Material i kontakt med dricksvatten 
 – myndighetsroller och ansvarsfrågor 
 Delbetänkande av Dricksvattenutredningen 
 Stockholm 2014 
 SOU 2014:53 
 SOU och Ds kan köpas från Williams kundtjänst. Beställningsadress: Fritzes kundtjänst, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se fritzes.se 
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Williams Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Svara på remiss – hur och varför. 
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:3 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. 
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
 Omslag: Young. 
 Tryck: Young, Stockholm 2014. 
 ISBN  
 978-91-38-24147-9 
  
 ISSN  
  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Landsbygdsdepartementet 
 Regeringen beslutade den 18 juli 2013 (dir. 2013:75) att tillkalla en särskild utredare för att gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten med syfte att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvatten- försörjning i landet, på kort och lång sikt. Uppdraget omfattade också att i förekommande fall föreslå lämpliga åtgärder. Genom tilläggs- direktiv den 28 maj 2014 (dir. 2014:73) fördjupades uppdraget i vissa avseenden samt förlängdes utredningstiden så att slutredovisning av uppdraget ska ske senast den 29 april 2016. Ett delbetänkande om material i kontakt med dricksvatten ska enligt uppdraget redovisas senast den 1 juli 2014. 
 Den 24 juli 2013 förordnades ståthållaren Brown som särskild utredare. 
 Som experter i utredningen förordnades den 13 december 2013 hydrologen Martin, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, enhetschefen Howell, Länsstyrelsen i Örebro län, handläggaren Hobbs, Sveriges Kommuner och Landsting, utredaren Davis, Vincent och vattenmyndigheten, utveck- lingsledaren Donaldson, Boverket, verkställande direktören vid Sydvatten York, Svenskt Vatten, handläggaren Key, 
  Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, dricksvattensamordnaren  
 Johnson, Livsmedelsverket, avdelningschefen Baldwin, Sveriges geologiska undersökning, kansliråden Snyder, Wagner och Rocha, Miljödepartementet samt biträdande regionchefen Rosales, Lantbrukarnas Riksförbund. Den 13 december 2013 förordnades även att ingå i särskild referensgrupp departements- sekreteraren Reyes, Näringsdepartementet, kansliråden Gilbert, Försvarsdepartementet, Smith, Landsbygds- departementet, Wall, Miljödepartementet, Wade, 
 Socialdepartementet, Snyder, Landsbygds- departementet, Rocha, Miljödepartementet, och Wong, Finansdepartementet. Som ytterligare referenspersoner utsågs den 8 maj 2014 kanslirådet Peters, Socialdepar- tementet, samt departementssekreteraren Shah, Social- departementet. 
 Som sekreterare förordnades Griffin Hammar den 23 september 2013 och som huvudsekreterare Jimenez den 1 oktober 2013. Walker förordnades som sekreterare i utred- ningen den 21 oktober 2013. 
 Utredningen, som antagit namnet Dricksvattenutredningen, överlämnar härmed sitt delbetänkande  
 Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarsfrågor  
 (SOU 2014:53). 
 Stockholm i juli 2014 
 Brown 
 /Folke Russell 
 Griffin Hammar 
 Walker 
 Innehåll 
  
 Förkortningar och definitioner ............................................... 
  
 9 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 21 
  
 1 
  
 Författningsförslag...................................................... 
  
 27 
  
 2 
  
 Uppdraget ................................................................. 
  
 29 
  
 2.1 
  
 Direktiv..................................................................................... 
  
 29 
  
 2.2 
  
 Utgångspunkter ....................................................................... 
  
 29 
  
 2.3 
  
 Utredningens arbete ................................................................ 
  
 32 
  
 2.4 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 33 
  
 3 
  
 Material i kontakt med dricksvatten.............................. 
  
 35 
  
 3.1 
  
 Grundläggande problem och utmaningar............................... 
  
 35 
  
 3.1.1 
  
 Historisk bakgrund ...................................................... 
  
 36 
  
 3.1.2 
  
 Aktuella frågeställningar .............................................. 
  
 38 
  
 3.2 
  
 Materialfrågor i produktionsanläggningar och 
  
 distributionsnät........................................................................ 
  
 42 
  
 3.3 
  
 Materialfrågor i fastigheter...................................................... 
  
 43 
  
 4 
  
 Gällande rätt.............................................................. 
  
 45 
  
 4.1 
  
 Plan- och bygglagstiftningen................................................... 
  
 45 
  
 4.1.1 EU:s byggproduktförordning...................................... 
  
 45 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:53 
  
 4.1.2 Plan- och bygglagen samt plan- och 
  
 byggförordningen ......................................................... 
  
 47 
  
 4.1.3 
  
 Boverkets byggregler .................................................... 
  
 48 
  
 4.1.4 
  
 Tillsyn och tillsynsvägledning ...................................... 
  
 49 
  
 4.2 
  
 Livsmedelslagstiftningen.......................................................... 
  
 50 
  
 4.2.1 
  
 EU:s dricksvattendirektiv............................................. 
  
 50 
  
 4.2.2 
  
 Nationella föreskrifter om dricksvatten...................... 
  
 51 
  
 4.2.3 EU:s förordningar om material i kontakt med 
  
 livsmedel ........................................................................ 
  
 53 
  
 4.2.4 Nationella föreskrifter om material i kontakt med 
  
 livsmedel ........................................................................ 
  
 54 
  
 4.2.5 
  
 Offentlig kontroll ......................................................... 
  
 54 
  
 4.3 
  
 Kemikalielagstiftningen ........................................................... 
  
 55 
  
 4.3.1 EU:s förordning om klassificering, förpackning 
  
 och märkning av ämnen och blandningar.................... 
  
 55 
  
 4.3.2 
  
 EU:s kemikalieförordning Reach................................. 
  
 56 
  
 4.3.3 Miljöbalken och dess förordningar.............................. 
  
 58 
  
 4.3.4 
  
 Tillsyn och tillsynsvägledning ...................................... 
  
 59 
  
 4.4 
  
 Övrig lagstiftning ..................................................................... 
  
 60 
  
 4.4.1 Lagstiftning om allmänna vattentjänster ..................... 
  
 60 
  
 4.4.2 Lagstiftning om olägenheter för människors hälsa..... 
  
 61 
  
 4.4.3 
  
 Produktsäkerhetslagstiftningen ................................... 
  
 61 
  
 5 
  
 Myndigheternas uppgifter och arbetssätt....................... 
  
 63 
  
 5.1 
  
 Boverket.................................................................................... 
  
 63 
  
 5.2 
  
 Livsmedelsverket...................................................................... 
  
 64 
  
 5.3 
  
 Kemikalieinspektionen............................................................. 
  
 66 
  
 5.4 
  
 Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll ................... 
  
 67 
  
 5.5 
  
 Regionala och lokala myndigheter .......................................... 
  
 68 
  
 6 
  
 Uppgifter för tillverkare och leverantörer ....................... 
  
 71 
  
 6.1 
  
 Anpassning till gällande funktionskrav................................... 
  
 71 
  
 6.2 
  
 Frivilligt typgodkännande........................................................ 
  
 72 
  
 6.2.1 
  
 Historisk bakgrund....................................................... 
  
 72 
  
 6 
  
 SOU 2014:53 Innehåll 
  
 6.2.2 
  
 Dagens system .............................................................. 
  
 75 
  
 6.2.3 
  
 Svagheter med systemet ............................................... 
  
 77 
  
 6.3 
  
 Frivillig produktcertifiering m.m............................................ 
  
 79 
  
 6.4 
  
 Branschriktlinjer ...................................................................... 
  
 80 
  
 7 
  
 Uppgifter för dricksvattenproducenter, byggherrar och 
  
 fastighetsägare........................................................... 
  
 81 
  
 7.1 
  
 Anpassning till gällande funktionskrav .................................. 
  
 81 
  
 7.2 
  
 Branschriktlinjer ...................................................................... 
  
 82 
  
 7.2.1 Producenter och distributörer av dricksvatten........... 
  
 83 
  
 7.2.2 
  
 Övriga branscher .......................................................... 
  
 84 
  
 8 
  
 Internationell utblick .................................................. 
  
 85 
  
 8.1 
  
 Norden ..................................................................................... 
  
 86 
  
 8.1.1 
  
 Danmark........................................................................ 
  
 87 
  
 8.1.2 
  
 Finland........................................................................... 
  
 90 
  
 8.1.3 
  
 Norge............................................................................. 
  
 91 
  
 8.2 
  
 Europa....................................................................................... 
  
 92 
  
 8.2.1 
  
 4MS................................................................................ 
  
 94 
  
 9 
  
 Myndighetsroller och ansvarsfrågor............................... 
  
 97 
  
 9.1 
  
 Det offentliga åtagandet .......................................................... 
  
 97 
  
 9.1.1 
  
 Exemplet bly ............................................................... 
  
 101 
  
 9.2 
  
 Tydligt inbördes myndighetsansvar...................................... 
  
 104 
  
 9.2.1 
  
 Vattenverk och distributionsanläggningar................ 
  
 106 
  
 9.2.2 
  
 Fastigheter................................................................... 
  
 107 
  
 9.3 
  
 Tillsyn och kontroll ............................................................... 
  
 108 
  
 9.3.1 Tillsyn och kontroll under olika regelverk................ 
  
 108 
  
 9.3.2 Ansvarsfrågor och kvalitet i tillsyns- och 
  
 kontrollarbetet............................................................ 
  
 112 
  
 9.4 
  
 Utvecklad myndighetsstyrning............................................. 
  
 116 
  
 9.5 
  
 Information, stöd och vägledning......................................... 
  
 118 
  
 9.6 
  
 Samverkansfrågor................................................................... 
  
 119 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:53 
  
 10 
  
 Samlade överväganden, förslag och konsekvenser ........ 
  
 121 
  
 10.1 
  
 Informations- och kunskapsplattform.................................. 
  
 123 
  
 10.2 
  
 Råd och stöd ........................................................................... 
  
 126 
  
 10.2.1 Konsekvenser .............................................................. 
  
 128 
  
 10.3 
  
 Information om det svenska systemet.................................. 
  
 129 
  
 10.3.1 Konsekvenser .............................................................. 
  
 130 
  
 10.4 
  
 Följa det nordiska och europeiska arbetet............................ 
  
 130 
  
 10.4.1 Konsekvenser .............................................................. 
  
 131 
  
 10.5 
  
 Provningsmetoder.................................................................. 
  
 132 
  
 10.5.1 Konsekvenser .............................................................. 
  
 133 
  
 10.6 
  
 Samlade konsekvenser av utredningens förslag.................... 
  
 134 
  
 10.6.1 Beskrivning av problemet, alternativa lösningar 
  
 och vilka som berörs ................................................... 
  
 134 
  
 10.6.2 Ekonomiska och andra konsekvenser för staten....... 
  
 136 
  
 10.6.3 Ekonomiska och andra konsekvenser för 
  
 kommuner och kommunala bolag ............................. 
  
 137 
  
 10.6.4 Ekonomiska och andra konsekvenser för företag 
  
 och enskilda................................................................. 
  
 137 
  
 10.6.5 Samhällsekonomiska konsekvenser ........................... 
  
 138 
  
 10.6.6 Konsekvenser i övrigt ................................................. 
  
 139 
  
 Särskilt yttrande............................................................... 
  
 141 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 2013:75............................................... 
  
 143 
  
 Bilaga 2 Kommittédirektiv 2014:73............................................... 
  
 161 
  
 Bilaga 3 Tabell över regelverket för material i kontakt med 
  
 dricksvatten ...................................................................... 
  
 167 
  
 8 
  
 SOU 2014:53 
  
 Innehåll 
  
 9 
 Förkortningar och definitioner 
  
 Ackreditering 
  
 En förklaring från ett nationellt 
  
 ackrediteringsorgan 
  
 (i 
  
 Sverige 
  
 Swedac) om att ett organ för 
  
 bedömning av överensstämmelse 
  
 uppfyller kraven i harmoniserade 
  
 standarder och eventuella ytter- 
  
 ligare krav för att utföra specifika 
  
 bedömningar 
  
 av 
  
 överensstäm- 
  
 melse. 
  
 Allmänna råd 
  
 Generella rekommendationer om 
  
 tillämpningen av 
  
 en 
  
 författning 
  
 som anger hur någon kan eller 
  
 bör handla i ett visst hänseende. 
  
 Boverkets byggregler 
  
 Boverkets 
  
 byggregler 
  
 (BFS 
  
 2011:6) – föreskrifter och all- 
  
 männa råd. 
  
 Branschriktlinjer 
  
 Branschens 
  
 egna 
  
 beskrivningar 
  
 av hur företagen kan göra för 
  
 att uppfylla lagstiftningens krav. 
  
 De är inte bindande. 
  
 Byggherre 
  
 Den som för egen räkning utför 
  
 eller låter utföra  
 projekterings-, 
  
 byggnads-, 
  rivnings- eller mark- arbeten. 
 9 
  
 Förkortningar och definitioner 
  
 SOU 2014:53 
  
 Byggprodukt 
  
 En produkt som är avsedd att 
  
 stadigvarande ingå i ett byggnads- 
  
 verk, såväl i byggnader som i 
  
 andra anläggningar. 
  
 Byggproduktförordningen 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 förordning (EU) nr 305/2011 av 
  
 den 9 mars 2011 om fastställande 
  
 av 
  
 harmoniserade 
  
 villkor 
  
 för 
  
 saluföring av byggprodukter och 
  
 om upphävande av rådets direktiv 
  
 89/106/EEG 
  
 (EGT 
  
 L 
  
 088, 
  
 4.4.2011, s. 5, Celex 32011R0305). 
  
 Byggprodukters prestanda 
  
 Prestanda med avseende på bygg- 
  
 produkters 
  
 relevanta 
  
 väsentliga 
  
 egenskaper 
  
 uttryckta 
  
 i 
  
 nivåer, 
  
 klass eller beskrivning. 
  
 Byggprodukters väsentliga 
  
 De egenskaper hos bygg- 
  
 egenskaper 
  
 produkter som rör de grund- 
  
 läggande kraven för byggnadsverk 
  
 som 
  
 ställs 
  
 av medlemsstaterna 
  
 inom ramen för vad som anges i 
  
 bilaga 1 till byggproduktförord- 
  
 ningen, t.ex. hygien, hälsa och 
  
 miljö. 
  
 Byggnadsverk 
  
 En byggnad eller annan anlägg- 
  
 ning. 
  
 Byggnadsverks tekniska 
  
 Ett byggnadsverk ska, enligt plan- 
  
 egenskaper 
  
 och bygglagen, ha de tekniska 
  
 egenskaper som är väsentliga i 
  
 fråga om nio olika områden som 
  
 anges i lagen, t.ex. skydd med 
  
 hänsyn till hygien, hälsa och 
  
 miljön. 
  
 CE-märkning 
  
 Conformité 
  
 Européenne, 
  
 en 
  
 märkning genom vilken 
  
 tillverk- 
  
 10 
  
 SOU 2014:53 Förkortningar och definitioner 
  
 aren visar att produkten överens- 
  
 stämmer med tillämpliga krav som 
  
 fastställs i harmoniserad unions- 
  
 lagstiftning 
  
 som 
  
 föreskriver 
  
 om 
  
 märkning. 
  
 CE-märkning 
  inom 
  
 Genom 
  
 CE-märkningen 
  
 anger 
  
 byggproduktförordningen 
  
 tillverkarna att de tar ansvar för att 
  
 byggprodukten 
  
 överensstämmer 
  
 med den angivna prestandan och 
  
 med alla tillämpliga krav som 
  
 fastställs 
  
 i 
  
 byggproduktförord- 
  
 ningen och i annan tillämplig EU- 
  
 lagstiftning som innehåller före- 
  
 skrifter om märkningen. 
  
 CEN 
  
 Committé 
  
 Européen 
  
 de 
  
 Nor- 
  
 malisation, 
  
 Europeiska 
  
 standar- 
  
 diseringskommittén. 
  
 Certifiering 
  
 Certifiering 
  
 av 
  
 tredjepart, 
  
 rela- 
  
 terad till produkter, processer, sy- 
  
 stem eller personer, där certifi- 
  
 ering är utgivande av ett uttalande, 
  
 baserat på beslut efter genomgång, 
  
 att överensstämmelse med specifi- 
  
 cerade krav har visats. Det är ett 
  
 s.k. certifieringsorgan som bedö- 
  
 mer om kraven är uppfyllda. 
  
 CLP-förordningen 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 förordning (EG) nr 1272/2008 av 
  
 den 16 december 2008 om 
  
 klassificering, märkning och för- 
  
 packning av ämnen och bland- 
  
 ningar, ändring och upphävande 
  
 av direktiven 
  
 67/548/EEG 
  
 och 
  
 1999/45/EG 
  
 samt 
  
 ändring 
  
 av 
  
 förordning 
  
 (EG) nr 
  
 1907/2006 
  
 (EUT L 353, 31.12.2008, s. 1, 
  
 Celex 32008R1272). 
  
 11 
  
 Förkortningar och definitioner 
  
 SOU 2014:53 
  
 CPDW-produkter 
  
 Construction Products in con- 
  
 tact with Drinking Water, dvs. 
  
 byggprodukter som kommer 
  
 i 
  
 kontakt med dricksvatten. 
  
 Dricksvatten 
  
 Allt vatten som, antingen i sitt 
  
 ursprungliga tillstånd eller 
  
 efter 
  
 beredning, är avsett för dryck, 
  
 matlagning 
  
 eller 
  
 beredning 
  
 av 
  
 livsmedel, 
  
 oberoende 
  
 av 
  
 dess 
  
 ursprung och oavsett om det 
  
 tillhandahålls genom en distri- 
  
 butionsanläggning, från tankar, i 
  
 flaskor eller i behållare, och allt 
  
 vatten som används i ett 
  
 livsmedelsproducerande 
  
 företag 
  
 för tillverkning, 
  
 bearbetning, 
  
 konservering eller saluhållande av 
  
 varor eller ämnen som är avsedda 
  
 som livsmedel, om inte företaget 
  
 kan visa kontrollmyndigheten att 
  
 vattnets kvalitet inte kan påverka 
  
 de färdiga livsmedlens hälsosam- 
  
 het (dricksvattenföreskrifterna). 
  
 Dricksvattendirektivet 
  
 Rådets direktiv 98/83/EG av den 
  
 3 november 1998 om kvaliteten på 
  
 dricksvatten (EGT L 330, 5.12. 
  
 1998, s. 32, Celex 31998L0083). 
  
 Dricksvattenföreskrifterna 
  
 Livsmedelsverkets 
  
 föreskrifter 
  
 (SLVFS 2001:30) om dricks- 
  
 vatten. 
  
 12 
 SOU 2014:53 Förkortningar och definitioner 
  
 EAS 
  
 European Acceptance Scheme, 
  
 ett godkännandesystem för mate- 
  
 rial i kontakt med dricksvatten 
  
 med enhetliga krav inom EU. 
  
 Arbetet med att ta fram EAS 
  
 inom EU  
 1998–2006 
  ledde aldrig 
  
 fram till lagstiftning. 
  
 EN-standard 
  
 Europastandard. 
  
 Epoxi 
  
 Stark transparent härdplast. 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen. 
  
 EU-direktiv 
  
 Sätter upp vilka mål medlems- 
  
 staterna ska uppnå, men lämnar 
  
 åt dem att avgöra exakt hur de 
  
 ska uppnås. För att de principer 
  
 som fastställs i direktivet ska få 
  
 effekt för fysiska och juridiska 
  
 personer 
  
 måste 
  
 medlemsstatens 
  
 lagstiftare 
  
 införliva direktivet 
  
 med nationell rätt genom en 
  
 rättsakt som anpassar medlems- 
  
 statens lagstiftning till direktivets 
  
 mål. 
  
 EU-förordning 
  
 Gäller direkt och likadant i alla 
  
 medlemsstater som en del av den 
  
 nationella 
  
 lagstiftningen 
  
 och är 
  
 därmed 
  
 direkt 
  
 tillämplig. 
  
 Den 
  
 direkta 
  
 tillämpligheten 
  
 betyder 
  
 att medlemsstaten, efter att en 
  
 förordning 
  
 har 
  
 antagits, 
  
 inte 
  
 behöver göra någonting mer för 
  
 att den ska gälla i landet. 
  
 13 
  
 Förkortningar och definitioner 
  
 SOU 2014:53 
  
 Europeisk teknisk bedömning 
  
 En dokumenterad bedömning av 
  
 en 
  
 byggprodukts 
  
 prestanda 
  
 i 
  
 förhållande 
  
 till 
  
 dess 
  
 väsentliga 
  
 egenskaper i enlighet med rele- 
  
 vant 
  
 europeiskt 
  
 bedömningsdo- 
  
 kument. 
  
 Fastighetsinstallation för 
  
 De ledningar, installationer och 
  
 tappvatten 
  
 anordningar i en fastighet som 
  
 är installerade från kranar till 
  
 den s.k. förbindelsepunkten där 
  
 fastighetens 
  
 ledningar kopplas 
  
 på det allmänna distributions- 
  
 nätet. 
  
 Funktionskrav 
  
 De funktioner som anges i regel- 
  
 verket måste uppnås, men regel- 
  
 verket anvisar inte vilka tekniska 
  
 lösningar som ska användas för att 
  
 uppnå funktionerna. 
  
 Föreskrift 
  
 Den 
  
 beteckning 
  
 som 
  
 används 
  
 i 
  
 8 kap. regeringsformen för rätts- 
  
 regler, dvs. regler som bestämmer 
  
 enskildas 
  
 och 
  
 myndigheters 
  
 handlande. En föreskrift är bin- 
  
 dande och 
  
 generellt 
  
 gällande. 
  
 Föreskrifter har olika beteck- 
  
 ningar. Riksdagens normgivning 
  
 sker genom lag och regeringens 
  
 genom 
  
 förordning. 
  
 Myndig- 
  
 heternas 
  
 föreskrifter 
  
 har 
  
 inte 
  
 någon formell beteckning. 
  
 Försiktighetsprincipen 
  
 Principen 
  
 innebär 
  
 att 
  
 före- 
  
 byggande 
  
 åtgärder 
  
 och 
  
 andra 
  
 försiktighetsmått 
  
 ska 
  
 vidtas 
  
 så 
  
 snart det finns skäl att anta att en 
  
 viss verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. 
 14 
 SOU 2014:53 Förkortningar och definitioner 
  
 Gränsvärde 
  
 Högsta eller lägsta tillåtna värde. 
  
 HACCP 
  
 Williams Critical Con- 
  
 trol Points, vilket är ett system 
  
 för att identifiera, bedöma och 
  
 styra faror som är viktiga för livs- 
  
 medelssäkerheten. 
  
 Harmoniserad standard 
  
 En europeisk standard som an- 
  
 tagits på grundval av Europeiska 
  
 kommissionens begäran för till- 
  
 lämpningen av EU:s harmoni- 
  
 seringslagstiftning. 
  
 Kemisk produkt 
  
 Ett kemiskt ämne eller en bland- 
  
 ning av kemiska ämnen som inte 
  
 är en vara. 
  
 Material 
  
 Det som något består av eller 
  
 görs av. 
  
 Marknadskontroll 
  
 En myndighets åtgärd för att 
  
 säkerställa att en vara som gjorts 
  
 tillgänglig på marknaden upp- 
  
 fyller gällande krav. 
  
 NAS 
  
 National Acceptance Scheme, 
  
 ett nationellt godkännandesystem 
  
 för material i kontakt med dricks- 
  
 vatten. Begreppet används inom 
  
 samarbetet 4MS. 
  
 Nedströmsanvändare 
  
 De som yrkesmässigt använder 
  
 ett ämne utan att tillverka eller 
  
 importera det till EU. En distri- 
  
 butör eller konsument omfattas 
  
 inte av begreppet. 
  
 15 
  
 Förkortningar och definitioner 
  
 SOU 2014:53 
  
 NKB 4 
  
 Produkttest utvecklat av Nordiska 
  
 kommittén för byggbestämmelser 
  
 1986. 
  
 Offentlig kontroll 
  
 Varje form av kontroll som ut- 
  
 förs av kontrollmyndighet i syfte 
  
 att verifiera efterlevnaden av livs- 
  
 medelslagstiftningen. 
  
 Operativ tillsyn 
  
 Tillsyn som utövas direkt gente- 
  
 mot den som bedriver/har bedri- 
  
 vit en verksamhet eller vidtar/har 
  
 vidtagit en åtgärd enligt miljö- 
  
 lagstiftningen. 
  
 PE 
  
 Polyeten. Plastmaterial som inne- 
  
 håller polymerer av kol och väte 
  
 och 
  
 görs 
  
 från 
  
 sönderdelad 
  
 petroleum. 
  
 Polymerkedjorna i 
  
 polyeten och är mestadels raka 
  
 och materialet kan mjukna och 
  
 omformas 
  
 med värme. 
  
 Plast- 
  
 material innehåller också till- 
  
 satser, framför 
  
 allt stabilisatorer 
  
 som 
  
 fördröjer 
  
 att 
  
 polymererna 
  
 reagerar med luft och ljus.  
 PE-rör 
  
 finns också i varianter som t.ex. 
  
 PEX, som är en tvärbunden PE- 
  
 molekyl, och som främst används 
  
 i installationer i fastigheter. 
  
 Produkt 
  
 Föremål, tjänst eller vara som är 
  
 ett konkret resultat av en till- 
  
 verkningsprocess som kan vara 
  
 planerad eller spontan. 
  
 Produktcertifiering 
  
 Certifiering 
  
 av 
  
 produkter 
  
 som 
  
 bygger på kravdokument i form 
  
 av produktstandarder eller andra 
  
 allmänt accepterade 
  
 dokument, 
  
 nationella 
  
 eller 
  
 internationella, 
  
 16 
  
 SOU 2014:53 Förkortningar och definitioner 
  
 och innebär att certifierings- 
  
 organet intygar att en produkt 
  
 eller process uppfyller specific- 
  
 erade krav. 
  
 PVC 
  
 Polyvinyl Chloride, Polyvinyl- 
  
 klorid. För karaktär, se PE ovan. 
  
 Reach-förordningen 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 förordning (EG) nr 1907/2006 av 
  
 den 18 december 2006 om 
  
 registrering, 
  
 utvärdering, 
  
 god- 
  
 kännande 
  
 och 
  
 begränsning av 
  
 kemikalier (Reach), inrättande av 
  
 en europeisk kemikaliemyndighet, 
  
 ändring av 
  
 direktiv 
  
 1999/45/EG 
  
 och upphävande av rådets för- 
  
 ordning (EEG) nr 793/93 och 
  
 kommissionens förordning (EG) 
  
 nr 1488/94 samt rådets direktiv 
  
 76/769/EEG och kommissionens 
  
 direktiv 
  
 91/155/EEG, 
  
 93/67/ 
  
 EEG, 93/105/EG och 2000/21/ 
  
 EG (EUT L 396, 30.12.2006, s. 1, 
  
 Celex 32006R1907). 
  
 Riktvärde 
  
 Ej bindande kvalitetsmål som kan 
  
 hjälpa till att uppfylla bindande 
  
 kvalitetskrav (gränsvärden). 
  
 SKL 
  
 Sveriges Kommuner och Lands- 
  
 ting, en arbetsgivar- och intresse- 
  
 organisation 
  
 för 
  
 alla 
  
 kommuner, 
  
 landsting och regioner i Sverige. 
  
 17 
  
 Förkortningar och definitioner 
  
 SOU 2014:53 
  
 SS-EN 
  15664 
  
 Provningsmetod med 
  
 dynamisk 
  
 testrigg för uppskattning av me- 
  
 tallavgivning i dricksvatten. An- 
  
 vänds inom ramen för bland 
  
 annat arbetet inom 4MS. 
  
 Standard 
  
 Ej bindande regler som har 
  
 utarbetats av 
  
 ett internationellt 
  
 eller nationellt organ och som 
  
 syftar till att åstadkomma lik- 
  
 formighet. 
  
 Swedac 
  
 Statliga myndigheten 
  
 Styrelsen 
  
 för 
  
 ackreditering 
  
 och teknisk 
  
 kontroll. 
  
 Tappvatten 
  
 Samlingsbeteckning för tappkall- 
  
 vatten och tappvarmvatten. Med 
  
 tappkallvatten 
  
 avses kallt 
  
 vatten 
  
 av 
  
 dricksvattenkvalitet 
  
 och med 
  
 tappvarmvatten avses 
  
 uppvärmt 
  
 tappkallvatten. 
  
 Tillsynsvägledning 
  
 Utvärdering, 
  
 uppföljning 
  
 och 
  
 samordning av operativ 
  
 tillsyn 
  
 samt stöd och råd till operativa 
  
 tillsynsmyndigheter 
  
 enligt 
  
 plan- 
  
 och bygg- samt miljölagstift- 
  
 ningen. 
  
 Toxikologi 
  
 Läran om giftiga ämnen och hur 
  
 dessa påverkar levande organis- 
  
 mer. 
  
 18 
 SOU 2014:53 Förkortningar och definitioner 
  
 Typgodkännande av 
  
 Nationellt system för att bedöma 
  
 byggprodukter 
  
 och 
  
 verifiera 
  
 byggprodukters 
  
 överensstämmelse 
  
 med 
  
 krav i 
  
 svenska plan- och byggregler. 
  
 Typgodkännande får bara utfärdas 
  
 om produkten inte omfattas av en 
  
 harmoniserad standard eller av en 
  
 europeisk teknisk bedömning. 
  
 Vara 
  
 Ett 
  
 föremål 
  
 som 
  
 under 
  
 pro- 
  
 duktionen får en särskild form, 
  
 yta eller design, vilken i större 
  
 utsträckning 
  
 än 
  
 dess 
  
 kemiska 
  
 sammansättning bestämmer 
  
 dess 
  
 funktion. 
  
 Ämne 
  
 Kemiskt 
  
 grundämne och 
  
 före- 
  
 ningar av detta grundämne i 
  
 naturlig 
  
 eller 
  
 tillverkad 
  
 form, 
  
 inklusive 
  
 de eventuella 
  
 tillsatser 
  
 som är nödvändiga för att bevara 
  
 dess stabilitet och sådana föro- 
  
 reningar som härrör från till- 
  
 verkningsprocessen, 
  
 men 
  
 exklu- 
  
 sive 
  
 eventuella 
  
 lösningsmedel 
  
 som kan avskiljas utan att det 
  
 påverkar 
  
 ämnets 
  
 stabilitet 
  
 eller 
  
 ändrar dess sammansättning. 
  
 4MS 
  
 De fyra medlemsstaterna Frank- 
  
 rike, 
  
 Tyskland, 
  
 Nederländerna 
  
 och Storbritannien samverkar un- 
  
 der denna rubrik kring utveck- lingen av ett gemensamt system för godkända material i kontakt med dricksvatten. Se närmare av- snitt 8.2.1. 
 19 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Dricksvattenutredningen har i uppdrag att gå igenom dricksvatten- området, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten, för att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricks- vattenförsörjning på kort och lång sikt. Utredningen ska vid behov föreslå lämpliga åtgärder. En delaspekt som lyfts fram i uppdraget gäller den frågeställning som rör hur svenska myndigheters ansvar bör fördelas då det gäller material i kontakt med dricksvatten. Utred- ningen har fått i uppdrag att senast den 1 juli 2014 i ett delbetänkande redovisa sina överväganden i denna fråga. 
 Andra aspekter på dricksvattenfrågorna tas upp under senare delar av utredningsarbetet och rapporteras i slutbetänkandet, senast den 29 april 2016. Det rör bland annat klimateffekter på dricks- vattenförsörjningen, beredskapsfrågor, utbyggnad av distributions- näten, vattentäkternas skydd, samverkan mellan olika aktörer samt övergripande planerings- och finansieringsfrågor. 
 Statens ansvar för material i kontakt med dricksvatten 
 En trend finns inom EU mot att unionen och medlemsstaterna i sina offentliga åtaganden kring material och produkter sätter upp allmänna funktionskrav för att säkra tekniska och hälsomässiga krav, medan marknaden i form av tillverkare och leverantörer utifrån detta ansvarar för att endast sådana varor som svarar mot kraven utvecklas och tillhandahålls. Det gäller också för material och produkter som kommer i kontakt med dricksvatten, där myndigheternas uppgifter i Sverige, liksom i flera andra länder i Europa, i huvudsak avgränsas på detta sätt. Funktionskrav som rör material och produkter i kontakt med dricksvatten kan ställas utifrån olika regelverk, av flera myndigheter med inbördes olika typer av ansvarighet inom området. 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:53 
  
 Det har som en följd av detta i olika sammanhang framförts att det föreligger en otydlighet, då det gäller myndigheternas ansvar för frågor om material i kontakt med dricksvatten. Utredningen konstaterar att det finns behov av information och vägledning inom området, men gör snarare bedömningen att det många aktörer efter- frågar är ett utökat offentligt åtagande, där någon eller några myndig- heter kan möta det kunskapsunderskott och det behov av riktlinjer som finns. På tillverkarsidan efterfrågas långsiktiga regler att förhålla sig till, för vattenproducenter och andra konsumenter av material och produkter söks tydliga besked om funktion och hälsoeffekter. Många kommuner och vattenproducenter upplever att de inte har någon definierad myndighet eller part att vända sig till för information inför upphandling och installationsarbete. Problemen kan också vara betydande för t.ex. enskilda byggherrar och fastighetsägare som vill veta vilken typ av produkter som kan bedömas som hälsomässigt säkra att installera. Staten ställer krav på att vattnet ska vara hälsosamt och rent, men fastställer inte vad det rent praktiskt ska innebära i termer av lämpliga material- och produktval. 
 Myndigheternas fördelning av uppgifter 
 Myndigheternas uppgifter kring material i kontakt med dricksvatten tar främst sin utgångspunkt i regelverk inom  
 livsmedels-, 
  kemikalie- och byggproduktområdet. Vart och ett av dessa områden har sin regleringsmässiga historia och sina traditioner, inom EU och nationellt. På central nivå berörs främst de svenska myndigheterna Livsmedelsverket, Kemikalieinspektionen och Boverket. 
 Utredningen konstaterar att det som i sammanhanget kan uppfattas som en huvudfråga – den mer övergripande ansvarsför- delningen mellan ett offentligt åtagande och marknadens aktörer – inte ingått i utredningsuppdraget. Material och produkter avsedda att komma i kontakt med dricksvatten utgör i det större sammanhanget bara en liten delmängd av de omfattande marknader där liknande ansvarsförhållanden upprättats. 
 Utredningen finner att de svenska myndigheternas inbördes uppgiftsfördelning inom området med dagens mer begränsade ansvarstagande väsentligen kan bedömas som ändamålsenlig. Myndigheternas ansvar och inbördes roller är anpassade till den modell för ett offentligt ansvarstagande i förhållande marknadens aktörer som gäller i Sverige. Utredningen ser dock, inom det rådande 
 22 
  
 SOU 2014:53 
  
 Sammanfattning 
  
 systemet, behov av att i några hänseenden förtydliga myndigheternas uppdrag och samverkansarbete och att därmed flytta fram deras samlade positioner. 
 Kontroll- och tillsynsfrågor på olika administrativa nivåer utgör viktiga delar av myndigheternas ansvar beträffande material i kontakt med dricksvatten. Kontroll- och tillsynsuppgifter bör dock ses i sitt bredare sammanhang, varför utredningen mer samlat planerar att återkomma till dessa frågor i det senare slutbetänkandet. 
 Utveckla en informations- och kunskapsplattform 
 Mot bakgrund av den betydelse som kan knytas till ett rent och hälsosamt dricksvatten föreslår utredningen att Boverket, Kemikalie- inspektionen och Livsmedelsverket uppdras att gemensamt etablera en informations- och kunskapsplattform för frågor om material i kontakt med dricksvatten. Plattformen bör anknyta till myndigheternas befintliga och planerade strukturer för att förvalta och sprida kunskap, informationen ska vara enkelt tillgänglig för såväl enskilda som berörda företag, kommuner, fastighetsägare och andra berörda. Genom bevakning av marknaden säkras erfarenheter och kunskaps- underlag kring nya material och produkter i kontakt med dricksvatten. Myndigheterna skaffar sig genom arbetet även underlag för förbättrade riskbedömningar, som kan användas vid regelgivning, tillsyn och kontrollverksamhet. Arbetet kan, tillsammans med övriga förslag som utredningen lägger, medverka till en tydligare offentlig position kring materialfrågorna och därmed på sikt bidra till att minska hälsoriskerna i anslutning till produktion och hantering av dricksvatten. 
 Boverket ska i kraft av sin byggproduktkompetens etablera en grund för plattformen och verka för att tillknyta den kompletterande kunskap som krävs för frågor om material i kontakt med dricksvatten. Kemikalieinspektionen och Livsmedelsverket ska i kraft av sin kemiska och toxikologiska kompetens bistå beträffande säkerhets- aspekter och riskbedömningar av enskilda ämnen. Boverket föreslås inom ramen för ett förtydligat mandat ha en samordnande roll i arbetet. Ett tillägg i Boverkets instruktion, som betonar myndighetens samordningsroll, föreslås träda i kraft den 1 juli 2015. 
 Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ska också bistå i arbetet, främst avseende de informerande och sam- ordnande uppgifter som rör typgodkännandesystemet och anknytande metod- och analyskrav. 
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:53 
  
 Råd och stöd 
 Arbetet innebär att myndigheterna i ökad utsträckning ska kunna bistå konsumenter och övriga aktörer på marknaden med råd och stöd kring ämnen och material i kontakt med dricksvatten. 
 Boverket utgör den naturligt samordnande myndighet som kan tillhandahålla sådana råd och sådant stöd om material inom den byggda miljön, beträffande byggnadsverk som vattenverk, distri- butionsanläggningar och fastighetsinstallationer för tappvatten. Boverket behöver i detta sammanhang stöd från Livsmedelsverket i form av toxikologisk expertkompetens när det gäller livsmedels- säkerhetsfrågor som komplement till Boverkets expertis på bygg- produkter. Livsmedelsverkets medverkan bör främst inriktas på ny kunskap om risker med ämnen som kan lösas ut från material i dricksvatteninstallationer. Kemikalieinspektionen bör på motsvarande sätt bistå med stöd inom sitt kemiska expertområde beträffande vissa ämnens hälsorisker. 
 Information om det svenska systemet 
 En viktig del i arbetet innebär också att myndigheterna ska sprida information för att förtydliga och öka kunskapen om det svenska ansvarssystemet kring material och dricksvatten. Det omfattar bland annat typgodkännandesystemets grundläggande syften, utformning och begränsningar, dess aktörer och organisering av verksamheten. Informationen ska riktas till huvudmän inom dricksvatten- produktionen, byggherrar, fastighetsägare och andra berörda. 
 Boverket bör också verka för ökad transparens och samordning av det arbete som bedrivs av typgodkännande organ. Det kan öka värdet av denna frivilliga form av godkännande i avvaktan på utveckling av europastandarder inom området. Om gemensam  
 EU-standard 
  eller europeisk teknisk bedömning tas fram får sådana material och produkter inte längre typgodkännas. Däremot kommer tekniska och hälsomässiga krav fortsättningsvis att behöva fastställas i nationella regler, eftersom  
 CE-märkingen 
  endast markerar att prestanda för väsentliga produktegenskaper har deklarerats på ett standardiserat sätt. 
 24 
  
 SOU 2014:53 
  
 Sammanfattning 
  
 Följa det nordiska och europeiska arbetet 
 Tillverkning och distribution av material och produkter sker i allt större utsträckning på en gränslös marknad, där den enskilda medlemsstaten inte ensam kan utveckla de kunskaper, den provning och kontroll som erfordras. De erfarenheter som vunnits inom det s.k. 4MS Initiative innebär en centraleuropeisk bas för listning av godkända material och lämpliga metoder för provning. Erfarenheterna bör kunna prövas också i ett svenskt och nordiskt sammanhang. Det är avgörande att svenska myndigheter följer arbetet, inte minst för att kunna relatera till de marknadskrafter som strävar mot ökad handel utan gränshinder och andra barriärer. 
 Boverket föreslås därför följa arbetet som bedrivs kring material i kontakt med dricksvatten på nordisk och europeisk nivå för att bättre kunna bedöma värdet av andra länders erfarenheter i det svenska arbetet. Kompetensstöd och samarbete behövs främst med Livsmedelsverket och Kemikalieinspektionen, som besitter kompe- tens inom ramen för livsmedels- och kemikalielagstiftningen kring enskilda ämnen och de hälsomässiga risker som kan vara för- knippade med dem. 
 Samordnad syn på provningsmetoder 
 Boverket föreslås också samordna de närmast berörda myndig- heternas arbete med provningsmetoder och analysfrågor kopplade till olika regelverk som rör material i kontakt med dricksvatten i den byggda miljön. Metod- och analysfrågor bör i ökad utsträck- ning kunna jämföras och harmoniseras. Syftet är ytterst att säker- ställa kvaliteten hos analysresultaten och stödja giltigheten av mät- data i relation till de rikt- och gränsvärdesnivåer som anges inom olika regelverk. 
 Prioritering inom givna resursramar 
 Förslagen ställer krav på förtydliganden av Boverkets instruktion liksom uppdrag till Kemikalieinspektionen, Livsmedelsverket och Swedac inom ramen för den dialog och myndighetsstyrning som regelbundet sker. Myndigheterna föreslås gemensamt utarbeta former för organisering och rapportering av arbetet, Boverket bör 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:53 
  
 därvid ges en samordnande roll. Resursmässigt förutsätts myndig- heterna arbeta inom sina gällande anslagsramar, där utvecklade ambitionsnivåer på längre sikt får hanteras inom ordinarie budget- process. 
 26 
 1 Författningsförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2012:546) med instruktion för Boverket 
 Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2012:546) med instruktion för Boverket ska införas en ny paragraf, 8 b §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 b § 
 Boverket ansvarar för nationell samordning av frågor om material i kontakt med dricksvatten. 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2015. 
 27 
 2 Uppdraget 
  
 2.1 
  
 Direktiv 
  
 Utredningens uppgift är att gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten, där syftet är att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning på kort och lång sikt. Utredningen ska vid behov föreslå lämpliga åtgärder. 
 En delaspekt som lyfts fram i uppdraget gäller den frågeställning som rör hur svenska myndigheters ansvar bör fördelas då det gäller material i kontakt med dricksvatten. Utredningen har fått i uppdrag att senast den 1 juli 2014 i ett delbetänkande redovisa sina överväganden i denna fråga. 
  
 1 
  
 Andra aspekter på dricksvattenfrågorna tas upp under senare delar av utredningsarbetet och rapporteras i samband med slut- betänkandet, enligt utredningens tilläggsdirektiv senast den 29 april 2016. 
  
 2  
  
 Det rör bland annat klimateffekter på dricksvatten- försörjningen, beredskapsfrågor, utbyggnad av distributionsnäten, vattentäkternas skydd, samverkan mellan olika aktörer samt över- gripande planerings- och finansieringsfrågor. 
  
 2.2 
  
 Utgångspunkter 
  
 Frågan om myndigheternas uppgifter kring material i kontakt med dricksvatten tar ansvarsmässigt sin utgångspunkt i olika regelverk. De  
 EU-rättsakter 
  och nationella föreskrifter som berörs avser främst  
 livsmedels-, 
  kemikalie- samt byggproduktområdet. Vart och ett av dessa områden har sin regleringsmässiga förhistoria och sina traditioner, inom unionen och nationellt. En tydlig trend finns inom EU mot att medlemsstaterna i sitt offentliga åtagande kring 
  
 1 
  
 Dir. 2013:75. En trygg dricksvattenförsörjning, s.  
  
 15–17 
  och 19. 
  
 2 
  
 Dir. 2014:73. Tilläggsdirektiv till Dricksvattenutredningen (L 2013:02), s. 1. 
  
 29 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2014:53 
  
 material och produkter i vidare mening sätter upp allmänna funk- tionskrav för att säkra t.ex. fysiska egenskaper och hälsa, medan marknaden i form av tillverkare och leverantörer utifrån detta an- svarar för att endast sådana varor som svarar mot kraven utvecklas och tillhandahålls. 
 Detta förhållningssätt rymmer i sig en intressant och viktig diskussion kring hur avvägningar kan göras mellan kraven på en fri och utvecklingsinriktad marknad och sådana uttalade samhällskrav som kan gälla säkerhet, hälsa och miljö. Ytterst handlar det om hur pass omfattande det offentliga åtagandet bör vara för att lämpliga krav på den aktuella typen av produkter ska tillgodoses. Avväg- ningen mellan det offentliga och marknaden rymmer också frågor kring hur kostnader och ansvar ska fördelas, för t.ex. metod- utveckling, forskning och utveckling. 
 Utredningen berör dessa avvägningsfrågor, men tar naturligt sin utgångspunkt i utredningsdirektiven, som är mer avgränsade. I dessa anges att utredningen ska föreslå hur svenska myndigheters ansvar beträffande material i kontakt med dricksvatten bör fördelas, inte hur omfattande det bör vara i relation till marknadens ansvarstagande. Inte heller berörs i utredningsdirektiven hur Sverige bör agera för att påverka utvecklingen inom EU i den övergripande frågan om offentligt ansvarstagande och myndighetsroller. 
 Direktiven anger att uppdraget avser myndighetsansvar för frågor som rör material som används i distributionen av dricks- vatten och som kommer i kontakt med vattnet och där det behöver säkerställas att dessa material är säkra ur folkhälsosynpunkt. Det påpekas att frågan inte bara gäller ledningsnäten, utan också andra delar av distributionskedjan, som exempelvis vattenverk och fastighetsinstallationer. 
  
 3 
  
 Begreppsmässigt har material i kontakt med dricksvatten i detta delbetänkande därför avgränsats till frågor som rör sådana material och ämnen som förekommer i produkter som utgör delar av tekniska installationer och system i produktions- och distributions- anläggningar, från upptaget av råvatten till tappstället hos den enskilde fastighetsägaren eller slutanvändaren. Här omfattas inte eventuella risker med material som kommer i kontakt med dricks- vatten efter tappstället. Det kan t.ex. gälla kaffemaskiner som anslutits till vattenledningssystemet av enskilda fastighetsägare. Det innebär också att råvattnets karaktär och sådana ämnen som 
  
 3  
 Dir. 2013:75, s. 16. 
 30 
  
 SOU 2014:53 
  
 Uppdraget 
  
 transporteras i vattnet genom systemen utan att sammanhänga med systemets egna komponenter, inte ingår. Det kan t.ex. gälla kemiska föroreningskällor, radon och radioaktivitet i råvattnet. Den typen av frågor kommer i förekommande fall att tas upp i utredningens slut- betänkande. 
 Mikrobiologiska aspekter på materialfrågan berörs inte heller i delbetänkandet. Intressanta inledande studier finns annars beträffande distributionsnätens mikrofilm och mikrobiologiska organismers betydelse i dricksvattensystemen. Det kan inte uteslutas att effekterna av olika ämnen och material i kontakt med dricksvattnet kan påverkas genom förekomst av mikroorganismer. Olika material har också skilda effekter med avseende på tillväxt av sådana mikroorganismer i dricks- vattenanläggningar och distributionssystem. Kunskapsläget är dock fortfarande osäkert inom området. Dricksvattenutredningen åter- kommer i sitt slutbetänkande till frågor som rör mikroorganismer, t.ex. med avseende på klimateffekter och förändrade krav på hantering och distribution av dricksvattnet. 
 Dricksvattenutredningens direktiv avgränsar uppdraget till allmänt dricksvatten och omfattar således inte sådana förhållanden som gäller för enskild vattenförsörjning. Frågan om allmänt respektive enskilt vatten har viss betydelse också för materialfrågorna, eftersom det enskilda vattnet till sin karaktär kan uppvisa stor variation mellan olika anläggningar. Det kan därmed på skilda, och ibland oförutsedda sätt påverka hur ämnen löses ut från material i ledningsnät och andra installationer. Regelverkens tillämpning och myndigheternas ansvar i relation till förhållanden i den enskilda vattenförsörjningen tar sig också i vissa delar andra uttryck än då det gäller allmänt vatten. Materialfrågor i kontakt med vatten inom den enskilda vatten- försörjningen berör en betydande grupp konsumenter i landet. Uppskattningsvis 1,2 miljoner permanentboende och ungefär lika många fritidsboende dricker vatten från enskilda vattentäkter, som t.ex. egen brunn. 
  
 4  
  
 Det kan inte uteslutas att vissa folkhälsoeffekter föreligger. Utredningens överväganden och förslag grundar sig dock enbart på förhållanden som rör allmänt dricksvatten. 
  
 4  
  
 http://www.slv.se/sv/grupp1/Dricksvatten/Egen-brunn/, 
  
 Livsmedelsverket,  
 2014-06-22. 
  
 31 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2014:53 
  
 2.3 
  
 Utredningens arbete 
  
 Utredningen har som stöd i arbetet tillsatt en särskild referens- grupp kring material i kontakt med dricksvatten med företrädare för närmast berörda centrala förvaltningsmyndigheter, Boverket, Kemikalieinspektionen och Livsmedelsverket, samt förträdare för branschorganisationen Svenskt Vatten. Frågeställningar och avgränsningar har utvecklats efter diskussioner i referensgruppen och i samråd med den av regeringen tillsatta centrala expert- och referensgruppen, som knutits till det samlade utredningsarbetet. Utredningen har även haft möjlighet att diskutera ansvarsfrågor och branschmässiga utgångspunkter med företrädare för Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac), de ackrediterade typgodkännandeorganen Hanson AB och Sveriges Tekniska Forskningsinstitut (SP), samt med Swerea KIMAB, som bland annat kontrollerar koppar- och mässingstillverkarnas produktion och produkter enligt utfärdade typgodkännanden. Utredningen har vidare haft möjlighet att utbyta erfarenheter med bransch- organisationer som  
 VVS-Fabrikanterna 
  och Vattenreningsindustrin samt branschföreträdare inom mässings- och plaströrstillverkning. 
 Utredningen har under arbetet med detta delbetänkande hållit möten med den centrala expertgruppen vid tre tillfällen och med referensgruppen för material i kontakt med dricksvatten vid tre tillfällen. Utöver detta har utredningen vid olika tillfällen träffat berörda myndigheter och branschföreträdare. Materialfrågorna har särskilt avhandlats i anslutning till seminarier och konferenser som anordnats av berörda branscher, där utredningen bland annat kunnat ta del av erfarenheter från andra länder och pågående utvecklingsprojekt. 
  
 5  
  
 Synpunkter har också kunnat framföras till utredningen i anslutning till ett samrådsmöte i maj 2014 med deltagande från främst statliga centrala och regionala myndigheter, Sveriges Kommuner och Landsting samt Svenskt Vatten. Samråd har vidare skett inför delbetänkandet med ledningarna för de berörda centrala förvaltningsmyndigheterna. 
  
 5  
 Exempel på detta under 2014 är Stora Infradagen, Swerea KIMAB:s seminarium om material i kontakt med dricksvatten och sammankomster med  
 VVS-fabrikanterna. 
  
 32 
  
 SOU 2014:53 
  
 Uppdraget 
  
 2.4 
  
 Betänkandets disposition 
  
 En översiktlig beskrivning av bakgrunden till utredningsuppdraget och förekommande problematik kring material i kontakt med dricksvatten ges i kapitel 3. Gällande rätt inom ramen för berörda regelverk redovisas i kapitel 4, följt i kapitel 5 av en beskrivning av de svenska myndigheternas nuvarande arbetsuppgifter, arbetssätt och ansvarsområden. 
 Uppgifter för tillverkare och leverantörer av produkter och material som kommer i kontakt med dricksvatten beskrivs i kapitel 6. Därefter följer en beskrivning i kapitel 7 av de uppgifter som åvilar dricksvattenproducenter, byggherrar och fastighetsägare som ansvarar för att handla upp och installera dessa produkter och material i anläggningar och fastigheter. En internationell utblick lämnas i kapitel 8, där ett urval europeiska länder får belysa de skillnader som kan finnas mellan medlemsstater. 
 I kapitel 9 diskuterar utredningen frågan om myndighetsroller och ansvarsfrågor, med särskild inriktning på de delområden som kan behöva förtydligas ytterligare i Sverige. Utredningens samlade överväganden, förslag och konsekvensbeskrivningar lämnas i kapitel 10. 
 33 
  
 3 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 3.1 
  
 Grundläggande problem och utmaningar 
  
 Vatten utgör en kemisk förening, bestående av väte och syre. Vatten saknar i sig självt smak och lukt, vilket dock kan förändras i kontakt med andra ämnen eftersom vattenmolekylen skapar förutsättningar för många andra ämnen att lösa sig. Vattnets egenskaper möjliggör också att olika ämnen, föreningar och material kan transporteras med vattnet och därmed påverka oss, ibland även vår hälsa. 
 Hanteringen av vatten för hushållsändamål präglas historiskt av våra biologiska och inlärda erfarenheter kring vad som är att betrakta som rent och hälsosamt vatten. Klart och kallt dricksvatten föredras framför det motsatta. I dagens industrialiserade samhälle med högt nyttjande av olika kemiska produkter finns dock många exempel på att dricksvatten kan uppfattats som rent, men ändå riskera att ge icke önskvärda hälsoeffekter. Det är t.ex. vanligt med kvalitets- problem i enskilda täkter och brunnar som kan ha höga halter av fluorid och nitrat 
  
 1  
  
 utan att detta ger tydliga effekter på smak och lukt. För en relativt stor grupp hushåll, uppskattningsvis så många som  
 4–8 
  000, har deras enskilda vatten arsenikvärden som över- stiger riktvärdet. 
  
 2  
  
 Material och ämnen som löses ut i dricksvattnet i mycket små koncentrationer kan vara svåra att upptäcka, även med tillgång till modern analysteknik. Potentiella och långsiktiga hälso- effekter av de ämnen som förekommer i vattnet kan likaså vara svåra att uppskatta. Det kan röra sig om svårbedömda orsaks- samband, men även om ren kunskapsbrist där framtida forskning kan ge bättre förutsättningar att hantera risker som är okända idag. 
  
 1 
  
 Sveriges geologiska undersökning (2007). Maxe, L. Enskild vattenförsörjning – kunskaps- underlag inför uppföljning av ett nytt delmål.  
  
 SGU-rapport 
  2007:10, s. 5. 
  
 2 
  
 Ibid. 
  
 35 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 SOU 2014:53 
  
 I nedanstående avsnitt ges en kortfattad bakgrundsbeskrivning till de frågeställningar som aktualiserats under senare år kring hälsoaspekter på material som kommer i kontakt med dricksvatten. 
  
 3.1.1 
  
 Historisk bakgrund 
  
 Då det gäller material i kontakt med vatten för hushållsändamål är det historiskt sett främst ledningsnät och distributionsanläggningar som varit i blickpunkten. De kommunala vattenledningsnäten i Sverige är en ganska sen företeelse, vars framväxt speglar utvecklingen av det moderna Sverige, med växande tätorter och städer. Tilltagande industrialisering och urbanisering innebar att vattenförsörjningen i städerna under  
 1800-talet 
  blev en allt viktigare och också allt mer svårlöst och komplicerad fråga. Exempel på primitiva kommunala vattenledningsnät fanns redan under tidigare perioder, till exempel den träledning som anlades på  
 1580-talet 
  i Malmö för att förse Stortorget och gårdarna i staden med vatten. Uppsala slott blev först i landet med att få sin vattenförsörjning via ledningsnät av järn 1642. Det var dock först långt senare som distributionen av vatten via gemensamma ledningsnät blev vanligt förekommande i städerna. Epidemier och svåra sanitära förhållanden drev fram lagstiftning och så småningom även nätlösningar i de större städerna under senare delen av  
 1800-talet. 
  En bidragande orsak till utbyggnaden var även att eldrivna pumpar kunde användas i takt med att elnäten etablerades. Vattenlednings- näten skapade även förutsättningar för att förbättra brandsäkerheten i städerna, vilket i sig utgjorde en betydande drivkraft för utbyggnaden av ledningssystemen. 
  
 3 
  
 Nutidens markburna vatten- och avloppsledningsnät är som regel av betydligt modernare karaktär än den första generationens installationer. Näten utgör långlivade samhällsinvesteringar, där befintliga stamnät ofta byggdes för  
 30–60 
  år sedan. Dagens vatten- ledningsnät i Sverige bedöms ha en sammantagen längd på 67 000 km. Hållbarhet och livslängd beror på ledningsmaterial, läggningsteknik, omgivande markförhållanden och karaktären på det vatten som transporteras i systemet. Den genomsnittliga tekniska livslängden är osäker, men torde vara inemot 100 år. 
  
 3  
 Moreno,  
 A-L. 
  (1971, 2011). Svenska vattenledningar och vattenreservoarer,  
 1860–1910. 
  Uppsats i konstvetenskap. 
 36 
  
 SOU 2014:53 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 Ledningssystemen ligger till största delen dolda i marken, vilket innebär svårigheter för inspektion och underhåll. I Sverige finns dock relativt god kunskap och dokumentation kring vilka lednings- material som använts under olika perioder, egenskaper och drifts- erfarenheter. Livslängden på ledningssystemet sammanhänger med de funktionskrav som ställts och kan därför variera avsevärt. För avloppsledningar i betong kan till exempel medianlivslängden ligga på så mycket som  
 150–200 
  år, medan det för vattenledningar i gjutjärn blir betydligt lägre värden. Ofta behöver dock delar av ledningsnäten bytas ut av andra skäl än att de åldrats och tappat sin ursprungliga funktion. Det kan istället bero på genomförande av stora infrastrukturprojekt eller förändrade krav på dimension och kapacitet i näten, dvs. nya funktionskrav. I gamla ledningsnät kan det också uppstå trycklöshet, vilket innebär en risk för dricks- vattnets kvalitet genom påverkan från inläckage av ytvatten och påverkan från avloppsledningar, som ofta lagts i samma rörgravar som dricksvattenledningarna. 
  
 4 
  
 De vanligaste materialen i vattenledningsnätens huvudledningar är numera gjutjärn, PVC (polyvinylklorid) och PE (polyeten). Gjutjärn är en samlingsbenämning på gråjärn och segjärn. Gråjärn användes under perioden  
 1800–1970 
  och står fortfarande för drygt en tredjedel av det befintliga nätet. Plastledningar av PVC och PE började användas i mitten av  
 1950-talet 
  och svarar också för en dryg tredjedel av nätet. Under  
 1960-talet 
  ökade användningen av plaströr och de tillverkades också i allt större dimensioner. PE är sedan  
 1990-talet 
  och fram till idag det helt dominerande materialet vid nyinstallation. Materialet i plaströren och fogarna mellan rören har successivt utvecklats för att förbättra livslängd och tekniska egenskaper. 
  
 5 
  
 Vid tillverkningen av råvaran till plaströr tillsätts vissa ämnen, som dels ska förhindra att materialet oxiderar/åldras, dels ska underlätta bearbetningen av materialet. Det gäller t.ex. stabilisatorer, mjukgörare, smörjmedel och färgpigment. För PVC och PEX (en tvärbunden PE- molekyl) tillsätter rörtillverkaren vissa tillsatsmedel. 
  
 6 
  
 Segjärnsledningar, som infördes mot slutet av  
 1960-talet, 
  utgör idag närmare en femtedel av det befintliga ledningsnätet. I begränsad 
  
 4 
  
 Svenskt Vatten Utveckling (2011). Rörmaterial i svenska  
  
 VA-ledningar 
  – egenskaper och livslängd. Rapport  
 2011-14. 
  
 5 
  
 Ibid., s. 11, 26 och 30. 
  
 6 
  
 Hines, Campbell (2005). Plaströr i ledningsnätet för dricksvatten. Svenskt Vatten, Nr 1, 2005, s. 32. 
  
 37 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 SOU 2014:53 
  
 omfattning förekommer också andra ledningsmaterial i näten. Stålledningar infördes i början av  
 1900-talet, 
  betong 1950 och plast- ledningar av  
 GRP-typ 
  (glasfiberarmerad härdplast) 1960. Andra material som förekommer är asbestbetong och galvstål. 
  
 7 
  
 I det generationsskifte som nu förestår för såväl vattenlednings- näten som annan infrastruktur, har frågan om karaktären på de material som kommer i kontakt med dricksvattnet blivit allt mer aktuell. Främst har frågan gällt hur samhället ska kunna medverka till att installationerna för dricksvatten ska kunna vara säkra ur folkhälsosynpunkt. Det finns historiska erfarenheter kring bly och andra ämnen som använts i material och produkter för att hantera dricksvattnet och som visat sig ha menlig inverkan på hälsan, nu finns en rad nya och därmed relativt okända material att tillgå. 
  
 3.1.2 
  
 Aktuella frågeställningar 
  
 Frågan om material i kontakt med dricksvatten har under lång tid och med viss regelbundenhet aktualiserats i olika utredningar, motioner och offentliga ställningstaganden. Exempel på detta gäller motioner kring tungmetaller och asbestfibrer i dricksvattnet i slutet av  
 1970-talet. 
  Inget krav förelåg vid denna tidpunkt på analys av koppar och andra tungmetaller, asbest eller av någon specifik organisk förening. Några rekommenderade analysmetoder för dessa ämnen fanns inte heller. Frågan blev åter aktuell i början av  
 1980-talet, 
  då krav ånyo ställdes på en översyn av bestämmelserna om tillåtna halter av tungmetaller i dricksvatten och att införa gränsvärde för högsta tillåtna halt av koppar. 
  
 8 
  
 Frågan om asbest i dricksvattnet uppmärksammades mot bakgrund av fibrernas klarlagda hälsoeffekter vid inandning och förändringar av lungvävnad. Svenskt Vatten har på sin hemsida samlat viss dokumentation kring frågeställningen om det är förknippat med hälsofara att äta eller dricka något som innehåller spår av asbest. En rad studier har gjorts utan belägg för att asbest i dricksvatten påverkar människors hälsa. WHO har därför inte något hälsorelaterat riktvärde för asbest i sina guidelines. 
  
 9  
  
 I USA har Environmental Protection 
  
 7 
  
 Svenskt Vatten Utveckling (2011), s. 11. 
  
 8 
  
 Motionerna 1978/79:1442 om tungmetaller och gränsvärden, 1979/80:856 om kommunal kontroll map. asbestfibrer i dricksvatten, 1981/82:163 om tungmetaller och gränsvärden samt socialutskottets betänkande 1980/81:SoU13 och 1981/82:38 SoU. 
  
 9 
  
 WHO (2011). Guidelines for  
  
 Drinking-water 
  Quality, 4 
 th  
 edition. 
 38 
  
 SOU 2014:53 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 Agency (EPA), diskuterat asbest i dricksvatten och ett rekommenderat värde för asbestfibrer över en viss längd har angivits. 
  
 10  
  
 I Sverige har även ansvarsfrågor tagits upp under senare år. En tydligare statlig ansvarighet efterlystes i en riksdagsmotion 2003/2004, då det gäller att utföra tester på material och ge anvisningar om 
 lämpliga sådana. 
  
 11 
  
 Under  
 2003–2005 
  pågick intensiva diskussioner om urlakning av organiska ämnen från plaströr mot bakgrund av några nordiska studier, som visade att plaströr kan släppa ifrån sig organiska ämnen till dricksvatten. 
  
 12  
  
 Resultatet av en påföljande dansk fält- undersökningen visade dock att riskerna var begränsade och att det kunde bedömas som säkert att använda inom Danmark godkända plaströr för distribution av dricksvatten. 
  
 13  
  
 Även i Sverige var frågan uppe till debatt, med liknande slutsatser som resultat. 
  
 14  
  
 Med tanke på den betydande användningen av plaströr i dricksvattennäten har dock de aktuella studierna om hur organiska ämnen i materialet kan migrera till dricksvattnet varit få. Ytterligare studier har därför efterfrågats, bland annat som grund för förbättrade riskanalyser. 
  
 15 
  
 Under 2011 kom en av Boverket genomförd marknadsstudie av kökskranar att ge uppmärksamhet i media. Resultaten visade att fyra kranar av sammanlagt 120 testade överskred det dåvarande riktvärdet för bly enligt den då anvisade testmetoden. Ingen av kranarna gav testvärden för kadmium som överskred gällande riktvärde. 
  
 16 
  
 Miljömålsberedningen angav 2012 i delbetänkandet  
 Minska riskerna med farliga ämnen!  
 att det saknades lagstiftning som tydligt reglerade vilka material som kom i kontakt med dricksvatten, både inom EU och nationellt i Sverige. Det bedömdes av beredningen att det fanns behov av att se över riskhanteringen av de aktuella materialen i produktionsanläggningar, ledningsnät och fastighets- installationer. Det angavs att översynen borde omfatta samtliga 
  
 10 
  
 EPA (2009). National Primary Drinking Water Regulations. 
  
 11 
  
 Motion 2003/04:MJ324. Material i kontakt med dricksvatten. 
  
 12 
  
 Svenskt Vatten (2004). Plaströrsbranschen bör ta sitt ansvar. Skrivelse till Nordiska Plaströrsgruppen  
  
 2004-11-22, 
  bl.a. med hänvisning till nordiska studier publicerade i Water Research nr 36 (2002) och 37 (2003). 
  
 13 
  
 Miljøstyrelsen (2005). Mørkebjerg Nielsen, L. et al. (2005). Feltundersøgelse af vandforsyningernes plastrør. Miljøprojekt Nr. 1049. 
  
 14 
  
 Se bland annat artikeln Överdrivet giftlarm för plaströr, VVS Teknik & ett fullgott skydd för vårt dricksvatten. 
 141 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 2013:75 
 En trygg dricksvattenförsörjning 
 Beslut vid regeringssammanträde den 18 juli 2013. 
 Sammanfattning 
 En särskild utredare ska gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten. Syftet med utredningen är att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning i landet, på kort och på lång sikt, och i förekommande fall föreslå lämpliga åtgärder. Utgångspunkten ska vara klimatförändringarnas förväntade effekter på dricksvatten- försörjningen och hur risker med bland annat kemiska ämnen och skydd för dricksvattenförsörjningen och råvattentäkter på ett risk- baserat och systematiskt sätt ska kunna hanteras. Utredaren ska lämna en uppdaterad beskrivning av hur klimatförändringarna kan komma att påverka olika delar av landet och analysera det förebyggande arbete som bedrivs till exempel i form av anpassningar till kommande klimatförändringar, organisationen och styrningen av de verksamheter som gemensamt bidrar till en trygg dricksvattenförsörjning, beredskapen och förmågan att hantera kriser och formerna för detta. I syfte att skapa förutsättningar för en trygg och säker dricksvatten- försörjning ska utredaren föreslå kostnadseffektiva åtgärder för att lösa identifierade brister och beskriva hur arbetet för att genomföra dessa bör organiseras. 
 Ett delbetänkande om den del av uppdraget som rör vatten- täkternas skydd och den del som rör hur ansvaret för material i kontakt med dricksvatten ska fördelas ska redovisas senast den 1 juli 2014. Uppdraget ska slutredovisas senast den 30 juni 2015. 
 143 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 Dricksvatten är vårt viktigaste livsmedel 
 I Sverige är det en självklarhet för människor att alltid ha tillgång till säkert dricksvatten direkt ur kranen. Dricksvattenförsörjningen består av en kedja av funktioner från tillrinningsområde, vattentäkter, vattenverk samt distributionssystem med ledningsnät, tryckstegrings- stationer och vattenreservoarer. Annan infrastruktur som avlopps- ledningsnät och tillgång till elförsörjning är också viktiga för försörj- ningen av dricksvatten. 
 Dricksvattenförsörjningen är tillsammans med övrig  
 livs-medels- 
  försörjning, infrastrukturen för elförsörjning, elektronisk kom- munikation och betalningssystem, grundläggande förutsättningar för samhällets funktionalitet. Ett bortfall eller en allvarlig störning i den allmänna dricksvattenförsörjningen kan ensamt eller tillsammans med motsvarande händelser i andra verksamheter leda till att en kris uppstår i samhället. Samtidigt är en fungerande allmän dricksvatten- försörjning i sig en förutsättning för att kunna hantera många andra kriser. Mot bakgrund härav är beredskapen att motstå och hantera allvarliga störningar inom dricksvattenförsörjningen en betydelsefull del av samhällets planeringsarbete i fråga om olyckor och kriser. Regeringen har i budgetpropositionen för 2012 angett att de förslag till resultatmål som tagits fram för krisberedskapen för dricks- vattenförsörjningen utgör en god grund för det fortsatta arbetet med planering och åtgärder som minskar risken för störningar i samhälls- viktig verksamhet (prop. 2011/12:1). 
 De hot och risker som den allmänna dricksvattenförsörjningen i samhället utsätts för förändras över tiden och förmågan att motstå och hantera störningar behöver därför kontinuerligt ses över och utvecklas. De sårbarheter som finns i systemet kan inte helt före- byggas eller byggas bort. Det bör därför finnas en god reparations- och krishanteringsförmåga. 
 I Sverige är tillgången på råvatten generellt sett god. Kvaliteten på vattnet är beroende av det allmänna miljötillståndet, mark- användningen och de åtgärder som vidtas för att säkerställa en god vattenmiljö. Vattenförsörjning är en ekosystemtjänst med ett mycket högt värde. Regeringen gav i januari 2012 i uppdrag åt Naturvårdsverket att i samråd med Vincent och vattenmyndigheten sammanställa information om viktiga ekosystemtjänster i Sverige och identifiera faktorer som påverkar deras vidmakthållande (dnr M2012/176/Nm). Uppdraget slutredovisades den 1 november 2012 (dnr M2012/1507/Nm). 
 144 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 Författningar på dricksvattenområdet 
 För att skapa förutsättningar för ett säkert dricksvatten regleras området ur såväl miljö- som livsmedelsperspektiv. Utgångspunkten är i huvudsak gemenskapslagstiftning inom EU. Rådets direktiv 98/83/EG av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten ( 
 dricksvattendirektivet 
 ), anger de särskilda krav som ska vara uppfyllda för vatten avsett att användas som dricksvatten. Direktivet syftar till att skydda människors hälsa från skadliga effekter av föroreningar i dricksvattnet samt att säkerställa att vattnet är hälsosamt och rent. Dricksvattendirektivet omfattar enbart vatten som är avsett för konsumtion och direktivets krav avser kvaliteten på dricksvattnet vid konsumentens tappkran, det vill säga inte råvattenkvaliteten i vatten- förekomsten eller i vattenverket. Dricksvattendirektivet har genom- förts i Sverige genom framför allt Mccoy föreskrifter om dricksvatten (SLVFS 2001:30). Föreskrifterna gäller hanteringen av och kvaliteten på dricksvatten, med undantag för dricksvatten från vattenverk som i genomsnitt tillhandahåller mindre än 10 m3 dricks- vatten per dygn, eller som försörjer färre än 50 personer, såvida inte vattnet tillhandahålls eller används som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet. 
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område ( 
 ramdirektivet för vatten 
 ), fastslår en ram för gemenskapens vattenpolitiska samarbete. Direktivet syftar till att etablera en ram för enhetliga regler på  
 EU-nivå 
  för skydd av gemen- skapens vatten; sjöar, vattendrag, kustvatten och grundvatten. Ramdirektivet för vatten har även ett dotterdirektiv avseende grundvatten (2006/118/EG), för skydd mot föroreningar och försämring. Ramdirektivet för vatten fastslår att länderna i sin vattenförvaltning ska arbeta på ett sätt som utgår från avrinnings- områden och inte från av människan införda administrativa gränser. En annan gemensam princip, är det systematiska planeringsarbete som ska ske under  
 6-åriga 
  förvaltningscykler. Direktivet har genom- förts i svensk lagstiftning genom främst 5 kap. miljöbalken, för- ordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön, förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion och ett flertal myndighetsföreskrifter. Fem länsstyrelser är vattenmyndigheter och vid dessa finns en vattendelegation vars ledamöter utses av regeringen. Vattendelegationerna beslutar om förvaltningsplaner, åtgärdsprogram och miljökvalitetsnormer i respektive vatten- 
 145 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 distrikt. I ramdirektivet för vatten slås fast att medlemsländerna ska identifiera och övervaka sådana vattenförekomster som används för dricksvattenuttag eller kan komma att användas för framtida dricks- vattenuttag. Medlemsstaterna ska se till att dessa vattenförekomster uppfyller de miljökvalitetsnormer som följer av ramdirektivet och att vattnet efter att det renats enligt det vattenreningssystem som används, uppfyller de kvalitetsparametrar som anges i dricksvatten- direktivet, och att råvattnets kvalitet inte försämras. Det finns således kopplingar mellan ramdirektivet för vatten och dricks- vattendirektivet. 
 Miljöbalken är den övergripande lag som styr miljöarbetet i Sverige. Riksdagen har vidare beslutat att Sverige till nästa generation ska ha löst de stora miljöproblemen. De 16 nationella miljökvalitets- målen beskriver hur miljön då ska se ut. Flera miljökvalitetsmål är relevanta för att säkerställa en trygg dricksvattenförsörjning; Grund- vatten av god kvalitet, God bebyggd miljö, Levande sjöar och vatten- drag, Ingen övergödning och Giftfri miljö. Enligt miljökvalitets- målet  
 Grundvatten av god kvalitet  
 ska grundvattnet ge en säker och hållbar dricksvattenförsörjning. De nya preciseringar som regeringen beslutade om 2012 visar att med målet avses bland annat att kvaliteten på grundvattnet inte ska begränsa användningen av grundvatten för allmän eller enskild dricksvattenförsörjning, att grundvattennivåerna inte ska ge upphov till negativa konsekvenser för vattenförsörjning samt att naturgrusavlagringar är av stor betydelse för vår dricksvattenförsörjning. 
 En av preciseringarna i miljökvalitetsmålet  
 Levande sjöar och vattendrag  
 tydliggör att målet bland annat omfattar att ytvatten- täkter som används för dricksvattenproduktion ska ha god kvalitet. Dricksvattenförsörjningen utgörs till hälften av ytvatten och till hälften av grundvatten, varav cirka 50 procent av grundvatten- täkterna förstärks med ytvatten. 
 Det finns också föreskrifter och allmänna råd för hur en fastighets vatten- och avloppsinstallation (VA) ska utföras i Boverkets bygg- regler. 
 146 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget om en trygg dricksvattenförsörjning 
 En fortsatt god allmän dricksvattenförsörjning är en förutsättning för att vi ska kunna leva och för att det moderna samhället ska fungera. Även om Sverige i framtiden troligen kommer att vara gynnat ur vattenförsörjningssynpunkt behöver vi kunna hantera de utmaningar som klimatförändringarna och andra förändringar innebär. 
 En utredning behövs för att på nationell nivå se över hur den allmänna dricksvattenförsörjningen har anpassats i förhållande till klimatförändringarna och hur förutsättningarna är för att bibehålla en trygg dricksvattenförsörjning med avseende på en rad olika aspekter från vattentäkt till tappkran, och vid behov föreslå kostnadseffektiva förbättringsåtgärder med utgångspunkt i den rådande ansvarsfördelningen. 
 Ett förändrat klimat skapar nya utmaningar 
 Jordens klimat förändras till följd av växthuseffekten. En konsekvens av klimatförändringen är ökad global medeltemperatur, men förändringen påverkar också nederbördsmängder, avdunstning och avrinning. Klimat- och sårbarhetsutredningen (M 2005:03) redovisade vilka klimatförändringar som kan väntas i Sverige och hur naturmiljön och olika samhällsfunktioner kan komma att påverkas. I utredningens slutbetänkande Sverige inför klimatförändringarna - hot och möjligheter (SOU 2007:60) gjordes bedömningen att klimat- förändringarna väntas ge förändrade temperaturer och mera neder- börd i större delen av landet, att antalet tillfällen med kraftig nederbörd ökar generellt men också att risken för torka kan öka i delar av södra Sverige. Senare framlagda forskningsresultat stöder i stort utredningens bedömningar. 
 När klimatet förändras, ändras förutsättningarna för vatten- försörjning. Hur mycket en lokal vattenförsörjning påverkas av klimatförändringar är beroende av många och samverkande faktorer. Ökade nederbördsmängder, efterföljande möjliga översvämningar, höjda grund- och ytvattennivåer och erosion, ras eller skred ökar risken för att föroreningar hamnar i vattentäkter och tillrinnings- områden. Föroreningar kan komma från till exempel, förorenade markområden, trafikanläggningar, översvämmade cisterner, avlopps- system, betesmark, deponier, industrier och industrimark, bensin- stationer, förorenade sediment i sjöar och vattendrag, reningsverk, 
 147 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 dagvatten, m.m. Varierande grundvattennivåer gör att kemiska för- hållanden i marken påverkas avsevärt och de flesta markföroreningar kan bli betydligt mer mobila. Höjda grundvattennivåer ger en minskad omättad zon vilket innebär att förutsättningarna för markens renande effekt minskas. 
 Förändringarna kan leda till att råvattenkvaliteten försämras, och att risken att mikrobiologiska smittämnen förekommer i dricksvatten ökar såvida inte beredningsprocesserna i vattenverken anpassas. Vattnet kan också förorenas av miljögifter som kan ge mer eller mindre permanenta skador på en vattentäkt. Speciellt grundvatten- täkter i akviferer med långsam omsättning och med fastläggning av föroreningar i marken kan skadas för mycket lång tid. För att kunna bibehålla en hög dricksvattenkvalitet trots försämrat råvatten kommer det sannolikt att krävas mer kunskap om metoder för både mikrobiologisk och kemisk beredning av dricksvatten. Vidare kan ledningsnäten skadas som en indirekt konsekvens av den förväntade ökade nederbörden. 
 Höjda havsnivåer ökar risken för inträngning av saltvatten i kustnära vattentäkter vilket försvårar användandet av dessa för produktion av dricksvatten. Risken att en framtida havsnivåhöjning blir större än vad forskningen tidigare kommit fram till har också understrukits av nyligen framlagda forskningsresultat. En större havsnivåhöjning skulle till exempel kunna få återverkningar på Sveriges största dricksvattentäkt, Mälaren. Vattenförsörjningen påverkas också av faktorer som befolkningstillväxt och urbanisering. 
 Klimat- och sårbarhetsutredningen bedömde i sitt slut- betänkande 2007 att den relativt enkla beredningen av dricksvatten som sker vid vattenverken, sannolikt inte kommer att räcka i fram- tiden och att de klordoser som används är i stort sett verkningslösa mot parasiter och har liten effekt på virus. Dessutom är många svenska ytvattenverk känsliga för mikrobiell kontaminering av täkterna, vilket i kombination med brister i övervakningssystem ökar risken för kontaminering och vattenburna sjukdomsutbrott. Högre temperaturer, längre tider med isfria sjöar och vattendrag samt ökad avrinning innebär också att många svenska vatten successivt kommer att få en ändrad kemi/biologi, bland annat i form av ökande humushalter och algblomningar, vilket man redan i dag ser i många vattentäkter. I de fall det sker en ökning av humus- ämnen i vattnet, möjliggörs även en ökad partikelbunden spridning av föroreningar. 
 148 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 Sammantaget kan klimatförändringarna medföra att vatten- kvaliteten försämras generellt vilket kommer att ställa ökade krav vid normal drift av dricksvattenproduktionen. Även risken för akuta störningar på grund av extremväder kan förväntas öka. Beredskapen att hantera katastrof- och extremsituationer blir därför också viktig, och bör behandlas särskilt i utredningen. 
 För att skydda Sveriges vattenförsörjning från alltför stora negativa effekter av klimatförändringar, är skydd av vattentäkter och vattenförekomster som är avsedda för framtida bruk som vattentäkt mycket viktigt. Skyddet av vattentäkter behandlas därför särskilt i utredningen. Ytterligare skydd kan uppnås genom fysisk planering, utfärdande av föreskrifter samt genom tillsyns- och tillstånds- förfarande. Skydd, åtgärder och rutiner bör i första hand inriktas på förebyggande åtgärder såsom att undvika att råvattenkvalitet och tillgång försämras under normala förhållanden och vid extrem- väderlek. Det gäller även anpassningsåtgärder för att hantera klimat- förändringarna. 
 Klimat- och sårbarhetsutredningen rekommenderade ett antal anpassningsåtgärder längs hela kedjan för dricksvattenproduktion. Man pekade särskilt på att sårbarheter i de lokala förhållandena bör analyseras, att skyddet av vattentäkter och dricksvattenförekomster är ett viktigt inslag, att den mikrobiologiska säkerheten vid bered- ning av dricksvatten i vattenverken ökar, att åtgärder bör vidtas för att hantera de förväntade förändringarna i råvattenkvalitet, att åtgärder bör vidtas för att hantera den förväntade minskade vattentillgången regionalt, att distributionsnäten säkras, att beredskapen bör öka för att hantera störningar, och man rekommenderade också utbildnings- och informationsinsatser om klimatförändringarna. 
 Miljömålsenkäten från Boverket under åren  
 2006–2009 
  visade att endast hälften av Sveriges kommuner då hade en aktuell lokal plan eller ett program för dricksvattenförsörjningen. Majoriteten av planerna fokuserade på den aktuella situationen och hade inte tagit hänsyn till framtida demografiska förändringar eller klimatpåverkan. 
 Sedan dess har åtgärder för att förbättra möjligheten att hantera klimatförändringar genomförts. Som exempel kan nämnas uppdrag till länsstyrelserna att sammanställa, redovisa och göra jämförelser av det klimatanpassningsarbete som sker på kommunal nivå samt efter samråd med berörda aktörer utarbeta regionala handlings- planer. Vid SMHI drivs nationellt kunskapscentrum för klimat- anpassning på uppdrag av regeringen. Centrumets roll är att vara en nod för kunskap om, och mötesplats för, klimatanpassning. 
 149 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 Livsmedelsverkets satsningar för att bygga upp kunskap och förmåga på dricksvattenområdet har ökat de senaste åren, bland annat gjordes 2012 en omfattande studie av kunskapsläge, förmåga och behov hos aktörerna med inriktning på området mikro- biologiska dricksvattenrisker. Länsstyrelserna har genomfört risk- och sårbarhetsanalyser som även behandlar sårbarheten för dricks- vatten i ett förändrat klimat, och har också tagit fram förslag till åtgärder. För att ytterligare stärka arbetet fick länsstyrelserna i regleringsbrevet för 2013 i uppdrag att dels kartlägga pågående åtgärder för klimatanpassning på kommunal nivå, dels efter samråd med berörda aktörer utarbeta regionala handlingsplaner för klimat- anpassning till vägledning för det fortsatta lokala och regionala klimatanpassningsarbetet. 
 Utredaren ska därför med utgångspunkt i rådande ansvars- fördelning 
  
 - 
  
 lämna en uppdaterad analys av klimatförändringarnas framtida effekter på dricksvattenförsörjningen i Sverige, vilka risker detta medför och samhällets sårbarhet, 
  
 - 
  
 bedöma förmågan att hantera klimatförändringarnas effekter på vattenkvalitet och tillgång på vatten för dricksvattenproduktion, med beaktande av åtgärder som genomförts på nationell, regional och lokal nivå efter Klimat- och sårbarhetsutredningen, 
  
 - 
  
 analysera i vilken utsträckning och med vilken kvalitet kommunerna genomför sårbarhetsanalyser enligt författnings- stadgade krav och om de vidtar förebyggande åtgärder i sin översiktsplanering, och 
  
 - 
  
 vid behov föreslå ytterligare åtgärder för en trygg dricks- vattenförsörjning, inkluderande hela kedjan från risk- och sårbarhetsanalys till förebyggande åtgärder samt åtgärder för att hantera extremsituationer och hur arbetet med dessa bör organiseras (se också avsnittet om krisberedskap). 
  
 Ansvariga myndigheter och samordningen dem emellan 
 Flera av landets centrala, regionala och lokala myndigheter har ansvar för frågor som direkt eller indirekt berör dricksvatten. Flera myndigheter har också föreskriftsrätt. Regeringen identifierade i propositionen En sammanhållen klimat- och energipolitik (prop. 
 150 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 2008/09:162, bet. 2008/09:MJU28, rskr. 2008/09:300), att det finns behov av en nationellt samordnande myndighet inom dricksvatten- området. Livsmedelsverket har sedan 2009 detta uppdrag. Ett nationellt nätverk för dricksvatten initierades därför av Livsmedels- verket under 2010 där sektorsansvariga myndigheter och berörda branschorganisationer ingår. Utöver Livsmedelsverket ingår också Boverket, Havs- och vattenmyndigheten, Socialstyrelsen, Sveriges geologiska undersökning, de länsstyrelser som är vattenmyndigheter,  
 bransch-organisationen 
  för Sveriges vatten- och avloppsverk (Svenskt Vatten), samt Sveriges kommuner och landsting (SKL). Nätverket arbetar gemensamt för att stärka sektorns samlade förmåga genom att systematisera insatserna på dricksvattenområdet. Kommunerna är genom sina  
 VA-bolag 
  de viktigaste huvudmännen för dricksvatten- beredning och  
 -distribution. 
  Kommunernas ansvar sträcker sig fram till en fastighets förbindelsepunkt till ledningsnätet. Förutom att kommunerna vanligen är huvudmän för produktionen av dricksvatten, så är kommunerna även ansvariga enligt livsmedelslagstiftningen för den offentliga kontrollen av dricksvatten. 
 Både ramdirektivet för vatten och dricksvattendirektivet innebär åtaganden för medlemsländerna med avseende på dricksvatten. Bestämmelserna om radioaktiva ämnen i dricksvatten kommer att flyttas från dricksvattendirektivet till ett separat direktiv. I Sverige är ansvarsfördelningen spridd på många aktörer. Ett behov finns därför att se över om den svenska organisationen avseende dricks- vattenfrågor på ett effektivt sätt lever upp till åtagandena enligt rättsakterna och om fördelningen av roller och samordningen är adekvat. 
 Utredaren ska därför i syfte att nå en effektiv samordning lokalt, regionalt och nationellt 
  
 -  
 utvärdera om samordningsrollen som Livsmedelsverket tilldelats är funktionell för att nå en trygg dricksvattenförsörjning, och vid behov lämna förslag på utveckling på myndighetsnivå eller i styrningen av berörda myndigheter. 
 Krav på övervakning och kontroll av dricksvattenkvalitet 
 Dricksvattendirektivets krav avser kvaliteten på dricksvattnet vid konsumentens tappkran. Dricksvattendirektivet ålägger kontroll- myndigheterna och i vissa fall medlemsländerna att bedriva offentlig kontroll eller övervakning för att säkerställa dricksvatten- 
 151 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 kvaliteten. Bestämmelserna om egenkontrollprogram och vilka kvalitetsparametrar som ska kontrolleras återfinns i Livsmedelsverkets föreskrifter (SLVFS 2001:30) om dricksvatten. Dricksvattendirektivet ställer också krav på medlemsländerna att regelbundet rapportera in uppgifter avseende kvalitetsparametrar. Som tidigare nämnts finns krav på övervakning också i ramdirektivet för vatten avseende råvattenkvaliteten för vatten som är ämnat som dricksvatten. I vattenmyndigheternas åtgärdsprogram har det pekats ut att styrmedel för övervakning av råvatten behöver tas fram för alla dricks- vattentäkter som i dag omfattas av Livsmedelsverkets föreskrifter om dricksvatten (åtgärd 22). Uppgiften har ålagts Livsmedelsverket i samråd med Sveriges geologiska undersökning (SGU). Bransch- organisationen Svenskt Vatten har tagit fram en branschriktlinje om råvattenkontroll som bland annat innehåller provtagnings- och analysfrekvenser för ett antal parametrar som bör analyseras i råvatten avsett för dricksvattenberedning. Livsmedelsverket bedömde 2010 att den offentliga kontrollen av dricksvatten visserligen förbättrats något över tid, men att variationen är stor i landet. Den sammantagna bedömningen var att kontrollmyndigheterna borde lägga mer resurser på kontroll av dricksvatten. Det finns således indikationer på brister i kontrollen. 
 Utredaren ska därför 
  
 - 
  
 kartlägga kontrollen av dricksvatten inklusive råvatten- kvaliteten för vatten som är ämnat som dricksvatten, och vid behov lämna förslag på hur denna kontroll på effektivast möjliga sätt bör organiseras och samordnas med beaktande av de krav som ställs i EU:s olika regelverk och resultaten från arbetet som myndigheterna bedrivit avseende kontroll av råvatten avsett för dricksvattenproduktion. 
  
 Vattentäkternas skydd 
 Genom att inrätta ett vattenskyddsområde kan en  
 vatten-före- 
  komst med betydelse som nuvarande eller framtida vattentäkt särskilt skyddas genom föreskrifter som begränsar verksamhet inom området. Vattenskyddsområden inrättas med stöd av 7 kap. miljöbalken. Vattenskyddsområden kan bildas på initiativ av bland annat länsstyrelse eller kommun vilka också beslutar om områdets fastställande. Det framgår inte när det är lämpligt att länsstyrelsen respektive kommunen beslutar om inrättande av vattenskydds- 
 152 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 områden. Dessa omständigheter skulle kunna leda till att processen med att inrätta vattenskyddsområden fördröjs och att områden inte skyddas i tillräcklig omfattning. För att skapa ett långsiktigt skydd är det även viktigt att ett skydd av dessa områden beaktas vid den kommunala- och regionala planeringen. Ramdirektivet för vatten ställer krav på att medlemsstaterna säkerställer att vattenförekomster som används eller kan komma att användas för framtida uttag av dricksvatten får ett erforderligt skydd. De länsstyrelser som är vatten- myndigheter har tagit fram åtgärdsprogram som bland annat behandlar inrättandet av vattenskyddsområden. Som ett alternativ till att inrätta vattenskyddsområden enligt 7 kap. miljöbalken finns också en möjlighet för kommuner att utfärda lokala skydds- föreskrifter kring en vattentäkt. 
 Föreskrifter kan utformas antingen som förbud mot en viss verk- samhet eller åtgärd, inskränkningar eller som krav på att viss verksam- het eller åtgärd får vidtas först sedan särskilt tillstånd sökts och erhållits. De föreskrivna begränsningarna kan till exempel gälla schakt- ningsarbeten, väghållning, enskilda och kommunala avlopp, avlopps- ledningar, pumpstationer, dagvatten, industriavlopp, anläggning för bergvärme, användning av gödsel och växtskyddsmedel m.m. Dispens kan lämnas från föreskrifterna om det finns särskilda skäl. 
 I arbetet med att fastställa ett vattenskyddsområde är de specifika naturgivna förutsättningarna tillsammans med markanvändning och verksamheter i varje område grundläggande. Det gäller såväl den geografiska avgränsningen av området, som värdering och hantering av risker inom området. För att göra en avvägd bedömning och för att åstadkomma en adekvat skyddsnivå krävs kunskap om områdets specifika förutsättningar, pågående markanvändning och verksam- heter samt de potentiella negativa effekter som dessa kan orsaka. En likvärdig tillämpning av bestämmelserna förutsätter en väl fungerande tillsynsvägledning. 
 Inskränkningar som följer av bildande av vattenskyddsområde och föreskrifter som behövs för att tillgodose syftet med området kan begränsa pågående markanvändning. Det kan påverka förutsätt- ningarna för att bedriva verksamheter som exempelvis jordbruk och transporter och i vissa fall skapa intressekonflikter. De krav på åtgärder som ställs med stöd av till exempel föreskrifter ska vara proportionerliga i förhållande till syftet. Vissa rådighetsinskränkningar till följd av bildande av vattenskyddsområde som innebär begräns- ningar i förutsättningarna för markanvändning och bedrivandet av 
 153 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 verksamheter kan berättiga till ersättning. Ersättningsfrågor vid rådighetsinskränkningar utreds av en särskild utredning. 
 Utredaren ska därför 
  
 - 
  
 analysera om behov av skydd av vattenförekomster beaktas i tillräcklig omfattning i kommunernas och länsstyrelsernas arbete, 
  
 - 
  
 kartlägga processen och tillämpningen av regelverket vid inrättande av vattenskyddsområden och de eventuella intressekonflikter som kan finnas, 
  
 - 
  
 utifrån kartläggningen analysera om de verktyg och metoder som kommuner och länsstyrelser har att tillgå vid bildandet av vattenskyddsområden är tillräckliga, och 
  
 - 
  
 om det bedöms ändamålsenligt föreslå att det i författning eller vägledning bör tydliggöras när kommunen respektive läns- styrelsen ska vara beslutande myndighet. 
  
 Krisberedskap 
 Ett vattenverk ska dimensioneras efter kvaliteten på det råvatten som finns att tillgå och den högsta kapacitet som bedöms behövas. När vattenkvaliteten förändras av yttre orsaker så som klimat- förändringar eller en förändrad samhällsstruktur kommer även reningsbehov och beredningsprocesser att påverkas. 
 Kunskapen om kvalitet på råvatten är bristfällig, i synnerhet vad gäller patogener, till exempel norovirus och  
 Cryptosporidium 
 , och vissa kemiska ämnen, vilket innebär att vi i dag inte vet om vatten- verken är tillräckligt dimensionerade. För att ha en tillräcklig beredskap mot förändringar kan det finnas behov av, förutom förbättringar av reningsprocesserna vid vattenverket, att också förebygga försämringar av råvattenkvaliteten. 
 Att säkerställa en trygg dricksvattenförsörjning ställer stora krav. Det finns behov av både kortsiktiga och långsiktiga förbättringar för att Sverige även i framtiden ska ha god tillgång på dricksvatten av hög kvalitet. Arbetet med samhällets krisberedskap vilar på ansvarsprincipen vilket innebär att den som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden också har motsvarande ansvar om det uppstår en kris. Ansvaret inkluderar att vidta de åtgärder som krävs för att både skapa robusthet och krishanterings- förmåga. Ansvarsprincipen innebär också ett ansvar för varje aktör 
 154 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 att samverka med andra, ofta sektorsövergripande. Det är därför av vikt att säkra tillgången på lämplig kompetens hos berörda aktörer. En annan grundläggande aspekt är den laborativa kapaciteten, dvs. förmågan att kunna analysera förekomsten av skadliga ämnen, både kemiska ämnen och mikrobiologiska organismer. I underlaget till klimat- och sårbarhetsutredningen bedömdes att det finns ett generellt behov av utveckling av kunskapen på området. I Sverige bedrivs forskning om dricksvattenrelaterade frågor av ett fåtal forskargrupper. 
 För att kunna framställa och distribuera ett säkert dricksvatten är det vidare av stor vikt att berörda anläggningar kan skyddas mot olyckor och sabotage. Livsmedelsverket har utarbetat föreskrifter och vägledningar om åtgärder för att förebygga och avhjälpa skade- verkningar av sabotage och annan skadegörelse riktade mot dricks- vattenanläggningar. I korthet innebär föreskrifterna att anlägg- ningarna ska skyddas mot obehörigt tillträde och att dricksvattnet, liksom viktig information för att skydda dricksvattenverksamheten mot obehörig åtkomst. Det fysiska skyddet av vattenverk och dricksvattenanläggningar har förbättrats de senaste åren, bland annat genom projektet Lås och bom som genomförts av Livsmedelsverket med finansiering från Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap (MSB). Det kan dock finnas behov av att utvärdera om de insatser som görs har avsedd effekt. 
 Livsmedelsverket bildade 2004 en nationell stödfunktion för allvarliga kriser i dricksvattenförsörjningen, vattenkatastrofgruppen VAKA. VAKA består av personer med bakgrund från dricksvatten- produktion, miljöskydd, laboratorieverksamhet och räddningstjänst. Medlemmarna finns spridda över hela landet. Gruppen har en stor samlad erfarenhet av händelser såsom olyckor med farligt gods, utsläpp i vattentäkter, stora vattenläckor, förorenade ledningsnät, vattenbrist, översvämningar, ras och skred, höga flöden, strömavbrott samt andra olyckor och händelser som påverkat vattenförsörjningen. VAKA har kapacitet att ge ett konsultativt stöd till de lokalt ansvariga vid denna typ av händelser. VAKA tillhandahåller även nödvatten- utrustning i form av vattentankar när sådan behövs för att klara vattenförsörjningen. MSB har finansierat VAKAs verksamhet i uppbyggnadsskedet. I dagsläget är det oklart hur verksamheten kan finansieras efter 31 december 2013. 
 Riksrevisionen bedömde 2008 att staten inte skapat tillräckliga förutsättningar för att klara allvarliga och omfattande kriser i dricks- vattenförsörjningen. Sedan dess har åtgärder vidtagits, men det finns 
 155 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 skäl att förnya analysen. Livsmedelsverket pekar i sin risk- och sårbarhetsanalys för 2012 på fortsatta förbättringsbehov exempelvis av den regionala samordningen och samverkan vid dricksvattenkriser. 
 Utredaren ska därför med bibehållande av ansvarsprincipen 
  
 - 
  
 föreslå hur kommunerna och länsstyrelserna, kan utveckla sin generella kompetensförsörjning, långsiktiga planering samt kris- beredskap, 
  
 - 
  
 utvärdera om skyddet mot olyckor och sabotage samt kris- beredskapen avseende dricksvattenproduktion och  
  
 -distribution 
  är tillräckligt och vid behov lämna åtgärdsförslag, och 
  
 - 
  
 utvärdera den till Livsmedelsverket kopplade nationella vatten- katastrofgruppen VAKA och vid behov lämna förslag på utveckling av dess verksamhet och fortsatt finansiering av verksamheten. 
  
 Ledningsnät och distribution av dricksvatten 
  
 Vattenledningsnäten 
  
 i Sverige 
  
 har 
  
 en sammantagen 
  
 längd på 
  
 67 000 km vilket 
  
 motsvarar 
  
 nästan 
  
 två varv runt 
  
 ekvatorn. 
  
 Motsvarande längder för avloppsnäten är 92 000 km. Stora delar av den infrastruktur som finns för distribution och produktion av dricksvatten är av tämligen hög ålder. Det sammanlagda åter- anskaffningsvärdet för de allmänna  
 VA-ledningsnäten 
  uppskattas av branschorganisationen Svenskt Vatten till 500 miljarder kronor, vilket utgör cirka 70 procent av återanskaffningsvärdet för hela VA- systemet. Trycklöst ledningsnät, som kan uppstå i gamla ledningsnät, innebär en risk för dricksvattenförsörjningen då risk för påverkan av avloppsledningarna uppstår i gemensamma rörgravar samt vid inläckage av ytvatten. 
 Ansvaret för underhåll och investeringar åvilar dricksvatten- producenterna. I dag lägger svenska  
 VA-organisationer 
  totalt cirka 2 miljarder kronor per år på förnyelse av  
 VA-näten, 
  men variationen är stor mellan kommunerna. En grov bedömning från Svenskt Vatten är att investeringarna i förnyelse av  
 VA-näten 
  kommer att öka gradvis 3– 4 gånger under den närmaste  
 25-årsperioden. 
  Förnyelsetakten bedöms i dag vara för låg och behoven skjuts för närvarande upp. En viktig  
 VA-teknisk 
  fråga är därför hur, och med vilken takt, de befintliga VA-  
 lednings-näten 
  behöver förnyas. 
 156 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 När det gäller de material som används i distributionen av dricksvatten och som kommer i kontakt med dricksvatten behöver det säkerställas att dessa material är säkra ur folkhälsosynpunkt. Ett aktuellt exempel är bisfenol A. Kemikalieinspektionen har för närvarande i uppdrag att tillsammans med Boverket och Livsmedels- verket kartlägga användningen av epoxi som kan innehålla bisfenol A vid så kallad relining av vattenrör och bedöma riskerna med sådan användning. Uppdraget ska redovisas senast i december 2013. 
 Material i kontakt med dricksvatten finns inte bara i ledningsnäten utan också i andra delar av distributionskedjan som exempelvis vattenverk och fastighetsinstallationer. Miljömålsberedningen har i delbetänkandet Minska riskerna med farliga ämnen! Strategi för Sveriges arbete för en giftfri miljö (SOU 2012:38) lyft fram att det i dag saknas lagstiftning som tydligt reglerar material i kontakt med dricksvatten, både inom EU och nationellt i Sverige. Flera aktörer, bland annat i remissbehandlingen av Kemikalieinspektionens redovis- ning av uppdraget om bisfenol A, har vidare framfört att det behövs förtydliganden kring de olika myndigheternas ansvar för lagstiftning och tillsyn. 
 Miljömålsberedningen bedömer i sitt delbetänkande att det finns behov av att se över riskhanteringen av material som kommer i kontakt med dricksvattnet i såväl vattenverk som ledningsnät och fastighetsinstallationer fram till att det tappas i kran, och att över- synen bör omfatta samtliga ämnen som misstänks kunna utgöra en risk. 
 Miljömålsberedningen föreslår i sitt delbetänkande att regeringen bör ge Boverket, Livsmedelsverket och Kemikalieinspektionen i uppdrag att tillsammans med andra berörda aktörer kartlägga riskerna med material som kommer i kontakt med dricksvatten och föreslå de åtgärder som krävs för att dricksvatten som tappas från kran är fritt från ämnen som kan innebära en risk för människors hälsa. Beredningen föreslår att åtgärderna ska vara införda senast 2016, att erfarenheterna från de länder som redan har nationella regleringar inom området bör tas till vara i utredningsarbetet, och att strävan bör vara att lägga grunden för ett svenskt deltagande i samarbetet för att upprätta  
 EU-gemensamma 
  krav på tillverkare och byggindustri. 
 Utredaren ska därför 
  
 - 
  
 kartlägga och utvärdera behoven av modernisering och förnyelse av infrastrukturen för dricksvattenproduktion och  
  
 -distribution, 
  vilket inkluderar andra faktorer som kan påverka säkerheten, 
 157 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:53 
  
 - 
  
 analysera i vilken utsträckning dricksvattenproducenterna fullgör sina skyldigheter att reinvestera i och underhålla infrastrukturen, 
  
 - 
  
 inom ramen för nuvarande ansvarsfördelning föreslå hur eventuella hinder för erforderlig förnyelse kan avhjälpas, och 
  
 - 
  
 föreslå hur svenska myndigheters ansvar beträffande material i kontakt med dricksvatten bör fördelas. 
  
 Generellt om förslagen 
 Utredaren ska genomgående lämna förslag på hur identifierade nuvarande och potentiella problem kan lösas mest kostnadseffektivt och hur arbetet för att genomföra åtgärderna bör organiseras, i syfte att skapa förutsättningar för en hållbar och trygg dricksvattenförsörj- ning. Inhämtning av erfarenheter från andra länder, via exempelvis rapporter, ska ingå i utredningen. 
 Utredaren ska, när annat inte anges, utarbeta fullständiga förslag till de författningsändringar och nya författningar som övervägandena ger anledning till. 
 Förslagen bör vara så utformade att deras konstruktion och verkan är lätt att tillämpa för verksamhetsutövare, tillsynsmyndig- heter och allmänhet. Vidare ska förslagen vara utformade på ett sådant sätt att den administrativa hanteringen för verksamhets- utövarna förenklas utan att syftet med regleringen urholkas. Vid utformningen av förslagen ska utredaren ta hänsyn till regeringens mål att minska de administrativa kostnaderna för företag. 
 Konsekvensbeskrivningar 
 Ekonomiska konsekvenser av utredarens förslag och konsekvenser för den kommunala självstyrelsen ska redovisas enligt  
 14–15 
  a §§ i kommittéförordningen (1998:1474). 
 Följande ska särskilt beaktas: 
  
 1. 
  
 Alla förslag ska åtföljas av dels en samhällsekonomisk analys som visar kostnader och nytta med åtgärderna dels en bedömning av kostnadseffektiviteten. Utredaren ska även redovisa en samman- tagen samhällsekonomisk beräkning av förslagen. Utredaren ska beskriva och analysera effekterna av förslagen, särskilt rörande effekter på kommuner och kommunala bolag. 
  
 158 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 1 
  
 2. 
  
 Utredaren ska beskriva de ekonomiska konsekvenserna för staten, kommunerna samt de kommunala bolagen och, om förslagen medför ökade utgifter eller minskade intäkter, lämna förslag på hur de olika åtgärderna bör finansieras med utgångs- punkt i rådande ansvarsfördelning och ansvarsprinciper. 
  
 3. 
  
 Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, ska konsekvenserna i det avseendet anges. Utredaren ska i detta sammanhang beakta att en inskränkning i den kommunala själv- styrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
 Utredaren ska i arbetet samråda med de myndigheter och organisationer som berörs av uppdraget, särskilt Boverket, Havs- och vattenmyndigheten, Kemikalieinspektionen, Livsmedelsverket, Naturvårdsverket, Statens jordbruksverk, Sveriges geologiska undersökning, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, och de länsstyrelser som är vattenmyndigheter. 
 Utredaren ska vidare i arbetet samråda med andra utredningar inom området. Särskilt ska samråd ske med Utredningen om vattenverksamheter (M 2012:01), Utredningen om ersättning vid vissa fall av rådighetsinskränkningar (M 2012:02), Miljömåls- beredningen (M 2010:04), Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14), och med de länsstyrelser som arbetar med regerings- uppdraget att samordna klimatanpassningsarbetet. 
 Ett delbetänkande om den del av uppdraget som rör vatten- täkternas skydd och den del som rör hur ansvaret för material i kontakt med dricksvatten ska fördelas ska redovisas senast den 1 juli 2014. Förslagen i delbetänkandet får inte totalt sett innebära någon ökning av statens utgifter eller minskning av statens intäkter. Uppdraget ska slutredovisas senast den 30 juni 2015. 
 (Landsbygdsdepartementet) 
 159 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 2014:73 
 Tilläggsdirektiv till 
 Dricksvattenutredningen (L 2013:02) 
 Beslut vid regeringssammanträde den 28 maj 2014 
 Utvidgning av uppdraget och förlängd tid för uppdraget 
 Regeringen beslutade den 18 juli 2013 kommittédirektiv om en trygg dricksvattenförsörjning (dir. 2013:75). 
 Enligt direktivet skulle ett delbetänkande redovisas senast den 1 juli 2014, bland annat i den del av uppdraget som rör vattentäkter- nas skydd. Utredaren får nu ett utvidgat uppdrag i den delen. Utredningstiden förlängs och uppdraget ska slutredovisas senast den 29 april 2016. 
 Det ursprungliga uppdraget 
 En särskild utredare ska gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten. Syftet med utred- ningen är att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning i landet, på kort och på lång sikt, och i förkommande fall föreslå lämpliga åtgärder. Utgångspunkten ska bl.a. vara hur risker med t.ex. kemiska ämnen och skydd för dricksvattenförsörjning och råvattentäkter på ett riskbaserat och systematiskt sätt ska kunna hanteras. I syfte att skapa förutsätt- ningar för en trygg och säker dricksvattenförsörjning ska utredaren föreslå kostnadseffektiva åtgärder för att lösa identifierade brister och beskriva hur arbetet för att genomföra dessa bör organiseras. En väsentlig del i uppdraget rör skyddet av vattentäkter. I den delen ska utredaren 
 161 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2014: 
  
 - 
  
 analysera om behov av skydd av vattenförekomster beaktas i tillräcklig omfattning i kommuneras och länsstyrelsernas arbete, 
  
 - 
  
 kartlägga processen och tillämpningen av regelverket vid inrättande av vattenskyddsområden och de eventuella intresse- konflikter som kan finnas, 
  
 - 
  
 utifrån kartläggningen analysera om de verktyg och metoder som kommuner och länsstyrelser har att tillgå vid bildandet av vattenskyddsområden är tillräckliga, och 
  
 - 
  
 om det bedöms ändamålsenligt föreslå att det i författning eller vägledning bör tydliggöras när kommunen respektive läns- styrelsen ska vara beslutande myndighet. 
  
 Promemoria M2013/1675/R 
 I promemoria (M2013/1675/R) med förslag till ändring av 7 kap. miljöbalken om vattenskyddsområden samt förslag till ny bekämp- ningsmedelsförordning föreslås bl.a. att det generella tillståndskravet för användning av växtskyddsmedel i vattenskyddsområden ska upphöra att gälla den 31 december 2018. Förslaget innebär att fram till dess skulle kommunerna ha möjlighet att se över befintliga vatten- skyddsföreskrifter och komplettera dessa med bestämmelser om användning av växtskyddsmedel. 
 Därutöver föreslogs i syfte att stärka skyddet av dricksvattnet också en ändring i 7 kap. 21 § miljöbalken som skulle innebära en skyldighet för kommunerna att inrätta vattenskyddsområden för att skydda allmänna vattentäkter som används. 
 Promemorian har remitterats. Ett stort antal remissinstanser är kritiska till förslaget att fasa ut det generella tillståndskravet för användning av växtskyddsmedel i vattenskyddsområden. När det gäller förslaget att införa en skyldighet för kommunerna att inrätta vattenskyddsområden är de flesta remissinstanser positiva men många pekar på ett behov av ytterligare utredning. De synpunkter som förs fram har till stor del bäring på båda förslagen. Remiss- instanserna menar att kommunerna saknar resurser och kompetens att inrätta nya vattenskyddsområden och se över befintliga vatten- skyddsföreskrifter och anta nya till den 31 december 2018. Ett antal remissinstanser påpekar vidare att om den generella till- ståndsplikten i Naturvårdsverkets föreskrifter tas bort och inte ersätts av tillståndskrav i lokala vattenskyddsföreskrifter kommer 
 162 
  
 SOU 2014: 
  
 Bilaga 2 
  
 ett stort antal vattenskyddsområden att vara otillräckligt skyddade mot föroreningar av kemiska växtskyddsmedel. 
 Remissinstanserna påpekar även att det saknas sanktionsmöjlig- heter mot kommuner som inte ser över gällande vattenskyddsföre- skrifter och inrättar vattenskyddsområden och att detta innebär att det saknas incitament för kommunerna att leva upp till kraven. Remissinstanserna påpekar vidare att det är oklart vilken myndighet som ska utöva tillsyn över att myndigheter inrättar vattenskydds- områden och ger dessa ett adekvat skydd. 
 Flera remissinstanser framhåller att finanseringsfrågan måste utredas ytterligare, bl.a. lyfter de fram att möjligheterna att täcka kostnader för inrättande av vattenskyddsområden via  
 va-avgifter 
  som frågor där det finns utredningsbehov. Samma resonemang förs fram beträffande kostnader för att se över befintliga vattenskydds- områden. I promemorian föreslogs en skyldighet för kommunerna att inrätta vattenskyddsområden. Remissinstanserna har således inte tagit ställning till vilka konsekvenser som kan uppstå om läns- styrelsen inrättar eller ser över ett vattenskyddsområde. De syn- punkter som remissinstanserna framfört kan dock vara relevanta även i de fall länsstyrelsen inrättar eller ser över ett vattenskydds- område. Vidare pekar remissinstanserna på att det kan finnas en särskild problematik att i glesbygden möta de kostnader som inrättandet av vattenskyddsområden kan medföra. 
 Utvidgning av utredningsuppdraget 
 Mot bakgrund av utredarens nuvarande uppdrag, och Regerings- kansliets promemoria (M2013/1675/R) med förslag till ändring av 7 kap. miljöbalken om vattenskyddsområden samt förslag till ny bekämpningsmedelsförordning, ger regeringen genom detta till- äggsdirektiv utredaren i uppdrag att analysera ett antal ytterligare frågeställningar i den del som rör skyddet av de allmänna vatten- täkterna. 
 Vattentäkter som i dag inte ingår i vattenskyddsområde 
 Det finns i dag inget bindande krav att se till att en vattentäkt har ett adekvat skydd. Utredaren ska därför analysera om och i vilken utsträckning det bör finnas en skyldighet att se till att en vattentäkt 
 163 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2014: 
  
 som används eller som kan antas komma att utnyttjas som allmän vattentäkt men som i dag inte skyddas genom bestämmelserna om vattenskyddsområde har ett adekvat skydd. I detta ingår att analy- sera rollfördelning och ansvar mellan huvudmannen för vatten- täkten, kommunen och länsstyrelsen. Utredaren ska även analysera om det finns tillräckliga förutsättningar för att inrätta vatten- skyddsområden. 
 Utredaren ska vidare analysera om någon myndighet, och i så fall vilken som bör utöva tillsyn av att en sådan skyldighet följs. Utredaren ska också analysera om det finns behov av att kunna vidta sanktioner mot den som inte fullgör en sådan skyldighet. 
 Befintliga vattenskyddsområden 
 Skyddet av vissa vattentäkter inleddes redan på  
 1960-talet. 
  Det kan därför finnas behov att göra en översyn även av befintliga vatten- skyddsområden. Utredaren ska därför analysera om och i vilken utsträckning det bör finnas en skyldighet att se över om befintliga vattenskyddsområden har ett adekvat skydd. I detta bör ingå att analysera rollfördelning och ansvar mellan huvudmannen för vat- tentäkten, kommunen och länsstyrelsen, samt att analysera om någon myndighet, och i så fall vilken som bör utöva tillsyn över att skyldigheten följs. Utredaren ska även analysera om det finns behov av att kunna vidta sanktioner mot den som underlåter att fullgöra en sådan skyldighet. 
 Tillståndsplikten för användning av växtskyddsmedel i vattenskydds- områden 
 Utredaren bör också analysera förutsättningarna för att fasa ut en generell tillståndsplikt för användning av växtskyddsmedel i vatten- skyddsområden som i dag finns i Naturvårdsverkets föreskrifter. I detta ingår bl.a. att utreda om det finns förutsättningar för statliga myndigheter och kommuner att vidta de åtgärder som krävs för att den generella tillståndsplikten ska kunna fasas ut. Utredningen behöver även närmare analysera konsekvenserna av ett upphävande av den generella tillståndsplikten och finansering. 
 164 
  
 SOU 2014: 
  
 Bilaga 2 
  
 Generella utgångspunkter 
 Utgångspunkten för utredarens förslag till förändringar ska vara riksdagens miljökvalitetsmål samt att  
 EU-rättsliga 
  åtaganden rörande vattenkvalitet och då särskilt kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upp- rättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (ramdirektivet för vatten) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/128/EG av den 21 oktober 2009 om upprät- tande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel uppfylls. Vidare ska glesbygdens särskilda förutsättningar beträffande skyddet av allmänna vatten- täkter beaktas. 
 I uppdraget ingår inte att se över fastighetsägarens rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras. 
 I de fall där utredaren ser behov av åtgärder ska förslag lämnas. Utredaren ska utarbeta fullständiga förslag till de författningsänd- ringar och nya författningar som övervägandena ger anledning till. 
 Förlängd tid för uppdraget 
 Delbetänkandet om material i kontakt med dricksvatten ska, som tidigare angetts, redovisas senast den 1 juli 2014. Utredningstiden för den del i uppdraget som rör vattentäkternas skydd och övriga delar som skulle ha redovisats senast den 30 juni 2015 förlängs. Uppdraget ska i stället slutredovisas senast den 29 april 2016. 
 (Landsbygdsdepartementet) 
 165 
 Bilaga 3 
 Tabell över regelverket för material i kontakt med dricksvatten 
 I tabellen på nästa uppslag ges en översikt över myndigheter och andra aktörers ansvar avseende regelverk för material i kontakt med dricksvatten. Det gäller regelverk som avser byggprodukter, dricksvatten, vattenförsörjning, bostäder, kemiska produkter och varor samt konsumentprodukter. I tabellen anges tillämpliga regelverk, de krav som ställs, vilka kraven riktas mot och ansvarighet för tillsyn och kontroll. 
 167 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2014:53 
  
 168 
  
 SOU 2014:53 
  
 Bilaga 3 
  
 169 
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. Fi. 
  
 2. 
  
 Framtidens valfrihetssystem 
  
 – 
  
 inom socialtjänsten. S. 
  
 3. 
  
 Boende utanför det egna hemmet 
  
 – 
  
 placeringsformer för barn och unga. S. 
  
 4. 
  
 Det måste gå att lita på konsument- skyddet. Ju. 
  
 5. 
  
 Staten får inte abdikera 
  
 – 
  
 om kommunaliseringen av den svenska skolan. U. 
  
 6. 
  
 Män och jämställdhet. U. 
  
 7. 
  
 Skärpta straff för vapenbrott. Ju. 
  
 8. 
  
 Översyn av statsskuldspolitiken. Fi. 
  
 9. 
  
 Förändrad assistansersättning 
  
 – 
  
 en översyn av ersättningssystemet. S. 
  
 10. 
  
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av handlingar. S. 
  
 11. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. M. 
  
 12. 
  
 Utvärdera för utveckling – om utvärde- ring av skolpolitiska reformer. U. 
  
 13. 
  
 En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 en ljusnande framtid kan bli vår. N. 
  
 14. 
  
 Effektiv och rättssäker  
  
 PBL-över­ 
  prövning. S. 
  
 15. 
  
 Investeringsplanering för försvars­ materiel 
  
 En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. Fö. 
  
 16. 
  
 Det ska vara lätt att göra rätt Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. A. 
  
 17. 
  
 Genomförande av Seveso III- direktivet. Fö. 
  
 18. 
  
 Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. Ju. 
  
 19. 
  
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. U. 
  
 20. 
  
 Läkemedel för särskilda behov. S. 
  
 21. Bredband för Sverige in i framtiden. N. 
 22. Genomförande av EU:s nya redovis- ningsdirektiv. Ju. 
  
 23. 
  
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. S. 
  
 24. 
  
 Olycksregister och djupstudier på transportområdet. N. 
  
 25. 
  
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. Ju. 
  
 26. 
  
 Tillträde till COTIF 1999. Ju. 
  
 27. 
  
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. Fö. 
  
 28. 
  
 Lönsamt arbete – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. A. 
  
 29. 
  
 Assisterad befruktning för ensam­ stående kvinnor. Ju. 
  
 30. 
  
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. A. 
  
 31. 
  
 Visselblåsare 
  
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. A. 
  
 32. 
  
 Jordbruks- och bostadsarrende 
  
 – 
  
 några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. Ju. 
  
 33. 
  
 Från hyresrätt till äganderätt. Ju. 
  
 34. 
  
 Inte bara jämställdhet Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. A. 
  
 35. 
  
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. M. 
  
 36. 
  
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. Ju. 
  
 37. 
  
 De svenska energimarknaderna 
  
 – 
  
 en samhällsekonomisk analys. Fi. 
  
 38. 
  
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. L. 
  
 39. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. N. 
  
 40. 
  
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. Fi. 
  
 41. 
  
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. A. 
  
 42. 
  
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
  
 Fud-program 
  2013. M. 
  
 43. 
  
 Synnerligen grova narkotikabrott. Ju. 
  
 44. 
  
 F-skuldsanering 
  
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. Ju. 
  
 45. 
  
 Unik kunskap genom registerforskning. U. 
  
 46. Marknadsmissbruk II. Fi. 
  
 47. 
  
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. Ju. 
  
 48. 
  
 Registerutdrag i arbetslivet. A. 
  
 49. 
  
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. + Bilaga. Ju. 
  
 50. 
  
 Med miljömålen i fokus – hållbar användning av mark och vatten. M. 
  
 51. 
  
 Nya regler om upphandling. S. 
  
 52. 
  
 Resolution. En ny metod för att hantera banker i kris. Vol 1 + 2. Fi. 
  
 53. 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 – myndighetsroller och ansvarsfrågor. L. 
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Systematisk förteckning 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Det ska vara lätt att göra rätt 
 Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. [16] 
 Lönsamt arbete 
 – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. [28] 
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. [30] 
 Visselblåsare 
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. [31] 
 Inte bara jämställdhet 
 Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. [34] 
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. [41] 
 Registerutdrag i arbetslivet. [48] 
 Finansdepartementet 
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. [1] Översyn av statsskuldspolitiken. [8] 
 De svenska energimarknaderna 
 – en samhällsekonomisk analys. [37] 
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. [40] 
 Marknadsmissbruk II. [46] 
 Resolution. En ny metod för att hantera banker i kris. Vol 1 + 2. [52] 
 Försvarsdepartementet 
 Investeringsplanering för försvarsmateriel En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. [15] 
 Genomförande av Seveso  
 III-direktivet. 
  [17] 
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. [27] 
 Justitiedepartementet 
 Det måste gå att lita på konsumentskyddet­. [4] 
 Skärpta straff för vapenbrott. [7] Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. [18] 
 Genomförande av EU:s nya redovisnings- direktiv. [22] 
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. [25] 
 Tillträde till COTIF 1999. [26] 
 Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. [29] 
 Jordbruks- och bostadsarrende 
 – några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. [32] 
 Från hyresrätt till äganderätt. [33] 
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. [36] 
 Synnerligen grova narkotikabrott. [43] 
  
 F-skuldsanering 
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. [44] 
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. [47] 
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. 
 + Bilaga. [49] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. [38] 
 Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarfrågor. [53] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. [11] 
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. [35] 
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
 Fud-program 
  2013. [42] 
 Med miljömålen i fokus – hållbar användning av mark och vatten. [50] 
 Näringsdepartementet 
 En digital agenda i människans tjänst 
 – en ljusnande framtid kan bli vår. [13] Bredband för Sverige in i framtiden. [21] 
 Olycksregister och djupstudier på trans- portområdet. [24] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. [39] 
 Socialdepartementet 
 Framtidens valfrihetssystem 
 – inom socialtjänsten. [2] 
 Boende utanför det egna hemmet 
 – placeringsformer för barn och unga. [3] 
 Förändrad assistansersättning 
 – en översyn av ersättningssystemet. [9] 
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av hand- lingar. [10] 
 Effektiv och rättssäker  
 PBL-överprövning. 
  [14] 
 Läkemedel för särskilda behov. [20] 
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. [23] 
 Nya regler om upphandling. [51] 
 Utbildningsdepartementet 
 Staten får inte abdikera 
 – om kommunaliseringen av den svenska skolan. [5] 
 Män och jämställdhet. [6] 
 Utvärdera för utveckling – om utvärdering av skolpolitiska reformer. [12] 
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. [19] 
 Unik kunskap genom registerforskning. [45]