tullverkets befogenheter på nytt. 
  
 20.5.6Ingen biträdesmöjlighet 
  
 Utredningens bedömning: Utredningen lämnar inte något för- slag när det gäller Kustbevakningens eller Tullverkets möjlighet att biträda Polismyndigheten i fråga om sådana brottsbekämpande åtgärder som föreslås. 
  
 Skälen för bedömningen 
  
 Biträdesmöjligheter i dag 
  
 I vissa situationer har Kustbevakningen i dag rätt att biträda Polis- myndigheten i fråga om brott som inte faller under myndighetens direkta brottsbekämpning. Även för Tullverket har det nyligen in- förts en rätt att biträda Polismyndigheten i vissa fall vid misstanke om brott som Tullverket inte har befogenhet att utreda. Nedan redo- visas biträdesmöjligheterna och utredningens överväganden i fråga om någon motsvarande möjlighet ska föreligga i fråga om brotts- bekämpande åtgärder enligt den nya lagen. 
  
 519 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Biträde enligt Kustbevakningslagen 
  
 Enligt kustbevakningslagen kan Kustbevakningen som biträde åt annan myndighet ingripa mot alla typer av brott, inte endast sådana som omfattas av Kustbevakningens direkta brottsbekämpande verksam- het. I dessa fall har dock en annan myndighet – Polismyndigheten eller Tullverket – huvudansvaret för brottsbekämpningen. Detta utgör den indirekta brottsbekämpningen. Bestämmelser om den indirekta brottsbekämpningen och om biträde finns i 4 kap. kustbevaknings- lagen. 
  
 Kustbevakningens indirekta brottsbekämpning kan delas upp i tre nivåer. För det första handlar det om brottsbekämpning i fall där det finns behov av omedelbara ingripanden och Kustbevakningen inte kan vänta med en åtgärd till efter det att en annan huvudansvarig myndighet ställt sig bakom åtgärden. För det andra handlar det om situationer när en förundersökning ännu inte har inletts, men den huvudansvariga myndigheten har ställt sig bakom Kustbevakningens ingripande. För det tredje handlar det om situationer där det pågår en förundersökning och förundersökningsledaren begär biträde med en viss åtgärd.21 
  
 I 4 kap. 1 § kustbevakningslagen regleras frågan om biträde åt en annan myndighet innan en förundersökning har inletts. Där anges att Kustbevakningen i ett enskilt fall får ingripa även om brottet inte ingår i den direkta brottsbekämpningen. 
  
 Bestämmelsen förutsätter alltså att förfrågan sker i ett enskilt fall, vilket innebär att det inte är möjligt att träffa generella överenskom- melser mellan myndigheterna om att en kustbevakningstjänsteman får ingripa vid vissa brottstyper eller på vissa platser. Det kan dock vara frågan om ett enskilt fall även om uppdraget spänner över flera arbetspass.22 
  
 Möjligheten att ingripa efter en begäran om biträde innan förunder- sökning inletts är tänkt att aktualiseras endast under ett mycket kort skede och vid ett fåtal situationer. Möjligheten är därför begränsad till sådana tillfällen som nära anknyter till Kustbevakningens verk- samhet och kan i regel endast ske efter godkännande från Polismyn- digheten eller Tullverket.23 
  
 21Prop. 2018/19:16 s. 89 f. 
  
 22A. prop. s. 142 f. 
  
 23A. prop. s. 88. 
  
 520 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 Vad gäller befogenheter vid ingripanden innan en förundersökning har inletts anförde regeringen i lagens förarbeten att det redan fanns en väl inarbetad ordning som innebar att en kustbevakningstjänsteman hade en rad av de befogenheter som en polisman har när myndig- heten lämnar biträde åt exempelvis Polismyndigheten. Eftersom den föreslagna nya regleringen även skulle ge Kustbevakningen möjlighet att biträda Polismyndigheten eller Tullverket i ett mycket tidigt skede under en brottsutredning, när en förundersökning ännu inte har inletts, talade rättssäkerhetsskäl starkt för att ge bestämmelsen ett snävt tillämpningsområde. Regeringen uttalade att det främst bör vara fråga om att en kustbevakningstjänsteman ska kunna utföra vissa primära utredningsåtgärder.24 
  
 Mot den bakgrunden gavs en kustbevakningstjänsteman, innan en förundersökning har inletts, rätt att hålla förhör och vidta andra utred- ningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av brottet, beordra och ta med någon till förhör samt, från den som ska höras, tillfälligt ta om hand elektronisk kommunikationsutrustning och då besluta om kroppsvisitation (4 kap. 2 § och 3 kap.  
 4–6 
  §§). Det konstaterades att denna form av ingripande oftast endast är möjlig i nära anslutning till att brottet har begåtts.25 Gripanden och beslag får ske endast om ett godkännande från den huvudansvarige myndigheten inte kan avvaktas (4 kap. 3 §). 
  
 Samtliga de befogenheter som ges även i tiden före det att en för- undersökning har inletts är alltså kopplade till förekomsten av ett misstänkt konkret brott. Uppgiften att förebygga, förhindra och upp- täcka brottslig verksamhet ingår inte i den indirekta brottsbekämp- ningen (jfr 3 kap. 1 §). 
  
 I dag har Kustbevakningen således, med stöd av bestämmelserna i kustbevakningslagen, möjligheten att ingripa om myndigheten exem- pelvis i samband med en lastsäkringskontroll upptäcker stöldgods. Denna ordning har bl.a. motiverats med hänvisning till att allmän- heten har berättigade förväntningar på att uniformerade tjänstemän vid en brottsbekämpande myndighet kan ingripa i tjänsten om ett brott upptäcks, men också till att Kustbevakningen när ett brott begås på eller i anslutning till vatten normalt kan vara relativt snabbt på plats i stora delar av landet.26 
  
 24A. prop. s 91. 
  
 25Ibid. 
  
 26A. prop. s. 87. 
  
 521 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverket och biträde åt Polismyndigheten 
  
 Genom lagändringar som har trätt i kraft den 1 augusti 2021 har Tullverket getts en utökad möjlighet att ingripa mot brott. Nya be- stämmelser har införts i lagen (2000:1225) om straff för smuggling som ger tulltjänstemän en utökad möjlighet att ingripa vid misstanke om brott som Tullverket inte har befogenhet att utreda. Ingripandet ska enligt huvudregeln kunna ske efter förfrågan till och godkännande av Polismyndigheten. I samband med ingripandet får en tulltjänste- man hålla inledande förhör och även i övrigt vidta primära utred- ningsåtgärder. Om ett godkännande inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet får en tulltjänsteman även gripa en person och ta egendom i beslag. En undersökningsledare kan i vissa fall begära biträde av Tullverket sedan Polismyndigheten inlett en förundersökning eller om en sådan redan är inledd när en förfrågan om samtycke eller en rapportering sker. 
  
 De nya bestämmelserna innebär att en tjänsteman vid Tullverket, i samband med en tullkontroll, får ingripa innan en förundersökning har inletts även mot ett brott som inte omfattas av Tullverkets befog- enhet att inleda förundersökning. En förutsättning är att Tullverket före ingripandet i det enskilda fallet har gjort en förfrågan om det hos Polismyndigheten och den myndigheten har godkänt att ingripandet görs. I en sådan situation kan en tulltjänsteman hålla inledande för- hör och vidta vissa andra utredningsåtgärder. Tulltjänstemannen kan också ta hand om elektronisk utrustning innan ärendet överlämnas till Polismyndigheten. Vidtagna åtgärder ska genast rapporteras till Polismyndigheten så att informationen kan användas som underlag för att besluta om vidare åtgärder. 
  
 Genom de nya befogenheterna har Tullverket rätt att ingripa exem- pelvis om misstänkt stöldgods upptäcks i samband med en tullkontroll eller om misstanke uppstår om annat brott, t.ex. människosmuggling. 
  
 De genomförda lagändringarna utgör ett led i regeringens mobi- lisering mot den organiserade brottsligheten. De nya bestämmelserna har motiverats av att Tullverkets kontrollverksamhet är koncentrerad till de svenska gränsövergångarna och att myndigheten därmed i sin ordinarie verksamhet kan upptäcka olika typer av brott. Att en tull- tjänsteman ska kunna tillfälligt ingripa mot all typ av brottslighet har därför ansetts bidra till bättre förutsättningar för en effektivare brotts- 
  
 522 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 bekämpning och ett bättre utnyttjande av samhällets samlade resurser.27 Regeringen har i förarbetena framhållit att de skäl som motiverat Atkinson bevakningens biträdesmöjligheter i flera avseenden också gäller i fråga om Tullverket.28 
  
 Regeringen har också framhållit att de nya befogenheterna över- ensstämmer med de befogenheter som en tulltjänsteman redan har i sin ordinarie brottsbekämpningsverksamhet och att det endast är fråga om vissa nödvändiga åtgärder i det absoluta inledningsskedet i en utredning. Det är fråga om åtgärder som bör kunna vidtas i så nära anslutning till det misstänkta brottet som möjligt och det rör sig om ett mycket kortvarigt skede innan Polismyndigheten beslutar om för- undersökning ska inledas eller inte.29 
  
 Befogenheterna motsvarar i stort de befogenheter en kustbevak- ningstjänsteman har då denne biträder Polismyndigheten eller Tull- verket med stöd av bestämmelserna i 4 kap. kustbevakningslagen. 
  
 Vad gäller Tullverket har regeringen vidare i april 2021 tillsatt den ovan nämnda utredningen En samlad lagstiftning om Tullverkets befogenheter (dir. 2021:28). Det framgår av direktiven att uppdraget även innefattar att överväga utökade möjligheter att biträda Polis- myndigheten. 
  
 Någon utökad biträdesmöjlighet föreslås inte 
  
 Flera av de skäl som motiverat de ovan redovisade bestämmelserna om biträde mellan de brottsbekämpande myndigheterna gör sig gäll- ande även i fråga om brottsbekämpande åtgärder enligt den före- slagna nya lagen. Således skulle en ordning där såväl Tullverket som Kustbevakningen i lagen gavs möjlighet att biträda Polismyndigheten bidra till bättre förutsättningar för en effektivare brottsbekämpning och innebära ett bättre utnyttjande av samhällets samlade resurser. 
  
 Den gränsöverskridande brottsligheten som de nya befogenheterna avser att omfatta ligger i huvudsak utanför området för Kustbevak- ningens direkta brottsbekämpning och delvis utanför den brottslighet som Tullverket har befogenhet att självständigt utreda. När frågan om biträde övervägs måste det också beaktas att de föreslagna befog- enheterna är utformade så att de kan tillämpas i ett mycket tidigt stadie, 
  
 27Prop. 2020/21:192 Tullverket ges en utökad möjlighet att ingripa mot brott s. 21. 
  
 28A. prop. s. 21 ff. 
  
 29A. prop. s. 27 ff. och 31. 
  
 523 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 innan det finns misstanke om ett konkret brott. Åtgärderna kan som konstaterats ovan vidtas i brottsspaningssyfte och förutsätter inte någon konkret misstanke. På det sättet skiljer sig den föreliggande situationen markant från de där biträde i dag är möjligt enligt bestäm- melserna i kustbevakningslagen eller de nya bestämmelserna i lagen om straff för smuggling. 
  
 Regeringen har i båda fallen av ovan nämnd lagstiftning betonat att befogenheterna i samband med biträdet överensstämmer med de befogenheter som tjänstemän vid myndigheterna redan har i sin ordi- Miller brottsbekämpningsverksamhet och att den biträdande myndig- heten endast får vidta vissa nödvändiga åtgärder i det absoluta inled- ningsskedet i en utredning, oftast i nära anslutning till att ett konkret brott har begåtts. Regeringen har framhållit att rättssäkerhetsskäl talar för att ge bestämmelserna om biträde ett snävt tillämpningsområde. De föreslagna biträdesmöjligheterna för Tullverket är exempelvis be- gränsade till att endast gälla i direkt samband med en tullkontroll. I båda fallen är biträdesmöjligheten också begränsad till att gälla i en- skilda fall. 
  
 De befogenheter som utredningen föreslår i fråga om brotts- bekämpningen motsvaras inte av någon befogenhet som Kustbevak- ningen eller Tullverket i dag har inom ramen för sin brottsbekämpande verksamhet. Till detta kommer att åtgärderna till sin natur inte är avsedda att tillämpas i enskilda fall av misstanke om brott utan har ett mer brett tillämpningsområde. 
  
 Eftersom de förslag som utredningen lämnar i första hand tar sikte på brottsförebyggande och underrättelsestyrt arbete gör sig delvis andra överväganden gällande än de som ligger till grund för de ovan redovisade bestämmelserna om biträde när ett misstänkt konkret brott har upptäckts. Åtgärderna är mer proaktiva och det finns inte samma förväntan på ett ingripande som det finns exempelvis när en tjänste- man vid en myndighet i samband med kontrollverksamhet upptäcker ett misstänkt brott. 
  
 Att låta möjligheten till biträde gälla även sådana åtgärder som före- slås här skulle innebära en väsentlig utvidgning av såväl Kustbevak- ningens som Tullverkets befogenheter utanför respektive myndighets huvudsakliga brottsbekämpande verksamhet. Det skulle vidare ge myndigheterna relativt omfattande befogenheter i ett mycket tidigt skede av brottsbekämpningen. Dessutom skulle det förutsätta ett mer aktivt agerande från myndigheterna för att upptäcka misstänkt 
  
 524 
  
 SOU 2021:92 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 brottslig verksamhet än i dag när ingripanden aktualiseras först när en brottsmisstanke är ett faktum. 
  
 I ett reformerat system kan Polismyndigheten förväntas ha ökad närvaro i de gränsnära områden som den föreslagna lagen är tillämp- lig i. Vidare kommer de biträdesmöjligheter som finns i dag fortsatt att gälla i sådana områden. Om tjänstemän vid Kustbevakningen eller Tullverket i sin kontrollverksamhet misstänker brott kan de alltså agera med stöd av de ovan redovisade reglerna. 
  
 Utredningens uppfattning är att lagstiftaren bör sträva efter att underlätta myndigheternas samarbete för att i så stor utsträckning som möjligt effektivisera det brottsbekämpande arbetet. Det finns också skäl som talar för ett behov av att möjliggöra en biträdesroll. En ut- vidgning av biträdesmöjligheterna till att gälla även de åtgärder som 
  
 viföreslår här kräver dock mer ingående överväganden rörande såväl myndigheternas respektive roll i förhållande till den brottslighet som är aktuell, som de rättssäkerhetsfrågor som väcks. Ett sådant arbete ryms inte inom tiden för utredningens uppdrag. 
  
 Såvitt avser Tullverket kan frågan om möjligheten att biträda Polis- myndigheten tas upp inom ramen för den ovan nämnda Utredningen om en samlad lagstiftning om Tullverkets befogenheter. Vad gäller Kustbevakningen får frågan om biträdesmöjligheter övervägas i ett annat sammanhang. 
  
 20.6Myndigheternas samverkan 
  
 Vi har i flera sammanhang poängterat vikten och nyttan av att de brottsbekämpande myndigheterna samarbetar och samverkar för att med gemensamma krafter på bästa sätt bekämpa den gränsöverskri- dande brottsliga verksamheten. Vi har dock bedömt att enbart ett utökat samarbete inte är tillräckligt för att ytterligare effektivisera verksamheten i gränsnära områden. 
  
 De utökade befogenheter vi föreslår här tillkommer endast Polis- myndigheten. Som vi konstaterat ovan kan, i ett reformerat system, Polismyndigheten förväntas ha ökad närvaro i de gränsnära områden där befogenheterna blir tillämpliga. Eftersom Polismyndighetens upp- drag inte är begränsat till någon viss kategori av brott kan detta i för- längningen medföra en ökad aktivitet från Polismyndighetens sida mot brottslig verksamhet som även andra myndigheter, kanske främst 
  
 525 
  
 Överväganden rörande åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka ... 
  
 SOU 2021:92 
  
 Tullverket, har att bekämpa och utreda självständigt. Vidare har Tullverket nyligen fått nya befogenheter att ingripa vid misstanke om brott som Tullverket inte har befogenhet att utreda. I vissa avseen- den kan myndigheternas uppdrag därmed framöver komma att över- lappa varandra på ett mer framträdande sätt än tidigare. För att undvika att delvis överlappande befogenheter leder till att flera myndigheter exempelvis gör insatser mot samma brottsliga verksamhet är det cen- tralt att myndigheterna fortsatt samverkar i syfte att säkra att samhäl- lets resurser sammantaget används på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. 
  
 526 
  
 21Dokumentationsskyldighet och verkställighet av kroppsvisitation 
  
 21.1Inledning 
  
 Den nya lagen föreslås innehålla bestämmelser om dels åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, dels åtgär- der för att kontrollera rätt till vistelse i Sverige. För samtliga åtgärder kommer några gemensamma bestämmelser att gälla. För det första kommer lagen att reglera rätten att vidta åtgärder utanför det gräns- nära området. Denna fråga har behandlats i avsnitt 14.8. Lagen kom- mer vidare att föreskriva en dokumentationsplikt som ska gälla för alla åtgärder enligt lagen och vidare också innehålla särskilda bestäm- melser om verkställigheten av kroppsvisitation. Överväganden rörande de sistnämnda två frågorna redovisas nedan. 
  
 21.2Dokumentationsskyldighet 
  
 Utredningens förslag: En särskild bestämmelse om dokumenta- tionsskyldighet ska införas i den nya lagen. Bestämmelsen ska huvudsakligen motsvara den i 27 § polislagen (1984:387) och vad som i fråga om kontroll av vistelserätt i dag gäller enligt myndig- hetsföreskrifter på området. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 I 27 § polislagen finns en bestämmelse om dokumentationsskyldighet vid polisingripanden. Enligt bestämmelsen ska protokoll föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Protokoll ska också föras över husrannsakan och liknande 
  
 527 
  
 Dokumentationsskyldighet och verkställighet av kroppsvisitation 
  
 SOU 2021:92 
  
 åtgärder, när dessa vidtas med stöd av polislagen, samt vid omhänder- tagande av föremål. Bestämmelsen blir således inte tillämplig vid in- gripanden enligt den föreslagna nya lagen. 
  
 Enligt bestämmelsen i 27 § polislagen ska det av protokollet fram- gå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt förekommit vid ingripandet. Ansva- ret för att föra protokoll är fördelat mellan den polisman som gjort ingripandet och den som är att anse som förman vid ingripandet. 
  
 I 2 kap. 7 § kustbevakningslagen (2019:32) finns en motsvarande bestämmelse rörande kustbevakningens ingripanden i de fall dessa innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. 
  
 I rättegångsbalken finns särskilda regler om protokoll över beslag, husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Bestämmelserna gäller för där avsedda fall. Bestämmelser om skyldigheten att doku- mentera åtgärder av liknande slag finns även på flera andra håll i lag- stiftningen. 
  
 Det saknas i dag ett lagstadgat krav på att dokumentera sådana inre utlänningskontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § utlännings- lagen (2005:716). Enligt bestämmelser i utlänningsförordningen (2006:97) får Polismyndigheten meddela verkställighetsföreskrifter gällande sådana kontroller. Detta har gjorts genom Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4). I föreskriften anges bl.a. att en inre utlänningskon- troll ska dokumenteras beträffande grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen, vem eller vilka som kontrollerats och vem som utfört kontrollen, samt att dokumentationen ska ordnas på ett sådant sätt att det i efterhand lätt går att få fram uppgifterna (6 §). 
  
 Även för inre utlänningskontroller som utförs av polisen gäller således i dag en dokumentationsskyldighet, även om den inte följer av lag. Denna skyldighet kommer att gälla även för de kontroller som utförs med stöd av den nya lagen (jfr avsnitt 19.4.10). 
  
 Rätten att utföra inre utlänningskontroller åtföljs inte enligt gäl- lande rätt av några befogenheter att genomföra kroppsvisitation eller genomsöka transportmedel. Någon skyldighet att protokollföra så- dana åtgärder som görs i samband med kontroll kommer således inte heller att följa av gällande rätt. 
  
 528 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dokumentationsskyldighet och verkställighet av kroppsvisitation 
  
 Bestämmelser om skyldighet att dokumentera polisiära ingripan- den har stor betydelse ur rättssäkerhetssynpunkt. För det första tyd- liggör en sådan reglering att en polisman eller annan berörd tjänste- man före ett ingripande måste ta ställning till om förutsättningarna för ingripandet är uppfyllda. Dessutom medger en dokumentations- skyldighet en önskvärd kontroll av den aktuella verksamheten. 
  
 De utvidgade befogenheter som vi föreslår ska gälla i gränsnära områden medför en möjlighet för myndigheterna att utföra kontrol- ler och vidta åtgärder i större omfattning och på andra grunder än tidi- gare. Det är fråga om åtgärder som kan beslutas av den enskilde polis- mannen eller kustbevakningstjänstemannen. Den kontrollmekanism som finns rörande åtgärderna är främst den interna kontrollen inom berörd myndighet och den externa tillsyn som JO och JK utövar. Det är därför av stor vikt att kontroller och åtgärder enligt den nya lagen dokumenteras. Detta gäller både för åtgärder i den brottsbekäm- pande verksamheten och åtgärder i kontrollverksamheten. Eftersom någon sådan skyldighet inte kommer att följa av annan lag bör denna skyldighet regleras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen. 
  
 Bestämmelsen bör utformas så att den huvudsakligen motsvarar 
  
 27 § polislagen och de myndighetsföreskrifter som finns i fråga om inre utlänningskontroller som utförs av Polismyndigheten. En sådan reglering kommer att innebära en viss dubbelreglering av dokumen- tationsskyldigheten avseende de inre utlänningskontrollerna. Detta får dock anses befogat för att säkra att inga åtgärder enligt den nya lagen faller utanför denna skyldighet. Avsikten är dock inte att ålägga någon mer omfattande dokumentationsskyldighet för dessa kontroller än den som följer av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll. Dokumentationsskyldigheten ska i den delen gälla såväl för polismän som för kustbevakningstjänste- män som utför kontroller. 
  
 Frågan har lyfts i vilken utsträckning det är möjligt att dokumen- tera grunden för ingripanden enligt den nya lagen då dessa i regel kommer att grunda sig på underrättelser eller annan liknande infor- mation. Det är riktigt att underlagets karaktär kan medföra att doku- mentationen inte kommer att kunna vara lika fyllig och detaljerad som i vissa andra fall. Det bör dock av dokumentationen framgå att åt- gärden grundar sig på underrättelser och den bör, i den mån det är möjligt, innehålla en närmare beskrivning av denna information. Dokumentationen bör i vart fall vara tillräckligt detaljerad för att det 
  
 529 
  
 Dokumentationsskyldighet och verkställighet av kroppsvisitation 
  
 SOU 2021:92 
  
 vid en eventuell tillsyn ska gå att få fram närmare information om underlaget. 
  
 21.3Verkställighet av kroppsvisitation 
  
 Utredningens förslag: Det ska införas en särskild bestämmelse om hur kroppsvisitation ska verkställas i den nya lagen. I lagen ska det framgå att kroppsvisitation inte får göras mer ingående än vad som krävs med hänsyn till ändamålet med åtgärden och att all den hänsyn som omständigheterna medger ska iakttas. Om möj- ligt ska ett vittne närvara. Kroppsvisitation av en enskild får inte utan synnerliga skäl genomföras eller bevittnas av andra personer än personer av samma kön som den som ska visiteras, läkare eller legitimerade sjuksköterskor, förutom i de fall en visitation inne- bär att enbart ett föremål som den enskilde har med sig undersöks. 
  
 Om en visitation i samband med en inre utlänningskontroll innebär att enbart utlänningens tillhörigheter undersöks, får visi- tationen genomföras även av en annan anställd vid Polismyndig- heten än en polisman. 
  
 Den som ska kroppsvisiteras får hållas kvar för ändamålet upp till tre timmar eller, om det finns synnerliga skäl, ytterligare tre timmar. En polisman eller kustbevakningstjänsteman får ta med den som ska kroppsvisiteras till den plats där åtgärden ska genom- föras. 
  
 Skälen för förslaget 
  
 Bestämmelser om rätten att genomföra en kroppsvisitation åtföljs inte sällan av bestämmelser om hur kroppsvisitationen ska verkställas. Så bör också vara fallet i den föreslagna nya lagen. 
  
 Bestämmelserna bör formuleras så att de motsvarar de i bl.a. 9 kap. 2 § tredje och fjärde stycket utlänningslagen och 28 kap. 13 § tredje stycket rättegångsbalken. Av nämnda bestämmelser följer att en kroppsvisitation inte får göras mer ingående än vad som krävs med hänsyn till ändamålet med åtgärden och att all den hänsyn som om- ständigheterna medger ska iakttas. Om möjligt ska ett vittne närvara. Vidare att en kvinna inte får kroppsvisiteras av eller i närvaro av andra 
  
 530 
  
 SOU 2021:92 
  
 Dokumentationsskyldighet och verkställighet av kroppsvisitation 
  
 män än läkare eller legitimerade sjuksköterskor, förutom i de fall då en visitation innebär att enbart ett föremål som en kvinna har med sig undersöks. 
  
 I den nya lagen bör lydelsen vara könsneutral. I den nya lagen bör också lämnas ett utrymme att avvika från vad som föreskrivs om synnerliga skäl för det föreligger. Om åtgärden inte kan verkställas enligt vad som föreskrivs exempelvis på grund av bemanningsläget och situationen är brådskande bör avsteg få göras. 
  
 I 28 kap. 13 a § rättegångsbalken anges att den som ska kropps- visiteras får hållas kvar för ändamålet under viss tid och att en polis- man får ta med den som ska kroppsvisiteras till den plats där åtgärden ska genomföras. Sådana bestämmelser finns också i t.ex. skyddslagen (2010:305) och annan lagstiftning som ger rätt att utföra kroppsvisi- tation. Eftersom åtgärderna innebär en begränsning i rörelsefriheten har en uttrycklig reglering av varje led i kroppsvisitationen i tidigare sammanhang ansetts vara motiverad av legalitetsskäl.1 I den nya lagen bör därför motsvarande befogenheter införas för en polisman eller kustbevakningstjänsteman. 
  
 Kroppsvisitation bör som huvudregel inte få utföras av annan än polisman eller kustbevakningstjänsteman. Utredningen ser däremot, i likhet med Återvändandeutredningen, inget hinder mot att även civilanställd personal vid Polismyndigheten får genomföra undersök- ning av väskor och dylikt i samband med inre utlänningskontroller.2 
  
 1Se prop. 2015/2016:68 Förstärkt rättssäkerhet och effektivitet i förundersökningsförfarandet s. 60 ff. 
  
 2Jfr SOU 2017:93 s. 118 ff. 
  
 531 
  
 22Förslagens påverkan på andra än dem som reser in eller 
  
 ut ur landet 
  
 Enligt direktiven ska de förslag utredningen lämnar om ingripanden mot enskilda påverka andra än dem som reser in i eller ut ur landet i så liten utsträckning som möjligt. Att utforma ett regelverk utifrån denna förutsättning har också varit utredningens målsättning. 
  
 De åtgärder och befogenheter som vi föreslår i detta betänkande är dock inte beroende av att den som en åtgärd riktas mot har passerat eller ska passera en gräns. De föreslagna åtgärderna kan således komma att vidtas även avseende personer som befinner sig i ett gränsnära område av andra skäl än en resa in i eller ut ur landet. En sådan ord- ning har bedömts nödvändig och godtagbar av följande skäl. 
  
 De gränsnära områdena är definierade i lag och geografiskt avgrän- sade vilket i sig innebär en tydlig och betydande begränsning av de nya befogenheternas räckvidd. Redan med beaktande av de gränsnära om- rådenas natur kommer, som också tidigare påpekats, en stor del av rörelserna i dessa områden att vara kopplade till en in- eller utresa. I detta avseende skiljer sig det föreslagna regelverket således väsent- ligt från sådana system där en viss reglering gäller en gränsnära zon som sträcker sig längs med hela gränssträckningen och ett antal kilo- meter in i landet (jfr exempelvis Tyskland). Det kan dock förväntas att det i vissa gränsnära områden i relativt stor utsträckning även kan röra sig personer som befinner sig på platsen av andra skäl än en resa. Så är särskilt fallet med vissa större flygplatsområden och hamnar. 
  
 Även de närmare angivna förutsättningarna för kontroll- och tvångsåtgärder utgör dock en betydande begränsning av vilka som kommer att bli föremål för åtgärder enligt lagen. Kontroller och andra ingripanden kommer att kunna utföras på basis av riskprofiler och andra riskbedömningar. De föreslagna bestämmelserna förutsätter att 
  
 533 
  
 Förslagens påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet 
  
 SOU 2021:92 
  
 åtgärden behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka gräns- överskridande brottslighet, alternativt för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. Det är fråga om selektiva åtgärder som huvudsakligen är tänkta att vara under- rättelsebaserade. 
  
 Redan med hänsyn till den geografiska begränsningen ligger det i sakens natur att den underrättelseinformation som urvalet kommer att bygga på huvudsakligen kommer att koppla till rörelser över grän- sen. Arbetet med inre utlänningskontroller kan exempelvis, på liknande sätt som vid de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid inre gräns, riktas mot vissa högriskankomster med flyg eller färja. På liknande sätt kan de brottsbekämpande åtgärderna komma att utformas. 
  
 Såväl lagens begränsade tillämpningsområde som de förutsättningar som föreskrivs för åtgärderna innebär alltså indirekt begränsningar som i praktiken medför att dessa främst kommer att riktas mot dem som reser in i eller ut ur landet. 
  
 Vi har övervägt en uttrycklig begränsning till resenärer. Eftersom 
  
 vihar bedömt att det gränsnära området ska omfatta något mer än endast själva flygplatsen, hamnen osv. skulle en sådan begränsning dock medföra vissa problem. 
  
 Som vi tidigare anfört kommer det i vissa mindre gränsnära om- råden att vara relativt enkelt att avgöra om en person har rest eller avser att resa, medan den bedömningen i andra områden kommer att vara betydlig svårare att göra. Ju längre ifrån själva gränsen åtgärden vidtas, desto svårare blir den bedömningen. Om lagen skulle förut- sätta att det är klarlagt, eller att det kan antas, att den som åtgärden riktas mot har rest eller ska resa över gränsen skulle inre utlännings- kontroller och andra ingripanden enligt lagen i praktiken endast kunna utföras i omedelbar anslutning till gränsen där den saken är som lättast att avgöra. I övriga delar av det gränsnära området skulle däremot saken kunna bli svår att bedöma, och senare att visa, och vi skulle riskera ett system där åtgärder av den anledningen inte skulle vidtas trots att förutsättningar för det rent faktiskt förelåg. En sådan begränsning skulle alltså motverka det tänkta syftet med regleringen, nämligen att kontroller ska kunna vidtas i hela det gränsnära området. 
  
 Till detta kommer att en del personer som befinner sig i det gräns- nära området har sådan anknytning till andra personer som reser in i landet att det kan vara av intresse att vidta åtgärder även mot dessa. Det kan röra sig om personer som ska hämta upp eller ta hand om 
  
 534 
  
 SOU 2021:92 
  
 Förslagens påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet 
  
 inresande personer som saknar rätt att vistas i landet, t.ex. inresande illegal arbetskraft, eller ta emot personer eller gods som har koppling till gränsöverskridande brottslig verksamhet. Att tillåta åtgärder en- bart i förhållande till resenärer skulle därför även i det avseendet innebära en begränsning som inte är önskvärd. 
  
 Sammantaget bedömer vi att de begränsningar som vi pekat på ovan, som indirekt följer av det föreslagna regelverket, i tillräcklig ut- sträckning begränsar påverkan på andra än resenärer. Att sådana indi- vider ändå i någon utsträckning kommer att kunna bli föremål för kontroll bedöms dock som oundvikligt och i vissa fall alltså till och med önskvärt. Sett till behovet av utökade möjligheter till kontroller och andra ingripanden och den relativt begränsade påverkan på dessa individer som förslagen förväntas ha måste en sådan ordning anses vara godtagbar. Behovet av åtgärderna väger i detta fall tyngre än enskildas integritetsintressen (jfr vidare avsnitt 19.4.11 och avsnitt 20.5.1 under rubriken Särskilda utgångspunkter i ljuset av regeringsformen och Europakonventionen). 
  
 535 
  
 23 Ikraftträdande 
  
 Utredningens förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft den 1 juli 2023. 
  
 Utredningens förslag till lag med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden och ändring i kamerabevaknings- lagen (2018:1200) innebär en förstärkning av brottsbekämpande myn- digheters möjlighet att agera i Sveriges gränsområden. Den nya lag- stiftningen bör träda i kraft så snart som möjligt. Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remissförfarande, fortsatt beredning inom Regeringskansliet, inhämtande av lagrådsremiss och riksdags- behandling, föreslås att de föreslagna lagändringarna ska träda i kraft först den 1 juli 2023. 
  
 Vi bedömer inte att det finns något behov av särskilda övergångs- bestämmelser. 
  
 537 
  
 24 Konsekvensanalys 
  
 24.1Inledning 
  
 I utredningens uppdrag ingår att analysera konsekvenserna av de lämnade förslagen i enlighet med  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Eftersom vi lämnar författningsförslag ska konsekvens- analysen också göras i enlighet med 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (15 a § kommittéförord- ningen). 
  
 En konsekvensanalys ska bl.a. innehålla en beskrivning av identi- fierade problem och vad som ska uppnås med en viss regeländring, vilka alternativa lösningar som finns för att uppnå det önskade resul- tatet samt vilka som berörs av regleringen (6 §  
 1–3 
  förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). I betänkandet har vi konti- nuerligt beskrivit problem, behov och möjliga skadekonsekvenser inom de områden vi haft att kartlägga, lämnat förslag på åtgärder samt redo- visat överväganden rörande alternativa lösningar. Vi har särskilt redo- gjort för hur de lämnade förslagen kan förväntas påverka enskildas fri- och rättigheter och vi har också kontinuerligt bedömt förslagens förenlighet med de skyldigheter som följer av Sveriges anslutning till Europeiska unionen. Det som sagts där upprepas inte i detta avsnitt. Övriga krav enligt  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen och 6 och 7 §§ förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning behandlas i det följande. 
  
 Redan här vill vi framhålla att de förslag vi lämnar inte i någon del innebär några skyldigheter för myndigheterna utan endast utvidgar deras rättsliga befogenheter. Detta, bland många andra faktorer, bidrar till att beräkningen av hur stora kostnadsökningar eller besparingar förslagen medför blir mycket osäker. Den sammantagna effekten av våra förslag kommer till stor del att bero på hur myndigheterna i praktiken kommer att tillämpa lagstiftningen. 
  
 539 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 24.2Ekonomiska konsekvenser 
  
 24.2.1Konsekvenser för staten 
  
 Utredningens bedömning: Förslagen kan medföra ökade kostna- der för de rättsvårdande myndigheterna, främst Polismyndigheten. 
  
 Kostnaderna för Polismyndigheten kan förväntas bli förhål- landevis betydande om myndigheten fullt ut utnyttjar de utvid- gade rättsliga befogenheterna som förslagen innebär. Förslagen bedöms, om de ska få avsedd effekt, medföra behov av att bety- dande ekonomiska tillskott tillförs Polismyndigheten eller att det vidtas betydande omprioriteringar inom ram, främst med sikte på investeringar i ny teknik. 
  
 Även för Tullverket kan förslagen medföra kostnader som kan kräva omprioriteringar inom ram eller ekonomiska tillskott. Samma sak gäller i fråga om Integritetsskyddsmyndigheten. 
  
 Även för andra myndigheter kan förslagen komma att inne- bära vissa kostnadsökningar. Dessa bedöms dock inte vara större än att de kan rymmas inom respektive myndighets befintliga an- slag. 
  
 Polismyndigheten 
  
 Polismyndigheten är Sveriges största myndighet och hade i decem- ber 2020 totalt nästan 34 000 anställda, eller drygt 30 000 årsarbets- krafter.1 Polismyndigheten är en enrådighetsmyndighet och leds av en chef – rikspolischefen – som inför regeringen bär ansvaret för myndighetens verksamhet. I myndigheten finns sju polisregioner med verksamhetsansvar för polisverksamheten inom ett angivet geogra- fiskt område. 
  
 Vi har, i enlighet med våra direktiv, lämnat förslag till en ny lag och lagändringar som i första hand syftar till att säkerställa Polismyndig- hetens förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i gränsnära områden. Vi föreslår utökade befogenheter för Polis- myndigheten i gränsnära områden i tre olika avseenden: 
  
 1Polismyndighetens årsredovisning 2020, s. 7 och 157. 
  
 540 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 –utökade möjligheter att bedriva kamerabevakning och att behandla vissa uppgifter som samlats in genom kamerabevakning (se av- snitt 15.5 och 17.3), 
  
 –utökade möjligheter att göra inre utlänningskontroller och nya be- fogenheter kopplade till sådana kontroller (se avsnitt 19.4), samt 
  
 –utökade möjligheter att göra ingripanden i brottsförebyggande syfte (se avsnitt 20.5). 
  
 Eftersom våra förslag inte innebär några skyldigheter för Polismyn- digheten och det därför är i någon mån svårt att förutse i vilken ut- sträckning möjligheterna kommer att tillvaratas, har det inte i nuläget gått att mera preciserat uppskatta kostnadseffekterna av förslaget. 
  
 Svårigheterna med att beräkna effekterna beror på flera faktorer. Vad kostnadseffekten blir kan för det första komma att bero på hur verksamheten i de gränsnära områdena framöver kommer att prio- riteras av beslutsfattare såväl inom som utanför myndigheten. Sådana prioriteringar kan bl.a. påverkas av hur brottsligheten utvecklar sig, andra författningsändringar som påverkar rörligheten över gränserna och inte minst de ekonomiska ramarna. 
  
 En annan faktor som medför svårigheter är att det inte går att i nuläget att med säkerhet säga hur många eller vilka gränsnära områ- den som kommer att vara av intresse för exempelvis kamerabevakning. Ett rimligt antagande är dock att sådana större flygplatser och ham- nar som omfattas av lagens tillämpningsområde och som också utgör gränsövergångsställen enligt Polismyndighetens föreskrifter om gräns- övergångsställen (FAP  
 272-2, 
  PMFS 2015:5) kommer att vara av in- tresse. Det kan vidare antas att även större gränsövergångar som inte utgör gränsövergångsställen kommer att bli föremål för kamera- bevakning (exempelvis Öresundsbron, Svinesundsbron och gränsöver- gången i Haparanda), liksom större vägar (europavägar och riksvägar) som korsar gränsen. Även tillfartsvägar till dessa platser kommer san- nolikt att övervägas. 
  
 Även i avsaknad av mer detaljerade uppgifter kan vi konstatera att en första förutsättning för en effektiv tillämpning av lagen är att det görs vissa investeringar i teknik och infrastruktur, främst kamera- teknik (kameror, kringutrustning, lagringsutrymme m.m.), men också exempelvis lokaler och fordon. I den delen rör det sig huvudsakligen 
  
 541 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 om initiala investeringskostnader även om kostnad för exempelvis underhåll kan tillkomma. 
  
 En andra förutsättning är att det finns tillgängliga resurser i form av personal. 
  
 För att skapa en bild av de möjliga ekonomiska konsekvenserna har de till utredningen knutna experterna från Polismyndigheten tagit fram en skiss på hur den föreslagna nya regleringen skulle kunna tillämpas i praktiken samt vilka organisatoriska och ekonomiska krav det skulle ställa på myndigheten. Uppgifterna är endast grova uppskattningar och ska ses som ett exempel på hur verksamheten i gränsnära områden skulle kunna läggas upp. Av denna skiss framgår i huvudsak följande. 
  
 Investeringskostnader för teknik m.m. 
  
 När det först gäller ändringarna i regleringen rörande kamerabevak- ning och behandling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevakning förväntas en användning av de möjligheter som ges medföra både initiala investeringskostnader och löpande kostnader. 
  
 Polismyndigheten har anfört att det är i det närmaste omöjligt att beräkna totalkostnaderna för en uppbyggnad av kamerabevakning i gränsnära områden. Förutom att det, som nämnts, inte i nuläget går att förutse hur många platser som kan bli aktuella för bevakning, går det inte heller att beräkna hur många kameror som kan behövas på varje plats för att uppnå syftet med bevakningen. Hur många kameror som behövs på en viss plats beror i mycket stor utsträckning på hur platsen ser ut. Geografi, topografi, byggnationer på platsen och objekt som kan störa upptagningen kan påverka behovet, liksom förekomsten av objekt som inte ska bevakas (exempelvis ingångar till privatbostäder). 
  
 Som en grov uppskattning har det angetts att en större gränsöver- gång, t.ex. Öresundsbron eller en större hamn, kan behöva upp till 30 kameror för en effektiv bevakning. I Polismyndighetens kamera- projekt har vidare bedömningen gjorts att det skulle kunna krävas flera hundra kameror för att få tillräcklig täckning för bevakning på Arlanda flygplats. En ytterligare jämförelse är att Rinkeby torg i dag bevakas med tre till fyra kamerapunkter (där dock varje kamerapunkt utgörs av en kamera med upp till fem linser). 
  
 Om kamerabevakningen ska avse en vägsträcka och riktningarna är separerade genom t.ex. refug eller planteringar behövs det vidare 
  
 542 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 minst två kameror för vardera riktningen – en som kan filma fram- sidan på fordonen och en som kan filma baksidan. En kamera, mot- svarande de som används inom verksamheten i dag, kan ha upp till fem linser som kan riktas olika. Antalet linser påverkar etablerings- kostnaden, ju fler linser desto högre kostnader. 
  
 Förutom antalet är det också svårt att förutse vilken typ av kamera som kan behövas på vilken plats. Valet av teknik är beroende av bl.a. hur platsen ser ut och syftet med bevakningen. Kamerabevakning i ett syfte kan kräva insamling av bildflöden (videomaterial), medan ett annat kan tillgodoses genom insamling av endast fordonsuppgifter. Det är också skillnad på ”översiktsbevakning” och bevakning som kräver möjlighet till zoom. En kamera utrustad med fem linser som samlar in ett helt bildflöde kallas nedan för en tung kamera. 
  
 Kostnaden för etablering av en fast kamerapunkt skiljer sig åt väsentligt beroende på valet av tekniska lösningar. Etablering av en tung kamera med upp till fem linser som skapar bildflöden (video- material) kostar ca 450  
 000–500 
  000 kronor. I kostnaden ingår kameran med tillhörande utrustning och lösningar för att möjliggöra lagring. Motsvarande kostnad för etableringen av en kamera med  
 ANPR-teknik 
  (Automatic Number Plate Recognition) som endast tar stillbilder kan, utifrån erfarenheterna hittills, beräknas uppgå till ca 100 000 kronor. 
  
 Utifrån en jämförelse med erfarenheterna från s.k.  
 ATK-kameror, 
  dvs. kameror för automatisk trafiksäkerhetskontroll, kan det dock förväntas att kostnaden för etablering av kameror med  
 ANPR-tek- 
  nik i gränsnära områden och vid tillfartsvägar i flera fall kan förväntas bli högre än vad som nu angetts. Etableringskostnaden för en ATK- kamera, exklusive kostnaden för själva kameran, beräknas nämligen till i snitt 250 000 kronor. Kostnaderna kan variera relativt mycket då bl.a. kostnaderna för etablering av el skiftar kraftigt beroende på platsen. Kostnaden för  
 ATK-kameran 
  beräknas i regel uppgå till 
  
 200 
 000–250 
  000 kronor, varför den totala etableringskostnaden inte sällan blir lika hög som för en tung kamera. 
  
 Utifrån dessa uppgifter kan en beräknad maximikostnad för eta- blering vid Öresundsbron uppgå till 15 miljoner kronor (30×500 000, endast tunga kameror som samlar in ett bildflöde), medan en mini- mikostnad kan beräknas till 3 miljoner (30×100 000, endast kameror med användning av  
 ANPR-teknik). 
  
 543 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 För att insamlade uppgifter ska kunna behandlas krävs också ut- rustning och framför allt lagringskapacitet för att möjliggöra den lag- ring, bearbetning och analys som regelverket tillåter. 
  
 Behovet av lagringsutrymme är kopplat till vad som ska lagras. Kost- naden för att lagra exempelvis endast uppgifter om registreringsnum- mer eller stillbilder bedöms vara marginell, medan kostnaden för att lagra ett bildflöde (videomaterial) är betydligt högre. Behovet av lag- ringsutrymme är också beroende av yttre förhållanden som t.ex. väder- och ljusförhållanden och också av vilken kvalitet som materialet ska sparas i. Som exempel kan anges att lagringskostnaden för att lagra ett bildflöde från en tung kamera under två månader i kameraplatt- formen i dag uppgår till 48 000 kronor. Lagringskostnaden för en sådan kamera skulle alltså uppgå till omkring 300 000 kronor under ett år (48 000×6). 
  
 Med hänvisning till de många osäkerhetsfaktorer som alltså före- ligger har det inte varit möjligt att beräkna någon sammanlagd kost- nadseffekt i detta avseende. Redan i detta sammanhang ska det dock framhållas att det rör sig om investeringar under ett uppbyggnads- skede som kommer att spänna över en längre tid. Detta innebär att kostnaderna uppkommer successivt. Etableringstiden för kamerapunk- terna varierar från omkring ett par månader (för t.ex. kameror med  
 ANPR-teknik 
  på platser där det finns el- och nätverksanslutning och där en etablering inte möter motstånd från mark- eller fastighets- ägare) till flera år om det är platser utanför tätbebyggelse där det krävs tillstånd, framdragning av el, nätverk osv. 
  
 Det är sannolikt också huvudsakligen fråga om lånefinansierade investeringar som görs mot fastställd låneram. 
  
 Kostnader för personal 
  
 För att förslagen i betänkandet ska kunna genomföras fullt ut och användas effektivt ser man också ett behov av resurser i form av per- sonal. 
  
 För att omhänderta den data som samlas in genom kamerabevak- ningen behövs först en nationell resurs med kapacitet dygnet runt som här kan kallas sensorcentral. Vid sensorcentralen kan informa- tionen hanteras, bearbetas, analyseras och på annat sätt omvandlas till kunskap och underrättelser. Sensorcentralen kan också ansvara 
  
 544 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 för att förmedla kunskapen till andra enheter inom Polismyndig- heten (här kan man jämföra med enheten för passagerarinformation, se 1 kap. 4 § lagen, 2018:1180, om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen). 
  
 Som ett komplement till kamerabevakningen ser man också behov av att skapa särskilda underrättelsespaningsgrupper. Dessa grupper skulle vara dedikerade till att följa upp, verifiera eller falsifiera, och stärka upp den insamlade informationen. Det är fråga om ett fortsatt arbete på underrättelsestadiet, ett arbete som kan utföras på olika sätt, däribland genom åtgärder enligt den nya lagen (kroppsvisitation eller husrannsakan), om förutsättningar för detta föreligger, och genom jämförelser med information från andra källor. Gruppernas arbete skulle stärka upp och säkra den bild som kamerabevakningen ger och som sedan delges den operativa verksamheten. 
  
 Slutligen behövs en förstärkning av övrig operativ personal för att bemanna de gränsnära områdena på mer kontinuerlig basis. Den nya lagen medger utvidgade befogenheter att vidta såväl inre utlännings- kontroller som åtgärder i syfte att bekämpa gränsöverskridande brotts- lig verksamhet. Det är fråga om en utvidgad rätt att företa person- kontroller, vilket är en mycket resurskrävande verksamhet. När det föreligger grund för att utföra brottsbekämpande åtgärder eller inre utlänningskontroller med stöd av den nya lagen behöver det finnas personal på plats för att verkställa detta. 
  
 I dagsläget finns det inte avsatta resurser vid Polismyndigheten för en bemanning enligt ovan. En uppskattning är att följande beman- ningsbehov skulle uppstå vid fullt utnyttjande av det nya regelverket, även detta efter en successiv uppbyggnad över tid: 
  
 •bemanning av sensorcentral,  
 12–20 
  årsarbetskrafter, 
  
 •bemanning av underrättelsespaningsgrupper (8 enheter med 10 per- soner per enhet), 80 årsarbetskrafter och 
  
 •övrig operativ personal till gränsnära områden, 100 årsarbetskrafter. 
  
 Enligt Polismyndighetens årsredovisning för 2020 uppgår drifts- kostnaden per årsarbetskraft till 976 000 kronor. För Tullverket är motsvarande siffra 1 004 000 kronor (se nedan). För att förenkla har 
  
 vii det följande räknat med en driftskostnad om 1 miljon kronor per årsarbetskraft för båda myndigheterna. Den totala kostnaden för ett fullt utbyggt system för maximalt utnyttjande av det nya regel- 
  
 545 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 verket beräknas således i fråga om bemanning, efter en viss uppbygg- nadsperiod om ett antal år, kunna uppgå till  
 192–200 
  miljoner kro- nor årligen. 
  
 I vissa fall kan det med anledning av dessa nya enheter och per- sonalkategorier också behövas nya lokaler, fler fordon eller invester- ingar i annan utrustning. Sådana kostnader får anses ingå i den ovan angivna driftskostnaden för en årsarbetskraft. 
  
 Övriga förväntade kostnadseffekter 
  
 Om den föreslagna regleringen genomförs kommer det att vara nöd- vändigt med utbildning rörande förutsättningarna för åtgärder enligt det nya regelverket, vilket innebär vissa ökade kostnader. Utbildning är dock särskilt viktigt med hänsyn till att den föreslagna nya lagen ger en polisman befogenheter som inte har sin motsvarighet i nuvar- ande lagstiftning. 
  
 Det kan också förväntas att antalet utredningar rörande grova brott ökar eftersom fler brott förväntas bli upptäckta. Även detta kräver resurser och kan innebära ökade kostnader. 
  
 På sikt kan dock en effekt också vara att antalet utredningar rör- ande brott minskar, då kriminella stoppas redan i anslutning till inresa och åtgärderna delvis förväntas bidra till att Sverige blir ett mindre attraktivt land för bl.a. nätverk som ägnar sig åt internationell tillgrepps- brottslighet. I vilken utsträckning detta kan leda till besparingar går dock inte att förutse. 
  
 Den ökade användningen av kamerateknik förväntas också bidra till mer effektiva och träffsäkra insatser. Därigenom kan det polisiära arbetet i viss utsträckning genomföras med färre antal tjänstemän eller på kortare tid eftersom insatserna kan grundas på analyser av data som ger mer exakta uppgifter om tid och plats för var insatserna ska sättas in. 
  
 Slutligen förväntas utredningens förslag, i de delar de avser utökade möjligheter att vidta personkontroller, föra med sig ett minskat be- hov av de tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid de inre gränserna. Förslagen kan på sikt medföra att dessa kan upphöra helt. De tillfäl- ligt återinförda gränskontrollerna utgör endast en del av den gräns- polisiära verksamheten och kontrollerna bedrivs vid behov. Det finns inte någon bestämd enhet eller visst antal personer som arbetar med det uppdraget. Detta medför att det inte går att ange någon siffra på 
  
 546 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 vilka besparingar som ett upphörande med sådan kontroll skulle inne- bära. Rimligen innebär det dock att det i viss utsträckning kan ske en omfördelning av resurser från gränskontrollen vid den inre gränsen till annan polisverksamhet. 
  
 Finansiering 
  
 Om de förslag vi lämnar ska ge effekt i form av en effektiv och inten- sifierad polisiär verksamhet i gränsnära områden kommer det alltså att sammantaget medföra betydande kostnader. Som kommer att fram- gå senare kan förslagen också förväntas leda till en något minskad brottslighet, dels på grund av att Sverige blir ett något mindre attraktivt land för exempelvis internationella stöldligor, dels för att kriminella aktörer kan stoppas i ett tidigare skede än förut. Förslagen kan även innebära att behovet av de tillfälligt återinförda gränskontrollerna minskar och kan på sikt medföra att dessa kan upphöra helt. I vissa delar av verksamheten kan belastningen således förväntas minska i någon mån. 
  
 Detta kan eventuellt till viss del ge möjlighet till omprioriteringar och omfördelningar av resurser inom myndigheten. Utredningen har dock svårt att se att omprioriteringar och omfördelningar inom ram skulle vara tillräckligt för att möta de behov som det nya regelverket medför. Det kan också med fog antas att det dröjer en tid innan de positiva effekter som nu beskrivits visar sig. 
  
 Här bör återigen framhållas att ett fullt utnyttjande av det nya regelverket förutsätter en uppbyggnad över tid med successiva inve- steringar i tekniska lösningar och en successiv utbyggnad av resurser i form av personal. Det går inte i nuläget att närmare räkna på hur lång tid en sådan uppbyggnad kan ta, men det sträcker sig sannolikt över en period om ett flertal år framåt. Det kan också påpekas att det är flera myndigheter som kan komma att bedriva exempelvis liknande kamerabevakning i ett eller flera gränsnära områden. Detta borde kunna leda till att kostnaderna för vissa tekniska lösningar kan delas mellan myndigheterna. 
  
 För att minska brottsligheten och öka tryggheten i Sverige pågår sedan ett antal år en stor satsning från regeringen på Polismyndig- heten. Satsningen innebär bl.a. att antalet anställda ska öka väsentligt fram till och med 2024. Målet är en ökning med 10 000 anställda och 
  
 547 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 under år 2020 hade halva målet uppnåtts. För att finansiera satsningen har anslaget till Polismyndigheten ökat över tid och föreslås även öka framöver.2 Det ökade behovet av bemanning som våra förslag leder till kan möjligen i vart fall delvis mötas inom ramen för nämnda satsning. Det skulle dock inte vara en önskvärd effekt att våra förslag medför negativa konsekvenser för annan brottsbekämpning eller annan polisiär verksamhet vare sig i gränsnära områden eller på andra platser i landet. 
  
 Utöver utbyggnaden av Polismyndigheten har regeringen presen- terat ett  
 34-punktsprogram 
  som ett led i kampen mot det grova våldet och den organiserade brottsligheten. Ett område i programmet rör verktyg i brottsbekämpningen och en av målsättningarna i program- met är att möjliggöra kamerabevakning av fordon i gränsområden. Utredningens uppdrag utgör således en del av  
 34-punktsprogrammet.3 
  
 Om de i detta betänkande lämnade förslagen ska kunna utnyttjas så som det är avsett kommer det enligt utredningens uppfattning att behöva tillföras förhållandevis betydande ekonomiska tillskott till Polismyndigheten. 
  
 Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningen bedriver viss verksamhet i hamnar för internationell trafik med handels- och passagerarfartyg. I dessa gränsnära områden kommer således de nya kontrollmöjligheterna och utökade befogen- heterna, kopplade till kontroll av vistelserätt, att kunna tillämpas av Kustbevakningen. De föreslagna nya reglerna ändrar dock inte i grun- den den ansvarsfördelning som följer av 9 kap. 9 § utlänningslagen (2005:716) och förväntas endast innebära begränsade ekonomiska kon- sekvenser för myndigheten. Ändringarna kommer dock att kräva vissa utbildningsinsatser rörande det nya regelverket och uppdatering av styrdokument m.m. som i dag finns rörande inre utlänningskontroller. 
  
 Om Kustbevakningen ges en rätt att omhänderta pass eller andra identitetshandlingar enligt förslaget utgör detta en ny befogenhet för myndigheten för vilken det i dag saknas rutiner och organisation. 
  
 2Fortsatt satsning på polisen, Regeringskansliet  
 hwww.regeringen.se/regeringens-politik/ett- 
  
 tryggare-sverige/miljardsatsning-pa-polisen/. 
  Hämtat  
 2021-07-19. 
  
 3 
 34-punktsprogrammet: 
  Regeringens åtgärder mot gängkriminaliteten, Regeringskansliet  
 www.regeringen.se/regeringens-politik/ett-tryggare-sverige/34-punktsprogrammet- 
  
 regeringens-atgarder-mot-gangkriminaliteten/. 
  Hämtat  
 2021-07-19. 
  
 548 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Kustbevakningen har bedömt att myndigheten bara i enstaka fall kommer att omhänderta pass med stöd av den föreslagna nya lagen. Även om det bara rör sig om enstaka fall behövs dock en organisation som kan hantera omhändertagandet. I detta avseende kan det behö- vas utbildning, framtagande av helt nya rutiner och eventuellt något systemstöd för omhändertagandet. Kustbevakningens omhändertag- ande och förvaring av pass och andra identitetshandlingar kommer i praktiken dock att vara av mer tillfällig natur i avvaktan på att ärendet överlämnas till Polismyndigheten och torde inte medföra några mer omfattande kostnader. 
  
 Kustbevakningen berörs också av den föreslagna ändringen i kamera- bevakningslagen vilket kommer att medföra att det blir enklare för myndigheten att påbörja kamerabevakning i gränsnära områden. Efter- som Kustbevakningen i dag endast bedriver kamerabevakning inom kamerabevakningslagens tillämpningsområde i mycket begränsad om- fattning går det inte att förutse vilka ekonomiska konsekvenser dessa nya möjligheter kan medföra. 
  
 Det går inte att i nuläget beräkna en närmare kostnad för de anpass- ningar som myndigheten behöver göra med anledning av förslagen. Kostnaderna bedöms dock inte vara större än att de kan rymmas inom Kustbevakningens befintliga anslag. 
  
 Tullverket 
  
 Enligt utredningens förslag omfattas Tullverket dels av förslaget om ändring i kamerabevakningslagen, dels av förslaget rörande behand- ling av vissa fordonsuppgifter insamlade genom kamerabevakning i gränsnära områden. De nya bestämmelserna förväntas kunna bidra till en effektivisering av Tullverkets kontrollverksamhet och till en mer träffsäker selektering, men också till att effektivisera vissa typer av informationssökningar och därmed medföra positiva konsekvenser även för den brottsutredande verksamheten. 
  
 Tullverket bedriver redan i dag kamerabevakning i viss utsträck- ning i gränsnära områden och i någon mån kan förmodligen befintlig utrustning också användas vid tillämpning av det nya regelverket. För att de föreslagna ändringarna ska kunna användas fullt ut i verksam- heten krävs dock vissa investeringar och anpassningar. 
  
 549 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 Möjligheterna till behandling av uppgifter om fordon över viss tid innebär i första hand att kapaciteten för lagring av uppgifter behöver utökas vilket kräver investeringar. För att i nästa steg kunna analysera den datamängd som lagringen av uppgifterna medför kommer det även att behövas någon form av mjukvara. Det går inte att i nuläget förutse om Tullverket i dag har sådana  
 it-verktyg 
  som kan behövas eller om också detta är något som måste anskaffas. Även här kan det alltså uppkomma investeringskostnader som storleksmässigt är svåra att för- utse. Oavsett om mjukvaran finns eller måste införskaffas kommer det vidare att tillkomma kostnader för utveckling och integrering med befintliga  
 it-system 
  m.m. 
  
 Här finns skäl att åter påpeka att det är flera myndigheter som kan komma att bedriva exempelvis liknande kamerabevakning i ett eller flera gränsnära områden, vilket borde kunna leda till att kostnaderna för vissa tekniska lösningar kan delas mellan myndigheterna. 
  
 Möjligheterna att behandla uppgifter om fordon över viss längre tid förväntas också medföra ett visst ökat personalbehov om inte andra delar av myndighetens verksamhet ska prioriteras ned, vilket inte är avsikten med förslagen. Detta för att underrättelseavdelningen ska ha möjlighet att bearbeta, analysera och på annat sätt tillgodogöra sig den insamlade informationen. Att exakt fastställa hur stor personalutök- ning som behövs är svårt, men Tullverket har uppskattningsvis anfört att en ökning om fyra årsarbetskrafter inom underrättelseavdelningen förefaller rimlig. Av Tullverkets årsredovisning 2020 framgår att drift- kostnaden per årsarbetskraft är 1 004 000 kronor.4 Detta skulle så- ledes medföra en kostnad om ca 4 miljoner kronor på årsbasis. 
  
 Den insamlade informationen kan vidare utgöra en viktig kun- skapskälla för tullkriminalavdelningen och leda till ett ökat antal utred- ningar. Förslagen kan därmed också i den delen av verksamheten inne- bära ett utökat behov av personal. Slutligen kan ett effektivt användande av de insamlade uppgifterna medföra att fler kontrollbeställningar lämnas till kontrollverksamheten. För att kunna hantera kontroll- beställningar och kunna utföra de kontroller som beställs, kommer det möjligen att finnas ett utökat behov av personal även i denna del av verksamheten. 
  
 Det går inte att i nuläget beräkna någon närmare kostnad för de investeringar och anpassningar som Tullverket kan behöva göra med anledning av förslagen. De löpande kostnader som förslagen medför 
  
 4Tullverkets årsredovisning 2020 s. 103. 
  
 550 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 bedöms dock inte vara större än att de kan rymmas inom Tullverkets befintliga anslag. I den mån Tullverket inledningsvis kommer att behöva göra större investeringar i fråga om lagringsutrymme och it- system för att det nya regelverket ska kunna användas kan myndig- heten behöva tillföras ekonomiska tillskott utöver befintliga anslag. 
  
 Integritetsskyddsmyndigheten (IMY) 
  
 Ett syfte med de förslag som lämnas gällande förutsättningarna för kamerabevakning i gränsnära områden, och på vissa tillfartsvägar, är att underlätta för brottsbekämpande myndigheter att påbörja och bedriva kamerabevakning på sådana platser. Detta, i kombination med de föreslagna utökade möjligheterna att behandla uppgifter om for- don kan förväntas leda till att personuppgifter behandlas i betydligt större utsträckning än tidigare. Detta gäller särskilt i ett sådant scenario där de föreslagna möjligheterna utnyttjas fullt ut. 
  
 Om en planerad kamerabevakning kan antas medföra särskild risk för intrång i den enskildes personliga integritet ställer den dataskydds- rättsliga regleringen krav på att konsekvenserna för skyddet av person- uppgifter bedöms innan kamerabevakningen påbörjas. Vår uppfattning, som redovisats närmare i avsnitt 15.5.3, är att den typ av kamerabe- vakning som behandlas i detta betänkande i stor utsträckning kommer att behöva föregås av konsekvensbedömningar, avseende exempelvis en viss kategori av platser och en viss typ av personuppgiftsbehandling. 
  
 Om konsekvensbedömningen visar att det finns en särskild risk för integritetsintrång eller om typen av behandling innebär särskild risk för intrång ska den ansvariga myndigheten dessutom samråda med tillsynsmyndigheten i god tid innan bevakningen påbörjas (för- handssamråd). 
  
 IMY är huvudsaklig tillsynsmyndighet enligt dataskyddsregler- ingen.5 Vid en utökad behandling av personuppgifter kan det mot denna bakgrund förväntas att behovet av samråd med IMY kan komma att öka, vilket kan påverka belastningen på myndigheten. 
  
 Ett syfte med den dataskyddsrättsliga regleringen är att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter i samband med behandling av personuppgifter. En viktig del av det skyddet är den tillsyn som kan utövas. Tillsynsmöjligheten är viktig för att skapa 
  
 52 a § förordningen (2007:975) med instruktion för Integritetsskyddsmyndigheten. 
  
 551 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 balans mellan de brottsbekämpande myndigheternas effektivitetskrav och skyddet för enskildas integritet. I ett läge där det för vissa brotts- bekämpande myndigheter vare sig gäller något krav på tillstånd för kamerabevakning eller krav på dokumenterad intresseavvägning och där rätten att behandla personuppgifter dessutom är i viss mån ut- ökad, är det av stor vikt att det finns praktiska möjligheter att utöva denna tillsyn. Det kan därför förväntas att IMY i vart fall initialt kan finna skäl att utföra tillsyn över myndigheternas personuppgifts- behandling, som alltså kommer att kunna ske under delvis nya former. 
  
 En förändrad klagomålshantering till följd av en harmoniserad tillämpning inom EU har lett till att IMY inte kan välja i vilka fall som myndigheten ska vidta åtgärder efter klagomål. Detta innebär att åtgärder ska vidtas i samtliga klagomål och att tillsyn behöver inledas i betydligt fler fall än tidigare. Detta medför att om de av utredningen föreslagna utökade möjligheterna till kamerabevakning också leder till betydligt fler klagomål kan myndigheten behöva inleda tillsyn även med anledning av dessa. Det går inte att på förhand närmare uppskatta antalet ökade klagomål, men IMY förväntar en klar ökning. 
  
 På samma sätt som gällande övriga myndigheter är det svårt att uppskatta i vilken närmare utsträckning verksamheten i de gränsnära områdena kommer att få konsekvenser för tillsynsmyndigheten. Myn- digheten har uppskattat behovet av utökade resurser med anledning av de lämnade förslagen till 4 miljoner kronor på årsbasis, avseende tillsynsverksamhet, förhandssamråd, klagomål och förfrågningar. Kost- naden motsvarar drygt tre årsarbetskrafter då driftskostnaden per årsarbetskraft är 1 269 000 kronor.6 
  
 IMY har i sammanhanget framhållit att tillsynsverksamheten sedan dess att tillståndsplikten för de brottsbekämpande myndigheterna togs bort på kameraområdet redan är underfinansierad. Särskilt upp- levs utrymmet för tillsyn på myndighetens initiativ som för begrän- sat. Av myndighetens årsredovisning 2020 framgår också att kapaci- teten när det gäller tillsynsverksamheten i stort minskat på totalen sedan 2017 och understiger den som var före dataskyddsreformen. Givet att tillsyn utgör en central del i myndighetens uppdrag är detta en utveckling som myndigheten vill vända.7 
  
 Myndigheten har också påpekat att medlemsstaterna har en skyl- dighet att säkerställa att de nationella tillsynsmyndigheterna förfogar 
  
 6Integritetsskyddsmyndighetens årsredovisning 2020 s. 85. 
  
 7Integritetsskyddsmyndighetens årsredovisning 2020 s. 37. 
  
 552 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 över tillräckliga resurser för att utföra sina uppgifter och utöva sina befogenheter enligt dataskyddsregelverken. 
  
 Det går inte att i nuläget med någon säkerhet att beräkna någon närmare kostnad för de resursökningar som Integritetsskyddsmyndig- heten kan behöva med anledning av förslagen. Med hänsyn till att den förväntade ökade belastningen i form av tillsynsverksamhet, förhands- samråd, klagomål och förfrågningar inte motsvaras av att någon uppgift tas ifrån myndigheten är det dock svårt att se att den ovan uppskattade kostnadsökningen helt skulle kunna hanteras genom omprioriteringar inom ram. Förslagen kan därför förväntas medföra att ekonomiska tillskott behöver tillföras IMY. 
  
 Åklagarmyndigheten och de allmänna domstolarna 
  
 Att flera av de brottsbekämpande myndigheterna ges utökade befog- enheter att ingripa mot brott och ökade möjligheter att utöva kon- trollverksamhet kan leda till att fler brott upptäcks och utreds. Som en följd av det kan förslagen också leda till fler åtal. Detta kan med- föra en ökad ärendetillströmning till såväl Åklagarmyndigheten som de allmänna domstolarna. I vilken närmare utsträckning detta kom- mer att en bli en följd av de lämnade förslagen går inte bedöma. Inget av förslagen kan dock i nuläget antas innebära några betydande ökade kostnader för Åklagarmyndigheten eller domstolarna och därför torde dessa rymmas inom myndigheternas befintliga ekonomiska ramar. 
  
 Kriminalvården och Migrationsverket 
  
 En konsekvens av en intensifierad verksamhet i gränsnära områden i enlighet med utredningens förslag kan vara att flera brott upptäcks. Detta kan i förlängningen leda till att fler personer både häktas under utredningstiden och senare lagförs. Eftersom de nya reglerna i huvud- sak tar sikte på mer allvarlig brottslig verksamhet kan lagföringen i flera fall förväntas leda till fängelsestraff. Detta kan eventuellt leda till ökade kostnader för Kriminalvården i form av ett ökat behov av häktes- och anstaltsplatser. Det går dock inte att ha någon mer väl- grundad uppfattning om i vilken utsträckning förslagen kommer att få dessa effekter. 
  
 553 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 Här kan särskilt framhållas att det inom Kriminalvården redan pågår ett arbete med att möta det under senare tid höga beläggningstrycket på landets anstalter och häkten och att myndigheten planerar att inom en tioårsperiod utöka antalet ordinarie platser. Samtidigt tas ett stort antal beredskapsplatser och tidsbegränsade platser fram.8 Det eventuella ökade behovet att häktes- eller anstaltsplatser borde kunna mötas genom det pågående arbetet med platskapaciteten. 
  
 En annan konsekvens av förslagen är att inre utlänningskontroller kan komma att vidtas i större utsträckning än i dag. I vissa fall kan sådana kontroller leda till att personer behöver tas i förvar vilket skulle kunna medföra ekonomiska konsekvenser i form av behov av fler förvarsplatser. Här bör dock framhållas att de förslag som lämnas rör- ande rätten att omhänderta pass och andra identitetshandlingar sam- tidigt kan förväntas i viss mån minska behovet av förvarstaganden. 
  
 Den intensifierade verksamheten kan också innebära en ökad ärendetillströmning till Migrationsverket. Vidare kan det antas att en intensifierad kontrollverksamhet resulterar i fler beslut om avvisning eller utvisning och därmed kan också behovet av transporter i sam- band med verkställigheten av sådana beslut öka, vilket främst torde drabba Kriminalvården. 
  
 Det är även i dessa delar omöjligt att uppskatta i vilken utsträck- ningen verksamheten i de gränsnära områdena kommer att få konse- kvenser av det här slaget. I den mån kostnader uppstår torde dessa dock rymmas inom myndigheternas befintliga ekonomiska ramar. 
  
 24.2.2Konsekvenser för enskilda 
  
 Utredningens bedömning: De förslag vi lämnar kan antas leda till vissa positiva ekonomiska effekter för försäkringsbolag och andra enskilda. 
  
 Av uppgifter från Svensk försäkring, försäkringsföretagens bransch- organisation, framgår att det enligt deras beräkningar och beräkningar gjorda av Larmtjänst förs ut stöldgods till ett mycket stort värde, uppemot 2 miljarder kronor, ur landet varje år. Den internationella 
  
 8Kriminalvården växer, Kriminalvården  
 www.kriminalvarden.se/fangelse-frivard-och- 
  
 hakte/kriminalvarden-vaxer/. 
  Hämtat  
 2021-07-21. 
  
 554 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 organiserade tillgreppsbrottsligheten medför således stora kostnader för såväl enskilda som för försäkringsbolagen. 
  
 Ett uttalat syfte med de förslag som lämnas i detta betänkande är att förbättra möjligheterna för Polismyndigheten att ingripa mot trafik ut från landet för att förhindra och försvåra utförsel av stöld- gods. I förlängningen förväntas det nya regelverket kunna bidra till att göra Sverige till ett mindre attraktivt land för de internationella stöldligorna. 
  
 Förslagen förväntas kunna leda till att flera brott upptäcks i gräns- nära områden före det att stöldgodset lämnar landet. Detta förväntas vidare innebära att möjligheterna för den som fått sin egendom stulen ökar att återfå egendomen. Även för försäkringsbolag bedöms förslagen därmed kunna få positiva effekter då ersättningsbeloppen som bolagen måste betala ut kan förväntas minska i någon mån. 
  
 Eftersom de förslag vi lämnar inte innebär några skyldigheter för myndigheterna utan endast möjliggör att åtgärder vidtas i större ut- sträckning än förut går det dock inte att med någon grad av säkerhet göra antaganden om i vilken omfattning kostnaderna kommer att minska. Det kan också förväntas dröja en tid från det att regelverket börjar tillämpas tills att det att det får full effekt i detta avseende. 
  
 24.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet 
  
 Utredningens bedömning: De förslag som vi har lämnat kan antas leda till en något minskad brottslighet och medföra vissa positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet. 
  
 Ett grundläggande syfte med den föreslagna nya lagen, och övriga förslag vi lämnar i detta betänkande, är att införa vissa kompensato- riska åtgärder för att förhindra att avsaknaden av gränskontroller vid de inre gränserna ska få negativa konsekvenser för den inre säker- heten i landet. Förslagen syftar till att öka vissa brottsbekämpande myndigheters förmåga att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och kontrollera rätt till vistelse i Sverige. Avsikten är att möjliggöra en intensifierad verksamhet i vissa avseenden i gränsnära områden – en verksamhet som alltså syftar till att förhindra och försvåra brotts- lig verksamhet och kriminella rörelser över gränsen. 
  
 555 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2021:92 
  
 Om de åtgärder som vi föreslår genomförs borde den ökade verk- samheten i gränsnära områden kunna förväntas ha dels en avskräck- ande effekt på gränsöverskridande brottslig verksamhet och irreguljära rörelser över gränsen, dels leda till att flera fall av gränsöverskridande brott och olovlig vistelse upptäcks och att fortsatt brottslig verk- samhet därigenom förhindras. De förslag vi lämnar här ger signaler om att de gränsnära områdena och den gränsöverskridande brotts- ligheten är prioriterade och att de problem som denna brottslighet medför tas på allvar. I det ligger även ett budskap till, men också fak- tiska möjligheter i form av ökade befogenheter för, berörda myndig- heter att prioritera denna verksamhet. De lämnade förslagen borde alltså kunna förväntas leda till en något minskad brottslighet och med- föra vissa positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet. 
  
 Vi har i tidigare sammanhang framfört att det inte går att få någon klar bild över i vilken utsträckning det förekommer vare sig gräns- överskridande brottslig verksamhet eller olovlig vistelse i landet. De tillfälligt återinförda gränskontrollerna vid den inre gränsen och de myndighetsgemensamma insatser som under senare år gjorts vid Sveriges gränser har dock visat att en ökad närvaro och en ökad kon- trollverksamhet har gett goda resultat. Det finns därmed anledning att anta att de förslag vi lämnar kommer att bidra till en ökad och fortsatt effektiv verksamhet i landets gränsnära områden. Sett till att de åtgärder vi föreslår i stor utsträckning är underrättelsestyrda, och med beaktande av att mörkertalet kan förväntas vara relativt stort, är det dock omöjligt att ha någon mer välgrundad uppfattning om i vilken utsträckning brottsligheten kommer att minska. 
  
 24.4Andra konsekvenser som anges i kommittéförordningen 
  
 Utredningens bedömning: Våra förslag kan inte antas medföra några andra konsekvenser av det slag som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen. 
  
 Utredningen har även beaktat de övriga samhällsfrågor som anges i 15 § kommittéförordningen, nämligen den kommunala självstyrelsen, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, små före- tags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i 
  
 556 
  
 SOU 2021:92 
  
 Konsekvensanalys 
  
 förhållande till större företag, jämställdheten mellan kvinnor och män samt möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Vi bedömer att våra förslag inte får några nämnvärda konsekvenser i dessa avse- enden. 
  
 557 
  
 25 Författningskommentar 
  
 25.1Förslaget till lag med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § 
  
 Paragrafen anger lagens innehåll. Utredningens överväganden finns i avsnitt 13.3. 
  
 Lagen innehåller särskilda bestämmelser om kontroll- och tvångs- åtgärder som får vidtas i gränsnära områden samt om behandling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevakning i eller i anslutning till sådana områden. 
  
 Lagens syfte är att möjliggöra vissa kompensatoriska åtgärder för att förhindra att avsaknaden av gränskontroll vid de inre gränserna ska få negativa konsekvenser för den inre säkerheten i landet. Det närmare syftet är att öka de brottsbekämpande myndigheternas för- måga att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och kontrollera rätt till vistelse i Sverige. 
  
 Lagen gäller vid sidan av annan lagstiftning på relevanta områden. Lagen samlar vissa särskilda befogenheter som berörda myndigheter har i just gränsnära områden. 
  
 Såvitt avser Polismyndigheten eller en polismans befogenheter inne- bär detta att polislagens (1984:387) bestämmelser gäller vid sidan om den nya lagen när denna tillämpas. Exempelvis gäller de i polislagen angivna allmänna principerna för polisingripanden (8 §), liksom be- stämmelserna om användning av våld (10 och 10 a §§). 
  
 I fråga om åtgärder för att kontrollera rätt till vistelse i Sverige gäller lagen vid sidan om utlänningslagen (2005:716), se mer om detta i kommentaren till 6 §. I de fall kontrollen utövas av Kustbevakningen 
  
 559 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 gäller även bestämmelserna rörande kontrollverksamhet i kustbevak- ningslagen (2019:32). 
  
 Bestämmelsen i 16 § ger Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket möjlighet att under viss tid behandla uppgifter om fordon som samlats in genom kamerabevakning. I den mån fordonsuppgif- terna utgör personuppgifter kompletterar bestämmelsen brottsdata- lagen (2018:1177) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, liksom andra föreskrifter som genomför Europaparla- mentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets ram- beslut 2008/977/RIF (dataskyddsdirektivet), samt lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter. Se mer om detta i kommentaren till 16 §. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen innehåller två definitioner. Utredningens överväganden finns i avsnitt  
 14.4–14.6 
  och 20.5.2. 
  
 I första stycket anges vad som i lagen avses med gränsnära om- råden. Definitionen är avgörande för lagens tillämpningsområde. 
  
 Som gränsnära områden räknas enligt punkt 1 flygplatser för kom- mersiell trafik mot utlandet och områden i närheten av sådana flyg- platser. Det saknar betydelse om det är fråga om trafik inom Phelps området eller över en yttre gräns. De flygplatser som utgör gränsnära områden är sådana där det förekommer internationell kommersiell trafik, alltså trafik som bedrivs affärsmässigt. Vad som avses med ut- trycket i närheten av behandlas nedan. 
  
 Som gränsnära områden räknas enligt punkt 2 även hamnar för kommersiell handels- och passagerartrafik mot utlandet och områden i närheten av sådana hamnar. Därmed avses trafik med handels- och passagerarfartyg, dvs. fartyg som används i en affärsmässig verksam- het där gods eller passagerare transporteras. Avgränsningen innebär att de i lagen medgivna befogenheterna i regel inte får utövas i hamnar för fritidsfartyg och fiskeriverksamhet (se dock bestämmelsen i 3 §). 
  
 560 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 I de fall det förekommer trafik av flera slag i ett och samma hamn- område avses i denna punkt endast de delar av området där trafik med handels- och passagerarfartyg förekommer. 
  
 På samma sätt som gäller för flygplatser är det här fråga om plat- ser med internationell trafik. 
  
 Punkt 3 omfattar gränsövergångar som utgörs av en allmän väg mot utlandet och områden i närheten av sådana gränsövergångar. Lagen är således tillämplig över hela det allmänna vägnätet där detta korsar Sveriges gräns. Begreppet gränsövergång är alltså här något vidare än begreppet gränsövergångsställe som bl.a. används i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Phelps gränserna). Lagen är däremot i utgångsläget inte tillämplig på en- skilda vägar eller mindre trafikleder, t.ex. skoterleder, även om de korsar gränsen. En sådan tillämpning förutsätter att platsen omfattas av punkt 4 eller en utvidgning enligt bestämmelsen i 3 §. 
  
 Punkt 4 omfattar broar och andra liknande fasta förbindelser med utlandet och områden i närheten av sådana förbindelser. Punkten är avsedd att fånga sådana platser oavsett om det finns en väg där som ingår i det allmänna vägnätet eller inte (jfr punkt 3). Ett centralt ex- empel är Öresundsförbindelsen som utgörs av en enskild motorväg och enskilda påfartsvägar som ansluter till den motorvägen. Med andra liknande fasta förbindelser avses exempelvis tunnlar. 
  
 Enligt punkt 5 utgör även tågstationer för trafik direkt mot utlan- det och områden i närheten av sådana stationer gränsnära områden. Ordet direkt är här avsett att medföra att endast första anhalt efter respektive sista anhalt före en gränsövergång omfattas. Detta innebär att en station som har internationell trafik, men endast sådan som redan gjort ett stopp i Sverige eller ska göra ytterligare ett innan den lämnar landet, inte omfattas. Däremot omfattas alltså en station som inte ligger närmast gränsen men som utgör första anhalt för inter- nationella tåg, t.ex. Malmö Centralstation. 
  
 Slutligen omfattar definitionen enligt punkt 6 platser som omfattas av en föreskrift enligt 3 § och därmed ska anses utgöra gränsnära områden. Beträffande dessa platser är området mer bestämt avgränsat, se vidare kommentaren till 3 §. 
  
 I paragrafen anges alltså inga exakta platser utan ett antal typer av platser som utgör gränsnära områden, exempelvis flygplatser och hamnar. En flygplats, hamn eller station består oftast inte enbart av 
  
 561 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 en stations- eller terminalbyggnad. I vissa fall finns ingen byggnad utan endast en plattform eller brygga. De platser som utgör gräns- nära områden är av skiftande karaktär och kan se mycket olika ut. 
  
 Gemensamt för de utpekade platstyperna är att det angivna områ- det inte endast omfattar själva flygplatsen, hamnen osv. utan också omfattar området i närheten av platsen. Med detta avses ett visst om- råde runt den aktuella platsen. Uttrycket avser att spegla att det gräns- nära området omfattar den aktuella hamnen, stations- eller terminal- byggnaden, flygplatsen eller liknande, liksom kringliggande ytor som på ett naturligt sätt hör samman med en sådan plats. Detta kan vara passager till och från eller mellan olika delar av platsen. Med området i närheten av avses här också tillhörande eller närliggande parkerings- platser, vändplatser, uppställningsplatser och liknande. 
  
 Uttrycket i närheten av anger inte de exakta gränserna för varje specifikt område. Var de närmare gränserna för varje område går får i stället bedömas utifrån förhållandena på platsen och med beaktande även av de integritetsintressen som kan göra sig gällande där. De olika platser som omfattas av definitionen skiftar i viss mån vad gäller både karaktär, storlek och geografisk placering. Sådana faktorer påverkar avgränsningen. 
  
 Som exempel på hur avgränsningen kan göras kan följande nämnas. En plats som omfattas av lagens tillämpningsområde är Hyllie tåg- station i Malmö. Vid stationen förekommer tågtrafik direkt mot Danmark och platsen omfattas därför av 2 § första stycket 5. Bishop tionen ligger i direkt anslutning till ett större köpcentrum, ett hotell och en större mängd bostäder och kontorsbyggnader. Uttrycket i när- heten av är avseende ett sådant område avsett att tolkas relativt snävt och bör i praktiken komma att omfatta endast själva stationsområdet, dvs. plattformar, rulltrappor och andra ytor som på ett naturligt sätt hör samman med stationen. 
  
 I andra fall kan det vara fråga om en plats som t.ex. ligger i ett mer avskilt hamnområde utan närhet till bostäder eller platser för rekrea- tion och då omfattas ett större område. Det gränsnära området kan i ett sådant fall alltså även omfatta infarter, intilliggande parkerings- platser och liknande. 
  
 På samma sätt kan det finnas skäl att göra skillnad på hur uttrycket ska tolkas i förhållande till olika slags vägar. Även broförbindelser utgör en del av vägnätet. Området i närheten av en gränsövergång 
  
 562 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 som utgörs av en större väg bör i regel tolkas betydligt vidare än om det är fråga om en mindre väg som går igenom ett samhälle. 
  
 Här kan större gränspassager som bevakas kontinuerligt av Tull- verket och platser som Öresundsbron särskilt lyftas fram som exempel. Sådana platser kan ha en annan karaktär än en gränsövergång där gränsen går vid en mindre väg. Vid sådana platser kan det finnas skäl att t.ex. ha fasta tull- eller betalstationer och därmed kan det finnas byggnader och annat uppförda i anslutning till platsen för att under- lätta logistiken. Vid en sådan gränsövergång är avsikten därför att ett större område runt omkring själva vägen ska omfattas av lagens tillämpningsområde än vad som är fallet vid en mindre väg som pas- serar en gräns t.ex. i en mindre ort med bostadsbebyggelse. Området i närheten av en bro måste även omfatta en kortare sträcka på den omedelbara tillfartsvägen. I varje enskilt fall får ses till helheten och bedömningen får göras utifrån de förhållanden som råder på platsen. 
  
 De gränsnära områden som lagen är tillämplig i är av olika karaktär. En del av platserna är sådana till sin natur att de är mindre integritets- känsliga, t.ex. gränsövergångar som utgörs av en vägförbindelse. På sådana platser kan det i vissa fall helt saknas bebyggelse. Andra platser däremot är av mer blandad karaktär. På t.ex. en större internationell flygplats kan det finnas ytor som är avsedda för rekreation, t.ex. restau- ranger, eller till och med boende i form av hotell. 
  
 Vid varje ingripande enligt lagen måste de allmänna principerna om behov och proportionalitet beaktas och åtgärder enligt lagen ska genomföras med minsta möjliga intrång i enskildas frihet och integritet. 
  
 Paragrafens definition av gränsnära områden är avgörande för tillämpningsområdet för de särskilda befogenheter som ges genom lagen. En grundläggande förutsättning för att befogenheterna ska gälla är alltså att den åtgärd som är aktuell ska utföras på en plats som enligt definitionen utgör ett gränsnära område (jfr 12 §). Tillämp- ningsområdet för befogenheterna inom ett gränsnära område be- gränsas i praktiken av att lagen inte ger myndigheterna någon rätt att bereda sig tillträde till några andra utrymmen än transportmedel. Lagen i sig ger alltså inte en polisman stöd för att bereda sig tillträde till t.ex. ett hus för att göra ett ingripande där. Detta hindrar inte att åtgärder utförs i allmänna ytor i gränsnära områden exempelvis vid s.k. innetorg på vissa stations- och flygplatsområden. 
  
 I andra stycket anges vad som i lagen avses med gränsöverskridande brottslig verksamhet. 
  
 563 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Med gränsöverskridande brottslig verksamhet avses all typ av brottslig verksamhet som har koppling till fler länder än Sverige. Själv- klart omfattas alla brott som är direkt kopplade till en gränspassage, t.ex. smugglingsbrotten, men uttrycket omfattar också brottslig verk- samhet av annat slag. Uttrycket tar sikte på brottslig verksamhet av det slag där själva rörelsen över gränsen utgör en central del av den brotts- liga verksamheten (t.ex. smuggling av gods eller människor) eller av brottsupplägget i övrigt (t.ex. tillgreppsbrottslighet där brott begås i ett land i syfte att föra ut stöldgodset till ett annat land). 
  
 Den brottsliga verksamhet som det är fråga om ska alltså anses som gränsöverskridande om den begås i mer än en stat, eller begås i en stat, men en betydande del av förberedelserna, planeringen, ledningen eller kontrollen sker i en annan stat. Det kan också vara fråga om brottslig verksamhet som begås i en stat men i vilken aktörer som bedriver kriminell verksamhet i mer än en stat är delaktiga, eller brottslighet som begås i en stat men har betydande följder i en annan stat. 
  
 3 § 
  
 I paragrafen regleras möjligheten för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att under vissa särskilt angivna förhållanden meddela föreskrifter om att en viss plats, som inte omfattas av 2 § första stycket  
 1–5, 
  ska utgöra ett gränsnära område enligt lagen. Utredning- ens överväganden finns i avsnitt 14.7. 
  
 Bestämmelsens första stycke innehåller ett bemyndigande för reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer att genom före- skrifter utvidga lagens tillämpningsområde. Genom en sådan före- skrift blir lagens samtliga bestämmelser tillämpliga i det utvidgade området. Bestämmelsen utgör således en s.k. ventil i fråga om vad som kan utgöra ett gränsnära område i lagens mening och kan därmed utvidga lagens geografiska tillämpningsområde. Bestämmelsen är inte avsedd att tillämpas regelmässigt. 
  
 Vad gäller de platser som en föreskrift kan avse ska det vara fråga om en viss plats som är jämförbar med de platser som redan utgör gränsnära områden enligt lagen. Att platsen ska vara jämförbar syftar på dess närhet till gränsen eller dess funktion som infart till eller utfart från landet. Det kan exempelvis vara fråga om fritidsbåtsham- nar eller om enskilda vägar eller mindre leder som passerar en gräns 
  
 564 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 mot utlandet. För att en plats inne i landet ska anses vara jämförbar med de platser som anges uttryckligen i 2 § första stycket, bör det förekomma trafik direkt mot utlandet på platsen. Det kan t.ex. handla om en flygplats där det inte förekommer internationell kommersiell trafik (jfr 2 § första stycket 1), men väl privattrafik direkt mot ut- landet, eller en busstation med direktbussar till utlandet. 
  
 De platser som utgör gränsnära områden enligt en föreskrift med- delad med stöd av paragrafen ska vara mer bestämt avgränsade än de platser som anges i 2 § första stycket  
 1–5. 
  Det kan exempelvis före- skrivas att en viss fritidsbåtshamn ska utgöra ett gränsnära område. Det är inte tillåtet att helt generellt ange att även området i närheten av fritidsbåtshamnen ska ingå i det gränsnära området, men däremot att ange att mer precist angivna platser ska göra det. En föreskrift enligt paragrafen får således inte gälla ”Lomma hamn och området i närheten av hamnen”, men väl ”Lomma hamn och till hamnen anslu- tande parkeringsplatser”. 
  
 I andra stycket anges förutsättningarna för att en föreskrift enligt första stycket ska få meddelas. För att en föreskrift ska få meddelas krävs att det är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upp- täcka gränsöverskridande brottslig verksamhet, eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Kravet på att en utvidgning ska vara av särskild vikt innebär att det måste finnas ett underlag, t.ex. information inhämtad genom tra- ditionellt polisarbete (spaning), underrättelseuppgifter eller välgrun- dade och kontrollerade tips från allmänheten eller andra myndigheter, som ger stöd för en konkret misstanke eller ett konkret antagande om förekomsten av pågående eller förväntad gränsöverskridande brotts- lig verksamhet eller irreguljära migrationsrörelser på platsen. Bedöm- ningen måste alltså grunda sig på faktiska omständigheter och får inte endast bygga på spekulationer eller allmänna antaganden. Det krävs dock inte att det ska finnas underlag för att misstänka något specifikt brott eller specifikt fall av olovlig vistelse. Detta framgår av att syftet ska vara att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöver- skridande brottslig verksamhet eller olovlig vistelse. Förutsättningen kan exempelvis vara uppfylld i ett fall då Polismyndigheten har väl- grundad information som ger stöd för att det kan misstänkas före- komma illegala transporter av något slag i en viss fritidsbåtshamn, eller via en mindre väg som passerar över gränsen. 
  
 565 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Kravet innebär vidare att en eller flera av de åtgärder som möjlig- görs genom en utvidgning av lagens tillämpningsområde ska kunna för- väntas ha betydelse för bekämpningen av gränsöverskridande brottslig verksamhet eller kontrollverksamheten med inre utlänningskontroller. Underlaget ska alltså vara sådant att det kan förutses att de åtgärder som lagen medger kan bli tillämpliga. 
  
 Kravet på särskild vikt innebär alltså både ett kvalitetskrav på det underlag som ligger till grund för bedömningen av behovet av lagens åtgärder som ett krav på behovet av åtgärderna under den aktuella tidsperioden och vid den aktuella platsen. 
  
 Om förutsättningarna är uppfyllda kan platsen alltså ”aktiveras” och exempelvis kamerabevakas, med efterföljande behandling av insam- lade fordonsuppgifter enligt 16 §. Den insamlade informationen kan bearbetas och analyseras i syfte att upptäcka den misstänkta brotts- liga verksamheten och på så sätt också kontrollera om den ursprung- liga informationen var riktig. Kontroll- och tvångsåtgärder enligt lagen kan vidtas om förutsättningarna för dessa är uppfyllda. 
  
 Av tredje stycket följer att en föreskrift ska meddelas för en viss tid, dock högst sex månader. Föreskriften kan förlängas men måste utvärderas var sjätte månad. Ett förnyat normbeslut kräver att för- utsättningarna för beslutet fortsatt föreligger. Om man genom myn- dighetsaktivitet i området inte kan bekräfta att några oegentligheter förekommer och man inte heller kan stödja ett fortsatt beslut på t.ex. ny underrättelseinformation får föreskriften inte förlängas. 
  
 Vilken eller vilka förvaltningsmyndigheter som får meddela före- skrifter enligt bestämmelsen framgår av den till lagen anslutande för- ordningen. 
  
 Ingripanden i gränsnära områden 
  
 Åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet 
  
 4 § 
  
 Paragrafen innehåller en bestämmelse om kroppsvisitation i brotts- bekämpande syfte i gränsnära områden. Utredningens överväganden finns i avsnitt 20.5.2. 
  
 Begreppet kroppsvisitation har här den innebörd som framgår av 
  
 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken. Med kroppsvisitation 
  
 566 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 avses alltså en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Genom kroppsvisitation kan exempelvis väskor, paket, kassar, fodral, plånböcker och barnvagnar undersökas. Det saknar betydelse om föremålet i fråga är låst, stängt utan att samtidigt vara låst eller öppet. Föremålets storlek, utseende eller det sätt på vilket man har det med sig saknar också betydelse. Alla föremål kan undersökas genom en kroppsvisitation, förutsatt att någon person har föremålet med sig. Att någon tillfälligt ställt föremålet ifrån sig hindrar inte en kropps- visitation. Exempelvis större fordon, såsom bilar, faller dock utanför räckvidden av en kroppsvisitation. Bestämmelsen ger endast rätt till kroppsvisitation, kroppsbesiktning är inte tillåten med stöd av denna bestämmelse. 
  
 För att få undersöka elektroniska informationsbärare, t.ex. mobil- telefoner, datorer eller surfplattor i syfte att komma åt uppgifter som finns lagrade på dessa krävs i regel att det föreligger ett beslut om beslag. 
  
 Bestämmelsen möjliggör för en polisman att kroppsvisitera en per- son i ett brottsförebyggande syfte i vid mening. Det är således dels fråga om åtgärder som syftar till att upptäcka brottslig verksamhet och förebygga brott som ännu inte har begåtts, dels fråga om att upptäcka redan begångna brott och därigenom förhindra och försvåra fortsatt brottslig verksamhet. Detta uttrycks genom att syftet med åtgärden ska vara att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. 
  
 Genom rekvisitet brottslig verksamhet uttrycks att det inte ställs upp något krav på att det ska finnas en misstanke om ett konkret brott för att åtgärden ska få vidtas. 
  
 Däremot förutsätter bestämmelsen att det är fråga om gränsöver- skridande brottslig verksamhet. Vad som avses med gränsöverskri- dande brottslig verksamhet behandlas i kommentaren till 2 § andra stycket. 
  
 En annan förutsättning är att det är fråga om brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. Kroppsvisitation enligt bestämmelsen kan således endast användas för att bekämpa den mer allvarliga gränsöverskridande brottsligheten så- som organiserad tillgreppsbrottslighet, narkotikabrottslighet, smugg- lingsbrott, människosmuggling, människohandel och olovlig införsel av skjutvapen och sprängmedel. Det ska inte vara fråga om brott på bötesnivå eller annan mindre allvarlig brottslighet där straffskalan 
  
 567 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 inte uppfyller ettårskravet. I praktiken ska det alltså vara fråga om brottslig verksamhet som innefattar brott som är häktningsgrundande. 
  
 Kroppsvisitation får vidtas i den utsträckning det är nödvändigt för de angivna syftena. Detta är en påminnelse om att behovs- och pro- portionalitetsprinciperna är styrande för i vilken omfattning och för vilka närmare ändamål åtgärden får vidtas. 
  
 För att åtgärden ska få vidtas måste vidare omständigheterna vara sådana att det finns anledning att anta att åtgärden behövs. Kravet inne- bär att kroppsvisitation aldrig får utföras helt slumpmässigt och inte heller får vidtas på grundval av allmänna spekulationer eller antaganden. 
  
 Prövningen av om omständigheterna är sådana att det finns an- ledning att anta att åtgärden behövs måste i stället alltid grundas på faktiska omständigheter, t.ex. källinformation eller underrättelser. 
  
 Det kan röra sig om underrättelser som tagits fram inom den egna myndighetens brottsbekämpande verksamhet, men det kan också vara underrättelser från andra myndigheter i Sverige eller i utlandet. Det kan vidare vara fråga om specifika underrättelser som tar sikte på en enskild individ, ett särskilt brottsnätverk eller en närmare specifice- rad brottslig verksamhet, utan att underlaget ger skäl att misstänka ett konkret brott. Men det kan också vara mer generell information eller kunskap om mönster eller trender avseende gränsöverskridande brotts- lighet. Sådan information kan bygga på statistik eller erfarenheter från tidigare åtgärder, eller på annan inhämtad information som under viss tid bearbetats och analyserats och utmynnat i exempelvis en risk- profil. 
  
 För att tips eller liknande från allmänheten ska kunna ligga till grund för en bedömning av behovet av en åtgärd måste informationen på något sätt ha behandlats, bearbetats eller på annat sätt kontrollerats mot bakgrund av myndighetens samlade kunskap och erfarenhet. Det ska alltså vara fråga om välgrundad information. 
  
 Prövningen av om det finns anledning att anta att kroppsvisitation behövs kan också i vissa fall baseras på annan polisiär kunskap och erfarenhet hos den enskilde polismannen. Det kan t.ex. vara fråga om en enskild situation där polisen på goda grunder misstänker brottslig verksamhet utan att misstanken når upp till anledning att anta att ett visst brott har begåtts. Det kan handla om iakttagelser av en eller flera personers agerande på platsen som, med hänsyn till den information och erfarenhet den enskilde polismannen besitter, ger skäl för sådan misstanke. Inte heller i sådana fall får det vara fråga om allmänna speku- 
  
 568 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 lationer eller antaganden utan bedömningen måste vara grundad på konkret information eller samlad erfarenhet från t.ex. tidigare ingri- panden. 
  
 Bestämmelsen är alltså avsedd att möjliggöra att åtgärder ska kunna riktas mot ett urval av personer som tas ut, selekteras, utifrån en match- ning mot en riskprofil eller annan välgrundad information som ger anledning till misstanke om brottslig verksamhet. Det kan vara fråga om en individspecifik profil eller ett urval baserat på andra risk- bedömningar. Det är alltså fråga om en form av selektiva kontroller och selektiva stickprovskontroller. 
  
 Som exempel kan ges den situationen att välgrundad underrättelse- information visar att en viss färjelinje eller ett visst rederi används i stor utsträckning av kriminella aktörer. Då kan riktade insatser göras mot personer vid ankomst och avgång av sådana färjor som passar in på informationen. Situationen kan också vara den att Polismyndig- heten har kunskap och erfarenhet av, eller information om, att det vid vissa tidpunkter på en viss plats i stor utsträckning förekommer gränsöverskridande brottslig verksamhet av något slag, exempelvis in- försel av vapen eller narkotika. Åtgärder kan då vidtas mot samtliga, eller en del, av de personer som passerar platsen under den aktuella tidrymden utan att någon ytterligare omständighet föreligger som pekar på att dessa specifika personer skulle vara inblandade i en sådan verksamhet. 
  
 Kroppsvisitation enbart i syfte att upptäcka brottslig verksamhet som polisen helt saknar information om, eller endast i syfte att in- hämta information som senare kan användas i underrättelseverksam- heten, tillåts däremot inte. 
  
 Bestämmelsernas utformning innebär att alla polismän har befog- enhet att genomföra en kroppsvisitation under de föreskrivna förut- sättningarna. I de fall det är fråga om mer planerade insatser bör dock beslut fattas av Polismyndigheten, dvs. av någon som enligt särskild delegationsordning har fått behörighet att fatta sådana beslut för Polismyndighetens räkning. 
  
 Rätten för en polisman att vid behov stoppa transportmedel för att genomföra kroppsvisitation enligt bestämmelsen följer av 22 § 2 polislagen (1984:387). 
  
 569 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 5 § 
  
 Paragrafen innehåller en bestämmelse om rätten att genomsöka trans- portmedel i brottsbekämpande syften i gränsnära områden. Utred- ningens överväganden finns i avsnitt 20.5.2. 
  
 Enligt bestämmelsen får en polisman, i den utsträckning det är nödvändigt, i ett gränsnära område genomsöka ett transportmedel när det finns anledning att anta att det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka gränsöverskridande brottslig verksamhet som inne- fattar brott för vilket är föreskrivet mer än ett års fängelse. 
  
 Den rätt till genomsökande som föreskrivs här gäller samtliga trans- portmedel. Med transportmedel avses sådana fordon som avses i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och tillhörande efterfordon eller släpfordon, men också andra transportmedel som tåg, båtar och andra fartyg samt flygplan. I samband med att transportmedlet blir genom- sökt får även väskor, lådor och andra förvaringsutrymmen som kan dölja gods eller människor och som fraktas i transportmedlet under- sökas. Särskilda proportionalitetshänsyn kan göra sig gällande när genomsökningen avser t.ex. en sovvagnskupé, fartygshytt eller hus- vagn. Omständigheter som vid vilken tid och på vilken plats åtgär- den vidtas har då betydelse. Hur ingripande åtgärder som får vidtas med stöd av bestämmelsen styrs alltså i detta hänseende ytterst av proportionalitetsprincipen i 8 § polislagen. 
  
 Bestämmelsen ger inte stöd för att genomsöka ett transportmedel i syfte att komma åt uppgifter som finns lagrade på en elektronisk informationsbärare, t.ex. en mobiltelefon, dator eller surfplatta. För att sådana föremål ska få undersökas behövs i regel ett särskilt beslut med stöd av annan lagstiftning. 
  
 Förutsättningarna för tillämpning av bestämmelsen är i övrigt de- samma som gäller för tillämpning av 4 § och utvecklas närmare i kom- mentaren till den bestämmelsen. 
  
 Som exempel på när bestämmelsen kan tillämpas kan ges den situa- tionen att välgrundad underrättelseinformation visar att skåpbilar regi- strerade i ett visst land som passerar gränsen vid en viss plats i stor utsträckning används i gränsöverskridande brottslig verksamhet, t.ex. organiserad tillgreppsbrottslighet. I en sådan situation kan polisen med stöd av bestämmelsen göra riktade insatser och vidta åtgärder mot samtliga, eller en del av, de fordon som passar in på den angivna profilen utan att en konkret misstanke om brottslig verksamhet kan 
  
 570 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 knytas till någon av fordonens förare eller passagerare. Situationen kan också vara den att Polismyndigheten har kunskap och erfarenhet av, eller information om, att det vid vissa tidpunkter på en viss plats i stor utsträckning förekommer gränsöverskridande brottslig verk- samhet av något slag, exempelvis utförsel av stöldgods eller införsel av vapen eller narkotika. Åtgärder kan då vidtas mot samtliga, eller en del, av de transportmedel som passerar platsen under den aktuella tid- rymden utan att någon ytterligare omständighet föreligger som pekar på att de specifika personer som åker i bilen skulle vara inblandade i en sådan verksamhet. 
  
 Rätten för en polisman att stoppa transportmedel för att genom- föra åtgärder enligt bestämmelsen följer av 22 § 3 polislagen (1984:387). 
  
 Åtgärder för att kontrollera rätt till vistelse i Sverige 
  
 6 § 
  
 Paragrafen anger lagens förhållande till bestämmelserna i utlännings- lagen (2005:716). Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.10. 
  
 I första stycket finns en upplysning om skyldigheten, som följer av 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716), för en utlänning som vistas i Sverige att på begäran av en polisman eller kustbevakningstjänsteman överlämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. 
  
 I andra stycket anges att bestämmelserna i lagens  
 7–14 
  §§ gäller för kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra stycket utlänningslagen, när sådana utförs i gränsnära områden. Lagens bestämmelser gäller ut- över vad som i övrigt föreskrivs om sådana kontroller i utlännings- lagen, särskilt 9 kapitlet. Således ska exempelvis bestämmelserna i 9 kap. rörande rätten att i samband med en inre utlänningskontroll ta foto- grafi och fingeravtryck i syfte att kontrollera uppehållstillståndskort samt att göra sökningar i Schengens informationssystem i syfte att identifiera utlänningen gälla (se 9 kap. 8 § första stycket 4, 8 b § och 8 f §). Även bestämmelserna om skyldighet att stanna kvar för ut- redning (9 kap. 11 §) är tillämpliga. Allmänna bestämmelser som är tillämpliga vid inre utlänningskontroller finns också i 1 kap. utlän- ningslagen. Det kan också finnas myndighetsföreskrifter som kom- pletterar 9 kap. utlänningslagen och då gäller även dessa i tillämpliga delar. 
  
 571 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Innebörden av bestämmelsen är vidare att de utökade befogenheter som följer av  
 8–11 
  §§ i denna lag gäller såväl när kontroller utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag som när de utförs i gränsnära områden med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. 
  
 7 § 
  
 I paragrafen finns en bestämmelse om kontroll av utlänningar, som har rest in och befinner sig i Sverige (inre utlänningskontroll), som utvidgar möjligheterna att vidta sådan kontroll enligt 9 kap. 9 § första och andra stycket utlänningslagen (2005:716) i gränsnära områden. Även vissa begränsningar för sådana kontroller anges. Med utlänning avses här, liksom i utlänningslagen, den som inte är svensk medbor- gare. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.3 och 19.4.4. 
  
 I första stycket införs en ny grund för inre utlänningskontroll. Enligt bestämmelsen får en polisman eller kustbevakningstjänsteman, utöver vad som följer av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen, vidta en kontroll när det finns anledning att anta att kontrollen behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. 
  
 Att det ska finnas anledning att anta att kontrollen behövs inne- bär att kontroller aldrig får ske helt slumpmässigt och inte heller får vidtas på grundval av allmänna spekulationer eller antaganden. 
  
 Prövningen av om det finns anledning att anta att kontroll behövs måste i stället alltid grundas på faktiska omständigheter, t.ex. källinfor- mation eller underrättelser, och ske i ljuset av de angivna syftena. 
  
 Det kan vara fråga om olika typer av information. Det kan röra sig om underrättelser som tagits fram inom den egna myndigheten, men det kan också vara underrättelser från andra myndigheter i Sverige eller i utlandet. Det som avses är i första hand information eller kun- skap om mönster eller trender avseende exempelvis irreguljär migra- tion. Sådan information kan också bygga på statistik från tidigare kontrollverksamhet eller annan inhämtad information som under viss tid bearbetats och analyserats och utmynnat i exempelvis en risk- profil. Det kan röra sig om t.ex. en sammanställning av olika kriterier, metoder eller förhållanden rörande någon viss företeelse. 
  
 För att tips eller liknande från allmänheten ska kunna ligga till grund för en bedömning av behovet av kontroll måste informationen 
  
 572 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 på något sätt ha behandlats, bearbetats eller på annat sätt kontrollerats mot bakgrund av myndighetens samlade kunskap och erfarenhet. Det ska alltså vara fråga om välgrundad information. 
  
 Prövningen av om det finns ett behov av kontroll kan också baseras på mer allmän polisiär kunskap och erfarenhet hos den enskilde tjänste- mannen. Det kan t.ex. vara fråga om iakttagelser av personers bete- enden eller ett fordons rörelser på platsen som, i ljuset av erfarenhet och kunskap från tidigare kontrollverksamhet, ger anledning att anta att det behövs kontroll för att upptäcka eller förhindra att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. Inte heller i sådana fall får det alltså vara fråga om några allmänna spekulationer eller antaganden. 
  
 Bestämmelsen är primärt avsedd att tillämpas för att utföra under- rättelsebaserade selektiva kontroller och selektiva stickprovskontroller. För att det ska finnas anledning att anta att kontrollen behövs är det tillräckligt att den tillgängliga informationen visar att det typiskt sett, vid en viss tid och plats eller under vissa omständigheter, föreligger en förhöjd risk för förekomsten av vistelse i strid med gällande regel- verk. Det krävs inte att det i förhållande till varje enskild person som kontrolleras finns anledning att anta att kontroll behövs. Urvalet av personer som ska bli föremål för kontroll får inte göras enbart baserat på det förhållandet att personerna har ett utseende som uppfattas som utländskt. 
  
 Förutsättningarna i bestämmelsen kan exempelvis vara uppfyllda om det finns kunskap och erfarenhet från tidigare kontrollverksamhet som talar för att det vid vissa tidpunkter på en plats ofta förekommer irreguljär migration eller sker transporter av personer som avser att arbeta i landet utan vederbörliga tillstånd. Det kan då finnas anled- ning att anta att det vid den tidpunkten och på den platsen behöver genomföras kontroller för att förhindra eller upptäcka dessa rörelser. Kontroller kan då utföras på samtliga, eller en del, av de personer som passerar platsen under en viss begränsad tidsperiod i syfte att upp- täcka om utlänningar uppehåller sig olovligen i landet och förhindra fortsatt sådan vistelse. Det kan också vara fråga om att underrättelser tyder på att människosmuggling i stor utsträckning sker i mindre lastbilar registrerade i något visst land. Det kan då finnas anledning att anta att kontroller behöver genomföras på sådana lastbilar. Samt- liga, eller en del, av de mindre lastbilar från det landet som passerar kan då tas ut för kontroll. 
  
 573 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Av andra stycket följer att inre utlänningskontroller endast får ut- föras på ett sådant sätt att de inte innebär en systematisk kontroll av personer. Med systematisk kontroll avses kontroller som utförs, eller i vart fall lagligen kan utföras, på alla personer som passerar en viss plats (jfr gränskontroller som är ett typexempel på en systematisk kontroll). Förbudet utgör en garanti för att kontrollerna ska utföras selektivt och förhindrar att bestämmelsen i första stycket tillämpas så att det i praktiken blir fråga om en förtäckt gränskontroll. I fråga om kontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlän- ningslagen följer en sådan begränsning också av de där angivna förut- sättningarna för kontrollen. 
  
 Bestämmelsen innebär att rätten att utföra kontroller behöver be- gränsas på visst sätt. Det kan vara fråga om att exempelvis fastställa under hur lång tid under ett dygn kontroller får ske, eller hur stor andel av den totala passerande trafiken per dygn som får kontrolleras. Närmare bestämmelser om sådana begränsningar finns i den till lagen anslutande förordningen. 
  
 Sådana selektiva kontroller som utförs på en viss plats under en viss tidsrymd och då träffar alla som befinner sig på platsen kan i vissa fall anses utgöra en systematisk kontroll och därmed vara förbjuden. När detta är fallet går dock inte att svara på entydigt utan svaret beror på i vilka syften och på vilka grunder kontrollen sker. Om en sådan kontroll sker slumpmässigt i syfte att endast kontrollera efterlevnad av regelverket rörande vistelserätt kan kontrollen inte anses förenlig med förbudet eller  
 EU-rätten. 
  Om kontrollen däremot utförs på grundval av exempelvis underrättelser eller allmän polisinformation och poliserfarenhet omfattas den inte av förbudet. 
  
 8 § 
  
 I paragrafen regleras rätten att i samband med en inre utlännings- kontroll i ett gränsnära område eftersöka pass och andra identitets- handlingar. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.6. 
  
 Bestämmelsen ger en polisman eller en kustbevakningstjänsteman rätt att vid inre utlänningskontroller i gränsnära områden, på motsva- rande sätt som är tillåtet i samband med inresekontroll enligt 9 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716), i den utsträckning det är nödvändigt kroppsvisitera en utlänning i syfte att kunna ta reda på personens 
  
 574 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 identitet och rätt till vistelse i Sverige. En förutsättning är att utlän- ningen på begäran inte överlämnar pass eller andra handlingar som visar hans eller hennes rätt att uppehålla sig här. Åtgärden får då vidtas för att eftersöka sådana handlingar. Begreppet kroppsvisitation har här den innebörd som framgår av 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångs- balken (se närmare om innebörden i kommentaren till 4 §). 
  
 Under samma förutsättningar och för samma ändamål ger bestäm- melsen också rätt att genomsöka ett transportmedel. Syftet med under- sökningen ska alltså vara att söka efter pass eller andra handlingar som kan klarlägga den kontrollerades identitet eller rätt till vistelse i Sverige i t.ex. handskfack, bagageutrymmen eller andra slutna utrymmen i ett transportmedel. 
  
 Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §, se kommen- taren till den bestämmelsen. På samma sätt som angetts där blir pro- portionalitetsprincipen ytterst styrande för hur ingripande åtgärder som får vidtas. 
  
 Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om denna utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. 
  
 9 § 
  
 Paragrafen innehåller en bestämmelse om omhändertagande av en utlännings pass eller andra identitetshandlingar i samband med inre utlänningskontroll i ett gränsnära område, när det vid kontrollen inte kan klarläggas att personen har rätt att vistas i landet eller när det råder oklarhet om hans eller hennes identitet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.7. 
  
 Bestämmelsen ger Polismyndigheten och Kustbevakningen en möj- lighet att i samband med inre utlänningskontroller i gränsnära områ- den omhänderta pass eller andra identitetshandlingar som utlänningen visar upp eller innehar, även om den berörda personen inte ansöker om uppehållstillstånd (jfr 9 kap. 4 § utlänningslagen, 2005:716). Det är en tillräcklig förutsättning att det vid kontrollen inte kan klar- läggas att personen har rätt att vistas i landet eller att det råder oklar- het om hans eller hennes identitet. Handlingarna får då omhändertas i avvaktan på att frågan blir utredd. 
  
 575 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Om det senare framkommer att utlänningen har uppehållstill- stånd i landet eller har rätt att vistas här på en annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, ska handlingarna åter- lämnas till honom eller henne, om det inte fortfarande råder oklarhet om identiteten. Med detta avses främst situationer där sådan oklar- het råder om identiteten att frågan om vistelserätt fortsatt inte kan anses vara klarlagd. Så kan t.ex. vara fallet om olika uppgifter om iden- titeten finns i de uppgifter som finns tillgängliga för berörda myndig- heter, exempelvis om uppehållstillståndet erhållits i annan identitet än den som de omhändertagna handlingarna visar. 
  
 Passet och eventuella andra identitetshandlingar ska också åter- lämnas om utlänningen i samband med kontrollen ansökt om uppe- hållstillstånd och senare får sådant tillstånd eller om utlänningen avser att lämna landet och det finns fog för att godta hans eller hennes påstå- ende om detta. 
  
 Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om denna utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. 
  
 10 § 
  
 I paragrafen regleras rätten att i ett gränsnära område genomsöka transportmedel i syfte att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.8. 
  
 Bestämmelsen ger en polisman eller en kustbevakningstjänsteman rätt att, i den utsträckning det är nödvändigt, genomsöka transport- medel för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716). Ett transportmedel får inte genomsökas helt slumpmässigt utan vid tiden för åtgärden måste det finnas grund för att utföra kontroll. 
  
 Det kan exempelvis vara så att tillgänglig information ger skäl att misstänka att personer vid en viss tidpunkt och viss plats reser in olov- ligen exempelvis genom att gömma sig i stängda utrymmen i bilar eller andra transportmedel. Skäl att utföra riktade kontroller mot trans- portmedel som passar in på informationen föreligger då enligt 7 § första stycket. I samband med att ett transportmedel stoppas med stöd av 11 § får det då också genomsökas. 
  
 576 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 Det kan också förhålla sig så att tillgänglig information ger skäl att misstänka att en viss person som inte har rätt att uppehålla sig i landet, t.ex. en person som är efterlyst för verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut, transporteras i ett visst fordon i ett gränsnära område. Det finns då grund för kontroll med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Fordonet får då stoppas (jfr 11 §) och genom- sökas för att eftersöka personen. 
  
 I den situationen att man med säkerhet vet att exempelvis en per- son som är efterlyst för verkställighet i ett utlänningsärende befinner sig dold i ett visst fordon, eller om man genom gjorda iakttagelser kan konstatera att personer som kan bli föremål för kontroll som tidigare suttit synliga i fordonet håller sig undan i samband med att fordonet stoppas, kan bestämmelsen också tillämpas. 
  
 Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §. 
  
 11 § 
  
 Paragrafen ger en polisman eller kustbevakningstjänsteman rätt att stoppa fordon och andra transportmedel när detta behövs för att ge- nomföra en inre utlänningskontroll eller för att kunna eftersöka per- soner som kan bli föremål för sådan kontroll, i ett gränsnära område. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.9. 
  
 Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om dessa utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716). Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §. 
  
 Gemensamma bestämmelser 
  
 12 § 
  
 Paragrafen behandlar ett utökat geografiskt tillämpningsområde i vissa fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 14.8. 
  
 Bestämmelsen gäller vid tillämpning av  
 4–11 
  §§. Bestämmelsen tar sikte på situationer där det är nödvändigt att fortsätta med utföran- det av ett påbörjat ingripande utanför det gränsnära området för att det ska kunna slutföras. Regleringen förutsätter att ingripandet inleds när den person som ska bli föremål för en åtgärd befinner sig i det 
  
 577 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 gränsnära området. Med att ingripandet ska vara inlett avses att det ska ha skett någon form av aktivitet i syfte att påbörja det. Ett in- gripande kan vara inlett när en åtgärd vidtas för att fysiskt stoppa en person, men det kan också anses vara inlett så snart någon annan aktivitet för att sätta igång eller fullfölja åtgärden vidtas. 
  
 Ett exempel på det sistnämnda kan vara att en kamera i ett gräns- nära område signalerar träff på ett fordon som är föremål för särskild bevakning. Om ett ingripande då inleds omedelbart, exempelvis genom att den som bevakar kameran ger anvisningar om det till operativ per- sonal, får det anses ha inletts även om ingripandet fullföljs av en polis- patrull som vid tidpunkten för inledandet befinner sig på en annan plats i eller i närheten av området. Ett ingripande som påbörjats av en enhet kan alltså övertas av en annan. Fullföljandet av ingripandet måste dock ha pågått utan avbrott. Bestämmelsen kan således tillämpas när ett ingripande enligt lagen påbörjas inom ett gränsnära område men den som det ska riktas mot lämnar området innan ingripandet har kunnat slutföras. Det kan vara en situation där någon som stoppas för kontroll medvetet flyr platsen eller där den som stoppas inte uppfattat anmodan och därför tar sig vidare utanför det gränsnära området. Det kan också vara fråga om den ovan beskrivna situationen där en polis- patrull tillkallas som inte hinner nå området innan personen lämnar det. En förutsättning för tillämpningen är dock att ingripandet full- följs direkt. 
  
 Det är alltså inte möjligt att med stöd av bestämmelsen inom ett gränsnära område exempelvis anteckna ett antal registreringsnummer av intresse och sedan i ett senare skede kontrollera dessa inne i landet. Det som möjliggörs är endast ett direkt fullföljande av ingripanden som påbörjats inom ett gränsnära område. 
  
 13 § 
  
 Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om hur kroppsvisitation enligt lagen ska verkställas. Utredningens överväganden finns i av- snitt 21.3. 
  
 Bestämmelsen motsvarar huvudsakligen vad som annars gäller vid kroppsvisitation enligt bl.a. 9 kap. 2 § tredje till femte stycket utlän- ningslagen (2005:716) i samband med inresekontrollen samt enligt rättegångsbalkens regler, jfr även bestämmelser om kroppsvisitation 
  
 578 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 i skyddslagen (2010:305). Bestämmelsen har här, på samma sätt som i skyddslagen, gjorts könsneutral. 
  
 14 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om protokollföring. Utredningens överväganden finns i avsnitt 21.2. 
  
 I bestämmelsens första stycke anges att protokoll ska föras över ingripanden enligt 4, 5 och  
 8–11 
  §§ denna lag och vad som ska anges i protokollet. Bestämmelsen motsvarar vad gäller skyldighetens om- fattning 27 § polislagen (1984:387) och 2 kap. 7 § kustbevakningslagen (2019:32). Av protokollet ska det framgå vem som har fattat beslutet om åtgärden, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i åtgärden, vem eller vilka åtgärden har riktat sig mot, tiden för åtgärden samt vad som i övrigt förekommit vid åtgärden. 
  
 I andra stycket anges att protokoll även ska föras över kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716) som utförs i ett gränsnära område. Av protokollet ska i dessa fall grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen samt vem eller vilka som kontrollerats och vem som utfört kontrollen framgå. 
  
 Ansvaret för att föra protokoll faller enligt tredje stycket i fråga om vissa uppgifter på den tjänsteman som fattat beslutet om ingri- pandet och i övrigt på den som är att anse som förman vid densamma, eller, om någon sådan inte finns, den som utfört åtgärden. 
  
 Behandling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevakning 
  
 15 § 
  
 I paragrafen finns en upplysning om att bestämmelser om förutsätt- ningarna för att bedriva kamerabevakning finns i kamerabevaknings- lagen (2018:1200). Enligt utredningens förslag till lag om ändring i kamerabevakningslagen ska det införas särskilda bestämmelser i den lagen om kamerabevakning i gränsnära områden och av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från sådana områden. 
  
 579 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 16 § 
  
 Paragrafen gäller behandling av fordonsuppgifter som har samlats in genom kamerabevakning. Utredningens överväganden finns i av- snitt  
 17.3.3–17.3.7. 
  
 I första stycket anges att uppgifter om fordon som har samlats in genom kamerabevakning i gränsnära områden eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett gränsnära område, alltid får behandlas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tull- verket i sex månader efter det att uppgifterna samlades in, om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brotts- lig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Samma sak gäller för uppgifter om tid och plats för ett fordons passage av en kamera. 
  
 I den mån uppgifter om fordonet utgör personuppgifter komplet- terar bestämmelsen brottsdatalagen (2018:1177) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, liksom andra föreskrifter som genomför Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att före- bygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (dataskyddsdirek- tivet), och har företräde framför dessa. Detta följer av 1 kap. 5 § brotts- datalagen, 1 kap. 3 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område och 1 kap. 2 § lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Bestämmelsen kompletterar också, och har företräde framför, lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behand- ling av personuppgifter, se 1 kap. 4 § den lagen. Bestämmelsen reglerar endast tiden för tillåten behandling av vissa fordonsuppgifter. I alla andra hänseenden gäller bestämmelserna i ovan nämnda författningar för personuppgiftsbehandlingen. 
  
 Bestämmelsen reglerar behandlingen av uppgifter om fordon, som har samlats in genom kamerabevakning, och uppgifter om tid och plats för fordonets passage av en kamera. Bestämmelsen avser därmed det bildmaterial avseende ett fordon som en bevakningskamera har fångat, med tillhörande uppgift om tid och plats för passagen. Av sådant bild- material framgår i regel ett fordons färg, fordonstyp m.m., men även 
  
 580 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 registreringsnummer, nationalitetsmärke och andra uppgifter kan framgå. Sådana uppgifter utgör i vissa fall, men inte alltid, personupp- gifter. 
  
 Bestämmelsen omfattar inte sådana uppgifter om fordon som inte framgår av kamerabilden men som kan inhämtas med hjälp av exem- pelvis ett registreringsnummer, t.ex. uppgifter om ägare, eller andra uppgifter som kan utvinnas genom att registreringsnumret jämförs med andra uppgifter, register eller liknande. Sådana uppgifter inhäm- tas inte genom kamerabevakning utan på annat sätt. 
  
 Bestämmelsen gäller endast för Polismyndighetens, Säkerhets- polisens och Tullverkets behandling av fordonsuppgifter. Bestämmel- sen gäller vidare endast för behandling av fordonsuppgifter om upp- gifterna har samlats in genom kamerabevakning i ett gränsnära område, enligt definitionen i 2 § första stycket, eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbind- elser med utlandet, inom 20 km från ett gränsnära område (tillfarts- vägar). Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. avser fågelvägen. Tillägget rörande vissa enskilda vägar är avsett att fånga in Öresunds- förbindelsen som utgörs av en motorväg och anslutande påfartsvägar som är enskilda vägar, liksom eventuella liknande framtida lösningar. 
  
 Bestämmelsen möjliggör således behandling av uppgifter som sam- lats in även utanför det gränsnära området genom kamerabevakning av tillfartsvägar. Att kamerabevakningen i dessa fall ska ha avsett själva vägen ska förstås så att vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i omedelbar anslutning till vägen omfattas. 
  
 Det uppställs i bestämmelsen inget krav på vem som ska ha samlat in uppgifterna eller i vilket syfte. Bestämmelsen ger alltså även stöd för Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket att behandla fordonsuppgifter som myndigheterna själva samlat in för andra än brottsbekämpande syften genom kamerabevakning i ett gränsnära om- råde eller av tillfartsvägar, eller som samlats in av en annan aktör på en sådan plats och som därefter tillhandahållits nämnda myndigheter. Detta förutsätter dock att stöd för en sådan överföring av uppgifterna finns i övrig dataskyddsrättlig reglering. 
  
 Av bestämmelsen följer att behandling av uppgifter om fordon insamlade genom kamerabevakning i angivna områden alltid får ske under en tid om sex månader från det att uppgifterna samlades in, dock endast om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. 
  
 581 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 Användningsområdet är således begränsat såväl geografiskt som i fråga om ändamålen för behandlingen. Detta innebär att om behand- ling av fordonsuppgifter sker för andra ändamål än brottsbekämpande ändamål, eller om behandling av fordonsuppgifter som samlats in för brottsbekämpande ändamål efter insamlingen sker för nya ändamål, gäller inte bestämmelsen. Då gäller i stället allmänna regler om behand- ling av personuppgifter. 
  
 Bestämmelsen föreskriver en viss minimitid under vilken behand- ling av uppgifter om fordon alltid får ske. Den angivna tiden gäller alla fordonsuppgifter, oavsett om de utgör personuppgifter eller inte. Efter det att den angivna tiden gått ut får möjligheten att fortsätta be- handla uppgifterna avgöras med stöd av den allmänna regleringen i brottsdatalagen eller myndigheternas registerförfattningar m.m. Det innebär att uppgifter som inte kan anses utgöra personuppgifter kan behandlas vidare. Samma sak kan gälla om uppgifterna behandlas för nya ändamål, t.ex. inom ramen för ett specifikt underrättelseärende eller för att utreda eller lagföra brott. 
  
 Att bestämmelsen endast avser uppgifter om fordon innebär inte att andra uppgifter som eventuellt samlas in inte får behandlas. Exem- pelvis bör uppgifter om registrerad ägare i vissa fall kunna behandlas beträffande sådana fordon som vid kamerabevakningen ger träff mot en bevakningslista rörande misstänkt brottslig verksamhet. Stöd för att behandla sådana uppgifter måste dock då finnas i t.ex. brottsdata- lagen eller myndigheternas registerlagstiftning. 
  
 I andra stycket klargörs att tidsfristen på sex månader inte gäller upp- gifter i form av bild av en enskild. Paragrafen ger alltså inte stöd för att behandla bilder av identifierbara personer i sex månader. För be- handling av sådana bilder måste stöd i stället finnas i annan dataskydds- rättslig reglering (jfr utredningens överväganden i avsnitt 17.3.2). 
  
 Rätt att meddela föreskrifter 
  
 17 § 
  
 Paragrafen innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 regerings- formen kan meddela närmare föreskrifter om åtgärder enligt lagen. 
  
 Sådana föreskrifter finns, rörande sådana begränsningar som följer av förbudet mot systematiska kontroller i 7 § andra stycket, i den till 
  
 582 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 lagen anslutande förordningen. Utredningens överväganden i fråga om dessa föreskrifter finns i avsnitt 19.4.5. 
  
 25.2Förslaget till lag om ändring i kamerabevakningslagen (2018:1200) 
  
 14 c § 
  
 Paragrafen reglerar när Kustbevakningen, Polismyndigheten, Säker- hetspolisen eller Tullverket inte behöver tillämpa bestämmelserna i 14 a och 14 b §§ om förutsättningar för kamerabevakning och krav på intresseavvägning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 15.5.2 och 15.5.3. 
  
 Paragrafen innebär att de angivna myndigheterna i vissa undan- tagsfall kan bedriva kamerabevakning utan att särskilt pröva om intres- set av bevakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. 
  
 Bestämmelsen i punkt 3 är ny och innebär att undantagen har ut- ökats till att omfatta kamerabevakning som Kustbevakningen, Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket bedriver i vissa gräns- nära områden, eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom 20 km från ett sådant område. Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. avser fågelvägen. Tillägget rörande enskilda vägar är avsett att fånga in Öresundsförbindelsen och dess påfartsvägar som är enskilda vägar, liksom eventuella liknande framtida lösningar. 
  
 De gränsnära områden som undantaget avser är de som anges i 2 § första stycket  
 1–5 
  i den föreslagna lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden. Undan- taget gäller således alla gränsnära områden, med undantag för de som endast tillfälligt utgör sådana områden enligt en föreskrift meddelad med stöd av 3 § samma lag (den s.k. ventilen). För kamerabevakning av sistnämnda områden gäller alltså fortfarande bestämmelserna i 14 a och 14 b §§ om förutsättningar för kamerabevakning och krav på intresseavvägning. 
  
 De aktuella gränsnära områdena omfattar flygplatser och vissa hamnar för kommersiell trafik mot utlandet, gränsövergångar som ut- görs av en allmän väg mot utlandet, broar och andra liknande fasta för- bindelser med utlandet och tågstationer för trafik direkt mot utlandet. 
  
 583 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:92 
  
 De omfattar vidare området i närheten av sådana platser. Hur områ- det närmare bestäms utvecklas i kommentaren till 2 § första stycket lagen med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gräns- nära områden. 
  
 När det gäller bevakningen av tillfartsvägar (allmänna vägar och vissa enskilda vägar inom 20 km från de aktuella områdena) är undan- taget endast avsett att omfatta bevakning av själva vägen, varmed av- ses vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i omedelbar anslutning till vägen. 
  
 Undantaget i den nya punkten gäller för all kamerabevakning som de angivna myndigheterna bedriver i de aktuella områdena. 
  
 Undantaget i denna bestämmelse är något bredare och annorlunda utformat än de undantag som gäller enligt 14 c § 2, jämförd med 9 § 2 och  
 6–10, 
  även om bestämmelserna kan vara delvis överlappande. 
  
 25.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område 
  
 1 kap. 
  
 3 § 
  
 Paragrafen reglerar förhållandet till viss annan lagstiftning. Utred- ningens överväganden finns i avsnitt 17.3.6. 
  
 I bestämmelsen görs ett tillägg av innebörden att om det i den föreslagna lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden finns regler som avviker från vad som gäller enligt denna lag ska de bestämmelserna tillämpas. 
  
 Första stycket 1 och 2, samt andra stycket motsvarar den tidigare lydelsen. Med anledning av tillägget införs en numrering och en ny styckeindelning. 
  
 584 
  
 SOU 2021:92 
  
 Författningskommentar 
  
 25.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1694) om Tullverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område 
  
 1kap. 
  
 2§ 
  
 Paragrafen reglerar förhållandet till viss annan lagstiftning. Utred- ningens överväganden finns i avsnitt 17.3.6. 
  
 I bestämmelsen görs ett tillägg av innebörden att om det i den före- slagna lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befog- enheter i gränsnära områden finns regler som avviker från vad som gäller enligt denna lag ska de bestämmelserna tillämpas. 
  
 Första stycket 1 och 2, samt andra stycket motsvarar den tidigare lydelsen. Med anledning av tillägget införs en numrering och en ny styckeindelning. 
  
 585 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2020:23 
  
 Effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 5 mars 2020 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska ta ställning till om Polismyndigheten har till- gång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden. Syftet är att säkerställa vår förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i sådana områden, något som ytterst kan ha betydelse för det framtida behovet av att ha en tillfälligt återinförd gränskon- troll vid de inre gränserna. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 •kartlägga behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära om- råden, 
  
 •ta ställning till om det bör göras författningsändringar, t.ex. när det gäller kamerabevakning, för att effektivisera kontrollen av utlän- ningars vistelserätt och bekämpningen av brott i sådana områden, och 
  
 •lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 20 september 2021. 
  
 587 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:92 
  
 EU-rättsliga 
  ramar och nationella bestämmelser om polisiära åtgärder 
  
 Gränskontroll ska normalt sett bara förekomma vid de yttre gränserna 
  
 De stater som deltar i Schengensamarbetet ska enligt kodexen om Schengengränserna (Europaparlamentets och rådets förordning [EU] 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gräns- passage för personer [kodex om Schengengränserna]), även kallad EU:s gränskodex, bara ha gränskontroll vid de yttre gränserna, dvs. mot stater som står utanför samarbetet. Gränskontroll ska inte förekomma vid de inre gränserna, men avsaknaden av gränskontroll där ska inte påverka vissa kontroller inne i medlemsstaterna. Det gäller bl.a. ut- övandet av polisiära befogenheter i enlighet med nationell rätt, i den utsträckning utövandet av befogenheterna inte har samma verkan som in- och utresekontroller. 
  
 Enligt gränskodexen får gränskontroll vid de inre gränserna under vissa förutsättningar tillfälligt återinföras vid ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten. Sverige har haft en sådan tillfälligt återinförd gränskontroll sedan november 2015. Kon- trollen ska enligt regeringens senaste beslut i frågan fortsätta till och med den 12 maj 2020. 
  
 För närvarande har även Danmark, Frankrike, Norge, Tyskland och Österrike en tillfälligt återinförd gränskontroll vid sina inre gränser. 
  
 Medlemsstaterna rekommenderas att ge poliskontroller företräde framför återinförd gränskontroll vid de inre gränserna 
  
 Kommissionen antog i maj 2017 en rekommendation (kommissionens rekommendation om proportionella poliskontroller och polissam- arbete i Schengenområdet, COM [2017] 3349 final av den 12 maj 2017) enligt vilken medlemsstaterna bör intensifiera sina poliskontroller (även i gränsområden), utföra poliskontroller på de stora transport- lederna (även i gränsområden), anpassa poliskontrollerna i gränsområ- den utifrån en kontinuerlig riskbedömning och använda modern teknik för att övervaka fordon och trafikflöden. Enligt rekommendationen bör medlemsstaterna också ge poliskontroller företräde innan de be- slutar om ett tillfälligt återinförande av gränskontroll vid de inre gränserna. 
  
 588 
  
 SOU 2021:92 
  
 Bilaga 1 
  
 Mot bakgrund av kommissionens rekommendation gav regeringen Polismyndigheten i uppdrag att bedöma hur man kan uppnå en effek- tivare användning av poliskontroller i gränsnära områden. Polismyn- digheten, som redovisade uppdraget i maj 2018 (Ju2018/02614/L4), anser bl.a. att författningsändringar bör övervägas när det gäller kon- troller i gränsnära områden och kamerabevakning. 
  
 Kontroller enligt EU:s gränskodex och utlänningslagen 
  
 EU:s gränskodex innebär alltså att gränskontroll som huvudregel bara ska förekomma vid de yttre gränserna, vilket i Sveriges fall innebär vid sjögränsen, där det finns gränsövergångsställen i ett stort antal ham- nar, och på flygplatser med trafik till eller från stater som står utanför Schengensamarbetet. Kontrollen ska utföras i enlighet med bestäm- melser i kodexen. 
  
 Nationella bestämmelser som kompletterar gränskodexen finns i utlänningslagen (2005:716). Bestämmelserna innebär att polismän har vissa befogenheter i samband med en inresekontroll enligt kodexen. De har rätt att kroppsvisitera en utlänning och undersöka bl.a. bagage, i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänning- ens identitet. Dessutom har de rätt att undersöka slutna utrymmen i transportmedel, i syfte att förhindra att en utlänning reser in i Sverige i strid med bestämmelserna i kodexen. Befogenheterna är inte av- sedda att utnyttjas rutinmässigt. 
  
 I utlänningslagen finns också bestämmelser om kontroller av ut- länningars vistelserätt. Enligt bestämmelserna är en utlänning som vistas i landet, på begäran av en polisman, bl.a. skyldig att överlämna handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig här. Kontrollen får göras bara om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig i landet eller om det finns någon annan särskild anledning till kontroll. 
  
 Tvångsmedel enligt rättegångsbalken och polislagen 
  
 Bestämmelser om brottsbekämpning inom ramen för förundersök- ningar finns i rättegångsbalken. En förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Förundersökningens syfte är bl.a. att utreda vem 
  
 589 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:92 
  
 som kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal. Inom ramen för förundersökningen får tvångsmedel användas för att begångna brott ska kunna utredas och lagföras. 
  
 Bestämmelser om brottsbekämpning utanför förundersökningar finns i polislagen (1984:387). Enligt bestämmelserna får vissa tvångs- medel användas för att, i vid mening, förebygga brott. En polisman har t.ex. i väl avgränsade fall rätt att i det syftet kroppsvisitera per- soner och genomsöka fordon eller båtar. Polismannen har rätt att stoppa ett transportmedel om det behövs för att sådana åtgärder ska kunna genomföras. 
  
 Det behövs en utredning om polisiära åtgärder i gränsnära områden 
  
 Sverige har nu haft en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gränserna i mer än fyra år. Det kan konstateras att det finns brister i kontrollen av Schengenområdets yttre gränser samtidigt som den som rest in i området relativt obehindrad kan röra sig vidare. Ett resultat av detta är att många befinner sig i medlemsstaterna utan att de natio- nella myndigheterna känner till det. Det kan också konstateras att inter- nationella brottsnätverk i vissa avseenden är mycket brottsaktiva i Sverige. Nätverken står t.ex. för en stor del av tillgreppsbrottsligheten här och för bl.a. ut stöldgods ur landet. 
  
 De senaste årens erfarenheter talar för att Polismyndigheten inte har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg. Det gäller framför allt i gränsnära områden, t.ex. vid Öresundsbron, där de problem som kan följa med rörligheten över gränserna är särskilt aktuella och där be- hovet av att kunna ingripa på ett verkningsfullt sätt sannolikt är som störst. Effektiviseringar bör övervägas för att säkerställa Polismyndig- hetens förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i sådana områden, något som ytterst kan ha betydelse för det framtida behovet av att ha en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gränserna. Det behövs därför en utredning. 
  
 590 
  
 SOU 2021:92 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget att ta ställning till polisiära åtgärder i gränsnära områden 
  
 EU:s gränskodex hindrar som huvudregel gränskontroll vid de inre gränserna, men ska inte påverka vissa kontroller inne i medlemssta- terna. En typ av åtgärder som är tillåtna är utövandet av polisiära be- fogenheter i enlighet med nationell rätt, i den utsträckning utövandet av befogenheterna inte har samma verkan som in- och utresekon- troller. I gränskodexen anges att det även gäller i gränsområden och ges exempel på när utövandet av polisiära befogenheter inte ska anses motsvara in- och utresekontroller. Regleringens innebörd utvecklas i  
 EU-domstolens 
  praxis (se t.ex. domstolens domar i de förenade målen Foster och Abdeli,  
 C-188/10 
  och  
 C-189/10, 
  EU:C:2010:363, målet Adil mot Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel,  
 C-278/12 
  PPU, EU:C:2012:508, och målet A mot Staatsanwaltschaft Franklin,  
 C-9/16, 
  EU:C:2017:483). För att ha en utgångspunkt för sina fort- satta överväganden, ska utredaren analysera vilket utrymme som gräns- kodexen ger för polisiära åtgärder i medlemsstaterna. 
  
 Utöver Sverige har flera andra Schengenstater för närvarande en tillfälligt återinförd gränskontroll vid sina inre gränser. Det illustre- rar att andra stater står inför samma utmaningar som vi med anled- ning av huvudregeln om att gränskontroll bara ska förekomma vid de yttre gränserna. Det kan vara till stor nytta att få kunskap om förhål- landena i andra stater och om hur det där säkerställs att myndig- heterna på ett effektivt sätt kan kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i gränsnära områden. Utredaren ska därför redo- göra för relevanta förhållanden i ett urval av andra Schengenstater. Det är av intresse både vilka åtgärder som myndigheterna förfogar över och hur verksamheten bedrivs operativt i de aktuella staterna. 
  
 Som framgår ovan talar flera omständigheter för att Polismyndig- heten i dag inte har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gräns- nära områden. Utredaren ska därför kartlägga behovet av mer verk- ningsfulla polisiära åtgärder och, utifrån kartläggningen, ta ställning till om det bör göras författningsändringar för att effektivisera kon- trollen av utlänningars vistelserätt och bekämpningen av brott i gräns- nära områden. Vissa författningsändringar som särskilt bör övervägas lyfts fram nedan. 
  
 Kamerabevakning är ett verktyg som kan användas i både kontroll- verksamhet och brottsbekämpning. I dag kan kamerabevakning an- 
  
 591 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:92 
  
 vändas på ett annat sätt än tidigare, vilket bl.a. hör ihop med teknik- utvecklingen på området. Ett exempel på det är att vissa Phelps stater använder kamerabevakning av fordon och trafikflöden för att effektivisera polisiära åtgärder av olika slag. Uppgifter som samlas in genom bevakningen kan vara av stort värde inte bara i den egna staten, utan också i grannländerna. 
  
 Förutsättningarna för kamerabevakning styrs i dag av kamera- bevakningslagen (2018:1200) och annan reglering av behandling av personuppgifter. Utredaren ska ta ställning till om det bör göras för- fattningsändringar för att kamerabevakning ska kunna användas för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämp- ningen av brott i gränsnära områden. Det kan t.ex. handla om änd- ringar som utökar möjligheterna att samla in, använda och lagra per- sonuppgifter. Ett förslag om det ska utformas med hänsyn till EU:s dataskyddsreglering och utifrån en väl avvägd balans mellan effek- tivitets- och integritetsintressen. 
  
 För att Polismyndighetens förmåga på området ska säkerställas, ska utredaren också ta ställning till om det, som i vissa andra Schengen- stater, bör införas särskilda regler för kontrollen av utlänningars vis- telserätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden. Det kan t.ex. handla om att det i gränsnära områden eller på vissa platser inom sådana områden ska gälla särskilda förutsättningar för när vistelse- rätt får kontrolleras och för när tvångsmedel som kroppsvisitation och genomsökande av transportmedel får användas i brottsförebyg- gande syfte. Ett villkor för ett sådant förslag är att det finns ett ope- rativt behov, föranlett av rörligheten över gränserna, som är tillräck- ligt starkt för att motivera det ökade intrång som kan uppkomma. Ett förslag ska vara proportionerligt samt utformat med beaktande av grundläggande legalitetskrav och så att de åtgärder som kan vidtas inte blir att betrakta som förtäckt gränskontroll. Påverkan på andra än dem som reser in eller ut ur landet ska vara så liten som möjligt. 
  
 Om utredaren bedömer att det är ändamålsenligt och ryms inom tiden för uppdraget, får utredaren ta upp och lämna förslag också i andra frågor som aktualiseras med anledning av uppdraget. 
  
 Utredarens förslag får gälla även andra myndigheter än Polismyn- digheten, i den utsträckning det är motiverat t.ex. med hänsyn till att de bedriver kamerabevakning eller deltar i Polismyndighetens verk- samhet. Detta kan främst vara aktuellt när det gäller Kustbevakningen, Säkerhetspolisen och Tullverket. 
  
 592 
  
 SOU 2021:92 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska alltså 
  
 •analysera vilket utrymme som EU:s gränskodex ger för polisiära åtgärder på nationell nivå, 
  
 •redogöra för relevanta förhållanden i ett urval av andra Schengen- stater, 
  
 •kartlägga det svenska behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden, 
  
 •ta ställning till om det bör göras författningsändringar för att effek- tivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden, och 
  
 •lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Kontakter och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår inom Regeringskansliet, kommittéväsendet och EU. Ut- redaren ska också ha en dialog med och hämta in upplysningar från de myndigheter och organisationer som berörs av frågorna. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 20 september 2021. 
  
 (Justitiedepartementet) 
  
 593 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2021:43 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Utredningen om effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden (Ju 2020:07) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 10 juni 2021 
  
 Förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 mars 2020 kommittédirektiv om effek- tivare polisiära åtgärder i gränsnära områden (dir. 2020:23). Uppdraget skulle enligt direktiven redovisas senast den 20 september 2021. 
  
 Utredningstiden förlängs. Uppdraget ska i stället redovisas senast den19 november 2021. 
  
 (Justitiedepartementet) 
  
 595 
  
 Statens offentliga utredningar 2021 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Säker och kostnadseffektiv  
 it-drift 
  
 –rättsliga förutsättningar för utkontraktering. I. 
  
 2.Krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för svenskt medborgarskap. Ju. 
  
 3.Skolbibliotek för bildning och utbildning. U. 
  
 4.Informationsöverföring inom vård och omsorg. S. 
  
 5.Ett förbättrat system för arbetskrafts- invandring. Ju. 
  
 6.God och nära vård. Rätt stöd till psykisk hälsa. S. 
  
 7.Förstärkt skydd för väljarna vid röst- mottagningen. Ju. 
  
 8.När behovet får styra 
  
 –ett tandvårdssystem för en mer White lik tandhälsa. Vol. 1  Vol. 2, bilagor + Sammanfattning (häfte). S. 
  
 9.Vem kan man lita på? Enkel och ändamålsenlig användning av betrodda tjänster i den offentliga förvaltningen. I. 
  
 10.Radiologiska skador – skadestånd, säkerheter, skadereglering. M. 
  
 11.Bättre möjligheter för elever att nå kunskapskraven – aktivt stöd- och elevhälsoarbete samt stärkt utbildning för elever med intellektuell funktions- nedsättning. U. 
  
 12.Andra chans för krisande företag 
  
 –En ny lag om företagsrekonstruktion. Ju. 
  
 13.En teknikneutral grundlags­ bestämmelse för regeringsbeslut. Ju. 
  
 14.Boende på (o)lika villkor 
  
 –merkostnader i bostad med särskild service för vuxna enligt LSS. S. 
  
 15.Föreningsfrihet och terrorist­ organisationer. Ju. 
  
 16.En väl fungerande ordning för val och beslutsfattande i kommuner och regioner. Fi. 
  
 17.Ett moderniserat konsumentskydd. Fi. 
  
 18.Bolags rörlighet över gränserna. Volym 1  2. Ju. 
  
 19.En stärkt försörjningsberedskap för hälso- och sjukvården. Del 1 och 2. S. 
  
 20. 
 Ecris-TCN 
  – ett mer effektivt utbyte av brottmålsdomar mot tredjelands- medborgare. Ju. 
  
 21.En klimatanpassad miljöbalk för samtiden och framtiden. M. 
  
 22.Hårdare regler för nya nikotin- produkter. S. 
  
 23.Stärkt planering för en hållbar utveckling. Fi. 
  
 24.Äga avfall 
  
 –en del av den cirkulära ekonomin. M. 
  
 25.Struktur för ökad motståndskraft. Ju. 
  
 26.Använd det som fungerar. M. 
  
 27.Ett förbud mot rasistiska organisationer. Ju. 
  
 28.Immunitet för utställningsföremål. Ku. 
  
 29.Ökade möjligheter att förhindra illegal handel via post. I. 
  
 30.Kampen om tiden 
  
 –mer tid till lärande. U. 
  
 31.Kontroller på väg. I. 
  
 32.Papper, poddar och ... 
  
 Pliktmateriallagstiftning för ett tryggat källmaterial. U. 
  
 33.En tioårig grundskola. Införandet av en ny årskurs 1 i grundskolan, grundsärskolan, specialskolan och sameskolan. U. 
  
 34.Börja med barnen! En sammanhållen god och nära vård för barn och unga. S. 
  
 35.En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring. Ju. 
  
 36.Gode män och förvaltare – en över- syn. Ju. 
  
 37.Stärkt rätt till personlig assistans. Ökad rättssäkerhet för barn, fler grundläggande behov och tryggare sjukvårdande insatser. S. 
  
 38.En ny lag om ordningsvakter m.m. Ju. 
  
 39.Ombuds tillgång till vård- och omsorgsuppgifter och förenklad behörighetskontroll inom vården. S. 
  
 40.Mervärdesskatt vid inhyrd personal för vård och social omsorg. Fi. 
  
 41.VAB för vårdåtgärder i skolan. S. 
  
 42.Stärkta åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Fi. 
  
 43.Ett förstärkt skydd mot sexuella kränkningar. Ju. 
  
 44.Tillgänglighetsdirektivet. S. 
  
 45.En  
 EU-anpassad 
  djurläkemedels- lagstiftning. Del 1 och 2. N. 
  
 46.Snabbare lagföring 
  
 –ett snabbförfarande i brottmål. Ju. 
  
 47.Ett nytt regelverk för bygglov. Del 1 och 2. Fi. 
  
 48.I en värld som ställer om. 
  
 Sverige utan fossila drivmedel 2040. M. 
  
 49.Kommuner mot brott. Ju. 
  
 50.Fri hyressättning vid nyproduktion. Ju. 
  
 51.Skydd av arter – vårt gemensamma ansvar. Vol. 1 och 2. M. 
  
 52.Vilja välja vård och omsorg. 
  
 En hållbar kompetensförsörjning inom vård och omsorg om äldre. S. 
  
 53.En rättssäker vindkraftsprövning. M. 
  
 54.Ändrade regler i medborgarskaps- lagen. Ju. 
  
 55.Mikroföretagarkonto 
  
 –schabloniserad inkomstbeskattning för de minsta företagen. Fi. 
  
 56.Nya regler om utländska föräldraskap och adoption i vissa fall. Ju. 
  
 57.Om folkbokföring, samordnings- nummer och identitetsnummer. Fi. 
  
 58.Läge och kvalitet i hyressättningen. Ju. 
  
 59.Vägen till tillgänglighet – långsiktig, strategisk och i samverkan. S. 
  
 60.Förenklingar för mikroföretag och modernisering av bokföringslagen. N. 
  
 61.Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk. Ju. 
  
 62.Användning av  
 e-legitimation 
  i tjänsten i den offentliga förvaltningen. I. 
  
 63.Sveriges säkerhet 
  
 – behov av starkare skydd för nätverks- och informationssystem. Fö. 
  
 64.Ersättning till brottsoffer. Ju. 
  
 65.Stärkt fokus på framtidens forsknings- infrastruktur. U. 
  
 66.Rätt mottagare. Demokrativillkor och integritet. Ku. 
  
 67.Vägen mot fossiloberoende jordbruk. N. 
  
 68.Skärpta straff för brott i kriminella nätverk. Ju. 
  
 69.En sjukförsäkring med prevention, rehabilitering och trygghet. Volym 1 och 2. S. 
  
 70.Läromedelsutredningen 
  
 – böckernas betydelse och elevernas tillgång till kunskap. U. 
  
 71.Riksintressen i hälso- och sjukvården 
  
 – stärkt statlig styrning för hållbar vårdinfrastruktur. S. 
  
 72.Högskoleprovets organisation och styrning. U. 
  
 73.Regler för statliga elvägar. I. 
  
 74.Ett modernt belöningssystem, 
  
 de allmänna flaggdagarna och redovis- ningen av anslaget till hovet. Ju. 
  
 75.En god kommunal hushållning. 
  
 + Digital bilagedel för bilaga  
 3–6. 
  Fi. 
  
 76.EU:s förordning om terrorisminne- håll på internet – frågan om behörig myndighet. Ju. 
  
 77.Från kris till kraft. Återstart för kul- turen. Ku. 
  
 78.Börja med barnen! Följa upp hälsa och dela information för en god och nära vård. S. 
  
 79.En uppföljning av skriftlighetskravet vid telefonförsäljning. Fi. 
  
 80.Reglering av privata sjukvårdsförsäk- ringar – ökad kunskap och kontroll. S 
  
 81.En säker tillgång till dricksvatten av god kvalitet. N. 
  
 82.Säkerhetsprövning 
  
 av totalförsvarspliktiga. Fö. 
  
 83.Belastningsregisterkontroll och avskiljande av studenter. U. 
  
 84.Granskning av Rättsmedicinalverkets metod för medicinsk åldersbedömning i asylprocessen. Ju. 
  
 85.Vägar till ett tryggare samhälle. Vol. 1 och 2. Ju. 
  
 86.ILO:s konvention om våld och trakasserier i arbetslivet. A. 
  
 87.Granskning av utländska direktinvesteringar. Ju. 
  
 88.Ett förbättrat system mot arbetskraftsexploatering m.m. Ju. 
  
 89.Sverige under pandemin. Volym 1 Smittspridning och smittskydd. Volym 2 Sjukvård och folkhälsa. S. 
  
 90.En översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription. Ju. 
  
 91.En ny rymdlag. U. 
  
 92.Åtgärder i gränsnära områden. Ju. 
  
 Statens offentliga utredningar 2021 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 ILO:s konvention om våld och trakasserier i arbetslivet [86] 
  
 Finansdepartementet 
  
 En väl fungerande ordning för val och ­beslutsfattande i kommuner och regioner. [16] 
  
 Ett moderniserat konsumentskydd. [17] 
  
 Stärkt planering för en hållbar utveckling. [23] 
  
 Mervärdesskatt vid inhyrd personal för vård och social omsorg. [40] 
  
 Stärkta åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. [42] 
  
 Ett nytt regelverk för bygglov. Del 1 och 2. [47] 
  
 Mikroföretagarkonto 
  
 –schabloniserad inkomstbeskattning för de minsta företagen. [55] 
  
 Om folkbokföring, samordningsnummer och identitetsnummer. [57] 
  
 En god kommunal hushållning. 
  
 + Digital bilagedel för bilaga  
 3–6. 
  [75] 
  
 En uppföljning av skriftlighetskravet vid telefonförsäljning. [79] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Sveriges säkerhet 
  
 –behov av starkare skydd för nätverks- och informationssystem. [63] 
  
 Säkerhetsprövning 
  
 av totalförsvarspliktiga. [82] 
  
 Infrastrukturdepartementet 
  
 Säker och kostnadseffektiv  
 it-drift 
  rättsliga förutsättningar för utkontraktering. [1] 
  
 Vem kan man lita på? Enkel och ändamåls­ enlig användning av betrodda tjänster i den offentliga förvaltningen. [9] 
  
 Ökade möjligheter att förhindra illegal handel via post. [29] 
  
 Kontroller på väg. [31] 
  
 Användning av  
 e-legitimation 
  i tjänsten i den offentliga förvaltningen. [62] 
  
 Regler för statliga elvägar. [73] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för svenskt medborgarskap. [2] 
  
 Ett förbättrat system för arbetskrafts­ invandring. [5] 
  
 Förstärkt skydd för väljarna vid röst- mottagningen. [7] 
  
 Andra chans för krisande företag 
  
 –En ny lag om företagsrekonstruktion. [12] 
  
 En teknikneutral grundlagsbestämmelse­ för regeringsbeslut. [13] 
  
 Föreningsfrihet och terroristorganisationer. [15] 
  
 Bolags rörlighet över gränserna. Volym 1  2. [18] 
  
 Guerrero 
  – ett mer effektivt utbyte av brottmålsdomar mot tredjelandsmed- borgare. [20] 
  
 Struktur för ökad motståndskraft. [25] 
  
 Ett förbud mot rasistiska organisationer. [27] 
  
 En stärkt rättsprocess och en ökad lag­ föring. [35] 
  
 Gode män och förvaltare – en översyn. [36] 
  
 En ny lag om ordningsvakter m.m. [38] 
  
 Ett förstärkt skydd mot sexuella kränkningar. [43] 
  
 Snabbare lagföring 
  
 –ett snabbförfarande i brottmål. [46] Kommuner mot brott. [49] 
  
 Fri hyressättning vid nyproduktion. [50] Ändrade regler i medborgarskapslagen. [54] 
  
 Nya regler om utländska föräldraskap och adoption i vissa fall. [56] 
  
 Läge och kvalitet i hyressättningen. [58] 
  
 Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk. [61] 
  
 Ersättning till brottsoffer. [64] 
  
 Skärpta straff för brott i kriminella nätverk. [68] 
  
 Ett modernt belöningssystem, 
  
 de allmänna flaggdagarna och redovis- ningen av anslaget till hovet. [74] 
  
 EU:s förordning om terrorisminnehåll på internet – frågan om behörig myndig- het. [76] 
  
 Granskning av Rättsmedicinalverkets metod för medicinsk åldersbedömning i asylprocessen. [84] 
  
 Vägar till ett tryggare samhälle. Vol. 1och 2. [85] 
  
 Granskning av utländska direktinvesteringar. [87] 
  
 Ett förbättrat system mot arbetskraftsexploatering m.m. [88] 
  
 En översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription. [90] 
  
 Åtgärder i gränsnära områden. [92] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Immunitet för utställningsföremål. [28] 
  
 Rätt mottagare. Demokrativillkor och integritet. [66] 
  
 Från kris till kraft. Återstart för kulturen. [77] 
  
 Miljödepartementet 
  
 Radiologiska skador – skadestånd, säkerheter, skadereglering. [10] 
  
 En klimatanpassad miljöbalk för samtiden och framtiden. [21] 
  
 Äga avfall 
  
 – en del av den cirkulära ekonomin. [24] 
  
 Använd det som fungerar. [26] 
  
 I en värld som ställer om. 
  
 Sverige utan fossila drivmedel 2040. [48] 
  
 Skydd av arter – vårt gemensamma ansvar. Vol. 1 och 2. [51] 
  
 En rättssäker vindkraftsprövning. [53] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 En  
 EU-anpassad 
  djurläkemedels- lagstiftning. Del 1 och 2. [45] 
  
 Förenklingar för mikroföretag och modernisering av bokföringslagen. [60] 
  
 Vägen mot fossiloberoende jordbruk. [67] 
  
 En säker tillgång till dricksvatten av god kvalitet. [81] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Informationsöverföring inom vård och omsorg. [4] 
  
 God och nära vård. Rätt stöd till psykisk hälsa. [6] 
  
 När behovet får styra 
  
 –ett tandvårdssystem för en mer White lik tandhälsa. Vol. 1  Vol. 2, bilagor + Sammanfattning (häfte). [8] 
  
 Boende på (o)lika villkor – merkostnader i bostad med särskild service för vuxna enligt LSS. [14] 
  
 En stärkt försörjningsberedskap för hälso- och sjukvården. Del 1 och 2. [19] 
  
 Hårdare regler för nya nikotinprodukter. [22] 
  
 Börja med barnen! En sammanhållen god och nära vård för barn och unga. [34] 
  
 Stärkt rätt till personlig assistans. Ökad rättssäkerhet för barn, fler grundläggande behov och tryggare sjukvårdande insatser. [37] 
  
 Ombuds tillgång till vård- och omsorgsuppgifter och förenklad behörighetskontroll inom vården. [39] 
  
 VAB för vårdåtgärder i skolan. [41] Tillgänglighetsdirektivet. [44] 
  
 Vilja välja vård och omsorg. 
  
 En hållbar kompetensförsörjning inom vård och omsorg om äldre. [52] 
  
 Vägen till ökad tillgänglighet – långsiktig, strategisk och i samverkan. [59] 
  
 En sjukförsäkring med prevention, rehabilitering och trygghet. Volym 1 och 2. [69] 
  
 Riksintressen i hälso- och sjukvården 
  
 –stärkt statlig styrning för hållbar vårdinfrastruktur. [71] 
  
 Börja med barnen! 
  
 Följa upp hälsa och dela information för en god och nära vård. [78] 
  
 Reglering av privata sjukvårdsförsäkringar 
  
 – ökad kunskap och kontroll. [80] 
  
 Sverige under pandemin. Volym 1 Smitt- spridning och smittskydd Volym 2 Sjukvård och folkhälsa. [89] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Skolbibliotek för bildning och utbildning. [3] 
  
 Bättre möjligheter för elever att nå kunskapskraven – aktivt stöd- och elevhälsoarbete samt stärkt utbildning för elever med intellektuell funktions- nedsättning. [11] 
  
 Kampen om tiden 
  
 – mer tid till lärande. [30] 
  
 Papper, poddar och ... 
  
 Pliktmateriallagstiftning för ett tryggat källmaterial. [32] 
  
 En tioårig grundskola. Införandet av en ny årskurs 1 i grundskolan, grundsärskolan, specialskolan och sameskolan. [33] 
  
 Stärkt fokus på framtidens forsknings- infrastruktur. [65] 
  
 Läromedelsutredningen 
  
 –böckernas betydelse och elevernas tillgång till kunskap. [70] 
  
 Högskoleprovets organisation och styrning. [72] 
  
 Belastningsregisterkontroll 
  
 och avskiljande av studenter. [83] En ny rymdlag. [91] 
  
 10333 Stockholm Växel  
 08-405 10 00 www.regeringen.se 
  
 ISBN  
 978-91-525-0274-7 ISSN 
  
 0375-250X 
  
 Bildbearbetning: Cardenas 
  
 Bild: onfilm 
  
 Omslag: Morton AB