sou 2014 49  
 Våld i nära relationer 
 – en folkhälsofråga 
 Förslag för ett effektivare arbete 
 Betänkande av Nationella samordnaren mot våld i nära relationer 
 Stockholm 2014 
 SOU 2014:49 
 SOU och Ds kan köpas från Murphy kundtjänst. Beställningsadress: Fritzes kundtjänst, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se fritzes.se 
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Murphy Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Svara på remiss – hur och varför. 
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:3 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. 
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
  
 Bilaga  
 Utveckla lokalsamhällets arbete mot våld i nära relationer. En vägledning för kommuner, landsting, statliga myndigheter och idéburna organisationer  
 ges ut i separat volym. 
  
 Omslag: Hamilton. 
 Tryck: Hamilton, Stockholm 2014. 
 ISBN  
 978-91-38-24139-4 
  
 ISSN  
  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Costa 
 Regeringen beslutade den 26 april 2012 att tillkalla en nationell samordnare med uppdrag att åstadkomma en kraftsamling för att motverka våld i nära relationer (dir. 2012:38). Till samordnare utsågs samma dag länspolismästaren Campbell. 
 Som kanslichef och huvudsekreterare i utredningen anställdes den 4 juni 2012 kammarrättsassessorn Saunders och som entledigades den 1 juli 2013. Kanslirådet Watkins anställdes som kanslichef och huvudsekreterare den 1 juni 2013. Den 11 juni 2012 anställdes chefssekreteraren Leblanc som biträdande kanslichef. Som sekreterare i utredningen anställdes fil. mag. Jimenez den 1 oktober 2012, förbundssekreteraren Nguyen mellan den 28 januari 2013 och den 31 mars 2014, hovrättsassessor Taylor den 18 februari 2013, fil. mag. Hall den 14 oktober 2013 och fil. Wade.  
 Miller var anställd mellan den 1 februari 2014 och den 13 juni 2014. 
 Ytterligare sekreterare och externa konsulter har medverkat i arbetet. 
 Nationella samordnarens uppdrag är härmed slutfört. 
 Stockholm den 27 juni 2014 
 Campbell 
 /Martin Sparr 
 Taylor 
 Leblanc 
 Jimenez 
 Hall 
  
 Harris 
  
 VOLYM I 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 21 
  
 1 
  
 Uppdrag och arbete.................................................... 
  
 37 
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................. 
  
 37 
  
 1.2 
  
 Avgränsningar .......................................................................... 
  
 38 
  
 1.3 
  
 Hur arbetet bedrivits ............................................................... 
  
 38 
  
 1.3.1 
  
 Egeninitierade sammankomster................................... 
  
 39 
  
 1.3.2 
  
 Studiebesök ................................................................... 
  
 40 
  
 1.3.3 
  
 Försöksverksamhet i Södertälje................................... 
  
 40 
  
 1.3.4 
  
 Kommunikation och media.......................................... 
  
 41 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 41 
  
 2 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och 
  
 pröva nya vägar tillsammans........................................ 
  
 43 
  
 2.1 
  
 Beakta komplexiteten vid planering, koordinering och 
  
 styrning..................................................................................... 
  
 43 
  
 2.1.1 Stora lokala och regionala skillnader ........................... 
  
 49 
  
 2.1.2 Bedriv gemensam verksamhetsutveckling lokalt 
  
 och regionalt ................................................................. 
  
 50 
  
 2.2 Kort om våldets omfattning.................................................... 
  
 52 
  
 2.2.1 Nya data bekräftar känd bild........................................ 
  
 52 
  
 2.2.2 
  
 Ett svårfångat samhällsproblem................................... 
  
 53 
  
 2.2.3 
  
 Våld mot barn ............................................................... 
  
 54 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:49 
  
 2.2.4 
  
 Våld i parrelationer........................................................ 
  
 55 
  
 2.2.5 
  
 Dödligt våld................................................................... 
  
 57 
  
 3 Underlätta för våldsutsatta genom operativa 
  
 arbetsgrupper m.m. .................................................... 
  
 59 
  
 3.1 
  
 Förbättra samarbete och koordinering mellan 
  
 myndigheter utifrån den enskildes behov............................... 
  
 59 
  
 3.1.1 
  
 Upprätta lokala samverkansöverenskommelser.......... 
  
 60 
  
 3.1.2 
  
 Inrätta operativa arbetsgrupper.................................... 
  
 61 
  
 3.1.3 Utveckla stödet till våldsutsatta, barnen samt till 
  
 våldsutövare................................................................... 
  
 71 
  
 3.2 
  
 Fråga rutinmässigt om våldsutsatthet i hälso- och 
  
 sjukvård och socialtjänst .......................................................... 
  
 76 
  
 3.3 Vidareutveckla insatsen skyddat boende ................................ 
  
 81 
  
 3.4 
  
 Ett mer aktivt och enhetligt förfarande för att kunna 
  
 häva sekretess med stöd av samtycke...................................... 
  
 88 
  
 3.5 
  
 Utökade möjligheter för socialtjänsten och hälso- och sjukvården att lämna ut uppgifter vid misstanke om 
  
 brott .......................................................................................... 
  
 93 
  
 3.6 Rättsintyg mot målsägandens vilja vid grov 
  
 kvinnofridskränkning och grov fridskränkning ................... 
  
 101 
  
 3.7 
  
 Målsägandebiträde vid brott i nära relationer ska vara 
  
 särskilt lämpad för uppdraget ................................................ 
  
 104 
  
 3.8 
  
 Polisen och socialtjänsten bör bistå våldsutsatta med att 
  
 hämta personliga tillhörigheter ............................................. 
  
 109 
  
 3.9 Särskilt sårbara grupper.......................................................... 
  
 117 
  
 3.9.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 117 
  
 3.9.2 
  
 Personer med funktionsnedsättning.......................... 
  
 118 
  
 3.9.3 
  
 Våldsutsatta med missbruksproblem......................... 
  
 123 
  
 3.9.4 
  
 Äldre ............................................................................ 
  
 124 
  
 3.9.5  
 Hbtq-personers 
  utsatthet för våld i nära 
  
 relationer...................................................................... 
  
 126 
  
 3.9.6 Utländska kvinnor som kommit till Sverige för 
  
 ett förhållande med svensk man................................. 
  
 127 
  
 6 
  
 SOU 2014:49 Innehåll 
  
 3.10 
  
 Kunskap om våldsutsattas behov ger ökad kvalitet ............. 
  
 129 
  
 4 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder........................... 
  
 139 
  
 4.1 Alla har en skyldighet att lyssna och agera........................... 
  
 139 
  
 4.1.1 
  
 Samordnarens iakttagelser.......................................... 
  
 139 
  
 4.1.2 Vissa grundläggande problem i samhällets 
  
 hantering av barn som lever med våld ....................... 
  
 143 
  
 4.1.3 Inrätta ett nationellt kunskapscenter om våld och 
  
 övergrepp mot barn .................................................... 
  
 147 
  
 4.2 Barn i förskola och skola ....................................................... 
  
 149 
  
 4.2.1 Samordnarens iakttagelser i korthet.......................... 
  
 149 
  
 4.2.2 Prata med barn om våld i nära relationer i skola 
  
 och förskola................................................................. 
  
 151 
  
 4.2.3 Inskolningssamtal till förskolan ska även ha 
  
 våldsförebyggande perspektiv.................................... 
  
 155 
  
 4.2.4 Socialtjänsten bör informera om sitt arbete vid 
  
 föräldramöten ............................................................. 
  
 156 
  
 4.2.5 
  
 Särskilt om föräldrastöd ............................................. 
  
 158 
  
 4.2.6 Arbeta med mobila team ............................................ 
  
 163 
  
 4.3 
  
 Barn i socialtjänsten ............................................................... 
  
 164 
  
 4.3.1 Samordnarens iakttagelser i korthet.......................... 
  
 164 
  
 4.3.2 Barn som lever med våld i nära relation ska alltid 
  
 utredas av socialnämnden........................................... 
  
 165 
  
 4.3.3 Utveckla tillsynen av socialtjänstens och hälso- 
  
 och sjukvårdens arbete med våldsutsatta barn 
  
 m.m.............................................................................. 
  
 169 
  
 4.3.4 Det bör finnas barnlotsar ........................................... 
  
 171 
  
 4.3.5 Socialtjänsten bör kalla till möte när 
  
 rättsprocessen är avslutad........................................... 
  
 171 
  
 4.3.6 Bättre möjligheter till uppföljning............................. 
  
 172 
  
 4.4 
  
 Barn i vårdnadstvister ............................................................ 
  
 175 
  
 4.5 Barn i skyddat boende ........................................................... 
  
 177 
  
 4.5.1 Samordnarens iakttagelser i korthet.......................... 
  
 177 
  
 4.5.2 
  
 Fördjupad analys behövs............................................ 
  
 178 
  
 4.6 Barn inom hälso- och sjukvården.......................................... 
  
 180 
  
 4.6.1 Samordnarens iakttagelser i korthet.......................... 
  
 180 
  
 4.6.2 Beakta barns behov av information, råd och stöd .... 
  
 181 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:49 
  
 4.6.3 Läkarundersökning så snabbt som möjligt................ 
  
 186 
  
 4.6.4 Tydliga rutiner för orosanmälan och 
  
 polisanmälan................................................................ 
  
 187 
  
 4.6.5 
  
 Sammanhållna journaler.............................................. 
  
 189 
  
 4.7 Rättsprocessen – barn som utsatts för våld .......................... 
  
 190 
  
 4.7.1 Samordnarens iakttagelser i korthet .......................... 
  
 190 
  
 4.7.2 
  
 Polisens rutiner ........................................................... 
  
 191 
  
 4.7.3 Barnförhör bör genomföras skyndsamt .................... 
  
 193 
  
 4.7.4 Misstankeförhör bör samordnas med barnförhör .... 
  
 196 
  
 4.7.5 Sammanhållen tidsfrist för hela rättsprocessen......... 
  
 199 
  
 4.7.6 Särskilda företrädaren ska förklara utfallet för 
  
 barnet ........................................................................... 
  
 203 
  
 4.8 
  
 Rättsprocessen – barn som bevittnat våld ............................ 
  
 208 
  
 4.8.1 Samordnarens iakttagelser i korthet .......................... 
  
 208 
  
 4.8.2 Socialnämnden ska underrättas vid beslut om 
  
 kontaktförbud när barn berörs................................... 
  
 209 
  
 5 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och 
  
 förtryck.................................................................... 
  
 213 
  
 5.1 
  
 Samordnarens iakttagelser i korthet...................................... 
  
 213 
  
 5.2 
  
 Viktigt med tydlighet mot hedersrelaterat våld och 
  
 förtryck ................................................................................... 
  
 214 
  
 5.2.1 Om hedersnormer och vardagsheder......................... 
  
 215 
  
 5.2.2 Hedersrelaterat våld och hedersrelaterad 
  
 brottslighet .................................................................. 
  
 217 
  
 5.3 
  
 Kartlägg omfattningen ........................................................... 
  
 218 
  
 5.3.1 
  
 Tidigare kartläggningars begränsningar..................... 
  
 219 
  
 5.3.2 Uppdrag till Brå att kartlägga omfattningen bland 
  
 unga och vuxna............................................................ 
  
 222 
  
 5.4 
  
 Interkulturella arbetssätt ....................................................... 
  
 222 
  
 5.4.1 
  
 Samhällsorientering..................................................... 
  
 224 
  
 5.4.2 
  
 Interkulturella vägledare och 
  
 föräldrastödsprogram ................................................. 
  
 226 
  
 5.5 
  
 Utveckla arbetet med transnationella ärenden ..................... 
  
 231 
  
 5.5.1 Tydliga rutiner och vägledning i polisens arbete....... 
  
 231 
  
 8 
  
 SOU 2014:49 
  
 Innehåll 
  
 5.5.2 Riktlinjer för socialtjänstens yttranden avseende 
  
 provisoriska pass......................................................... 
  
 232 
  
 5.6 
  
 Angående hedersrelaterade motiv i brottsbalken................. 
  
 234 
  
 5.7 
  
 Utvärdera insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck... 
  
 237 
  
 5.7.1 Viktigt med ett nationellt resurscentrum.................. 
  
 240 
  
 6 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren....................................... 
  
 243 
  
 6.1 
  
 Samordnarens iakttagelser i korthet ..................................... 
  
 243 
  
 6.1.1 Våld i nära relationer – ett upprepningsbrott ........... 
  
 243 
  
 6.2 
  
 Utveckla polisens arbete mot upprepat våld ........................ 
  
 245 
  
 6.2.1 Strategier för att arbeta mot upprepat våld ............... 
  
 245 
  
 6.2.2 Vägen framåt............................................................... 
  
 257 
  
 6.3 
  
 Erbjud våldsutövare tillfälligt boende................................... 
  
 258 
  
 6.4 
  
 Utveckla behandlingen av våldsutövare................................ 
  
 260 
  
 6.5 
  
 Inrätta en nationell telefonlinje för våldsutövare................. 
  
 265 
  
 6.6 
  
 Erbjud anställda behandling .................................................. 
  
 267 
  
 6.7 
  
 Socialnämndens ansvar att erbjuda våldsutövare hjälp att 
  
 förändra sitt beteende uttalas i lag ........................................ 
  
 268 
  
 6.8 
  
 Ny sekretessbrytande regel till förebyggande av brott ....... 
  
 272 
  
 6.9 
  
 Kontaktförbud ....................................................................... 
  
 279 
  
 6.9.1 Skärp straffskalan för överträdelse av 
  
 kontaktförbud............................................................. 
  
 282 
  
 6.9.2 Längre giltighetstid för kontaktförbud avseende 
  
 gemensam bostad........................................................ 
  
 289 
  
 6.10 
  
 Möjlighet att beslagta skriftligt meddelande mellan 
  
 närstående vid brott mot närstående .................................... 
  
 297 
  
 7 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete ............... 
  
 303 
  
 7.1 
  
 Idéburna organisationer har en fortsatt viktig roll .............. 
  
 303 
  
 7.1.1 Inledning ..................................................................... 
  
 303 
  
 7.1.2 Kvinno– och brottsofferjourernas roll och 
  
 uppgifter...................................................................... 
  
 304 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:49 
  
 7.2 
  
 Organisationsbidrag och minskad administration ska 
  
 stärka vissa idéburna organisationer...................................... 
  
 310 
  
 8 
  
 Förtydliga den nationella strukturen för koordinering 
  
 och uppföljning ........................................................ 
  
 317 
  
 8.1 
  
 Frihet från våld ska vara ett folkhälsomål............................. 
  
 317 
  
 8.2 
  
 Våld i nära relationer en del av  
 ANDT-arbetet.................... 
  
 320 
  
 8.3 
  
 Barns utsatthet och förebyggande åtgärder ska 
  
 tydliggöras i nationella strategier .......................................... 
  
 321 
  
 8.4 
  
 Inrätta en statsrådsgrupp ....................................................... 
  
 324 
  
 8.5 
  
 En återkommande nationell analys av utvecklingen ............ 
  
 326 
  
 8.6 
  
 Utveckla och förtydliga länsstyrelsernas uppgifter.............. 
  
 327 
  
 8.7 
  
 Utveckla det kunskapsbaserade arbetet................................ 
  
 331 
  
 8.8 
  
 Vidareutveckla arbetet med dödsfallsutredningar................ 
  
 334 
  
 9 
  
 Effektivisera och förebygg på alla nivåer...................... 
  
 343 
  
 9.1 
  
 Arbetet mot våld i nära relationer kan effektiviseras 
  
 avsevärt.................................................................................... 
  
 343 
  
 9.1.1 Samordnarens iakttagelser i korthet .......................... 
  
 344 
  
 9.1.2 
  
 Samhällsekonomisk effektivitet ................................. 
  
 345 
  
 9.1.3 Årliga kostnader överstiger sannolikt 4 miljarder 
  
 kronor .......................................................................... 
  
 347 
  
 9.1.4 Produktivitetskrav drabbar de våldsutsatta ............... 
  
 348 
  
 9.1.5 
  
 Flödeseffektivitet – effektivitet utifrån enskildas 
  
 behov............................................................................ 
  
 351 
  
 9.1.6 
  
 Ta fram konkreta räkneexempel i 
  
 försöksverksamheter................................................... 
  
 354 
  
 10 
  
 Konsekvenser av förslagen ......................................... 
  
 357 
  
 10.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 357 
  
 10.1.1 Samhällsekonomiska konsekvenser ........................... 
  
 357 
  
 10.1.2 Finansiering av vissa förslag ....................................... 
  
 358 
  
 10 
 SOU 2014:49 Innehåll 
  
 10.2 
  
 Konsekvenser för brottsligheten och det 
  
 brottsförebyggande arbetet ................................................... 
  
 360 
  
 10.3 
  
 Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och 
  
 män.......................................................................................... 
  
 362 
  
 10.4 
  
 Konsekvenser för möjligheten att nå de 
  
 integrationspolitiska målen ................................................... 
  
 363 
  
 11 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 365 
  
 11.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken 
  
 (1942:740)............................................................................... 
  
 365 
  
 11.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (1982:763)............................................................................... 
  
 366 
  
 11.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:609) om 
  
 målsägandebiträde.................................................................. 
  
 366 
  
 11.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:688) om 
  
 kontaktförbud ........................................................................ 
  
 367 
  
 11.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:997) om 
  
 särskild företrädare för barn.................................................. 
  
 367 
  
 11.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 (2001:453)............................................................................... 
  
 368 
  
 11.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:225) om 
  
 rättsintyg i anledning av brott............................................... 
  
 370 
  
 11.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400)...................................................... 
  
 370 
  
 Referenser ...................................................................... 
  
 373 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 2012:38................................................ 
  
 399 
  
 Bilaga 2 
  
 Andra sekreterare m.fl. som bidragit 
  
 i utredningsarbetet ............................................................ 
  
 413 
  
 VOLYM II 
  
 Bilaga 3 
  
 Utveckla lokalsamhällets samlade arbete mot våld 
  
 i nära relationer. En praktisk vägledning för 
  
 kommuner, landsting, statliga myndigheter och 
  
 idéburna organisationer 
  
 12 
 Sammanfattning 
 Vägar till ett effektivare arbete mot våld i nära relationer 
 En folkhälsofråga 
 Våld i nära relation är i hög grad en folkhälsofråga. Fysisk och psykisk ohälsa är betydligt vanligare bland personer som har utsatts för allvarligt våld. Psykiska problem som sömnsvårigheter, ångest, depression och posttraumatiskt stressyndrom är mycket vanligare bland våldsutsatta kvinnor än bland andra. Förebyggande insatser är nyckeln till en varaktig minskning av våldet. Utöver stort mänskligt lidande leder våld i nära relationer till avsevärda kostnader för samhället. 
 Samhället måste arbeta förebyggande men också reagera tidigt när det finns tecken på att barn eller vuxna utsätts för våld av när- stående. Genom att ställa frågor om våld och erbjuda hjälp och stöd tidigt kommer fler utsatta personer att våga söka hjälp. 
 Sätt våldsutsattas behov i centrum 
 Den som söker samhällets hjälp för att lämna en relation med våld får i dag lätt känslan av att befinna sig i en labyrint av myndigheter och olika yrkeskårer. Det är tydligt att samhällets insatser behöver samordnas bättre för de våldsutsatta. Barns behov av stöd och hjälp måste uppmärksammas i en helt annan omfattning än som sker i dag. 
 Genom att skapa bättre förutsättningar för olika yrkesgrupper att samarbeta på nya sätt utifrån tydliga riktlinjer ska det bli enklare att möta varje våldsutsatts särskilda behov. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:49 
  
 men glöm inte våldsutövaren 
 Våld mot närstående är ett allvarligt brott som ska få konsekvenser för gärningsmannen. Grovt och upprepat våld är särskilt allvarligt. Rättsväsendet kan nå betydligt längre med mer offensiva arbetssätt, effektivare rättsprocesser och en bättre koordinering av myndig- heternas insatser. Fler förövare måste ställas till svars för sina handlingar och med tvång eller stöd förmås sluta slå och på annat brottsligt sätt begränsa närståendes liv. 
 Insatserna för att förebygga upprepat våld ska förbättras. Vålds- utövare måste ges möjlighet att enklare kunna söka stöd och behandling för att förändra sitt våldsamma beteende. Polisen behöver förstärka sina insatser för att förhindra fortsatt våld. Kun- skaper om vilka personliga och sociala faktorer som ökar risken att vissa utvecklar ett våldsamt beteende mot sina närmaste behöver omsättas i praktiken. Därför måste insatser för våldsutövare också angripa problem som alkoholberoende, arbetslöshet och psyk- iatriska störningar. 
 Huvudförslag i korthet 
 Betänkandet innehåller förslag till regeringen om lagändringar och uppdrag. Men det innehåller också ett stort antal förslag, råd och uppmaningar riktade till beslutsfattare och alla andra i samhällets olika verksamheter. Var och en kan när som helst intensifiera arbetet mot våld i nära relationer. För den som vill ha stöd i hur ett fortsatt utvecklingsarbete tillsammans med andra myndigheter kan gå till har nationella samordnaren tagit fram en särskild vägledning. 
 Underlätta för våldsutsatta 
 Många våldsutsatta har levt länge med våld i sin närhet och väntat i det längsta med att söka hjälp. Ofta upptäcks våldet först när det blir tillräckligt allvarligt eller när det inte längre går att dölja – någon ringer till polisen eller personal i skolan upptäcker blåmärken på ett barn. 
 Då måste det finnas en tydlig kedja av åtgärder och fastlagda rutiner för vad som ska göras. Detta är särskilt viktigt i akuta situationer eller då det kan upplevas svårt för någon, som till exem- pel när en förskollärare eller lärare tvekar inför att anmäla en förälder. 
 14 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sammanfattning 
  
 I varje kommun bör det finnas en  
  
 operativ arbetsgrupp  
 mot våld i nära relationer. I arbetsgruppen ska myndigheter arbeta tillsam- mans kring insatser för barn och vuxna som är, eller riskerar att bli, utsatta för allvarligt våld. 
  
 Särskilda lotsar  
 inom socialtjänsten bör hålla ihop insatserna för personer utsatta för våld i nära relationer. För våldsutsatta barn bör socialtjänsten ha s 
 ärskilda barnlotsar 
 . 
  
 Kommunernas ansvar för  
 insatsen skyddat boende för våldsutsatta ska regleras  
 i socialtjänstlagen. Det  
 ska krävas tillstånd  
 för att driva skyddat boende. 
  
 Figur 1 Schematisk beskrivning av operativa arbetsgrupper 
  
 Strategisk samverkan 
  
 Socialtjänst 
  
 Hälso- och 
  
 sjukvård 
  
 Operativ arbetsgrupp 
  
 Lots för våldsutsatt vuxen Barnlots 
  
 Stödperson 
  
  Kvinnojour 
  
 Polis  
 Brottsofferjour Skola 
 Kriminalvård 
 Individuell handlingsplan 
 Våldsutsatt Barn Våldsutövare 
 De myndigheter som blir inblandade när våldet har upptäckts måste samarbeta mer. Dessutom behövs åtgärder för att våldet ska upp- täckas tidigare. De myndigheter som kommer i kontakt med grup- per som löper stor risk att utsättas för våld av närstående bör börja fråga om våldsutsatthet. Det gäller till exempel myndigheter som arbetar med personer som behöver behandlas för missbruk eller har psykiska problem. Socialstyrelsen föreslås därför genomföra en för- söksverksamhet som stödjer  
 rutinmässiga frågor om våldsutsatthet  
 till patienter i hälso- och sjukvården och brukare i socialtjänsten. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen 
 Barns oerhörda utsatthet vid våld i nära relationer är en mycket nedslående iakttagelse. Även när barn försöker visa att något är fel, kan det vara svårt för dem att få någon hjälp. Ibland vågar vuxna inte fråga, ibland vågar de inte lyssna och ofta ställer de fel frågor. 
 Även när någon vuxen ser, förstår eller försöker hjälpa kan det bli svårt för barnet. Barnet kan hamna i en utdragen myndighets- process där det inte alltid får veta vad som händer, varför något händer eller vad som kommer att hända sedan. Samtidigt måste de kanske också leva med föräldrarnas skuldbeläggande. 
 Det finns flera grundläggande problem med hur samhället han- terar barn som lever med våld. Det har inte varit möjligt att fördjupa sig tillräckligt för att lägga förslag kring alla dessa frågor. Men det är uppenbart att det behövs en särskild utredning om  
 barns situation i skyddat boende  
 för att tydliggöra barnets rättsliga ställning, vårdnadshavarnas rättigheter och vilket ansvar social- nämnden har. 
 Nationella samordnare lämnar flera konkreta förslag om hur samhällets insatser för barn som utsätts för våld eller som lever i familjer där det förekommer våld mellan närstående ska förbättras 
  
 Socialnämnden ska enligt lag vara  
  
 skyldig att genast inleda en utredning  
 vid kännedom om att ett barn kan ha utsatts för våld eller har bevittnat våld mot en närstående. 
  
 Hälso- och sjukvården ska vara skyldig att  
  
 särskilt tänka på barns behov av information, råd och stöd  
 om barnet eller en närstående till barnet har utsatts för våld eller övergrepp. 
  
 När socialnämnden har avslutat en utredning om behov av insat- ser ska nämnden ha möjlighet att följa upp barnets situation  
  
 i upp till sex månader 
 . 
  
 Kommunala  
  
 mobila resursteam  
 föreslås som ett offensivt stöd i vardagsarbetet på förskolan, för familjer som behöver det. Insat- serna skall vara tidiga och förebyggande. 
 Det finns ett stort behov av att utveckla kunskaper, arbetsmetoder, uppföljning och tillsyn kring barns utsatthet för våld. Exempel på förslag inom detta område är: 
  
 Inrätta ett  
  
 nationellt kunskapscenter  
 om våld och övergrepp mot barn på Socialstyrelsen. 
 16 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sammanfattning 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (IVO) uppdras att göra  
  
 löp- ande tillsyn  
 av socialtjänstens och hälso- och sjukvårdens arbete med barn som har utsatts för våld eller bevittnat våld. 
  
 Rikspolisstyrelsen uppdras att ta fram en  
  
 hot- och riskbedöm- ningsmanual för barn  
 som lever med våld och ska utveckla en  
 modell för barnkonsekvensanalyser  
 för polisen. 
 Insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck 
 Hedersrelaterat våld och förtryck är den del av området våld i nära relationer där samhället har haft svårast att enas kring vad som bör göras. Begreppet är omdiskuterat, insatserna är spretiga och omfatt- ningen av våldet är oklart. Därför ska Brottsförebyggande rådet  
 kart- lägga omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck 
 . Samhällets olika insatser ska dessutom utvärderas ordentligt. 
 För att utveckla tidiga insatser och stärka det förebyggande arbetet ska Myndigheten för ungdoms– och civilsamhällesfrågor utveckla en  
 modell för interkulturella vägledare  
 som kan användas i skolor där det finns särskilda behov. Att förebygga våld i nära relationer bör även ses som en målsättning i  
 samhällsorienteringen för nyanlända 
 . 
 Sätt fokus på våldsutövaren 
 Det finns olika typer av våldsutövare med skilda behov av behand- ling för att sluta med våldet. Enligt nationella samordnaren finns det möjligheter att utveckla arbetet på detta område. 
  
 Polisens insatser mot upprepat våld bör utvecklas 
  
 . Polisen bör kart- lägga vilka personer som är upprepat utsatta, utöka stödet till brottsutsatta, motivera förövare till förändring och följa upp anmälda fall. 
  
 En  
  
 nationell stödtelefonlinje  
 ska inrättas för personer som behöver söka hjälp att hantera sin aggressivitet. 
  
 Socialnämnden bör  
  
 erbjuda tillfälligt boende  
 för gärningsmannen när så är lämpligt och ska ge stöd och hjälp för att personer som utövar våld mot närstående ska  
 förändra sitt beteende 
 . 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:49 
  
 Nationella samordnaren föreslår även skärpt lagstiftning när per- soner utsätter sina närstående för grovt eller upprepat våld. Socialtjänsten och hälso- och sjukvården ska kunna  
 bryta sekretessen för att förebygga allvarlig brottslighet  
 i nära relationer. Giltighetstiden för  
 kontaktförbud när det finns gemensam bostad  
 förlängs till högst tre månader. Straffskalan för  
 överträdelse av kontaktförbud  
 skärps. 
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
 Kvinnojourer, brottsofferjourer och andra idéburna organisationer är ett mycket viktigt komplement till kommunernas ansvar för stöd till våldsutsatta personer. Dagens system för statsbidrag till dessa organisationer är alltför byråkratiskt. Det leder till kortsiktiga insatser och krav på uppföljning som är orimliga att ställa på ideellt arbete. Därför ska kvinnojourer och brottsofferjourer förstärkas genom att ändra nuvarande statliga bidragsform till ett  
 långsiktigt organisationsbidrag 
 . 
 Förtydliga den nationella strukturen 
 Den nationella samordningen av arbetet mot våld i nära relationer behöver förtydligas. Både mellan olika statliga myndigheter och i relationen mellan Regeringskansliet och andra myndigheter krävs en välfungerande koordinering. En särskild  
 statsrådsgrupp  
 mot våld i nära relationer föreslås därför. Dessutom ska arbetet mot våld i nära relationer ingå som en  
 del av  
  
 ANDT-arbetet 
 . 
  
 Arbetet på nationell nivå ska också länkas samman med det lokala arbetet på kommunnivå och det regionala på länsnivå. Därför ska  
 länsstyrelsens uppgifter  
 inom området våld i nära relationer utvecklas och förtydligas. Länsstyrelsen får bland annat en viktig roll i att stödja uppbyggnaden av de operativa arbetsgrupperna. 
 Det är också viktigt att följa upp det arbete som bedrivs: 
  
 Frihet från våld i nära relationer ska vara ett  
  
 nationellt folkhälsomål 
 . 
  
 Vart tredje år ska det göras en  
 nationell analys av utvecklingen  
 av våld i nära relationer. 
  
 18 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sammanfattning 
  
 En modell för  
  
 lokala haveriutredningar  
 vid allvarligt våld i nära relationer ska utvecklas. Utredningarna ska snabbare visa vilka erfarenheter som kan dras från de enskilda fallen. 
  
 Den  
 samhällsekonomiska effektiviteten  
 för området våld i nära relationer ska analyseras i regionala försöksverksamheter. 
  
 En fråga för alla 
 Ett komplicerat samhällsproblem 
 Under de senaste 15 åren har samhället satsat stora resurser för att minska våld i nära relationer. Effekten av satsningarna är svåra att bedöma. Mycket talar dock för att utvecklingen har gått framåt på flera områden. I ett internationellt perspektiv har Sverige ett fram- gångsrikt arbete mot våld i nära relationer. 
 För att resultatet ska fortsätta att förbättras kan det komma krävas mer grundläggande reformer. Arbetet mot våld i nära relationer skär rakt igenom flera politikområden som  
 kriminal-, 
 jämställdhets-, 
 integrations-, 
  barn- och folkhälsopolitiken. För att minska våld i nära relationer krävs många små och stora förändringar inom alla dessa områden. Det finns inga enkla helhetslösningar. Snarare krävs det ett långsiktigt, differentierat och uthålligt samarbete i hela samhället. Ett arbete med ett tydligt folkhälsoperspektiv. 
 Våld i nära relationer bottnar bland annat i den ojämlika makt- balans som finns mellan könen. Män som kontrollerar kvinnors levnadsvillkor och som använder våld för att få igenom sin vilja. Att åtgärda dessa systematiska skillnader i makt mellan kvinnor och män i samhället är viktigt. Det kräver ett ännu mer aktivt arbete för ökad jämställdhet, exempelvis att förskola och skola medvetet arbetar med könsroller och genusnormer. 
 Arbetet för ökad jämställdhet är en mycket central del i sam- hällets långsiktiga insatser mot våld i nära relationer. 
 Arbeta i vardagen 
 Enligt nationella samordnaren kan många förbättringar i arbetet mot våld i nära relationer göras utan stora lagändringar, omfattande reformer eller detaljerad uppföljning. Arbetet kan bedrivas i var- dagen, i det lilla sammanhanget. Det kan vara på vårdcentralen, 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2014:49 
  
 i lärarrummet, på socialkontoret, på förskolan, i den lokala fackklubben, i bostadsrättsföreningen, i  
 SFI-klassen, 
  i fotbollsklubben, på närpolisstationen eller vid kommunstyrelsens sammanträde. 
 En viktig iakttagelse är att ge alla som arbetar mot våld tid och utrymme att utveckla nya lösningar och att pröva nya metoder. De lokala myndigheter som möter våldsutsatta måste också samarbeta närmare i vardagen i ett löpande utvecklingsarbete. 
 Nationella samordnaren har mött ett mycket stort engagemang bland många som arbetar mot våld i nära relationer. Det finns både en nyfikenhet och idérikedom som skulle utnyttjas mer. Här har ansvariga chefer inom till exempel polisen, socialtjänsten och hälso- och sjukvården ett stort ansvar. De måste låta kreativa medarbetare få större utrymme för sina idéer. De statliga myndigheterna kan också bidra till detta, genom att sprida konkreta tips och fram- gångsrika arbetssätt. 
 Att bli slagen av eller slå en närstående är förenat med mycket skam och skuld hos de flesta personer. Fortfarande är det en mycket liten del av alla våldshändelser som kommer till myndig- heters kännedom. Ett mer medvetet vardagsarbete är det mest långsiktigt hållbara i arbetet mot våld i nära relationer, till exempel med föräldrar och barn i förskola och skola samt företagshälso- vården. 
 Alla måste därför börja prata mer om våld i vardagen. Då kommer fler våga be om hjälp. 
 20 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i rättegångsbalken (1942:740) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken (1942:740)  
 dels  
 att 27 kap. 2 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att det i 27 kap. ska införas två nya paragrafer, 2 a och 2 b §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
  
 1 
  
 27 kap. 
  
 2 a § 
  
 Beslag må ej läggas å skriftlig 
  
 Beslag får inte läggas på skrift- 
  
 handling, om dess innehåll kan 
  
 lig handling om dess innehåll kan 
  
 antagas vara sådant, att befatt- 
  
 antas vara sådant att befattnings- 
  
 ningshavare 
  
 eller annan, 
  
 som 
  
 havare eller annan som avses i 
  
 avses i 36 kap. 5 §, ej må höras 
  
 36 kap. 
  
 5 § inte 
  
 får 
  
 höras 
  
 som 
  
 som vittne därom, och hand- 
  
 vittne om saken och handlingen 
  
 lingen innehaves av honom eller 
  
 innehas av denne eller av den till 
  
 av den, till förmån för vilken 
  
 förmån för vilken tystnadsplikten 
  
 tystnadsplikten gäller. 
  
 gäller. 
  
 2 b § 
  
 Ej heller må, med mindre 
  
 Beslag får inte läggas på 
  
 fråga är om brott, för vilket ej är 
  
 skriftligt 
  
 meddelande 
  
 hos 
  
 den 
  
 stadgat lindrigare straff än fäng- 
  
 misstänkte eller denne närstående 
  
 else i två år, hos den misstänkte 
  
 som avses i 36 kap. 3 § om fråga 
  
 eller honom 
  
 närstående, 
  
 som 
  
 om 
  
 meddelande 
  
 mellan 
  
 den 
  
 avses i 36 kap. 3 §, beslag läggas å 
  
 misstänkte och denne närstående 
  
 skriftligt meddelande mellan den 
  
 eller 
  
 mellan sådana 
  
 närstående 
  
 1  
 Senaste lydelse 1964:166. 
 21 
 Författningsförslag SOU 2014:49 
  
 misstänkte och någon honom när- 
  
 inbördes. 
  
 Från 
  
 beslagsförbudet 
  
 stående eller mellan sådana när- 
  
 undantas 
  
 stående inbördes. 
  
 1. brott för vilket inte är stadgat 
  
 lindrigare straff än fängelse i två 
  
 år, 
  
 2. brott 
  
 enligt 
  
 3, 
  
 4, 6 
  
 eller 
  
 12 kap. brottsbalken 
  
 eller 
  
 enligt 
  
 24 § lagen (1988:688) om kontakt- 
  
 förbud mot en närstående eller tidigare närstående person. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
 22 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 
  
 g § hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (1982:763) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 g § 
  
 2 
  
 Hälso- och sjukvården ska särskilt beakta ett barns behov av information, råd och stöd om barnets förälder eller någon annan 
  
 vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 
  
 1. har 
  
 en psykisk 
  
 störning 
  
 eller 
  
 en psykisk 
  
 funktions- 
  
 nedsättning, 
  
 2. har en allvarlig fysisk sjuk- 
  
 2. har en allvarlig fysisk sjuk- 
  
 dom eller skada,  
 eller 
  
 dom eller skada, 
  
 3. är 
  
 missbrukare av 
  
 alkohol 
  
 3. är 
  
 missbrukare 
  
 av alkohol 
  
 eller annat beroendeframkallande 
  
 eller annat beroendeframkallande 
  
 medel. 
  
 medel,  
 eller 
  
 4. utövar våld eller andra över- 
  
 grepp mot barnet eller mot en närstående till barnet. 
 Detsamma gäller om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 2  
 Senaste lydelse 2009:979. 
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde 
 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1988:609) om målsägande- biträde ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
  
 3 
  
 Målsägandebiträde förordnas på begäran av målsäganden eller när det annars finns anledning till det. Vid förordnandet tillämpas 
  
 26 § första stycket rättshjälpslagen (1996:1619). 
  
 Vid förundersökning där miss- 
  
 tänkt och målsägande är när- 
  
 stående eller tidigare 
  
 närstående 
  
 får dock endast den förordnas 
  
 som på grund av sina kunskaper 
  
 och erfarenheter 
  
 samt 
  
 personliga 
  
 egenskaper är särskilt lämplig för 
  
 uppdraget. 
  
 I fråga om byte av mål- 
  
 I fråga om byte av mål- 
  
 sägandebiträde 
  
 och 
  
 rätt för 
  
 sägandebiträde 
  
 tillämpas 
  
 26 § 
  
 sådant biträde att sätta någon 
  
 andra stycket rättshjälpslagen. Ett 
  
 annan i sitt ställe tillämpas 26 § 
  
 målsägandebiträde som förordnas 
  
 andra och 
  
 tredje 
  
 styckena 
  
 enligt första stycket har rätt att 
  
 rättshjälpslagen. 
  
 sätta någon annan i sitt stället 
  
 med tillämpning av 26 § tredje 
  
 stycket rättshjälpslagen. 
  
 Målsägandebiträdet  
 skall  
 ent- 
  
 Målsägandebiträdet 
  
 ska 
  
 ent- 
  
 ledigas, om det är påkallat med 
  
 ledigas, om det är påkallat med 
  
 hänsyn till förhållandena i målet 
  
 hänsyn till förhållandena i målet 
  
 eller om det annars finns skäl 
  
 eller om det annars finns skäl 
  
 för det. 
  
 för det. 
  
 I övrigt tillämpas i fråga om målsägandebiträde rättegångs- balkens regler om rättegångsbiträde. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 3  
 Senaste lydelse 1996:1644. 
 24 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1988:688) om kontaktförbud 
 Härigenom föreskrivs att 4 och 24 §§ lagen (1988:688) om kontaktförbud ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
  
 4 
  
 Kontaktförbud 
  
 ska meddelas 
  
 Kontaktförbud 
  
 ska meddelas 
  
 för viss tid. Kontaktförbud avse- 
  
 för viss tid. Kontaktförbud avse- 
  
 ende 
  
 gemensam 
  
 bostad får 
  
 ende 
  
 gemensam 
  
 bostad får 
  
 meddelas för högst  
 två  
 månader. 
  
 meddelas för högst  
 tre  
 månader. 
  
 Särskilt 
  
 utvidgat 
  
 kontaktförbud 
  
 Särskilt 
  
 utvidgat 
  
 kontaktförbud 
  
 med villkor om elektronisk över- 
  
 med villkor om elektronisk över- 
  
 vakning får meddelas för högst sex 
  
 vakning får meddelas för högst sex 
  
 månader. I övrigt får kontakt- 
  
 månader. I övrigt får kontakt- 
  
 förbud meddelas för högst ett år. 
  
 förbud meddelas för högst ett år. 
  
 Kontaktförbudet gäller omedelbart, om inte annat bestäms. 
 Ett kontaktförbud avseende gemensam bostad får endast för- längas om det finns särskilda skäl och med högst två veckor i taget. Ett särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning får förlängas med högst tre månader i taget. I övrigt 
  
 får ett kontaktförbud förlängas med högst ett år i taget. 
  
 24 § 
  
 5 
  
 Den som bryter mot ett 
  
 Den som bryter mot ett 
  
 kontaktförbud döms för  
 över- 
  
 kontaktförbud döms för  
 över- 
  
 trädelse av kontaktförbud  
 till 
  
 trädelse 
  
 av kontaktförbud 
  
 till 
  
 böter eller fängelse i högst ett år. 
  
 fängelse i högst två år. 
  
 I ringa fall ska inte dömas till 
  
 Om brottet med hänsyn till 
  
 ansvar. 
  
 särskilda 
  
 omständigheter är 
  
 att 
  
 bedöma som ringa och kontakten 
  
 inte kan 
  
 anses klart ursäktlig, 
  
 döms för ringa överträdelse av kontaktförbud till böter. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 4 
  
 Senaste lydelse 2011:487. 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 2011:487. 
  
 25 
  
 Om en domstol eller en 
  
 åklagare meddelar beslut om kon- taktförbud ska socialnämnden genast underrättas, om den mot vilket beslutet avses gälla och den som förbudet avses skydda har gemensamma barn under 18 år  
  
 eller det finns barn som bor eller har bott tillsammans med dessa.  
  
 När ett beslut om kontakt- förbud avseende gemensam bostad meddelas ska socialnämn- den alltid underrättas. Under- rättelse ska ske till socialnämn- den på den ort där förbudet helt eller huvudsakligen ska gälla. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1988:691) om kontaktförbud 
 Härigenom föreskrivs att 4 a § förordningen (1988:691) om kontaktförbud ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 a § 
  
 6 
  
 Om en domstol eller en 
 åklagare meddelar beslut om kon- taktförbud ska socialnämnden genast underrättas, om den mot vilket beslutet avses gälla och den som förbudet avses skydda har gemensamma barn under 18 år. 
 När ett beslut om kontaktförbud avseende gemensam bostad meddelas ska socialnämnden alltid underrättas. Underrättelse ska ske till socialnämnden på den ort där förbudet helt eller huvudsakligen ska gälla. 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 6  
 Senaste lydelse 2011:970. 
 26 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn att 3 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
  
 7 
  
 En särskild företrädare  
 skall 
 , 
  
 En 
  
 särskild företrädare  
 ska 
 , 
  
 i stället 
  
 för 
  
 barnets vårdnads- 
  
 i stället 
  
 för 
  
 barnets vårdnads- 
  
 havare, 
  
 som 
  
 ställföreträdare ta 
  
 havare, 
  
 som 
  
 ställföreträdare ta 
  
 till vara barnets rätt under för- 
  
 till vara barnets rätt under för- 
  
 undersökningen och i efter- 
  
 undersökningen och i efter- 
  
 följande rättegång. Företrädaren 
  
 följande rättegång. Företrädaren 
  
 får dock inte väcka åtal och får 
  
 får dock inte väcka åtal och får 
  
 inte heller väcka någon skade- 
  
 inte heller väcka någon skade- 
  
 ståndstalan utan att ett allmänt 
  
 ståndstalan utan att ett allmänt 
  
 åtal har väckts. 
  
 åtal har väckts. 
  
 Det 
  
 som 
  
 i 23 kap. 10 och 
  
 Det 
  
 som 
  
 i 23 kap. 10 och 
  
 11 §§ rättegångsbalken sägs om 
  
 11 §§ rättegångsbalken sägs om 
  
 målsägandebiträdes närvaro vid 
  
 målsägandebiträdes närvaro vid 
  
 förhör  
 skall  
 tillämpas på den sär- 
  
 förhör  
 ska  
 tillämpas på den 
  
 skilda företrädaren. 
  
 särskilda företrädaren. 
  
 I uppdraget som särskild före- 
  
 trädare ingår att genom personlig kontakt med ett barn som hörts under förundersökningen förklara beslut om att förundersökningen läggs ned eller att åtal inte väcks. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 7  
 Senaste lydelse 1999:997. 
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
 Härigenom föreskrivs följande i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 dels  
 att 5 kap. 11 §, 7 kap. 1 §, 11 kap. 4 c § och 12 kap. 10 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i 5 kap. ska införas en ny paragraf, 12 §, av följande lydelse, 
  
 dels  
 att det närmast före 5 kap. 12 § ska införas en ny mellanrubrik av följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i 11 kap. ska införas en ny paragraf, 1 b §, av följande 
  
 lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
 11 § 
  
 8 
  
 Till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. 
 Socialnämnden ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. 
 Socialnämnden ansvarar för att ett barn, som utsatts för brott, och dennes närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. 
 Socialnämnden ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. 
 Kommunen ska vid behov erbjuda insatsen skyddat boende till våldsutsatta. 
  
 8  
 Senaste lydelse 2012:776. 
 28 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 Våldsutövare 
  
 12 
  
 § 
  
 Till socialnämndens uppgifter 
 hör att verka för att den som utövar våld eller andra övergrepp mot närstående får stöd och hjälp att förändra sitt beteende. 
 7 kap. 
 1 § 
  
 9 
  
 Ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg yrkesmässigt bedriva verksamhet i form av 
  
 1. 
  
 hem för vård eller boende, 
  
 2. 
  
 boenden som motsvarar dem som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket, 
  
 3. 
  
 hem för viss annan heldygnsvård, 
  
 4. hem eller öppen verksam- 
  
 4. hem eller öppen verksam- 
  
 het för vård under en begränsad 
  
 het för vård under en begränsad 
  
 del av dygnet, oavsett var verk- 
  
 del av dygnet, oavsett var verk- 
  
 samheten bedrivs. 
  
 samheten bedrivs, 
  
 5.  
 skyddat boende som avses i 
  
 5 kap. 11 § femte stycket. 
  
 Tillstånd behövs inte för verksamhet som kommunen genom avtal enligt 2 kap. 5 § har överlämnat till en enskild att utföra. 
 Kommun och landsting som driver verksamhet som avses i första stycket, samt kommun som genom avtal enligt 2 kap. 5 § har överlämnat till enskild att driva sådan verksamhet, ska anmäla denna verksamhet till Inspektionen för vård och omsorg innan verksamheten påbörjas. 
 11 kap. 
 1 b § 
 När socialnämnden får känne- dom om att ett barn kan ha 
 1. utsatts för våld eller andra övergrepp av en närstående, eller 
  
 9  
 Senaste lydelse 2012:944. 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 2. bevittnat våld eller andra 
 övergrepp av eller mot en när- stående 
 ska nämnden utan dröjsmål inleda en utredning om barnets behov av stöd och hjälp. 
 En utredning behöver dock inte inledas om det redan pågår en utredning om det barn eller den unge som socialnämnden får kännedom om. 
 4 c § 
  
 10 
  
 Vid en uppföljning enligt 4 a eller 4 b § får nämnden ta de kontakter som anges i 2 § första stycket och samtala med barnet i 
  
 enlighet med 10 § tredje stycket. 
  
 Uppföljningen 
  
 ska 
  
 avslutas 
  
 Uppföljningen 
  
 ska 
  
 avslutas 
  
 senast  
 två  
 månader från det att 
  
 senast  
 sex  
 månader från det att 
  
 utredningen som gäller ett barns 
  
 utredningen som gäller ett barns 
  
 behov av stöd och skydd avslutats 
  
 behov av stöd och skydd avslutats 
  
 eller placeringen 
  
 har 
  
 upphört 
  
 eller placeringen 
  
 har 
  
 upphört 
  
 eller när nämnden dessförinnan 
  
 eller när nämnden dessförinnan 
  
 finner skäl att inleda utredning 
  
 finner skäl att inleda utredning 
  
 enligt 11 kap. 1 § första stycket. 
  
 enligt 11 kap. 1 § första stycket. 
  
 Nämnden ska underrätta barn som fyllt 15 år och vårdnads- havare som berörs om beslutet att inleda respektive avsluta 
  
 uppföljningen. 
  
 12 kap. 
  
 10 § 
  
 11 
  
 Av 10 kap. 2 § offentlighets- 
  
 Av 10 kap. 2 § offentlighets- 
  
 och 
  
 sekretesslagen 
  
 (2009:400) 
  
 och 
  
 sekretesslagen 
  
 (2009:400) 
  
 framgår att socialnämnden utan 
  
 framgår att socialnämnden utan 
  
 hinder av sekretess kan polis- 
  
 hinder av sekretess kan polis- 
  
 anmäla brott som hindrar nämn- 
  
 anmäla brott som hindrar nämn- 
  
 dens 
  
 verksamhet. 
  
 Av 10 kap. 
  
 dens 
  
 verksamhet. 
  
 Av 10 kap. 
  
 21–23 
  §§ samma lag följer att 
  
 21–23 
  §§ samma lag följer att 
  
 sekretess även i vissa andra fall 
  
 sekretess även i vissa andra fall 
  
 inte 
  
 hindrar att uppgifter som 
  
 inte 
  
 hindrar att uppgifter som 
  
 10 
  
 Senaste lydelse 2012:776. 
  
 11 
  
 Senaste lydelse 2012:803. 
  
 30 
 SOU 2014:49 Författningsförslag 
  
 angår misstanke om brott lämnas 
  
 angår misstanke om brott lämnas 
  
 till en åklagarmyndighet, polis- 
  
 till en åklagarmyndighet, polis- 
  
 myndighet eller annan myn- 
  
 myndighet eller annan myn- 
  
 dighet som har till uppgift att 
  
 dighet som har till uppgift att 
  
 ingripa mot brottet. Detsamma 
  
 ingripa mot brottet. Detsamma 
  
 gäller enligt 10 kap. 19 § samma 
  
 gäller enligt 10 kap. 19 § samma 
  
 lag uppgifter som behövs för att 
  
 lag uppgifter som behövs för att 
  
 förhindra ett förestående eller 
  
 förhindra 
  
 ett 
  
 förestående 
  
 eller 
  
 avbryta ett pågående brott som 
  
 avbryta ett pågående brott som 
  
 avses i den paragrafen. Av 10 kap. 
  
 avses i den paragrafen. Av 10 kap. 
  
 18 a § samma lag framgår att 
  
 18 a § samma 
  
 lag framgår 
  
 att 
  
 sekretess inte heller hindrar att 
  
 sekretess inte heller hindrar att 
  
 en uppgift som rör en enskild 
  
 en uppgift som rör en enskild 
  
 som inte har fyllt tjugoett år 
  
 som inte har fyllt tjugoett år 
  
 lämnas till en polismyndighet i 
  
 lämnas till en polismyndighet i 
  
 brottsförebyggande syfte under 
  
 brottsförebyggande syfte under 
  
 vissa angivna förutsättningar. 
  
 vissa angivna förutsättningar.  
 Av 
  
 10 kap. 18 b § samma lag framgår 
  
 dessutom att sekretess inte hindrar 
  
 att en uppgift som rör en enskild 
  
 lämnas till en polismyndighet för 
  
 att förebygga brott som avses i den 
  
 paragrafen 
  
 under vissa angivna 
  
 förutsättningar. 
  
 Från socialtjänsten ska utan hinder av sekretess lämnas 
  
 1. 
  
 uppgifter om huruvida någon vistas i ett hem för vård eller boende eller i ett familjehem, om uppgifterna för särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, Kronofogde- myndigheten eller Skatteverket, 
  
 2. 
  
 uppgifter om en studerande som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja denne från högskoleutbildning. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 8 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i socialtjänstförordningen (2001:937) 
 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 1 § socialtjänstförordningen (2001:937) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 kap. 
 1 § 
  
 12 
  
 Socialstyrelsen får meddela sådana föreskrifter inom social- tjänsten som behövs till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa i verksamhet som avser 
  
 1. 
  
 barn och unga, 
  
 2. 
  
 äldre personer, 
  
 3. 
  
 personer med funktionsnedsättning, 
  
 4. missbrukare 
 , och 
  
 4. missbrukare, 
  
 5. personer som anges i 5 kap. 
  
 5. personer som anges i 5 kap. 
  
 11 § socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 11 § socialtjänstlagen (2001:453) 
 , 
  
 och 
  
 6 
 . våldsutövare 
  
 som anges i 
  
 5 kap. 
  
 12 § 
  
 socialtjänstlagen 
  
 (2001:453). 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 12  
 Senaste lydelse 2009:861. 
 32 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 9 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott att 5 § ska ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 5 § 
  
 13 
  
 Ett rättsintyg får inte utfärdas utan den enskildes samtycke, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. 
 Ett rättsintyg som avser  
 en målsägande  
 får utfärdas utan 
  
 samtycke 
  
 1. vid misstanke om brott för 
  
 1. vid misstanke om brott för 
  
 vilket inte är föreskrivet lind- 
  
 vilket inte är föreskrivet lind- 
  
 rigare straff än fängelse i  
 ett år 
  
 rigare straff än fängelse i  
 nio 
  
 eller försök till brott för vilket 
  
 månader  
 eller försök till brott 
  
 inte är stadgat lindrigare straff 
  
 för vilket inte är stadgat lind- 
  
 än fängelse i två år, 
  
 rigare straff än fängelse i två år, 
  
 2. 
  
 vid misstanke om försök till brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168), 
  
 3. 
  
 vid misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken eller brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot köns- stympning av kvinnor, mot någon som inte har fyllt arton år, eller 
  
 4. 
  
 om uppgifter, för vilka gäller sekretess enligt 25 kap.  
  
 1–5 
  §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller tystnadsplikt enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659), har lämnats ut till en polismyndighet eller en åklagarmyndighet efter samtycke från målsäganden. 
  
 Ett rättsintyg som avser  
 den som är misstänkt för brott  
 får utfärdas utan samtycke 
  
 1. 
  
 i samband med kroppsbesiktning enligt 28 kap. rättegångs- balken, eller 
  
 13  
 Senaste lydelse 2010:673. 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2014:49 
  
 2. om annan undersökning än kroppsbesiktning har ägt rum och det föreligger misstanke om sådant brott som avses i andra stycket  
 1–3. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
 34 
  
 SOU 2014:49 
  
 Författningsförslag 
  
 10 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
 Härigenom föreskrivs följande i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 10 kap. 18 b §, av följande lydelse, 
  
 dels  
 att 10 kap. 23 § ska ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 10 kap. 
 18 b § 
 Sekretessen enligt 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 och 3 §§ hindrar inte att en uppgift som rör en enskild lämnas till en polis- myndighet, om 
  
 1. 
  
 det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år, 
  
 2. 
  
 mot en närstående eller tidigare närstående person, och 
  
 3. 
  
 uppgiften kan antas bidra till att förhindra det. 
  
 En uppgift som angår miss- tanke om ett begånget brott får dock lämnas endast under de förutsättningar som i övrigt anges 
  
 i 
  
 denna lag. 
  
 35 
 Författningsförslag SOU 2014:49 
 23 § 
  
 14 
  
 Om inte annat följer av  
 19–22 
  §§ får en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott och som är sekretessbelagd enligt 24 kap. 2 a eller 8 §, 25 kap. 1 §, 2 § andra stycket eller  
 3–8 
  §§, 26 kap.  
 1–6 
  §§, 29 kap. 1 §, 31 kap. 1 § första stycket, 2 eller 12 §, 33 kap. 2 §, 36 kap. 3 § eller 40 kap. 2 eller 5 § lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet endast om misstanken 
  
 angår 
  
 1. brott för vilket det inte är 
  
 1. brott för vilket det inte är 
  
 föreskrivet lindrigare straff än 
  
 föreskrivet lindrigare straff än 
  
 fängelse i  
 ett år 
 , 
  
 fängelse i  
 nio månader, 
  
 2. 
  
 försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år, eller 
  
 3. 
  
 försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år, om gärningen innefattat försök till över- föring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smitt- skyddslagen (2004:168). 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
  
 14  
 Senaste lydelse 2013:795. 
 36 
 1 Uppdrag och arbete 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Regeringen beslutade den 26 april 2012 om direktiven till upp- draget som nationell samordnare mot våld i nära relationer. I uppdraget ingår sammanfattningsvis att 
  
 - 
  
 samla och stödja berörda myndigheter, kommuner, landsting och organisationer för att öka effektiviteten, kvaliteten och långsiktigheten i arbetet mot våld i nära relationer. Särskilt fokus ska läggas på rättsväsendet, 
  
 - 
  
 aktivt verka för att förbättra samverkan mellan berörda aktörer och bidra till en ökad samsyn kring hur våld i nära relationer bäst ska förebyggas och bekämpas, 
  
 - 
  
 särskilt överväga hur förebyggande insatser mot våld kan utvecklas och genomföras, 
  
 - 
  
 i samråd med berörda aktörer bidra till att sprida och förbättra genomslaget av befintlig kunskap på området, 
  
 - 
  
 överväga hur skyddet för och stödet till brottsoffren kan utvecklas och i detta sammanhang särskilt överväga hur kvinnojourers och andra berörda ideella organisationers verksamhet kan förstärkas, 
  
 - 
  
 aktivt verka för att synliggöra olika aspekter och negativa konsekvenser av våld i nära relationer för såväl berörda aktörer som allmänheten och 
  
 - 
  
 vid behov lämna förslag till hur arbetet mot våld i nära relationer kan förbättras och samverkan utvecklas på nationell, regional och lokal nivå. 
  
 Direktivet i sin helhet återfinns i  
 bilaga 1 
 . 
 37 
  
 Uppdrag och arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 1.2 
  
 Avgränsningar 
  
 Som framgår av direktiven ska samordnaren ta sin utgångspunkt i befintlig kunskap. Några egna studier har därför inte gjorts utan den problembild som ligger till grund för förslagen bygger på de problem som professionella yrkesgrupper och myndigheter, idéburna organisationer, brottsutsatta och anhöriga, journalister med flera redovisat samt utredningar, rapporter och litteratur som redovisas i detta betänkande men även på enskilda personers berättelser, nationella samordnarens egna hearingar och debatter samt många studiebesök i operativ verksamhet av skilda slag. En viktig utgångspunkt för nationella samordnaren har varit att avgränsa runt praktikernära frågor, att identifiera hinder i det vardagliga arbetet och framkomliga vägar för att ge bättre möjligheter till ett effektivare arbete för dem som arbetar med våld i nära relationer. 
 I det utåtriktade arbetet har nationella samordnaren försökt att arbeta komplementärt och inte göra sådant som många andra redan gör. 
  
 1.3 
  
 Hur arbetet bedrivits 
  
 En väsentlig del i nationella samordnarens uppdrag har varit att samla myndigheter och organisationer för att aktivt verka för att göra olika aspekter och konsekvenser av våld i nära relationer synliga. I detta avsnitt redovisas hur arbetet har bedrivits. 
 Utöver de många studiebesök och andra träffar som beskrivs nedan har nationella samordnaren haft ett mycket stort antal enskilda samtal med brottsutsatta, anhöriga och gärningsmän, debattörer och opinionsbildare, politiker, ideellt engagerade och yrkesverksamma som alla bidragit med sina erfarenheter av hur våldet kan se ut och vilka konsekvenser det kan få samt förslag till förbättringar i samhällets insatser. Många samtal har förts med yrkesgrupper som möter våld i nära relationer i sin vardag, framförallt poliser, socialsekreterare och professioner inom hälso- och sjukvården, men även forskare och andra experter inom området. Fortlöpande dialog har också hållits med tjänstemän inom Regeringskansliet, Sveriges Kommuner och Landsting, företrädare för kvinnojourer och andra idéburna organisationer m.fl. 
 38 
  
 SOU 2014:49 
  
 Uppdrag och arbete 
  
 1.3.1 
  
 Egeninitierade sammankomster 
  
 Nationella samordnaren har själv och med hjälp av andra, anordnat ett stort antal hearingar, referensgrupper, fokusgrupper och andra möten för att diskutera idéer och förslag på hur arbetet mot våld i nära relationer kan bli effektivare. Bland annat bjöd statsråden Costa, Sanchez och Powell, tillsammans med natio- nella samordnaren, vid ett tillfälle in generaldirektörerna och mot- svarande vid tolv berörda myndigheter samt Sveriges Kommuner och Landsting till samtal om våld i nära relationer. Nationella samordnaren redovisade sin bild av problemen på området och vad som behöver bli bättre. Myndighetscheferna gavs i sin tur möjlighet att redovisa på vilket sätt respektive myndighet avsåg att agera för att frågan om åtgärder mot våld i nära relationer ska få ett bättre genomslag i verksamheten. 
 En strategisk referensgrupp med ordförandena från tio berörda organisationer träffats vid olika tillfällen under utredningsarbetets gång för att diskutera förslag och åtgärder som nationella sam- ordnaren presenterat. För mer specifika frågor bjöds särskilt sakkunniga och experter in till ett antal olika fokusgruppsmöten för att diskutera möjliga vägar att lösa identifierade problem. Det ovan beskrivna har varit arbetsmetoden fram till de förslag som presenteras i detta betänkande. Fokusgrupper bildades kring frågor om finansiering av vissa idéburna organisationers verksamhet, förutsättningar för samverkan och samordning i enskilda ärenden, rättsliga frågor, hedersrelaterat våld och förtryck samt barns sär- skilda utsatthet. 
 Nationella samordnaren erbjöd under hösten 2013 samtliga länsstyrelser och respektive landshövding att tillsammans med sam- ordnaren anordna hearingar för att samla och stödja berörda myndigheter, organisationer m.fl. för att diskutera ökad regional och lokal effektivitet, kvalitet och långsiktighet i arbetet. Samman- komster ägde rum i drygt hälften av länen. 
 Två rundabordssamtal om hedersrelaterat våld och förtryck hölls i samarbete med statsråden Miller, Rice och statsrådet Costa. Statsråden och ett trettiotal ungdomar från Stockholm, Göteborg och Malmö, som alla är engagerade i Fryshusens projekt Sharaf hjältar och hjältinnor, träffades för att diskutera. Vid det ena mötet deltog också ungdomar från en romsk ungdomsförening i Skarpnäck. Vid de båda samtalen beskrevs bland 
 39 
  
 Uppdrag och arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 annat problem kring vardagliga hedersrelaterade begränsningar samt behovet av att arbeta med föräldragenerationen i dessa frågor. 
 Nationella samordnaren träffade i maj 2013 riksdagens justitie- utskott för att ge information om och diskutera utredningens iakttagelser. Samtliga partiers riksdagsgrupper erbjöds under vintern 2013/2014 samma möjlighet vilket alla utom en anammade. 
 Under Almedalsveckan i Visby sommaren 2013 anordnade nationella samordnaren två öppna hearingar. Den ena under rubriken Hur skapas en framgångsrik samverkan kring våld i nära relationer? och den andra under rubriken Vad händer med pojkar som får stryk hemma?. Nationella samordnaren medverkade även vid en rad andra hearingar och debatter under veckan. 
  
 1.3.2 
  
 Studiebesök 
  
 Nationella samordnaren och medarbetarna i kansliet har genomfört hundratals studiebesök hos, och möten med, statliga myndigheter, kommuner, frivilligorganisationer och andra. Frågeställningarna vid dessa besök och samtal har främst handlat om vilka problem man stöter på i arbetet mot våld i nära relationer, som man inte själv kan lösa, och på vilket sätt nationella samordnaren skulle kunna bidra till en lösning eller förbättring. Inte minst har besöken handlat om olika samverkansmodeller. I betänkandet hänvisas till många goda exempel. 
 Samordnaren har även studerat goda exempel i andra länder. Diskussioner och erfarenhetsutbyten vid konferenser och andra sammankomster utomlands där frågor kring våld i nära relationer diskuterats har därför genomförts under utredningstiden. I kombination med dessa resor har studiebesök vid särskilt intressanta verksamheter gjorts. 
  
 1.3.3 
  
 Försöksverksamhet i Södertälje 
  
 Nationella samordnaren har initierat och genomfört ett utvecklingsarbete i Södertälje tillsammans med polisen, socialtjänsten, hälso- och sjukvården, kvinnojouren samt Södertörns åklagar- kammare. Representanter från alla organisationer träffades sju halvdagar för att, utifrån ett s.k. systemsynsätt och kunskap om de 
 40 
  
 SOU 2014:49 
  
 Uppdrag och arbete 
  
 våldsutsattas behov, ta fram en gemensam handlingsplan för att utveckla samhällets arbete mot våld i nära relationer i Södertälje. 
 Samordnarens övergripande syfte med arbetet var att ta fram en konkret beskrivning av hur man praktiskt kan gå tillväga för att organisationsöverskridande, i en kommun eller ett län, få en helhetsbild av hur samhällets arbete mot våld i nära relation faktiskt fungerar och vad som behöver förändras. I den separata  
 bilagan  
 beskrivs arbetet närmare. 
  
 1 
  
 1.3.4 
  
 Kommunikation och media 
  
 Nationella samordnaren har aktivt bedrivit ett utåtriktat arbete, både gentemot berörda aktörer och allmänheten, för att medverka till en ökad medvetenhet och på så sätt bättre synliggöra problem runt våld i nära relationer. Samordnaren har medverkat i debatter och intervjuer för nyhetsprogram i radio och tv, gett intervjuer i tidningar och tidskrifter, medverkat i ett flertal  
 tv-program 
  där problematik kring våld i nära relationer har diskuterats samt skrivit flera debattartiklar som publicerats i de stora dagstidningarna. 
 Löpande information om utredningens arbete har dessutom funnits tillgänglig på webbplatsen www.relationsvald.se. 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition 
  
 I  
 kapitel 1  
 redogörs för nationella samordnarens uppdrag och arbete. 
 I  
 kapitel 2  
 ges som en grundläggande utgångspunkt en kortfattad beskrivning av områdets komplexitet, skillnader över landet, vissa data i korthet som kan ge en bild av våldets omfattning samt ett förslag till gemensam verksamhetsutveckling. 
 I  
 kapitel  
  
 3–9 
  
 återfinns nationella samordnarens förslag, bedöm- ningar och övriga iakttagelser. 
 Slutligen återfinns en  
 författningskommentar  
 avseende lagförslagen. 
  
 1  
  
 Bilaga till detta betänkande,  
 Utveckla lokalsamhällets samlade arbete mot våld i nära relationer. En praktisk vägledning för kommuner, landsting, statliga myndigheter och idéburna organisationer. 
 41 
  
 2 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 2.1 
  
 Beakta komplexiteten vid planering, koordinering och styrning 
  
 Bedömning:  
 Kunskap om och förståelse för komplexiteten vid våld i nära relationer behöver vara en central utgångspunkt för planering, koordinering och styrning på lokal, regional och nationell nivå. 
 Genom strategiskt och operativt samarbete kan kvalitet och effektivitet förbättras. 
 Inledning 
 Offentlig verksamhet kännetecknas generellt av hög grad av kom- plexitet eftersom det finns en omfattande specialisering som ofta involverar många nivåer och alltid har  
 mål-medel-dilemman, 
  är budgetkopplad och ofta politisk. 
  
 1  
  
 Vissa samhällsområden är särskilt komplexa med svårlösta komplicerade delproblem sammanbundna med andra problem i ett sorts socialt trassel. 
  
 2  
  
 Området våld i nära relationer är ett sådant och omfattar allvarliga brott mellan människor med känslomässiga band till varandra och med olika beroende- förhållanden. 
 Mycket har gjorts inom området våld i nära relationer och avse- värda resurser avsatts de senaste femton åren. Hur utvecklingen hade sett ut utan dessa insatser går inte att veta, däremot finns en 
  
 1 
  
 Cooper, P. & SOU 2013:40, s. 60f; Devaney, J. & SOU 2013:40. 
  
 12  
  
 T.ex. Armstrong, Bender (2009),  
 Komplexitet i samverkan mellan olika offentliga aktörer 
 ; SOU 2007:10; Stigendal, L. (2010 ),  
 Effektiv styrning 
 . 
  
 13 
  
 Lawson, White de finns till för enskilda samhällsmedborgare och allmänheten i stort och de är i huvudsak skattefinansierade. Det är goda skäl för ett nära samarbete myndigheterna emellan. 
 Men samarbete begränsas många gånger av exempelvis organisa- tionernas skilda uppdrag, mål och uppföljningssystem, huvud- mannaskap och lagstiftning samt skillnader i verklighetsbeskrivningar. 
 Samordnaren bjöd därför efter en inledande diskussion med polisen in socialtjänsten, sjukhuset och kvinnojouren i Södertälje samt Södertörns åklagarkammare till ett utvecklingsarbete i syfte att pröva myndighetssamverkan utifrån ett systemsynsätt 
  
 18  
  
 inom området våld i nära relationer. 
 Arbetet i Södertälje utgick från följande principer som skulle vara vägledande i det gemensamma utvecklingsarbetet: 
  
 1. 
  
 Förbättra utifrån ett helhetsperspektiv. 
  
 2. 
  
 Rikta utvecklingsarbetet mot sådant som målgruppen själv värdesätter. 
  
 3. 
  
 Fokusera särskilt på relationerna mellan olika delar (till exempel mellan olika enheter eller organisationer). 
  
 18  
 SOU 2013:40. 
 50 
  
 SOU 2014:49 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 4. 
  
 Åtgärda bakomliggande orsaker till utmaningar. 
  
 5. 
  
 Skapa förutsättningar för förbättringar som består och utvecklas över tid. 
  
 6. 
  
 Ha ett lyssnande förhållningssätt och involvera målgrupp, medarbetare och chefer. 
  
 19 
  
 En bärande idé i det tillvägagångssätt som prövades i Södertälje är att flytta deltagarnas fokus från den egna organisationen till att i stället se en större helhet och hur olika delar interagerar och påverkar varandra. Genom att arbeta utifrån en geografisk avgränsning och kunskap om de våldsutsattas behov och alla deras myndighets- kontakter är tanken att förändra deltagarnas och ledningens tänkesätt och perspektiv om verksamheten och vilka de verkliga utmaningarna är. 
 Genom reflektioner och lärande utifrån olika professioners perspektiv och med kunskap om brottsoffrens faktiska ärenden, upplevelser och behov samt annan kunskap om det lokala systemet har myndigheterna tagit fram en gemensam handlingsplan för det fortsatta arbetet i Södertälje mot våld i nära relationer. 
 Det är för tidigt att säga något om de långsiktiga resultaten i Södertälje och det fortsatta gemensamma utvecklingsarbetet och genomförandet av handlingsplanen behöver följas upp, till exempel av länsstyrelsen. Men arbetssättet i Södertälje kan tjäna som inspirationskälla för andra kommuner och län och beskrivs därför i en vägledning som återfinns i  
 separat bilaga 
 . 
  
 20 
  
 Det är mycket angeläget att få till stånd ett strukturerat utveck- lingsarbete mot våld i nära relationer, inte minst i de kommuner som i tillsynen visat sig vara svaga. 
 Nationella samordnaren föreslår att länsstyrelserna i samarbete med polisen ska bjuda in kommuner, landsting, statliga myndigheter och idéburna organisationer till regionalt utvecklingsarbete som utifrån en helhetssyn tar fram en gemensam handlingsplan för ett tryggt och säkert samhälle fritt från våld i nära relationer. 
  
 19 
  
 Dessa utvecklas ytterligare i bilagan till detta betänkande. 
  
 20 
  
 Bilaga till detta betänkande,  
 Utveckla lokalsamhällets samlade arbete mot våld i nära relationer. En praktisk vägledning för kommuner, landsting, statliga myndigheter och idéburna organisationer. 
 51 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 SOU 2014:49 
  
 2.2 
  
 Kort om våldets omfattning 
  
 2.2.1 
  
 Nya data bekräftar känd bild 
  
 Två stora svenska kartläggningar, från NCK respektive Brå, har presenterats 2014 som är centrala underlag i arbetet mot våld i nära relation. 
  
 21  
  
 Några av de resultat som är viktiga utgångspunkter för nationella samordnarens förslag är 
  
 Barns utsatthet. Minst 150 000 barn bor i hushåll där det före- kommer våld. Knappt hälften upplever återkommande våld i hemmet. 
  
 Våldets omfattning. Drygt var femte person i befolkningen har någon gång i sitt liv utsatts för våld i en nära relation. 
  
 Kvinnor är särskilt utsatta. Drygt var fjärde kvinna och var sjätte man har utsatts någon gång i sitt liv. Andelen utsatta för fysiskt våld uppgår till 15 procent för kvinnor och 8 procent för män. 
  
 Ett folkhälsoproblem. Att utsättas för sexuellt, fysiskt eller psykiskt våld kan bidra till ökad risk för olika former av psykisk och fysisk ohälsa, på kort och på lång sikt. Exempelvis är riskbruk av alkohol dubbelt så vanligt bland kvinnor och män som har varit utsatt för allvarligt sexuellt eller fysiskt våld som vuxen än bland dem som inte varit utsatta. Även risken för självskade- beteende och symtom på posttraumatisk stress ökar markant. 
  
 Ett allvarligt brott som inte anmäls. Våldsbrott i nära relation polisanmäls sällan. Bland de personer som blev utsatta under 2012 uppgav 8 procent att de haft någon form av kontakt med polisen. Av samtliga personer som blev utsatta för brott i en nära relation under 2012 uppger knappt 4 procent att de har polisanmält händelsen eller någon av händelserna. 
  
 Mycket liten andel av de våldsutsatta söker hjälp av det offentliga eller i kvinnojourer eller andra frivilligorganisationer. Hälso- och sjukvården är den del av samhällsorganisationen som möter flest och når i bästa fall cirka en fjärdedel av de kvinnor som utsatts för grovt våld. Socialtjänst och frivilligorganisationer tycks komma i kontakt med färre än en tiondel av de våldsutsatta. 
  
 21  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2014),  
 Våld och hälsa – En befolkningsstudie om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa 
 ; Brå (2014),  
 Brott i nära relationer. En nationell kartläggning 
 . 
 52 
  
 SOU 2014:49 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 Regelbundet våld vanligt. Nästan hälften av de personer som varit utsatta för psykiskt våld under 2012 uppger att våldet har varit återkommande under året. Av dem som utsattes för åter- kommande fysiskt våld under 2012 blev nästan var fjärde person utsatt flera gånger. 
  
 Bristande stöd. Av dem som under 2012 utsatts för återkom- mande fysiskt våld uppger nästan 38 procent av kvinnorna och drygt 21 procent av männen att de haft behov av hjälp och stöd som inte blivit tillgodosedda. 
  
 Vissa är mer utsatta än andra. De bakgrundsfaktorer som verkar ha starkast relevans är ålder, familjerelation, utbildning, boendeform och ekonomiska förutsättningar. Utsattheten är högst bland personer i åldrarna  
  
 16–34 
  år, ensamstående föräldrar, personer med högst gymnasial utbildning och personer boende i fler- familjshus. Utsatta kvinnor har ofta sämre ekonomiska förut- sättningar än kvinnor som inte blivit utsatta. 
  
 2.2.2 
  
 Ett svårfångat samhällsproblem 
  
 Våld i nära relationer är ett samhällsproblem som inte är lätt att beskriva vad gäller omfattning, struktur och utveckling över tiden. Det finns flera orsaker till detta. En grundläggande svårighet är att de olika typer av data som finns för att beskriva våldsbrottslighet var och en för sig inte förmår fånga in alla delar av våldet eller alla utsatta grupper. Brottsofferstudier anses till exempel främst fånga in mindre grovt våld som mest drabbar väletablerade grupper i samhället. De personer som befinner sig i samhällets utkanter – missbrukare, hemlösa, papperslösa med flera – ingår till stora delar i bortfallet i den typen av undersökningar men även personer som talar minoritetsspråk, lever isolerat osv. Kriminalstatistiken fångar på motsvarande sätt in en större andel grova brott och som begås mot socioekonomiskt mer utsatta grupper i samhället. Forskare förespråkar därför användandet av flera olika typer av datakällor för att beskriva våldet. 
  
 22 
  
 Sett över tid har förändringar i både lagstiftning och attityder påverkat i vilken utsträckning våldet definieras som ett brott av både samhället och de utsatta personerna. Sådana förändringar över 
  
 22  
  
 Brå (2009),  
 Våld mot kvinnor och män i nära relationer. Våldets karaktär och offrens erfarenheter av kontakter med rättsväsendet. 
 53 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 SOU 2014:49 
  
 tid påverkar både hur personer svarar i offerundersökningar och om de väljer att polisanmäla brott de själva eller andra har utsatts för. 
 Ytterligare en svårighet när våld i nära relationer ska beskrivas handlar om vilka handlingar som ska inkluderas. Förutom fysiskt, psykiskt och sexuellt våld kan fler handlingar vara en del i ett beteende som präglas av kontroll och förtryck. Det kan ta sig i utryck att förövaren raserar sin partners privatekonomi, slår sönder saker eller saboterar umgänget kring gemensamma barn. 
  
 2.2.3 
  
 Våld mot barn 
  
 Trots att våld mot barn i nära relationer bedöms ha minskat kraftigt under de senaste decennierna, är det fortfarande många som utsätts för våld i sin hemmiljö under uppväxten. 
 Allmänna barnhusets senaste nationella undersökning om före- komst av barnmisshandel visar att nästan var tredje förälder uppgav att de knuffat, huggit tag i eller ruskat om barnet vid en konflikt. 
  
 23  
  
 Betydligt färre – 2,9 procent – uppgav att de hade slagit barnet. Andelen som uppgav att det handlat om grovt våld, som slag med knytnävar, sparkar eller slag med föremål, är ännu lägre (0,4 procent). 
 Genom äldre undersökningar går det att visa att attityderna till barnaga bland svenska föräldrar har blivit mindre tillåtande över tiden. År 1965 var över hälften av föräldrarna positiva till upp- fostringsaga. Vid de senaste två mätningarna 2006 och 2011 har den andelen legat på  
 7–8 
  procent av föräldrarna. Andelen föräldrar som uppgav att de hade slagit sitt barn har minskat från drygt en fjärdedel till  
 1–3 
  procent av föräldrarna i mätningarna på  
 2000-talet. 
  Minskningen syns även för grövre våld som sparkar, knytnävsslag och slag med föremål. Enligt Allmänna barnahusets undersökning finns det dock tecken på att mildare våld som knuffar och ruskningar har ökat bland föräldrarna under  
 2000-talet, 
  det gäller främst mer välutbildade föräldrar. Vissa forskare menar att det skulle kunna förklaras med samhällsdebatten och påverkan från  
 tv-program 
  som förspråkar uppfostringsmetoder med tydligare gränssättning mot små barn. 
  
 24 
  
 23 
  
 Steele, S., Jernbro, C. & Brå (2012),  
 Brottsutvecklingen i Sverige  
 2008–2011 
 . 
  
 36 
  
 Brå (2011),  
 Det dödliga våldets utveckling. Fullbordat och försök till dödligt våld i Sverige på 1990- och  
 00-talet 
 . 
  
 57 
  
 Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans 
  
 SOU 2014:49 
  
 har minskat är att allt fler personer har tillgång till  
 anti-depressiva 
  mediciner. 
  
 37 
  
 Det dödliga våldet mot kvinnor i nära relationer har minskat i förhållande till  
 1970-talet, 
  men har pendlat mellan cirka 10 till 20 fall årligen sedan början av  
 1990-talet. 
  Utvecklingen under de senaste  
 5–6 
  åren är svårbedömd i brist på aktuella undersökningar, vissa uppgifter talar dock för att antalet offer har minskat något under senare år. 
  
 38  
  
 Många av kvinnorna har tidigare utsatts för våld, hot och kontroll från gärningsmannen. De som begår brotten lever ofta en marginaliserad tillvaro. Många är arbetslösa eller har låga inkomster. Det är också vanligt att gärningsmannen är tidigare dömd för våldsbrott. En mycket stor andel lider också av psykisk sjukdom eller någon annan psykiatrisk problematik. 
  
 39 
  
 37 
  
 Mitchell, S. &  
 Ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete  
 (SOSFS 2011:9); Socialstyrelsen (2011),  
 Våld – En handbok om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld 
 . 
 129 
  
 Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. 
  
 SOU 2014:49 
  
 kvaliteten på arbetet mot våld i nära relationer. Merparten av pengarna fördelas till kommunerna för s.k. prestationsbaserade insatser och runt en femtedel är tänkt att fördelas till ideella organisationer. 
  
 164  
  
 I regeringsuppdraget betonas insatser som är anpassade till behoven hos våldsutsatta kvinnor i särskilda grupper, till exempel kvinnor som har drabbats av hedersrelaterat våld, kvinnor med funktionsnedsättning och kvinnor med missbruks- problem. 
 Av Socialstyrelsens uppföljning av 2012 års medel framgår inte vad som avses med kvalitetsutveckling men viktiga kriterier tycks vara grundläggande kunskaper om våldets omfattning, samverkan och behovet av handlingsplaner i socialtjänstens arbete. Det finns inte nämnt något om vikten av att klarlägga vilka behov de våldsutsatta har men däremot betonas vikten av att kartlägga och inventera hur många våldsutsatta det finns inom särskilda grupper i en kommun. 
  
 165 
  
 Påtalade brister i kvaliteten inom socialtjänst och rättsväsende 
 Socialstyrelsens och Inspektionen för vård och omsorgs tillsyn har visat på brister i många kommuner och landsting i socialtjänstens och hälso- och sjukvårdens arbete med våld i nära relationer. Det är stora skillnader mellan kommunerna både avseende kompetens och kvaliteten i arbetet. Det finns bra kommuner som lever upp till lagstiftningens krav och som bedriver verksamhet av god kvalitet men de är fortfarande få menar Inspektionen för vård och omsorg (IVO). Inspektionen anser att kommunernas kvalitetsarbete inom området våld i nära relationer måste förbättras. Mål för kommunernas arbete inom våld i nära relation saknas, liksom en kartläggning av problemets omfattning, vilket innebär att det saknas väsentlig statistik och kunskap inom området. Detta gäller bland annat vilka behov vålds- utsatta vuxna och barn respektive våldsutövare har och i vilken utsträckning de får sina behov tillgodosedda. 
  
 166  
  
 Bilden bekräftas av data från Socialstyrelsens s.k. öppna jämförelser som visar att sex av tio kommuner inte använder sammanställningar av synpunkter 
  
 164 
  
 Regeringsbeslut  
  
 2011-12-22, 
  dnr S2011/11337/FST (delvis). 
  
 165 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare – en uppföljning av 2012 års utvecklingsmedel 
 . 
  
 166 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (2014),  
 Våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Slutrapport från en nationell tillsyn  
 2012–2013 
 . 
  
 130 
  
 SOU 2014:49 
  
 Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. 
  
 och klagomål från enskilda för att analysera och utveckla verksamheten. 
  
 167  
  
 Enligt Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem ska den som bedriver socialtjänst sammanställa och analysera klagomål och synpunkter för att kunna se mönster eller trender som indikerar brister i verksamhetens kvalitet. 
  
 168 
  
 Än mer bekymmersamt är att endast 6 procent av kommunerna gör systematiska uppföljningar av sina insatser till våldsutsatta och barn som bevittnat våld. 
  
 169 
  
 Beträffande rättsväsendet ger Riksrevisionen en samlad bild av kvalitetsbrister i rättskedjan som också innefattar våldsutsatta målsäganden. Som exempel kan nämnas att det saknas rutiner för att snabbt identifiera om ett ärende är möjligt att utreda, ärenden som ska läggas ned läggs inte ned tillräckligt snabbt och informationen till brottsutsatta upplevs till viss del som svårbegriplig. Vidare konstateras att ansvariga myndigheter inte samverkar tillräckligt i den operativa verksamheten för att underlätta för den brottsutsatta. 
  
 170 
  
 Det är viktigt att det stora fokus som finns på att öka rätts- väsendets effektivitet inte i slutändan får en negativ inverkan på utredningarnas kvalitet och de enskildas rättssäkerhet. 
  
 171  
  
 Effektivitets- kraven med snabba handläggningstider kan bygga på antagandet att medborgare ser detta som viktigt för kvaliteten. Samtidigt visar en undersökning om människors syn på statlig förvaltning att om man måste välja mellan att en myndighet är serviceinriktad och att den är effektiv så är det fler som betonar servicen. Ett flertal anser också att man kan vänta lite längre på sitt ärende om man kan lita på att det blir rätt. Det är också intressant att konstatera att 7 av 10 anser att det är viktigare att en myndighet kan se till helheten i det ärende man har, utifrån den enskildes situation och behov, än att det går snabbt. 
  
 172 
  
 167 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Öppna jämförelser av ekonomiskt bistånd 2013. Resultat och metoder, s.  
 35. 
  
 168 
  
 SOSFS 2011:9. 
  
 169 
  
 http://www.socialstyrelsen.se/oppnajamforelser/brottsoffer  
  
 (2014-06-12). 
  
 170 
  
 Riksrevisionen (2011),  
 Att hantera brottmål effektivt. En utmaning för regeringen och rättsväsendet. 
  
 171 
  
 Brå (2014),  
 Handläggningstider i rättskedjan  
 2009–2012 
 . 
  
 172 
  
 Ekonomistyrningsverket (2012),  
  
 Medborgares syn på myndigheter 
 . 
 131 
  
 Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. 
  
 SOU 2014:49 
  
 Utveckla kvaliteten utifrån de våldsutsattas behov 
 Genom exempelvis fokusgrupper, enkäter och telefonlinjer 
  
 173  
  
 går det att få en bra bild av hur kvaliteten kan förbättras utifrån människors enskilda behov. 
 En nyckelfaktor för god kvalitet som många våldsutsatta tycks vara ense om är till exempel bemötandet och att man får rätt information vid lämpligt tillfälle. Vissa kvinnor menar att de möter personal, som utelämnar åtgärder, orsakar besvikelse och försvårar dialog, medan andra tycker att personalen avlastar dem, förmedlar kunskap, visar medkänsla och bidrar till att stärka självkänslan. 
  
 174 
  
 Värdet av information framkommer i utvärderingen av koncept Smith. De kvinnor som blev kontaktade av socialsekreterarna på Smith värdesatte denna kontakt högt, även de kvinnor som inte ansåg sig vara i behov av hjälp eller stöd. När det gäller polisen är kvinnorna nöjda med bemötandet men anser att utredningarna tog för lång tid, att polisen ibland var för passiv och att personal- omsättningen var hög. 
  
 175 
  
 Bemötande och kommunikation är grundläggande förut- sättningar för att skapa förtroendefulla relationer. Förtroendefulla relationer i sin tur är grunden för att nå eftersträvade resultat för varje individ. Förutsättningarna för samtalen, till exempel hur mycket tid som finns, påverkas bland annat av arbetsrutiner och styrsystem. Hur relationen är mellan den som söker hjälp och den som hjälper är mycket viktig och kan till exempel ha betydelse för möjligheten att nå fällande dom i en rättsprocess. 
 Genom att urskilja olika typer av faktorer är det lättare att få en så stor kvalitetsförbättring som möjligt utifrån befintliga resurser. Små förändringar i myndigheternas rutiner och information kan få mycket stor betydelse för den enskilde. Ett sådant exempel är vikten av att ge barn information och förklara varför ett åtal läggs ner (avsnitt 4.7.6). 
  
 173 
  
 Kvinnofridslinjen besvarar cirka 25 000 samtal om året och bygger på så vis upp stora kunskaper om de behov som våldsutsatta har. 
  
 174 
  
 French, E. &  
 Weinehall, K. (1997),  
 Att växa upp i våldets närhet, Ungdomars berättelser om våld i hemmet. 
  
 141 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 Det är så jag menar att socialenman vill berätta för dom och så hör dom inte. Dom har inga öron på sociala! (flicka) 
 Jag vet inte. Jag vet att jag var hos skolsköterskan på undersökning. Jag sa ju som det var. Det hände ingenting. Hon pratade med mej, men det blev ingenutredningeller att dom pratade med morsandom brydde sej inte. (pojke) 
  
 12 
  
 I BO:s rapport  
 Signaler  
 framkommer även att vuxna inte ställer frågor på rätt sätt och inte heller förstår vad barnet berättar. 
 Att tidigt upptäcka barns utsatthet för våld är centralt och alla har ett ansvar. 
  
 13  
  
 De vuxna som dagligen möter barn i sin yrkesroll måste ha kunskap om barn som lever med våld för att kunna tyda barnets signaler på att allt inte står rätt till. Ett utåtagerande och argt barn, eller ett barn med självskadebeteende, kan vara ett slaget barn. 
 De senaste åren har antalet anmälningar till socialtjänsten och polisen avseende små barn ökat kraftigt, vilket är bra och synliggör problemets omfattning. 
  
 14  
  
 Mörkertalen är dock fortsatt stora och det finns brister i rutiner inom förskola, skola, hälso- och sjuk- vården, socialtjänsten och polisen. Trots orosanmälan är det många barn som inte utreds av socialnämnden. Ett särskilt problem är att flera kommuner i stor omfattning hänvisar barn till serviceinsatser utan utredning och biståndsbeslut. 
  
 15  
  
 Även om en anmälan och utredning sker av socialnämnden, så leder det inte alltid till kon- kreta insatser som hjälper barn på längre sikt. 
  
 16 
  
 En uppföljning saknas och barn lämnas i sticket. Övervägande delen av förundersökningar gällande brott mot barn i nära relationer läggs ner. 
 Dessa brister är väl dokumenterade sedan tidigare och i  
 avsnitt  
  
 4.2–4.8 
  
 följer en sammanfattning utifrån nationella samord- narens erfarenheter. Sammanfattningen är inte uttömmande, utan ett urval. En viktig utgångspunkt är att behoven för barn skiftar utifrån ålder. Det är stor skillnad på ett litet barns behov och en tonårings. 
  
 12 
  
 Citaten är hämtade från Calderon, K. (1997),  
  
 Att växa upp i våldets närhet, Ungdomars berättelser om våld i hemmet,  
 s. 173 och s. 175. 
  
 13 
  
 Enligt 14 kap. 1 c § socialtjänstlagen (2001:453) bör var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa anmäla detta till socialnämnden. 
  
 14 
  
 Brå (2011),  
  
 Den polisanmälda barnmisshandeln 
 . I Stockholm har antalet orosanmälningar ökat markant under de senaste åren, se Stockholms stad (2014),  
 Socialtjänstinspektörernas årsrapport 2013,  
 s. 15 f. 
  
 15 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (2014),  
 Våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld,  
 s. 4. 
  
 16 
  
 Östberg, F. (2010),  
 Bedömningar och beslut. Från anmälan till insats i den sociala barnavården 
 . 
  
 142 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 4.1.2 
  
 Vissa grundläggande problem i samhällets hantering av barn som lever med våld 
  
 Inledning 
 Det finns ett antal grundläggande problem i samhällets nuvarande hantering av barn som lever med våld som inte har varit möjliga för nationella samordnaren att fördjupa sig i. Nationella samordnaren ser det dock som angeläget att påtala vissa av dem. 
 Barn som utsatts för brott i en nära relation hamnar ofta i en mycket svår situation när händelsen anmäls till polis eller social- tjänst. För barnen kan mötet med socialtjänst och rättsväsende vara traumatiskt, men också innebära en lättnad när hemligheter som få känt till kommer fram. För små barn är det mer komplicerat då de har svårt att förstå vad som händer när polis eller socialtjänst griper in. Därför ställs det stora krav på de professionella som arbetar med barn som är utsatta för våld eller övergrepp. 
 På många sätt har Sverige ett väl utbyggt skyddsnät för barn och unga som riskerar att fara illa. Samtidigt har nationella samordnaren sett många exempel på hur samhället inte når fram till våldsutsatta barn och ger dem stöd och hjälp. Bristerna spänner över ett stort antal områden och är uppmärksammade i både forskning och utvärderingar. På flera av dessa områden lämnas i detta betänkande konkreta förslag om hur arbetet kan utvecklas. Samtidigt finns det stora behov i andra delar av barnskyddsområdet. Det handlar om hur olika delverksamheter fungerar i termer av ett sammanhållet system för att skydda och stödja barn på lång sikt. Det gäller till exempel hur gränssnitten mellan socialtjänst respektive polis fungerar, hur insatser kring vuxna bedrivs i relation till insatser för barn och hur olika verksamheter samverkar för att tidigt uppmärksamma barn som kan utsättas för våld. 
 Anmälningspliktens tillämpning 
 Det finns stora skillnader mellan olika delar av landet i vilken utsträckning misstankar om att barn kan vara utsatta för våld eller övergrepp anmäls till socialtjänst eller polis. Det syns till exempel på antalet polisanmälningar i olika kommuner. Antalet anmälningar om misshandel av barn har ökat kraftigt på senare år. I vissa kommuner förekommer mycket få polisanmälningar, medan i andra jämförbara kommuner görs betydligt fler anmälningar. Skill- 
 143 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 naderna kan inte antas bero på slumpvisa variationer då de i flera fall är stabila över tiden. Enligt nationella samordnarens bedömning kan de inte heller förklaras av skilda strukturella förutsättningar. Mycket talar i stället för att skillnaderna beror på olika tolkningar av anmälningsplikten såväl mellan kommuner som mellan verksam- heter i samma kommun. En nyligen genomförd tillsyn från Inspektionen för vård och omsorg bekräftar denna bild. 
  
 17 
  
 Mycket tyder också på att dessa skillnader finns avseende brottsutsatta barn som utreds av socialtjänsten. En utvärdering av försöksverksamheten med barnahus i sex kommuner visar exempel- vis att det råder stora skillnader mellan kommunerna och några jämförelsekommuner på flera punkter: 
  
 18 
  
 Anmälaren 
 . Mönstret kring vem som anmält barnet varierade. Skolan dominerade som anmälare i nästan alla kommuner, i några kommuner kom dock flest anmälningar från ena föräldern eller polisen. 
  
 Tidigare kända av socialtjänsten 
 . I hälften av utredningarna var familjerna redan kända sedan tidigare av socialtjänsten. Bland kommunerna varierade det dock mellan  
 33–78 
  procent. 
  
 Tidigare våld 
 . I var tredje utredning fanns konstaterat tidigare våld i familjen och i var fjärde misstankar men ej konstaterat våld i familjen. Sammanräknat innebär det att drygt hälften av utredningarna handlade om tidigare misstänkt eller konstaterat våld. Variationen mellan kommunerna var dock stor, med som minst 22 procent och som mest 66 procent av utredningarna. 
 Hanteringen av brottsmisstankar 
 Enligt nationella samordnaren tyder mycket på att brottsmiss- tankar mot barn hanteras mycket olika över landet. Under senare år har det byggts ut s.k. barnahus på många platser i landet. I dagsläget finns det barnahusliknande verksamheter i cirka 15 av 21 län i landet. 
  
 19  
  
 I några län finns det flera barnahus etablerade. De studier som gjorts av barnahusverksamheterna pekar mot att de 
  
 17 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (2014),  
 Våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Slutrapport från en nationell tillsyn  
 2012-2013. 
  
 18 
  
 Friis, E. (2008),  
 Sociala utredningar om brottsutsatta barn. Målgrupp, handläggning och insatser. Delrapport 3 i utvärderingen av nationell försöksverksamhet med barnhus  
 2006–2007 
 . 
  
 19 
  
 Justitieutskottets betänkande 2013/14:JuU18. 
  
 144 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 inneburit ett stort framsteg vad gäller samhällets insatser för barn som utsatts för vålds- eller sexualbrott. Genom barnahusen slipper barn åka runt och berätta om det inträffade för olika myndighets- företrädare, polisförhöret sker i en barnvänlig miljö och samord- ningen mellan olika verksamheter har ökat. 
  
 20  
  
 Enligt Socialstyrelsen har barnahusen också alltmer utvecklats mot att bli regionala kunskapscenter kring barns våldsutsatthet på flera platser i landet. 
  
 21  
  
 Samtidigt tydliggör barnahusen de delvis konkurrerande intressen som finns inbyggda i samhällets hantering av brottsutsatta barn. I barnahusen möts å ena sidan rättsväsendet som vill säkra bevis med mera för en effektiv brottsutredning så att gärningsmannen kan ställas till ansvar för sina brottsliga gärningar och å andra sidan socialtjänsten och hälso- sjukvården som ska hjälpa och stödja barnet. På ett sätt kan man säga att de båda processerna blickar åt olika håll, rättsväsendet blickar bakåt medan socialtjänsten och hälso- och sjukvården blickar framåt. 
 En del tyder på att barnahusarbetet har inneburit att rätts- väsendets behov har kommit att dominera, på bekostnad av social- tjänstens hjälpande och stödjande uppdrag. 
  
 22  
  
 Det tar sig bland annat uttryck genom att socialtjänsten ibland avvaktar med att sätta in insatser för att inte, som man uttrycker det, störa brottsutred- ningen. Många som arbetar i barnahusen har till nationella sam- ordnaren uttryckt oro över denna utveckling. Oron finns även hos poliser och åklagare. Barnombudsmannen har också lyft fram att det finns en risk att den rättsliga processen påverkar socialtjänstens utredning. 
  
 23 
  
 Hälso- och sjukvårdens ansvar 
 Mycket pekar mot att det finns stora skillnader i vilken utsträckning hälso- och sjukvården erbjuder insatser för barn som utsatts för våld och övergrepp. Det visar sig bland annat genom att det på många platser har varit svårt att involvera barn- och 
  
 20 
  
 Rejmer, A. &  
 Rikspolisstyrelsen m.fl. (2008)  
 Barnahus – försöksverksamhet med samverkan under ett tak vid misstanke om brott mot barn. 
  
 21 
  
 Socialstyrelsen (2012),  
 Kunskap om våld mot barn – behov av nationell samordning 
 . 
  
 22 
  
 Chambers, S. (2011).  
 Rätt, makt och institutionell förändring. En kritisk analys av myndigheters samverkan i Barnahus. 
  
 23 
  
 Barnombudsmannen (2012),  
  
 Signaler. 
  
 145 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 ungdomspsykiatrin samt barnmedicin i arbetet i barnahusen. 
  
 24  
  
 Många pekar på att hälso- och sjukvårdens ansvar att erbjuda insatser för våldsutsatta barn är oklar. En konsekvens av detta är att socialtjänsten på flera håll i landet i allt större utsträckning har byggt upp egen kompetens på området genom psykologer och psykoterapeuter. Enligt nationella samordnaren bör det tydliggöras vilket ansvar hälso- och sjukvården har i arbetet med våldsutsatta barn. 
 Socialtjänstens insatser 
 Det finns många kunskapsluckor inom området våldsutsatta barn och hur arbetet bedrivs, inte minst inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Det finns stor osäkerhet kring hur många barn som anmäls till socialtjänsten på grund av misstankar om våld och övergrepp. Osäkerheten gäller inte bara orosanmälningar angående våld mot barn utan även mer generellt anmälningar till social- tjänsten om barn som far illa. Det gör det svårt att få en samlad bild kring hur anmälningarna tas emot och bedöms (s.k. förhands- bedömning), hur utredningarna bedrivs, i vilken utsträckning barnen ges insatser och vilken effekt insatserna har. 
  
 25 
  
 En mer övergripande fråga på barnskyddsområdet handlar om olika verksamheters förmåga att på sikt klara av att ta emot allt fler anmälningar om barn som misstänks vara utsatta för våld och övergrepp. Både rättsväsendet och socialtjänsten har fått ett kapacitetsproblem i takt med att allt fler verksamheter utvecklar sin förmåga att identifiera barn som kan fara illa. Inom socialtjänsten blir allt färre barn som anmäls utredda och det är färre som får stödinsatser. Många socialsekreterare vittnar om en orimlig arbets- situation. Vissa forskare menar att det är tveksamt om social- tjänsten i sin nuvarande form klarar av ta emot och utreda ett ökat antal anmälningar. 
  
 26  
  
 Allt fler anmälningar sorteras bort i en förhandsbedömning utan någon utredning. Socialstyrelsen har visat att det finns en stor variation mellan olika socialkontor. 
  
 27 
  
 24 
  
 Rädda Barnen (2013),  
  
 Inuti ett barnahus. 
  
 25 
  
 Hicks, S. (2006),  
 Den kommunala barnavården - om anmälningar, organisation och utfall 
 . 
  
 26 
  
 Mathis, B. (2013),  
 Barn som riskerar att fara illa i sin hemmiljö. Utmaningar i ett förebyggande perspektiv. 
  
 27 
  
 Socialstyrelsen (2012),  
 Anmälningar till socialtjänsten om barn och unga – en undersökning om omfattning och regionala skillnader 
 . 
  
 146 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 En stor underliggande fråga är den om socialtjänstens organ- isering. Individ- och familjeomsorgen i Sveriges kommuner har de senaste tjugo åren gått till en hög grad av specialisering och nyttan av detta behöver undersökas vidare. 
  
 28  
  
 Renodlad problemspecialisering 
  
 29  
  
 dominerar (222 kommuner) åtföljd av multispecialisering (45 kommuner) medan renodlad specialisering i funktioner nästan inte alls existerar (3 kommuner), och integrerade organisationer finns bara i 20 kommuner. Det finns en tydlig koppling mellan organisationstyp och möjligheten att etablera betydelsefulla rela- tioner till klienter. Den integrerade organisationen tycks sätta få hinder för relationsskapande. 
  
 30  
  
 Det behövs nya perspektiv på hur samhället på bästa sätt kan ge stöd och hjälp inte minst till barn och familjer med mångfacetterad problematik. 
  
 4.1.3 
  
 Inrätta ett nationellt kunskapscenter om våld och övergrepp mot barn 
  
 Förslag:  
 Socialstyrelsen uppdras att inrätta ett nationellt kunskapscenter om våld och övergrepp mot barn. Kunskaps- centret ska ansvara för den nationella samordningen av kunskap på området. Arbetet ska inriktas mot kunskapsbehoven kring barnahusens målgrupp. 
 I flera sammanhang har det lyfts fram behovet av ett nationellt samlat ansvar för kunskapsutvecklingen kring våld och övergrepp mot barn. 
  
 31  
  
 Några angelägna områden som nationella samordnaren identifierat är utveckling av metoder för att bemöta våldsutsatta barn, spridning av befintlig kunskap, kompetensutveckling av professionella och utveckling av effektiva samverkansformer mellan olika verksamheter. 
  
 28 
  
 Lundgren, M., Reese, B., Morén, S. & per telefon, skriftligen, vid ett möte med barnet eller genom vårdnadshavaren. Andra särskilda företrädare hänvisar till att det är åklagaren som har fattat beslutet och skickar direkt in kostnadsräkningen till rätten utan att närmare kontakta barnet. Domstolen kan också begära att skyndsamt få in kostnadsräkningen eftersom det finns intresse att skriva av målet så snabbt som möjligt. Det har även framförts argument som att den särskilda företrädaren inte längre har kontakt med barnet efter det att förundersökningen har lagts ned. I vissa fall informerar åklagaren själv om beslutet eller delegerar till barnförhörsledaren. 
 I värsta fall är det ingen som pratar med barnet om vad som händer och till exempelförklarar varför det inte blir någon rättegång. Barnet kan ha hämtats i förskola eller skola för att delta i förhör vid barnahus och genomgått läkarundersökning utan att i ett senare skede få någon information om vad som hänt därefter. Samtidigt bor barnet inte sällan kvar med den som varit misstänkt för brottet. I en sådan situation kan barnet få uppfattningen att ingen har trott på dess berättelse. Det kan även få konsekvenser för barnets vilja att i framtiden berätta om nya eventuella brott. 
 Förslag 
 Utifrån principen om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals är det inte tillräckligt att endast skicka ett beslut som kan vara svårbegripligt även för en vuxen, om att förundersökningen är nedlagd eller att åtal inte väcks. Barnet har som målsäganden haft en central roll i utredningen och har därför en rätt att förstå vad som ligger till grund för beslutet. Hänsyn måste tas till att det på grund av ålder och mognad är stor skillnad på ett barns möjligheter att ta till sig information. Informationen måste vara åldersanpassad. 
 205 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 Den särskilda företrädarens uppgifter överensstämmer i många avseenden med målsägandebiträdets uppgifter, 
  
 190  
  
 men även i förarbetena till lagen om målsägandebiträde ligger fokus på mål- sägandebiträdets uppgifter under förundersökningsskedet och vid huvudförhandlingen, inte på vad som innefattas i uppdraget när förundersökningen läggs ned. 
  
 191  
  
 Att frågan är oreglerad i lag och inte behandlas i förarbetena, har lett till olika tolkningar. För att säkra barnets rätt till information och få en enhetlig rätts- tillämpning föreslår nationella samordnaren att denna skyldighet särskilt ska regleras i lagen om särskild företrädare för barn. Denna skyldighet kan lämpligen införas i 3 § som handlar om den särskilda företrädarens uppgifter. 
 Det är av yttersta vikt att barnet förstår beslutet. Information om beslutet kan lämnas på olika sätt. Personligt möte är att föredra, särskilt för yngre barn. För större barn och tonåringar kan även telefonsamtal,  
 e-post, 
  sms eller liknande anses tillräckligt om den unge så önskar. Det väsentliga är att barnets behov, förmåga och förutsättningar att ta till sig information utifrån ålder och mognad sätts i främsta rummet. Barnet ska ges möjlighet att själv ställa frågor om beslutet. 
 Det finns flera alternativ till vem som ska vara skyldig att informera barnet genom personlig kontakt: åklagaren som fattar beslutet, barnförhörsledaren eller den särskilda företrädaren. Barnets vårdnadshavare bör inte komma i fråga. 
 Enligt åklagarnas handbok bör åklagaren eftersträva att munt- ligen underrätta barnet, med undantag för de minsta barnen, och barnets vårdnadshavare om skälen för beslutet. Det är lämpligt om underrättelsen sker tillsammans med den särskilde företrädaren eller målsägandebiträdet samt förhörsledaren. Åklagaren kan även efter överenskommelse delegera denna uppgift till förhörsledaren. 
  
 192  
  
 Det är visserligen åklagaren som fattar beslutet och kan förklara den juridiska bedömningen, men åklagaren har endast deltagit vid medhörning under barnförhöret och har inte etablerat någon egen relation till barnet. För barnet är åklagaren en främmande person. Åklagaren har även begränsade möjligheter att delta vid personliga möten för att förklara sina beslut. 
  
 190 
  
 Prop. 1998/99:133, s. 44. 
  
 191 
  
 Prop. 1987/88:107, s. 23. 
  
 192 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Handbok. Handläggning av ärenden rörande övergrepp mot barn 
 , s. 42. 
  
 206 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 En barnförhörsledare är den som har hållit i polisförhöret med barnet. Inte sällan har det varit flera förhör med barnet. Barn- förhörsledaren har således skapat en kontakt med barnet, men ska vara objektiv under förundersökningen. Det är den särskilda företrädaren som har till uppgift att bevaka barnets rättigheter. Det är även den särskilda företrädaren som följer med vid hämtningar av barnet och som deltar vid polisförhör och undersökningar och som träffar barnet vid flest tillfällen. I uppdraget som särskild företrädare ingår att vara ett stöd för barnet och skapa en förtroendefull kontakt. Vidare är det den särskilda företrädaren som kan begära överprövning av åklagarens beslut. 
 Skyldigheten att informera barnet om ett beslut att lägga ned förundersökningen eller att inte väcka åtal bör således falla på den särskilda företrädaren som ska vara särskilt lämpad för uppdraget. Vid oklarheter om varför en förundersökning har lagts ned kan samråd ske med åklagaren eller barnförhörsledaren. Åklagare bör även vid behov skriva utförligare beslutsmotiveringar. 
 Den särskilda företrädaren ska i samråd med barnet och utifrån barnets bästa besluta om hur informationen ska lämnas. Att enbart skicka ett brev med information till barnet är inte tillräckligt. Ett personligt möte är bäst. Lämplig plats för ett personligt möte med barnet kan vara den särskilda företrädarens kontor, barnahuset eller barnets förskola eller skola. Även små barn som har hörts av polis har rätt att bli kontaktade personligen av den särskilda före- trädaren. Från skyldigheten att informera barnet undantas endast barn som inte har varit på polisförhör, till exempel på grund av att förhör inte varit möjligt med hänsyn till barnets låga ålder eller bristande språkutveckling. 
 Det skulle kunna diskuteras om motsvarande ändring borde införas i lagen om målsägandebiträde när barn som är utsatta för brott i nära relationer får ett målsägandebiträde. Nationella sam- ordnaren gör bedömningen att behovet att informera barnet genom en personlig kontakt är som störst i de fall som omfattas av lagen om särskild företrädare för barn. 
 207 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 4.8 
  
 Rättsprocessen – barn som bevittnat våld 
  
 4.8.1 
  
 Samordnarens iakttagelser i korthet 
  
 Ungefär tio procent av alla barn i Sverige har upplevt våld i hemmet någon gång och ungefär fem procent har upplevt det ofta visar beräkningar av Kommittén mot barnmisshandel. 
  
 193  
  
 Att bevittna våld som barn kan leda till många negativa följder och social- tjänsten har därför ett särskilt ansvar att dessa barn får stöd och hjälp. 
  
 194  
  
 Barn som bevittnar våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och har rätt till brottsskade- ersättning. 
  
 195  
  
 Det anses däremot inte vara ett brott att utsätta barn för att bevittna våld, 
  
 196  
  
 även om en sådan omständighet är försvår- ande vid bedömningen av brottets straffvärde. 
  
 197  
  
 Det har framförts önskemål till nationella samordnaren att frågan om straffbarhet att utsätta barn för att bevittna våld i nära relationer ska utredas särskilt, men detta låter sig inte göras inom ramen för denna utredning. Fråga är mycket komplex och innefattar många olika ställningstaganden kring för- och nackdelar, avgränsning, defini- tion, bedömning av straffvärde, konsekvenser osv. 
 Det utses inte någon särskild företrädare eller annat juridiskt biträde för barn som bevittnar våld och som kan bevaka barnets rättigheter, utan polis, åklagare och domstol har att uppmärk- samma rätten till brottsskadeersättning. Ett barn som bevittnat våld och som är vittne till brott mellan närstående, kan inte höras av polisen utan båda vårdnadshavarnas medgivande oavsett om den misstänkte är en av vårdnadshavarna. En särskild företrädare för barn som bevittnar våld skulle kunna bevaka barnets rätt till brott- skadeersättning och ge samtycke till att barnet hörs som vittne. Nationella samordnaren anser att detta bör övervägas närmare, men det är av yttersta vikt att barn blir lyssnade på oavsett ålder och att stor vikt ska läggas vid deras åsikt. Ett barn ska inte behöva styras av lojalitetsplikt mot en förälder eller känna sig tvingad att vittna. 
  
 198 
  
 193 
  
 SOU 2001:18, s. 12. 
  
 194 
  
 5 kap. 11 § fjärde stycket socialtjänstlagen. 
  
 195 
  
 Prop. 2005/06:166 och brottsskadelagen (1978:413). 
  
 196 
  
 NJA 2005 s. 712. 
  
 197 
  
 29 kap. 2 § åttonde punkten brottsbalken. 
  
 198 
  
 Jfr 36 kap. 3 § rättegångsbalken att den som är närstående med part inte är skyldig att vittna och att vittnesed inte får avläggas enligt 36 kap. 13 § av den som är under 15 år eller av någon den tilltalade närstående. 
  
 208 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 Vid beslut om kontaktförbud ska socialnämnden genast under- rättas om parterna har gemensamma barn under 18 år eller om det beslutas om kontaktförbud avseende gemensamma bostaden. 
  
 199  
  
 Barn som inte är parternas gemensamma omfattas dock inte av under- rättelseskyldigheten trots att även dessa bevittnar våld. Nationella samordnaren förslag till ändring finns i  
 avsnitt 4.8.2 
 . 
  
 4.8.2 
  
 Socialnämnden ska underrättas vid beslut om kontaktförbud när barn berörs 
  
 Förslag:  
 Socialnämnden ska enligt 4 a § första meningen förordningen (1988:691) om kontaktförbud genast underrättas om beslut om kontaktförbud, inte endast när parterna har gemensamma barn under 18 år, utan även när det finns barn som bor eller har bott tillsammans med båda parterna. 
 Gällande rätt 
 Av 4 a § förordningen (1988:691) om kontaktförbud följer att om en domstol eller en åklagare meddelar beslut om kontaktförbud ska socialnämnden genast underrättas, om den mot vilket beslutet avses gälla och den som förbudet avser skydda har gemensamma barn under 18 år. När ett beslut om kontaktförbud avseende gemensam bostad meddelas ska socialnämnden alltid underrättas. Underrättelse ska ske till socialnämnden på den ort där förbudet helt eller huvudsakligen ska gälla. 
 Bestämmelsen om att socialnämnden genast ska underrättas om kontaktförbud om parterna har gemensamma barn trädde i kraft den 1 juli 2001. 
  
 200  
  
 Det finns inte några förarbeten som förklarar eller närmare motiverar regeringens ändring av förordningen. 
  
 199 
  
 4 a § förordningen (1988:691) om kontaktförbud. 
  
 200 
  
 SFS 2001:233. 
  
 209 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 SOU 2014:49 
  
 Behov av förändring 
 Att åklagare och domstol har en skyldighet att genast underrätta socialnämnden om beslut om kontaktförbud när det finns gemen- samma barn under 18 år, uppmärksammas inte närmare i Rikspolisstyrelsens riktlinjer för kontaktförbud eller Socialstyrelsens handbok om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. I åklagarmyndighetens handbok om kontakt- förbud står angivet att det är viktigt att kontrollera att besluts- underlaget innehåller information om det finns underåriga barn. 
  
 201 
  
 Barn som inte är parternas gemensamma utesluts från under- rättelseskyldigheten till socialnämnden när det är fråga om en nära relation, dvs. barn som en av parterna har sedan tidigare med en annan partner. Dessa barn kan vara bosatta eller tidigare bosatta med båda parterna och kan ha bevittnat våld under parternas rela- tion. De kan även på andra sätt bli påverkade av ett kontaktförbud. Barn påverkas lika negativt av våld i nära relationer oavsett om de är parternas gemensamma barn eller inte och deras behov av hjälp från socialtjänsten är detsamma. Det finns enligt nationella samordnaren inte skäl att särskilja särkullbarn från gemensamma barn i detta hänseende. Således är det en brist att socialnämnden inte underrättas vid alla beslut om kontaktförbud där det finns barn som bor eller har bott tillsammans med båda parterna. 
 Förslag 
 Nationella samordnaren föreslår att 4 a § första meningen för- ordningen om kontaktförbud ska kompletteras så att även barn som bor eller har bott tillsammans med båda parterna omfattas av underrättelseskyldigheten till socialnämnden. 
 De flesta kontaktförbud meddelas mellan parter som har eller har haft en nära relation med varandra, dvs. som varit gifta eller sambo. Det vanligaste typexemplet är att den mot vilket förbudet avses gälla inte har accepterat en separation. Parterna har inte sällan gemensamma barn eller barn sedan tidigare som bott tillsammans med parterna. 
 Alla barn påverkas av våld i nära relationer och kan vara i behov av hjälp från socialtjänsten. Om inte socialtjänsten underrättas om 
  
 201  
 Åklagarmyndigheten (2011),  
 Kontaktförbud – en handbok 
 , s. 35. 
 210 
  
 SOU 2014:49 
  
 Lyssna på barnen och vidta åtgärder 
  
 att det finns andra barn än parternas gemensamma som berörs av beslut om kontaktförbud, riskerar dessa barn att inte bli upp- märksammade. En jämförelse kan göras med att socialnämnden enligt 5 kap. 11 § fjärde stycket socialtjänstlagen (SoL) särskilt ska beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvarar för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. I SoL görs alltså ingen uppdelning av om barn är parternas gemensamma eller inte. 
 Genom att utöka skyldigheten att genast underrätta socialnämnden till barn som bor eller har bott tillsammans med båda parterna, så omfattas fler barn. Detta förutsätter att polisen tar ett närmare ansvar i beslutsunderlaget för kontaktförbud och kontrollerar om det finns barn i nära relationer som är eller varit bosatta med parterna. Denna kontroll kan med enkla medel genomföras med slagningar i folkbokföringen och frågor till parterna. På så sätt kan principen om barnens bästa och barns behov av stöd och hjälp bättre uppfyllas. Det ger även bättre förutsättningar för samverkan mellan socialtjänsten och rättsväsendet. 
 211 
  
 5 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 5.1 
  
 Samordnarens iakttagelser i korthet 
  
 Hedersrelaterade begränsningar av olika svårighetsgrad berör sanno- likt långt över hundra tusen människor i Sverige. Eftersom tidigare studier enbart har utgått från barn och ungdomar är kunskapsläget oklart. 
 Komplexa frågor som dessa visar hur svårt det kan vara för sam- hället att balansera mellan att visa handlingskraft och samtidigt undvika destruktiva generaliseringar. 
 Hedersrelaterat våld och förtryck drabbar framför allt personer som lever under förhållanden med påtagliga brister i jämställdhet. Nationella samordnarens förslag syftar både till att intensifiera arbetet för lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för kvinnor och män, som till att försvåra för handlingssätt som mot- verkar jämställdhet och de mänskliga rättigheterna överlag. 
 Även om hedersnormer är patriarkala finns särdrag som gör att hedersvåld inte enbart går att förstå som våld mot kvinnor. Dels för att det även drabbar män, men även för att hotbilden kan vara bre- dare än annat våld i nära relationer. Däremot drabbar hedersför- tryck kvinnor i avsevärt större utsträckning än män. 
 Under 2012 har motioner lagts fram från flera partier i riksdagen med syfte att införa straffskärpning för hedersrelaterade brott. De avslogs med motiveringen att det enligt gällande lagstiftning redan kan ses som försvårande. Trots det speglar motionerna en önskan som finns hos många att samhället ska reagera starkare mot våld och begränsningar i hederns namn. Nationella samordnarens förslag om individuella handlingsplaner och operativa arbetsgrupper i kapitel tre är tänkt som en möjlighet för socialtjänst att arbeta mer diffe- rentierat tillsammans med andra vid särskilda behov som exempel- vis våld i hederskontext. 
 213 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 SOU 2014:49 
  
 Samordnaren instämmer i, att när hederstänkande urartar till förtryck är det samhällets skyldighet att mycket tydligt stå upp för allas grundläggande rättigheter till liv, hälsa och integritet. 
  
 5.2 
  
 Viktigt med tydlighet mot hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 Bedömning:  
 Det är motiverat att använda begreppet hedersre- laterat våld och förtryck. Våld och begränsningar i hederns namn har sina specifika uttryck och kräver delvis en annan form av myndighetsbemötande än annat partnervåld eller misshandel av barn. 
 Den svenska forskningen kring hedersrelaterad problematik har uppmärksammat att den allmänna opinionen har tenderat att se vissa etniska grupper som kollektiva kvinnoförtryckare. 
  
 1  
  
 För att undvika destruktiva generaliseringar har forskningen därför försökt att vidga förståelsen. Den kan sägas ha haft tre huvudspår. Den ena behandlar frågan huruvida hedersrelaterat våld ska ses som ett sepa- rat begrepp eller om det ryms inom begreppet mäns våld mot kvin- nor. Den andra behandlar huruvida detta våld kan förklaras utifrån kultur, etnicitet eller religion. Det tredje spåret har velat söka för- klaringar genom analys av flera olika maktordningar, som etnicitet eller klass. 
  
 2  
  
 Motsvarande diskussioner finns i andra länder. 
  
 3 
  
 Det är viktigt att undvika generaliseringar, men också att inte fastna i begreppsdiskussioner. Det finns behov av att använda begreppet  
 hedersrelaterat våld och förtryck.  
 Ungdomsstyrelsen framhöll 2007 att frånvaron av en samstämmig definition sannolikt 
  
 1 
  
 Ett flertal forskare har beskrivit denna tendens, och hur den svenska politiska debatten samtidigt har haft ett självförhärligande drag. Alinias, M. (2011),  
  
 Den jämställda rasismen och de barbariska invandrarna;  
 Alinias 
 ,  
 M. (2004),  
 Spaces of Diasporas: Kurdish Identities, experiences of otherness and politics of belonging;  
 Carbin, M.(2010),  
 Mellan tystnad och tal. Flickor och hedersvåld i svensk offentlig politik;  
 Lopez, DiazBilden av invandrare i svenska nyhetsmedier 
 , Walsh, M., Smith, Hunt, ed., (2008).  
 Migration och etnicitet. Perspektiv på ett mångkulturellt Sverige  
 SOU 2006:21. Internationellt även i till exempel Korteweg,A., Yurdakul, G. (2010),  
 Religion, Culture and the Politicization of  
  
 Honour-Related 
  
  Violence: A Critical Analysis of Media and Policy Debates in Western Europe and North America. 
  
 2 
  
 För en översikt av diskussionerna, se Nationellt Centrum för Kvinnofrid (2010) 
  
 Hedersrelaterat våld- en kunskaps- och forskningsöversikt 
 . 
  
 3 
  
 Korteweg, A., och Yurdakul, G. (2010).  
 Religion, Culture and Politicization of Honour- Related Violence. 
 214 
  
 SOU 2014:49 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 har bromsat utvecklingen av metoder för att stödja unga som far illa. Även om enigheten är större nu så kvarstår fortfarande vissa problem. Ett exempel är att skyddade boenden respektive social- tjänsten ibland har motstridiga mål. Dessa kopplas i sin tur till bristen på enhetlig teori. Socialtjänsten har haft en tendens att behandla hedersvåld enbart som en form av våld mot kvinnor, vilket leder till att man har arbetat utifrån målet att återförena den unge med familjen, enligt gängse rutiner och uppdrag. I heders- kontext kan detta innebära stor fara för den utsatta. De skyddade boendena ser det istället som nödvändigt med strikt separering från familjen, vilket i sin tur kan leda till att den utsatta blir alltför isolerad. 
  
 4  
  
 I det praktiska arbetet med ungdomar eller utsatta, till exempel i skolan eller i ett polisförhör, kan det däremot vara olämpligt att använda begreppet heder, då det kan orsaka låsningar eller skuldkänslor. 
  
 5  
  
 Professioner som möter individer som utsätts för begränsningar eller förtryck måste ha kunskap om den speciella problembild detta innebär. Ett exempel är att eftersom det anses skamligt att offentliggöra något som ska skötas inom familjen kan själva kontakten med myndigheter innebära ett ökat hot mot den utsatta. Den stora personalomsättningen inom socialtjänsten innebär att kompetens- och metodutveckling behövs kontinuerligt. 
  
 6 
  
 5.2.1 
  
 Om hedersnormer och vardagsheder 
  
 Hedersnormer och frågan om vad heder är kan se något olika ut i olika kontexter. Några gemensamma kännetecken är: 
  
 Individens agerande anses påverka hela familjens anseende. 
  
 Individens intressen anses vara underordnade familjens intressen. 
  
 Individens sexualitet anses vara en angelägenhet för hela familjen. 
  
 4 
  
 Arias, E., och Ghazinour, M. (2013),  
 Swedish experience of sheltered housing and conflicting theories in use with special regards to honour related violence, 
 . 
  
 5 
  
 Länsstyrelsen i Östergötland (2013),  
 Om våld i hederns namn. Handbok för skola och socialtjänst om skyldigheten att se och hjälpa utsatta.  
 Stevens, Mcgrath (2012),  
 Lås upp. 
  
 6 
  
 Bak, M. (2013),  
 Förebygga hedersrelaterat våld, hur gick det?  
 Baks utvärdering av utbildningsinsatser gentemot socialtjänsten i fyra mindre kommuner visade att utbildningen försvann ur det kollektiva minnet på bara två år på grund av personalomsättning, ointresse från chefer och politisk ledning samt för att utbildningsinsatserna var för kortvariga. I en av kommunerna hon granskade var åtta av nio socialsekreterare samt socialchefen nyanställda. 
  
 215 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sexuella relationer är bara tillåtna mellan man och kvinna inom äktenskapet. 
  
 7 
  
 Att följa könsnormer och könsroller är en förutsättning för att bli accepterad. 
  
 8 
  
 Hedersetiken är en del av ett kollektivistiskt, hierarkiskt, patriar- kalt, konservativt och heteronormativt tänkande som har djupare rötter än både islam och kristendomen. Fenomenet finns i flera olika religiösa grupper. 
  
 9  
  
 Grunden för hedersnormer är att individen är underordnad kollektivet, det vill säga familjen. Begreppet familj omfattar inte bara den närmaste familjen utan även övriga släktingar. I denna typ av utvidgade familj har barn och föräldrar både skyldig- heter och rättigheter mot varandra och även i förhållande till övriga släktingar. En person har olika formell status inom den utvidgade familjen beroende på sin position, ålder och kön. Systemet är hierarkiskt och starkt heteronormativt. Karakteriserande är också att en individs behov är underordnat det som anses vara kollektivets bästa. Kollektivet är i sin tur i mycket hög grad beroende av vilket anseende familjen och släkten har. Anseendet avgör det sociala kapitalet. Om en individ inte anses leva upp till vad som ses som respektabelt beteende kan de närmaste släktingarna känna skam och uppleva ett socialt tryck att få personen att inordna sig eller bli tillrättavisad. Detta innebär då allt från försök till övertalning till hot om utfrysning, grovt våld eller, i undantagsfall, mord. En person kan vara både offer och förövare. 
 Ibland använder yrkesverksamma begreppet vardagsheder för att beskriva hedersrelaterade begränsningar eller förtryck som är en del av en persons vardagliga liv. Med detta menas då att en persons livs- utrymme, självbestämmande och rättigheter begränsas i varierande grad med hänvisning till god uppfostran och familjens anseende. Hedersrelaterade begränsningar och förtryck kan ta sig uttryck som att i vardagen: 
  
 7 
  
 Cunningham, F. och  
  
 Nathorst-Böös, 
  May (2011),  
 HBT och heder,  
 s. 17. Punkt fyra kan förstås på ett sätt anses ingå i punkt tre (att individens sexualitet är en angelägenhet för hela familjen), men är viktig att ha med som ett sätt att markera det starka trycket på heterosexualitet och äktenskap. 
  
 8 
  
 Stevens, Mcgrath (2012),  
  
 Lås upp. 
  
 9 
  
 Däremot tycks det vara vanligare att de som utsätts för förtryck kommer från konservativt religiösa hem. Det innebär inte att stark religiositet leder till hedersförtryck. En minoritet av de ungdomar vars föräldrar var mycket religiösa uppgav någon form av hedersrelaterade begränsningar. Sambandet har visats även i andra studier, till exempel Högdin, S. (2007) 
  
 Utbildning på (o)lika villkor 
 , Alsteryd, Johnson, Curry, Bender (2012),  
 Rätten till sitt eget jag. 
 216 
  
 SOU 2014:49 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 inte få gå ut, 
  
 inte få gifta sig med vem man vill, 
  
 inte få bestämma över sin egen kropp, sin sexualitet eller sitt liv, 
  
 inte få delta i samhället på grund av krav hemifrån, 
  
 ständigt vara bevakad och kontrollerad, 
  
 behöva domineras av personer som anses vara ovanför i rang, och 
  
 riskera att bli skickad utomlands för bra fostran. 
  
 Liksom i andra former av våld mot närstående behöver det vardag- liga förtrycket inte innebära att fysiskt våld förekommer. Det finns ofta en gråzon mellan föräldrars rätt och skyldighet att uppfostra sina barn och vad som i själva verket bryter mot föräldrabalken. Det kan göra det svårt för exempelvis personal i skolan att veta hur de ska agera när en elev begränsas hemifrån. 
  
 5.2.2 
  
 Hedersrelaterat våld och hedersrelaterad brottslighet 
  
 Ofta är hedersnormer en fråga om ett allmänt förhållningssätt gentemot familj och släkt, 
  
 10  
  
 men ibland kan det urarta till våld och förtryck. 
 Det finns många olika definitioner av hedersrelaterat våld och förtryck. 
  
 11  
  
 Ofta definieras det som ett sätt att kollektivt kontrollera kvinnors sexualitet och lydnad. Enligt Socialstyrelsen och länsstyrelserna är våldet hedersrelaterat när det ses och uttalas av kollektivet som en legitim, oundviklig handling för att straffa kvinnors olydnad, bevara familjens heder och värna om släktens sociala överlevnad. 
  
 12  
  
 I sin definition ger myndigheterna samtidigt tre exempel på när även pojkar och män kan drabbas. En hetero- och kvinnoinriktad definition måste alltså genast infoga tillägg om att även män och  
 hbtq-personer 
  kan drabbas. Även om det finns starka kopplingar till kvinnors sexualitet och reproduktion borde en 
  
 10 
  
 Johnson, A., m.fl. (2008),  
 Regeringens insatser mot hedersrelaterat våld  
 2003-2007 
 , 
  
  s. 71. 
  
 11 
  
 Både hos myndigheter och forskare. Se t.ex. Torres, U. (2009), Gomez/d/14361 
  
 12 
  
 Socialstyrelsen och Länsstyrelserna (2005),  
 Nationellt konsultativt stöd för socialtjänst och andra verksamheter i arbetet mot hedersrelaterat våld 
 . 
  
 217 
  
 Särskilda insatser avseende hedersrelaterat våld och förtryck 
  
 SOU 2014:49 
  
 könsneutral definition därför vara mer användbar, särskilt när det gäller riskbedömningar. 
 Rikspolisstyrelsen och Åklagarmyndigheten ger en könsneutral definition av hedersrelaterad  
 brottslighet 
 : 
 Hedersrelaterad brottslighet är brott riktade mot någon– ofta en släk- ting– som, enligt gärningsmannens och övriga släktens uppfattning, riskerar att vanära eller har vanärat gärningsmannens, släktens eller gruppens heder, i syfte att förhindra att hedern skadas eller förloras alternativt för att reparera eller återställa den skadade eller förlorade hedern 
 . 
  
 13 
  
 Det allvarligaste hedersrelaterade förtrycket är ofta utstuderat och organiserat. Här finns ren tortyr eller påtvingade självmord, som de så kallade balkongmorden, tvångsgifte, våldtäkter, kidnappning, misshandel, dödshot, övergrepp i rättssak, skyddande av brottsling eller liknande. 
 I de fall hederstänkande urartar till förtryck är det samhällets skyldighet att stå upp för grundläggande rättigheter till liv, hälsa och integritet. Det är också viktigt att poängtera att även om det kollektiva draget är starkt innebär det inte att alla medlemmar i en familj eller släkt ställer sig bakom hedersrelaterade begränsningar. Medvetenhet om detta minskar risken att missa att stödja någon som aktivt har motsatt sig förtryck. Personer som tar avstånd från våldet riskerar att själva utsättas för det och behöver stöd för sin egen säkerhet och för att förmås att göra en polisanmälan. Socialtjänsten är skyldig att hjälpa alla efter behov. 
  
 5.3 
  
 Kartlägg omfattningen 
  
 Förslag 
 : Omfattningen av hedersrelaterade begränsningar samt hedersrelaterat våld och förtryck ska kartläggas på nationell nivå av Brottsförebyggande rådet. Kartläggningen ska ta hänsyn till att såväl flickor och pojkar som kvinnor och män, inklusive  
 hbtq-personer, 
  utsätts för förtryck i hederskontext. 
  
 13  
 Åklagarmyndigheten (2006),  
 Hedersrelaterat våld 
 . Rikspolisstyrelsen 2009. Det är i stort sett en svensk översättning av den som används av polisen i Storbritannien, som under lång tid arbetat med hedersrelaterade brott:  
 Honour based violence is a crime or incident, which has or may have been committed to protect or defend the honour of the family and/or community Honour Based Violence Strategy 
 . Association of Chief Police Officer of England, Wales &  
 Feder L. m.fl. (2008),  
  
 Court-mandated 
  interventions for individuals convicted of domestic violence 
 ; Smedslund G. m.fl. (2011),  
 Cognitive behavioural therapy for men who physically abuse their female partner 
 ; Akoensi T.D. m.fl. (2012),  
 Domestic violence perpertrator programs in Europe 
 .  
 Part II: A systematic review of the state of evidence 
 ; Arias E. m.fl. (2013),  
 Batterer inter- ventions programs: A  
 meta-analytic 
  review of effectiveness;  
 Tate m.fl. (2013),  
 The effectiveness of intervention programs for perpetrators and victims of intimate partner violence 
 . 
  
 260 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Kriminalvården har utvärderat sin behandling enligt Ruiz. 
  
 41  
  
 Män som hade gått i behandling följdes upp efter i genomsnitt mer än fyra år och jämfördes med en kontrollgrupp utan behandling. I båda grupperna hade då 19 procent återfallit i relationsbrott. Av dem som påbörjade behandlingen var det 73 procent som också slutförde den. När jämförelsen i stället gjordes mellan den gruppen och män som inte hade behandlats, fanns det en tendens till skillnad som var till behandlingens fördel. Den var dock inte statistiskt signifikant. 
 ATV och andra metoder som används i socialtjänsten har utvär- derats av Socialstyrelsen. 
  
 42  
  
 Fysiskt och psykiskt våld, psykisk ohälsa och missbruk hos våldsutövarna hade minskat ett år efter behandlingens början. Det fanns inga skillnader mellan dem som hade fått behandling enligt olika metoder, men inte heller mellan dem som hade genomfört behandlingen och den stora grupp som hade avbrutit den (43 procent). Det gick inte att göra jämförelser med våldsutövare som inte hade fått behandling, och då kunde resultaten inte avgöra om förbättringarna berodde på behandlingen eller skulle ha inträffat ändå. 
 Det är rimligt att anta att behandlingsmetoderna kan utvecklas vidare. En väg att gå, som har föreslagits av flera forskare, är att differentiera behandlingsmetoderna efter behoven hos olika grupper av våldsutövare. 
  
 43 
  
 Finns kliniskt relevanta skillnader mellan våldsutövare? 
 Allt våld är inte likadant och alla våldsutövare är inte lika. Frågan är om det finns skillnader som är kliniskt relevanta och som kan motivera skillnader i terapeutiskt tillvägagångssätt. 
 Det har gjorts försök att skilja på olika typer av våld i nära relationer och olika typer av våldsutövare. En vanlig distinktion som beskrivs på olika sätt är den mellan planerat och oplanerat våld, instrumentellt och expressivt våld eller proaktivt och reaktivt våld. Den första typen av våld fungerar som medel för att uppnå ett mål. 
  
 41 
  
 Kriminalvården (2011),  
 Behandlingsprogrammet IDAP i Kriminalvården. Utvärdering av återfall i brott för programdeltagare  
 2004-2007. 
  
 42 
  
 Socialstyrelsen (2010),  
 Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering 
 . 
  
 43 
  
 Två exempel är Cherry, E. (2011),  
 The rehabilitation of  
 partner-violent 
  men  
 och Livingston, M. P. (2008) som refereras i det följande. 
  
 261 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Den andra typen är inte målinriktad utan utlöses av starka, negativa känslor. 
 Den amerikanske sociologen Anderson har utvecklat en typologi för fysiskt våld i nära relationer, där den grundläggande distinktionen görs mellan våld som är en del av en strategi för att uppnå kontroll över den andra och våld som inte ingår i en sådan strategi utan är ett uttryck för ilska. I direkt översättning kallar han den första typen intimterrorism och den andra typen situations- bundet parvåld. 
  
 44  
  
 Det kan finnas andra benämningar som är lämpli- gare på svenska. 
 Intimterrorism 
 Intimterrorismen definieras av att den är förenad med flera andra medel för att uppnå dominans och kontroll, till exempel att över- vaka partnern och hålla sig informerad om var hon är, att begränsa hennes vistelse utanför hemmet, att kräva olika former av hushålls- arbete, att lägga beslag på familjens inkomster, att förstöra och förhindra andra sociala relationer, att förbjuda utbildning och yrkesarbete, att kritisera, nedvärdera och förödmjuka och att hota och skrämma. 
 I en mindre undersökning hade nästan 80 procent av kvinnor som nåddes via kvinnojourer utsatts för intimterrorism. Bland våldsutsatta kvinnor som nåddes via flygblad och på andra sätt var det bara 14 procent. 
  
 45  
  
 Livingston menar att de flesta kvinnor i skyddade boenden har utsatts för intimterrorism, och att offer för Graham är underrepresenterade i allmänna befolknings- undersökningar på grund av den kontroll de är utsatta för. Situationsbundet parvåld är ändå den vanligaste formen av våld i nära relationer. 
 Intimterrorism utövas enligt Livingston nästan bara av män, brukar eskalera och leder ofta till allvarliga fysiska skador. Andra följder för offret är låg självkänsla, rädsla, ångest, depression och post- traumatiskt stressyndrom. 
  
 44 
  
 Russo begrepp är intimate terrorism resp. situational couple violence, se Melton (2008),  
  
 A typology of domestic violence. Intimate terrorism, violent resistance, and situational couple violence 
 . 
  
 45 
  
 Föreläsning av Livingston vid Mottagningen mot våld i nära relationer i Uppsala i april 2014. 
  
 262 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Två typer av intimterrorister 
 Med hjälp av en annan typologi skiljer Livingston på två typer av utövare av intimterrorism. 
  
 46  
  
 Den första typen, den beroende, är känslomässigt starkt beroende av partnern och blir lätt svartsjuk. Den är med Russo ord besatt av partnern och håller desperat fast vid henne. Den andra typen, de antisociala, är inte särskilt beroende. De har antisociala personlighetsdrag, vilket betyder att de har svårt att känna empati med andra och svårt att känna skuld för egna handlingar. De använder våld för att få sin vilja igenom både i familjen och i andra sammanhang. Gemensamt för båda typerna av våldsutövare är att de har kvinnofientliga attityder och traditionella föreställningar om mäns och kvinnors roller.  
  
 47 
  
 Situationsbundet parvåld 
 Den andra typen av våld, det situationsbundna parvåldet, har inte sin grund i den ena partens strävan efter kontroll utan i konflikter som övergår i gräl, som i sin tur övergår i fysiskt våld. Det har mindre samband med föreställningar om genus och särskilda per- sonlighetsdrag och mer med dålig kommunikations- och argu- mentationsförmåga och kanske också med bristande närhet i relat- ionen. Det finns stor variation i hur ofta det situationsbundna par- våldet utövas och i hur allvarligt det är. Även det kan leda till all- varliga skador, men inte lika ofta. Det utövas oftare av båda parter i en relation. I sina allvarligare former utövas det dock mest av män. 
 Andra våldstyper 
 Våldet i relationer karakteriserade av intimterrorism är mer sällan ömsesidigt, men det förekommer att den  
 icke-kontrollerande 
  par- ten också tar till våld. Livingston kallar den typen av våld våldsamt motstånd. De sällsynta fall då båda parter försöker få kontroll över den andra kallar han ömsesidig, våldsam kontroll. 
  
 46 
  
 Holtzworth-Munroe, 
  
  A. (2000),  
 A typology of men who are violent Jackson female partners: making sense of the heterogeneity in husband violence 
 . 
  
 47 
  
 Holtzworth-Munroe 
  
  kallar de två typerna emotionally volatile or borderline/ dysphoric och generally violent/antisocial. 
 263 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Finns behandlingsmetoder för olika typer av våldsutövare? 
 Om det finns olika typer av våld och våldsutövare, är det möjligt att behandlingsmetoderna kan anpassas till deras särskilda egenska- per och på det sättet nå bättre resultat. 
 Enstaka forskningsfynd pekar i den riktningen. I en amerikansk studie fick våldsutövare med en beroende personlighet bättre resultat med psykodynamisk gruppterapi än med vad som kallas feministisk, kognitiv beteendeterapi. För våldsutövare med antisociala drag gällde däremot det omvända; de fick bättre resultat med den kognitiva beteendeterapin. 
  
 48 
  
 Dialektisk beteendeterapi är en annan metod som har använts för sådana grupper av våldsutövare som Livingston pekar ut som skyldiga till intimterrorism. 
  
 49  
  
 Även terapi byggd på anknytnings- teori har föreslagits för våldsutövare som har problem med känslomässigt beroende och en vilja att kontrollera andra. 
  
 50 
  
 För den typ av våld som Livingston kallar situationsbundet parvåld föreslår han kognitiv beteendeterapi och parterapi, som är inriktad på att öka förmågan till kommunikation, konfliktlösning och att kontrollera sin aggressivitet. 
 Även andra forskare har föreslagit parterapi, men bara om flera förutsättningar är uppfyllda: att våldet är ömsesidigt, att allvarligt fysiskt våld inte förekommer och att ingen har ett maktövertag eller är rädd för den andra. 
  
 51  
  
 I Russo terminologi betyder det att bara vissa former av situationsbundet parvåld kan behandlas med parterapi. 
 Typologierna för våld och våldsutövare och de olika behand- lingsmetoderna väcker frågor som: 
  
 Finns det empiriskt stöd för att det finns olika typer av våld och våldsutövare med de egenskaper som typologierna beskriver, och går det i så fall att bestämma vilken typ en individ tillhör? 
  
 48 
  
 Saunders, Flores (1996),  
  
 Feminist-cognitiv-behavioral 
  and  
 process-psychodynamic 
  treatment for men who batter: interaction of abuser traits and treatment models 
 . 
  
 49 
  
 Jones, Montgomery, Madden, Wilson (2000),  
  
 Dialectical behavior therapy for domestic violence: rationale and procedures 
 ; McCann, Mays m.fl. (2000),  
 DBT with an inpatient forensic population: the CMHIP forensic model 
 . 
  
 50 
  
 Sonkin, Strong, Murphy, D. (2003),  
 Treating assaultive men from an attachment perspective 
 . 
  
 51 
  
 Heyman, Hawkins, Wilson, K. (2003),  
 Stopping wife abuse via physical aggression couples treatment 
 ; O´Leary, Hutchinson, Lamb, S. (2007),  
 Treatment of psychological and physical aggression in a couple context 
 . 
  
 264 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Hur stora grupper utgör de olika typerna i olika populationer, som alla våldsutövare, personer som döms för våld och personer som frivilligt söker behandling? 
  
 Finns det effektiva behandlingsmetoder som är särskilt anpas- sade till behov hos de olika grupperna av våldsutövare, och är dessa möjliga att tillämpa i svenska behandlingsverksamheter? 
  
 Nationella samordnaren föreslår att Socialstyrelsen undersöker dessa och andra relevanta förutsättningar för utveckling av behand- lingsmetoderna för våldsutövare. 
  
 6.5 
  
 Inrätta en nationell telefonlinje för våldsutövare 
  
 Förslag 
 : En nationell telefonlinje ska inrättas för information och stöd till personer som har problem med sin aggressivitet och för att motivera dem till behandling. 
 Sedan 2012 finns en nationell hjälplinje, Garcia, för dem som upplever att de tappat kontrollen över sin sexualitet, som känner oro för sina tankar och handlingar eller är rädda att göra sig själva eller andra illa. Linjen ska öka möjligheten att få hjälp och behand- ling i tid. Målsättningen är att förebygga sexuella övergrepp genom program riktade till personer i riskzonen. PrevenTell drivs av Centrum för Andrologi och Sexualmedicin (CASM) vid Karolinska Universitetssjukhuset och är ursprungligen en del av regeringens satsning på att stärka det förebyggande arbetet mot sexualbrott. 
 De som svarar i telefon är sjuksköterskor, legitimerade psykolo- ger och psykoterapeuter. De har alla stor erfarenhet av att prata om och svara på frågor som rör det sexuella området. De som ansvarar för behandlingen på CASM är psykiatriker, psykologer, psykotera- peuter och sjuksköterskor. Behandlingen syftar i första hand till att förhindra och stoppa oönskade eller otillåtna sexuella beteenden med negativa konsekvenser för såväl den egna personen som för andra i omgivningen. PrevenTell har även byggt upp en nationell hänvisningsbank med ett nätverk av organisationer som kommer i kontakt med vårdgruppen – akutpsykiatrin, vuxenpsykiatrin, barn- och ungdomspsykiatrin, rättspsykiatrin, beroendevården, habilite- ring, ungdomsmottagningar, mansverksamheter, mansjourer samt privata organisationer som arbetar med sexologiska frågeställningar. 
 265 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ungefär 500 personer med oro för att skada andra med sin sexualitet har ringt till Garcia per år. Nio av tio har varit män och medelåldern 38 år. På frågan om de någon gång har utövat psykiskt eller fysiskt våld mot en närstående har  
 15–20 
  procent svarat ja. Drygt hälften har uppgett personnummer och varit beredda att besöka mottagningen för vård och behandling. 
 Nationella samordnaren föreslår att det inrättas en nationell te- lefonlinje dit personer med aggressionsproblem kan ringa för information, stöd och motiverande samtal. En snabbare väg skulle kunna vara att förlänga och utöka PrevenTells uppdrag till att även omfatta personer med aggressionsproblem. PrevenTell har ett upp- arbetat arbetssätt, lokaler, samarbetspartners med mera inom ett problemområde som är näraliggande. Sexuellt våld förekommer ofta vid brott i nära relationer. Om PrevenTellprojektet förlängs, är det under vissa förutsättningar möjligt att bredda PrevenTells uppdrag och kompetens, enligt vad som har framförts till nationella samordnaren. Kostnaden för att driva hjälptelefonen har varit cirka tre miljoner kronor per år. Med en utvidgad målgrupp kan den uppskattas till fyra miljoner per år. En lämplig tid för utvärdering av en försöksverksamhet är fyra år. 
 Det är möjligt att en webbplats kan fylla en liknande funktion som en telefonlinje. En webbplats är alltid tillgänglig, och tröskeln för att besöka den är sannolikt lägre än för att ringa ett telefon- samtal. Vid Linköpings universitet pågår 2014 ett försök med en interaktiv webbplats för personer som utövar våld i nära relationer. Webbplatsen ger information, ställer frågor och ger automatiserad återkoppling på svaren. Metoden bygger på motiverande samtal och syftar till att ge stöd för att fatta beslut om att söka hjälp eller inte. Personen får ange upplevda för- och nackdelar med att söka hjälp och att låta allt förbli vid det gamla. En sammanställning av svaren och kommentarer till dem ska ge underlag för beslut. 
 Linköpings universitet ska även göra ett försök att ge behand- ling via internet till personer med aggressionsproblem som också har andra psykiska problem, men som inte utövar grovt våld. 
 Om de utvärderingar som görs av försöken ger positiva resultat, föreslår nationella samordnaren att telefonlinjen kombineras med internetbaserat stöd, motivationsarbete och behandling. 
 För ändamålet används 1 miljon kronor per år, se  
 avsnitt 10.1.2 
 . 
 266 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 6.6 
  
 Erbjud anställda behandling 
  
 Förslag 
 : Statliga myndigheter ska som en del av företags- hälsovården erbjuda behandling till personer som har problem med sin aggressivitet. 
 Personer som använder våld i nära relationer kan ha olika socioe- konomisk bakgrund. Däremot finns det en övervikt av personer med allvarliga personliga problem utöver våldet. Sju av tio män i en norsk studie uppfyllde kriterier för minst en psykiatrisk diagnos. De vanligaste problemen var depression, alkoholberoende och anti- social personlighetsstörning. Närmare femtio procent hade tre eller fler diagnoser och många var självmordsbenägna. 
  
 52 
  
 Den norska studien undersökte inte hur männen mådde efter behandling mot sina aggressionsproblem. Ett sådant utfall kan emellertid ses i en utvärdering från Socialstyrelsen. Även i Socialstyrelsens studie fanns en övervikt av män med psykisk ohälsa. Innan de påbörjade behandling var deras självupplevda psy- kiska hälsa markant sämre än hos en normalgrupp svenska män. Efter behandlingen hade den förbättrats. Användningen av alkohol och narkotika minskade också, även om den fortfarande var högre än hos normalbefolkningen. 
  
 53 
  
 Det kan alltså finnas en hälsovinst för våldsutövaren att påbörja behandling mot sina aggressionsproblem. Behandlingen kan påverka inte bara våldsbeteendet, utan även psykisk hälsa och alko- holkonsumtion. Utifrån det perspektivet skulle man kunna se behandling mot aggressionsproblem som något som borde kunna inkluderas i företagshälsovården. Nationella samordnaren föreslår att våldsbehandling som ett första steg ska erbjudas anställda i stat- liga myndigheter inom ramen för företagshälsovården. 
  
 52 
  
 Patterson, m.fl. (2012),  
 Johnson hos menn som har oppsøkt Alternativ til Vold (ATV) for vold i n 
 ӕ 
 re relasjoner. 
  
 53 
  
 Socialstyrelsen (2010),  
 Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering. 
 Som påpekats i  
 avsnitt 6.4  
 gick det inte att utläsa av resultaten om förbättringarna berodde på behandlingen eller skulle ha inträffat ändå. 
 267 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 6.7 
  
 Socialnämndens ansvar att erbjuda våldsutövare hjälp att förändra sitt beteende uttalas i lag 
  
 Förslag:  
 En ny bestämmelse ska införas i 5 kap. 12 § social- tjänstlagen med innebörd att till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsätter närstående för våld eller andra övergrepp får stöd och hjälp för att förändra sitt brottsliga beteende. 
 Socialstyrelsen får bemyndigande enligt 8 kap. 1 § social- tjänstförordningen att meddela föreskrifter avseende nya 5 kap. 12 § socialtjänstlagen. 
 Gällande rätt 
 I 5 kap. socialtjänstlagen (SoL) finns särskilda bestämmelser för olika grupper; barn och unga, äldre, människor med funktions- hinder, missbrukare, personer som vårdar eller stödjer närstående samt brottsoffer. Enligt 5 kap. 11 § SoL ska socialnämnden särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp. Detsamma gäller för barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot en närstående. Till socialnämndens ansvar hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. För närstående som utövar våld eller andra övergrepp finns dock ingen särskild reglering. 
 Socialnämnden har enligt 2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 § SoL det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Till socialnämndens uppgifter hör enligt 3 kap. 1 § att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. Av 4 kap. 1 § följer att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. 
 I Socialstyrelsens handbok om socialnämndens ansvar för vålds- utsatta kvinnor och barn som bevittnat våld konstateras att en våldsutövare har rätt att efter bedömning få individuellt anpassat 
 268 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 stöd och hjälp för att kunna förändra sitt beteende. 
  
 54  
  
 Enligt de nya allmänna råden om våld i nära relationer bör socialnämnden med utgångspunkt i barnets behov kunna erbjuda insatser dels till vålds- utövande föräldrar, dels till andra våldsutövande vuxna som bor tillsammans med barn. Insatserna bör syfta till att våldet upphör och att våldsutövaren får en ökad förståelse för hur våld påverkar barn. Nämnden bör vidare kunna erbjuda våldsutövare insatser som syftar till att de förändrar sitt beteende och upphör med att utöva våld. 
  
 55 
  
 Av förarbetena framgår att socialtjänsten har ett ansvar för att ta ett helhetsgrepp och se till att familjen får den hjälp och det stöd som respektive person behöver. Insatser som riktar sig till våldsut- övande män är en viktig del för att förebygga mäns våld mot kvinnor. 
  
 56 
  
 Behov av förändring 
 I en analys av Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (den s.k. Istanbulkonventionen), konstateras att Sverige uppfyller vad kon- ventionen kräver i artikel 16 i fråga om förebyggande åtgärder och behandlingsprogram för våldsutövare. Några lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder är därför inte nödvändiga. 
  
 57  
  
 Även om mycket har gjorts avseende våldsutövare, anser nationella samordnaren att det finns skäl att förtydliga socialtjänstlagen. 
 Av socialtjänstlagen och förarbeten följer att socialnämnden har ett ansvar för att erbjuda hjälp och stöd åt målgruppen våldsutövare i nära relation. Kommunerna har under de senaste åren utvecklat sitt arbete med främst män som utövar våld mot kvinnor och vissa erbjuder olika former av behandling. 
  
 58  
  
 Socialstyrelsen har fått ett flertal olika regeringsuppdrag. 
  
 59  
  
 Dessutom anordnar mansjourer 
  
 54 
  
 Socialstyrelsen (2011),  
 Våld, Handbok om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld,  
 s. 36 f. 
  
 55 
  
 7 kap. SOSFS 2014:4. 
  
 56 
  
 Prop. 2006/07:38, s. 25. 
  
 57 
  
 Ds 2012:52, s. 57 ff. 
  
 58 
  
 En vanlig behandlingsmetod är Alternativ till våld (ATV) som är en norsk modell. 
  
 59 
  
 Socialstyrelsen (2010),  
 Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering 
 ; Socialstyrelsen (2011),  
 Metoder i arbetet med våldsutövare – en förstudie 
 ; Socialstyrelsen (2013),  
 Att förstärka och kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare – en uppföljning av 2011 års utvecklingsmedel 
 . 
  
 269 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 och andra ideella föreningar olika former av behandlingar och samtalsgrupper för våldsutövare. Nationella samordnarens uppfatt- ning är dock att målgruppen våldsutövare i nära relation inte erbjuds tillräckligt mycket stöd och hjälp att bryta sitt brottsliga beteende. 
 Eftersom biståndet bygger på frivillighet från den som utövar våld mot en närstående är det än viktigare att en våldsutövare som är villig att ta emot hjälp verkligen fångas upp. Det ska inte vara beroende av var i landet våldsutövaren är bosatt. 
 Att ansvaret inte kommer till tydligt uttryck i lagtexten är en brist. I kombination med det kommunala självstyret innebär detta att frågan om att erbjuda hjälp och stöd till våldsutövare i nära relation prioriteras mycket olika i kommunerna. För en våldsutövare är det inte alltid väl känt att socialnämnden har ett ansvar eller att det finns en möjlighet att ansöka om bistånd. 
 Förslag 
 Socialtjänstlagen är en s.k. ramlag, men under åren har det till- kommit fler detaljerade bestämmelser. Det finns en fara i att delar av lagen urholkas om många olika särintressen får särskilt utrymme och reglering. Bestämmelser om barn och unga samt brottsoffer fanns med redan från början i 5 kap. SoL. Vad gäller våldsutövare i nära relation kan argumenteras för att de redan omfattas av 5 kap. 11 § första stycket, eftersom våldsutövaren är närstående till den våldsutsatta. I förarbetena nämns dock inget om att med den våldsutsattas närstående även avses våldsutövaren. 
 Våld i nära relation bör klassificeras som ett folkhälsoproblem (se avsnitt 8.1) och socialnämnderna bör ha ett större fokus på att förebygga våld, bland annat genom att rikta insatser mot våldsutö- vare. Socialnämnden har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller på annat sätt få dem tillgo- dosedda har rätt till bistånd av socialnämnden. Det är också social- nämndens uppgift att ansvara för individuellt inriktade insatser som är anpassade till den enskildes behov. Även ett universellt inriktat arbete med fokus på män ingår i socialnämndens uppgifter. 
  
 60  
  
 Våld i nära relation är ofta också en fråga om barns rättigheter. Ett arbete inriktat på våldsutövande män som också har ansvar för barn borde 
  
 60  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2011),  
 Våldsförebyggande arbete med män 
 . 
 270 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 därför hämta ytterligare stöd i 5 kap. 1 § (om socialnämndens ansvar att främja familjens uppgift att ge barnen en trygg livssituation) och i 5 kap. 11 § tredje stycket (om stöd till barn som bevittnat våld eller andra övergrepp). 
 Trots detta anser nationella samordnaren, med hänsyn till oklarheten om våldsutövare omfattas av 5 kap. 11 § och till att det förebyggande perspektivet saknas, att det finns övervägande skäl att föra in en särskild bestämmelse i 5 kap. om våldsutövare i nära relation. Under rubriken  
 Våldsutövare  
 ska i den nya bestämmelsen 5 kap. 12 § SoL regleras att till socialnämndens uppgifter hör att, på motsvarande sätt som för brottsoffer, verka för att den som utövar våld eller andra övergrepp mot närstående får stöd och hjälp för att förändra sitt beteende. Med närstående avses samma som när- stående i 5 kap. 11. 
 Det är alltså inget nytt ansvarsområde, utan ett konstaterande av socialnämndens befintliga skyldighet. Förslaget stämmer även överens med Socialstyrelsens nya allmänna råd för insatser till våldsutövare enligt 4 kap. 1 §. 
  
 61  
  
 Om ansvaret uttrycks i socialtjänst- lagen blir det tydligare för kommuner att prioritera målgruppen. Kommuner måste också kunna erbjuda behandling till vålds- utövare. Att erbjuda och ge insatser till den som utövar våld kan indirekt ses som en insats för att den våldsutsatta inte ska bli utsatt igen. Många våldsutsatta blir mer motiverade att söka hjälp om de samtidigt vet att våldsutövaren får hjälp. Om våldsutövaren är förälder och får hjälp att inse att våldshandlingarna också drabbar barnen, är det gynnsamt för barnens utveckling och hälsa. 
  
 62  
  
 Se även förslaget som rör föräldrastödsprogram (avsnitt 4.2.6). 
 Föreslagen bestämmelse ska också ses som en nödvändig lag- stiftningsåtgärd för att Sverige ska uppfylla artikel 16 i Istanbul- konventionen. Genom förslaget ska socialnämnden verka för att våldsutövare får stöd och hjälp att förändra sitt beteende, vilket inkluderar behandlingsprogram. Det är även en förebyggande insats. 
 Socialstyrelsen föreslås få bemyndigande enligt 8 kap. 1 § social- tjänstförordningen att meddela föreskrifter avseende nya bestäm- melsen 5 kap. 12 §. 
  
 61 
  
 7 kap. SOSFS 2014:4. 
  
 62 
  
 Prop. 2006/07:38, s. 23 ff. 
  
 271 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 6.8 
  
 Ny sekretessbrytande regel till förebyggande av brott 
  
 Förslag:  
 En ny sekretessbrytande regel ska införas i 10 kap. 18 b § offentlighets- och sekretesslagen till förebyggande av all- varlig brottslighet vid våld i nära relationer. Sekretessen inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården ska inte hindra att upp- gifter som rör en enskild lämnas till en polismyndighet om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år mot en närstående eller tidigare närstående per- son. För utlämning av uppgiften krävs att den kan antas bidra till att förhindra sådan brottslig verksamhet. 
 En hänvisning till den nya sekretessbrytande regeln ska infö- ras i 12 kap. 10 § socialtjänstlagen. 
 Rikspolisstyrelsen ska utforma närmare föreskrifter för polisens arbete. 
 Gällande rätt 
 I 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen (OSL) finns ett fåtal gemensamma sekretessbrytande bestämmelser för socialtjänsten och hälso- och sjukvården som möjliggör informationsutlämning av sekretessbelagda uppgifter till polis eller åklagare. För misstankar om begångna brott finns för det första 10 kap. 21 § OSL som reglerar särskilt utpekade brott som riktas mot någon som inte har fyllt arton år. Fråga ska vara om brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken 
  
 63  
  
 eller lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Således inkluderas flera brottstyper som är vanligt förekommande vid våld i nära relationer. För det andra finns den så kallade ettårsregeln i 10 kap. 23 § som förutsätter misstankar om begångna brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år eller försök till brott med ett minimumstraff om fängelse två år (se närmare i 
  
 63  
 3 kap. brott mot liv och hälsa, 4 kap. brott mot frihet och frid samt 6 kap. sexualbrott. 
 272 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 avsnitt 3.5). 
  
 64  
  
 Socialtjänsten och hälso- och sjukvården har även möjlighet enligt 10 kap. 19 § OSL att vid vissa typer av fylleribrott lämna uppgifter till polisen om uppgiften behövs för att förhindra ett förestående eller avbryta ett pågående brott. 
 Fram till den 1 januari 2013 fanns ingen sekretessbrytande regel för socialtjänsten eller hälso- och sjukvården till förebyggande av brott. Polismyndigheten har genom åren framfört argument för att samarbetet med främst de sociala myndigheterna hämmas av bris- tande ömsesidighet i utbyte av information. Tidigare förslag om lättnader i socialtjänstsekretessen vid brottsförebyggande arbete ledde inte till lagstiftning. Det främsta skälet var risken för att den enskildes förtroende för socialtjänsten skulle urholkas. 
  
 65 
  
 Utredningen om kriminella grupperingar 
  
 66  
  
 tog återigen upp de tidigare förslagen att lätta på sekretessen mellan polis och social- tjänst för att underlätta det förebyggande arbetet inom s.k. sociala insatsgrupper för unga lagöverträdare. Förslaget ledde till att en sådan sekretessbrytande regel infördes. Som skäl angavs den stora betydelsen av fungerande samverkan mellan polis och socialtjänst i arbetet med att förebygga ungdomsbrottslighet. 
  
 67 
  
 Denna bestämmelse i 10 kap. 18 a § OSL möjliggör för social- tjänsten att lämna uppgifter till polisen som rör en enskild som inte fyllt tjugoett år om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet, upp- giften kan antas bidra till att förhindra det och det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra sär- skilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. 
 De sekretessbrytande regler som kan få tillämpning på våld i nära relationer avser alltså redan begångna brott. Det finns ingen sekretessbrytande regel, med undantag för ovan nämnda regel för ungdomar, till förebyggande av brott. 
 För socialtjänsten och hälso- och sjukvården är dessutom nöd- bestämmelsen i 24 kap. 4 § brottsbalken av betydelse. En socialsek- reterare, läkare, psykiatriker eller annan anställd inom socialtjäns- ten eller hälso- och sjukvården som röjer uppgifter som denne är 
  
 64  
 Som en tredje punkt anges försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år, om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). 
  
 65  
 Se bl.a. promemorian  
 Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott  
 (Ju 1994:E) och SOU 2003:99. 
  
 66 
  
 SOU 2010:15. 
  
 67 
  
 Prop. 2011/12:71, s. 1. 
  
 273 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 pliktig att hemlighålla enligt lag, gör sig skyldig till brott mot tyst- nadsplikten. 
  
 68  
  
 Därtill finns brottet tjänstefel. 
  
 69  
  
 Om uppgifter om ett planerat brott i nära relation framkommer vid kontakter med socialtjänsten eller hälso- och sjukvården, till exempel om en man hotar att skada eller döda en närstående eller tidigare närstående kvinna, är den enskilde tjänstemannen hänvisad till reglerna om nöd. Nöd föreligger när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Ett brytande av sekretessen i sådana fall utgör inte brott mot tystnadsplikten om informationsutlämning till polisen med hänsyn till farans beskaffen- het, den skada som åsamkas annan och omständigheterna i övrigt är försvarlig. 
 Nödbestämmelsen, som är en av de allmänna grunderna för ansvarsfrihet, är avsedd att endast tillämpas i undantagsfall. 
  
 70  
  
 I prin- cip ska den gärning som företas i nöd (brytande av sekretessen till polisen) vara påkallad av ett intresse av betydligt större vikt än det som offras (den enskildes rätt till integritet och sekretess). 
  
 71  
  
 Att rädda människoliv är ett sådant övervägande intresse. Vaga uppgif- ter om att skada eller döda en närstående är inte tillräckliga för att bryta sekretessen och åberopa nöd, utan det måste vara frågan om en akut fara för ett konkret brott. Det tydligaste exemplet är en person som beskriver tidpunkt och plats för ett mord. 
 Behov av förändring 
 Vid brott i nära relationer är våldet ofta återkommande. Det är vanligt med upprepade fall av misshandel och hot. Om det går så långt som till polisanmälan är det särskilt vanligt med upprepade anmälningar i nära anslutning till tidigare anmälningar. 
  
 72  
  
 Ökade kunskaper om våldets s.k. normaliseringsprocess 
  
 73  
  
 var en av orsa- kerna till att fridskränkningsbrotten infördes efter förslag av Kvinnovåldskommissionen. 
  
 74  
  
 Brotten grov kvinnofridskränkning 
  
 68 
  
 20 kap. 3 § brottsbalken (1962:700). 
  
 69 
  
 20 kap. 1§ brottsbalken (1962:700). 
  
 70 
  
 Prop. 1962:10 B, s. 334. 
  
 71 
  
 Prop. 1993/94:130, s. 35. 
  
 72 
  
 Brå (2001),  
 Upprepad utsatthet för brott 
 , s. 34 f. 
  
 73 
  
 Våldets normaliseringsprocess har beskrivits av forskaren Zuniga. Se närmare i följande böcker; Lundgren, E. (1994),  
  
 Våldets normaliseringsprocess: två parter – två strategier 
 , Lundgren, E. (2004),  
 Våldets normaliseringsprocess 
 . 
  
 74 
  
 SOU 1995:60. 
  
 274 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 och grov fridskränkning förutsätter just flera brottsliga gärningar under en viss tidsrymd. Ett annat exempel är brottet olaga förföl- jelse som också uppställer flera brottsliga gärningar som krav. 
  
 75 
  
 Nationella samordnaren anser att det är av yttersta vikt att stoppa det upprepade våldet och förebygga brott i nära relationer. Ju allvarligare brottslighet desto större skyddsintresse. Samhället måste göra allt för att undvika den värsta tänkbara utgången – en människas död. I Sverige dödas i genomsnitt 21 kvinnor och 8 män per år av en närstående eller tidigare närstående familjemedlem. 
  
 76  
  
 Varje år dödas även ett antal barn av närstående eller tidigare närstående. Därtill kommer fall av livsfarliga gärningar som till exempel försök till mord, försök till dråp och grov misshandel. 
 Polisen har i uppgift enligt 2 § första punkten polislagen (1984:387) att förebygga brott. För att polisen ska kunna agera proaktivt och förhindra brott krävs kännedom och information. Vid de kontakter som nationella samordnaren har haft med olika myndighetsföreträdare, privatpersoner och idéburna organisa- tioner, framkommer att myndigheter sällan delar med sig av information till varandra trots att en sådan möjlighet under vissa omständigheter finns. I andra fall sätter sekretesslagstiftningen hinder i vägen. 
 Av olika anledningar är mörkertalet för brott i nära relationer stort och de flesta fallen kommer alltså inte till polisens kännedom. De som utsatts för brott och de som utövat våld i nära relation kommer däremot i regel i kontakt med andra myndigheter som en följd av brottsligheten. En närstående eller tidigare närstående som utövar våld i nära relationer kan ha olika myndighetskontakter där det genom personens egna uppgifter, frågor, undersökningar och andra omständigheter kan framkomma för polisen intressanta upp- gifter. 
 Utan en enskilds samtycke finns det begränsade möjligheter att lämna vidare sekretessbelagd information till polisen. De myndigheter som kan förväntas ha mest kännedom om brott i nära relationer, utöver polismyndigheten, är enligt nationella samordnarens upp- fattning socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Inom dessa 
  
 75 
  
 4 kap. 4 a § och 4 kap. 4 b § brottsbalken (1962:700). 
  
 76 
  
 Prop. 2011/12:4, s. 20 och s. 23 med hänvisning till Williamson, kriminolog vid Mittuniversitetet,  
  
 2011-04-13. 
  Med närstående avses inte endast en partner eller tidigare partner, utan även annan förövare i familjen. Siffrorna avser åren  
 1990–2007. 
  Se även  
 avsnitt 2.2. 
  
 275 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 sektorer finns en presumtion för sekretess och det finns få tillämp- liga sekretessbrytande regler. 
 Även om kunskapen om nödregleringen till viss del är bristfällig inom myndigheter och den kanske inte alltid åberopas vid tillämp- liga fall, finns det begränsade möjligheter att åberopa nöd. Enligt nationella samordnarens uppfattning är nödbestämmelsen inte ensamt tillräcklig för att förhindra brott i nära relationer. Det finns behov av en sekretessbrytande regel som fångar upp personer som utvecklar en farlighet med risk för allvarlig våldsbrottslighet mot anhöriga. 
 Förslag 
 En ny sekretessbrytande regel ska införas i 10 kap. 18 b § OSL till förebyggande av allvarlig brottslighet i nära relationer. Socialtjänsten och hälso- och sjukvården ska ha en möjlighet att lämna uppgifter om en enskild till polisen. Utöver de generella bestämmelserna om sekretess inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården, inkluderas socialtjänstsekretess enligt 26 kap. 3 § OSL som gäller inom kommunal familjerådgivning. 
 I förarbetena till lagen (2007:606) om utredningar avseende vissa dödsfall anges att samhället har ett förebyggande ansvar och ska göra allt som är möjligt för att förhindra dödligt våld av närstå- ende. Kunskap om orsakerna till att dessa brott begås är viktig. 
  
 77 
  
 En undersökning från Brå visar att övervägande delen av män som dödar en kvinna i nära relation är psykiskt sjuka eller psykiskt störda. 
  
 78  
  
 Hälso- och sjukvården, särskilt psykiatrin, kan därför spela en viktig roll i det förebyggande arbetet. 
 Mot bakgrund av att våld i nära relationer många gånger är upp- repat och trappas upp vid separationer samt de slutsatser som kan dras av dödsfallsutredningar, föreslår nationella samordnaren att en sekretessbrytande regel ska införas i OSL till förebyggande av brott i nära relation. Denna möjlighet ska förebygga att barn, kvinnor och män utsätts för allvarligt våld eller andra allvarliga övergrepp av närstående eller tidigare närstående personer. 
  
 77 
  
 Prop. 2011/12:4, s. 23. Socialstyrelsen är ansvarig myndighet för dödsfallsutredningarna. Stiftelsen Tryggare Sverige har publicerat en egen granskning av myndigheternas agerande vid dödligt våld i nära relation, Rapport 2013:1,  
  
 Dödligt våld mot kvinnor 
 . 
  
 78 
  
 Brå (2007) 
 , Utvecklingen av dödligt våld mot kvinnor i nära  
 relationer, s. 36 f. 
  
 276 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Polisen har den centrala rollen att förebygga brott 
  
 79  
  
 och är bäst lämpad att bedöma den samlade bilden av vilka hot och risker som föreligger mot en enskild. Även i avsaknad av tidigare polisanmäl- ningar och fällande domar för brott i nära relation, kommer ett mord av en närstående eller tidigare närstående sällan som en total överraskning. Det finns en rad varningssignaler som kan bevittnas av omgivningen bestående av anhöriga, vänner, grannar, arbetskam- rater, kvinnojourspersonal, läkare, psykiatriker, psykologer och socialsekreterare. För privatpersoner finns inga formella hinder att delge polisen sin oro för förestående brott men väl ett etiskt dilemma om den enskilde motsätter sig. 
 Socialtjänsten och hälso- och sjukvården är däremot bundna av sin sekretess. Det är grundläggande att den enskilde ska känna för- troende och respekt för dessa myndigheter och våga vända sig till dem. Rätten till personlig integritet är stark. En sekretessbrytande regel bör därför så långt möjligt avgränsas för att inte urholka detta viktiga intresse. Vad gäller barn är det mer godtagbart att det finns ett större behov av sekretessbrytande regler. För vuxna är kraven högre. Vid våldsbrott har intresset av effektiv brottsbekämpning regelmässigt varit större än beträffande andra brott. 
  
 80 
  
 Nationella samordnaren anser att en sekretessbrytande regel vid risk för alla typer av brott mot en närstående eller tidigare närstå- ende är att gå för långt. Det främsta syftet är att förebygga och kunna förhindra allvarlig brottslighet. En avgränsning ska därför ske till brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken för vilket det inte är förskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år. De brott som omfattas är bland annat mord, dråp, grov misshandel och våldtäkt. 
  
 81  
  
 Med närstående eller tidigare närstående person avses samma definition som för fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a § brottsbalken. 
 I enlighet med andra sekretessbrytande regler i 10 kap. OSL ska det inte vara någon skyldighet för socialtjänsten och hälso- och sjukvården att delge polisen uppgifter i dessa fall. Socialtjänsten och hälso- och sjukvården ska genom en samlad bedömning själva 
  
 79 
  
 2 § första punkten polislagen (1984:387). 
  
 80 
  
 Prop. 1997/98:55, s. 126. 
  
 81 
  
 Följande brott omfattas: 3  
  
 kap–mord, 
  dråp, grov misshandel, synnerligen grov misshandel, grovt vållande till annans död, 4  
 kap–människorov, 
  människohandel, olaga frihetsberövande, 
  
 6 
  
 kap–våldtäkt, 
  
  grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, grovt koppleri. 
 277 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 avgöra om det är lämpligt att sekretessen bryts. 
  
 82  
  
 Polisen har ingen möjlighet att kräva uppgifter av myndigheterna. 
 Den nya sekretessbrytande regeln ska lämpligen in under rubri- ken Förebyggande av brott i 10 kap. OSL. Utformningen av bestämmelsen har 10 kap. 18 a § OSL som förebild. Sekretess- belagda uppgifter får lämnas av socialtjänsten och hälso- och sjukvården till en polismyndighet om det p.g.a. särskilda omstän- digheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken för vilket det inte är förskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år mot en närstående eller tidigare närstående person. Uppgiften måste antas bidra till att förhindra brottsligheten. Bestämmelsen utgår alltså från uppgifter om den enskilde som kan komma att begå ett brott. En uppgift som angår misstanke om ett begånget brott omfattas inte utan regleras främst i 10 kap. 23 § OSL. 
 Det är fråga om uppgifter som rör en enskild, till exempel att en persons psykiska problem har accelererat och att det finns en fixering vid att skada en tidigare anhörig. Syftet är att fånga upp varningssignaler för att en person är så pass farlig att denne kan komma att utöva allvarlig brottslighet mot någon anhörig eller tidigare anhörig. En bedömning av risken ska göras i varje enskilt fall. Kunskap om tidigare brottslighet mot en närstående och beslut om kontaktförbud har särskild betydelse. Det får inte vara fråga om allmänt hållna farhågor, utan en bedömning ska göras utifrån den samlade informationen om personen och den enskilde myndig- hetspersonens erfarenheter och kunskaper. Det är tillräckligt att det med hänsyn till samtliga omständigheter finns en risk som varken är obetydlig eller avlägsen. Nationella samordnaren är med- veten om att detta är en prekär uppgift och svår balansgång av vad som å ena sidan kan tänkas vara fantasier som inte kommer att förverkligas och å andra sidan en reell risk, men en möjlighet bör finnas för den enskilde psykiatrikern, läkaren eller social- sekreteraren att efter en professionell bedömning överlämna information till polisen. 
 Det krävs inte att uppgiften isolerad kan antas leda till att före- bygga brott, utan det är tillräckligt att den tillsammans med andra omständigheter kan antas bidra till att förhindra att den enskilde kommer att utöva den befarade brottsligheten. 
  
 82  
 Jfr läkares skyldighet enligt 6 kap. 6 § vapenlagen (1996:67) att anmäla till polisen om en patient av medicinska skäl är olämplig att inneha skjutvapen. 
 278 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Det är polisen som har möjlighet att bedöma och sammanställa information från socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Polisen kan så långt som möjligt göra en hot- och riskbedömning trots att uppgifterna i sig inte ger tillräckliga skäl för att upprätta en anmälan eller inleda en förundersökning. Även om en fullständig strukturerad bedömning för att bedöma hot och risker inte är möjlig, kan andra metoder användas. Den närstående eller tidigare närstående som riskerar att utsättas för allvarligt brott kan infor- meras om risken och relevanta skyddsåtgärder kan sättas in. På så sätt kan liv komma att räddas. 
 Grunden för polisen att agera är det förebyggande ansvaret. Det måste finnas kunskap om våld i nära relationer och om hot- och riskbedömningar. En sådan kunskap finns inom polisen hos brotts- offersamordnarna. Även om den närstående som riskerar att bli utsatt för brott ännu formellt inte är ett brottsoffer, bör uppgifterna därför behandlas inom ramen för polisens brottsofferverksamhet. Om hotbilden bedöms som stor kan den enskilda bli föremål för polisens lokala personsäkerhetsarbete 
  
 83  
  
 och i sista hand det särskilda personsäkerhetsarbetet. 
  
 84  
  
 Samverkan ska ske med socialtjänsten som ansvarar för att ge stöd och hjälp på längre sikt. Rikspolisstyrelsen får i uppdrag att meddela närmare föreskrifter om polisens arbete. 
 Den nya föreslagna sekretessbrytande regeln utgör ett undantag för den starka och omfattande socialtjänstsekretessen. Ett tillägg med hänvisning till den nya bestämmelsen behövs därför i 12 kap. 10 § socialtjänstlagen. 
  
 6.9 
  
 Kontaktförbud 
  
 Samordnarens iakttagelser i korthet 
 En rad förändringar har genomförts av bestämmelserna om kon- taktförbud som ett led i arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära relationer. Vissa problem och viss kritik kvarstår. 
  
 83 
  
 RPSFS 2013:7, FAP  
  
 480-3. 
  I 5 § definieras som skyddsperson den person som har utsatts för eller förväntas utsättas för ett allvarligt hot mot liv, hälsa, frihet och som efter en riskanalys befunnits vara i behov av insatser inom det lokala personsäkerhetsarbetet. 
  
 84 
  
 2 a § polislagen (1984:387) och förordningen (2006:519) om särskilt person- säkerhetsarbete m.m. 
  
 279 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Fortfarande framförs att det i allt för hög grad är den som utsätts för hot, våld och trakasserier som tvingas flytta med sina barn, i stället för den som utövar våldet. Giltighetstiden för kon- taktförbud avseende gemensam bostad anses som alltför snäv. Nationella samordnaren mot våld i nära relationer delar denna bedömning och föreslår att kontaktförbud avseende gemensam bostad ska kunna meddelas för högst tre månader (avsnitt 6.9.2). 
 Barnperspektivet brister och kontaktförbud är särskilt proble- matiskt vid gemensam vårdnad eller umgänge. Problemet hur bar- nets bästa tillvaratas vid beslut angående kontaktförbud är generellt för barn i rättsprocessen och är en större fråga som sträcker sig utanför nationella samordnarens uppdrag. 
 Många ansökningar om kontaktförbud avslås och det upplevs som att ett beviljande av kontaktförbud i princip förutsätter att brott först begås. Stiftelsen Tryggare Sverige har i en rapport visat att det finns stora skillnader mellan olika åklagarkammare och mellan åklagare inom samma distrikt. Enligt rapporten är det ett geografiskt lotteri om ett kontaktförbud beviljas. 
  
 85  
  
 Åklagarmyndigheten har i en tillsynsrapport av kontaktförbud kartlagt tillämpningen. 
  
 86  
  
 Antalet ansökningar om kontaktförbud har ökat under åren  
 2008–2012 
  från cirka 11 000 ansökningar till cirka 13 000 samtidigt som antalet beviljade kontaktförbud har legat konstant på cirka 4 000 per år. Enligt rapporten finns inga större skillnader mellan åklagarkam- mare av tillämpningen av kontaktförbud. Skillnaderna kan till viss del förklaras av kvalitetsskillnader i ansökningarna och att andelen ansökningar som rör enbart bekant eller obekant, där utrymmet för kontaktförbud är mycket litet, har ökat. I rapporten föreslås att det utarbetas riktlinjer för åklagarens bedömning av risk och proport- ionalitet, att en ny uppföljning ska genomföras och att ett metod- utvecklingsarbete ska påbörjas för enhetliga rutiner. Nationella samordnaren instämmer i dessa förslag. Poliser inom familjevålds- enheter som nationella samordnaren mot våld i nära relationer har träffat menar att handläggningstiden om en vecka 
  
 87  
  
 är belastande och det är ett problem att hela beslutsunderlaget ska delges efter- som förundersökningen riskerar att påverkas negativt. Det är ange- 
  
 85 
  
 Stiftelsen Tryggare Sverige (2011),  
  
 Kontaktförbud – ett slag i luften? 
  
 86 
  
 Åklagarmyndigheten (2013),  
 Kontaktförbud – en kartläggning av tillämpningen med synpunkter på iakttagelserna 
 , s. 7. 
  
 87 
  
 Åklagarmyndighetens föreskrifter om kontaktförbud (ÅFS 2005:27). 
  
 280 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 läget att polisen och Åklagarmyndigheten ser över dessa rutiner gemensamt. 
 Brå har också fått i uppdrag att undersöka tillämpningen av brottet olaga förföljelse och hur bestämmelserna om kontaktför- bud tillämpas i praktiken. I uppdraget ingår att i den mån det är möjligt uppmärksamma vilket genomslag elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud fått och om det område som förbudet gäller är väl avvägt. 
  
 88  
  
 Nationella samordnaren har därför inte närmare fördjupat sig i frågor om elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud. 
 Ett annat problem är överträdelser av kontaktförbud och straff- skalan. Många har beskrivit för nationella samordnaren hur ingen- ting händer vid en överträdelse, att förundersökningen läggs ner direkt och att upprepade överträdelser bedöms som ringa och straffria. Genom denna tillämpning kan kontaktförbud invagga den våldsutsatta i en falsk trygghet. Benägenheten att ansöka om förny- ade kontaktförbud minskar. Nationella samordnaren föreslår där- för att straffskalan ska höjas och att ringa överträdelser inte längre ska vara utan straff (avsnitt 6.9.1). 
 Ett annat problem är att socialnämnden kan vara ovetande om ett kontaktförbud som avser skydda en vuxen person som inte har några gemensamma barn under 18 med förbudspersonen. 
  
 89  
  
 Därmed utesluts även barn som inte är parternas gemensamma men som kan ha bevittnat våld i hemmet. Detta trots att socialnämnden sär- skilt ska beakta att kvinnor som är utsatta för våld i nära relationer kan vara behov av stöd eller hjälp och att alla barn som bevittnar våld mot närstående ska få stöd och hjälp. 
  
 90  
  
 Nationella samordna- ren har vid en intresseavvägning av ändamålet och en enskilds rätt till integritet stannat vid att inte föreslå några ändringar avseende vuxna. Däremot kan åklagarmyndigheten utveckla rutiner för att fråga berörd skyddsperson om beslutet om kontaktförbud kan skickas till socialnämnden för kännedom. Att fråga om samtycke är många gånger en framkomlig väg (se om samtycke i avsnitt 3.4). Vad gäller barn som inte är parternas gemensamma, berörs denna fråga i  
 avsnitt 4.8.2 
 . 
  
 88 
  
 Regleringsbrev för budgetåret 2013 avseende Brottsförebyggande rådet. Uppdraget ska slutredovisas senast den 16 januari 2015. 
  
 89 
  
 Enligt 4 a § förordningen (1988:691) om kontaktförbud ska socialnämnden endas underrättas om ett beslut när parterna har gemensamma barn under 18 år eller vid ett kontaktförbud avseende gemensam bostad. 
  
 90 
  
 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 281 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 6.9.1 
  
 Skärp straffskalan för överträdelse av kontaktförbud 
  
 Förslag:  
 Straffskalan för överträdelse av kontaktförbud ska skärpas. Överträdelse av kontaktförbud delas upp i två olika brott utifrån gärningens allvar. Den som bryter mot ett kon- taktförbud döms för överträdelse av kontaktförbud till fängelse i högst två år. Straffbarhet för ringa fall införs. Om brottet med hänsyn till särskilda omständigheter är att bedöma som ringa och kontakten inte kan anses som klart ursäktlig döms till böter. 
 Gällande rätt och bakgrund 
 Den som bryter mot ett kontaktförbud, oavsett vilken typ av kon- taktförbud, döms enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud för överträdelse av kontaktförbud till böter eller fängelse i högst ett år. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Överträdelse av kontakt- förbud är ett brott mot staten, vilket innebär att skyddspersonen inte behöver känna till överträdelsen. Trots detta har skydds- personen status som målsägande. 
 Från början var straffskalan böter eller fängelse i högst sex må- nader, vilket förklarades med att straffbestämmelsen främst skulle få betydelse för handlingar som inte var straffbara enligt andra lag- rum. Som exempel nämndes att en person som omfattades av besöksförbud vistades på en plats denne enligt förbudet inte hade rätt till utan att handlingen innefattade hemfridsbrott eller ofredande. En jämförelse med brottet ofredande låg därför nära till hands och dåvarande straffskala för ofredande ansågs passande. En av fördelarna med besöksförbud ansågs vara att polisen fick möj- lighet att ingripa i akuta situationer och inte att gärningsmannen kunde dömas till straff. 
  
 91 
  
 Straffvärdet för en överträdelse av besöksförbud ansågs i normalfallet ligga på bötesnivå, varför anhållande och häktning inte aktualiserades. Reglerna om anhållande och häktning kunde dock bli aktuella om en överträdelse av kontaktförbud samtidigt inne- fattade annan brottslig handling som misshandel eller olaga hot enligt principerna om brottskonkurrens. 
  
 92  
  
 När straffmaximum höjdes till fängelse i ett år vidhölls att normalstraffet för en enstaka 
  
 91 
  
 Ds Ju 1987:13,  
  
 Besöksförbud 
 . Se prop. 1987/88:137, s. 70. 
  
 92 
  
 Prop. 1987/88:137, s. 35. 
  
 282 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 överträdelse borde vara böter, men att det behövdes en straffskala som även täckte mycket allvarliga överträdelser där anhållande och häktning skulle kunna tillämpas med hänsyn till straffvärdet. 
  
 93 
  
 Enligt de generella förutsättningarna för kontaktförbud i 1 § fjärde stycket får ett kontaktförbud inte omfatta kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befogade. Med detta avses enligt förarbetena kontakt vid undantagssituationer som objektivt sett är klart befogade. Som exempel nämns om parternas gemensamma barn insjuknar akut. 
  
 94  
  
 För att undvika stötande resultat av lagen innan närmare erfarenheter fanns, ansågs det även finnas behov av att införa straffrihet för ringa fall av överträdelse. Ansvarsfrihet uppkom därmed endast när en kontakt visserligen inte framstår som uppenbart befogat men ändå får anses klart ursäktlig. Bestämmelsen skulle även kunna användas för enstaka överträdelser om parterna hade försonats och båda ville ha förbudet upphävt. 
  
 95 
  
 Stalkningsutredningen 
 Stalkningsutredningen föreslog 2008 att maxstraffet för överträ- delse av kontaktförbud skulle höjas till två års fängelse och att ringa överträdelser skulle straffbeläggas. 
  
 96  
  
 Förslaget om höjning av straff- skalan avslogs av regeringen eftersom straffminimum fortfarande borde vara böter och ett bibehållet maximistraff på ett års fängelse gav tillräckligt utrymme för en nyanserad straffmätning för de all- varligaste fallen. Vid upprepade fall av överträdelse av kontaktför- bud i vissa fall hänvisades även till det nya brottet olaga förföljelse med straffskalan fängelse i högst fyra år. 
  
 97  
  
 Beträffande ringa fall konstaterades att det även i fortsättningen måste finnas ett visst utrymme för att underlåta straffansvar för de lindrigaste överträ- delserna, till exempel när skyddspersonen agerat eller på annat sätt gett förbudspersonen befogad anledning att anta att denne ville ha kontakt. I sådant fall kan inte kontakten anses vara uppenbart befogad. Endast de allra lindrigaste fallen av överträdelse faller utanför det straffbara området. 
  
 98 
  
 93 
  
 Justitieutskottets betänkande 1989/90:JuU5, s. 16 f. 
  
 94 
  
 Prop. 1987/88:137, s. 42. 
  
 95 
  
 Prop. 1987/88:137, s. 35 och s. 52. 
  
 96 
  
 SOU 2008:81, s. 169 ff. 
  
 97 
  
 4 kap. 4 b § brottsbalken. 
  
 98 
  
 Prop. 2010/11:45, s. 60 ff. 
  
 283 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Behov av förändring 
 I tidigare reformarbete av lagen om besöksförbud har regeringen inte helt uteslutit möjligheten att införa en särskild straffskala för normalbrott av överträdelse med enbart fängelse och en särskild straffskala för ringa brott bestående av enbart böter. När effekterna av lagen om besöksförbud hade utvärderats av Brå avsåg regeringen att återkomma till denna fråga. 
  
 99 
  
 Flera granskningar av Brå visar att antalet överträdelser är högt (åtminstone en tredjedel av meddelade beslut), att upprepade överträdelser inte är ovanliga och att åklagarnas syn på vad som anses vara ringa brott varierar. 
  
 100  
  
 Överträdelserna består ofta av trakasserier och hot per sms och telefon. Upprepade överträdelser anmäls inte alltid med förklaringen att inget händer ändå, vilket enligt tillfrågade kvinnor innebar att männen inte såg överträdelsen som ett brott och fortsatte kontakterna. Snabbare och mer kraft- fulla reaktioner från polisen vid överträdelse efterfrågades av skyddspersonerna. Brå anför att den upplevda bristen på reaktioner från rättsväsendet, utöver bevissvårigheter, delvis kunde vara en följd av att ringa överträdelser är straffria och att detta begrepp måste ses över. 
 Vid en utredning efter ansökan om kontaktförbud ska förhör hållas med förbudspersonen där denne ska ges möjlighet att utveckla sin inställning. Om åklagaren fattar beslut om kontaktför- bud ska beslutet delges förbudspersonen. 
  
 101  
  
 Polisen ska arbeta aktivt för att förebygga överträdelser och andra brott. För polisens ansvar gällande kontaktförbud kom riktlinjer 2009 som har upp- daterats. Enligt riktlinjerna ska för skyddspersonen alltid utses en  
 kontaktperson  
 och för förbudspersonen bör en kontaktperson utses 
  
 102  
  
 som ansvarar för uppföljning. Kontaktpersonerna bör fin- nas inom brottsoffer- eller personsäkerhetsverksamheten. Efter delgivning av beslutet bör kontaktpersonen hålla så kallade  
 klar- görandesamtal  
 med både skyddspersonen och förbudspersonen. Syftet med klargörandesamtalet är bland annat att informera när- mare om innebörden av beslutet och vilka konsekvenser en 
  
 99 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 53. 
  
 100 
  
 Brå (2003),  
 Besöksförbud, En utvärdering av lagen och dess tillämpning 
 , Brå (2005),  
 Nya regler i lagen om besöksförbud 
 , Brå (2007),  
 Besöksförbud, De berörda och deras erfarenheter. 
  
 101 
  
 5 § lagen (1988:688) om kontaktförbud. 
  
 102 
  
 Ett undantag är särskilt utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning där kontaktperson för skyddspersonen är obligatorisk. 
  
 284 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 eventuell överträdelse kan innebära, utreda behovet av åtgärder för att förebygga överträdelser, exempelvis praktiska problem, samt förmedla stöd och hjälp. Klargörandesamtalen bygger på frivillighet och kan kompletteras med ett skriftligt brev. 
  
 103 
  
 Förbudspersonen informeras således vid ett flertal tillfällen om vad ett kontaktförbud innebär. Om denne ändå känner sig osäker kring regleringen finns möjlighet att fråga kontaktpersonen alter- nativt brottsutredande polis. En överträdelse av kontaktförbud kan därför inte enkelt bortförklaras med att det förekommit ett miss- förstånd. Upprepade överträdelser kan liknas vid ett öppet lagtrots. 
  
 104  
  
 Detta behöver tydligare framgå av straffvärdet för över- trädelser. 
 Skyddspersonens perspektiv och dennes rätt till att lämnas ifred bör också tillvaratas tydligare. Alla typer av kontakter, även sådana som till sitt innehåll synes neutrala, kan uppfattas som hotfulla och påverka skyddspersonen negativt. Känslan av att vara bevakad och kontrollerad kan infinna sig. Utrymmet för vad som anses vara ett ringa brott synes vidare ha blivit alltför stort. Uppföljningar av Brå visar att åklagares bedömning av vad som är en ringa överträdelse varierar. 
  
 105  
  
 Även åklagarmyndigheten når samma slutsats i senaste tillsynsgranskningen. 
  
 106 
  
 Överträdelse av kontaktförbud har fått ökad betydelse genom att brottet uttryckligen har inkluderats i såväl grov kvinno- fridskränkning och grov fridskränkning som olaga förföljelse. Med hänvisning till polisens arbete med kontaktpersoner och klargöran- desamtal finns därför anledning att ifrågasätta om straffminimum fortfarande borde vara böter för överträdelse av kontaktförbud. Om en enskild som delgivits och fått förklarat för sig vad kon- taktförbudet innebär ändå väljer att överträda det, är det viktigt med en direkt reaktion från samhället för att visa allvaret. Detta betonas även i polisens riktlinjer. 
 För att kunna agera verkningsfullt vid alla typer av överträdelser finns anledning att se över brottets straffvärde och straffskala. 
  
 103 
  
 Rikspolisstyrelsen (2013),  
 Riktlinjer för kontaktförbud, Polisens ansvar gällande kontaktförbud,  
 s. 17 f. 
  
 104 
  
 Åklagarmyndigheten (2011),  
  
 Kontaktförbud – en handbok 
 , s. 67. 
  
 105 
  
 Brå (2005 
 ), Nya regler i lagen om besöksförbud 
 , s. 43. 
  
 106 
  
 Åklagarmyndigheten, Tillsynsrapport 2013:4,  
  
 Kontaktförbud – en kartläggning av tillämpningen med synpunkter på iakttagelserna 
 , s. 35. 
 285 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Förslag 
 Nationella samordnaren föreslår att överträdelse av kontaktförbud delas upp i två olika brott utifrån gärningens allvar. Den som bryter mot ett kontaktförbud döms till fängelse i högst två år. Om brottet med hänsyn till särskilda omständigheter är att bedöma som ringa och kontakten inte kan anses klart ursäktlig, döms för ringa över- trädelse av kontaktförbud till böter. 
 Samma överväganden som nedan gör sig gällande för civilrätts- liga kontaktförbud enligt äktenskapsbalken och sambolagen där lagen om kontaktförbud ska tillämpas vid överträdelse. Någon lagändring i denna del är därför inte behövlig. 
 Överträdelse av normalgraden 
 Att straffskalan för överträdelse av kontaktförbud ändras till fäng- else i högst två år innebär att straffvärdet för en överträdelse i nor- malfallet ligger på fängelsenivå (minst 14 dagar). 
 Synen på vilket straffvärde ett brott har förändras över tid. Domstolarnas praxis och medias uppmärksamhet av vissa fall eller företeelser kan påverka utvecklingen. Samhällets syn på våld och ett förändrat fokus från kollektivet till individens rättigheter påverkar likaså. 
  
 107  
  
 Under senare år har straffen för allvarliga våldsbrott och integritetskränkande brottslighet höjts. Våldsbrottslighet ses idag som mer klandervärd än tidigare. 
  
 108  
  
 För brotten grov kvinno- fridskränkning och grov fridskränkning har till exempel straff- minimum höjts till fängelse i nio månader. 
  
 109 
  
 Bestämmelserna om kontaktförbud syftar främst till att före- bygga brott. Förutom att skapa rutiner för snabb bevissäkring och att förhör hålls med målsäganden och misstänkt som huvudregel, är det av betydelse att tvångsmedel kan användas vid fler över- trädelser. Om straffvärdet för överträdelser höjs och det införs en särskild straffskala med fängelse i högst två år för normalgraden av överträdelse, finns ökade möjligheter att anhålla och häkta miss- tänkt och besluta om restriktioner med hänsyn till proportional- itetsprincipen. Därmed ökar även möjligheten att säkra bevisning och att målsäganden inte påverkas av misstänkt under utredningen. 
  
 107 
  
 SOU 2007:90 
  
 ,  
 s. 135. 
  
 108 
  
 Se prop. 2008/09:118 och prop. 2009/10:147. SOU 2014:18 är också relevant. 
  
 109 
  
 4 kap. 4 a § brottsbalken. 
  
 286 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Idag är det ett stort problem att många förundersökningar om överträdelse av kontaktförbud läggs ner eftersom bevis saknas. Se även närmare om förslaget att beslagsförbud gällande skriftliga meddelanden mellan närstående bör luckras upp vid misstanke om brott i nära relationer (avsnitt 6.10). 
 En skärpning av straffet för överträdelse av kontaktförbud ligger i linje med att mer fokus bör sättas på förövaren. Även om en överträdelse av kontaktförbud anses som ett brott mot staten är det den enskildes integritet som angrips och denne blir målsägande. Från början var även brottet ett angivelsebrott. Överträdelse av kontaktförbud kan därför definieras som integritetskränkande brottslighet. 
 När straffminimum höjdes 2013 för fridskränkningsbrotten till fängelse lägst nio månader uttalades i förarbetena att en alltför stor skillnad i bedömningen av brottslighetens samlade straffvärde när gärningar bedöms som fridskränkningsbrott i stället för flera enskilda brott, inte vore acceptabel. Därefter konstaterades att straffskalan måste inkludera både fall av en lång rad allvarliga miss- handelsbrott och brottsliga gärningar som utgörs av ett mindre antal förhållandevis lindriga brott som hemfridsbrott och ofredan- den. Höjningen motiverades med att de brottsliga gärningarna, normalt minst tre, oavsett svårighetsgraden samtidigt ingår i ett mönster som leder till att den kränkta personen bryts ner, vilket straffvärdemässigt nästan kan jämföras med ett enstaka fall av grov misshandel.  
  
 110  
  
 Samma resonemang gör sig gällande för brottet olaga förföljelse där överträdelse av kontaktförbud finns med i brottskatalogen och där straffskalan är fängelse i högst fyra år. 
  
 111 
  
 Överträdelse av kontaktförbud får i nuläget anses som ett för- hållandevis lindrigt brott eftersom påföljden normalt ska bestäm- mas till dagsböter för en enstaka överträdelse. Straffmätningen försvåras av att vid överträdelse av kontaktförbud samtidigt ofta döms för andra brott såsom olaga hot, misshandel och ofredande. Vid tre eller flera överträdelser är påföljden vanligtvis fortfarande böter om det inte är fråga om särskilt allvarliga fall. Detta innebär att skillnaden i samlade straffvärdet för överträdelse av kontaktför- bud blir oacceptabelt stor beroende på om de ingår i fridskränk- ningsbrotten eller om det döms för de enskilda överträdelserna. För att undvika oönskade tröskeleffekter och för att bättre för- 
  
 110 
  
 Prop. 2012/13:108 s. 18. 
  
 111 
  
 4 kap. 4 b § brottsbalken. 
  
 287 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 binda straffskalorna anser därför nationella samordnaren att det finns ytterligare skäl för att höja straffmaximum för överträdelse av kontaktförbud till fängelse i två år. På så sätt markeras allvaret av flera överträdelser, men där det inte gått att bevisa att brotten vart och ett utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet (olaga förföljelse) och varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla (fridskränkningsbrotten). 
 Erfarenheten av lagens tillämpning visar att det finns ett behov av att tydligare gradera överträdelser. Antalet överträdelser får ofta avgörande betydelse för straffvärdet, men även en enstaka över- trädelse kan anses vara så pass allvarlig att fängelsestraff döms ut medan många upprepade överträdelser med hänsyn till omständig- heterna kan leda till böter. 
  
 112  
  
 Vid bedömningen av straffvärdet ska hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Som ovan nämnts bör en överträdelse enligt nationella samordnaren straffvärdemässigt ligga på fängelsenivå. Därmed är inte sagt att fängelse per automatik ska utdömas, utan villkorlig dom eller skyddstillsyn med olika kombinationspåföljder kan vara alternativ. Genom en åtskild straffskala för normalgraden och ringa brott ökar möjligheterna till en enhetligare praxis. 
 Ringa brott 
 Enligt nuvarande lydelse av 24 § är alla typer av kontakter, oavsett frekvens och innehåll, per definition en överträdelse om inte kon- takten med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befo- gad enligt 1 § fjärde stycket. Det är således utan betydelse att det är fråga om en enstaka kontakt eller att förbudspersonen uppger sig ha ett gott syfte med kontakten. Undantaget att ringa överträdelser är straffria ska tillämpas restriktivt. Det bör inte finnas någon tvekan om att kontakten är klart ursäktlig. I åklagarnas handbok om kontaktförbud ges exempel på situationer. 
  
 113 
  
 Trots handboken är det ett problem att åklagarnas bedömningar av ringa överträdelser skiftar, vilket leder till rättsosäkerhet. Om en anmäld överträdelse bedöms som ringa och därmed straffri av en åklagare inleds inte förundersökning alternativt läggs förundersök- 
  
 112 
  
 Se Åklagarmyndighetens sammanställning av praxis, Åklagarmyndigheten (2011), 
  
 Kontaktförbud – en handbok,  
 s. 65 ff. samt bilaga 2. 
  
 113 
  
 Åklagarmyndigheten (2011),  
  
 Kontaktförbud – en handbok 
 , s. 65. 
 288 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 ningen ned. Ett sådant beslut är inte överklagbart till domstol var- för det saknas vägledande praxis. 
  
 114  
  
 Möjligheten för berörd part att begära överprövning av åklagarens beslut att inte inleda förunder- sökning eller att lägga ned en sådan, synes inte användas i någon större utsträckning. Att utveckla tydligare riktlinjer för åklagarna vid bedömningen av ringa överträdelser är inte tillräckligt enligt nationella samordnaren. I stället bör överträdelser som med hänsyn till särskilda omständigheter bedöms som ringa straffbeläggas med den begränsningen att klart ursäktliga kontakter undantas för att undvika oskäliga situationer. Ett exempel på klart ursäktlig kontakt som även i fortsättningen ska vara straffri är om skyddspersonen uppger att han eller hon vill ha kontakt med förbudspersonen. 
 Förslaget innebär att en överträdelse som regel är att bedöma som brott av normalgraden. För ringa brott som leder till böter krävs särskilda omständigheter. Det innebär att en kontakt som till innehållet synes neutral, exempelvis gratulationshälsning, middagsinbjudning eller allmän information gällande parternas barn, som huvudregel är straffbar. En bedömning av samtliga omständigheter får visa om överträdelsen är av normalgraden eller ringa. Antalet överträdelser får stor betydelse. Detta överlämnas till rättstillämpningen. Se närmare i författningskommentaren,  
 avsnitt 11.4 
 . 
  
 6.9.2 
  
 Längre giltighetstid för kontaktförbud avseende gemensam bostad 
  
 Förslag:  
 Giltighetstiden för kontaktförbud avseende gemensam bostad ska förlängas. Kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas för upp till tre månader. 
 Gällande rätt 
 Ett kontaktförbud får enligt 1 a § lagen (1988:688) om kontaktför- bud avse förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemen- samt med annan, om det på grund av särskilda omständigheter finns en risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att 
  
 114  
 Jfr resonemanget i prop. 2010/11:45, s. 61 att Stalkningsutredningen inte redovisade några exempel på straffvärda fall som bedömts som ringa. 
 289 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (kon- taktförbud avseende gemensam bostad). Alla slags bostäder omfattas och det är oväsentligt vem som är rättighetsägare till bostaden eller om bostaden ska ingå i en framtida bodelning. 
  
 115 
  
 Till skillnad från ordinärt kontaktförbud är risk för förföljelse eller allvarliga trakasserier inte tillräckligt och proportionalitets- regeln är förstärkt. Förbud att visats i gemensamma bostaden får meddelas endast om skälen väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken för- budet avses gälla. Vid bedömningen ska bland annat beaktas allvaret i de brottsliga gärningar det finns risk för, förbudets längd samt om den som förbudet avses gälla är ensam ägaren till bostaden, har sin arbetsplats i hemmet eller annars kan få svårt att försörja sig. 
  
 116  
  
 En förutsättning är att den som förbudet avses skydda (skydds- personen) förbinder sig att medverka till att den mot vilken förbudet avses gälla (förbudspersonen) i rimlig utsträckning får tillgång till sina personliga tillhörigheter. 
 Kontaktförbud avseende gemensam bostad får enligt 4 § med- delas för högst två månader och får endast förlängas om det finns särskilda skäl och med högst två veckor i taget. Frågor om kon- taktförbud för gemensam bostad ska beslutas av åklagaren med särskild skyndsamhet. 
  
 117  
  
 Kan det antas att kontaktförbud avseende gemensam bostad kommer att meddelas, är den mot vilken för- budet avses gälla skyldig att på tillsägelse av polis följa med på förhör som hålls i omedelbar anslutning. 
  
 118  
  
 Som huvudregel i 7 a § ska ett offentligt biträde förordnas för den som förbudet gäller. 
 Ett kontaktförbud som avser den egna bostaden inskränker den personliga friheten och integriteten. Starka rättssäkerhetsskäl gör sig gällande. Förbud att vistas i sin bostad är dock inte att likställa med ett frihetsberövande. En begränsning av den grundlags- skyddade rörelsefriheten inom riket för medborgare som framgår av 2 kap. 8 § regeringsformen måste ske genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. 
  
 119  
  
 I 2 kap. 15 § regeringsformen finns också bestämmelser om egendomsskydd. 
  
 115 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 70. 
  
 116 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 71. 
  
 117 
  
 6 a § lagen (1988:688) om kontaktförbud. 
  
 118 
  
 6 § lagen (1988:688) om kontaktförbud. 
  
 119 
  
 2 kap. 21 § regeringsformen. 
  
 290 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Enligt artikel 8 Europakonventionen, som gäller som lag i Sverige, tillförsäkras var och ens rätt till respekt för sitt privat- och familje- liv, sitt hem och sin korrespondens. 
  
 120  
  
 Därtill finns ett flertal andra internationella konventioner som Sverige har åtagit sig att följa som har betydelse för förbud att vistas i sin bostad. 
  
 121 
  
 Bakgrund till giltighetstiden två månader 
 Som skäl för besöksförbud avseende gemensam bostad anfördes i förarbetena att det allmännas möjligheter att skydda och stödja i första hand utsatta kvinnor och barn skulle förbättras. Genom att avlägsna den våldsamma mannen från gemensamma bostaden skulle pågående trakasserier omedelbart hindras och fortsatt brottslighet kunna förebyggas. Kvinnan skulle dessutom få rådrum och möjlighet att med stöd och hjälp överväga hur hon kan agera för att separera från mannen. Genom ändringar i den familjerättsliga lagstiftningen fanns ökade förutsättningar för en sammanhållen skyddskedja. Det nämndes uttryckligen att åtgärder som kvinnan kunde behöva vidta var exempelvis att väcka talan om äktenskapsskillnad, kvar- sittanderätt och besöksförbud enligt äktenskapsbalken eller sambolagen. 
  
 122 
  
 Tiden för besöksförbud avseende gemensam bostad kunde därför inte sättas allt för kort, men inte längre än vad som ansågs absolut nödvändigt. Förbudet var avsett att klara upp en akut situation. En tidsfrist om högst 30 dagar ansågs vara väl avvägd. Kvinnan skulle då hinna separera från mannen och vidta rättsliga åtgärder i anled- ning av separationen. Om domstolen enligt familjerättsliga bestäm- melser beslutade att kvinnan skulle ha rätt att bo kvar i den gemen- samma bostaden (s.k. kvarsittanderätt), kunde samtidigt ett nytt beslut om besöksförbud meddelas som ersatte det tidigare. 
  
 123 
  
 Särskilda skäl att förlänga giltighetstiden med högst sju dagar kunde vara om den som förbudet avses skydda har inlett ett rätts- 
  
 120 
  
 Europeiska konventionen d. 4 nov. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 
  
 121 
  
 Bland annat FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (d. 16 dec. 1966) och FN:s konvention (d. 18 dec. 1979 genom resolution 34/180) om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. 
  
 122 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 30 f. 
  
 123 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 38. Det nya beslutet om besöksförbud kunde grunda sig på lagen om besöksförbud eller särskilda bestämmelser om besöksförbud i äktenskapsbalken eller sambolagen. 
  
 291 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 ligt förfarande i domstol om till exempel kvarsittanderätt och besöksförbud, men interimistiskt eller slutligt beslut inte hade hunnit meddelas. 
  
 124 
  
 Erfarenheter av bestämmelsen visade att en giltighetstid om 30 dagar ansågs alltför kort eftersom när den våldsutsatta informera- des om möjligheten inte själv såg några utsikter att situationen skulle komma att lösas under den tiden. Utöver att i domstol väcka talan om äktenskapsskillnad och begära kvarsittanderätt tillkommer att hitta en ny bostad, hinna ansöka om kvarskrivning och väcka talan om vårdnad, boende och umgänge för det fall parterna har gemensamma barn. På förslag från Stalkningsutredningen för- dubblades därför tiden till två månader och förlängningstiden till två veckor. Det ansågs otillfredsställande att en person avstår från att ansöka om besöksförbud avseende gemensam bostad endast av den anledningen att giltighetstiden är för kort. En alltför kort tid riskerar medföra att den person som utsätts för våld i nära rela- tioner måste lämna den gemensamma bostaden och försöka lösa alla praktiska frågor under stor psykisk press och social otrygghet. Särskilt ansågs det bekymmersamt om barn var inblandade. 
  
 125 
  
 Finland, Norge och Island 
 I Finland finns lagen om besöksförbud (898/1998). Besöksförbud avseende gemensam bostad (2 § andra stycket) kan meddelas för högst tre månader och förnyas med högst tre månader (7 §). 
  
 126 
  
 För norsk del regleras besöksförbud i 222 a § straffeprosess- loven. Besöksförbud i egna hemmet kan uppgå till högst tre månader åt gången. 
  
 127 
  
 Island har valt en österrikisk lagstiftningsmodell som innebär att polischefen skyndsamt kan besluta att våldsutövaren ska flytta från parternas gemensamma hem. 
  
 128  
  
 Beslutet ska ställas under domstols prövning inom tre dagar. 
  
 129 
  
 124 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 73. 
  
 125 
  
 Prop. 2010/11:45, s. 41. 
  
 126 
  
 www.finlex.fi/sv/laki/ajantasa/1998/19980898 
  
 127 
  
 www.lovdata.no/pro/#document/NL/lov/1981-05-22-25/KAPITTEL_4 
  
 128 
  
 Lag No. 85/2011. 
  
 129 
  
 Center for Gender Equality Iceland (2012),  
  
 Gender Equality in Iceland 
 , s. 26. 
 292 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Behov av förändring 
 Av de cirka 4 000 ansökningar om kontaktförbud som beviljas varje år avser ett hundratal gemensam bostad. 
  
 130  
  
 Vid tillkomsten av bestämmelsen framfördes viss kritik mot att tillämpningsutrymmet i praktiken skulle bli mycket begränsat eftersom mer effektiva tvångsåtgärder som gripande, anhållande och häktning skulle kunna användas i de flesta fall där förutsättningarna var uppfyllda. Rege- ringen ansåg att även om förbudet bara skulle komma att meddelas vid ett fåtal tillfällen per år, så var det motiverat för att kunna före- bygga allvarlig våldsbrottslighet. 
  
 131 
  
 Efter en lagändring, som trädde i kraft den 1 januari 2014, krävs det inte längre att risken för brott är påtaglig för att kontaktförbud avseende gemensam bostad ska kunna meddelas. Lagändringen har varit i kraft alltför kort tid för att några slutsatser ska kunna dras om tillämpningen. I förarbetena understryks att ändringen inte är avsedd att träffa ett stort antal situationer. Det behöver numera inte vara fråga om en akut situation, men en klar och konkret risk för att den mot vilken förbudet ska avse gälla ska begå brott mot den sammanboende person som skyddet ska omfatta. Med hänsyn till det betydande rättighetsskyddet enligt grundlagarna och olika internationella konventioner måste kraven för kontaktförbud avse- ende gemensam bostad även fortsättningsvis vara högt ställda. 
  
 132 
  
 En anledning till att kontaktförbud avseende gemensam bostad inte tillämpas i så omfattande utsträckning kan även vara dess begränsade förbudstid. Nationella samordnaren har fått indikationer på att två månaders giltighetstid med en möjlighet till förlängning med två veckor i taget är allt för snävt och inte motsvarar behoven hos den som utsätts för våld i nära relation. Utifrån kunskaper om den s.k. normaliseringsprocessen kan en brottsutsatt vara så pass rädd, stressad och traumatiserad av att leva i en våldsam relation, särskilt när det finns barn med i bilden, att det påverkar förmågan att bryta sig loss. Om den som utsatts för brott orkar ta steget tillkommer alla kontaktar med myndigheter, eventuella idéburna organisationer och beslut som ska fattas (se avsnitt 3.1). Många våldsutsatta kvinnor med barn vittnar om att det mest grundläggande är att 
  
 130 
  
 Åklagarmyndigheten, Tillsynsrapport 2013:4, s. 44. 
  
 131 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 34 f. 
  
 132 
  
 Prop. 2012/13:186, s. 12 f. 
  
 293 
 Sätt fokus på våldsutövaren SOU 2014:49 
 känna trygghet och säkerhet samt att ha en ordnad boende- situation. 
 Bostadsfrågan är således av särskild betydelse. Den omständig- heten att många våldsutsatta har ekonomiska svårigheter och där- med har mindre möjlighet att få banklån och köpa ett eget boende eller att få ett hyreskontrakt försvårar situationen. I Sverige och särskilt inom storstadsområdena är det bostadsbrist och social- tjänsten har svårt att snabbt hjälpa till med boende för personer som lever med våld i nära relationer. 
 Det finns alltså skäl att överväga en förlängning av giltighets- tiden för kontaktförbud avseende gemensam bostad. 
 Förslag 
 Nationella samordnaren föreslår att längsta giltighetstid för kon- taktförbud avseende gemensam bostad höjs till tre månader. 
 Utgångspunkten för bestämmelsen om kontaktförbud avseende gemensam bostad var att en person som riskerar att utsättas för våld inte ska behöva fly från sin egen bostad för att freda sig och att barn inte ska behöva växa upp med erfarenheter av våld i sitt hem. 
  
 133  
  
 Nationella samordnaren delar denna grundläggande förut- sättning. Mer fokus bör sättas på våldsutövaren och framförallt på barnens behov. 
 Nationella samordnaren anser att den akuta situationen för en våldsutsatt i flertalet fall överstiger två månader vid kontaktförbud i gemensamma hemmet. Om parterna är gifta är frågan om äkten- skapsskillnad en mindre del, även om en sådan process också drar ut på tiden när det finns hemmavarande barn som föranleder en betänketid om minst sex månader. 
  
 134  
  
 Med en separation följer en bodelning oavsett om parterna är gifta eller sambo. Vid våld i nära relationer innebär en bodelning många gånger tvist. Parterna har då möjlighet att hos domstol ansöka om bodelningsförrättare som vid behov ser till att bouppteckning upprättas. Även bodelning tar således tid. Innan bodelningen är avslutad kan tillgångar vara låsta, vilket ytterligare försvårar letandet efter en ny bostad vid separation. 
 Förutom alla frågor som uppkommer i anledning av en framtida separation och bodelning, förväntas en våldsutsatt i sin akuta situa- 
  
 133 
  
 Prop. 2002/03:70, s. 24. 
  
 134 
  
 5 kap. 1 och 3 §§ äktenskapsbalken. 
  
 294 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 tion samtidigt agera i andra tidskrävande processer. Vid polisanmälan vid misstankar om brott i nära relationer löper en förundersökning där den våldsutsatta ska inställa sig till förhör, läkarundersökningar, möten med målsägandebiträde och rättegångar. När det är våld i nära relationer och parterna har gemensamma barn är oenighet om vårdnad, boende och umgänge snarare regel än undantag. Våldet i sig eller den omständigheten att ett barn har bevittnat våld i hemmet, innebär att den våldsutsatta ofta anser att ensam vårdnad är till barnets bästa och att barnet inte ska behöva bo eller umgås med en våldsutövare. Även om en våldsutsatt kan begära ett snabbt tillfälligt beslut av domstolen föranleder tvisten upprättande av inlagor till rätten alternativt kontakter med juridiskt ombud och deltagande vid muntliga förhandlingar i domstolen. Vid påståenden om våld får familjerätten inom socialtjänsten i uppdrag av domstolen att göra en utredning om vad som är barnets bästa. I utredningen ska båda parterna och om möjligt barnet delta. 
 De kontakter nationella samordnaren har haft med social- tjänsten och kvinnojourer, tyder på att möjligheten att ansöka om kvarsittanderätt och besöksförbud i civil ordning enligt äkten- skapsbalken eller sambolagen inte är väl känt och inte används i någon högre omfattning. Om detta beror på kunskapsbrist eller om alternativet anses alltför otillräckligt, har inte kunnat utrönas. Därmed förminskas grundtanken om en sammanhållen familje- rättslig skyddskedja för den våldsutsatta. 
 Det har alltför länge varit den våldsutsatta som tvingats fly den gemensamma bostaden. Det finns flera starka argument för att det i stället är våldsutövaren som bör flytta på sig i högre omfattning. Alla människor har rätt att känna trygghet och säkerhet i sitt hem. Samhället har ett ansvar för att upprätthålla detta skydd. Det är våldsutövaren som begår brott som faller under allmänt åtal och som följaktligen bör ta konsekvenserna. Detta är en viktig princip- fråga. En våldsutsatt som inte ser något annat alternativ än att lämna det gemensamma hemmet drabbas av olika direkta och indirekta olägenheter, såväl praktiska och ekonomiska som känslomässiga. Av den s.k. Istanbulkonventionen följer även att det är säkerheten för den som avses skyddas av kontaktförbud i gemensamma hemmet som ska prioriteras. 
  
 135 
  
 135  
 Artikel 52 Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet. 
 295 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ett annat viktigt argument för ökad längsta giltighetstid för kontaktförbud avseende gemensamma hemmet är barnperspek- tivet. Enligt barnkonventionen ska barnets bästa sättas i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barnet. 
  
 136  
  
 Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. 
  
 137  
  
 För ett barn är skillnaden mellan att fly till ett skyddat boende tillsammans med en våldsutsatt förälder eller bo kvar i sin bostad stor. Att ryckas upp från sin trygga miljö kan sätta djupa spår. Om barnet kan bo hemma och gå kvar i sin ordinarie förskola eller skola med ett bibehållet socialt liv och fritidsaktiviteter, kan i vart fall behovet av rutiner och skolplikten uppfyllas. Just barnens utsatta situation och hemlängtan till kompisar och leksaker är något som får kvinnor att lämna ett skyddat boende och återvända hem till våldsutövaren. 
 Både Norge och Finland har en giltighetstid om tre månader för kontaktförbud i gemensamma hemmet. 
 Det kan givetvis ändå vara så att en våldsutsatt trots förutsätt- ningar för kontaktförbud avseende gemensamma hemmet väljer att lämna för att denne inte känner sig säker i bostaden eller för- knippar bostaden med minnen om våld. I vart fall bör inte en för kort förbudstid avhålla våldsutsatta för att ansöka om kontakt- förbud avseende gemensamma hemmet. 
 Sammanfattningsvis anser nationella samordnaren att det finns skäl att förlänga giltighetstiden för kontaktförbud i den gemen- samma bostaden. Det föreslås att kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas för högst tre månader. Vid en intresse- avvägning där rörelsefriheten och egendomsskydd talar emot en utökning, får ändamålet med höjningen anses vara godtagbart i ett demokratiskt samhälle. 
 Att förbudstiden höjs med en månad borde föranleda ökade möjligheter för skyddspersonen att ordna boendesituationen själv eller genom socialtjänsten. Tre månader är så pass lång tid att möjligheterna till förlängning borde vara begränsade. Gällande reglering att förbudet endast får förlängas om det finns särskilda skäl och med högst två veckor i taget är väl avvägt. 
  
 136 
  
 Artikel 3 FN:s konvention om barnets rättigheter (antogs av FN:s generalförsamling den 
  
 20 
  
 november 1989). Barnrättighetsutredningen, som ska redovisa sitt uppdrag den 4 mars 2015, har bland annat till uppgift att kartlägga hur tillämpningen av lagar överensstämmer med barnkonventionen och för- och nackdelar med att inkorporera barnkonventionen i svensk rätt (Dir. 2013:35). 
  
 137 
  
 6 kap. 1 § föräldrabalken. 
  
 296 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Detta förslag hänger samman med förslaget att socialtjänsten i större utsträckning ska tillhandahålla bostäder för våldsutövare (avsnitt 6.3). 
  
 6.10 
  
 Möjlighet att beslagta skriftligt meddelande mellan närstående vid brott mot närstående 
  
 Förslag:  
 Beslagsförbudet avseende skriftliga handlingar och meddelanden i 27 kap. 2 § rättegångsbalken ska delas upp för att göra regleringen mer begriplig. Från beslagsförbudet vid skrift- ligt meddelande mellan misstänkt och denne närstående undan- tas, utöver brott med minst två års fängelse, även brottsliga gär- ningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. brottsbalken eller 24 § lagen om kontaktförbud mot en närstående eller tidigare närstående per- son. I övrigt uppdateras bestämmelsen endast språkligt. 
 Gällande rätt 
 Beslag är en form av tvångsmedel och regleras i 27 kap. rättegångs- balken. 
  
 138  
  
 Enligt de allmänna bestämmelserna om beslag i 27 kap. 1 § får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott tas i beslag. Regleringen gäller även skriftlig hand- ling om inte annat föreskrivs. 
 Skriftliga meddelanden mellan misstänkt och dennes närstå- ende 
  
 139  
  
 får dock enligt 27 kap. 2 § andra meningen rättegångsbalken inte tas i beslag om det inte är fråga om brott med minst två års fängelse i straffskalan. Detta innebär att skriftliga meddelanden mellan närstående får tas i beslag vid allvarliga brott som mord, människorov, våldtäkt, våldtäkt mot barn och grovt narkotikabrott men inte vid exempelvis grov misshandel och fridskränkningsbrotten. I första meningen regleras att beslag inte heller får tas av skriftlig handling om innehållet kan vara sådant att vissa särskilt utpekade 
  
 138 
  
 I 27 kap. rättegångsbalken (1942:740) regleras beslag, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation m.m. 
  
 139 
  
 För definition av närstående hänvisas till 36 kap. 3 § rättegångsbalken (1942:740) som reglerar vilka närstående till en part som inte är skyldiga att vittna. 
  
 297 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 befattningshavare i 36 kap. 5 § rättegångsbalken, till exempel advokater, präster och läkare, inte får höras som vittne därom. 
 Syftet med beslagsförbudet i 27 kap. 2 § andra meningen är att skydda förtroligheten mellan nära anhöriga. 
  
 140  
  
 Rätten till ett privat- liv ska också beaktas. 
  
 141  
  
 Det är inte nödvändigt att meddelandet finns kvar hos den misstänkte eller dennes närstående, men om meddelandet kommit utanför kretsen av närstående är beslag möj- ligt. 
  
 142 
  
 Vad som avses med skriftliga meddelanden är inte definierat i rättegångsbalken. Av förarbetena framgår att beslagsförbudet inte enbart avser skriftliga meddelanden, utan även andra handlingar som till exempel läkarjournaler. 
  
 143  
  
 Med teknikens utveckling har även elektroniskt lagrad information som sms, mms,  
 e-post 
  och liknande i praxis ansetts omfattas av beslagsförbudet. 
  
 144 
  
 Behov av förändring 
 Vid förundersökningar om brott i nära relationer kan beslag vara viktiga bevismedel. Det kan vara fråga om beslag av föremål som använts som tillhygge, sönderrivna kläder, blodiga lakan och annat. På senare år är det vanligt förekommande att i polisutredningar beslagta mobiltelefoner och datorer som kan innehålla mycket information. Beslagtagna föremål kan undersökas och analyseras närmare vid behov. 
 Vissa brott som olaga hot, ofredande och överträdelse av kon- taktförbud kan begås såväl muntligen som skriftligen. För det fall brottet finns nedtecknat i någon form är det av största vikt att säkra det skriftliga meddelandet som bevis. Ett beslag av ett brev eller sms innehållande ett hot kan ha högre bevisvärde än vittnes- förhör eller målsägandeförhör med någon som har läst hotet. Det kan även finnas skriftliga meddelanden där redan fullbordade brott diskuteras eller refereras till, vilket kan utgöra viktig stödbevisning. 
  
 140 
  
 NJA II 1943, s. 359. 
  
 141 
  
 Se 2 kap. 6 § regeringsformen och artikel 8 i Europeiska konventionen d. 4 nov. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). 
  
 142 
  
 NJA II 1943, s. 360. 
  
 143 
  
 NJA II 1943, s. 360. 
  
 144 
  
 Flera utredningar har berört elektroniskt lagrad informations förhållande till 
  
 beslagsförbudsregeln, bland annat SOU 1995:47, SOU 1996:40, Ds 2005:6 samt SOU 2011:45. Se även beslut av JK dnr  
 6372-07-31 
  och beslut av JO dnr  
 2138-2007. 
  
 298 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 I dessa situationer finns behov av att kunna beslagta olika skriftliga meddelanden. 
 Bestämmelsen om beslagsförbud vid skriftliga meddelanden mellan närstående har inte förändrats nämnvärt sedan rättegångs- balken trädde i kraft. Lagtexten är föråldrad och är inte könsneu- tral. Det finns behov av att förenkla bestämmelsen för att göra den mer lättillgänglig. 
  
 145 
  
 I åklagarnas handbok om handläggning av fridskränknings- brotten konstateras att skriftliga och elektroniska meddelanden som brev och sms mellan makar faller under bestämmelsen om beslagsförbud. Om en make har hotat den andra genom ett brev eller sms kan meddelandet därför som huvudregel inte tas i beslag. En målsäganden som mottagit ett brev eller sms som innehåller olaga hot eller annat brott kan i stället överlämna brevet eller mobiltelefonen till polisen. Därigenom anses målsäganden ha avstått från det skydd för förtroligheter som beslagsförbudet är avsett för och åklagaren eller polisen kan därefter fatta beslut om att ta brevet eller telefonen i beslag. 
  
 146 
  
 Beslagsförbudet innebär även hinder för åklagaren att ta hotfulla brev i beslag som en misstänkt som är häktad med restriktioner avser att skicka till målsäganden. Brevet kan i stället stoppas av åklagaren om innehållet bedöms utgöra en otillåten påverkan mot målsäganden. 
  
 147 
  
 Dessa konsekvenser av reglerna om beslagsförbud vid skriftliga meddelanden mellan närstående är enligt nationella samordnaren orimliga vid brott i nära relationer. I stället för att sätta fokus på den misstänkta och beslagta skriftliga meddelanden som fort- farande finns i den misstänktas innehav, är det målsäganden som drabbas av samtliga olägenheter och eventuella kostnader. Om meddelandet finns i en mobiltelefon måste denna tas i beslag för att kunna tömmas.  
 E-post 
  måste på motsvarande sätt säkras i datorn. Det är ur bevishänseende inte tillfredsställande att polisen endast fotar av det hotfulla meddelandet eller att en polisman skriver en promemoria om sina iakttagelser. En mobiltömning eller under- sökning av dator kan vara tidskrävande och under denna tid är det målsäganden själv som måste ordna och bekosta ersättningstelefon eller dator. 
  
 145 
  
 Jfr Polisrättsutredningens förslag, SOU 1995:47, s. 366. 
  
 146 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Handbok, Handläggning av fridskränkningsbrotten 
 , s. 15 f. 
  
 147 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Handbok, Handläggning av fridskränkningsbrotten 
 , s. 16. 
  
 299 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 Att beslagsförbudet går ut över den brottsutsatta, inte sällan en kvinna med svaga ekonomiska resurser, är något som flera kvinno- jourer särskilt har uppmärksammat. 
  
 148 
  
 Ett annat problem är om det skriftliga meddelandet inte finns sparat hos den våldsutsatta. I en sådan situation är polisen förhind- rad att i stället säkra beviset hos den misstänkte. Den misstänkte kan få uppfattningen att det är straffritt att hota en närstående eller tidigare närstående genom skriftligt meddelande eftersom polisen inte kan agera självständigt. 
 Förslag 
 Det är befogat att revidera den otidsenliga bestämmelsen om beslagsförbud i 27 kap. 2 § rättegångsbalken. För att tillgodose behovet av en tydligare lagstiftning finns skäl att dela upp bestämmelsen i två olika paragrafer; 2 a § som gäller skriftliga handlingar och frågeförbud för befattningshavare i 36 kap. 5 § samt 2 b § som avser skriftliga meddelanden mellan misstänkt och denne närstående enligt definitionen i 36 kap. 3 §. Den första delen omfattas inte av nationella samordnarens uppdrag och härvid före- slås endast en språklig förändring. Lagtexten blir i båda delarna könsneutral. 
 Vad gäller skriftliga meddelanden mellan närstående finns alltjämt skäl att från beslagsförbudet undanta brott med minst två års fängelse i straffskalan. För sådana allvarliga brott, där det är oväsentligt om brottet riktar sig mot en närstående, annan eller staten, finns starka skäl att rätten till ett privatliv får stå tillbaka för samhällets intresse av att lagföra brott. 
 Därutöver föreslår nationella samordnaren att brott i nära relationer också ska undantas för att beslagsförbudet inte ska leda till de orimliga konsekvenser som beskrivits ovan. Ett skriftligt meddelande till en närstående som innefattar en brottslig handling mot den närstående eller skäligen kan antas ha betydelse för utred- ning om sådant brott, 
  
 149  
  
 bör inte anses omfattas av skyddet för förtrolig information. Brott mot en närstående eller tidigare närstå- ende är inte en privatsak, utan faller under allmänt åtal. Samhället måste få ökade möjligheter att kunna ingripa mot dessa brott. 
  
 148 
  
 Bland annat har problemet uppmärksammats av Somaya kvinno- och tjejjour. 
  
 149 
  
 Jfr formuleringen om bevisbeslag i 27 kap. 1 § rättegångsbalken (1942:740). 
  
 300 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 Vid överträdelse av kontaktförbud blir inkonsekvensen mellan olika lagbestämmelser särskilt påtaglig, eftersom kontaktförbudet i sig innebär ett förbud att på alla sätt ta kontakt med skyddsper- sonen samtidigt som skriftliga meddelanden ändå inte kan tas i beslag hos den misstänkte. 
 I enlighet med hur bestämmelsen för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning 
  
 150  
  
 är uppbyggd, föreslås att från beslags- förbudet undantas brottsliga gärningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. brottsbalken eller enligt 24 § lagen om kontaktförbud mot en när- stående eller tidigare närstående person. Med närstående eller tidi- gare närstående person avses samma definition som i fridskränk- ningsbrotten. 
 Det skulle kunna diskuteras om undantagna brottstyper är allt- för omfattande och att en begränsning i stället skulle ske till olaga hot och överträdelse av kontaktförbud, dvs. sådana vanliga brott i nära relation som ofta begås genom skriftliga meddelanden. På grund av teknikens utveckling och möjligheterna att skicka elektroniskt lagrad information som anses omfattas av beslagsför- budet, anser dock nationella samordnaren att flera brott bör omfattas. Exempelvis kan ett sexuellt ofredande 
  
 151  
  
 ske genom sms, mms eller  
 e-post. 
  Syftet är inte heller att endast inkludera skriftliga meddelanden som i sig utgör brott, utan även sådana som kan utgöra bevisbeslag för brott i nära relationer. Motsvarande gäller undantaget för brott vilket inte är stadgat lindrigare straff än fäng- else i två år. Det är således av vikt att kunna beslagta till exempel en mobiltelefon av den misstänkte för att säkra sms mellan den miss- tänkte och en närstående där tidigare brott mot den närstående diskuteras eller berörs. 
 Genom att undanta brott i nära relationer från beslagsförbudet är det möjligt att beslagta skriftliga meddelanden direkt från den misstänkte, vilket ligger i linje med nationella samordnarens upp- fattning att fler åtgärder måste riktas mot våldsutövaren. Det blir då den misstänkte som får stå för eventuella kostnader och olägen- heter i anledning av beslaget. Genom att beslagta det skriftliga meddelandet direkt från avsändaren garanteras principen om bästa bevismedel. Beslag får endast beslutas om skälen för åtgärden upp- 
  
 150 
  
 4 kap. 4 a § brottsbalken (1962:700). 
  
 151 
  
 6 kap. 10 § brottsbalken (1962:700). 
  
 301 
  
 Sätt fokus på våldsutövaren 
  
 SOU 2014:49 
  
 väger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. 
  
 152 
  
 Om det skriftliga meddelandet av någon anledning inte finns kvar hos den misstänkte eller det inte är möjligt att säkra som bevis, finns fortfarande möjligheten att vända sig till målsäganden. 
  
 152  
 Proportionalitetsprincipen kommer till uttryck i 27 kap. 1 § tredje stycket rättegångs- balken (1942:740). 
 302 
  
 7 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 7.1 
  
 Idéburna organisationer har en fortsatt viktig roll 
  
 7.1.1 
  
 Inledning 
  
 De ideella organisationerna inom området för våld i nära rela- tioner består främst av cirka 140 kvinnojourer, ett  
 60-tal 
  tjej- jourer, ungdomsjourer och 93 brottsofferjourer. I princip alla kvinnojourer, tjej- och ungdomsjourer är anslutna till någon av de båda riksorganisationerna Riksorganisationen för Kvinno- och Tjejjourer i Sverige (Roks) och Sveriges Kvinno- och Tjejjourers Riksförbund (SKR). Brottsofferjourerna är anslutna till Brottsofferjourernas Riksförbund (BOJ). 
 Kvinnojourers, brottsofferjourers och andra ideella organisa- tioners verksamhet är sedan lång tid ett betydelsefullt komplement till kommunernas ansvar för stöd till brottsutsatta. I många kommuner är de ideella verksamheterna till och med de enda alternativet för dem som söker stöd och skydd från våld i nära relationer, i andra kommuner finns olika alternativ tillgängliga. Nationella samordnarens utgångspunkt är att ett nära samarbete mellan alla berörda är nödvändigt för att arbetet mot våld i nära relationer ska bli kraftfullt och effektivt. I detta samarbete spelar de ideella organisationerna en mycket viktig roll. 
 303 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 7.1.2 
  
 Kvinno– och brottsofferjourernas roll och uppgifter 
  
 Kvinnojourerna 
 Kvinnojourernas huvudsakliga verksamhet kan delas in i tre huvudområden: 
  
 erbjuda  
  
 rådgivning och stöd  
 till våldsutsatta, 
  
 bedriva  
  
 skyddat boende  
 för våldsutsatta kvinnor och deras medföljande barn, och 
  
 påverkansarbete med  
 opinionsbildning och kunskapsutveckling  
 inom området mäns våld mot kvinnor och våld i nära rela- tioner. 
  
 Rådgivning och stöd 
 Kvinnojourerna bedriver ett omfattande stödarbete och råd- givning för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Det gäller till exempel samtalsstöd, information via telefon eller chat samt rådgivning när det gäller ekonomi, juridik, rättsväsende och annan samhällsinformation. En stor del av detta arbete ges till kvinnor som inte bor i skyddat boende. Denna typ av arbetsuppgifter utgör också huvuddelen av de ideella tjej- och ungdomsjourernas samt brottsofferjourernas verksamhet. De organisationer som är anslutna till Taylor eller SKR svarar på omkring 100 000 telefon- samtal och tar emot mer än 30 000 besök per år. 
  
 1 
  
 Kvinnojourerna hjälper också till med en rad praktiska saker, som att kontakta socialtjänst, sjukvård, försäkringskassa och, arbetsförmedling med mera. De passar barn, följer barn till för- skola och skola, arrangerar utflykter och läger, följer med till idrotts- och andra fritidsaktiviteter, hjälper till att öppna bank- konton, söka ny bostad samt att hjälpa till med utflyttning från jouren. Många bedriver också omfattande verksamhet i relation till rättsprocessen och följer med på rättegångar, polisförhör och 
  
 1  
 Statistik från Roks och SKR 2012. 
 304 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 andra möten. Många kvinnor behöver omfattande stöd under lång tid i processen att lämna en våldsam partner, men inte alla behöver ett skyddat boende. Dessa praktiska uppgifter är sådana som sällan ingår i den kommunala socialtjänstens verksamhet, men som har ett mycket stort värde för kvinnor och barn som lever med våld eller är våldsutsatta. 
 Skyddat boende 
 Det statistiska underlaget avseende de skyddade boendenas inne- håll och omfattning är knapphändigt. Socialstyrelsen presenterade våren 2013 en första kartläggning över de skyddade boenden som genomfördes under 2012. Uppgifter kan även inhämtas från de årsredovisningar som de båda riksorganisationerna samman- ställer från de lokala kvinno- och tjejjourerna. Uppgifterna från de lokala organisationerna är dock inte fullständiga eftersom dessa lämnas på frivillig väg. 
  
 2 
  
 Kartläggningen från Socialstyrelsen, som genomfördes 2012 inom ramen för ett regeringsuppdrag, ger en helhetsbild över hur situationen ser ut. Socialstyrelsen identifierade 206 skyddade boen- den. 95 procent av dessa, 197 stycken, besvarade enkäten som skickades ut. Resultaten visar att i hälften av landets kommuner finns minst ett skyddat boende. Flest skyddade boenden finns i storstadsregionerna och 71 procent, eller 141 av de 195 skyddade boenden som besvarade Socialstyrelsens enkät, bedrivs i ideell regi. 
 Endast 21 procent, 41 skyddade boenden, bedrivs i kommunal regi och 8 procent, eller 16 skyddade boenden, bedrivs i privat regi. De flesta skyddade boenden är små, närmare 60 procent har 4 platser eller färre. 
  
 3 
  
 Den enda variabel som efterfrågades avseende verksamhetens omfattning var hur många personer av olika kategorier som ber- 
  
 2 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
  
 Kartläggning av skyddade boende,  
 Roks (2012), Verksamhetsberättelse 2011, SKR (2013), Årsberättelse 2012. 
  
 3 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Kartläggning av skyddade boenden 
 . 
  
 305 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 etts skyddat boende under minst en natt under året. Detta antal uppgick under år 2011 till fler än 4 000 vuxna och närmare 2 700 medföljande barn med den fördelning på olika kategorier av boenden som framgår av tabell 7.1. 
 Tabell 7.1 Antal personer som beretts plats vid skyddade boenden år 2011 
  
 Typ av 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Trans- 
  
 Par 
  
 Medf. 
  
 Summa 
  
 organisation 
  
 person 
  
 Barn 
  
 Idéburen 
  
 2 555 
  
 14 
  
 4 
  
 29 
  
 1 794 
  
 4 396 
  
 Privat 
  
 174 
  
 12 
  
 1 
  
 2 
  
 194 
  
 383 
  
 Kommunal 
  
 1 188 
  
 44 
  
 0 
  
 14 
  
 667 
  
 1 913 
  
 TOTALT 
  
 3 917 
  
 70 
  
 5 
  
 45 
  
 2 655 
  
 6 692 
  
 Källa: Socialstyrelsens kartläggning. 
 De idéburna organisationerna svarade således för närmare två tredjedelar av samtliga boendedygn. Hur många personer som de närmare 6 700 omhändertagandena motsvarar finns det ingen uppgift om. 
 För verksamhetsåret 2011 lämnade sammanlagt 77 procent av de lokala organisationerna inom Roks och SKR en redovisning för sin verksamhet. Av tabell 7.2 framgår vissa uppgifter om verksamhetens omfattning. 
 Tabell 7.2 Antal kvinnor och medföljande barn som under minst ett dygn varit i skyddat boende vid kvinnojourerna 
  
 Organisation 
  
 Kvinnor 
  
 Medföljande barn 
  
 Avvisade 
  
 Kvinnor 
  
 Antal 
  
 Dygn 
  
 Antal 
  
 Dygn 
  
 Roks 
  
 986 
  
 40 722 
  
 794 
  
 28 467 
  
 SKR 
  
 1 102 
  
 44 225 
  
 934 
  
 31 940 
  
 1 366* 
  
 Summa 
  
 2 088 
  
 88 947 
  
 1 728 
  
 60 407 
  
 * Som hänvisas vidare till annat boende. Vid SKR:s jourer har även fyra män beretts boende. 
 306 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 Den tid som kvinnor och barn stannar vid det skyddade boendet varierar, såväl mellan olika personer som vid olika kvinnojourer. Med ledning av uppgifterna i tabellen kan den genomsnittliga tid som kvinnorna stannar i det skyddade boendet beräknas till 43 dagar och barnen i 35 dagar. Det är dock stor variation i hur lång boendetiden är, mycket korta vistelser är vanligt likväl som mycket långa. Upptill ett år i ett skyddat boende är inte ovanligt. 
 Antalet avvisade kvinnor överstiger antalet mottagna. Att någon avvisats innebär dock sällan att personen lämnas på gatan utan kan vara en följd av en tillfällig brist på plats på en viss jour. Socialtjänsten eller kvinnojouren ringer då runt till andra kvinno- jourer för att hitta en plats. Samtidigt uppger riksorganisationerna SKR och Taylor att det i takt med ökade svårigheter att finna permanenta boendelösningar för kvinnor vid skyddade boenden har tiderna i skyddade boenden successivt förlängts och det blir stopp i det tillfälliga boendet som en kvinnojour innebär. 
  
 4 
  
 De flesta kvinnojourer är små och redovisar färre än 800 dygn för omhändertagna kvinnor per år. Det kan innebära att dessa 68 jourer har högst tre platser till sitt förfogande. Många har endast någon enstaka plats. Som framgått ovan finns det i stora delar av landet ännu inget kommunalt boendestöd för vålds- utsatta kvinnor. Delar av dessa vita fält på kartan täcks av kvinnojourerna. Idéburna organisationerna har också möjlighet att ge skyddat boende till de kvinnor som av olika skäl inte önskar kontakt med socialtjänsten i de fall där kvinnojourerna väljer att arbeta på det sättet. Det är i de fallen svårare att finansiera verksamheten eftersom en stor del av intäkterna till jouren kommer via dygnsavgifter som socialtjänsten betalar när kvinnojourer utför socialtjänst. 
 I  
 avsnitt 3.3  
 lämnar nationella samordnaren förslag som rör skyddade boenden. I den fortsatta utvecklingen i det avsnittet har landets kvinnojourer en given roll inom området skyddat boende – som utförare av socialtjänstinsatsen skyddat boende 
  
 4  
  
 http://www.svd.se/opinion/brannpunkt/ingen-kvinnofrid-utan-en-egen-bostad_ 
  8760796.svd 
 307 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 och som utförare av socialtjänstinsatsen annat tillfälligt boende. Det är möjligt att inte alla kvinnojourer väljer att utföra social- tjänst utan en del kanske prioriterar en obunden, icke myndig- hetsreglerad verksamhet. 
 Företrädare för delar av kvinnojoursrörelsen betonar i flera sammanhang jourernas roll som alternativ till socialtjänsten och ifrågasätter den pågående regleringen med bland annat tillsyn av jourerna när de utför socialtjänst. Varje kvinnojour är en själv- ständig förening och har därmed möjlighet att avstå från att utföra socialtjänst. 
 Inom kvinnojoursrörelsen ryms många olika typer av jourer från de med flera anställda, med stor omsättning och vana att hantera administration, till små föreningar med en handfull volontärer och liten budget. Vissa kvinnojourer väljer förmodligen att utveckla verksamheten som socialtjänstutförare, som en gren av föreningens utbud. Här är det rimligt att anta att en utveckling mot ökad professionalitet och kvalitet kommer att ske. En sådan utveckling pågår redan inom de större kvinnojourerna. 
 Opinionsbildning och information 
 Den opinionsbildande roll som kvinnojoursrörelsen står för handlar om att ge röst åt utsatta kvinnor och barns upplevelse av våld, bedriva opinionsbildning och påtala brister när det gäller stöd för våldsutsatta kvinnor och barn. Ofta innebär det att ge röst åt dem som det offentliga inte alltid tar hand om, exempelvis kvinnor utan uppehållstillstånd. Behovet av information till media är stort eftersom många saknar kunskap om den våldsutsattas vardag. 
 Förebyggande arbete är en viktig del av verksamheten. Det kan vara utbildningsfilmer, workshops och kampanjer. En ideell organisation har särskilda möjligheter att bedriva påverkansarbete utifrån vad den ser i sin sociala verksamhet. 
 I  
 avsnitt 7.2  
 lägger nationella samordnaren förslag som syftar till att ge de idéburna organisationerna bättre förutsättningar att bedriva detta arbete. 
 308 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 Brottsofferjourerna 
 Brottsofferjouren (BOJ), är en ideell organisation som arbetar för bättre villkor för alla brottsoffer oavsett kön, ålder, sexuell läggning, religion, etnisk tillhörighet eller funktionsnedsättning. Stöd ges till brottsutsatta personer, vittnen, anhöriga och deras vänner. Det finns cirka 93 lokala brottsofferjourer i hela Sverige. 
 Volontärerna inom BOJ består av dels stödpersoner som ger stöd till brottsutsatta, vittnen och anhöriga när det gäller information, vägledning, krisbearbetning, medmänskligt stöd samt har kunskapen att hänvisa vidare till professionell instans när det är lämpligt. Dels finns också vittnesstöd som ger opartisk information om rättsprocessen till brottsutsatta, vittnen, anhöriga och miss- tänkta gärningspersoner. Vidare informerar BOJ om rätten till skadestånd. 
  
 5 
  
 Varje år får cirka 90 000 brottsoffer, anhöriga och vittnen stöd av de lokala jourerna. Under 2013 fick 44 775 brottsoffer, anhöriga eller vittnen kontakt med någon lokal jour inom den brottsofferstödjande delen av verksamheten. Brottsofferjouren ger varje år även stöd till runt 50 000 personer inom vittnes- stödsverksamheten som finns på landets tings- och hovrätter. 
  
 6 
  
 De lokala brottsofferjourerna möter också många kvinnor och män som utsatts för våld i nära relation. 
  
 7 
  
 De som söker stöd hos BOJ kommer i kontakt med dem antingen via polisen eller söker själva. I de allra flesta fall kon- taktar polisen BOJ efter att målsäganden i samband med en polisanmälan tackat ja till en kontakt. Även en stor andel av de som själva kontaktar BOJ gör det efter att ha fått information om möjligheten till stöd från polisen eller annan myndighet. Polisens förmedling till BOJ har minskat 2013 jämfört med 2012. År 2012 ökade antalet stödsökande hos BOJ kraftigt, vilket till stor del 
  
 5 
  
 Brottsofferjouren (2012),  
 Brottsofferjourernas Riksförbunds nationella arbete mot våld i nära relationer. 
  
 6 
  
 Brottsofferjourens förbundskansli (2013),  
 Brottsofferjourens statistik verksamhetsåret 2013. 
  
 7 
  
 Brottsofferjouren (2012),  
 Brottsofferjourernas Riksförbunds nationella arbete mot våld i nära relationer. 
 309 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 kunde förklaras med förändringar i polisens anmälningssystem som trädde i kraft i december 2011. Det blev då obligatoriskt för att polisen att fråga varje målsägande om de vill ha kontakt med en stödorganisation. 
 För att få en bild av hur polisens förmedling ser ut över landet jämför BOJ varje år brottsofferjourernas ärendemängd med Brottsförebyggande rådets statistik över polisanmälda brott. Under 2013 blev 4,1 procent av alla anmälda brott under brotts- balken samt lagen om kontaktförbud ett ärende hos BOJ. Det är en minskning från 2012 då förmedlingsprocenten var 4,9 procent. 
  
 8 
  
 7.2 
  
 Organisationsbidrag och minskad administration ska stärka vissa idéburna organisationer 
  
 Förslag:  
 Det statliga stödet till kvinnojourer och andra idé- burna organisationer som arbetar mot våld i nära relationer ska stärkas genom att ändra nuvarande bidragsform till ett långsiktigt organisationsbidrag. Bidraget ska huvudsakligen gå till den ordinarie och långsiktiga verksamheten i de bidrags- berättigade organisationernas medlemsföreningar. 
 Nuvarande former för statsbidrag till ideella organisationer 
 Den huvudsakliga delen av statsbidraget till ideella organisationer som arbetar mot våld i nära relationer hanteras av Socialstyrelsen. Därutöver finns vissa andra former av projektstöd som de lokala organisationerna kan ansöka om årsvis, till exempel har Myndigheten för ungdoms– och civilsamhällesfrågor medel för kvinnors organisering. 
  
 8  
  
 Brottsofferjourens förbundskansli (2013),  
 Brottsofferjourens statistik verksamhetsåret 
 2013. 
 310 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 Den kritik som förs fram om nuvarande bidragssystem är att det har blivit byråkratiskt, leder till kortsiktiga insatser och ställer krav på prestationer och måluppfyllelse som är orimliga att ställa på civilsamhället och på ideellt socialt arbete. 
  
 9 
  
 Statens syn på de ideella organisationerna varierar över tid och därmed även utformningen av olika bidrag. Styrningen av bidragen till ideella organisationer har i hög grad påverkats av den statliga resultatstyrningen och uppfattningen att även ideella föreningar ska resultatstyras. 
  
 10  
  
 Som en konsekvens av detta kan nämnas att det i förordningen (2011:1062) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området m.m. regleras att formen för statsbidraget ska vara verksamhetsbidrag. Samtidigt är regeringens övergripande inriktning för det civila samhällets organisationer 
  
 11  
  
 att andelen organisationsbidrag 
  
 12  
  
 och liknande generella bidrag ska öka i förhållande till mer detaljstyrda bidrag, såsom projekt- och verksamhetsbidrag. 
  
 13  
  
 Detta avspeglas också i förordningen (2011:65) om statsbidrag till barn- och ungdoms- organisationer, i vilken bidragsformen är organisationsbidrag och projektbidrag. 
 Skillnaden mellan verksamhetsbidrag och organisationsbidrag 
 Regeringens inriktning för val av bidragsform är att o 
 rganisations- bidrag  
 är en lämplig form för att stödja det civila samhällets organisationer i deras roll som röstbärare eller intresseorganisation. Det ska utgå från vissa baskriterier utan att ställa några tydliga 
  
 9 
  
 Se t.ex. interpellationsdebatten i riksdagen  
  
 2013-06-07 
  om långsiktig finansiering av kvinnojourer. 
  
 10 
  
 Se t.ex. Statskontoret (2009:16),  
 Bidrag till ideella organisationer på det sociala området 
 . 
  
 11 
  
 Det civila samhällets organisationer är ett samlingsnamn och avser alla organisationer som är organiserade utanför offentlig sektor och näringsliv, som inte är vinstdrivande och som har någon form av oegennyttigt uppdrag. Civilsamhällets organisationer har också inslag av idealitet, dvs. bidrag i form av gåvor eller ideellt arbete från privatpersoner. Detta utesluter inte att de har anställda. Se prop. 2009/10:55, s. 30. 
  
 12 
  
 Organisationsbidrag är ett generellt bidrag till en organisation inom det civila samhället där bidraget inte avgränsas till särskilda verksamheter. Bidraget kan också användas till kanslikostnader. Se prop. 2009/10:55, s. 133. 
  
 13 
  
 Prop. 2009/10:55, s. 138. 
  
 311 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 krav på motprestationer. Exempel på sådana kriterier är att organisationen i sin verksamhet respekterar grundläggande demo- kratiska värderingar och har en riksomfattande organisation med lokalt eller regionalt förankrad verksamhet eller har ett riks- intresse. Organisationsbidraget ska inte resultatstyras.  
 Verksam- hetsbidrag  
 bör enligt regeringen väljas när syftet är att stödja en organisation inom det civila samhället i dess roll att ge service till såväl medlemmar som allmänhet. Det är då fråga om att stödja organisationen för vad den gör i form av en viss aktivitet eller verksamhet. Här bör staten kunna ställa tydliga krav på mot- prestation, måluppfyllelse och resultatstyrning. 
  
 14 
  
 Ändra till långsiktigt organisationsbidrag 
 Kvinnojourer, brottsofferjourer och andra idéburna organisationer har en central roll i samhällets gemensamma arbete mot våld i nära relationer. Den opinionsbildande roll som kvinnojoursrörelsen står för handlar om att ge röst åt kvinnor och barns upplevelse av det våld de utsätts för, bedriva opinionsbildning gentemot politiker och andra beslutsfattare samt att påtala brister när det gäller stöd för våldsutsatta kvinnor och barn (avsnitt 7.1.2). 
 Det är dessa delar i de ideella organisationernas arbete som nationella samordnaren bedömer är angelägna att från statens sida bidra till att förstärka. Det är arbetsinsatser som gör att våldet uppmärksammas, gagnar människor i en svår livssituation och som inte är möjliga att göra till offentliga åtaganden. Flera lokala kvinnojourer uttrycker sin oro för att inte våga bedriva lokal opinionsbildning eftersom man då anser sig riskera ned- draget kommunalt bidrag. 
 Det civila samhällets självständighet och oberoende, samt dess förmåga att utifrån denna självständighet bevaka olika gruppers intressen och kritiskt granska den offentliga sektorn, utgör ett grundläggande värde. Nationella samordnaren delar regeringens 
  
 14  
 Prop. 2009/10:55. 
 312 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 bedömning att när föreningar agerar som röstbärare och opinions- bildare och mottar statligt stöd i form av organisationsbidrag måste organisationernas behov av självständighet respekteras så att bidragen inte förenas med långtgående eller detaljerade villkor. 
  
 15 
  
 Det bör noteras att de statliga bidragen till ideella organisationer som arbetar mot våld i nära relationer bara är en del av den samlade bidragsgivningen från offentlig sektor. Kommuner och landsting fördelar också omfattande bidrag och uppdrar i en tilltagande omfattning åt det civila samhällets organisationer att utföra tjänster. Som regeringen pekat på ligger det även i dessa huvud- mäns intresse att undvika att viljan bland det civila samhällets organisationer att agera opinionsbildande eller samhällskritiskt långsiktigt minskar. För medlemmarna och även för många av dem som mottar service eller tjänster av en organisation inom det civila samhället utgör också organisationens värdegrund ett särskilt värde. Det är just denna karaktär hos det civila samhällets organisationer som ger deras verksamhet dess särart och sär- skilda värde jämfört med verksamhet som bedrivs i offentlig regi eller företag. Det ligger därför även i uppdragsgivarnas lång- siktiga intresse att det civila samhällets organisationer värnas genom att oberoende och självständighet säkerställs, liksom de övriga principer som överenskommits mellan regeringen, idé- burna organisationer inom det sociala området och Sveriges Kommuner och Landsting. 
  
 16 
  
 Det skyddade boendet utgör en betydelsefull del av de flesta kvinnojourers verksamhet. Den delen ska inte finansieras genom statliga organisationsbidrag, utan av kommunen. 
 Utöver boende bedrivs ett omfattande arbete för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Det gäller bland annat samtalsstöd, infor- mation, rådgivning avseende ekonomi och juridik samt allmän samhällsinformation. 
  
 15 
  
 Prop. 2009/10:55, s. 43. 
  
 16 
  
 Protokoll vid regeringssammanträde  
  
 2008-10-23, 
  IJ2008/2110/UF. 
 313 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 SOU 2014:49 
  
 Nationella samordnaren föreslår att det statliga stödet till kvinnojourer och andra ideella organisationer som arbetar mot våld i nära relationer förstärks genom att ändra nuvarande bidragsform till långsiktigt organisationsbidrag. Formerna för organisations- bidragen ska förordningsregleras, förslagsvis genom ändringar i förordningen om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området med mera. Medlen ska utbetalas av Socialstyrelsen. Bidraget ska huvudsakligen komma de bidragsberättigade organisa- tionernas medlemsföreningars ordinarie och långsiktiga verksamhet till del. En fördelningsmodell att beakta kan vara den som till- lämpas för vissa ungdomsorganisationer, där 2/3 ska komma de lokala organisationerna till del, 
  
 17  
  
 och en annan nivå för idéburna organisationer som arbetar mot våld i nära relationer, som innebär att  
 55–60 
  procent fördelas till de lokala organisationerna. 
 Berörda anslag och organisationsbidragets storlek 
 Regeringen har anslagit 23,4 miljoner kronor till Socialstyrelsen för att fördela medel enligt förordningen om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området till organisationer som arbetar med att motverka våld mot kvinnor. I budgetpropositionen finns en planerad höjning till 33,3 miljoner kronor från år 2015. 
  
 18  
  
 Därutöver fördelar Socialstyrelsen  
 30–40 
  miljoner kronor för samma ändamål men från ett annat anslag. 
  
 19  
  
 Nationella sam- ordnaren bedömer att denna nivå bör ligga fast vid en övergång till organisationsbidrag i stället för verksamhetsbidrag. 
 Av de 90 miljoner kronor 
  
 20  
  
 som Socialstyrelsen och läns- styrelserna får använda i enlighet med särskilt regeringsbeslut 
  
 21  
  
 i 
  
 17 
  
 Se t.ex. konstruktionen av anslag 12:2 Bidrag till nationell och internationell ungdomsverksamhet och villkoren för anslagspost 12 i Ungdomsstyrelsens reglerings- brev för 2014 (Utgiftsområde 17). 
  
 18 
  
 Anslaget 3:1 Särskilda jämställdhetsåtgärder (utgiftsområde 13). 
  
 19 
  
 Anslaget 4:7, Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m., anslagspost 3 Bidrag till org. på det sociala området (Utgiftsområde 9). 
  
 20 
  
 Av dessa medel ska enligt regeringsbeslutet 70 miljoner kronor fördelas till kom- munerna för prestationsbaserade insatser och 20 miljoner kronor ska avsättas för att stödja ideella föreningar som bedriver verksamhet på lokal nivå. 
  
 314 
  
 SOU 2014:49 
  
 Ge bättre förutsättningar för idéburet arbete 
  
 syfte att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare menar nationella samord- naren att dessa medel ska fördelas och användas av länsstyrelserna i enlighet med förslaget i  
 avsnitt 8.6 
 , för att därigenom stödja det regionala och lokala samarbetet mot våld i nära relationer mellan myndigheter, kommuner och idéburna organisationer. 
  
 22 
  
 21 
  
 S2011/11337/FST. 
  
 22 
  
 Det är de s.k. utvecklingsmedlen från anslaget 4:7, Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m., anslagspost 4 Utvecklingsmedel (Utgiftsområde 9). 
  
 315 
  
 8 
  
 Förtydliga den nationella strukturen för koordinering och uppföljning 
  
 8.1 
  
 Frihet från våld ska vara ett folkhälsomål 
  
 Förslag:  
 Frihet från våld i nära relationer ska vara ett nation- ellt folkhälsomål. 
 Våldet är en folkhälsofråga 
 Ända sedan publiceringen av WHO: s rapport om våld och hälsa 2002 har förståelsen av våldet, inklusive våld i nära relationer, som en folkhälsofråga vuxit, att våldet kan förebyggas, och att  
 hälso-och 
  sjukvården har en viktig roll att spela. 
  
 1  
  
 Under det senaste årtiondet har en ökande mängd forskning och erfarenhet gett bättre förståelse av riskfaktorer som kan bidra till våld och vad som kan göras för att förhindra det. Det finns goda kunskaper om vilka grupper som är särskilt utsatta liksom vilka hälsorisker våld i nära relationer medför. 
 Den stora kartläggning som Nationellt centrum för kvinno- frid har gjort visar att fysisk och psykisk ohälsa är betydligt van- ligare bland personer som har utsatts för allvarligt våld tidigare i livet än bland andra. 
  
 2  
  
 Våldsutsatta kvinnor hade en fördubblad risk för fysisk ohälsa och en tre gånger så stor risk för psykisk ohälsa. Var fjärde kvinna utsatt för allvarligt våld visade tecken på posttraumatiskt stressyndrom och var femte tecken på depres- 
  
 1 
  
 WHO (2002),  
 World report on violence and health. 
  
 2 
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2014).  
 Våld och hälsa. En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa 
 . 
  
 317 
  
 Förtydliga den nationella strukturen för koordinering och uppföljning 
  
 SOU 2014:49 
  
 sion. Både posttraumatiskt stressyndrom och depression hade samband med annan psykisk och fysisk ohälsa, hälsofarliga vanor som rökning och riskbruk av alkohol, liksom med självskade- beteende, självmordstankar och självmordsförsök. Även män hade överrisker för ohälsa, särskilt om de hade utsatts för psyk- iskt och sexuellt våld. 
 Internationell forskning visar också att psykiska problem som sömnsvårigheter, ångest, depression och posttraumatiskt stress- syndrom är två till fyra gånger vanligare bland våldsutsatta kvinnor än bland andra. Kroniskt smärttillstånd är dubbelt så vanligt. Det har också påvisats samband mellan våldsutsatthet och mag- och tarmbesvär, allergier, cancer, gynekologiska sjukdomar, oönskade graviditeter och sexuellt överförbara infektioner. 
  
 3 
  
 Interventioner, speciellt de i tidiga barndomen, kan inte bara hindra personer att utveckla en benägenhet för våld, men även förbättra utbildningsresultat och framtida möjligheter att få arbete och god hälsa. 
 Våld i nära relationer har stora konsekvenser för människors liv och hälsa. Många är utsatta, och de samhällsekonomiska kost- naderna är stora (avsnitt 9.1). 
 Ett nytt mål 
 Det är hög tid att tydliggöra arbetet mot våld i nära relationer även inom folkhälsoarbetet, vars syfte är att skapa samhälleliga förut- sättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. 
  
 4  
  
 För jämställdhetspolitiken finns målsättningen att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. För att ytterligare stärka arbetet före- 
  
 3 
  
 Forskning i urval: Campell, J. (2002),  
 Health consequences of initimate partner violence 
 . Wijma, K., Foster l, Larsen, Holmes. 
 Edvardsson, B., Williams, B. (1992),  
 Kvalitetsutveckling.  
 Stockholm: Natur och kultur. 
 Eckhardt C.I. m.fl. (2013), The effectiveness of intervention programs for perpetrators and victims of intimate partner violence.  
 Partner Wright,  
 4 (2)  
 196–231. 
  
 Ekbrand, H. (2005).  
 Inte en gång till – utvärdering av brottsförebyggande arbete med inriktning mot upprepad utsatthet. 
 Göteborg: Göteborgs universitet. 
 Ekonomistyrningsverket (2012),  
 Medborgares syn på myndigheter. 
  
 Elg, M. (2013),  
 Mätningar för bättre styrning – att synliggöra och hantera variation för styrning och förbättring av offentlig verksamhet.  
 Innovationsrådet. 
  
 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna  
 (1950). 
  
 381 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Europeiska unionens direktiv (2003),  
 Om rätt till familjeåter- förening. 
  
 Patterson, H. (2001),  
 Ofrid? Våld mot äldre kvinnor och män. En omfångsundersökning i Umeå kommun.  
 Stockholm: Brottsoffermyndigheten. 
  
 Schneider, Roberts, Burns, A. (2004), Exposure to Threatening and Violent Behaviour Among Single Mothers. The Significance of Lifestyle, Neighbourhood and Welfare Situation.  
 British Journal of Criminology  
 44(2). 
 Feder, Mcgrath, Wall., Austin, S. (2008),  
 Court-mandated 
  interventions for individuals convicted of domestic violence. 
 Cambell Systematic Reviews  
 2008:12. 
  
 Five Aarset, M., Norris, M. (2009),  
 Foreldreskap og ungdoms livsvalg i en migratjonskontekst.  
 Oslo: Institutt for samfunnsforskning. 
 FN:s ekonomiska och sociala råd. Resolution 2005/20, bilaga. 
 Guidelines on Justice in Brown involving Child Victims and Witnesses of Crime,  
 artikel XI, punkt 30 c. 
  
 FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (d. 18 dec. 1979 genom resolution 34/180). 
 FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (d. 16 dec. 1966). 
  
 Friis, E. (2008),  
 Sociala utredningar om brottsutsatta barn. Målgrupp, handläggning och insatser. Delrapport 3 i utvärderingen av nationell försöksverksamhet med barnhus  
 2006–2007. 
 Lund: Lunds universitet. 
  
 Jones, Rivers, Madden, E R., (2000), Dialectical behavior therapy for domestic violence: rationale and procedures.  
 Cognitive and Behavioral Practice,  
 7. 
 Curtis, Mcgrath, Hagenäs, L.,  
 Hicks, 
  K. (2002), Barnets tillväxt speglar både hälsa och sjukdom,  
 Läkartidningen  
 nr 3 2002 
 . 
  
 Genomförandekommittén för den nya Polismyndigheten (2014), 
 Beslut om huvuddragen i den nya Polismyndighetens detaljorganisation – med medborgare och medarbetare i centrum. 
  
 Golsäter, M. (2012),  
 Hälsosamtal som metod att främja barns och ungdomars  
 hälsa–en 
  utmanande uppgift.  
 Smith. Jönköping: Högskolan i Jönköping. 
  
 382 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Mitchell, S. &12:712-722. 
  
 Modig, N., Murray, P. (2013),  
 Detta är lean. Lösningen på effektivitetsparadoxen.  
 Stockholm: Stockholm School of Economics. 
 Myndigheten för skolutveckling, Rikspolisstyrelsen och Socialstyrelsen (2007),  
 Wong för samverkan – kring barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa. 
  
 Nasih, B., och Benson, A. (2009),  
 Identitet i kläm mellan segregation och kyskhetskultur. Utvärdering av I hederns namn, ett projekt i Halmstad och Falkenberg.  
 Stockholm: Stockholms universitet. 
 National Institute for Health and Care Excellence (2014), 
 Domestic Violence and Abuse: how health services, social care and the organisations they work with can respond effectively. 
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2009),  
 Våld i samkönade relationer – en kunskaps- och forskningsöversikt. 
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2010),  
 Att fråga om våldsutsatthet som en del av anamnesen. 
  
 Nationellt Centrum för Kvinnofrid (2010),  
 Hedersrelaterat våld- en kunskaps- och forskningsöversikt. 
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2013),  
 Redovisning av regeringsuppdraget Utvärdering av utbildningar (U2011/5671/JÄM). 
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2013),  
 Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. 
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid (2014),  
 Våld och hälsa. En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa. 
  
 Nectoux, M., m.fl. (2010),  
 Évaluation économique des violences conjugales en France, Santé Publique,  
 2010/4 Vol. 22. 
  
 387 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Police Take On Family Violence to Avert Deaths 
 , New York Times  
 24/7 2013. 
  
 Burns, A., (red.) (2008),  
 Vi lämnar till skolan det käraste vi har: om samarbete med föräldrar, en relation som utmanar.  
 Stockholm: Myndigheten för skolutveckling. 
  
 Burns, C. (2010),  
 Kartläggning av föräldrastödsprogram som rekommenderas av statens folkhälsoinstitut.  
 Umeå: Umeå kom- mun. 
  
 Hill, A. (2010/11 
 ), Akuta stödinsatser till barn och ungdomar som exponerats för våld.  
 Uppsala: Uppsala universitet. 
  
 LewisLeary, Collins, Lamb, S. (2007), Treatment of psychological and physical aggression in a couple context, Thompson, Bender, Castillo, T. ed.,  
 Young in Domestic Violence.  
 New York: Springer. 
  
 Ruiz, E. (2011),  
 Heder- med barnen i centrum. Slutrapport.  
 skruvprojketet.se 
  
 Ruiz, E. (2012),  
 Förebyggande värdegrundsarbete på SFI/Vuxenutbildningen. Slutrapport 
 . skruvprojketet.se 
  
 Patterson, Meza, m.fl. (2013), Factors influencing the prosecution of child physical abuse cases in a Swedish metropolitan area,  
 Acta Pediatrica  
 Vol. 102, Issue 8. 
 Ottoson, M., Forkby, T. (2012):  
 På tal om jämställdhet. En utvärdering av KFUM Göteborgs våldsförebyggande arbete med ungdomar – Modiga Tjejer, Modiga Killar och Walker.  
 Göteborg: FoU i Väst. 
  
 Phillips, C. (2012),  
 Delivering Public Services That Work. Vol. 2: The Vanguard Method in the Public Sector. Case studies.  
 Devon: Triarchy Press. 
  
 Barron, M. (2010),  
 Skilda världar – specialisering eller integration i socialtjänstens individ- och familjeomsorg.  
 Umeå: Umeå universitet. 
  
 Perkins, Bender, Hondeghem, A., Wise, L. (2010), Revisiting the Moti- vational Bases of Public Service: Twenty Years of Research and an Agenda for the Future.  
 Public Administration Review. 
  
 Lawson, Cortez, U. (2014),  
 Gränsöverskridande chefskap.  
 Lund: Studentlitteratur. 
 Phillips, Hunt (2012), Delivering Public Services That Work. Vol. 2: The Vanguard Method in the Public Sector. Case studies. 
 388 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Polismyndigheten i Västra Götaland (2013),  
 Dödligt våld i nära relation – en första genomlysning. 
  
 Armstrong, Bender (2009), Komplexitet i samverkan mellan olika offentliga aktörer, Cooper, Page, R. (red.), Offentlig sektor och komplexitet, Lund: Studentlitteratur. 
  
 Rasmussen, I., m.fl. (2012),  
 Samfunnsøkonomiska kostnader av vold i nære relasjoner.  
 Oslo: Vista analyse. 
  
 Regeringskansliet (2007),  
 Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer.  
 Skr. 2007/08:39. 
  
 Regeringskansliet (2011),  
 Regeringens åtgärdsprogram för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiken 2011 
 . 
  
 Regeringskansliet (2013),  
 Nationell strategi för ett utvecklat föräldrastöd. En vinst för alla. 
  
 Regeringskansliet (2014),  
 Medel till Socialstyrelsen avseende insatser för romsk inkludering.  
 A2014/1285/DISK. 
  
 Regeringskansliet (2014),  
 En strategi för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet och könsuttryck. 
  
 Ungdomsstyrelsen (2010),  
 Hon hen han. En analys av hälsositua- tionen för homosexuella och bisexuella ungdomar samt för unga transpersoner. 
 Reis, Mcbride, Phillips, Rivers, Dominguez, K.(2009), Longitudinal histories as predictors of future diagnoses of domestic abuse: a modelling study.  
 British Medical Journal  
 2009:339b3677. 
  
 Rejmer, Murphy, K. (2008),  
 Det blir nog bättre för barnen... Slutrapport i utvärderingen av nationell försöksverksamhet med barnahus  
 2006–2007. 
 Lund: Lunds universitet. 
  
 Kelley,  
  
 M-P. 
  
  (2011),  
 Goda exempel på förebyggande av hedersvåld. 
 Stockholm: Länsstyrelsen i Stockholms län. 
  
 RFSU (2004),  
 Kartläggning av sex- och samlevnadsundervisningen på Sveriges lärarutbildningar. 
 Riksdagsförvaltningen (2009),  
 Forskning som berör socialtjänstlagen och kompletterande regelverk 
 . 
 Riksorganisationen Glöm aldrig Ray och Fadime (2014),  
 Tolv åtgärder för ett utökat och effektivt skydd mot utsatthet för hedersrelaterat våld och förtryck. 
  
 389 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Rikspolisstyrelsen, m.fl. (2006),  
 Barnahus – försöksverksamhet med samverkan under ett tak vid misstanke om brott mot barn. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2009),  
 Brott i nära relationer. Handbok. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2009),  
 Delredovisning av regeringsuppdrag avseende gemensamma nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott och kriterier för landets barnahus. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2009),  
 Polismyndigheternas handläggning av ärenden om våld mot barn. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2010),  
 Riktlinjer för kontaktförbud. Polisens ansvar gällande kontaktförbud. 
 Rikspolisstyrelsens författningssamling (2011),  
 Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2012 
 ), Inspektion av polismyndigheternas hantering av det lokala personsäkerhetsarbetet. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2012),  
 Åtgärdskort brott i nära relationer 
 . 
  
 Rikspolisstyrelsens författningssamling (2013),  
 Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas lokala per- sonsäkerhetsverksamhet. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2013),  
 Förstudierapport Brott mot barn. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2013),  
 Riktlinjer för kontaktförbud, Polisens ansvar gällande kontaktförbud. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2013),  
 Svar på frågor från den Nationella samordnaren mot våld i nära relation 
 . Dnr. A127.910/2013. 
  
 Rikspolisstyrelsen (2014),  
 Direktiv till granskning av dödligt våld i nära relationer. 
  
 Riksrevisionen (2010),  
 Polisens brottsförebyggande arbete – har ambitionerna nåtts? 
  
 Riksrevisionen (2011 
 ), Att hantera brottmål effektivt. En utmaning för regeringen och rättsväsendet. 
  
 Edwards, May (2010),  
 Wong för ett interkulturellt Botkyrka 
 . Botkyrka kommun. 
  
 Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer (2012), 
 Verksamhetsberättelse 2011 
 . 
  
 Rosén, M. (2010 
 ),Du har huvudrollen i ditt liv- ett samverkansprojekt i arbetet med mänskliga rättigheter i Åtvidabergs kommun.  
 Åtvidaberg: Åtvidabergs kommun. 
  
 390 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Rosén,  
  
 M-T. 
  
  (2011),  
 Utvärdering av projektet Du har huvudrollen i ditt eget liv.  
 Åtvidaberg. Åtvidabergs kommun. 
  
 Johns, Gray, Williams, K. (2010),  
 Söker du, så finner du. Barnmorskors erfarenheter av att upptäcka våld, bemöta kvinnor och handlägga vården vid våld i nära relation.  
 VKV Rapport 2010:2. 
 Rädda Barnen och Länsstyrelsen i Östergötland,  
 Det handlar om kärlek. 
  
 Rättsmedicinalverket (2007),  
 Uppföljning av rättsintygsreformen. 
 Saunders, D G. (1996),  
 Feminist-cognitiv-behavioral 
  and process- psychodynamic treatment for mer who batter: interaction of abuser traits and treatment models.  
 Violence and victims,  
 11. 
 Snyder, M., Dunn, Johnson (2011),  
 Utvärdering av Socialtjänstens och Ideella kvinnojourers Insatser för Våldsutsatta kvinnor. Slutrapport till regeringen.  
 Solna: Karolinska institutet, Forum. 
 Schlytter, A., James, H. (2008),  
 Hedersrelaterade traditioner i en svensk  
  
 kontext–en 
  
  studie av omhändertagna flickor 
 . Stockholm: FoU nordväst. 
 Schlytter, A., m.fl. (2009), Oskuld och heder. En undersökning av pojkar och flickor som lever under hedersrelaterad kontroll i Stockholms stad- omfattning och karaktär,  
 Hedersrelaterat våld och förtryck i Stockholms stad 
 . Stockholm: Stockholms stad. 
  
 Schlytter, A., m.fl. (2011),  
 Heder och det civila samhällets metoder. 
 Allmänna arvsfonden. 
  
 Ryan, F. (2013),  
 Stakeholder Engagement for Service Design: How service designers identify and communicate insights.  
 Linköping: Linköpings universitet. 
  
 White, C. (2003),  
 Snabb lagföring av närståendebrott – en Kronobergsstudie.  
 Växjö: Polishögskolan. 
  
 Scott, Hardy, U. (2007),  
  
 MUMIN-Projektet 
  
  - Utvärdering av tidiga insatser mot ungdomars narkotikamissbruk. 
  
 Stockholm: Mobilisering mot narkotika. 
  
 Skolverket (2011),  
 Läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet. 
 Sveriges kommuner och landsting  
 (2012-11-23), 
 Remissvar på SOU 2012:35 
 . 
 391 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Sveriges kvinno- och tjejjourers riksförbund (2013),  
 Årsberättelse 2012. 
  
 Sveriges kvinno- och tjejjourers riksförbund Södertälje (2013), 
 Årsstatistik 2012. 
 Smedslund, Meza, Dalsbö, TK., Zavala, AK., Winswold A., Clench- Aas, J. (2011), Cognitive behavioural therapy for men who physically abuse their female partner.  
 Campbell Systematic Reviews  
 2011:1. 
  
 Socialdepartementet (2006),  
 Information, råd och stöd till barn med föräldrar som har en psykisk störning eller en allvarlig fysisk sjukdom m.m.  
 S2006/9394/HS. 
  
 Socialdepartementet (2006),  
 Information, råd och stöd till barn med föräldrar som har en psykisk störning eller en allvarlig fysisk sjukdom m.m.  
 S2006/9394/HS. 
  
 Socialdepartementet (2011),  
 Uppdrag att utveckla bedömnings- instrument och stödinsatser för personer utsatta för våld av närstående.  
 S2011/11337/FST. 
  
 Socialdepartementet (2011),  
 En folkhälsopolitik med människan i centrum.  
 Skr. 2011/12:166. 
  
 Socialdepartementet (2011)  
 Uppdrag att leda, samordna och stimulera till ett nationellt utvecklingsarbete av stöd till barn i familjer med missbruk m.m. samt utbetalning av medel 
 . S2011/6353/FST. 
  
 Socialdepartementet (2012),  
 Uppdrag att utveckla metoder och vägledning för arbetet med personer som utöver våld mot närstående.  
 S2012/3248/FST. 
  
 Socialdepartementet (2012),  
 Uppdrag att utveckla bedömnings- instrument och stödinsatser för personer utsatta för våld av närstående.  
 S2011/11337/FST. 
  
 Socialdepartementet (2013),  
 Ett stärkt föräldrastöd – för barnets rätt till trygga uppväxtvillkor.  
 Skr. 2013/14:87. 
  
 Socialdepartementet (2013),  
 Uppdrag angående information till barn som brottsoffer.  
 S2013/2348/FST. 
  
 Socialdepartementet (2013),  
 Uppdrag att utforma och sprida information till barn och unga om socialtjänsten och dess verksamhet.  
 S2013/5139/FST. 
  
 Socialstyrelsen (2004),  
 Utformning av ett nationellt riskbarn- centrum. 
 392 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Socialstyrelsen (2006),  
 Barn och unga i socialtjänsten, handbok. 
  
 Socialstyrelsen (2006),  
 Kostnader för våld mot kvinnor. En samhällsekonomisk analys. 
  
 Socialstyrelsen (2006),  
 Socialstyrelsens allmänna råd om handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga. 
  
 Socialstyrelsen (2006),  
 Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation vid handläggning av ärenden och genom- förande av insatser enligt SoL, LVU, LVM och LSS. 
  
 Socialstyrelsen (2007 
 ), Frihet och ansvar. En undersökning om gymnasieungdomars upplevda frihet att själva bestämma. Allmänna tendenser med fördjupad analys kring utsatthet för kränkande behandling, hot och/eller våld, särskilt hedersrelaterat våld från nära anhöriga. 
  
 Socialstyrelsen (2007),  
 Frihet och familj - En uppföljning av skyddade boenden för personer som hotas av hedersrelaterat våld. 
  
 Socialstyrelsen (2009),  
 Socialstyrelsens allmänna råd om social- nämndens arbete med våldsutsatta kvinnor samt barn som bevit- tnat våld. 
  
 Socialstyrelsen (2010),  
 Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering 
 . 
  
 Socialstyrelsen (2010),  
 Social rapport 2010 
 . 
  
 Socialstyrelsen (2011),  
 Ledningssystem för systematiskt kvalitets- arbete. 
  
 Socialstyrelsen (2011),  
 Metoder i arbetet med  
 våldsutövare–en 
  förstudie. 
  
 Socialstyrelsen (2011),  
 Cox sig själv? Utbildningsmaterial om våld mot kvinnor med missbruks– eller beroendeproblematik. 
  
 Socialstyrelsen (2011) 
 , Sällan sedda. Utbildningsmaterial om våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. 
  
 Socialstyrelsen (2011),  
 Våld. Handbok om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. 
 Socialstyrelsen (2012), Anmälningar till socialtjänsten om barn och unga – en undersökning om omfattning och regionala skillnader. 
  
 Socialstyrelsen (2012),  
 Brottsoffer och deras närstående. 
  
 Socialstyrelsen (2012),  
 Kunskap om våld mot barn – behov av nationell samordning 
 . 
  
 393 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Socialstyrelsen (2012),  
 Öppna jämförelser av stöd till brottsoffer – våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Att förstärka och kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare– en uppföljning av 2011 års utvecklingsmedel. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Att förstärka och kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare– en uppföljning av 2012 års utvecklingsmedel. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Barn som anhöriga. Konsekvenser och behov när föräldrar har allvarliga svårigheter, eller avlider. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Barn som far illa eller riskerar att fara illa. En vägledning för hälso- och sjukvården samt tandvården gällande anmälningsskyldighet och ansvar. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Brottsofferstatistik – förslag till statistik- utveckling inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Fristad från våld– en vägledning av skyddat boende. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Kartläggning av skyddade boenden i Sverige. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Vårdnadsöverflyttning i samband med våld i familjen. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Vänd dem inte ryggen. Utbildningsmaterial om hedersrelaterat våld och förtryck. 
  
 Socialstyrelsen (2013),  
 Öppna jämförelser av ekonomiskt bistånd 2013 – Resultat och metoder. 
  
 Socialstyrelsen (2014),  
 Blånader och silverhår. Utbildningsmaterial om våld mot äldre kvinnor. 
  
 Socialstyrelsen (2014),  
 Dödsfallsutredningar  
 2012–2013 
  – Socialstyrelsens utredningar av vuxna och barn som avlidit med anledning av brott. 
  
 Socialstyrelsen (2014),  
 Kartläggning av interventioner som rör äldre personer som utsatts för våld i en nära relation. 
  
 Socialstyrelsen (2014),  
 Kartläggning av risk- och skyddsfaktorer och interventioner vid hedersrelaterat våld mot kvinnor. 
 Socialstyrelsen (2014),  
 Våld i nära relationer. 
  
 Socialstyrelsen (2014),  
 Vägledning för barnhälsovården. 
 Socialstyrelsen (2014),  
 Anmäla oro för barn. 
  
 394 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Socialstyrelsen och länsstyrelserna (2005),  
 Länsstyrelsernas insatser mot hedersrelaterat våld. Delrapport  
  
 2003–2004. 
  
 Socialstyrelsen och länsstyrelserna (2005),  
 Nationellt konsultativt stöd för socialtjänst och andra verksamheter i arbetet mot hedersrelaterat våld. 
  
 Socialstyrelsen och Skolverket (2014),  
 Vägledning för elevhälsan. 
  
 Socialförvaltningen Stockholms stad (2014),  
 Socialtjänstinspektörernas årsrapport 2013.  
  
 Dnr3.1-28/2014. 
  
 Sonkin, Strong, Murphy, D. (2003), Treating assaultive men from an attachment perspective.  
 Journal of Aggression, Maltreatment & Trauma,  
 vol. 7. 
  
 Stalfelt, P. (2010),  
 Alla barns rätt. En bilderbok om Barnkonventionen.  
 Stockholm: Rabén och Yu. 
  
 Statens folkhälsoinstitut (2008),  
 Handledning för samtal om alkohol inom barnhälsovården.  
 Stockholm: Statens folkhälsoinstitut. 
 Statens folkhälsoinstitut, (2013),  
 Så arbetar kommuner, landsting och ideella organisationer med föräldrastöd. 
  
 Statskontoret (2009:16),  
 Bidrag till ideella organisationer på det sociala området. 
 Statskontoret (2012),  
 Den effektiva staten. 
  
 Statskontoret (2012),  
 Efteråt är allting för sent. Om utredningar av vissa dödsfall 
 . Statskontoret 2012:33. 
  
 Statskontoret (2014),  
 Utvärdering av samordningen av arbetet mot prostitution och människohandel vid Länsstyrelsen i Stockholms län. 
  
 Bush, K. (2004)  
 Mens Violence towards  
 Women–A 
  Challenge in Antenatal Care.  
 Uppsala: Acta Universitatis Upsaliensis. 
  
 Stiftelsen Tryggare Sverige (2011),  
 Kontaktförbud – ett slag i luften?  
 Stiftelsen Tryggare Sverige (2013),  
 Dödligt våld mot kvinnor. 
  
 Stigendal, L. (2010),  
 Effektiv styrning. En rapport om system och processbaserad styrning i offentlig sektor. 
  
 Stolt, E. (2010),  
 Mäns utsatthet för våld i nära relationer – mötet med hälso- och sjukvården 
 . Uppsala: Nationellt centrum för kvinno- frid. 
  
 Johnston, Williams, M. (1999),  
 Samarbete kring barn i riskzonen.  
 Stockholm: Socialtjänstförvaltningen. 
 395 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Swan, Å., Blusi, M.(2013),  
 Hemtjänst – införandet av ett nytt arbetssätt med kunden i centrum. Ett arbetssätt baserat på kunskap, kundernas behov och syftet med verksamheten.  
 Härnösand: Kommunförbundet FoU Västernorrland. 
  
 Svenska kyrkan (2013),  
 Handbok för barnkonsekvensanalyser i Svenska kyrkan. 
  
 Mathis, B. (2013),  
 Barn som riskerar att fara illa i sin hemmiljö. Utmaningar i ett förebyggande perspektiv 
 . diss. Karlstad: Karlstad universitet. 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2013),  
 Använd  
  
 SIP-ett 
  
  verktyg vid samverkan, Barn och unga  
  
 0–18 
  
  år. 
  
 Taft A. m.fl. (2013), Screening women for intimate partner violence in healthcare settings (Review).  
 The Cochrane Library,  
 www.thecochranelibrary.com 
 Buckley, Meza, Montoya, A. & Smith, L. (2009),  
 Managing complex governance systems. Dynamics,  
  
 Self-organization 
  
  and Coevolution in Public Investments.  
 London: Routledge. 
 Craig, S. (2009), Conversations across Borders: Men and Honour Related Violence in U.K. and Sweden.  
 NORMA: Journal for Masculinity Studies. 
  
 Tjejers rätt i samhället (2012),  
 Trippelt utsatt. Hedersrelaterat våld och förtryck bland ungdomar med intellektuell funktionsnedsätt- ning. 
  
 Michael, K. (2011),  
 Hur våldsutsatta är unga kvinnor med funk- tionsnedsättning? En genomgång av ett antal studier med fokus på kvinna, ung, funktionsnedsättning och våld.  
 Stockholm: Bräcke Diakoni. 
  
 Michael, K. (2014),  
 Reda ut- häftet om våld 
 . Stockholm: Bräcke diakoni. 
  
 Tulin Brett, A., (2012),  
 En utvärdering av projektet 101 tillsammans: ett normkritiskt projekt med fokus på jämställdhet, mångfald och rättigheter 
 . Botkyrka: Mångkulturellt centrum. 
  
 Ungdomsstyrelsen (2009),  
 Gift mot sin vilja. 
  
 Ungdomsstyrelsen (2010),  
 Hon hen han. En analys av hälsosituationen för homosexuella och bisexuella ungdomar samt för unga transpersoner. 
  
 Utbildningsdepartementet,  
 Uppdrag att genomföra insatser för jämställdhet inom skolväsendet.  
 U2011/7067/S. 
  
 396 
  
 SOU 2014:49 
  
 Referenser 
  
 Weinehall, K. (1997),  
 Att växa upp i våldets närhet: ungdomars berättelser om våld i hemmet.  
 Smith. Umeå: Umeå universitet 
  
 Calderon, K. (2011),  
 Mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Polisens hantering av en brottslig handling.  
 Umeå: Umeå univer- sitet. 
  
 French, Richmond, Ramirez (2013),  
 Övergiven eller stöttad? Vålds- utsatta kvinnors erfarenheter av bemötande inom hälso- och sjuk- vården 
 . Västra Götalands kompetenscentrum om våld i nära relationer. 
 Verket för förvaltningsutveckling (2007),  
 Styrning för ökad effektiv- itet. 
  
 World Health Organization (2002),  
 World report on violence and health. 
  
 World Health Organization (2013),  
 Global and regional estimates of violence against women: prevalence and health effects of intimate partner violence and nonpartner sexual violence 
 . 
 World Health Organization (2013),  
 Responding to intimate partner violence and sexual violence against women. WHO clinical and policy guidelines. 
  
 Hicks, S. (2006),  
 Den kommunala barnavården - om anmälningar, organisation och utfall.  
 Smith. Stockholm: Socialhögskolan. 
  
 Wijma K., Duncan, Larsen, Meza, Wijma, B. (2007), The association between  
 ill-health 
  and abuse: A  
 cross-sectional 
  population based study.  
 Scandinavian Journal of Psychology. 
  
 Camacho, E. (2010),  
 Fruimporten fortsätter.  
 ROKS rapport 2/2010. Torres, U. (2009),  
 Om heder 
 . Göteborg: Daidalos. 
 Wikström, E., och Ghazinour, M., (2013), Swedish experience of sheltered housing and conflicting theories in use with special regards to honour related violence, Duncan, Hunt, ed.,  
 Social Work in Europe. Race and ethnic relations 
 . New York: Routledge. 
  
 Västerås kommun (2012),  
 Rapport  
 IDA-enheten 
  läsår  
 2011–2012. 
  
 Åklagarmyndigheten (2005),  
 Åklagarmyndighetens föreskrifter om kontaktförbud. 
 Åklagarmyndigheten (2006),  
 Hedersrelaterat våld. Handbok 
 . Rikspolisstyrelsen (2009),  
 Hedersnormer och hedersrelaterat våld. 
  
 397 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:49 
  
 Åklagarmyndigheten (2010),  
 Tvångsmedelsanvändning och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn. 
  
 Åklagarmyndigheten (2011),  
 Kontaktförbud – en handbok. 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Handläggning av ärenden rörande övergrepp mot barn. Handbok. 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Handläggning av fridskränknings- brotten. Handbok. 
  
 Åklagarmyndigheten (2012),  
 Metodutveckling av arbetet med vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn. Uppföljning av 2009 års tillsynsprojekt Tvångsmedelsanvändning och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn. 
  
 Åklagarmyndigheten (2013),  
  
 Kontaktförbud–en 
  kartläggning av tillämpningen med synpunkter på iakttagelserna. 
 Åklagarmyndigheten Tillsynsavdelningen (2012),  
 Enhetlighet i rättstillämpningen – Rapport till riksåklagaren. 
  
 Åklagarmyndigheten Utvecklingscentrum Göteborg (2013), 
 Kontaktförbud – en kartläggning av tillämpningen med synpunkter på iakttagelserna. 
 Ökning av mildare barnaga,  
 Ekot/Sveriges Radio 
 , 23 oktober 2007. 
  
 Östberg, F. (2010),  
 Bedömningar och beslut. Från anmälan till insats i den sociala barnavården.  
 diss. Stockholm: Stockholms universitet. 
  
 398 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 2012:38 
 En nationell samordnare mot våld i nära relationer 
 Beslut vid regeringssammanträde den 26 april 2012 
 Sammanfattning 
 En nationell samordnare ska åstadkomma en kraftsamling för att motverka våld i nära relationer. I samordnarens uppdrag ingår att 
  
 samla och stödja berörda myndigheter, kommuner, landsting och organisationer för att öka effektiviteten, kvaliteten och långsiktigheten i arbetet mot våld i nära relationer. Särskilt fokus ska läggas på rättsväsendet, 
  
 aktivt verka för att förbättra samverkan mellan berörda aktörer och bidra till en ökad samsyn kring hur våld i nära relationer bäst ska förebyggas och bekämpas, 
  
 särskilt överväga hur förebyggande insatser mot våld kan utveck- las och genomföras, 
  
 i samråd med berörda aktörer bidra till att sprida och förbättra genomslaget av befintlig kunskap på området, 
  
 överväga hur skyddet för och stödet till brottsoffren kan utveck- las och i detta sammanhang särskilt överväga hur kvinnojourers och andra berörda ideella organisationers verksamhet kan för- stärkas, 
  
 aktivt verka för att synliggöra olika aspekter och negativa kon- sekvenser av våld i nära relationer för såväl berörda aktörer som allmänheten och 
  
 399 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 vid behov lämna förslag till hur arbetet mot våld i nära relationer kan förbättras och samverkan utvecklas på nationell, regional och lokal nivå. 
  
 Uppdraget ska slutredovisas senast den 30 juni 2014. 
 Utgångspunkter för arbetet mot våld i nära relationer 
 Alla människor ska kunna leva i frihet från rädsla att utsättas för våld. Ytterst är det en fråga om allas rätt till fullt åtnjutande av mänskliga rättigheter, som staten har en positiv skyldighet att till- försäkra i förhållandet enskilda emellan. Sveriges åtaganden inom ramen för EU:s, Europarådets och FN:s arbete är därför en viktig utgångspunkt för regeringens insatser. 
 Våld i nära relationer är ett komplext och mångfacetterat pro- blem. Det handlar om övergrepp som kan vara av fysisk, psykisk eller sexuell natur. Kvinnor, män, flickor och pojkar, oavsett ålder, sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck, drabbas. Våldet kan utövas i andra nära relationer än parförhållanden, t.ex. av för- äldrar, fosterföräldrar och syskon. Barn kan drabbas av våld i nära relationer, både genom att själva direkt utsättas och till följd av att bevittna våld. Våldet kan även vara hedersrelaterat. 
 Oavsett ålder, kön, könsidentitet eller könsuttryck, sexuell läggning och etnisk bakgrund ska alla ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet, liksom till likvärdigt skydd, stöd och hjälp utifrån sin utsatthet. Insatserna för att bekämpa våld i nära relat- ioner måste göras utifrån ett rättsligt, socialt, ekonomiskt och häl- sorelaterat perspektiv samt inte minst ur ett jämställdhetsperspek- tiv. Där det är relevant ska även  
 hbt-perspektivet 
  beaktas. Insat- serna måste utgå från de utsattas behov. Det är statens, kommu- nernas och landstingens ansvar att tillgodose de drabbades behov av skydd, stöd och vård. I de fall barn är offer för brott eller på annat sätt berörs av våldet måste särskild hänsyn tas till barnets behov, rättigheter och förutsättningar. De ideella organisationernas verk- samheter är ett betydelsefullt komplement till kommunernas ansvar för stöd till de brottsutsatta. Ett nära samarbete mellan de berörda aktörerna är nödvändigt för att arbetet mot våld i nära re- lationer ska bli kraftfullt och effektivt. 
 400 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 Omfattning och karaktär av våld i nära relationer 
 Våld i nära relationer är ett allvarligt samhällsproblem, som till stor del har sin grund i föreställningar om kön, makt och sexualitet. Våldet är ofta upprepat, vilket orsakar stort mänskligt lidande och medför genomgripande inskränkningar i de drabbades frihet. 
 Varje år utsätts tiotusentals personer i Sverige för våld i nära relationer. Främst handlar det om kvinnor som utsätts för våld, hot och trakasserier av en man som de har eller har haft ett partnerför- hållande med. Brott av detta slag förekommer också i samkönade relationer. Likaså förekommer det att kvinnor utsätter män för denna typ av brott. Studier visar dock att mäns våld mot kvinnor oftare är upprepat, tenderar att vara grövre och resulterar i fler negativa konsekvenser för de drabbade kvinnorna och deras even- tuella barn. 
 För de barn som tvingas växa upp i en miljö där våld förekom- mer innebär det en stor otrygghet. Många barn utsätts själva för eller tvingas bevittna våld. Antalet polisanmälda fall av misshandel mot barn har ökat markant under  
 2000-talet. 
  Enligt Brottsförebyg- gande rådet (Brå) beror detta till stor del på att personal inom förskola och skola i större utsträckning anmäler misstankar om våld till socialtjänsten. I en studie från Stiftelsen Allmänna Barnhuset (2011) uppgav knappt fjorton procent av eleverna i åldern  
 15–17 
  år att de någon gång har blivit slagna av en förälder eller annan vuxen i hemmet. Knappt tre procent uppgav att det har skett många gånger. Studien visar även att risken för att bli slagen är allra störst i hem där det förekommer våld mellan de vuxna. Risken är också stor i samband med att föräldrarna är alkohol- eller drogpåverkade. 
 En rad studier visar på att alkohol och droger generellt spelar en tydlig roll i händelser av våld i nära relationer. I en studie från Brå (Våld mot kvinnor och män i nära relationer, Brå rapport 2009:12) uppskattas att gärningspersonen är berusad eller drogpåverkad i cirka hälften av alla sådana händelser. 
 En annan del av problematiken utgörs av hedersrelaterat våld och förtryck där förövarna inte sällan är föräldrar, syskon eller andra släktingar. En grupp som ofta inte uppmärksammas i detta sammanhang är unga personer som drabbas av hedersrelaterat våld på grund av intolerans kopplat till sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Könstillhörigheten hos förövaren och den vålds- utsatta har generellt betydelse både för hur omgivningen uppfattar 
 401 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 våldet, för benägenheten hos den drabbade att anmäla till polisen och söka hjälp samt för det bemötande hon eller han får. 
 Under perioden  
 1990–2004 
  dödades i genomsnitt sjutton kvinnor per år av en man som de vid brottstillfället hade eller hade haft en nära relation till, dvs. make, sambo, fästman eller pojkvän. I de allra flesta sådana fall har kvinnan tidigare haft kontakt med hälso- och sjukvården, sociala eller rättsvårdande myndigheter på grund av sin utsatthet för våld. 
 Den närmare kunskapen om hur många som drabbas av våld i nära relationer är i dag begränsad. Under 2011 anmäldes drygt 12 000 brott där kvinnor misshandlats inomhus av en närstående gärningsperson och ungefär 2 500 fall av grov kvinnofridskränk- ning. Utöver detta anmäldes drygt 3 000 brott där män misshand- lats inomhus av en närstående gärningsperson. Majoriteten av dem som misstänks och döms för våldsbrott är män. Eftersom merpar- ten av de brott som sker mellan personer som har eller har haft en nära relation aldrig kommer till myndigheternas kännedom är dock anmälningsstatistiken inte användbar för att bedöma utbredningen av denna brottslighet. För sådana bedömningar krävs frågeunder- sökningar som även fångar upp händelser som inte är polisanmälda. 
 Enligt Nationella Trygghetsundersökningen (NTU), som är en omfattande frågeundersökning om utsatthet för brott och trygg- het, drabbas årligen drygt en procent av kvinnorna och knappt en halv procent av männen av olika former av våld i nära relationer. Här avses misshandel, sexuellt våld, trakasserier eller hot från en nuvarande eller tidigare partner. Av såväl NTU som av andra undersökningar framgår att unga kvinnor, resurssvaga kvinnor och ensamstående föräldrar är särskilt drabbade av sådana brott. De är därför riskgrupper, som bör uppmärksammas särskilt. Eftersom NTU inte är specifikt anpassad för att fånga upp våld i nära rela- tioner innebär skattningarna av förekomsten av sådan brottslighet med all sannolikhet en stor underskattning. Utifrån de kunskaps- källor som finns går det således inte att närmare svara på hur utbrett våld i nära relationer är. Brå har därför fått i uppdrag att genomföra en fördjupad nationell kartläggning. 
 402 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 Insatser för att bekämpa våld i nära relationer 
 Regering och riksdag har under lång tid prioriterat att förbättra skyddet för och stödet till personer som har utsatts för brott. En rad olika åtgärder har vidtagits för att öka stödet generellt till alla som har utsatts för brott, liksom särskilt för att förbättra situat- ionen för kvinnor och barn som har utsatts för våld i nära relat- ioner. Ett flertal insatser har även genomförts, i syfte att skydda och stödja barn som har bevittnat sådana händelser. 
 Regeringen genomförde under den förra mandatperioden den största satsningen på rättsväsendet i modern tid. Rättsväsendet har förstärkts från polis och åklagare till domstolar och kriminalvård. Som en del i satsningen på rättsväsendet genomfördes även en rad viktiga förändringar, i syfte att minska brottsligheten och öka människors trygghet i hela landet. Exempelvis genomfördes en av de största straffskärpningsreformerna någonsin då straffen för all- varliga våldsbrott skärptes generellt. Reformen presenterades i pro- positionen Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. (prop. 2009/10:147) och syftade bl.a. till kraftiga höjningar av straffen för sådana brott och för grovt vållande till annans död. Lagändringarna trädde i kraft den 1 juli 2010. Brå har nyligen fått i uppdrag att utvärdera om syftet med reformen har uppnåtts. 
 Som ett led i regeringens strävanden att förbättra situationen för de personer som på olika sätt riskerar att utsättas eller har utsatts för våld, hot eller trakasserier har även ändringar genomförts i lagen (1988:688) om besöksförbud, numera kontaktförbud. Änd- ringarna presenterades i propositionen Förbättrat skydd mot stalkning (prop. 2010/11:45) och syftade till att stärka kontaktför- budets brottsförebyggande funktion och förbättra det skydd som förbudet avser att ge. Detta bl.a. genom att efterlevnaden av ett särskilt utvidgat kontaktförbud ska kontrolleras genom elektronisk övervakning (fotboja). Samtidigt infördes ett nytt brott, olaga förföljelse, i syfte att förstärka det straffrättsliga skyddet mot tra- kasserier och förföljelse. 
 Flera viktiga åtgärder har även genomförts på socialtjänstens område. Exempelvis har kommunernas ansvar för stöd och hjälp till våldsutsatta tydliggjorts i lagstiftningen (prop. 2006/07:38). I janu- ari 2012 trädde även ändringar i kraft i lagen (2007:606) om utred- ningar avseende vissa dödsfall (prop. 2011/12:4). De nya bestäm- melserna innebär att utredningssystemet för barn som har avlidit med anledning av brott utvidgas till att avse även kvinnor eller män 
 403 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 som har avlidit med anledning av brott av närstående. Utrednings- systemet syftar till att försöka identifiera brister i samhället på ett övergripande plan. Särskilda medel avsätts dessutom årligen för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare. En del av dessa medel riktar sig direkt till ideella organisationer. Inom ramen för satsningen ska även en nationell och regional stödstruktur bidra till ett långsiktigt metodutvecklingsarbete på området. 
 Regeringens särskilda jämställdhetssatsning 
 Under föregående och innevarande mandatperiod har regeringen avsatt betydande resurser till olika åtgärder för att uppnå de jäm- ställdhetspolitiska delmålen, i vilka det ingår att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Tre handlingsplaner har tagits fram, som har angetts i tre skrivelser till riksdagen (skr. 2007/08:39, 2007/08:167 och 2009/10:229). I regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) inrymdes ett stort antal åtgärder, som spände över ett brett fält och engagerade en rad myndigheter och ideella organisationer. Åtgärderna i handlingspla- nen följs upp med nya åtgärder under innevarande mandatperiod, i syfte att nya arbetsmetoder och förhållningssätt ska kunna integre- ras i myndigheternas ordinarie verksamhet. 
 Brå har på regeringens uppdrag följt upp och utvärderat arbetet med handlingsplanen (Mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer, Brå rapport 2010:18). Enligt Brå:s bedömning har regeringen med handlings- planen på ett kraftfullt sätt satt fokus på mäns våld mot kvinnor samt hedersrelaterat våld och förtryck. Handlingsplanen har inom de flesta berörda professioner bidragit till en ökad medvetenhet och en förhöjd kunskapsnivå. Den har också lett till en bättre struktur för arbetet både inom och mellan myndigheter. Vidare anser Brå att handlingsplanen har bidragit till att flera nya verksam- heter har startat och att befintliga har utvecklats. Handlingsplanen har slutligen också inneburit att kunskaper om bra arbetsmetoder förmedlats och prövats i många olika sammanhang. Dock pekar Brå på att barn som har bevittnat våld och våldsutsatta i samkönade relationer tenderat att vara relativt osynliga i handlingsplanen. 
 404 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 Den stora framtida utmaningen ligger enligt Brå i att säkerställa att kunskapen, arbetssätten och verksamheterna överlever och utvecklas. Brå pekar även på att det krävs en ökad preventiv hel- hetssyn för att på längre sikt kunna minska våldets uppkomst. För framtida satsningar är det även angeläget med en bättre struktur för samordning av arbetet. 
 Regeringen anser att det är nödvändigt att ytterligare öka effek- tiviteten och utveckla kvaliteten i arbetet. Under innevarande man- datperiod har nära en miljard kronor avsatts för jämställdhetsfräm- jande åtgärder, pengar som till stor del används för att fortsätta förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Inom ramen för denna satsning avser regeringen bl.a. att fortsätta förstärka stö- det till organisationer som arbetar med att motverka våld mot kvinnor respektive organisationer som utvecklar brottsofferverk- samhet riktad till  
 hbt-personer 
  utsatta för våld i en nära relation samt till utvecklingen av skyddade boenden för unga som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck. 
 Behovet av en kraftsamling mot våld i nära relationer 
 De kraftfulla satsningar regeringen har genomfört inom olika poli- tikområden, främst på rättsväsendets och socialtjänstens områden, för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer har bl.a. medfört en höjd kunskapsnivå, utveckling av nya verksamheter och metodutveck- ling i myndigheters arbete. Sammantaget har möjligheterna att bekämpa våld i nära relationer i hög grad förbättrats under senare år. I syfte att bibehålla och konsolidera vunna framsteg behövs en fortsatt utveckling. Det är angeläget att bl.a. utveckla strukturer för samordning och samverkan mellan berörda aktörer, säkerställa att kunskapsnivån fortsätter att höjas och att befintlig kunskap får ökat genomslag samt att arbetsmetoder fortsätter att utvecklas. 
 En nationell samordnare bör därför ges i uppdrag att under de närmast kommande åren driva arbetet mot våld i nära relationer framåt på ett samlat, samordnat och effektivt sätt. Det omfattande arbete som bedrivs inom området ska på ett samlat sätt åskådliggö- ras och goda exempel spridas, samtidigt som problem och hinder för utveckling behöver identifieras. Sammantaget ska på detta sätt en kraftsamling mot våld i nära relationer åstadkommas. 
 405 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 Uppdraget 
 Ett mer samlat, samordnat och effektivt arbete mot våld i nära relat- ioner 
 Ett omfattande arbete bedrivs inom såväl rättsväsendet som social- tjänsten, t.ex. när det gäller metodutveckling av arbetet mot våld i nära relationer. Handböcker och andra typer av metodstöd har tagits fram och stora utbildningsinsatser för berörd personal har genomförts. Fortfarande finns det dock behov av insatser för att åstadkomma ett mer effektivt och samordnat arbete. 
 Det är viktigt att vara medveten om att ärenden om våld i nära relationer kan vara komplicerade att utreda och svåra att driva till åtal. I många fall saknas t.ex. stödbevisning i form av vittnen, dna eller läkarutlåtanden. Med sådana svårigheter i beaktande visar dock granskningar utförda av bl.a. Rikspolisstyrelsen att arbetet inom polisen kan göras mer effektivt och att kvaliteten kan förbättras inom flera områden. Genom ett effektivare resursutnyttjande, främst inom rättsväsendet, kan den fortsatta bekämpningen av våld i nära relationer bli mer målmedveten. Efter de senaste årens stora resurstillskott är nu innehållet och effektiviteten i rättsväsendets verksamheter i fokus. Regeringen förväntar sig att förstärkningen av rättsväsendet resulterar i väsentligt förbättrade verksamhetsresultat. Detta gäller även olika aspekter av arbetet mot våld i nära relationer. 
 Samordnaren ska samla och stödja berörda myndigheter, kom- muner, landsting och organisationer för att öka effektiviteten, kva- liteten och långsiktigheten i arbetet mot våld i nära relationer. Sär- skilt fokus ska läggas på rättsväsendet. 
 Särskilt om samverkan 
 Myndigheters samverkan på olika nivåer regleras i ett antal författ- ningar. Därutöver har på regeringens initiativ ett flertal samver- kansmodeller tagits fram under de senaste tio åren, t.ex. gemen- samma riktlinjer mellan Rikspolisstyrelsen, Åklagarmyndigheten, Rättsmedicinalverket och Socialstyrelsen för samverkan kring barn som har utsatts för brott (2009). Det finns i dagsläget också ett flertal olika strukturer för samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer, bl.a. Nationell myndighetssamverkan för kvin- nofrid. På strategisk nivå finns även en samverkansgrupp för brottsofferarbete där myndigheter och ideella organisationer 
 406 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 utbyter erfarenheter. Sveriges Kommuner och Landsting samord- nar kommunernas och landstingens arbete för kvinnofrid. Länssty- relserna arbetar också med samverkan och samordning för att stödja länets aktörer i arbetet mot våld i nära relationer. Länsstyrel- sen i Stockholm har nationellt samordningsansvar när det gäller länsstyrelsernas insatser för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Länsstyrelsen i Östergötland har nationellt samordningsansvar för länsstyrelsernas insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck samt för myndigheter med uppdrag att förebygga att någon mot sin vilja förmås ingå äktenskap. 
 Genom ett flertal olika källor har regeringen fått indikationer på att det finns brister i samverkan på alla nivåer kring olika aspekter av våld i nära relationer. Likaså varierar synen på hur problemen bäst ska lösas. Samordnaren ska därför aktivt verka för att förbättra samverkan mellan berörda aktörer och bidra till en ökad samsyn kring hur våld i nära relationer bäst ska förebyggas och bekämpas. Det kan t.ex. handla om hur berörda myndigheter kan bli bättre på att upptäcka våld eller att ge ett samlat stöd till dem som har utsatts och som har pågående ärenden hos fler än en myndighet, t.ex. polis, socialtjänst samt hälso- och sjukvården. 
 Stärkt förebyggande arbete 
 För att långsiktigt kunna förebygga våld i nära relationer måste insatser riktas till personer som begår sådana brott eller som kan komma att göra det. Regeringen har, i syfte att förbättra insatser och behandling av vålds- och sexualbrottsförövare, vidtagit ett flertal åtgärder, bl.a. genom att utveckla Kriminalvårdens program och socialtjänstens insatser. Kriminalvården är en central aktör när det gäller att arbeta med förövare, men också socialtjänsten har en viktig roll när det gäller insatser riktade till våldsutövare. Rege- ringen bedömer att det finns behov av att vidareutveckla dessa verksamheter, liksom verksamheter som vänder sig till förövare som inte redan är kända av t.ex. socialtjänst och polis eller är före- mål för kriminalvård. 
 Under barn- och ungdomsåren formas många av de värderingar och beteenden som en person bär med sig livet igenom. Barn och unga är därför en viktig målgrupp och primärpreventivt arbete inriktat mot normer och attityder bör vara ett centralt inslag i det förebyggande arbetet. Flera sådana insatser har genomförts och 
 407 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 pågår, bl.a. för att stärka arbetet med skolans värdegrund och jäm- ställdhet. 
 Ett flertal studier, såväl nationella som internationella, visar att barn som växer upp i familjer där våld förekommer mellan föräld- rarna löper stor risk att själva utsättas för våld och att dessa barn i betydligt högre utsträckning än barn i allmänhet har olika symtom på psykisk ohälsa. Unga  
 hbt-personer 
  löper högre risk att drabbas av våld från föräldrar och andra närstående jämfört med unga som är heterosexuella. Detsamma gäller ungdomar som lever med hedersrelaterade begränsningar. Psykisk ohälsa är tillsammans med beteendestörningar och missbruk i tidig ålder välkända riskfaktorer för att utveckla ett våldsamt beteende. Hälso- och sjukvården samt skolan har därför en viktig uppgift att upptäcka missförhållanden, så att rätt åtgärder kan sättas in tidigt för att förhindra en fortsatt negativ utveckling. Betydande resurser har under senare år avsatts till såväl psykiatrin och primärvården som skolan för att förbättra de brister som finns. 
 Betydelsen av alkohol och droger är en viktig aspekt att beakta i det förebyggande arbetet mot våld i nära relationer. Samordnaren bör därför bl.a. ta del av det arbete som bedrivs inom ramen för regeringens strategi för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobaks- politiken. 
 Det krävs en ökad helhetssyn och förstärkt samarbete kring hur våldsbrott bättre ska kunna förebyggas. Samordnaren ska tillsam- mans med berörda aktörer bidra till en ökad helhetssyn kring det våldsförebyggande arbetet och särskilt överväga hur förebyggande insatser mot våld kan utvecklas och genomföras. 
 Ökad kunskap och bättre genomslag för befintlig kunskap om våld i nära relationer 
 För att långsiktigt kunna förebygga och bekämpa våld i nära relat- ioner krävs ökad kunskap. Det kan bl.a. handla om olika förebyg- gande insatsers effektivitet eller utveckling av nya arbetsmetoder. Stora resurser har under senare år avsatts för forskning om och utveckling av olika aspekter av våld i nära relationer. Inom vissa områden, t.ex. när det gäller hbt- personers utsatthet och heders- relaterat våld, behöver mer forskning bedrivas. I stort har dock kunskapsutvecklingen under senare år varit omfattande. Den kun- 
 408 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 skap som har tagits fram behöver aktivt spridas för att också kunna omsättas i praktiken. 
 Ett flertal myndigheter, bl.a. Socialstyrelsen, länsstyrelserna och Brottsoffermyndigheten, tar fram kunskap till berörda aktörer och fördelar medel till metodutveckling inom området. Nationellt cent- rum för kvinnofrid vid Uppsala universitet har ett rikstäckande uppdrag att utveckla och sprida evidensbaserad kunskap och information om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. 
 I samordnarens uppdrag ingår att samråda med berörda aktörer samt bidra till att befintlig kunskap på området sprids och får bättre genomslag i praktiska verksamheter. 
 Förbättrat skydd för och stöd till brottsoffren 
 Våld i nära relationer är ofta systematiskt och kan pågå under lång tid. Den drabbade kan också vara starkt känslomässigt bunden eller stå i ett beroendeförhållande till förövaren, ha gemensamma barn och ha ett svagt socialt nätverk. Våldet leder i många fall till social isolering, svårigheter med bostadssituationen, sjukskrivning och arbetslöshet m.m. Personer som lever med skyddad identitet eller skyddad identitet med kvarstad kan vara i en särskilt utsatt situation. En person som har utsatts för våld i en nära relation behöver därför många gånger ett omfattande skydd och stöd från myndigheter eller hjälp av ideella organisationer för att komma ur sin situation och klara av att gå vidare i livet. Stödet kan behöva ges under lång tid. 
 Under de senaste åren har mycket hänt när det gäller social- tjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Kommunerna tar i dag ett större ansvar. Det finns bättre kunskap och nationellt kompetensstöd för de som arbetar med våld i nära relationer. Det ser dock olika ut i kommunerna och den kunskap som finns behöver spridas och tillämpas. Samverkan både inom kommunen och med andra aktörer behöver utvecklas, t.ex. med hälso- och sjukvården. 
 Våld i nära relationer behöver bättre uppmärksammas inom t.ex. missbruks- och beroendevården liksom inom omsorgen om äldre och personer med funktionsnedsättning. Kunskap om utsatthet för våld bland personer som är särskilt sårbara och de speciella behov dessa personer kan ha är viktig för att de ska kunna ges det stöd och den hjälp de är i behov av. Det finns alltjämt även behov av 
 409 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:49 
  
 ökad kompetens när det gäller hedersrelaterat våld och förtryck samt våld mot  
 hbt-personer. 
  
 Som tidigare har nämnts är det vanligt att våld i nära relationer inte anmäls till polisen. Enligt en rapport från Brå (Våld mot kvin- nor och män i nära relationer, Brå rapport 2009:12) är de vanligaste skälen till att avstå från att anmäla att de som har utsatts känner gärningspersonen, att de anser att polisen inget kan göra eller att de inte vågar anmäla. Polisens bemötande är betydelsefullt och för att fånga upp de drabbades behov är det viktigt att deras egna röster och önskemål i större utsträckning kommer fram och tillvaratas. 
 Betydelsen av ett väl fungerande skydd från gärningspersonen är stort. Det kan vara direkt avgörande för att en våldsutsatt person ska våga anmäla det som har hänt till polisen. Bristen på skydd kan även medföra svårigheter för en våldsutsatt person att ta till sig av rehabiliterande insatser. Polisen och socialtjänsten har i detta sam- manhang en mycket viktig uppgift att se till att hot- och riskbe- dömningar utförs och att nödvändigt skydd och stöd finns att tillgå. Det bör särskilt uppmärksammas hur polis och åklagare arbetar med ny teknik för att lagen (1988:688) om kontaktförbud ska ges en så effektiv tillämpning som möjligt. Det är också viktigt att på olika sätt uppmärksamma barn som växer upp i familjer där det förekommer våld och att identifiera dessa barns behov av skydd och stöd från samhället. 
 Samordnaren ska tillsammans med berörda aktörer överväga hur skyddet för och stödet till brottsoffren kan utvecklas. 
 Kvinnojourers och andra ideella organisationers verksamhet är ett betydelsefullt komplement till kommunernas ansvar för stöd till brottsutsatta. Samordnaren ska överväga hur kvinnojourers och andra berörda ideella organisationers verksamhet, med beaktande av kommunernas ansvar inom området, kan förstärkas. 
 Aktivt utåtriktat arbete gentemot berörda aktörer och allmänheten 
 Våld i nära relationer utövas ofta i det fördolda. En stor del av detta våld kommer därför aldrig till myndigheternas eller övriga sam- hällets kännedom. För att öka medvetandegraden om problemet och visa att samhället inte accepterar våld i nära relationer måste det synliggöras. En viktig del i samordnarens uppdrag är därför att aktivt verka för att synliggöra olika aspekter och negativa konse- kvenser av våld i nära relationer för såväl myndigheter, kommuner, 
 410 
  
 SOU 2014:49 
  
 Bilaga 1 
  
 landsting och organisationer som allmänheten. Samordnaren ska arbeta utåtriktat mot berörda aktörer och delta i debatter och offentliga diskussioner. 
 Uppdragets genomförande och konsekvensbeskrivning 
 Uppdraget ska genomföras i nära samverkan och dialog med be- rörda myndigheter, kommuner, landsting och organisationer. Sam- ordnaren ska dock inte ta över det ansvar som andra myndigheter, kommuner eller landsting har. Under genomförandet av uppdraget ska samordnaren inhämta synpunkter från berörda aktörer i den utsträckning som samordnaren finner lämpligt. Där det bedöms lämpligt och relevant bör även synpunkter från våldsdrabbade inhämtas. För att uppdraget ska kunna genomföras är det viktigt att berörda aktörer redovisar de uppgifter samordnaren behöver. 
 Samordnaren bör inhämta kunskaper och goda exempel från andra länder och sprida dessa nationellt. Vidare ska samordnaren samråda med Brå i dess uppdrag att genomföra en fördjupad nat- ionell kartläggning av brott i nära relationer. 
 Som en del i uppdraget kan samordnaren ta initiativ till mindre översyner, som bedöms nödvändiga för att klarlägga brister och utvecklingsområden i berörda verksamheter. Vid behov ska sam- ordnaren lämna förslag till hur arbetet mot våld i nära relationer kan förbättras och samverkan utvecklas på nationell, regional och lokal nivå. Där sådana förslag lämnas ska samordnaren beräkna och redovisa de ekonomiska konsekvenserna av förslagen. Om något av förslagen påverkar det kommunala självstyret ska dess konsekven- ser och de särskilda avvägningar som har föranlett förslaget redovi- sas. För det fall samordnaren föreslår ny eller ändrad lagstiftning ska fullständiga författningsförslag lämnas. Samordnaren är fri att ta upp frågor som ligger nära de som anges i direktiven. 
 Samordnaren ska vid de tidpunkter och i den form som beslutas i dialog med Regeringskansliet (Justitiedepartementet) informera om arbetet. Uppdraget ska slutredovisas senast den 30 juni 2014. Slutredovisningen ska i första hand sammanfatta erfarenheterna och beskriva resultatet av det arbete samordnaren har bedrivit samt de initiativ som har tagits. Därutöver bör slutredovisningen vid behov innehålla förslag till ytterligare åtgärder. 
 (Justitiedepartementet) 
 411 
 Bilaga 2 
 Andra sekreterare m.fl. som bidragit i utredningsarbetet 
 Informationsdirektören Chavez anställdes som kom- munikationsansvarig den 16 juli 2012 och entledigades den 31 augusti 2013. Docenten Hunter anställdes som sekreterare på halvtid den 1 augusti 2012 och entledigades den 31 december 2012. Hovrättsassessorn Jordan anställdes som sekreterare den 20 augusti 2012 och entledigades den 28 februari 2013. Enhetschefen Miller anställdes som sekreterare den 1 september 2012 på deltid och på heltid från och med den 1 oktober 2012. Hon entledigades den 18 augusti 2013. Hovrättsrådet Elliott bidrog till utredningen med att granska och analysera de rättsliga förslagen under perioden 22 november 2013 till den 31 maj 2014. 
 413 
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. Fi. 
  
 2. 
  
 Framtidens valfrihetssystem 
  
 – 
  
 inom socialtjänsten. S. 
  
 3. 
  
 Boende utanför det egna hemmet 
  
 – 
  
 placeringsformer för barn och unga. S. 
  
 4. 
  
 Det måste gå att lita på konsument- skyddet. Ju. 
  
 5. 
  
 Staten får inte abdikera 
  
 – 
  
 om kommunaliseringen av den svenska skolan. U. 
  
 6. 
  
 Män och jämställdhet. U. 
  
 7. 
  
 Skärpta straff för vapenbrott. Ju. 
  
 8. 
  
 Översyn av statsskuldspolitiken. Fi. 
  
 9. 
  
 Förändrad assistansersättning 
  
 – 
  
 en översyn av ersättningssystemet. S. 
  
 10. 
  
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av handlingar. S. 
  
 11. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. M. 
  
 12. 
  
 Utvärdera för utveckling – om utvärde- ring av skolpolitiska reformer. U. 
  
 13. 
  
 En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 en ljusnande framtid kan bli vår. N. 
  
 14. 
  
 Effektiv och rättssäker  
  
 PBL-över­ 
  prövning. S. 
  
 15. 
  
 Investeringsplanering för försvars­ materiel 
  
 En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. Fö. 
  
 16. 
  
 Det ska vara lätt att göra rätt Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. A. 
  
 17. 
  
 Genomförande av Seveso III- direktivet. Fö. 
  
 18. 
  
 Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. Ju. 
  
 19. 
  
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. U. 
  
 20. 
  
 Läkemedel för särskilda behov. S. 
  
 21. Bredband för Sverige in i framtiden. N. 
 22. Genomförande av EU:s nya redovis- ningsdirektiv. Ju. 
  
 23. 
  
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. S. 
  
 24. 
  
 Olycksregister och djupstudier på transportområdet. N. 
  
 25. 
  
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. Ju. 
  
 26. 
  
 Tillträde till COTIF 1999. Ju. 
  
 27. 
  
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. Fö. 
  
 28. 
  
 Lönsamt arbete – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. A. 
  
 29. 
  
 Assisterad befruktning för ensam­ stående kvinnor. Ju. 
  
 30. 
  
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. A. 
  
 31. 
  
 Visselblåsare 
  
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. A. 
  
 32. 
  
 Jordbruks- och bostadsarrende 
  
 – 
  
 några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. Ju. 
  
 33. 
  
 Från hyresrätt till äganderätt. Ju. 
  
 34. 
  
 Inte bara jämställdhet Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. A. 
  
 35. 
  
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. M. 
  
 36. 
  
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. Ju. 
  
 37. 
  
 De svenska energimarknaderna 
  
 – 
  
 en samhällsekonomisk analys. Fi. 
  
 38. 
  
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. L. 
  
 39. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. N. 
  
 40. 
  
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. Fi. 
  
 41. 
  
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. A. 
  
 42. 
  
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
  
 Fud-program 
  2013. M. 
  
 43. 
  
 Synnerligen grova narkotikabrott. Ju. 
  
 44. 
  
 F-skuldsanering 
  
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. Ju. 
  
 45. 
  
 Unik kunskap genom registerforskning. U. 
  
 46. Marknadsmissbruk II. Fi. 
  
 47. 
  
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. Ju. 
  
 48. 
  
 Registerutdrag i arbetslivet. A. 
  
 49. 
  
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. + Bilaga. Ju. 
  
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Systematisk förteckning 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Det ska vara lätt att göra rätt 
 Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. [16] 
 Lönsamt arbete 
 – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. [28] 
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. [30] 
 Visselblåsare 
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. [31] 
 Inte bara jämställdhet 
 Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. [34] 
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. [41] 
 Registerutdrag i arbetslivet. [48] 
 Finansdepartementet 
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. [1] Översyn av statsskuldspolitiken. [8] 
 De svenska energimarknaderna 
 – en samhällsekonomisk analys. [37] 
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. [40] 
 Marknadsmissbruk II. [46] 
 Försvarsdepartementet 
 Investeringsplanering för försvarsmateriel En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. [15] 
 Genomförande av Seveso  
 III-direktivet. 
  [17] 
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. [27] 
 Justitiedepartementet 
 Det måste gå att lita på konsumentskyddet­. [4] 
 Skärpta straff för vapenbrott. [7] 
 Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. [18] 
 Genomförande av EU:s nya redovisnings- direktiv. [22] 
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. [25] 
 Tillträde till COTIF 1999. [26] 
 Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. [29] 
 Jordbruks- och bostadsarrende 
 – några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. [32] 
 Från hyresrätt till äganderätt. [33] 
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. [36] 
 Synnerligen grova narkotikabrott. [43] 
  
 F-skuldsanering 
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. [44] 
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. [47]. 
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. 
 + Bilaga. [49]. 
 Landsbygdsdepartementet 
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. [38] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. [11] 
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. [35] 
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
 Fud-program 
  2013. [42] 
 Näringsdepartementet 
 En digital agenda i människans tjänst 
 – en ljusnande framtid kan bli vår. [13] Bredband för Sverige in i framtiden. [21] 
 Olycksregister och djupstudier på trans- portområdet. [24] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. [39] 
 Socialdepartementet 
 Framtidens valfrihetssystem 
 – inom socialtjänsten. [2] 
 Boende utanför det egna hemmet 
 – placeringsformer för barn och unga. [3] 
 Förändrad assistansersättning 
 – en översyn av ersättningssystemet. [9] 
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av hand- lingar. [10] 
 Effektiv och rättssäker  
 PBL-överprövning. 
  [14] 
 Läkemedel för särskilda behov. [20] 
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. [23] 
 Utbildningsdepartementet 
 Staten får inte abdikera 
 – om kommunaliseringen av den svenska skolan. [5] 
 Män och jämställdhet. [6] 
 Utvärdera för utveckling – om utvärdering av skolpolitiska reformer. [12] 
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. [19] 
 Unik kunskap genom registerforskning. [45]