H - Likvärdiga förutsättningar 
 Likvärdiga förutsättningar 
 – Översyn av den kommunala utjämningen 
 Betänkande av Utjämningskommittén.08 
 Stockholm 2011 
 SOU 2011:39 
 SOU och Ds kan köpas från Navarro kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Navarro Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Omslag: Price. 
 Tryckt av Price. 
 Stockholm 2011 
 ISBN  
 978-91-38-23575-1 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Barnett 
 Regeringen beslutade den 25 september 2008 att tillkalla en kom- mitté (dir 2008:110) med uppgift att utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning. Kommittén har antagit namnet Utjämningskommittén.08 (Fi 2008:07). 
 Som ordförande förordnades fr.o.m. den 18 december 2008 kommunalrådet Potter. Som ledamöter förordnades fr.o.m. den 18 december 2008 riksdagsledamoten Hicks, riksdagsledamoten Sandoval, riksdagsledamoten Carpenter (avliden den 13 juni 2010), personalsekreteraren Garcia, riksdagsledamoten Mann, kommunalrådet Gallegos, f.d. gruppledaren numera riksdagsledamoten Benitez (t.o.m. den 30 november 2010), civilekonomen Hunter, f.d. äldreborgarrådet numera biträdande socialborgarrådet Jones och kommunalrådet Green. 
 Som ledamöter förordnades fr.o.m. den 1 december 2010 riksdags- ledamoten Fuentes och f.d. kommunalrådet Acosta. 
 Som sakkunniga förordnades fr.o.m. den 12 februari 2009 departementsrådet Pugh och ekonomen Wilson (t.o.m. den 31 december 2009). Den 1 januari 2010 förordnades ekonomen Adams som sakkunnig. 
 Som experter förordandes fr.o.m. den 12 februari 2009 enhets- chefen Howell (t.o.m. den 9 oktober 2009 och åter fr.o.m. den 9 september 2010), ekonomen Leon, ämnes- rådet Hernandez, departementssekreteraren Rodriguez, departementssekreteraren Garcia, kanslirådet Morales, utredaren Cole, departementssekreteraren Goodwin och departementssekreteraren Chambers (t.o.m. den 30 juni 2009). 
 Som experter har senare förordnats kanslirådet Munoz (fr.o.m. den 1 juli 2009), statistikern Chavez (fr.o.m. den 
 9 oktober 2009 t.o.m. den 8 september 2010) och kanslirådet Mendoza (fr.o.m. den 9 september 2010). 
 Till huvudsekreterare i kommittén förordnades den 15 januari 2009 ekonomen Hall. Den 2 mars 2009 förordnades statistikern Perez och ekonomen Barnett (t.o.m. den 28 februari 2011) som sekreterare. 
 Utredarna Cole, Mcdaniel och Walters på Statskontoret har biträtt sekretariatet sedan våren 2009 medan konsulterna Coleman och Wilson har biträtt sekretariatet sedan årsskiftet 2010/2011. 
 Vidare har administratören  
 Mitchell 
  Russell biträtt kommittén. 
 Kommittén får härmed överlämna sitt slutbetänkande, Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen (SOU 2011:39). 
 Inga reservationer eller särskilda yttranden har avgivits. Kommitténs uppdrag är härmed slutfört. 
 Stockholm i april 2011 
  
 Potter 
  
 Fuentes 
  
 Hicks 
  
 Sandoval 
  
 Garcia 
  
 Mann 
  
 Gallegos 
  
 Acosta 
  
 Hunter 
  
 Jones 
  
 Green 
  
 /Björn Wilson 
  
 Perez 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 21 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 27 
  
 1.1 
  
 Utjämningssystemets utveckling över tid .............................. 
  
 27 
  
 1.2 
  
 Nuvarande statsbidrags- och utjämningssystem.................... 
  
 29 
  
 1.3 
  
 Utredningsuppdraget............................................................... 
  
 31 
  
 1.4 
  
 Utredningens uppläggning...................................................... 
  
 33 
  
 2 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på 
  
 utjämningssystemet.................................................... 
  
 35 
  
 2.1 
  
 Likvärdiga förutsättningar....................................................... 
  
 35 
  
 2.2 
  
 Inkomstutjämningen ............................................................... 
  
 35 
  
 2.3 
  
 Kostnadsutjämningen.............................................................. 
  
 36 
  
 2.3.1 
  
 Allmänt.......................................................................... 
  
 36 
  
 2.3.2 Verksamheter som utjämningen bör omfatta ............. 
  
 36 
  
 2.3.3 Merkostnader som följer av kraftiga 
  
 befolkningsförändringar............................................... 
  
 37 
  
 2.3.4 
  
 Behov av förenkling...................................................... 
  
 40 
  
 2.4 
  
 Viktigt att se kostnads- och inkomstutjämningen i ett 
  
 sammanhang............................................................................. 
  
 40 
  
 2.5 Övriga utgångspunkter............................................................ 
  
 41 
  
 5 
 Innehåll SOU 2011:39 
  
 3 
  
 Specialdestinerade statsbidrag..................................... 
  
 43 
  
 3.1 
  
 Bakgrund................................................................................... 
  
 43 
  
 3.1.1 
  
 Statsbidragsreformen 1993 ........................................... 
  
 43 
  
 3.1.2 Utjämningskommitténs förslag inför 2005 års 
  
 reform ............................................................................ 
  
 44 
  
 3.1.3 
  
 Specialdestinerade statsbidrag ...................................... 
  
 45 
  
 3.2 
  
 Överväganden och förslag ....................................................... 
  
 51 
  
 4 
  
 Inkomstutjämning....................................................... 
  
 53 
  
 4.1 
  
 Nuvarande utformning ............................................................ 
  
 53 
  
 4.2 
  
 Kritiken mot inkomstutjämningen ......................................... 
  
 55 
  
 4.3 
  
 Resultatet av kommitténs analyser.......................................... 
  
 57 
  
 4.3.1 
  
 Incitamenten för tillväxt............................................... 
  
 57 
  
 4.3.2 
  
 Möjligheter att utjämna för skillnader i 
  
 skattekraft...................................................................... 
  
 63 
  
 4.3.3 
  
 Kompensationsgrad och länsvisa skattesatser............. 
  
 67 
  
 4.3.4 
  
 Skatteväxlingar mellan kommuner och landsting ....... 
  
 70 
  
 4.3.5 
  
 Gränspendlingens effekter på 
  
 inkomstutjämningen..................................................... 
  
 72 
  
 4.3.6 
  
 Alternativa metoder för inkomstutjämning ................ 
  
 77 
  
 4.4 
  
 Överväganden och förslag ....................................................... 
  
 82 
  
 4.4.1 
  
 Allmänna överväganden................................................ 
  
 82 
  
 4.4.2 
  
 En i huvudsak statligt finansierad 
  
 inkomstutjämning......................................................... 
  
 84 
  
 4.4.3 
  
 Regleringsbidrag och regleringsavgift.......................... 
  
 85 
  
 4.4.4 
  
 Den garanterade skattekraften ..................................... 
  
 85 
  
 4.4.5 
  
 Inkomstutjämningsbidrag för kommuner................... 
  
 87 
  
 4.4.6 
  
 Inkomstutjämningsbidrag för landsting...................... 
  
 88 
  
 4.4.7 
  
 Inkomstutjämningsavgift ............................................. 
  
 89 
  
 4.4.8 
  
 Uppgiftsfördelningen och de länsvisa 
  
 skattesatserna ................................................................ 
  
 91 
  
 4.4.9 
  
 Mellankommunal utjämning ........................................ 
  
 92 
  
 4.4.10 
  
 Gränspendlingen ........................................................... 
  
 93 
  
 4.4.11 Effekter av kommitténs förslag avseende 
  
 inkomstutjämningen..................................................... 
  
 94 
  
 6 
 SOU 2011:39 Innehåll 
  
 5 
  
 Kostnadsutjämning..................................................... 
  
 97 
  
 5.1 
  
 Utjämning av strukturella kostnadsskillnader ....................... 
  
 97 
  
 5.1.1 
  
 Varför kostnadsutjämning?.......................................... 
  
 97 
  
 5.1.2 Kostnader som systemet ska utjämna för ................... 
  
 98 
  
 5.1.3 
  
 Dagens kostnadsutjämning.......................................... 
  
 99 
  
 5.2 
  
 Metoder för kostnadsutjämning ........................................... 
  
 102 
  
 5.2.1 Olika sätt att utjämna................................................. 
  
 102 
  
 5.2.2 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 104 
  
 5.3 
  
 Verksamheter och andra strukturella faktorer som 
  
 kostnadsutjämningen bör omfatta........................................ 
  
 104 
  
 5.3.1 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 104 
  
 5.4 Förskola, fritidshem och annan pedagogisk verksamhet .... 
  
 105 
  
 5.4.1 
  
 Nuvarande utformning............................................... 
  
 105 
  
 5.4.2 Resultatet av kommitténs uppföljning...................... 
  
 106 
  
 5.4.3 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 110 
  
 5.4.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ....... 
  
 113 
  
 5.5 
  
 Förskoleklass och grundskola............................................... 
  
 114 
  
 5.5.1 
  
 Nuvarande utformning............................................... 
  
 114 
  
 5.5.2 Resultatet av kommitténs uppföljning...................... 
  
 116 
  
 5.5.3 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 117 
  
 5.5.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ....... 
  
 119 
  
 5.6 
  
 Gymnasieskola ....................................................................... 
  
 120 
  
 5.6.1 
  
 Nuvarande utformning............................................... 
  
 120 
  
 5.6.2 Resultatet av kommitténs uppföljning...................... 
  
 121 
  
 5.6.3 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 122 
  
 5.6.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ....... 
  
 124 
  
 5.7 
  
 Individ- och familjeomsorg................................................... 
  
 125 
  
 5.7.1 
  
 Nuvarande utformning............................................... 
  
 125 
  
 5.7.2 Resultatet av kommitténs uppföljning...................... 
  
 126 
  
 5.7.3 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 131 
  
 5.7.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ....... 
  
 133 
  
 5.8 
  
 Äldreomsorg .......................................................................... 
  
 134 
  
 5.8.1 
  
 Nuvarande utformning............................................... 
  
 134 
  
 5.8.2 Resultatet av kommitténs uppföljning...................... 
  
 135 
  
 5.8.3 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 139 
  
 5.8.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ....... 
  
 146 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2011:39 
  
 5.9 
  
 Befolkningsförändringar........................................................ 
  
 147 
  
 5.9.1 
  
 Nuvarande utformning ............................................... 
  
 147 
  
 5.9.2 
  
 Resultatet av kommitténs uppföljning ...................... 
  
 150 
  
 5.9.3 
  
 Överväganden och förslag .......................................... 
  
 153 
  
 5.9.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen ........ 
  
 154 
  
 5.10 
  
 Bebyggelsestruktur................................................................. 
  
 154 
  
 5.10.1 Nuvarande utformning............................................... 
  
 154 
  
 5.10.2 Resultatet av kommitténs uppföljning ...................... 
  
 158 
  
 5.10.3 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 159 
  
 5.10.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen........ 
  
 165 
  
 5.11 
  
 Barn och ungdomar med utländsk bakgrund ....................... 
  
 166 
  
 5.11.1 Nuvarande utformning............................................... 
  
 166 
  
 5.11.2 Resultatet av kommitténs uppföljning ...................... 
  
 166 
  
 5.11.3 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 168 
  
 5.11.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen........ 
  
 169 
  
 5.12 
  
 Hälso- och sjukvård ............................................................... 
  
 170 
  
 5.12.1 Nuvarande utformning............................................... 
  
 170 
  
 5.12.2 Resultatet av kommitténs uppföljning ...................... 
  
 172 
  
 5.12.3 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 178 
  
 5.12.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen........ 
  
 180 
  
 5.13 
  
 Kollektivtrafik ........................................................................ 
  
 184 
  
 5.13.1 Nuvarande utformning............................................... 
  
 184 
  
 5.13.2 Resultatet av kommitténs uppföljning ...................... 
  
 186 
  
 5.13.3 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 189 
  
 5.13.4 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen........ 
  
 190 
  
 5.14 
  
 Löner 
  
 ....................................................................................... 
  
 191 
  
 5.14.1 Nuvarande utformning............................................... 
  
 191 
  
 5.14.2 ......................Resultatet av kommitténs uppföljning 
  
 193 
  
 5.14.3 ..........................................Överväganden och förslag 
  
 195 
  
 5.14.4 ........Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 196 
  
 6 
  
 Den kommunala .............................fastighetsavgiften 
  
 199 
  
 6.1 
  
 Nuvarande ..........................................................utformning 
  
 199 
  
 6.2 
  
 Överväganden .....................................................och förslag 
  
 203 
  
 8 
  
 SOU 2011:39 
  
 Innehåll 
  
 7 
  
 Strukturbidrag ......................................................... 
  
 205 
  
 7.1 
  
 Nuvarande utformning.......................................................... 
  
 205 
  
 7.2 
  
 Överväganden och förslag..................................................... 
  
 212 
  
 7.2.1 Utfallet av kommitténs förslag.................................. 
  
 214 
  
 8 
  
 Samlade ekonomiska effekter av kommitténs förslag.... 
  
 219 
  
 8.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 219 
  
 8.2 
  
 Kommuner ............................................................................. 
  
 219 
  
 8.3 
  
 Landsting................................................................................ 
  
 223 
  
 8.4 
  
 Kommuner och landsting sammantaget............................... 
  
 225 
  
 9 
  
 Införanderegler ........................................................ 
  
 227 
  
 9.1 
  
 Nuvarande utformning.......................................................... 
  
 227 
  
 9.2 
  
 Överväganden och förslag..................................................... 
  
 228 
  
 9.3 
  
 Samlade ekonomiska effekter inklusive införandebidrag .... 
  
 230 
  
 10 
  
 Utjämningssystemet i samband med 
  
 indelningsändringar.................................................. 
  
 233 
  
 10.1 
  
 Bakgrund ................................................................................ 
  
 233 
  
 10.1.1 Tre typer av indelningsändringar............................... 
  
 233 
  
 10.1.2 Vad har hänt sedan den stora kommunreformen 
  
 på  
 1970-talet? .............................................................. 
  
 233 
  
 10.1.3 Effekter vid sammanläggning av kommuner ............ 
  
 235 
  
 10.1.4 Effekter vid sammanläggning av landsting................ 
  
 238 
  
 10.2 
  
 Överväganden och förslag..................................................... 
  
 239 
  
 11 
  
 Systemets fortlevnad ................................................ 
  
 243 
  
 11.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 243 
  
 11.2 
  
 Överväganden och förslag..................................................... 
  
 245 
  
 12 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 247 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv............................................................. 
  
 253 
  
 Bilaga 2 
  
 Skrivelse till Finansdepartementet .................................. 
  
 265 
  
 Bilaga 3 
  
 Effekter av kommitténs förslag ....................................... 
  
 279 
  
 Bilaga 4 
  
 Ordlista ............................................................................. 
  
 327 
  
 Bilaga 5 Kommungruppsindelning m.m........................................ 
  
 329 
  
 10 
 Sammanfattning 
 Utjämningskommittén.08 har haft i uppdrag att utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning samt vid behov föreslå förändringar. Förändringarna föreslås införas från 2013 bortsett från det förslag om en höjd garantinivå för lands- tingen som kommittén i en särskild skrivelse till Finansdepartementet (december 2010) förslagit ska införas 2012 i anledning av den nya kollektivtrafiklagen. 
 Principiella utgångspunkter 
 Utjämningssystemet har som huvudsyfte att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att kunna tillhandahålla sina invånare service oberoende av skattekraft och opåverkbara strukturella kostnader. 
 Kommittén har i sitt arbete utgått från målet om likvärdiga förutsättningar och att detta ställer krav på en långtgående utjäm- ning av skattekraft och av strukturella kostnadsskillnader. 
 I översynen av inkomstutjämningen har kommittén utgått från de frågeställningar som direktiven särskilt lyfter fram, bl.a. frågan om det finns tillväxthämmande faktorer i det nuvarande systemet. Med bibehållet mål om långtgående utjämning har alternativa tekniska lösningar prövats för att om möjligt minska behovet av utjämning. 
 För att underlätta skatteväxlingar mellan kommuner och lands- ting har utgångspunkten för kommitténs arbete varit att det eko- nomiska utfallet till följd av huvudmannaskapsförändringar ska bli neutralt. 
 Beträffande kostnadsutjämningen har kommittén utgått från de nu gällande förutsättningarna att kostnadsutjämningen inte ska kompensera för skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning och effektivitet. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Vidare ska kostnadsutjämningen baseras på mätbara och för kommuner och landsting opåverkbara faktorer som mäter strukturella kostnadsskillnader. 
 Kommittén anser att kostnadsutjämningen främst bör omfatta obligatoriska verksamheter med särskilt fokus på kärnverksam- heterna, dvs. skola, vård och omsorg för kommunerna och hälso- och sjukvård för landstingen. För dessa verksamheter finns statligt angivna mål i fråga om omfattning och inriktning. Dessutom bör kostnadsutjämningen såsom i dag omfatta kollektivtrafik. I över- synen av de olika delmodellerna i kostnadsutjämningen har kom- mittén haft en ambition att såvitt möjligt förenkla modellerna. Kommittén har även beaktat de ekonomiska effekterna av arbets- pendlingen över landsgränsen i kostnadsutjämningen, bl.a. genom att såvitt möjligt undvika sådana förklaringsvariabler, t.ex. skatte- kraft, som kan tänkas påverka utfallet för kommuner och landsting med en omfattande gränspendling på ett negativt sätt. 
 Kommitténs bedömning är att det finns motiv för att även fortsättningsvis kompensera de kommuner vars befolkning min- skar kraftigt för de strukturella omställningskostnader som ett vikande befolkningsunderlag ger upphov till och som övriga del- modeller i kostnadsutjämningen inte fångar upp. 
 Det är dock inte bara kommuner med minskande befolkning som ställs inför ekonomiska påfrestningar i samband med kraftiga befolkningsförändringar. Dagens utjämningssystem tar bara begrän- sad hänsyn till de merkostnader som följer av kraftig befolknings- ökning. Det gäller både den problematik som har med utjämnings- systemets eftersläpningseffekter att göra och det faktum att vissa kostnader (löne- och lokalkostnader) är högre i tillväxtregionerna jämfört med riket i övrigt. Mot den bakgrunden har kommittén i sitt arbete valt att även fokusera på kraftigt växande kommuners problem och utmaningar. 
 Statsbidragen 
 Kommitténs syn på statens bidragsgivning till kommuner och landsting är att generella bidrag med få undantag är att föredra framför specialdestinerade bidrag. Kommittén är positivt inställd till att inordna ytterligare bidrag i inkomstutjämningen. Det gäller främst bidragen till läkemedelsförmånerna och till maxtaxa i för- skola, fritidshem och annan pedagogisk verksamhet. 
 12 
  
 SOU 2011:39 
  
 Sammanfattning 
  
 Men kommittén är inte beredd att redan nu föreslå att bidraget för läkemedelsförmånerna ska avskaffas och överföras till det generella statsbidraget. Frågan om läkemedelsförmånens finansi- ering är föremål för överläggningar mellan regeringen och Sveriges Kommuner och Landsting (SKL). Kommitténs bedömning är att bidragen för läkemedelsförmånerna bör omvandlas till ett generellt statsbidrag när en överenskommelse om att så bör ske har träffats med SKL. 
 Även om maxtaxa i förskola, fritidshem och annan pedagogisk verksamhet tillämpas av samtliga kommuner är den ett frivilligt åtagande. Ett avskaffande och överföring av maxtaxebidraget till det generella statsbidraget måste enligt kommitténs bedömning föregås av att maxtaxan görs obligatorisk för kommunerna. Kom- mittén anser att det inte ingår i uppdraget att lämna ett sådant förslag. 
 Kommitténs överväganden och förslag rörande de special- destinerade statsbidragen behandlas i avsnitt 3. 
 Inkomstutjämning 
 I kommitténs uppdrag ingår att identifiera om det finns tillväxthämmande faktorer i nuvarande inkomstutjämning och om så är fallet lämna förslag till hur dessa kan undanröjas. 
 Kommittén har inte funnit belägg för att inkomstutjämningen i sig skulle vara tillväxthämmande. Tillväxt sker i lokala arbets- marknadsregioner  
 (LA-regioner) 
  där kärn- och kranskommuner är ömsesidigt beroende av varandra. Den ekonomiska tillväxten i respektive  
 LA-region 
  avgörs inte av var man bor utan var man arbetar. En hög inkomst per invånare i många förortskommuner speglar snarare attraktiviteten i boendemiljön än en hög tillväxt kopplad till ekonomisk aktivitet. 
 Kommittén anser att staten, så långt det är möjligt, bör finan- siera utjämningen av skillnaderna i skattebas (inkomst per invånare) mellan kommunerna respektive mellan landstingen. 
 Enligt kommitténs bedömning och förslag ska den garanterade skattekraften uppgå till 115 procent av medelskattekraften både för kommuner och landsting för att utfallet vid skatteväxlingar ska bli neutralt. Kommuner och landsting vars skattekraft understiger den garanterade ska liksom i dag erhålla ett inkomstutjämningsbidrag 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:39 
  
 som beräknas utifrån skillnaden mellan den egna beskattningsbara inkomsten per invånare och den garanterade. 
 För bidragsberättigade kommuner beräknas bidragen utifrån 95 procent av 2011 års medelskattesats för kommunerna och för bidragsberättigade landsting utifrån 95 procent av en reducerad medelskattesats för landstingen 2011. Den reducerade medelskatte- satsen ska uppgå till 90 procent av medelskattesatsen för landsting 2011. Motivet för att reducera den bidragsgrundande skattesatsen för landsting är att landstingsskatten i Stockholms län, 12,10 procent, väger tungt vid beräkning av medelskattesatsen för lands- ting, vilket bl.a. beror på en hög sjukvårdskonsumtion och ett åtagande som vad beträffar kollektivtrafik och färdtjänst avviker från andra landstings åtagande. 
 För både kommuner och landsting gäller att den bidrags- grundande skattesatsen liksom i dag ska korrigeras per län för de skatteväxlingar som skett mellan kommuner och landsting från och med 1991, därav namnet länsvis skattesats. 
 Kommitténs anser att samtliga kommuner och landsting ska omfattas av utjämningssystemet om det huvudsakliga syftet att alla kommuner respektive landsting ska ges likvärdiga ekonomiska förutsättningar ska uppnås. Kommuner och landsting vars beskatt- ningsbara inkomster överstiger den garanterade nivån ska därför liksom i dag betala en inkomstutjämningsavgift till staten. De läns- visa skattesatser som ska tillämpas beräknas på samma sätt som för bidragskommunerna respektive bidragslandstingen med den skillnaden att kompensationsgraden liksom i dag ska motsvara 85 i stället för 95 procent. 
 Beträffande arbetspendlingen över landsgräns (den s.k. gräns- pendlingen) anser kommittén att det är angeläget att det nordiska skatteavtalet ses över för omförhandling inklusive det gränsgångar- avtal som utgör ett tillägg till huvudavtalet. 
 Kommitténs överväganden och förslag rörande inkomst- utjämningen behandlas i avsnitt 4. 
 Kostnadsutjämning 
 Resultatet av kommitténs uppföljning av samtliga delmodeller i kostnadsutjämningen samt förslag till förändringar i dessa redo- visas i avsnitt 5. 
 14 
  
 SOU 2011:39 
  
 Sammanfattning 
  
 Beträffande förskola, fritidshem och annan pedagogisk verksam- het anser kommittén att nuvarande utjämningsmodell bör ersättas med en betydligt förenklad modell med större tonvikt på ålders- strukturen. Kommittén förslag innebär att dagens åldersersättning ersätts med en förenklad åldersersättning som baseras på den redovisade nettokostnaden från räkenskapssammandraget för åldersgrupperna  
 1–5 
  år respektive  
 6–12 
  år. Vidare föreslås att nuvarande Kvolymindex, som avser att fånga skillnader i behov av förskola och skolbarnsomsorg mellan olika kommuner, ersätts av två nya index varav det ena avser att fånga upp de kostnads- skillnader som följer av olika vistelsetider i förskolan. Det andra avser att fånga upp skillnader i behov av fritidshem och pedagogisk omsorg för  
 6–12 
  åringar. 
 Beträffande grundskolan, inklusive förskoleklass, föreslås att nuvarande utjämningsmodell bör behållas men uppdateras med avseende på den fasta ersättningen för merkostnader för moders- målsundervisning och svenska som andraspråk samt beräkningen av merkostnader för små skolor och skolskjutskostnader. 
 När det gäller gymnasieskolan anser kommittén att nuvarande utjämningsmodell bör behållas men uppdateras med avseende på delkomponenten för bebyggelsestruktur och kompletteras med en ny komponent som delvis tar hänsyn till merkostnader för små gymnasieskolor. 
 Kommitténs bedömning är att utfallet i den nuvarande utjämningsmodellen för individ- och familjeomsorg (IFO) ger oacceptabelt stora skillnader i förhållande till de faktiska kost- naderna i olika typer av kommuner varför modellen bör förändras. Kommitténs förslag till förändrad modell bygger på en regres- sionsanalys där den genomsnittliga nettokostnaden för hela individ- och familjeomsorgen under en treårsperiod skattas med hjälp av följande variabler: andel arbetslösa utan ersättning i befolkningen, andel lågutbildade svenskar  
 20–40 
  år, roten ur tätortsbefolkningen i kommunen 2005, andel av befolkningen boende i flerfamiljshus byggda  
 1965–1975 
  samt andel av befolk- ningen med ekonomiskt bistånd som varar längre än sex månader. 
 Dagens utjämningsmodell för äldreomsorg är den i särklass mest komplicerade. I kommitténs uppdrag ingår att se över möjlig- heterna och vid behov lämna förslag i syfte att förenkla kostnads- utjämningen. Kommittén har lagt ned ett omfattande arbete för att försöka skapa en förenklad delmodell för äldreomsorgen och har härvid funnit att ålder, civilstånd, etnicitet, skillnader i dödlighet 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:39 
  
 och bebyggelsestruktur är relevanta faktorer för att fånga strukturella behovs- och kostnadsskillnader mellan kommunerna. 
 Beträffande den delmodell som avser att kompensera för kraftig befolkningsminskning respektive kraftig befolkningsökning anser kommittén att nuvarande delmodell bör behållas men utökas såtill- vida att kommuner som växer kraftigt även ska kompenseras för merkostnader för nya förskolelokaler. 
 När det gäller delmodellen för bebyggelsestruktur anser kom- mittén att den justering som gjordes för delkomponenten bygg- kostnader 2008 bör behållas. Detsamma gäller delkomponenterna gator och vägar samt uppvärmningskostnader. Komponenten admi- nistration, lokala resor och räddningstjänst bör dock ersätts av två komponenter: administration respektive räddningstjänst. 
 Vad gäller barn med utländsk bakgrund föreslår kommittén att den nuvarande utjämningsmodellen bör behållas men att beräkningen ska avse kommundelar (församlingar) i stället för hela kommuner. 
 Kommittén föreslår att den nuvarande hälso- och sjukvårds- modellen ersätts med en ny modell som innebär att den del av befolkningen som nu räknas till den vårdtunga gruppen och deras kostnader läggs in i den matrismodell som används för övrig befolkning samt att delkomponenten som avser att fånga upp merkostnader som följer av en gles bebyggelsestruktur uppdateras. 
 Beträffande kollektivtrafiken föreslår kommittén att nuvarande utjämningsmodell bör behållas men uppdateras med utgångspunkt från länsvisa kostnadsuppgifter för trafiken, glesheten, personer som pendlar samt personer som bor i tätorter med fler än 11 000 personer. 
 Enligt kommitténs bedömning bör skillnader i lönekostnader kompenseras fullt ut för både kommuner och landsting. 
 Den kommunala fastighetsavgiften 
 I kommitténs uppdrag ingår att beakta konsekvenserna för utjäm- ningssystemet av införandet av den kommunala fastighetsavgiften. 
 Kommittén anser att resultatet från den av regeringen nyligen tillsatta utredningen som har till uppgift att se över fastighets- taxeringen av bostäder bör avvaktas innan ställning tas till hur konsekvenserna av införandet av den kommunala fastighetsavgiften bör beaktas i förhållande till utjämningssystemet. 
 16 
  
 SOU 2011:39 
  
 Sammanfattning 
  
 Kommitténs överväganden och förslag rörande den kommunala fastighetsavgiften behandlas i avsnitt 6. 
 Strukturbidraget 
 Enligt direktiven ska kommittén utreda om det strukturbidrag som infördes 2005 bör förändras eller avvecklas och i så fall föreslå hur detta ska hanteras. 
 Kommittén föreslår att den del av kommunernas strukturbidrag som utgörs av 2004 års standardkostnad för svagt befolknings- underlag ska kvarstå oförändrad. Resterande del av struktur- bidraget bör reduceras så att den totala minskningen av struktur- bidraget begränsas till högst 0,22 procent av det uppräknade skatteunderlaget. 
 Vidare föreslås att den del av landstingens strukturbidrag som utgörs av 2004 års standardkostnad för små landsting kvarstår oförändrad. Resterande del av strukturbidraget reduceras så att den totala minskningen av strukturbidraget begränsas till högst 0,11 procent av det uppräknade skatteunderlaget. 
 Kommitténs överväganden och förslag rörande strukturbidragen till kommuner och landsting behandlas i avsnitt 7. 
 Samlade ekonomiska effekter av kommitténs förslag 
 I avsnitt 8 redovisas de samlade ekonomiska förändringarna av kommitténs förslag exklusive effekterna av de införanderegler som föreslås i avsnitt 9. 
 De största förändringarna av kommitténs förslag sker i kostnadsutjämningen respektive strukturbidragen. Beträffande kostnadsutjämningen för kommunerna sker de största förändring- arna till följd av att delmodellen för förskola, fritidshem och pedagogisk omsorg förändras. Den största negativa förändringen i kostnadsutjämningen för en enskild kommun uppgår till cirka 1 700 kronor per invånare medan den största positiva förändringen uppgår till cirka 2 500 kronor per invånare. 
 Den genomsnittliga förändringen för landstingen till följd av kommitténs förslag i kostnadsutjämningen uppgår till cirka 200 kronor per invånare innan införandereglerna har beaktats. Den största negativa förändringen för ett enskilt landsting uppgår till 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:39 
  
 knappt 1 000 kronor per invånare medan den största positiva förändringen uppgår till cirka 1 080 kronor per invånare. Omför- delningseffekterna uppstår i allt väsentligt beroende på den före- slagna förändringen av hälso- och sjukvårdsmodellen. 
 Samtliga sju landsting som får en negativ förändring i hälso- och sjukvårdsmodellen tillhör den grupp av åtta landsting där andelen bidiagnoser svarar för 70 procent eller mer av den vårdtunga gruppen i dagens delmodell för hälso- och sjukvård. I de sju lands- ting som får den största positiva förändringen uppgår andelen bidiagnoser till mellan 49 och 59 procent av den vårdtunga gruppen. Sambandet mellan andelen bidiagnoser i den vårdtunga gruppen och bidragsförändringarna till följd av kommitténs förslag är starkt. 
 Den största negativa förändringen för kommuner och landsting sammantaget sker i Västerbottens län, vilket främst beror på den förändrade hälso- och sjukvårdsmodellen och att de nuvarande strukturbidragen till kommuner och landsting reduceras. 
 Införanderegler 
 De ekonomiska effekterna av de förändringar som kommittén föreslår bör enligt kommitténs mening införas successivt för de kommuner och landsting som får bidragsminskningar eller avgifts- ökningar. Kommittén föreslår att ett införandebidrag införs och beräknas så att den årliga bidragsminskningen respektive avgifts- höjningen begränsas till högst 250 kronor per invånare och år för både kommuner och landsting. Kostnaderna för införandebidragen föreslås finansieras av samtliga kommuner och landsting. 
 För kommuner och landsting med bidragsökningar eller avgifts- minskningar föreslås att förändringarna får slå igenom fullt ut samma år som förändringarna införs. 
 Utjämningssystemet i samband med indelningsändringar 
 I vissa fall kan kommuner och landsting få minskade intäkter i kostnadsutjämningen vid sammanläggning av kommuner och landsting. Enligt direktiven ska kommittén överväga om och i så fall föreslå hur dessa hinder ska hanteras i utjämningssystemet eller hur de ska lösas på annat sätt. 
 18 
  
 SOU 2011:39 
  
 Sammanfattning 
  
 Kommitténs förslag innebär att de kommuner som förlorar på en eventuell sammanläggning får behålla de intäkter som kom- munerna skulle ha haft var och en för sig under en övergångstid på fyra år. 
 Beträffande landstingen anser kommittén att det är rimligt att tillägget för små landsting tas bort vid en sammanläggning men först efter fyra år sedan indelningändringen trätt i kraft. 
 Systemets fortlevnad 
 Regeringen har i instruktionen för Statskontoret gett myndigheten i uppgift att från och med 2008 löpande följa upp systemet. Kom- mittén vill understryka betydelsen av att Statskontoret till ledning och stöd för sitt arbete med uppföljningen tillskapar en referens- grupp bestående av företrädare för Finansdepartementet, berörda fackdepartement och myndigheter samt Sveriges Kommuner och Landsting. 
 Det är kommitténs uppfattning att regeringen måste bestämma hur finansieringen ska ske av de kostnader som Tillväxtanalys har för att hålla data och den beräkningsmodell som myndigheten utvecklat för att fånga upp glesbygdens speciella merkostnader aktuell. 
 19 
 Författningsförslag 
 Förslag till 
 lag om ändring i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2004:773) om kom- munalekonomisk utjämning 
  
 dels  
 att 14 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 3, 7,  
 11–13 
  §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 12 a §, samt närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
  
 I denna lag används följande termer i den betydelse som anges 
  
 här. 
  
 Utjämningsår:  
 Det år bidrag 
  
 Utjämningsår:  
 Det år bidrag 
  
 eller avgift  
 skall  
 betalas. 
  
 eller avgift  
 ska  
 betalas. 
  
 Uppräknat skatteunderlag:  
 De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna för en kommun eller ett landsting enligt Skatteverkets årliga taxeringsbeslut enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt året före utjämningsåret, uppräknade med uppräkningsfaktorerna enligt 4 § tredje stycket lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 
  
 Uppräknad medelskattekraft:  
 Summan av de uppräknade skatte- underlagen för hela landet dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före utjämningsåret. 
  
 Skatteutjämningsunderlag:  
 Den uppräknade medelskattekraften multiplicerad med antalet folkbokförda invånare i kommunen respektive landstinget den 1 november året före utjämningsåret 
 21 
  
 Bidragsminskning:  
  
 En bidrags- minskning föreligger i den mån nettot av en kommuns eller ett landstings bidrag och avgifter år 
  
 2012  
  
 enligt  
  
 denna lag i dess lydelse före den 1 januari 2013 
  
 , är större än nettot av  
  
 kommunens  
  
 eller  
  
 landstingets  
  
 bidrag och avgifter enligt  
  
 bestämmelserna i lagen i dess lydelse den 1 janu- ari 2013, med undantag för 11 § tredje stycket, 12 § tredje stycket och 13 §,  
  
 om dessa bestäm- melser skulle ha gällt för år 
  
 2012 
  
 . 
  
 Strukturbidragsminskning:  
  
 En strukturbidragsminskning förelig- ger i den mån en kommuns eller ett landstings strukturbidrag år 2012 enligt denna lag i dess lydelse före den 1 januari 2013 är större än kommunens rätt till bidrag enligt 11 § andra stycket i dess lydelse den 1 januari 2013, om bestämmelsen hade gällt för år 2012, eller landstingets rätt till bidrag enligt 12 § andra stycket. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:39 
  
 uppräknad med den procentsats som anges i 4 §. 
  
 Medelskattesats:  
 Varje kommuns och landstings skatteunderlag multiplicerad med dess skattesats varefter summan av de beräknade beloppen divideras med skatteunderlaget i landet. Skatteunderlaget och skattesatsen för kommuner som inte ingår i ett landsting undantas från denna beräkning. 
  
 Standardkostnad:  
 En för varje kommun eller landsting beräknad teoretisk kostnad för var och en av de verksamheter och kost- nadsslag som anges i 8 §, varvid kostnaden beräknas med utgångs- punkt i faktorer som är av särskild betydelse för att belysa strukturella förhållanden. 
  
 Strukturkostnad:  
 Summan av standardkostnaderna för en kom- mun eller ett landsting. 
  
 Bidragsminskning:  
 En bidrags- minskning föreligger i den mån nettot av en kommuns eller ett landstings bidrag och avgifter år 
 2004  
 enligt  
 de lagar som upphävs genom denna lag ökat med ett enhetligt belopp per invånare, 333 kronor för kommuner och 139 kronor för landsting,  
 är större än nettot av  
 en kommuns  
 eller  
 ett landstings  
 bidrag och avgifter enligt  
 5, 6, 9, 10 §§, 11 § andra stycket, 12 § andra stycket, 15 och 16 §§,  
 om dessa bestämmelser skulle ha gällt för år  
 2004 
 . 
  
 22 
 SOU 2011:39 Författningsförslag 
  
 Regeringen 
  
 fastställer 
  
 för 
  
 7 § 
  
 Regeringen 
  
 fastställer 
  
 för 
  
 varje län de skattesatser (läns- 
  
 varje län de skattesatser (läns- 
  
 visa skattesatser) som  
 skall  
 till- 
  
 visa skattesatser) som  
 ska  
 till- 
  
 lämpas vid beräkning av bidrag 
  
 lämpas vid beräkning av bidrag 
  
 enligt 5 § och avgifter enligt 6 §. 
  
 enligt 5 § och avgifter enligt 6 §. 
  
 De länsvisa skattesatserna  
 skall 
  
 De länsvisa skattesatserna  
 ska 
  
 för 
  
 bidragsberättigade 
  
 kom- 
  
 för 
  
 bidragsberättigade 
  
 kom- 
  
 muner fastställas utifrån 95 pro- 
  
 muner fastställas utifrån 95 pro- 
  
 cent 
  
 av 
  
 medelskattesatsen 
  
 år 
  
 cent 
  
 av 
  
 medelskattesatsen 
  
 år 
  
 2003  
 och för bidragsberättigade 
  
 2011  
 och för bidragsberättigade 
  
 landsting utifrån 90 procent av 
  
 landsting utifrån 95 procent av 
  
 medelskattesatsen 
  
 samma 
  
 år. 
  
 medelskattesatsen samma år  
 som 
  
 För 
  
 avgiftsskyldiga 
  
 kommuner 
  
 reducerats med 10 procent.  
 För 
  
 och landsting skall  
 de länsvisa 
  
 avgiftsskyldiga 
  
 kommuner 
  
 ska 
  
 skattesatserna i stället fastställas 
  
 de 
  
 länsvisa 
  
 skattesatserna 
  
 i 
  
 utifrån 85 procent av medel- 
  
 stället fastställas utifrån 85 pro- 
  
 skattesatsen år  
 2003 
 . 
  
 cent 
  
 av 
  
 medelskattesatsen 
  
 år 
  
 2011 och för avgiftsskyldiga lands- 
  
 ting utifrån 85 procent av medel- 
  
 skattesatsen samma år som redu- 
  
 Vid fastställandet av de läns- 
  
 cerats med 10 procent. 
  
 Vid fastställandet av de läns- 
  
 visa skattesatserna 
  
 skall 
  
 hänsyn 
  
 visa 
  
 skattesatserna 
  
 ska 
  
 hänsyn 
  
 tas 
  
 till 
  
 skatteväxlingar 
  
 mellan 
  
 tas 
  
 till 
  
 skatteväxlingar 
  
 mellan 
  
 kommuner 
  
 och 
  
 landsting 
  
 i 
  
 kommuner 
  
 och 
  
 landsting 
  
 i 
  
 respektive län från och med år 
  
 respektive län från och med år 
  
 1991. 
  
 1991. 
  
 11 § 
  
 En kommun har rätt till ett strukturbidrag enligt följande. 
  
 En kommun som år 2004 
  
 En kommun som år 2004 
  
 haft en beräknad standard- 
  
 haft en beräknad standard- 
  
 kostnad  
 för näringslivs- och syssel- 
  
 kostnad för svagt befolknings- 
  
 sättningsfrämjande 
  
 åtgärder eller 
  
 underlag har rätt till bidrag med 
  
 för 
  
 svagt 
  
 befolkningsunderlag 
  
 motsvarande belopp. 
  
 har rätt till bidrag med mot- 
  
 svarande belopp. 
  
 En kommun som får en 
  
 En kommun som får en 
  
 bidragsminskning 
  
 som är större 
  
 strukturbidragsminskning  
 som är 
  
 än 
  
 0,56 
  
 procent 
  
 av 
  
 det 
  
 större än 
  
 0,22 
  
 procent 
  
 av det 
  
 23 
  
 Författningsförslag SOU 2011:39 
  
 uppräknade 
  
 skatteunderlaget 
  
 år 
  
 uppräknade skatteunderlaget för 
  
 2005  
 har rätt till ett bidrag 
  
 år  
 2013  
 har rätt till ett bidrag 
  
 motsvarande 
  
 denna del 
  
 av 
  
 motsvarande denna del av 
  
 minskningen. 
  
 minskningen. 
  
 12 § 
  
 Ett landsting har rätt till ett strukturbidrag enligt följande. 
 Ett landsting som år 2004 haft en beräknad standardkostnad för 
  
 små landsting har rätt till ett bidrag med motsvarande belopp. 
  
 Ett landsting som får en 
  
 Ett landsting som får en 
  
 bidragsminskning  
 som är större 
  
 strukturbidragsminskning  
 som är 
  
 än  
 0,28  
 procent av det upp- 
  
 större än  
 0,11  
 procent av det 
  
 räknade 
  
 skatteunderlaget 
  
 år 
  
 uppräknade 
  
 skatteunderlaget 
  
 år 
  
 2005  
 har rätt till ett bidrag som 
  
 2013  
 har rätt till ett bidrag 
  
 motsvarar 
  
 denna 
  
 del 
  
 av 
  
 motsvarande 
  
 denna del 
  
 av 
  
 minskningen. 
  
 minskningen. 
  
 Bestämmelser vid vissa indelningsändringar 
 12 a § 
 Om en kommun sammanläggs enligt lagen (1979:411) om Sveri- ges indelning i kommuner och landsting med en annan kommun eller flera andra kommuner och den kommun som bildas genom sammanläggningen skulle få lägre standardkostnader för befolk- ningsändringar eller bebyggelse- struktur eller ett lägre struktur- bidrag än vad de i samman- läggningen ingående kommun- erna skulle ha fått sammantaget om sammanläggningen inte hade genomomförts, ska den nya kom- munens standardkostnader för befolkningsförändringar eller bebyg- gelsestruktur eller strukturbidrag utgöras av de i sammanlägg- ningen ingående kommunernas 
 24 
 SOU 2011:39 Författningsförslag 
  
 standardkostnader 
  
 för 
  
 befolk- 
  
 ningsförändringar 
  
 eller 
  
 bebyg- 
  
 gelsestruktur 
  
 eller 
  
 strukturbidrag. 
  
 Detta ska gälla under de fyra när- 
  
 mast följande åren från och med 
  
 det år då 
  
 indelningsändringen 
  
 trädde i kraft. 
  
 En kommun som får en 
  
 13 § 
  
 En kommun  
 eller ett lands- 
  
 bidragsminskning har rätt till ett 
  
 ting  
 som får en bidragsminsk- 
  
 årligt införandebidrag för 
  
 den 
  
 ning har rätt till ett årligt 
  
 del av bidragsminskningen som 
  
 införandebidrag för den del av 
  
 inte ersätts enligt 11 § tredje 
  
 bidragsminskningen 
  
 som 
  
 inte 
  
 stycket och som överstiger  
 0,08 
  
 ersätts enligt 11 § tredje stycket 
  
 procent av det uppräknade skatte- 
  
 eller 12 § tredje stycket  
 och som 
  
 underlaget år 2005. 
  
 överstiger 
  
 250 kronor 
  
 per 
  
 Införandebidraget 
  
 skall 
  
 där- 
  
 invånare. 
  
 Införandebidraget 
  
 ska 
  
 där- 
  
 efter årligen minska med 0,08 pro- 
  
 efter årligen minska med  
 250 kro- 
  
 cent av det uppräknade skatte- 
  
 nor per invånare till dess det 
  
 underlaget år 2005 och utgå 
  
 upphör. 
  
 längst till och med år 2010. 
  
 Ett landsting som får en 
  
 14 § 
  
 bidragsminskning har rätt till ett 
  
 årligt införandebidrag för den del 
  
 av bidragsminskningen som inte 
  
 ersätts enligt 12 § tredje stycket 
  
 och som överstiger 0,04 procent 
  
 av det uppräknade skatteunder- 
  
 laget år 2005. 
  
 Införandebidraget 
  
 skall 
  
 där- 
  
 efter årligen minska med 0,04 procent av det uppräknade skatte- underlaget år 2005 och utgå längst till och med år 2010. 
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:39 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2013. 
  
 2. 
  
 Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om bidrag och avgifter för år 2012 och tidigare år. 
  
 26 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Utjämningssystemets utveckling över tid 
  
 Under större delen av  
 1900-talet 
  har kommuner och landsting fått någon form av statligt bidrag i syfte att utjämna skillnader i eko- nomiska förutsättningar. Ett utjämningssystem i egentlig mening infördes dock först 1966. 
 1966 års skatteutjämningssystem 
 Det skatteutjämningssystem som infördes 1966 bestod av två delar: inkomstutjämning samt ett särskilt utjämningsbidrag till kom- muner och landsting med hög utdebitering alternativt ett reducerat bidrag till kommuner och landsting med låg skattesats. Vid sidan av utjämningssystemet fanns ett stort antal specialdestinerade stats- bidrag. Detta system kom i sina huvuddrag att gälla fram till och med 1992 även om systemet modifierades i omgångar. 
 1993 års kommunalekonomiska reform 
 År 1993 genomfördes omfattande förändringar i de statliga bidragssystemen till kommuner efter förslag från den kommunal- ekonomiska kommittén. Den största förändringen var att flertalet av de specialdestinerade statsbidragen ersattes med ett generellt bidrag. Det nya statliga utjämningsbidraget för kommunerna bestod av tre delar: inkomstutjämning, kostnadsutjämning samt ett tillägg till kommuner med stor befolkningsminskning. För lands- tingen gjordes endast små förändringar 1993. 
 27 
  
 Inledning 
  
 SOU 2011:39 
  
 1996 års statsbidrags- och utjämningssystem 
 Det fanns emellertid kritik mot 1993 års system, framför allt mot kostnadsutjämningen. En särskild utredare tillkallades med uppgift att föreslå en ny modell för kostnadsutjämningen mellan kom- munerna. Förslaget lades fram i betänkandet  
 Kostnadsutjämning mellan kommunerna  
 (SOU 1993:53). Ett ytterligare problem var att inte alla kommuner omfattades av inkomstutjämningen. Kom- muner med en skattekraft som var högre än en garanterad skattekraft omfattades inte av bidragssystemet. Statsbidraget kunde därför inte användas vid generella ekonomiska regleringar mellan staten och kommunerna. En arbetsgrupp inom Finans- departementet fick i uppdrag att belysa olika modeller för inkomstutjämning. Arbetet redovisades i promemorian  
 Kommunal inkomstutjämning – alternativa modeller  
 (Ds 1993:68). En särskild utredare tillkallades med uppgift att se över utjämningssystemet för landstingen. Förslaget presenterades i betänkandet  
 Inomkommunal utjämning  
 (SOU 1994:70). 
 I december 1993 tillsattes en parlamentarisk kommitté, Morrison ningen för statsbidrag och utjämning (i det följande kallad Stats- bidragsberedningen) med uppgift att föreslå hur statens bidrag till kommuner och landsting liksom utjämningen av de ekonomiska förutsättningarna mellan dem skulle utformas. Beredningen lade fram sina förslag, som baserades på ovan nämnda betänkanden, i betänkandet  
 Utjämning av kostnader och intäkter i kommuner och landsting  
 (SOU 1994:144). 
 I 1995 års kompletteringsproposition lade regeringen fram ett förslag till nytt utjämningssystem för kommuner och landsting som i huvudsak byggde på Statsbidragsberedningens förslag. Ett nytt utjämningssystem trädde i kraft 1996 sedan regeringens ursprungliga förslag justerats avseende den lagtekniska utform- ningen efter Lagrådets yttrande över det ursprungliga förslaget (prop. 1995/96:64). 
 Det statsbidrags- och utjämningssystem som infördes 1996 bestod av fyra delar: inkomstutjämning, kostnadsutjämning, ett generellt statsbidrag och införanderegler. Till skillnad från tidigare system kom nu alla kommuner och landsting att omfattas. Det generella statsbidraget utgjordes av ett särskilt anslag vid sidan av utjämningssystemet och utbetalades med ett enhetligt belopp per invånare. Utjämningen var statsfinansiellt neutral genom att såväl inkomst- som kostnadsutjämningen finansierades av kommuner 
 28 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inledning 
  
 och landsting. Kommuner och landsting med en skattekraft under och/eller strukturkostnader över genomsnittet erhöll bidrag, medan övriga kommuner och landsting fick betala en avgift. I princip var summan av avgifterna i landet lika stora som summan av bidragen. 
 Kostnadsutjämningen var utformad enligt samma principer i kommun- respektive landstingssektorn. Metoden kallas för standard- kostnadsmetoden. Den innebär att kostnadsutjämningen byggs upp av ett antal delmodeller som beräknas med hjälp av olika faktorer. De olika delmodellerna avser antingen specifika verksamheter eller kostnader som finns i de flesta verksamheter. 
 År 2000 genomfördes vissa förändringar i kostnadsutjämningen. Dessa berörde framför allt barnomsorg, individ- och familjeomsorg samt kollektivtrafiken. Dessutom tillkom en modell som skulle kompensera de kommuner som hade högre kostnader i barn- omsorg, grund- och gymnasieskolan på grund av en stor andel barn med utländsk bakgrund. För landstingen gjordes vissa förändringar i kostnadsutjämningsmodellen för hälso- och sjukvård. 
  
 1.2 
  
 Nuvarande statsbidrags- och utjämningssystem 
  
 Synpunkter på utjämningssystemets omfattning och komplexitet hade framförts i olika sammanhang. I september 2001 tillkallades en parlamentarisk kommitté med uppgift att utreda vissa frågor beträffande det kommunala statsbidrags- och utjämningssystemet och vid behov föreslå förändringar. Kommittén, som antog namnet Utjämningskommittén, lade fram sina förslag i betänkandet  
 Gemen- samt finansierad utjämning i kommunsektorn  
 (SOU 2003:88). 
 Det nuvarande systemet för kommunalekonomisk utjämning infördes den 1 januari 2005 efter förslag från regeringen i prop. 2003/04:155, som i huvudsak byggde på Utjämningskommitténs förslag. Syftet är detsamma som för det tidigare systemet, dvs. att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting i landet att kunna tillhandahålla sina invånare lik- värdig service oberoende av kommuninvånarnas inkomster och andra strukturella förhållanden. 
 29 
  
 Inledning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Det nu gällande utjämningssystemet består av fem olika delar: 
  
 inkomstutjämning, 
  
 kostnadsutjämning, 
  
 strukturbidrag, 
  
 införandebidrag (t.o.m. 2010) och 
  
 regleringsbidrag/regleringsavgift. 
  
 Inkomstutjämning 
 I inkomstutjämningen sker en utjämning av skattekraft som garan- terar alla kommuner respektive landsting ett i stort sett lika stort skatteunderlag per invånare. En grundläggande skillnad mellan det system som var i bruk fram till och med 2004 och det nuvarande är att den mellankommunala inkomstutjämningen i dag består av ett i huvudsak statligt finansierat inkomstutjämningsbidrag. 
 I dag erhåller 279 av 290 kommuner och 19 av 20 landsting ett statligt inkomstutjämningsbidrag som beräknas utifrån skillnaden mellan den egna beskattningsbara inkomsten och ett skatte- utjämningsunderlag som motsvarar 115 procent för kommunerna och 110 procent för landstingen av den genomsnittliga skatte- kraften i riket. Kommuner och landsting vars beskattningsbara inkomster överstiger dessa nivåer betalar i stället en inkomst- utjämningsavgift till staten. 
 Kostnadsutjämning 
 I kostnadsutjämningen utjämnas för opåverkbara strukturella kostnadsskillnader. Dessa kan vara av två slag. Det ena är att behovet av kommunal verksamhet är olika, till exempel finns det större behov av äldreomsorg i kommuner med många gamla invånare. Det andra är att kostnaden för att producera en viss service varierar, till exempel kan skolan kosta mer i glesbygds- kommuner eftersom undervisningen där kan behöva drivas i mindre klasser och att eleverna oftare behöver skolskjuts. 
 Kommuner och landsting med en ogynnsam kostnadsstruktur får ett bidrag av staten. De som har en gynnsam struktur får i stället betala en avgift till staten. Kostnadsutjämningen är 
 30 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inledning 
  
 statsfinansiellt neutral, eftersom summan av bidrag och avgifter är lika stora och därför tar ut varandra. 
 Huvuddragen i det tidigare systemet för kostnadsutjämning kvarstår, men har förenklats genom att vissa delar tagits bort. Ett nytt inslag sedan 2008 är att kostnadsutjämningen nu också delvis beaktar strukturella skillnader i lön som påverkar kostnaden för att bedriva verksamhet i olika delar av landet. 
 Strukturbidrag 
 De delar av kostnadsutjämningen som före 2005 var av regional- politisk karaktär återfinns i nuvarande system i form av ett struk- turbidrag som finns vid sidan av kostnadsutjämningen. Struktur- bidrag utgår inte till alla kommuner och landsting utan endast till de som tidigare fick tillägg i vissa delmodeller och/eller fick större intäktsminskningar genom den systemförändring som skedde 2005. 
 Införandebidrag 
 När systemet ändrades 2005 förändrades intäkterna för många kommuner och landsting. För att mildra omfördelningseffekterna av regeländringarna för de som fick kraftiga intäktsminskningar tillämpades särskilda införandebidrag under  
 2005–2010. 
  
 Regleringsbidrag och regleringsavgift 
 Regleringsbidraget eller regleringsavgiften utgör skillnaden mellan de av riksdagen anvisade medlen på anslaget för kommunal- ekonomisk utjämning och summan av ovan beskrivna bidrag och avgifter. Regleringsbidraget eller regleringsavgiften fördelas mellan kommunerna respektive landstingen med ett enhetligt belopp per invånare. 
  
 1.3 
  
 Utredningsuppdraget 
  
 Kommitténs uppdrag är att utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning inklusive de förändringar som föreslogs i 2007 års ekonomiska vårproposition och som trädde i 
 31 
  
 Inledning 
  
 SOU 2011:39 
  
 kraft den 1 januari 2008 (dir. 2008:110). De grundläggande prin- ciperna som systemet bygger på ska dock ligga fast, dvs. kommuner och landsting ska ges likvärdiga förutsättningar att ge sina invånare god och likvärdig utbildning, vård och omsorg. 
 Kommitténs uppgift är att utreda alternativa metoder för inkomstutjämning i syfte att identifiera om det i den nuvarande inkomstutjämningen finns tillväxthämmande faktorer och i så fall föreslå hur dessa kan undanröjas samt hur incitamenten för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning kan stärkas. Därutöver ska kommittén ta ställning till om och i så fall hur skatteväxlingar ska beaktas inom ramen för utjämningen. 
 Kommittén ska även bedöma om det fortfarande är rimligt att ha olika länsvisa skattesatser i systemet för inkomstutjämning. Direktiven ifrågasätter om tidigare gjorda skatteväxlingar speglar dagens skillnader i uppgiftsfördelning mellan kommunerna och landstinget i respektive län. 
 Möjligheterna att förenkla kostnadsutjämningssystemet och öka stabiliteten över tid ska ses över. I uppdraget ingår vidare att utreda om det strukturbidrag som infördes 2005 bör förändras eller avvecklas och i så fall föreslå hur detta ska hanteras. 
 Effekterna för kommunerna och landstingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat land ska analy- seras. Om behov föreligger ska kommittén föreslå hur detta bör beaktas i utjämningssystemet. Kommittén ska också överväga alter- nativa metoder att fördela det utjämningsbelopp som Sverige erhåller från Danmark till följd av utjämningsordningen mellan länderna. Därvid ska även motsvarande frågeställningar vad avser Finland och Norge beaktas. 
 I vissa fall kan kommuner och landsting få minskade intäkter i kostnadsutjämningen vid sammanläggningar av kommuner eller av landsting. I kommitténs uppdrag ingår att överväga om och i så fall föreslå hur dessa hinder ska hanteras i utjämningssystemet eller hur de kan lösas på annat sätt. 
 Kommittén ska även beakta eventuella konsekvenser för utjäm- ningssystemet av införandet av den kommunala fastighetsavgiften samt om så behövs lämna förslag till hur dessa bör beaktas. Därutöver ska kommittén överväga om det finns specialdestinerade statsbidrag som i stället bör ingå i det generella statsbidraget. 
 Kommittén ska vid behov lämna förslag till hur bidrags- och avgiftsförändringar för enskilda kommuner och landsting till följd av övriga lämnade förslag ska hanteras. I övrigt är kommittén oför- 
 32 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inledning 
  
 hindrad att göra andra analyser och lämna andra förslag rörande den kommunalekonomiska utjämningen som kan anses vara moti- verade inom ramen för utredningsuppdraget. Direktiven redovisas i sin helhet i bilaga 1. 
  
 1.4 
  
 Utredningens uppläggning 
  
 Utredningsuppdraget är komplext och kräver stora mått av specialistkunskaper. Arbetsformerna har därför anpassats så att erforderlig specialistkompetens har tillförts sekretariatets egna resurser, bl.a. i form av externa uppdrag och aktiva insatser från utredningens sakkunniga och experter. Kommittén har även erhållit utredningshjälp av den permanenta uppföljningsorganisation som inrättats vid Statskontoret. 
 I arbetet har även underlag använts från tidigare utredningar. Regeringen har till kommittén överlämnat betänkandet  
 Delupp- följning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen  
 (SOU 2007:61). Som under- lag för kommitténs inriktning av arbetet har även den kritik och andra synpunkter som i olika sammanhang framförts mot olika delar av utjämningssystemet beaktats. Inkomna skrivelser och upp- vaktningar från kommuner och landsting har också ingått i kommitténs utredningsunderlag. 
 Utredningsarbetets bedrivande 
 Under 2009 inriktades arbetet i stor utsträckning på inkomst- utjämningen med fokus på den problematik som direktiven lyfter fram. Ett uppdrag lämnades till institutet för näringslivsanalys vid Internationella Handelshögskolan i Jönköping om att ta fram en underlagsrapport som utförligt beskriver problematiken kring inkomstutjämningen och villkoren för tillväxt i kommuner och funktionella regioner. Rapporten har utgjort ett väsentligt underlag för kommitténs ställningstaganden i den del av utrednings- uppdraget som avser inkomstutjämningen och incitamenten för tillväxt. 
 Under 2009 fick Statskontoret i uppdrag att dels beskriva utjämningssystemen i Danmark, Norge och Finland, dels belysa gränspendlingens effekter på det kommunala utjämningssystemet. 
 33 
  
 Inledning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Statskontoret har även haft en ledande roll som stabsbiträde åt kommittén i översynen av delmodellen för hälso- och sjukvård i kostnadsutjämningen. 
 Arbetet med översynen av kostnadsutjämningens olika del- modeller har pågått under hela utredningstiden. Konsulttjänster har upphandlats för uppdateringen av såväl äldreomsorgsmodellen som lönekostnadsmodellen och kollektivtrafikmodellen. Myndig- heten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxt- analys) har på kommitténs uppdrag sett över och uppdaterat de metoder som används i utjämningssystemet för att beräkna mer- kostnader i vissa verksamheter på grund av gles bebyggelsestruktur. 
 Rapporterna från Internationella Handelshögskolan i Jönköping och Tillväxtanalys redovisas som bilagor till betänkandet. Rap- porterna från Statkontoret är utgivna som fristående promemorior och kan erhållas direkt från myndigheten. 
 34 
  
 2 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 2.1 
  
 Likvärdiga förutsättningar 
  
 Utjämningssystemet har som huvudsyfte att skapa likvärdiga eko- nomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att kunna tillhandahålla sina invånare service oberoende av skattekraft och opåverkbara strukturella kostnader. 
 Kommittén har i sitt arbete utgått från målet om likvärdiga förutsättningar och att detta ställer krav på en långtgående utjäm- ning av skattekraft och av strukturella kostnadsskillnader. 
 Enligt 14 kap. 5 § regeringsformen får kommuner och landsting i lag åläggas att bidra till kostnaden för andra kommuners och landstings angelägenheter, om det krävs för att uppnå likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Kommittén anser dock att utjäm- ningen så långt det är möjligt bör finansieras med statliga medel. Samtliga kommuner och landsting bör omfattas av utjämnings- systemet. Till följd av att skillnaderna i skattekraft är så pass stora, samtidigt som skatteintäkterna utgör omkring 70 procent av den kommunala sektorns intäkter, är det inte möjligt att finansiera utjämningen uteslutande med statliga medel. Det måste därför finnas möjlighet att under vissa förutsättningar även ta ut avgifter av kommuner och landsting. 
  
 2.2 
  
 Inkomstutjämningen 
  
 I översynen av inkomstutjämningen har kommittén utgått från de frågeställningar som direktiven särskilt lyfter fram, bl.a. frågan om det finns tillväxthämmande faktorer i det nuvarande systemet. Med 
 35 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 SOU 2011:39 
  
 bibehållet mål om långtgående utjämning har alternativa tekniska lösningar prövats för att om möjligt minska behovet av utjämning. 
 För att underlätta skatteväxlingar mellan kommuner och lands- ting har utgångspunkten för kommitténs arbete varit att det eko- nomiska utfallet till följd av huvudmannaskapsförändringar ska bli neutralt. 
  
 2.3 
  
 Kostnadsutjämningen 
  
 2.3.1 
  
 Allmänt 
  
 Kommittén anser att utjämning för strukturella kostnadsskillnader bör baseras på en för varje kommun respektive varje landsting teo- retiskt beräknad kostnad – strukturkostnad – som så långt det är möjligt speglar opåverkbara kostnader för kommunerna och lands- tingen och att utjämning sker utifrån den genomsnittliga struktur- kostnaden per invånare i riket. 
 Strukturkostnadsberäkningen bör göras uppdelad på olika verk- samheter och kostnadsslag. För varje verksamhet och kostnadsslag som omfattas av kostnadsutjämningen beräknas standardkostnader, vilka därefter summeras till en strukturkostnad för varje kommun och landsting. Kommittén anser att kostnadsutjämningen blir tydlig med en sådan konstruktion, samtidigt som det blir lättare att upp- datera kostnadsutjämningen med hänsyn till förändringar i sam- hället och eventuella ändringar av det kommunala åtagandet. 
  
 2.3.2 
  
 Verksamheter som utjämningen bör omfatta 
  
 Kommittén anser att kostnadsutjämningen främst bör omfatta obligatoriska verksamheter med särskilt fokus på kärnverk- samheterna, dvs. skola, vård och omsorg för kommunerna och hälso- och sjukvård för landstingen. För dessa verksamheter finns statligt angivna mål i fråga om omfattning och inriktning. Dess- utom bör kostnadsutjämningen såsom i dag omfatta kollektivtrafik. 
 36 
  
 SOU 2011:39 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 2.3.3 
  
 Merkostnader som följer av kraftiga befolkningsförändringar 
  
 Allmänt 
 Kraftiga befolkningsförändringar medför ett omvandlingstryck på den kommunala verksamheten. Kommuner med en ökande befolk- ning behöver göra investeringar och bygga ut sina verksamheter, medan de med ett vikande befolkningsunderlag kan behöva minska sin kapacitet. Förändringarna innebär i regel omställningskostnader. 
 Kommuner med kraftigt minskande befolkning 
 Det omvandlingstryck som drabbar kommuner med kraftigt minskande befolkning kan antingen ses som problem av regional- politisk karaktär, som ekonomiska påfrestningar av strukturell karaktär eller både och. 
 Strukturkostnadsutredningen, som lade grunden för dagens utjämningssystem beträffande kostnadsutjämningen, valde det förstnämnda synsättet. Utredningen ansåg mot den bakgrunden att kommunala insatser som har med arbete och näringsliv samt syssel- sättningsbefrämjande åtgärder att göra skulle exkluderas från kost- nadsutjämningen. Utredningens principiella ståndpunkt var att arbetsmarknads- och regionalpolitiken är ett statligt ansvar. Den problematik som har med en gles bebyggelsestruktur och ett svagt befolkningsunderlag att göra beaktades inom ramen för de olika delmodeller som låg till grund för uppbyggnaden av struktur- kostnadsersättningen. Glesbygdens specifika merkostnader beakt- ades särskilt i utjämningsmodellerna för grundskolan, gymnasie- skolan, äldreomsorgen, kollektivtrafiken samt vatten och avlopp. Dessutom föreslogs en särskild kompensation för administration, lokala resor och räddningstjänst i glesbygd. 
 I den kompletterande utredning som genomfördes av Stats- bidragsberedningen innan systemet infördes valde man att se på problemet  
 befolkningsminskning  
 som om det enbart är av struktu- rell karaktär. De tillägg som Strukturkostnadsutredningen hade föreslagit kompletterades med särskilda tillägg för befolknings- minskning och svagt befolkningsunderlag. 
 I betänkandet som ligger till grund för dagens kostnads- utjämning,  
 Gemensamt finansierad utjämning i kommunsektorn 
  
 (SOU 2003:88) bedömde 2001 års utjämningskommitté att de 
 37 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 SOU 2011:39 
  
 problem som följer av befolkningsminskning både har en struktu- rell dimension och en regionalpolitisk dimension. Mot den bak- grunden överfördes de tidigare tilläggen för näringslivs- och sysselsättningsbefrämjande åtgärder och svagt befolkningsunderlag till ett särskilt strukturbidrag, ett bidrag som ligger utanför det egentliga utjämningssystemet. I strukturbidraget ingår även den tidigare kompensationen för kallortstillägg till kommuner och landsting i Norrland i den mån det bidrog till en större sammanlagd bidragsminskning. Tillägget för kraftig befolkningsminskning har dock varit oförändrat i kostnadsutjämningen sedan systemet infördes. 
 Till kategorin påfrestningar av strukturell karaktär i kommuner där befolkningen minskar hör bl.a. de utmaningar som följer av en åldrande befolkning. Antalet individer i icke arbetsför ålder divi- derat med antalet individer som är i arbetsför ålder  
 (20–64 
  år) brukar benämnas försörjningskvot. När kvoten är lika med 1 finns lika många i som utanför de yrkesverksamma åldrarna. Om kvoten överstiger 1 finns det fler yngre och äldre än personer i arbetsför ålder. 
 Fram till 2030 kommer försörjningskvoten att öka i riket som helhet. Ökningen blir särskilt påtaglig i kommuner där befolk- ningen minskar. De yngre flyttar ut och de som blir kvar blir allt äldre, vilket i sin tur kan skapa problem med personal- och kompetensförsörjningen. Till detta ska läggas de utmaningar som följer av ökade krav på särskild specialistkompetens (t.ex. skuld- saneringsrådgivning) i kommunerna oavsett kommunstorlek och det faktum att allt färre invånare ska betala de krympande kom- munernas fastighets- och anläggningsinnehav. Detsamma gäller pensionsskulden. De små inlandskommunerna i Norrland har en pensionsskuld som överstiger genomsnittkommunens med cirka 8 000 kronor per invånare. Belastningen kommer att öka i takt med att befolkningen minskar. 
 Små kommuner har få anställda som i princip ska sköta samma uppdrag som personalen i större kommuner. Få anställda innebär att möjligheten till specialisering blir mindre. Dessutom är kompe- tensen ofta knuten till en eller ett fåtal personer, vilket gör verksamheterna sårbara om och när personal behöver ersättas. Det är en stor utmaning för små kommuner med befolkningsminskning att hantera ett allt mer komplext uppdrag utan att kunna öka graden av specialisering på samma sätt som stora kommuner. Små kommuner måste dessutom ofta ta ett ansvar för sådana verk- 
 38 
  
 SOU 2011:39 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 samheter som i befolkningstäta regioner fungerar på kommersiell grund. 
 Kommitténs bedömning är att det finns motiv för att även fort- sättningsvis kompensera de kommuner vars befolkning minskar kraftigt för de strukturella omställningskostnader som ett vikande befolkningsunderlag ger upphov till och som övriga delmodeller i kostnadsutjämningen inte fångar upp. 
 Kommuner med kraftig befolkningstillväxt 
 Det är dock inte bara kommuner med minskande befolkning som ställs inför ekonomiska påfrestningar i samband med kraftiga befol- kningsförändringar. Dagens utjämningssystem tar bara begränsad hänsyn till de merkostnader som följer av kraftig befolknings- ökning. Det gäller både den problematik som har med utjämnings- systemets eftersläpningseffekter att göra och det faktum att vissa kostnader (löne- och lokalkostnader) är högre i tillväxtregionerna jämfört med riket i övrigt. 
 För att komma i fråga för tillägg för eftersläpningseffekter krävs dels att kommunen under en fyraårsperiod har haft en årlig genom- snittlig befolkningstillväxt på minst 1,2 procent, dels att kom- munen mellan de två senaste mättidpunkterna har haft en befolk- ningstillväxt på minst 1,2 procent. Som mättidpunkter används kommunens befolkning per den 1 november sex, fem, fyra, tre, två och ett år före utjämningsåret. 
 Sedan 2008 kompenseras till hälften för högre lönekostnader i storstadsregionerna, men ser man specifikt till de merkostnader som drabbar kraftigt växande kommuner är det bara den förändring som följer av ökade lokalkostnader för grundskole- och gymnasie- eleverna som delvis beaktas i kostnadsutjämningen. Ersättning utgår till de kommuner som har haft en ökning av antalet barn i åldern  
 7–18 
  år som överstiger utvecklingen i riket med minst 5 procentenheter de senaste fem åren. Ersättningsbeloppet är 12 000 kronor per  
 7–18 
  åring över denna gräns. 
 För att ett utjämningssystem ska uppfattas som legitimt och ha förutsättningar att överleva på sikt krävs att alla kommuner, oavsett problem, känner sig uppmärksammade och rättvist behandlade. Enligt direktiven ska översynen syfta till att undanröja tillväxt- hämmande faktorer i utjämningssystemet. Som systemet ser ut i dag kan det uppfattas som ekonomiskt olönsamt att ta ett ansvar 
 39 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 SOU 2011:39 
  
 för bostadsförsörjningen i tillväxtregionerna på grund av systemets eftersläpningseffekter och höga faktorkostnader, speciellt om det handlar om större satsningar. Mot den bakgrunden har kommittén i sitt arbete valt att även fokusera på kraftigt växande kommuners problem och utmaningar, se vidare avsnitt 5.9. 
  
 2.3.4 
  
 Behov av förenkling 
  
 I översynen av de olika delmodellerna i kostnadsutjämningen har kommittén haft en ambition att såvitt möjligt förenkla modellerna. 
  
 2.4 
  
 Viktigt att se kostnads- och inkomstutjämningen i ett sammanhang 
  
 Vissa obligatoriska verksamheter, t.ex. fysisk planering och miljö- och hälsoskydd samt frivilliga verksamheter – med undantag för kollektivtrafiken – bör enligt kommitténs mening inte omfattas av kostnadsutjämningen eftersom kostnadsskillnaderna inom dessa verksamheter både kan bero på skillnader i ambitionsnivå och strukturella faktorer, skillnader som är svåra att skilja från varandra. 
 Men vissa frivilliga verksamheter av löpande karaktär, till exempel fritids- och kulturverksamhet, har liksom den obliga- toriska fysiska planeringen stor betydelse både socialt och sam- hällsekonomiskt. De är vidare så pass etablerade att det skulle betraktas som anmärkningsvärt om kommunernas engagemang i dessa verksamheter upphörde. Mot den bakgrunden anser kom- mittén att det även måste finnas ekonomiska förutsättningar för kommuner och landsting att bedriva sådana verksamheter som utjämningen för strukturella faktorer inte omfattar. Det är enligt kommitténs mening viktigt att se kostnads- och inkomst- utjämningen i ett sammanhang. Genom att inkomstutjämningen i princip omfattar de totala skatteinkomsterna skapas någorlunda likvärdiga förutsättningar även för icke obligatorisk verksamhet. 
 40 
  
 SOU 2011:39 
  
 Principiella utgångspunkter för kommitténs syn på utjämningssystemet 
  
 Medfinansiering av statliga infrastrukturprojekt 
 I skrivelser till kommittén har synpunkter förts fram på att syst- emet för kommunalekonomisk utjämning borde ta större hänsyn till behovet av kommunal medfinansiering av statliga infrastruktur- projekt. Detsamma gäller insatser för att stödja bostadsbyggandet. 
 Kommitténs bedömning är att kommunal och regional med- finansiering av statlig infrastruktur utifrån dagens ansvarsför- delning är principiellt tveksam och endast bör ske i undantagsfall. För att medfinansiera statlig infrastruktur måste kommuner och landsting ta pengar från sina huvudsakliga ansvarsuppgifter. Med- finansiering är dessutom ett frivilligt åtagande av icke löpande natur från kommuner och landsting 
 Mot den bakgrunden bör utjämningssystemet inte omfatta kommunala kostnader för att medfinansiera statliga projekt. Utjämningssystemet bör heller inte omfatta kommunala kostnader för markexploatering och bostadsbyggande. Det är staten som ska svara för att legala och finansiella instrument finns tillgängliga för bostadsbyggandet. 
  
 2.5 
  
 Övriga utgångspunkter 
  
 Kommitténs syn på statens bidragsgivning till kommuner och landsting är att generella bidrag med få undantag är att föredra framför specialdestinerade bidrag, se vidare avsnitt 3. 
 Kommittén har även beaktat de ekonomiska effekterna av arbetspendlingen över landsgränsen i kostnadsutjämningen, bl.a. genom att såvitt möjligt undvika sådana förklaringsvariabler, t.ex. skattekraft, som kan tänkas påverka utfallet för kommunerna med en omfattande gränspendling på ett negativt sätt. 
 Jämställdhetsperspektivet har beaktats såtillvida att könsuppdelad statitik har använts i de fall där sådan statistik har bedömts som rele- vant att utnyttja för att återspegla skillnader i behov och kostnader mellan olika kön. 
 41 
 3 Specialdestinerade statsbidrag 
  
 3.1 
  
 Bakgrund 
  
 I kommitténs uppdrag ingår att överväga om det i dagsläget finns specialdestinerade statsbidrag som i stället bör ingå i det generella statsbidraget. Det generella statsbidrag som i dag finns uppfört på statsbudgeten är anslaget för kommunalekonomisk utjämning inom utgiftsområde 25  
 Allmänna bidrag till kommuner 
 . 
  
 3.1.1 
  
 Statsbidragsreformen 1993 
  
 År 1993 genomfördes en genomgripande reform av den statliga bidragsgivningen till kommunerna. Reformen vilade på förslag från den Kommunalekonomiska kommittén i betänkandet  
 Kommunal ekonomi i samhällsekonomisk balans – Statsbidrag för ökat handl- ingsutrymme och nya samarbetsformer  
 (SOU 1991:98). Ett nytt generellt statsbidrag infördes för kommunerna. I samband med införandet av det nya bidraget avskaffades ett stort antal special- destinerade statsbidrag. Ett viktigt syfte med det nya bidraget var att skapa mer likvärdiga ekonomiska förutsättningar mellan kom- munerna. 
 En av utgångspunkterna för reformen var att minska den statliga regleringen av den kommunala verksamheten. De krav staten ställer på kommunsektorn ska i princip regleras genom lagstiftning. 
 Det var dock inte alla specialdestinerade statsbidrag som avveck- lades. Undantag gjordes för: 
  
 ersättningar för utförd tjänst åt staten, 
  
 investeringsbidrag, tidsbegränsade stimulansbidrag o. dyl., 
  
 arbetsmarknadspolitiska bidrag, 
  
 bostadspolitiska bidrag, 
  
 43 
  
 Specialdestinerade statsbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 bidrag som utgår till andra bidragsmottagare på samma villkor som till kommuner, samt 
  
 bidrag till förnyelse och utvecklingsverksamhet. 
  
 3.1.2 
  
 Utjämningskommitténs förslag inför 2005 års reform 
  
 Utjämningskommittén, med uppgift att utreda vissa frågor rörande det kommunala statsbidrags- och utjämningssystemet, gav Stats- kontoret i uppdrag att göra en kartläggning och analys av statens bidragsgivning till kommuner och landsting samt vilka förändringar som skett sedan 1993. 
 Kartläggningen visade att det 2001 utgick bidrag till kommuner och landsting från 127 olika anslag på statsbudgeten. Det samlade beloppet uppgick till 139 miljarder kronor. De tre största anslagen, inklusive det generella statsbidraget, uppgick till 116 miljarder kronor. Mer än 60 procent av anslagen var på mindre än 50 miljo- ner kronor. 
 Utjämningskommitténs bedömning var att den statliga bidrags- givningen i ökad utsträckning borde fokuseras på generella bidrag snarare än riktade bidrag och att bidragen för maxtaxa inom barnomsorgen, kunskapslyft, skolsatsning, läkemedelsförmånerna och tillgänglighetssatsningen borde föras över till det generella bidraget (SOU 2003:88). 
 För kommunerna hade kommitténs förslag inneburit att drygt 10 miljarder kronor skulle ha överförts till det generella bidraget. För landstingen uppgick motsvarande belopp till drygt 21 miljarder kronor, varav 20 miljarder kronor avsåg bidraget för läkemedels- förmånerna. 
 Kommitténs förslag behandlades i proposition 2003/04:155. Regeringen var då inte beredd att föreslå att bidragen till läke- medelsförmånerna, till maxtaxa inom barnomsorgen och till stöd för kommunal vuxenutbildning skulle avskaffas redan 2005 och överföras till det generella statsbidraget. Regeringen konstaterade att kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånerna förvisso hade dämpats men ansåg att frågan om läkemedelsförmånerna först borde bli föremål för överläggningar mellan staten och Lands- tingsförbundet innan en överföring kunde bli aktuell. Beträffande maxtaxan inom barnomsorgen konstaterade regeringen att den förvisso tillämpas av samtliga kommuner, men att den trots allt är ett frivilligt åtagande. Ett avskaffande av bidraget förutsatte att 
 44 
  
 SOU 2011:39 
  
 Specialdestinerade statsbidrag 
  
 maxtaxan gjordes obligatorisk för kommunerna, vilket krävde ytterligare beredning. Vad gäller det statliga stödet för utbildning av vuxna avsåg regeringen att återkomma senare. 
 Bidragen till läkemedelsförmånerna och till maxtaxa inom barn- omsorgen finns fortfarande kvar. Beträffande det statliga stödet för utbildning av vuxna hade riksdagen ansett att bidraget skulle behållas till och med 2008 (prop. 2005/06:1, bet. 2005/06:UbU1, rskr. 2005/06:103). Regeringen bedömde dock i budgetproposi- tionen för 2007 att det riktade bidraget blir alltför styrande då det gäller omfattning och innehåll. Det skulle därför avskaffas i snab- bare takt. Från och med 2007 överfördes bidraget till anslaget för kommunalekonomisk utjämning. Därefter har medel åter anvisats för detta ändamål via riktade bidrag. 
  
 3.1.3 
  
 Specialdestinerade statsbidrag 
  
 I regeringens skrivelse,  
 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2009  
 (skr. 2009/10:102), redovisas de specialdestinerade statsbidrag som utbetalades 2009 uppdelat per utgiftsområde. 
  
 Summan av de specialdestinerade statsbidragen till kommuner och landsting uppgick 2009 till 48 miljarder kronor, se tabell 3.1. Det fanns totalt 102 anslag som omfattade specialdestinerade bidrag till kommunsektorn. Den beloppsmässigt största delen av de specialdestinerade statsbidragen fanns inom utgiftsområde 9  
 Hälso- vård, sjukvård och social omsorg 
 . Bidraget till läkemedelsförmånerna på 22 miljarder kronor (2009) ingår i detta utgiftsområde. Andra utgiftsområden med stora anslag för specialdestinerade statsbidrag var utgiftsområde 16  
 Utbildning och universitetsforskning  
 och utgiftsområde 13  
 Integration och jämställdhet 
 . 
 45 
 Specialdestinerade statsbidrag SOU 2011:39 
  
 Tabell 3.1 
  
 Specialdestinerade bidrag per utgiftsområde 2009 
  
 Utgiftsområde 
  
 Antal 
  
 Miljoner 
  
 Andel, 
  
 anslag 
  
 kronor 
  
 procent 
  
 1. 
  
 Rikets styrelse 
  
 4 
  
 134 
  
 0,3 
  
 4. 
  
 Rättsväsendet 
  
 1 
  
 2 
  
 0,0 
  
 5. 
  
 Internationell samverkan 
  
 2 
  
 8 
  
 0,0 
  
 6. 
  
 Försvar och samhällets krisberedskap 
  
 5 
  
 371 
  
 0,8 
  
 7. 
  
 Internationellt bistånd 
  
 2 
  
 16 
  
 0,0 
  
 8. 
  
 Migration 
  
 4 
  
 1 892 
  
 3,9 
  
 9. 
  
 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 
  
 17 
  
 26 725 
  
 55,6 
  
 10. 
  
 Ek. trygghet vid sjukdom och handikapp 
  
 2 
  
 1 569 
  
 3,3 
  
 13. Integration och jämställdhet 
  
 3 
  
 5 045 
  
 10,5 
  
 14. 
  
 Arbetsmarknad och arbetsliv 
  
 3 
  
 2 683 
  
 5,6 
  
 16. 
  
 Utbildning och universitetsforskning 
  
 18 
  
 7 902 
  
 16,4 
  
 17. 
  
 Kultur, medier, trossamfund och fritid 
  
 14 
  
 661 
  
 1,4 
  
 18. 
  
 Samhällsplanering, bostadsförsörjning, byggande 
  
 samt konsumentpolitik 
  
 3 
  
 36 
  
 0,1 
  
 19. 
  
 Regional tillväxt 
  
 3 
  
 299 
  
 0,6 
  
 20. 
  
 Allmän miljö- och naturvård 
  
 4 
  
 421 
  
 0,9 
  
 21. 
  
 Energi 
  
 5 
  
 125 
  
 0,3 
  
 22. 
  
 Kommunikationer 
  
 4 
  
 55 
  
 0,1 
  
 23. 
  
 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar 
  
 5 
  
 94 
  
 0,2 
  
 24. 
  
 Näringsliv 
  
 3 
  
 26 
  
 0,1 
  
 Summa 
  
 102 
  
 48 063 
  
 100 
  
 Källa 
 : Ekonomistyrningsverket och Finansdepartementet. 
 I tabell 3.2 redovisas exempel på statsbidrag som utbetalats till kommuner och landsting sedan 2005. De nio största bidragen utgjorde 76 procent av det totala beloppet för samtliga special- destinerade statsbidrag 2009. Övriga specialdestinerade statsbidrag var fördelade på cirka 90 anslag inom flertalet av statsbudgetens utgiftsområden. Till och med 2008 fanns det även riktade stöd på statsbudgetens inkomstsida till kommuner och landsting. 
 46 
 SOU 2011:39 Specialdestinerade statsbidrag 
  
 Tabell 3.3 
  
 Specialdestinerade statsbidrag åren  
 2005–2009 
  
 Specialdestinerade statsbidrag (miljarder kr) 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 1. 
  
 Läkemedelsförmånen 
  
 19,8 
  
 20,6 
  
 21,4 
  
 21,5 
  
 22,2 
  
 2. 
  
 Kommunernas ersättningar vid flyktingmott. 
  
 1,7 
  
 3,0 
  
 4,2 
  
 4,9 
  
 4,9 
  
 3. 
  
 Maxtaxa barnomsorg 
  
 3,7 
  
 3,7 
  
 3,7 
  
 3,7 
  
 3,7 
  
 4. 
  
 Klinisk forskning & Inkomstutjämning och kommunala incitament. 
 57 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 var betydelsefull. Men någon sådan utveckling på generell nivå kunde inte noteras. I praktiken var således pomperipossaeffekten av underordnad betydelse. Vidare undersökte Vance om det fanns några statistiskt signifikanta samband mellan olika tillväxtansträng- ningar och nivån på de kommunalekonomiska tillväxtincitamenten. Slutsatsen blev att mäklande och marknadsförande verksamhet har ett betydligt starkare samband med glesbygd, befolkningsminsk- ning och hög arbetslöshet än incitamenten i inkomstutjämningen. Siverbos sammanfattande slutsats är att inkomstutjämningen inte är tillväxthämmande. Förändringar av incitament, liksom storleken på desamma, tycks inte påverka beteendet och olikheter mellan kommunerna vad gäller satsningen på tillväxtfrämjande åtgärder. 
 Ny forskarrapport 
 Institutet för näringslivsanalys vid Internationella Handelshögsko- lan i Jönköping har på uppdrag av kommittén studerat inkomstut- jämningen och villkoren för tillväxt i landets kommuner och funk- tionella regioner. 
  
 3  
  
 I rapporten, som redovisas i bilaga 6, konstateras att de 78 lokala arbetsmarknadsregionerna  
 (LA-regioner), 
  enligt SCB:s indelning, kan uppfattas som integrerade ekonomier och att alla  
 LA-regioner 
  har kommunala kostnader som överstiger skatte- intäkterna. De flesta  
 LA-regioner 
  är också funktionella regioner, vilket betyder att kommunerna i respektive region har ett antal gemensamma närmarknader varav arbetsmarknaden är en. En funktionell region, som i de flesta fall är en stadsregion bestående av en stor kärnkommun med omgivande kranskommuner, hålls samman av infrastruktur med transportnätverk som förgrenar sig inom och mellan regionens kommuner. Infrastrukturens främsta uppgift är att skapa närhet mellan olika aktörer och säkerställa till- gänglighet. 
 Av rapporten framgår att det framför allt är  
 LA-regionens 
  stor- lek som är avgörande för tillväxten. Sedan 1970 har storstadsregio- nerna dominerat både den ekonomiska tillväxten och befolknings- tillväxten. Storleken på närmarknaden i en funktionell region ger upphov till agglomerationsfördelar vilket stimulerar företagen att expandera och öka i antal. Stora regioner är attraktiva för inflyttade hushåll genom högre löner, större tillgänglighet till arbetstillfällen 
  
 3  
 INA 100825; Inkomstutjämning och villkor för tillväxt i kommuner och funktionella regioner. 
 58 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 och större mångfald av konsumtionsmöjligheter. Tillväxt av såväl företag som invånare leder till en förstärkning av agglomerations- fördelarna. När små regioner krymper verkar de kumulativa spira- lerna i motsatt riktning. Små och medelstora regioner är således påtagligt missgynnade av nuvarande tillväxtmönster. 
 Ett antal kommuner, huvudsakligen i Norrland, är ensamma i sin  
 LA-region 
  men de allra flesta kommuner ingår i en region bestående av en kärnkommun omgiven av kranskommuner. Rap- porten visar att kärnkommunens storlek har en avgörande bety- delse för hela regionens tillväxt oavsett om man mäter i antal invå- nare, regionens totala lönesumma eller lön per invånare. Det är genomgående så att kärnkommunen har en mycket stor andel av arbetstillfällena i respektive region medan kranskommunerna med få undantag har en relativt låg andel. Det är bara de stora krans- kommunerna i storstadsregionerna som också är arbetsplatskom- muner. Övriga kommuner kan betecknas som bostadskommuner eller utpendlingskommuner. 
 I storstadsregionernas medelstora och små kranskommuner är nattlönesumman (inkomsten per invånare för de som bor i kom- munen) betydligt högre än daglönesumman (lönesumman som avser arbetstillfällena i en kommun). I kärnkommunerna är förhål- landet omvänt. Forskarna påtalar att man inte kan bortse från sådana fakta när man analyserar inkomstutjämningen och villkoren för tillväxt eftersom daglönesumman kan knytas till näringslivet i en kommun medan nattlönesumman bestämmer kommunens skattekraft och återspeglar kommuninvånarnas möjligheter till pri- vat konsumtion. 
 Rapporten återkommer till en och samma slutsats. Det är regio- nens storlek och utvecklingsprocess som betyder mest för den enskilda kommunens utveckling. I stora regioner har både små och stora kommuner hög tillgänglighet till sådana faktorer som värde- ras högt av invånarna. 
 För varje  
 LA-region 
  som helhet är dag- och nattlönesumman i stort sett lika stor. Att nattlönesumman (kommunens skattekraft) varierar rätt mycket mellan kommunerna i storstadsregionerna har med attraktiviteten i boendemiljön att göra. Forskarna visar att huspriserna i en kommun har ett positivt – och statistiskt signifi- kant – samband med kommunens genomsnittliga nattlönenivå. Hushåll som väljer boende i en kommun med höga huspriser har allt som oftast höga inkomster medan hushåll med låga inkomster väljer kommuner med lägre boendekostnader. 
 59 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Av rapporten framgår vidare att skillnaden mellan kommuner- nas kostnader och skatteintäkter på ett markerat sätt är storleksbe- roende. Kostnaden per invånare faller systematiskt med både kärn- kommunens och hela  
 LA-regionens 
  storlek medan skatteintäkten per invånare är förhöjd i stora regioners kranskommuner. En del av en kommuns kostnader gäller verksamheter med betydande inslag av skalfördelar vilket gynnar befolkningstäta regioner. En annan förklaring till lägre kostnader i storstadsregionerna är att ålders- strukturen är mindre kostnadskrävande. Det är dock inte alla kost- nader som sjunker med regionernas storlek. Kommuner och före- tag i en stor och tät stadsregion har inte bara högre kostnader på grund av högre lönenivåer. De har också högre kostnader per kva- dratmeter lokalyta eftersom markvärdena är högre. 
 Sammanfattningsvis konstaterar forskarna att tillväxten i en LA- region inte bestäms av var man bor utan var man arbetar. De kom- muner som betalar en avgift till inkomstutjämningen finns alla i Stockholms- och Malmöregionerna. Dessa kommuners avgifter är dock lägre än de bidrag som tillförs övriga kommuner i respektive  
 LA-region. 
  I någon mening kan således enskilda kommuners inbe- talning av avgifter beskrivas som en omfördelning mellan kommu- ner i Stockholms- respektive Malmöregionen. 
 En mer allmän slutsats i forskarrapporten är att det nuvarande utjämningssystemet har en förhållandevis positiv inverkan på utvecklingen i landets mindre  
 LA-regioner. 
  För många LA- regioner är bidragen från inkomstutjämningen av avgörande bety- delse för att hålla den lokala ekonomins tjänsteutbud på eftersträ- vad nivå. Borttagna avgifter skulle bara generera en marginell till- växtstimulans i de kommuner som slipper betala avgift. Men om avgifterna tas bort och slås ut på bidragskommunerna i form av minskade bidrag skulle ett stort antal  
 LA-regioner 
  få en icke obetydlig sänkning av antalet arbetstillfällen inom den lokala ekonomin. 
 Kommitténs egna analyser 
 Kommitténs egna analyser överensstämmer i allt väsentligt med innehållet i rapporten från institutet för näringslivsanalys. Den ekonomiska geografin talar för att kommunerna bör befinna sig i relativt stora  
 LA-regioner 
  för att de ska ha en rimlig chans att växa med avseende på befolkning och sysselsättning. Tillväxten 
 60 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 koncentreras mot större urbana regioner och särskilt till de största. Närmare 200 kommuner beräknas att krympa med avseende på folkmängden. 
 Närmarknaders storlek spelar en grundläggande roll för tillväxt, mångfald och ekonomiskt välstånd. Ju större de urbana regionerna är desto större är närmarknaderna. Med större regioner följer att närmarknaden kan hysa särskilda lokala resurser och en mångfald av specialiserade verksamheter som ger konkurrensfördelar. För- klaringen är att fasta kostnader för specialiserade verksamheter kan fördelas på många, både på företag och på hushåll. 
 I takt med att kommunikationer och transporter har förbättrats har villkoren för produktion, distribution och konsumtion föränd- rats, vilket i sin tur har påverkat den samhällsekonomiska struktu- ren. I dag baseras inte ekonomin på industriell- eller naturbaserad produktion utan på kunskaps- och informationskrävande varor och tjänster, vilket betyder att behovet av kommunikation och kontakt har ökat. Därför lokaliserar sig företagen nära universitet, flygplat- ser, vägar eller järnvägar med god inom- eller interregional tillgäng- lighet. 
 Små regioners främsta handikapp är att närmarknaden bara i undantagsfall ger utrymme för specialiserade verksamheter om de inte är givna av naturen, t.ex. malmfält, älvar och skidbackar. 
 Det faktum att många regioner har en minskande befolkning behöver dock inte betyda att tillväxten är låg. Ekonomisk tillväxt kan delas upp i två komponenter; produktivitetsökning per arbetad timme respektive förändring av antalet arbetade timmar. När pro- duktiviteten ökar i företagen sjunker behovet av arbetskraft. Om företag med stark produktivitetsökning är belägna i små LA- regioner med ett begränsat utrymme för flera sorters ekonomisk verksamhet drabbas kommunen av befolkningsminskning. 
 Under  
 1997–2007 
  var tillväxten mätt i bruttoregionprodukt (BRP) per invånare högre i flera små regioner än i storstadsregio- nerna. De funktionella analysregioner  
 (FA-regioner 
  
 4 
  
 ) 
  som enligt Statistiska centralbyrån/Tillväxtverket hade högst BRP per syssel- satt 2006 var tre krympande regioner; Jokkmokk (1 482 435 kr per sysselsatt – 660 000 kr/inv.), Gällivare (1 169 239 kr per sysselsatt – 547 340 kr/inv.) och Kiruna (1 028 341 kr per sysselsatt – 516 400 kr/inv.). Som jämförelse kan nämnas att BRP i Stock- holmsregionen, som hade den fjärde högsta BRP per invånare 2006, 
  
 4  
  
 FA-regioner 
  är en geografisk indelning av Sverige som införts av Nutek (Tillväxtverket).  
 FA-regionerna 
  överensstämmer i stort med de  
 LA-regioner 
  som använts av SCB. 
 61 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 uppgick till 812 526 kr per sysselsatt – 408 900 kr/inv. I de tre förstnämnda regionerna ökade BRP med mellan 8 och 12 procent  
 1999–2006. 
  Motsvarande ökningstakt för Stockholmsregionen var 4,2 procent. 
 Ett mått som ofta används för att beskriva tillväxt är lönesum- morna och deras utveckling. Beträffande lönesummorna delas kommunerna ofta in i två grupper. Den ena gruppen består av kommuner där kvoten mellan dag- och nattlönesumman (självför- sörjningskvoten) är större än 1 medan den andra innehåller kom- muner vars kvot är mindre än 1. Den första gruppen kan benämnas arbetsplatskommuner eller inpendlingskommuner medan den andra kan betecknas som bostadskommuner eller utpendlings- kommuner. Det är just denna struktur som kännetecknar en arbetsmarknadsregion. Inkomsterna härrör i stor utsträckning från arbete i regionens kärna medan inkomsterna används till konsum- tion och skatteinbetalning i den kommun där man bor. 
 I Stockholmsregionen är skillnaden mellan kommunernas dag- och nattlönesummor särskilt påtaglig, se figur 4.2. I Vaxholms kommun, som betalar en avgift i inkomstutjämningen på grund av en hög nattlönesumma, är daglönesumman extremt låg. I Södertälje kommun är den ekonomiska aktiviteten dagtid mycket hög medan de som bor i kommunen har förhållandevis låga inkomster. 
  
 Figur 4.2 
  
 Dag- och nattlönesummor i Stockholms län 2007 
  
 Lönesumma dagbefolkning 
  
 Lönesumma nattbefolkning 
  
 Skatteintäkter (dagens system)1 
  
 190,0% 
  
 180,0% 
  
 170,0% 
  
 160,0% 
  
 150,0% 
  
 = 100 
  
 140,0% 
  
 130,0% 
  
 riket 
  
 120,0% 
  
 där 
  
 110,0% 
  
 Index 
  
 100,0% 
  
 90,0% 
  
 80,0% 
  
 70,0% 
  
 60,0% 
  
 50,0% 
  
 m 
  
 a 
  
 åker 
  
 rö 
  
 ö 
  
 n 
  
 esö 
  
 lje 
  
 ö 
  
 rka 
  
 -Bro 
  
 äby 
  
 ninge 
  
 ka 
  
 a 
  
 e 
  
 lm 
  
 b 
  
 a 
  
 a 
  
 ol 
  
 tun 
  
 var 
  
 rtä 
  
 c 
  
 fä 
  
 o 
  
 tun 
  
 oln 
  
 h 
  
 T 
  
 ax 
  
 llen 
  
 Salemter 
  
 Eke 
  
 yk 
  
 Tyr 
  
 or 
  
 iding 
  
 Na 
  
 Jär 
  
 Väs 
  
 g 
  
 S 
  
 a 
  
 s 
  
 VärmdN 
  
 L 
  
 H 
  
 Danderyd 
  
 Si 
  
 V 
  
 a 
  
 Ö 
  
 Nynäshamn 
  
 Botky 
  
 Huddingtockh 
  
 undbyberg 
  
 V 
  
 plands 
  
 S 
  
 pplands 
  
 SollentunaSödertälje 
  
 p 
  
 S 
  
 U 
  
 U 
  
 Källa 
 : Egen bearbetning av  
 SCB-statistik 
 . 
  
 62 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Som redovisats i avsnitt 4.2 finns det kritiker till utjämningssyste- met som är av den uppfattningen att bidragsströmmarna i inkomst- utjämningen ensidigt går från Stockholmsregionen till övriga landet. Men faktum är att summan av vad avgiftskommunerna i Stockholms län betalar i stort sett är identisk med vad bidrags- kommunerna i länet erhåller. 
 Malmöregionen uppvisar en liknande bild. Självförsörjnings- kvoten i de två avgiftskommunerna Vellinge och Lomma är låg (0,36) medan motsvarande kvot för bidragskommunen Malmö till- hör de högsta i landet (1,35). 
  
 4.3.2 
  
 Möjligheter att utjämna för skillnader i skattekraft 
  
 Vid utformningen av en modell som syftar till att jämna ut skillna- der i skattekraft mellan kommunerna respektive landstingen finns i huvudsak följande parametrar att spela med: det kommunala åta- gandet, den kommunala skattebasen, statsbidragen, kompensa- tionsgraden och skattesatsen. 
 Det kommunala åtagandet 
 Jämfört med de flesta länder har de svenska kommunerna inklusive landstingen ett omfattande åtagande som ska finansieras med egna medel, se figur 4.3. 
 Figur 4.3 Kommunsektorns andel av de offentliga inkomsterna samt kommunalskattens andel av finansieringen 
 för hela det offentliga åtagandet 
  
  % av offentliga inkomster på kommunal nivå  
  därav kommunalskatt 
  
 60,00% 
  
 50,00% 
  
 40,00% 
  
 Procent 
  
 30,00% 
  
 20,00% 
  
 10,00% 
  
 0,00% 
  
 rige 
  
 ark 
  
 land 
  
 n 
  
 len 
  
 n 
  
 g 
  
 d 
  
 n 
  
 e 
  
 nd 
  
 n 
  
 d 
  
 e 
  
 r 
  
 ue 
  
 an 
  
 er 
  
 n 
  
 akien 
  
 Spanien 
  
 g 
  
 ni 
  
 BelgienHolland 
  
 yper 
  
 e 
  
 Island m 
  
 n 
  
 Itali 
  
 Bennett 
  
 ita 
  
 Nor 
  
 Portugalitan 
  
 Irla 
  
 Sv 
  
 Fi 
  
 v 
  
 ter 
  
 L 
  
 Un 
  
 C 
  
 rekla 
  
 Newman 
  
 Estlando 
  
 Ös 
  
 Sl 
  
 Frankrike 
  
 Tyskl 
  
 rb 
  
 Rumänien 
  
 G 
  
 o 
  
 St 
  
 Källa 
 : Eurostat, national sources, DEXIA calculations samt egen beräkning 
 . 
  
 63 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 I Sverige finansieras mindre än 20 procent av verksamheten i kom- munsektorn med bidrag från staten. I Storbritannien och Holland är förhållandet omvänt. En finansiering med bidrag från staten av flertalet verksamheter som inryms i det kommunala åtagandet skulle medföra att inkomstutjämningen liksom i Finland och Norge blir mindre synlig. 
 I Norge betalar alla inkomsttagare i praktiken en enhetlig skatt på cirka 28,5 procent för den kommunala verksamheten. Men som framgår av figur 4.3 tar staten in cirka 50 procent av de skattein- täkter som behövs för att finansiera verksamheten för vidare omfördelning mellan kommunerna. I Danmark saknar regionerna utdebiteringsrätt för sjukvården. 
 Det är kommunalskattens betydelse för att finansiera den kom- munala verksamheten i Sverige som i kombination med stora skill- nader i skattekraft skapar behov av utjämning. Men i någon mening 
 – skattebetalarperspektivet – är dagens svenska inkomstutjämning mindre långtgående än i många andra länder eftersom den skatte- sats som ligger till grund för avgifterna är lägre än den skattesats som ligger till grund för bidragen, se vidare avsnitt 4.3.3. 
 Den kommunala skattebasen 
 För att minska skillnaderna i skattekraft har i tidigare utredningar två alternativa vägar att gå diskuterats i fråga om den kommunala skattebasen, antingen genom 
  
 att bredda skattebasen – vilket t.ex. kan ske genom att kommu- nerna får beskatta inkomsterna före avdrag eller i form av fler skattebaser, t.ex. en viss andel av skatten på företag, eller 
  
 att reducera skattebasen, t.ex. genom att kommunerna endast tillåts att beskatta inkomster upp till brytpunkten (egentligen skiktgränsen för statlig inkomstskatt) 
  
 5 
  
 . För inkomster över denna gräns debiteras statlig inkomstskatt som kan tillföras kommuner och landsting i form av statsbidrag. 
 Av naturliga orsaker följer att omfördelningar kopplade till inkomstutjämning blir mindre synliga om staten har ett större 
  
 5  
 Brytpunkten är gränsen för uttag av statlig inkomstskatt före grundavdrag medan skiktgränsen är den taxerade inkomsten minskad med grundavdrag (= beskattningsbar förvärvsinkomst). 
 64 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 finansieringsansvar. Å andra sidan blir den kommunala skattebasen mindre. 
 Skattebasen i de nordiska grannländerna 
 I Sverige är inkomstskatten den i särklass mest betydelsefulla skat- tebasen för kommuner och landsting. Skatten finansierar cirka 70 procent av den kommunala verksamheten. Från och med 2008 erhåller kommunerna även en kommunal fastighetsavgift som initi- alt uppgick till 1 315 kronor per invånare, lika för alla kommuner, se vidare avsnitt 6. Anslaget för kommunalekonomisk utjämning minskade med samma belopp, totalt 12,1 miljarder kronor samma år. 
 Danmark 
 I Danmark består kommunernas inkomster hämtade från egna skattebaser av främst inkomstskatt (49 procent av de totala inkomsterna), fastighetsskatt (5,2 procent) och bolagsskatt (1,4 procent). Fastighetsskatten tas ut på fastigheternas markvärden. Den danska inkomstskatten för juridiska personer (dvs. bolags- skatten) är 22 procent. Av dessa skatteintäkter tillfaller 13,41 pro- cent den kommun som företaget verkar i. 
 Finland 
 I Finland kommer kommunernas intäkter hämtade från egna skat- tebaser från kommunalskatt (40,6 procent), bolagsskatt (4,3 pro- cent) och fastighetsskatt (2,5 procent). Staten beslutar om bolags- skattens (samfundsskattens) grunder. Kommunerna erhåller van- ligtvis 22 procent av inkomsterna från bolagsskatten. Beträffande fastighetsskatten bestämmer kommunerna själva skattenivån inom ramen för en övre och nedre gräns fastställd i lag. Kommunerna äger rätt att beskatta sex olika typer av fastigheter: allmän fastighet, stadigvarande bostad, annan bostad, kraftverk, allmännyttiga sam- fund och obebyggd fastighet. 
 65 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Norge 
 I Norge har kommunerna beskattningsrätt på privatpersoners inkomst och förmögenhet samt på fastigheter. Stortinget fastställer varje år en maximal kommunal skattesats för inkomster som i praktiken alla kommuner tillämpar. Kommunalskatten finansierar knappt 39 procent av kommunernas utgifter. Kommunerna får själva bestämma om de vill utnyttja rätten att ta ut fastighetsskatt som ska vara mellan  
 2–7 
  promille av taxeringsvärdet. Det finns också en särskild naturresursskatt för kraftföretag. Denna skatt utgår med 1,1, öre per KWh till den kommun där kraftverket är beläget och med 0,2 öre per KWh till fylkeskommunen. Dessutom får kraftkommunerna koncessionsavgifter från kraftverken som ger dem rätt att köpa el till självkostnadspris för eget bruk. 
 Statsbidragen 
 Staten bestämmer nivån på statsbidragen. Bidragen kan antingen vara generella eller specialdestinerade. 
 De generella bidragen kan t.ex. delas ut lika i kronor per invå- nare, vilket gjordes  
 1996–2004, 
  eller genom att garantera kommu- nerna och landstingen en högre skattekraft för beskattning, vilket gjorts från och med 2005 och tidigare  
 1993–1995. 
  
 Skillnaden mellan de båda modellerna kan illustreras med föl- jande exempel. Om kommunerna beskattar den uppräknade medel- skattekraften (180 000 kr/inv.) med 20 procent blir skatteintäkten 36 000 kronor per invånare. Om man till detta lägger ett statsbidrag på 5 000 kronor per invånare blir den totala intäkten 41 000 kronor per invånare. 
 Men lika mycket intäkter får kommunerna om man direkt får beskatta 205 000 kr med 20 procent. Genom att slopa de invånarba- serade bidragen och i stället använda statsbidragen för inkomstut- jämning kan staten bestämma en garantinivå som är högre än medelskattekraften. Nuvarande garantinivåer – 115 procent för kommunerna och 110 för landstingen – är ett resultat av en sådan åtgärd. 
 66 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 4.3.3 
  
 Kompensationsgrad och länsvisa skattesatser 
  
 Som tidigare redovisats varierar kommuninvånarnas inkomster betydligt mellan kommunerna, något som inte går att utjämna eftersom inkomsten per invånare är vad den är. Det går dock att utjämna för de intäktsskillnader som olika inkomster per invånare ger upphov till i kommunerna. En utgångspunkt kan vara att bestämma en skattesats (alternativt olika skattesatser) på vilken utjämningen ska grunda sig på. 
 I dagens system föreskrivs att bidragen till de bidragsberättigade kommunerna ska beräknas utifrån 95 procent av medelskattesatsen i landet 2003 (exklusive Gotland). De 95 procenten kallas i utjäm- ningssammanhang för kompensationsgrad och ska inte förväxlas med utjämningsgrad. Kompensationsgraden för bidragsberättigade landsting är satt till 90 procent av medelskattesatsen samma år. 
 För avgiftsskyldiga kommuner och landsting beräknas avgiften utifrån 85 procent av medelskattesatsen 2003, vilket således innebär att det råder en asymmetri mellan bidrags- respektive avgifts- grundande skattesatser. 
 Vid en fullständig inkomstutjämning skulle kompensationsgra- den ha satts till 100 procent. Detta skulle innebära att många kommuner med en hög skattekraft – och en egen skattesats som är betydligt lägre än riksgenomsnittet – skulle få avstå mer till andra kommuner på skatteunderlaget över garantinivån än vad man tar ut av sina egna invånare i skatt. Därför har den avgiftsgrundande skattesatsen reducerats. 
 De avgifts- respektive bidragsgrundande skattesatserna kallas för länsvisa skattesatser eftersom det fastställs olika skattesatser för kommunerna respektive landstinget i varje län. Summan av de läns- visa skattesatserna för kommunerna och landstinget i ett län är dock densamma i samtliga län. Men fördelningen mellan kommun- kollektivet och landstinget i respektive län varierar mellan länen beroende på storleken på de länsvisa skatteväxlingar som skett sedan 1991. 
 I dagens modell är den länsvisa skattesatsen för bidrag 29,08 procent, fördelad på 19,61 procent till kommunerna och 9,48 pro- cent till landstingen, bortsett från de länsvisa justeringar som följer av hur skatteväxlingarna har gjorts inom respektive län. Motsva- rande skattesats för avgifter är 26,49 procent fördelad på 17,54 pro- cent till kommunerna och 8,95 procent till landstingen. 
 67 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 I tabell 4.3 redovisas det ekonomiska utfallet för olika typkom- muner i dagens system vid olika kompensationsgrader baserad på 2003 års länsvisa skattesatser samt genomsnittlig utdebitering 2010. 
 Tabell 4.3 Intäkter efter utjämning vid olika kompensationsgrader 2010 
  
 Typ-kommun 
  
 Egen 
  
 Bidr./avg. 
  
 Bidr./avg. 
  
 Bidr./avg. 
  
 skattekraft 
  
 100/100 % 
  
 95/85 % 
  
 80/80 % 
  
 (kr/inv.)* 
  
 (kr/inv.) 
  
 (kr/inv.) 
  
 A 
  
 80 % 
  
 43 080 
  
 42 350 
  
 40 161 
  
 B 
  
 90 % 
  
 43 094 
  
 42 549 
  
 40 915 
  
 C 
  
 100 % 
  
 43 115 
  
 42 837 
  
 42 004 
  
 D 
  
 140 % 
  
 43 178 
  
 44 781 
  
 45 315 
  
 E 
  
 180 % 
  
 43 234 
  
 47 015 
  
 48 276 
  
 Skillnad  
 E–A 
  
 154 
  
 4 665 
  
 8 115 
  
 * Anledningen till att intäkterna i tabellen skiljer sig åt vid  
 100-procentig 
  kompensationsgrad är att 2003 års skattesats, dvs. den som ligger till grund för utjämningen, är lägre än 2010 års genomsnitt- liga utdebitering. 
  
 Källa 
 : SCB och egna beräkningar. 
 Skillnaden mellan typkommunerna med dagens kompensationsgra- der, dvs. 4 665 kronor per invånare, motsvarar kostnaden för för- skoleverksamhet per invånare i genomsnittskommunen. Om kom- pensationsgraden skulle sänkas till 80 procent motsvarar skillnaden kostnaden för grundskoleverksamheten per invånare i många kommuner. 
 En konsekvens av redovisade skillnader är att typkommun A måste ta ut en högre skatt än typkommun E för att finansiera intäktsskillnaden på knappt 4 700 kronor per invånare. Skillnaden motsvarar knappt 3 procentenheter på skatten i typkommun A. 
 Redovisade skillnader bidrar till att förklara varför avgiftskom- munerna i dagens system kan nöja sig med en betydligt lägre skat- tesats än genomsnittskommunen, vilket är en starkt bidragande orsak till att inkomstutjämningen har haft problem med marginal- effekter. 
 68 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Medelskattesatsen liksom kompensationsgraden har förändrats 
 Mellan 2003 och 2011 ökade medelskattesatsen med 0,38 procent- enheter, varav 0,34 procentenheter för landstingen och 0,03 pro- centenheter för kommunerna. I takt med ökade skattesatser har den faktiska kompensationsgraden sjunkit. I dag är den faktiska kompensationsgraden för bidragslandstingen 87,1 procent och för avgiftslandstinget (Stockholm) 82,3 procent. Motsvarande siffra för bidragskommunerna är 94,8 procent och för avgiftskommu- nerna 84,8 procent. 
 Om kompensationsgraden skulle baseras på utjämningsårets faktiska skattesatser skulle således både bidrag och avgifter öka, framför allt för landstingen. 
 Normerad eller faktisk skattesats? 
 När man utformar inkomstutjämningen finns två alternativ att välja mellan beträffande skattesatserna, antingen att använda en  
 norme- rad skattesats  
 fastställd av staten eller att använda  
 faktisk skattesats 
 . Internationellt går trenden i riktning mot utjämning baserad på normerade skattesatser, ett alternativ som tillämpats i Sverige sedan 1993. 
 Fördelen med normerade skattesatser är att varken bidrag eller avgifter är kopplade till den enskilda kommunens valda skattenivå. Frågan om nivån på den kommunala skattesatsen blir följaktligen en ren lokal avvägning mellan nytta och kostnad. 
 De länsvisa skattesatserna och uppgiftsfördelningen 
 En annan fråga som förtjänar uppmärksamhet i samband med inkomstutjämningen är om tidigare gjorda skatteväxlingar fortfa- rande speglar skillnaderna i uppgiftsfördelning mellan kommu- nerna och landstinget i respektive län. De strukturella kostnads- skillnader som skatteväxlingarna på tidigt  
 1990-tal 
  ersatte för, t.ex. med avseende på demografin (åldersstrukturen), omfattas dess- utom numera av kostnadsutjämningen för kommunerna. 
 Beroende på historiska skatteväxlingar kan således två landsting med exakt samma åtagande och skattekraft erhålla olika mycket bidrag i inkomstutjämningen. Detsamma gäller kommunerna. 
 69 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Problematiken ifråga berör inte omfördelningen mellan kom- munerna respektive landstingen på det nationella planet eftersom den länsvisa skattesatsen för kommuner och landsting sammanta- get är lika över landet, men väl relationen mellan kommunerna och landstinget i respektive län. 
 Om man önskar justera de länsvisa skattesatserna för att bättre spegla det faktiska åtagandet för kommuner och landsting i respektive län finns i princip två sätt att gå tillväga på. Det ena är att göra en nationell översyn av hur uppgiftsfördelningen ser ut i olika län för att därefter ensa de finansiella gränssnitten. Det andra är att låta kommuner och landsting i respektive län på frivillig grund komma överens om hur de länsvisa skattesatserna ska justeras. 
 I sammanhanget bör dock påpekas att vad som ingår i det kom- munala åtagandet för en viss verksamhet kan variera i olika delar av landet. I många län har ansvaret för hemsjukvård växlats över från landstingen till kommunerna. Men vad som växlats skiljer sig åt från län till län. En liknade problematik föreligger beträffande de flesta verksamheter som skatteväxlats. 
  
 4.3.4 
  
 Skatteväxlingar mellan kommuner och landsting 
  
 Ett problem som påtalats i samband med inkomstutjämningen är som tidigare nämnts att garantinivåerna i kommun- respektive landstingssystemet skiljer sig åt – 115 respektive 110 procent – vil- ket innebär att utfallet vid skatteväxlingar till följd av huvudman- naskapsförändringar mellan kommuner och landsting inte blir neutralt. 
 Problemet elimineras i huvudsak om garantinivåerna i kommun- respektive landstingssystemet görs enhetliga, vilket 2003 års utjämningskommitté föreslog i betänkandet  
 Gemensamt finansierad utjämning i kommunsektorn  
 (SOU 2003:88). 
 Om garantinivåerna i inkomstutjämningen justeras händer två saker: 
  
 1. 
  
 Nettobidraget i inkomstutjämningen ökar eller minskar bero- ende på om garantinivån höjs eller sänks. 
  
 2. 
  
 Regleringsposten förändras om statens anslag till kommunalekonomisk utjämning hålls oförändrad. Om nettobi- draget till inkomstutjämningen ökar (vid höjning av garantini- 
  
 70 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 vån) sänks regleringsbidraget (eller ökar regleringsavgiften). Om nettobidraget minskar (vid sänkning av garantinivån) ökar regleringsbidraget (eller minskar regleringsavgiften). 
 Hur det ekonomiska utfallet förändras för enskilda kommuner respektive landsting beror slutligen på hur hög den länsvisa skattesatsen är i förhållande till övriga kommuner och landsting. Den länsvisa skattesatsen har en viss brytpunktsnivå som medför att kommunerna och landstingen antingen vinner eller förlorar på om garantinivån förändras. I landstingsutjämningen ligger bryt- punkten på en skattesats omkring 9,33 procent. För kommunerna ligger brytpunkten på omkring 19,35 procent. Är den länsvisa skattesatsen högre än brytpunkten gynnas man av en höjning av garantinivån medan man missgynnas om den länsvisa skattesatsen är lägre. 
 I bilaga 2 ges en mer fyllig beskrivning av den problematik som har med skatteväxlingar mellan kommuner och landsting att göra. 
 Behov av mellankommunal utjämning 
 De flesta skatteväxlingar mellan kommuner och landsting i ett län resulterar i att några kommuner överkompenseras ekonomiskt på växlingen medan andra underkompenseras. Det beror på att kom- munernas kostnader för den överförda verksamheten skiljer sig åt medan intäktsförändringarna blir lika mätt i kronor per invånare. Landstingen kan inte skatteväxla mot enskilda kommuner utan endast mot kommunkollektivet i respektive län. 
 En vanlig metod att mildra de omfördelningseffekter som följer av en skatteväxling är s.k. mellankommunal utjämning, som inne- bär att de kommuner som har överkompenserats i en skatteväxling i samband med huvudmannaskapsförändringar (övergångsvis) ska lämna bidrag till de kommuner som underkompenserats som en följd av förändringen. Men mellankommunal utjämning kräver sär- skilt lagstöd. Särskilda lagstöd har tidigare tagits fram, bl.a. i sam- band med huvudmannaskapsförändringarna avseende äldreomsor- gen och psykiatrin och nu senast beträffande hemsjukvården. 
 Av bilaga 2 framgår att kommittén har föreslagit att kommu- nerna i ett län övergångsvis ska få lämna bidrag till varandra om överenskommelse har träffats om att landstinget ska bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken i länet. Enligt förslaget får 
 71 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 bidrag lämnas under högst fem år om det behövs för kostnadsut- jämning mellan kommunerna. 
  
 4.3.5 
  
 Gränspendlingens effekter på inkomstutjämningen 
  
 På uppdrag av kommittén har Statskontoret analyserat effekterna för kommunerna respektive landstingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat. Uppdraget, som redovisats i en fristående rapport från Statskontoret, avser konsekvenserna av arbetspendlingen mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge.  
  
 6  
  
 I det följande redovisas gränspendlingens effekter på inkomstutjäm- ningen. I avsnitt 5 redovisas motsvarande effekter på kostnadsut- jämningen. 
 Arbetspendlingens omfattning 
 År 2006 arbetspendlade 44 000 nordbor till ett annat nordiskt land. Det klart största utpendlingslandet är Sverige. Mellan 2005 och 2007 ökade utpendling från 26 000 personer till över 40 000. 
 Norge är det land som har flest svenska inpendlare, drygt 20 000 år 2007. Men pendlingen till Danmark ökar mest. År 2007 var den nästan på samma nivå som pendlingen till Norge. Senare uppgifter från Kommunförbundet Skåne indikerar att pendlarnas totala löneinkomster i Danmark nära nog fördubblats mellan 2007 och 2009. Pendlingen till Finland ligger stabilt på drygt 2 000 personer. 
 SCB har på uppdrag av Statskontoret tagit fram lönesummorna för arbetspendlare från Sverige 2007 (Finland 2006). Uppgifterna redovisas i tabell 4.4. 
 Tabell 4.4 Lönesummor (kr) för arbetspendlare från Sverige år 2007 
  
 Arbetsland 
  
 Lönesumma 
  
 Antal pendlare 
  
 Genomsnittlig 
  
 lönesumma 
  
 Danmark 
  
 6 660 688 028 
  
 19 032 
  
 349 972 
  
 Finland* 
  
 370 495 696 
  
 2 342 
  
 158 196 
  
 Norge 
  
 5 697 476 437 
  
 19 338 
  
 294 626 
  
 Totalt 
  
 12 541 366 449 
  
 40 314 
  
 311 092 
  
 * 2006 
  
 Källa 
 : SCB och Statskontoret 
 . 
  
 6  
 Statskontoret  
 2009/95-5; 
  Gränspendlingens effekter på det kommunala utjämnings- systemet. 
 72 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Det nordiska skatteavtalet 
 Danmark, Finland, Färöarna, Island, Norge och Sverige har kommit överens om ett gemensamt skatteavtal. 
  
 7  
  
 Huvudsyftet med avtalet är att undvika dubbelbeskattning och att fördela beskattningsrätten mellan länderna. Grundregeln är att beskatt- ningen ska ske i det land där arbetet utförs. 
 I avtalet (artikel 19) fastställs att ersättning till personer med anställning inom den offentliga sektorn endast ska beskattas i det land där ersättningen betalas. Med offentlig arbetsgivare avses staten, kommuner och offentligrättsliga institutioner (t.ex. statliga universitet och högskolor). 
 Gränsgångaravtalet 
 Det så kallade gränsgångaravtalet är ett tillägg till huvudavtalet som i vissa fall ger bostadskommunen beskattningsrätten. Det gäller även inkomster av offentlig tjänst. Socialförsäkringsavgifter betalas dock i det land där arbetet utförs. 
 Gränsgångarbestämmelser finns i det nordiska dubbelbeskatt- ningsavtalet och gäller mellan Sverige, Norge och Finland. I Sverige finns 24 kommuner med gränsgångarstatus mot Norge och Finland. Bestämmelserna gäller enbart kommuner som gränsar mot det andra landet samtidigt som kommunen i arbetslandet också gränsar mot samma landgräns. Ett av villkoren för att bestämmel- serna ska vara tillämpliga är att arbetstagaren normalt vistas i sin fasta bostad minst två dagar per vecka och med en övernattning. 
 Skatteavtalet mellan Sverige och Danmark 
 Sedan 1997 saknas gränsgångaravtal mellan Sverige och Danmark. Endast personer som var gränsgångare före 1997 – och som fortfa- rande arbetspendlar till Danmark – beskattas i bostadslandet. I oktober 2003 undertecknades ett kompletterande skatteavtal mellan Danmark och Sverige som bland annat reglerar följande. 
  
 1. 
  
 Fördelning av skatteinkomsten från gränspendlare i Öresunds- regionen. 
  
 7  
 Lagen (1996:1512) om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna. 
 73 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 2. 
  
 Beskattning av hela löneinkomsten i arbetslandet om mindre än 50 procent av arbetet utförs som arbete i hemvistlandet eller som tjänsteresor. 
  
 3. 
  
 Personer med hemvist i Danmark och arbete i Sverige och som tidigare omfattades av gränsgångarregeln från 1997. Dessa per- soner kommer framöver att beskattas för löneinkomsten i Sverige. 
  
 När det gäller punkten 1, angående fördelningen av skatteinkoms- ten, ska länderna i princip kompensera varandras merkostnader med ett belopp som motsvarar kommunalskatten. Landstingsskat- ten ingår således inte i utjämningsordningen. För att kompensera för att hemvistlandet och hemvistkommunen står för merparten av de skattefinansierade offentliga utgifterna finns det i skatteavtalet regler för att räkna ut hur mycket skattemedel som ska betalas till det land där pendlarna bor. 
 Endast personer med en årsinkomst över 150 000 danska kronor per år med privat anställning ska ingå i beräkningen. Av den totala lönesumman drar skattemyndigheten den genomsnittliga primär- kommunala skatten i Danmark. Därefter reduceras för personliga avdrag (grundavdrag) på 40 000 eller 80 000 danska kronor, där det högre beloppet gäller för personer som är gifta. 
 Motsvarande beräkning görs för personer som bor i Danmark och arbetar i Sverige. En viktig skillnad är dock att Sverige beräknar utjämningsbeloppen direkt på källskatten. Det görs således ingen justering för grundavdragen. 
 Offentliganställda är som tidigare nämnts undantagna i avtalet och berättigar därmed inte till någon kompensation överhuvud taget. Här har emellertid uppstått en skevhet mellan länderna efter- som Danmark rensar för offentliganställda i enlighet med avtalet, något som det svenska Skatteverket hittills inte har gjort. 
 Enligt en beräkning gjord på 2006 års lönesumma är kompensa- tionen från Danmark till Sverige betydligt lägre än kompensationen från Sverige till Danmark; 8,3 procent av Öresundspendlarnas löne- summor respektive 20,8 procent. Den svenska kompensationsgra- den svarar mot den genomsnittliga kommunalskatten i Sverige medan den danska kompensationsgraden bara uppgår till en dryg tredjedel av den danska kommunalskatten på tidigare 22,1 procent (från och med 2008 cirka 24 procent). 
 74 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Utjämningsbeloppen betalas ut senast den 1 oktober året efter beskattningsåret. För Sverige har nettobeloppet hittills varit posi- tivt och har tillförts kommunerna och landstingen via anslaget för kommunalekonomisk utjämning (det generella statsbidraget). Inkomsterna för 2004 tillfördes således anslaget först 2007. 
 Sammanfattningsvis konstaterar Statskontoret att kompensatio- nen från Danmark till Sverige är lägre per intjänad krona än Sveri- ges ersättning till Danmark. Enligt skatteavtalet skulle de avtals- slutande staterna utvärdera systemet efter två år, särskilt beträf- fande nivån på utjämningen och det faktum att utjämningen endast avser den del av kommunalskatten som kan hänföras till primärkommunerna och inte till landstingen. Avsikten i avtalet var att en utvärdering skulle ske vart femte år eller vid väsentliga förändringar av skattesystemen. 
 I regleringsbrevet för 2007 fick Skatteverket i uppdrag att utvärdera utjämningsordningen utifrån den avsiktsförklaring som staterna kommit överens om. Skatteverket konstaterade 
  
 8  
  
 att utjämningsordningen omfattar relativt få arbetspendlare. Beloppsgränsen på 150 000 danska kronor och det faktum att endast löneinkomster från privat anställda ingår medförde att endast 28 procent av pendlarna omfattades av utjämningsord- ningen 2005. Det har dock inte skett några ändringar i avtalet till följd av Skatteverkets synpunkter. 
 Ekonomiska effekter 
 Som tidigare redovisats ingår inte personer som arbetar i ett annat land i skatteunderlaget, såvida de inte omfattas av det särskilda gränsgångaravtalet. Det avräkningsbelopp som netto överförs från Danmark till Sverige i enlighet med skatteavtalet (755 miljoner kronor 2011) tillförs det generella statsbidraget och fördelas mellan kommunerna respektive landstingen via regleringsposten. En kommun i norra delen av landet får således samma tillskott per invånare som en kommun i Skåne. Det valda sättet att fördela avräkningsbeloppet motiveras med att den långtgående inkomstut- jämningen mellan kommunerna respektive landstingen minimerar problemet med bortfallet av skattekraft i vissa delar av landet. 
  
 8  
 Skatteverket, dnr  
 131176924-07/113; 
  Redovisning av uppdrag att utvärdera den utjäm- ningsordning som avses i artikel 6 i det avtal mellan Sverige och Danmark om vissa skattefrågor som undertecknades den 29 oktober 2003. 
 75 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Alternativ fördelningsmetod 
 Inom ramen för sitt uppdrag från kommittén har Statskontoret gjort en alternativ fördelning av det aktuella avräkningsbeloppet från Danmark. I stället för att fördela avräkningsbeloppet per invå- nare har beloppet fördelats efter kommunernas andel av pendlarnas inkomster i Danmark enligt uppgifter från SCB. För flertalet kommuner har den alternativa fördelningen av avräkningsbeloppet mycket liten betydelse. För 119 kommuner blir det ingen förändr- ing alls jämfört med nuvarande metod att fördela beloppet. Mest påverkas kommuner med en omfattande arbetspendling till Danmark. Men endast fem kommuner i Skåne skulle få ett tillskott på mer än fem kronor per invånare med den alternativa fördel- ningsmetoden. Den kommun som påverkas mest är Vellinge som enligt Statskontoret skulle få ett tillskott på cirka 30 kronor per invånare. 
 Skåne läns landsting skulle få ett tillskott på cirka 9 kronor per invånare. Övriga landsting påverkas endast marginellt. 
 Osäker statistik 
 Statskontorets analyser bygger på gränspendlingsstatistik som SCB har tagit fram i samarbete med statistikmyndigheterna i Danmark, Finland och Norge. I nuläget redovisas delar av denna statistik i den av Nordiska Ministerrådet finansierade rapportserien  
 Nordisk pendlingskarta.  
 Ytterligare uppgifter om befolkning och arbets- marknad i gränsregioner finns att tillgå i  
 Nordisk gränsregional sta- tistikdatabas  
 (StatNord). 
 StatNord är en regionalt profilerad databas med gränsöverskri- dande statistik som byggts upp gemensamt av statistikmyndighe- terna i Danmark, Norge och Sverige. Det är emellertid inte säker- ställt att den gränsregionala statistiken kommer att finnas tillgäng- lig i framtiden. Om statistiken inte kommer att finnas tillgänglig framöver kommer det att allvarligt försvåra möjligheterna att kor- rigera i utjämningssystemet för effekterna av gränspendlingen. Till detta ska läggas att Finland inte lämnar ut inkomstuppgifter på kommunnivå för personer som är bosatta i Sverige men som arbe- tar i Finland. 
 I sammanhanget bör vidare noteras att redovisade beräkningar av gränspendlingens effekter på utjämningssystemet bygger på 
 76 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 inkomstuppgifter från berörda länder som inte är tillgängliga vid den tidpunkt då utjämningen för ett visst år fastställs. 
 När man bedömer möjligheterna till att i utjämningssamman- hang ta hänsyn till effekterna av gränspendlingen är det viktigt att vara medveten om att man har att göra med två olika former av påverkan, varav den ena avser inkomstutjämningen och den andra kostnadsutjämningen, se vidare avsnitt 5. 
 Det kan konstateras att enligt nu gällande skatteavtal går Sverige miste om skatteinkomster. Men att skatteinkomsterna uteblir drabbar endast i begränsad utsträckning pendlarens hemkommun respektive hemlandsting. Orsaken härtill är att när pendlarnas inkomster beskattas i ett annat land kommer skatteunderlaget och därmed medelskattekraften i hemkommunen respektive hemlands- tinget att minska i motsvarande mån. I förlängningen blir konse- kvensen att kommunen eller landstinget antingen får ett bidrag från inkomstutjämningen som i stort sett svarar mot de uteblivna skat- teinkomsterna, alternativt betalar en lägre avgift till systemet för inkomstutjämning. Av detta skäl kan man säga att det snarare är de svenska kommun- respektive landstingskollektiven som drabbas av att gränspendlaren beskattas i arbetslandet än enskilda kommuner och landsting. 
  
 4.3.6 
  
 Alternativa metoder för inkomstutjämning 
  
 Brytpunktsmodellen 
 En modell som till och från har diskuterats i utjämningssamman- hang är den s.k. brytpunktsmodellen, 
  
 9  
  
 en modell som innebär att den kommunala beskattningen begränsas upp till den s.k. bryt- punkten (egentligen skiktgränsen) för statlig inkomstskatt. Inkomster över brytpunkten beskattas statligt, dvs. med  
 20–25 
  procent enligt nu gällande regler samt därutöver med ytterligare cirka  
 30–32 
  procent i statlig inkomstskatt. 
 Som framgår av figurerna 4.5 och 4.6 blir skillnaden mellan en resursstark respektive en resurssvag kommun betydligt mindre om kommunsektorn bara får beskatta inkomster upp till bryt- punkten. Dessutom resulterar brytpunktsmodellen i en helt annorlunda fördelningsprofil beträffande skattekraften jämfört med dagens modell. Danderyds kommun, som i dag har den högsta 
  
 9  
 Se bl.a. i Ds 1993:68, Kommunal inkomstutjämning – alternativa modeller. 
 77 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 skattekraften i landet, skulle bli av med i stort sett halva skatteun- derlaget medan Årjängs kommun bara skulle tappa 4 procent. 
 Kommunsektorns skattebortfall ersätts med ökade statsbidrag som antingen kan betalas ut lika i kronor per invånare eller kopplas till en kompletterande modell som avser att utjämna för återstå- ende skillnader i skattekraft (en s.k. garantimodell med eller utan utjämning för inkomster under brytpunkten). 
 De invånare som främst kommer att beröras av en brytpunkts- modell är höginkomsttagarna eftersom staten kommer att beskatta inkomster över brytpunkten med  
 50–55 
  procent. 
 Figur 4.5 Brytpunktsmodell med statligt finansiering eventuellt kompletterad med utjämning för inkomstskillnader under brytpunkten 
  
 Källa 
 : SCB och egna beräkningar 
 . 
  
 78 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Figur 4.6 Brytpunktsmodell med statligt tillskott enligt garantimodell 
  
 Källa 
 : SCB och egna beräkningar. 
 En brytpunktsmodell medför en långtgående men inte fullständig utjämning av skillnader i skattekraft. Modellen innebär att underla- get för kommunernas beskattningsrätt begränsas. Det finns heller inte några garantier för att de skatteintäkter som i stället går till staten återförs till kommunerna i den takt som skatteunderlaget ökar. Vidare riskerar höginkomsttagarna i de kommuner som i dag har en kommunal skattesats som är lägre än den tänkta statliga skattesatsen på  
 30–32 
  procent att drabbas av skattehöjningar. 
 Varianter på brytpunktsmodellen 
 En variant på brytpunktsmodellen är att utjämna för skillnader i skattekraft per län eller inom respektive arbetsmarknadsregion och komplettera med bidrag från staten. 
 En annan tänkbar variant är att enbart tillämpa en brytpunkts- modell med inomregional utjämning i Stockholms län och att använda sig av dagens utjämningsmodell i resten av landet. Bidragsbortfallet för kommunerna i övriga landet med ett sådant upplägg skulle uppgå till cirka 57 kronor per invånare. I samman- hanget kan nämnas att Danmark tillämpar en liknande modell, dvs. 
 79 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 en separat utjämning för de 38 kommuner som ingår i huvudstads- området samt en landsomfattande utjämning för övriga 64 kom- muner. 
 Det är även fullt tänkbart att variera skiktgränserna för stats- kommunal inkomstskatt om man vill åstadkomma fler varianter på en brytpunktsmodell. 
 Utjämning baserad på genomsnittlig skattekraft och oförändrat skatteunderlag 
 En utjämningsmodell baserad på genomsnittlig skattekraft och oförändrat skatteunderlag innebär att alla kommuner garanteras 100 procent av den uppräknade medelskattekraften i riket. Utjäm- ningen kan göras oberoende av statsbidrag, dvs. inomkommunalt finansierad. Kommuner och landsting som har en egen skattekraft över 100 procent får betala en avgift till staten, som finansierar de bidrag som staten betalar till dem som ligger under 100 procent. Bidrag och avgifter tar då ut varandra, dvs. systemet blir självfinan- sierat. 
 Kompensationsgraden för dem under 100 procent av medel- skattekraften ska vara lika som avgiftsgraden för dem över 100 pro- cent, dvs. den andel av skatteinkomsterna som erläggs till systemet. Vid sidan av utjämningen utbetalas eventuella statsbidrag lika i kronor per invånare, se figur 4.7. 
 Figur 4.7 Inkomstutjämning baserad på genomsnittlig skattekraft (100 %) 
 80 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Den ovan beskrivna utjämningsmodellen tillämpades  
 1996–2004. 
  
 Inkomstutjämning med garantinivå 
 En inkomstutjämning med garantinivå innebär att statsbidragen räknas om till ett skatteutjämningsunderlag som ger kommunerna och landstingen en högre skattekraft för beskattning än vad som svarar mot medelskattekraften i riket. 
 Metoden tillämpades  
 1993–1995. 
  Men garantinivån var då inte låst, utan anpassades årligen till statsbidragets storlek. 
 Sedan 2005 tillämpas återigen en inkomstutjämning med garan- tinivå. Till skillnad från  
 1993–1995 
  är garantinivån låst, dvs. bestämd i lag. Som en följd av detta har en s.k. regleringspost införts, se vidare avsnitt 4.4.3. Det garanterade skatteutjämnings- underlaget motsvarar, som tidigare nämnts, 115 procent av medel- skattekraften för kommunerna och 110 för landstingen i dagens system för inkomstutjämning. 
 Breddat skatteunderlag med inomkommunal utjämning 
 En inomkommunal utjämning med breddat skatteunderlag innebär att den kommunala beskattningen breddas till inkomster före avdrag (bruttoinkomst eller taxerad inkomst). De ökade skattein- täkterna kvittas mot nuvarande statsbidrag. Utjämningen för kommuner respektive landsting kan därefter utformas enligt antingen garantinivåmodellen eller den renodlat inomkommunala utjämningsmodellen. 
 En utjämningsmodell baserad på ett breddat skatteunderlag men byggd efter garantinivåprincipen, ger i stort sett samma utfall som dagens modell, åtminstone beträffande genomsnittkommunen. När den egna skattebasen stiger – och kvittas mot sänkta statsbidrag – blir därmed också garantinivån lägre. Garantinivån för kommu- nerna blir bara 105 procent att jämföras med dagens 115. Den upp- räknade inkomst som kommunerna får att beskatta blir emellertid cirka 205 000 kronor per invånare (2011) i båda fallen. För lands- tingen uppgår motsvarande belopp till cirka 196 000 kronor. Anledningen till att landstingen får beskatta ett lägre belopp är att garantinivån i inkomstutjämningen för landsting är lägre, 110 pro- cent jämfört med 115 procent för kommunerna. 
 81 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Det som skiljer en modell med breddat skatteunderlag från dagens modell är att inkomstspridningen mellan kommunerna blir något mindre. Medan kommuner med låg skattekraft får en väsent- ligt högre skattekraft om utjämningen baseras på inkomster före avdrag får kommuner med hög skattekraft i stort samma skatte- kraft som i dagens modell. Orsaken härtill är att gällande regler för avdrag inte gynnar höginkomsttagare lika mycket som de med låga inkomster när skatteunderlaget breddas. 
  
 4.4 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.4.1 
  
 Allmänna överväganden 
  
 Inga belägg för att inkomstutjämningen är tillväxthämmande 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Det saknas belägg för att inkomstut- jämningen är tillväxthämmande. Incitamenten för ekonomisk tillväxt och för ökad sysselsättning bör stärkas på annat sätt än inom ramen för inkomstutjämningen. 
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 I kommitténs uppdrag ingår att identifiera om det finns tillväxthämmande faktorer i nuvarande inkomstutjämning och om så är fallet lämna förslag till hur dessa kan undanröjas samt föreslå hur incitamenten för ekonomisk till- växt och ökad sysselsättning kan stärkas. 
  
 Kommitténs har inte funnit belägg för att inkomstutjämningen i sig skulle vara tillväxthämmande. Tillväxt sker i lokala arbetsmark- nadsregioner  
 (LA-regioner) 
  där kärn- och kranskommuner är ömsesidigt beroende av varandra. Den ekonomiska tillväxten i respektive  
 LA-region 
  bestäms inte av var man bor utan var man arbetar. En hög inkomst per invånare i många förortskommuner speglar snarare attraktiviteten i boendemiljön än en hög tillväxt kopplad till ekonomisk aktivitet. 
 Kommittén har vidare konstaterat att alla landets kommuner inte har likvärdiga förutsättningar för tillväxt. Den ekonomiska geografin talar för att kommunerna bör befinna sig i relativt stora  
 LA-regioner 
  för att de ska ha en rimlig chans att växa med avseende på befolkning och sysselsättning. Tillväxten koncentreras mot större urbana regioner och särskilt till de största. Små regioners 
 82 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 främsta handikapp är att närmarknaden bara i undantagsfall ger utrymme för specialiserade verksamheter. 
 Det i olika sammanhang och även i direktivet uttalade målet för utjämningssystemet är att ge samtliga kommuner och landsting likvärdiga ekonomiska förutsättningar att ge sina invånare service trots skillnader i beskattningsbara inkomster och strukturella kost- nadsskillnader. Mot den bakgrunden anser kommittén att incita- ment för ekonomisk tillväxt och för ökad sysselsättning bör stärkas på annat sätt än inom ramen för inkomstutjämningen, se även avsnitt 2.3.3. 
 Tillväxtpolitik handlar bl.a. om att skapa och exploatera skalför- delar. Regionförstoring och förtätning är centrala åtgärder i sam- manhanget. Härför krävs investeringar i infrastruktur och bostäder. Finansiering av sådana insatser tillhör inte kommunernas kärnupp- gifter. Det gäller även medfinansiering av statlig infrastruktur, som utifrån dagens ansvarsfördelning är principiellt tveksam. För att medfinansiera statlig infrastruktur måste kommuner och landsting använda resurser avsedda för deras huvudsakliga uppgifter, dvs. skola, vård och omsorg. 
 Men det kostar att bygga nytt i de kommuner som växer. Vidare har utjämningssystemet betydande eftersläpningseffekter, speciellt beträffande kostnadsutjämningen. Det är mot den bakgrunden viktigt att kostnadsutjämningen utformas på ett sådant sätt att den inte hämmar tillväxten. 
 Fler skattebaser skulle komplicera utjämningen 
 I Sverige har det sedan lång tid tillbaka funnits en diskussion om att bredda skattebasen för kommuner och landsting. Kraftkommu- nerna förespråkar ofta en norsk modell som påtagligt gynnar kommuner med den typen av naturresurser. Kommuner med många företag, dvs. arbetsplatskommunerna, tycker ofta att man borde få ta del av de skatteintäkter som företagen genererar. Kom- muner med höga taxeringsvärden på fastigheter har till och från framfört önskemål om att göra fastighetsskatten till en i allt väsentligt lokal angelägenhet. 
 Men faktum är att ju fler skattebaser som decentraliseras till den lokala nivån, desto mer komplicerade blir de utjämningssystem som krävs för att åstadkomma likvärdiga förutsättningar för kom- muner och landsting. Spridningen i inkomster per invånare är för- 
 83 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 visso stor mellan kommunerna men den är än större när det gäller inkomsterna från juridiska personer. Till detta ska läggas proble- matiken kring var företagen har sitt säte. Medan produktionen ofta sker ute i landet har företagen allt som oftast sina huvudkontor i storstadsregionerna. Det är heller inte säkert att kommunerna kommer att få beskatta inkomsterna per invånare fullt ut om fler skattebaser decentraliseras. Utjämning kräver att staten skaffar sig intäkter för ändamålet. 
  
 4.4.2 
  
 En i huvudsak statligt finansierad inkomstutjämning 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Nuvarande system för inkomstutjäm- ning där kommuner och landsting erhåller ett statligt bidrag som baseras på skillnaden mellan en i lag garanterad skattekraft och den egna skattekraften bör behållas. 
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 Kommittén anser att staten, så långt det är möjligt, bör finansiera utjämningen av skillnaderna i skattebas (inkomst per invånare) mellan kommunerna respektive mellan landstingen. När en stor del av den statliga bidragsgivningen tillförs inkomstutjämningen blir det relativt få kommuner och landsting som måste avstå en del av sin skattekraft till skillnad från den inkomstutjämning som tillämpades före 2005. Vidare blir den årliga avgiften för avgiftsbetalande kommuner och landsting betyd- ligt lägre om utjämningen sker kring den garanterade skattekraften jämfört med en utjämning kring medelskattekraften. 
  
 Enligt kommitténs uppfattning har den nuvarande inkomstut- jämningen, som tillämpats sedan 2005, stärkt systemets legitimitet samtidigt som en långtgående utjämning av skillnader i beskatt- ningsbara inkomster har kunnat upprätthållas. Det finns sedan länge en bred politisk enighet om behovet av en långtgående utjämning av skillnader i beskattningsbara inkomster per invånare i syfte att åstadkomma likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner och landsting. 
 84 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 4.4.3 
  
 Regleringsbidrag och regleringsavgift 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Både regleringsbidrag och reglerings- avgifter måste finnas kvar eftersom nuvarande system för inkomstutjämning bör behållas. 
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 Den av kommittén förordade modellen kräver att regleringsbidrag och regleringsavgifter (en s.k. regleringspost) årligen beräknas för att summan av övriga bidrag och avgifter i systemet för kommunalekonomisk utjämning ska motsvara summan av de av riksdagen anvisade medlen på anslaget. 
  
 Staten har ett behov av att kunna påverka kommunsektorns samhällsekonomiska utrymme, utifrån det statsfinansiella läget. Vidare måste den kommunala finansieringsprincipen och andra ekonomiska regleringar kunna hanteras. Anslagsnivån måste därför kunna anpassas med hänsyn till detta. 
  
 4.4.4 
  
 Den garanterade skattekraften 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Skatteutjämningsunderlaget bör även fortsättningsvis motsvara 115 procent av den uppräknade medelskattekraften för kommunerna multiplicerad med antalet invånare i kommunen per den 1 november året före utjämnings- året. 
 Skatteutjämningsunderlaget för landstingen bör höjas från 110 till 115 procent av den uppräknade medelskattekraften för landstingen multiplicerad med antalet invånare i landstinget per den 1 november året före utjämningsåret. 
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 Av propositionen  
  
 Ändringar i det kommunala utjämningssystemet  
  
 (prop. 2003/04:155), som ligger till grund för nu gällande system för inkomstutjämning, framgår att det sedan länge föreligger ett behov av att genomföra förändringar i inkomstutjämningen som gör att skatteväxlingar mellan kommu- nerna och landstinget i ett län ska kunna göras utan att oönskade omfördelningseffekter uppstår. 
  
 Lagen (2010:1065) om kollektivtrafik träder i kraft den 1 januari 2012. Enligt 2 kap. 1 § ansvarar landstinget och kommunerna inom ett län, med undantag för Stockholms län och Gotlands län, 
 85 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 gemensamt för den regionala kollektivtrafiken. Landstinget och kommunerna får dock komma överens om att antingen landstinget eller kommunerna ska bära ansvaret. 
 Kommittén har erfarit att en huvudmannaskapsförändring avses göras i cirka 10 län från och med den 1 januari 2012 med åtföljande skatteväxling. Med olika garantinivåer för kommuner respektive landsting i inkomstutjämningen kommer omfördelningseffekter att uppstå. 
 Kommittén har i december 2010 gjort en särskild framställan till regeringen med förslag till ändring i lagen om kommunalekono- misk utjämning i syfte att eliminera de oönskade omfördelningsef- fekter som uppstår vid skatteväxlingar till följd av att olika garanti- nivåer tillämpas i inkomstutjämningen för kommuner respektive landsting. Skrivelsen innehåller även förslag som syftar till att möj- liggöra mellankommunal utjämning under en övergångsperiod för de omfördelningseffekter som kan uppstå mellan kommunerna om landstinget ska bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken i länet och därmed bli regional kollektivtrafikmyndighet. I bilaga 2 redovisas förslaget i sin helhet. Skrivelsen har remitterats. 
 Enligt kommitténs bedömning och förslag bör skatteutjäm- ningsunderlaget både för kommuner och för landsting motsvara 115 procent av den uppräknade medelskattekraften multiplicerad med antalet invånare i kommunen respektive landstinget per den 1 november året före utjämningsåret. Beträffande kommunerna bedömer således kommittén att den nuvarande garantinivån på 115 procent bör behållas och för landstingen höjas till 115 procent i enlighet med förslaget i den särskilda framställan. 
 De föreslagna utjämningsnivåerna innebär att samtliga kommu- ner utom 11 och att alla landsting utom Stockholms läns landsting kommer att få ett statligt inkomstutjämningsbidrag. 
 Förslaget är statsfinansiellt neutralt. Regeländringar som påver- kar omslutningen i inkomstutjämningen, såsom en höjning av garantinivån för landstingen till 115 procent, påverkar inte anslags- nivån. Istället påverkas regleringsbidraget eller regleringsavgiften. Om exempelvis omslutningen i inkomstutjämningen ökar minskar regleringsbidraget alternativt ökar regleringsavgiften. 
 86 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 4.4.5 
  
 Inkomstutjämningsbidrag för kommuner 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Nuvarande system som innebär att kommuner vars skatteutjämningsunderlag är högre än det upp- räknade skatteutjämningsunderlaget har rätt till ett statligt utjämningsbidrag som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med en enhetlig skattesats för kommunerna inom varje län bör behållas. 
  
 Kommitténs förslag:  
 Den länsvisa skattesatsen ska faststäl- las utifrån 95 procent av medelskattesatsen för kommunerna i landet, exkl. Gotlands kommun, 2011 korrigerad per län för de skatteväxlingar som skett mellan kommuner och landsting från och med 1991. 
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 I likhet med tidi- gare utjämningsutredningar anser kommittén att frågan om kom- pensationsgradens nivå, dvs. de 95 procenten, är en politisk fråga där kravet på likvärdiga ekonomiska förutsättningar ska vägas mot andra relevanta frågeställningar i sammanhanget, t.ex. att såvitt möjligt undvika negativa marginaleffekter (s.k. pomperipossaef- fekter). 
  
 Kommitténs bedömning är att normerade skattesatser är att föredra framför faktiska i inkomstutjämningen. Lokala skattehöj- ningar bör inte belönas med ökade statliga överföringar, vilket skedde under  
 1966–1992. 
  Först 1989 infördes ett tak på den skatte- sats som låg till grund för bidragen i inkomstutjämningen. Den skattesats som ska ligga till grund för utjämningen bör således fast- ställas av staten. Med en normerad skattesats kommer skatteutjäm- ningen inte att påverkas när kommunerna ändrar sin skattesats. På marginalen blir intäktseffekten av en förändrad skattesats bestämd av den egna skattebasen och oberoende av skatteutjämningen. 
 Kommittén bedömer att det finns behov av att uppdatera de normerade länsvisa skattesatserna. De är i dag fastställda utifrån medelskattesatsen i kommuner respektive landsting 2003. Sedan dess har medelskattesatsen för kommunerna ökat med 0,03 pro- centenheter. Den del av förändringen som beror på skatteväxlingar är beaktad genom justeringar i de länsvisa skattesatserna, 
 Kommittén föreslår därför att den medelskattesats som ligger till grund för att bestämma de normerade länsvisa skattesatserna ska uppdateras till 2011 års nivå, dvs. med 0,03 procentenheter. 
 87 
  
 Inkomstutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Förslaget medför inte några större omfördelningseffekter mellan bidrags- respektive avgiftskommunerna, se vidare avsnitt 4.4.11. 
  
 4.4.6 
  
 Inkomstutjämningsbidrag för landsting 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Nuvarande system som innebär att landsting vars skatteutjämningsunderlag är högre än det upp- räknade skatteutjämningsunderlaget har rätt till ett statligt utjämningsbidrag som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med en enhetlig skattesats för landstinget inom respektive län bör behållas. 
  
 Kommitténs förslag:  
 Den länsvisa skattesatsen ska faststäl- las utifrån 95 procent av en reducerad medelskattesats för landstingen 2011 korrigerad per län för de skatteväxlingar som skett mellan kommuner och landsting från och med 1991. Den reducerade medelskattesatsen ska uppgå till 90 procent av medelskattesatsen för landsting, exkl. Gotlands kommun, 2011. 
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 Kommittén anser att man bör eftersträva symmetri i inkomstutjämningen för kom- muner respektive landsting. Det gäller såväl garantinivån som kompensationsgraden. I dagens system är både garantinivån och kompensationsgraden lägre i inkomstutjämningen för landstingen, 110 respektive 90 procent att jämföra med 115 respektive 95 pro- cent för kommunerna. 
  
 Som redovisats i avsnitt 4.4.5 bedömer kommittén att det finns behov av att uppdatera de normerade länsvisa skattesatserna. De är i dag fastställda utifrån medelskattesatsen i kommuner respektive landsting 2003. Sedan dess har medelskattesatsen ökat med 0,34 procentenheter för landstingen. 
 Det är dock enligt kommitténs bedömning inte självklart att utan vidare uppdatera den medelskattesats som ligger till grund för beräkningen av de länsvisa skattesatserna för landstingen, särskilt inte med tanke på att kommittén förordar en höjd kompensations- grad – från 90 till 95 procent för bidragslandstingen – liksom en höjd garantinivå, från 110 till 115 procent. 
 Landstingsskatten i Stockholms län, som för närvarande uppgår till 12,10 procent, väger tungt vid beräkning av medelskattesatsen för landsting som är 10,87 procent exklusive Gotlands kommun. 
 88 
  
 SOU 2011:39 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Som jämförelse kan nämnas att landstingsskatten i Östergötlands län endast uppgår till 9,85 procent. Medianskattesatsen, exklusive Gotlands kommun, uppgår till 10,55 procent. 
 Det som främst förklarar den höga landstingsskatten i Stock- holms län är att landstinget ensamt har huvudmannaskapet för kollektivtrafik och färdtjänst, vilket motsvarar cirka 0,8 procenten- heter på landstingsskatten. Vidare är sjukvårdskonsumtionen i länet betydligt högre än i många andra landsting givet de struktu- rella behoven. Jämfört med sjukvårdskonsumtionen i Söderman- lands läns landsting motsvarar den högre sjukvårdskonsumtionen i Stockholms läns landsting cirka  
 1,5–1,7 
  procentenheter på lands- tingsskatten. 
 10 
  
 Om man inte tar hänsyn till dessa förhållanden när de länsvisa skattesatserna för landsting fastställs, blir konsekvensen att den avgiftsgrundande länsvisa skattesatsen för Stockholms läns lands- ting riskerar att bli högre än vad många andra landsting tar ut i skatt av sina egna invånare. Det faktum att Stockholms läns lands- ting skatteväxlat på betydligt lägre belopp än andra landsting sedan 1991 bidrar till att ytterligare höja den avgiftsgrundande länsvisa skattesatsen för landstinget. 
 Mot denna bakgrund föreslår kommittén att den medelskatte- sats som ska ligga till grund för beräkningen av de länsvisa skatte- satserna för landsting bör vara 2011 års medelskattesats för lands- ting (exkl. Gotlands kommun) reducerad med 10 procent. 
  
 4.4.7 
  
 Inkomstutjämningsavgift 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Nuvarande system som innebär att kommuner och landsting vars skatteutjämningsunderlag är lägre än det uppräknade skatteutjämningsunderlaget ska betala en utjämningsavgift som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med en enhetlig skattesats för kommunerna och landstinget inom varje län bör behållas. 
  
 Kommitténs förslag:  
 De länsvisa skattesatser som ska till- lämpas beräknas på samma sätt som för bidragskommunerna respektive bidragslandstingen med den skillnaden att kompen- sationsgraden ska motsvara 85 procent i stället för 95 procent. 
  
 10  
 Evans;" class="p382 ft86"> 
  
 Kr/inv. 
  
 0 
  
 -25 
  
 -50 
  
 -75 
  
 -100 
  
 -125 
  
 lms 
  
 a 
  
 s 
  
 s 
  
 ings 
  
 gs 
  
 ar 
  
 u 
  
 e 
  
 ds 
  
 nds 
  
 ds 
  
 s 
  
 s 
  
 ds 
  
 d 
  
 d 
  
 n 
  
 a 
  
 g 
  
 n 
  
 n 
  
 lm 
  
 m 
  
 Blekinge 
  
 n 
  
 lands 
  
 n 
  
 mtlands 
  
 ottens 
  
 Uppsal 
  
 tla 
  
 öp 
  
 ber 
  
 a 
  
 Skå 
  
 la 
  
 la 
  
 alarn 
  
 bor 
  
 rla 
  
 o 
  
 m 
  
 a 
  
 a 
  
 n 
  
 K 
  
 a 
  
 e 
  
 or 
  
 Stockho 
  
 k 
  
 on 
  
 o 
  
 H 
  
 ärmlan 
  
 Örebro 
  
 D 
  
 vl 
  
 b 
  
 rmanla 
  
 Jön 
  
 k 
  
 aGöt 
  
 m 
  
 ä 
  
 Jä 
  
 Norr 
  
 de 
  
 Kr 
  
 s 
  
 V 
  
 st 
  
 G 
  
 tr 
  
 ä 
  
 l 
  
 V 
  
 ö 
  
 Östergö 
  
 s 
  
 Västern 
  
 Västerbottens 
  
 S 
  
 Got 
  
 and 
  
 Vä 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar. 
  
 95 
 5 Kostnadsutjämning 
  
 5.1 
  
 Utjämning av strukturella kostnadsskillnader 
  
 5.1.1 
  
 Varför kostnadsutjämning? 
  
 Kommunernas åldersspecifika kostnader varierar mellan olika ålders- grupper, från cirka 12 000 kronor per invånare och år i åldrarna 19– 64 år till över 260 000 kronor i åldrarna över 90 år, se figur 5.1.1. Till detta ska läggas en grundkostnad per kommun på cirka 7 600 kronor per invånare. 
 Figur 5.1.1 Kommunernas årskostnad per person i olika åldrar 2009 
  
  Kommunal grundkostnad  
  Övriga kostnader  
  
  Barnomsorg och skola  
  Äldreomsorg 
  
 300 000 
  
 250 000 
  
 200 000 
  
 150 000 
  
 100 000 
  
 50 000 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 6 
  
 9 
  
 12 
  
 15 
  
 18 
  
 21 
  
 24 
  
 27 
  
 30 
  
 33 
  
 36 
  
 39 
  
 42 
  
 45 
  
 48 
  
 51 
  
 54 
  
 57 
  
 60 
  
 63 
  
 66 
  
 69 
  
 72 
  
 75 
  
 78 
  
 81 
  
 84 
  
 87 
  
 90 
  
 93 
  
 96 
  
 99 
  
 kr/inv 
  
 Källa 
  
 :  
 SCB:s räkenskapssammandrag och befolkningsregister 
 . 
  
 97 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Utgiftstrycket på kommunerna varierar således med befolkningens ålderssammansättning, vilket är en följd av att olika åldersgrupper har varierande behov av den verksamhet kommunerna bedriver. Utan utjämning för skillnader i behov skulle en liten glesbygds- kommun med många äldre få svårt att erbjuda en med andra kommuner likvärdig äldreomsorg. Som exempel kan nämnas att kostnaderna för äldreomsorgen i Håbo kommun, med en låg andel äldre, har beräknats till cirka 3 200 kronor per invånare och år i kostnadsutjämningen. I Dorotea kommun, med en mycket hög andel äldre, har kostnaderna beräknats till närmare 17 300 kronor per invånare. Denna skillnad motsvarar närmare 9 procentenheter i kommunalskatt räknat på ett genomsnittligt skatteunderlag per invånare. 
 Det finns även skillnader i social och geografisk struktur som påverkar kommunernas kostnader. I glesbygd blir kostnaderna för skolan betydligt högre på grund av små skolenheter och långa skolskjutsavstånd. Detsamma gäller hemtjänsten. Vidare kan konstateras att det finns både social och etnisk segregation i varierande utsträckning som medför att vissa kommuner har högre kostnader än andra. 
  
 5.1.2 
  
 Kostnader som systemet ska utjämna för 
  
 Kommunernas kostnader kan schematiskt beskrivas med hjälp av figur 5.1.2. De kostnader som systemet ska utjämna för är skill- nader på grund av strukturellt betingade behov eller andra förut- sättningar utifrån ett enhetligt definierat behov till enhetlig kost- nad, dvs. A plus B i figur 5.1.2. 
 Självvalda skillnader i serviceutbud, servicekvalitet, avgiftsnivå och effektivitet, dvs. C i figur 5.1.2 ska däremot inte beaktas i kostnadsutjämningen. 
 98 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Figur 5.1.2 Kommunernas kostnader (principskiss) 
  
 C 
  
 Skillnader i 
  
 serviceutbud 
  
 servicekvalitet 
  
 avgiftsnivå 
  
 effektivitet 
  
 Kommunernas totala 
  
 B 
  
 Skillnad i kostnad på 
  
 kostnader (A+B+C) 
  
 grund av strukturellt 
  
 betingade behov eller 
  
 Kostnader som systemet 
  
 andra förutsättningar 
  
 ska mäta (A+B) 
  
 A 
  
 Enhetligt behov till 
  
 enhetlig kostnad 
  
 5.1.3 Dagens kostnadsutjämning 
 Verksamheter som ingår i kostnadsutjämningen 
 Av tabellerna 5.1.1 och 5.1.2 framgår vilka verksamheter som för närvarande ingår i kostnadsutjämningen för kommuner respektive landsting samt storleken på omfördelningen i de olika modellerna. 
 Tabell 5.1.1 Delmodeller, omfördelning samt antal bidrags- respektive avgiftskommuner i kostnadsutjämningen 2011 
  
 Delmodell 
  
 Mdkr 
  
 Antal kommuner med 
  
 tillägg 
  
 avdrag 
  
 Förskola &  
 1,08-1=0,08/2=0,04: 
  1+0,04=1,04)  
 Källa:  
 Skolverket och egna beräkningar. 
 Volymindex som korrigerar för skillnader i inskrivningsgrad i fritidshem och pedagogisk omsorg för skolbarn 
 För fritidshem och annan pedagogisk verksamhet för skolbarn efter skoltid föreslås ett index som utan korrigering bygger på andelen inskrivna  
 6–12 
  åringar i fritidshem för respektive kommungrupp, enligt 2011 års kommungruppsindelning, i relation till genom- snittet för riket (se tabell 5.4.2). Värdena för respektive kommun- grupp bör, liksom den genomsnittliga inskrivningsgraden för riket, inte viktas efter befolkningens storlek. Enligt kommitténs bedöm- ning bör det index som korrigerar för skillnader i inskrivningsgrad för  
 6–12 
  åringar uppdateras löpande. Även beträffande detta index bör det inom ramen för den löpande uppföljningen övervägas om det finns lämpligare indelning av kommungrupper som grund för beräkningen. 
  
 5.4.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 De av kommittén föreslagna förändringarna innebär att förorts- kommuner till större städer som grupp får den största positiva förändringen jämfört med nuvarande standardkostnad, plus 480 kronor per invånare. Storstäder och förortskommuner till stor- 
 113 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 städerna får den största negativa förändringen, minus 275 respek- tive minus 271 kronor per invånare, se tabell 5.4.5. 
 Tabell 5.4.5 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad 
 och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Nuvarande 
  
 Differens 
  
 standardkostnad 2011 
  
 standardkostnad 2011 
  
 Storstäder 
  
 6 224 
  
 6 499 
  
 -275 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 7 422 
  
 7 693 
  
 -271 
  
 Större städer 
  
 5 721 
  
 5 579 
  
 142 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 6 369 
  
 5 888 
  
 480 
  
 Pendlingskommuner 
  
 5 198 
  
 4 740 
  
 459 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 4 270 
  
 3 952 
  
 318 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 4 751 
  
 4 327 
  
 424 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 4 209 
  
 3 791 
  
 418 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 4 961 
  
 4 588 
  
 373 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 4 694 
  
 4 279 
  
 414 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 Trots att förortskommunerna till storstäderna förlorar 271 kronor per invånare på den föreslagna modellen är det fortfarande den kommungrupp som har den största positiva avvikelsen i relation till redovisad nettokostnad, plus 439 kronor per invånare. 
 Glesbygdskommunerna, som får en betydligt högre ersättning i den av kommittén föreslagna modellen jämfört med i dag, blir dock fortfarande den kommungrupp som får den största negativa avvik- elsen jämfört med redovisad nettokostnad: minus 645 kronor per invånare. I den av kommittén föreslagna modellen elimineras de negativa effekter som f.n. drabbar kommuner med omfattande gränspendling eftersom de variabler som påverkas av gräns- pendlingen inte kommer att användas i den föreslagna modellen. 
  
 5.5 
  
 Förskoleklass och grundskola 
  
 5.5.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Delmodellen för förskoleklass och grundskola har varit i stort sett oförändrad sedan den infördes 1996. Största förändringen skedde 2005 efter förslag från Utjämningskommittén (SOU 2003:88) då underlaget för att beräkna merkostnader för modersmåls- 
 114 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 undervisning och svenska som andraspråk ändrades från finska och utomnordiskt medborgarskap till utländsk bakgrund 
  
 2 
  
 . Samtidigt anpassades modellen för att ta hänsyn till att förskoleklass infördes som en egen skolform för  
 6-åringar. 
  Basen för standardkostnads- beräkningen är kommunens åldersstruktur. Till de åldersbaserade kostnaderna läggs kostnader för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk samt kostnader för små skolor och skolskjutsar. Nuvarande modell har en förklaringsgrad på cirka 46 procent. 
 Standardkostnad förskoleklass och grundskola  
 = andelen barn  
  
 7–15 
  
  år * genomsnittlig kostnad per  
  
 7–15 
  
  åring + andelen 6- åringar * genomsnittlig kostnad per  
  
 6-åring 
  
  + tillägg/avdrag för modersmålsundervisning och svenska 2 + tillägg/avdrag för små skolor och skolskjutsar * förändring av NPI. 
  
 Den genomsnittliga kostnaden per barn, som uppdateras årligen, baseras på räkenskapssammandragets (RS) uppgifter om nettokost- naden för förskoleklass och grundskola. 
 Tillägget eller avdraget för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk bygger på kommunens andel  
 7–15 
  åringar med utländsk bakgrund. Därefter beräknas ett grundbelopp genom att kommunens andel av  
 7–15 
  åringar med utländsk bakgrund multi- pliceras med en fastställd ersättning. Huruvida kommunens grund- belopp är högre eller lägre än rikets genomsnittliga grundbelopp bestämmer om kommunen får tillägg eller avdrag. 
 För att beräkna merkostnader för små skolor och skolskjutsar används dåvarande Glesbygdsverkets modeller som gör en fiktiv utplacering av skolor efter vissa kriterier och som givet elevunder- laget och dess geografiska spridning ska spegla kommunens strukturellt betingade merkostnader. Modellen utmynnar i en teoretisk optimal skolstruktur som anger antal skolenheter, antal elever per enhet och skolskjutskostnader. 
 Uppräkning av standardkostnaden till utjämningsårets kost- nadsnivå sker med hjälp av prognostiserad utveckling av netto- prisindex (NPI) för året före utjämningsåret samt utjämningsåret. 
 Den genomsnittliga standardkostnaden för riket (vägd efter befolkningen och uppräknad med NPI) är 8 830 kronor per invånare 
  
 2  
 Födda utanför Sverige, Norge och Danmark eller där båda föräldrarna är födda utanför dessa länder. 
 115 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 2011. Standardkostnaden varierar mellan 5 258 (Solna) och 12 069 (Nykvarn) kronor per invånare. 
 5.5.2 Resultatet av kommitténs uppföljning Utvecklingen inom grundskolan inklusive förskoleklasser 
 År 2009 uppgick genomsnittskostnaden per elev i grundskolan till knappt 86 000 kronor medan eleverna i förskoleklass kostade knappt 47 000 kronor. Genomsnittskostnaden per elev i förskoleklass och grundskola tillsammans uppgick till cirka 84 000 kronor, vilket innebär en ökning sedan 2000 med 54 procent. Högst kostnader per elev i förskoleklass och grundskola har glesbygdskommunerna med cirka 100 000 kronor per elev medan förortskommunerna till storstäderna har de lägsta kostnaderna, cirka 77 000 kronor per elev. 
 Det som främst förklarar glesbygdskommunernas höga kost- nadsnivå är merkostnader för skolmåltider, lokaler och under- visning, vilket beror på få elever per klass. Höga kostnader för undervisning och lokaler har även storstäderna, vilket beror på höga löner, höga hyror och höga kostnader för modersmåls- undervisning. 
 Utfallet i dagens modell 
 I dagens modell erhåller förortskommunerna till storstäderna en standardkostnad som är 541 kronor högre per invånare än redo- visad nettokostnad. Den största negativa avvikelsen i förhållande till redovisad nettokostnad har glesbygdskommunerna – minus 1 051 kronor per invånare, se tabell 5.5.1. 
 116 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Tabell 5.5.1 Jämförelse mellan standardkostnad och redovisad nettokostnad utjämningsåret 2011 (oviktade värden, kr/inv) 
  
 Kommungrupp 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Storstäder 
  
 7 231 
  
 7 462 
  
 -231 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 10 155 
  
 9 614 
  
 541 
  
 Större städer 
  
 8 473 
  
 8 291 
  
 183 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 9 660 
  
 9 492 
  
 168 
  
 Pendlingskommuner 
  
 9 043 
  
 9 516 
  
 -473 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 8 576 
  
 9 267 
  
 -691 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 8 637 
  
 8 947 
  
 -309 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 9 178 
  
 10 230 
  
 -1 
  051 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 8 630 
  
 8 761 
  
 -131 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 8 555 
  
 9 227 
  
 -672 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 Beräkningen av standardkostnader för grundskolan påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
  
 5.5.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning och förslag:  
 Nuvarande utjämnings- modell bör behållas men uppdateras med avseende på den fasta ersättningen för merkostnader för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk samt beräkningen av merkostnader för små skolor och skolskjutskostnader. 
  
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 Kommittén gör bedömningen att det finns acceptans för den åldersbaserade ersättningen i dagens utjämningsmodell men att modellen bör uppdateras i två avseenden. Det ena avser underlaget för att beräkna kostnaderna för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk och det andra de merkostnader som följer av en gles bebyggelsestruktur. 
  
 117 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Uppdaterat fast ersättningsbelopp för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk 
 Det fasta ersättningsbeloppet för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk per elev i den aktuella målgruppen bör uppdateras utifrån hur många elever som deltog i undervisningen läsåret 2009/2010, antalet heltidstjänster 
  
 3  
  
 för modersmålsunder- visning och svenska som andraspråk samt den genomsnittliga grundskollärarlönen 2009. 
 Den föreslagna uppdateringen innebär att ersättningen för modersmålsundervisning och svenska som andraspråk stiger från nuvarande 6 739 kronor till 8 040 kronor per  
 7–15 
  åring som är födda utanför Sverige, Norge och Danmark eller där båda för- äldrarna är födda utanför dessa länder. Förslaget innebär att stor- städerna som grupp får en ökad ersättning med 17 kronor per invånare medan turism- och besöksnäringskommunerna med få skolbarn med modersmålsundervisning får den största negativa förändringen – minus 15 kronor per invånare. 
 Små skolor och skolskjutsar 
 Nuvarande ersättning för små skolor och skolskjutsar baseras, som nämnts i avsnitt 5.5.1, på en modell som Glesbygdsverket utveck- lade tillsammans med Strukturkostnadsutredningen. Mindre justeringar gjordes 2000 utifrån Kommunala utjämningsutred- ningens förslag (SOU 1998:151). År 2005 gjordes en uppdatering efter förslag från Utjämningskommittén (SOU 2003:88). 
 I samråd med Tillväxtanalys har kommittén bedömt att nuvarande modell behöver uppdateras och utvecklas. I den utveck- lade modell som Tillväxtanalys har tagit fram är befolkningen uppdaterad till 2009 års nivå. Det har även gjorts en ny fiktiv utplacering av grundskolor. Vid utplaceringen antas en optimal skolstorlek vara 200 elever för årskurs  
 1–5 
  och 400 elever för årskurs  
 6–9. 
  Merkostnader antas uppstå vid ett elevantal som är mindre än 100 elever för årskurs  
 1–5 
  och mindre än 150 elever för årskurs  
 6–9. 
  I den uppdaterade modellen har årskurs 6 flyttats från årskurs  
 1–6 
  till årskurs  
 7–9 
  eftersom många skolor numera är organiserade som  
 6–9-skolor. 
  Vidare har villkoren för ersättningen 
  
 3  
 På grund av brist på statistik används samma värden som i SOU 2007:61 för att räkna fram heltidstjänster. 
 118 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 beträffande skolskjutskostnaderna förändrats. Det gäller med avse- ende på hur antalet skolskjutskilometrar har tagits fram samt ersättningen per kilometer. Ersättningen har höjts från 0,9 kronor per kilometer till 2,5 kronor per kilometer för årskurs  
 1–5 
  och till 3,5 kronor per kilometer för årskurs  
 6–9. 
  
 Storstäderna och större städer får den största negativa förändr- ingen i den uppdaterade modellen för små skolor och skolskjutsar, minus 54 respektive minus 50 kronor per invånare. Största positiva förändringen får pendlingskommuner och kommuner i tätbefolkad region, plus 115 kronor per invånare. Glesbygdskommunerna får i genomsnitt bara 4 kronor mer per invånare i den föreslagna modellen. Skälet är att antalet elever i glesbygd har minskat, vilket innebär att det bildas färre små skolor än tidigare. Det innebär förvisso att antalet skolskjutskilometrar ökar i glesbygden, men den ökade kompensation som fler skolskjutskilometrar genererar går i stort sett jämnt upp med den ersättning som faller bort på grund av att antalet elever har minskat kraftigt sedan den senaste uppdateringen. 
  
 5.5.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Den föreslagna modellen resulterar i relativt små förändringar jäm- fört med utfallet i dagens modell. Storstäder och större städer får den största negativa förändringen, minus 37 respektive minus 51 kronor per invånare, medan förortskommuner till större städer, pendlingskommuner och kommuner i tätbefolkade regioner får en förbättring med cirka 100 kronor per invånare, se tabell 5.5.2. 
 Tabell 5.5.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Storstäder 
  
 7 194 
  
 7 231 
  
 -37 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 10 147 
  
 10 155 
  
 Alvarez 
  
 Större städer 
  
 8 422 
  
 8 473 
  
 -51 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 9 762 
  
 9 660 
  
 101 
  
 Pendlingskommuner 
  
 9 148 
  
 9 043 
  
 105 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 8 595 
  
 8 576 
  
 19 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 8 733 
  
 8 637 
  
 96 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 9 169 
  
 9 178 
  
 -10 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 8 738 
  
 8 630 
  
 108 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 8 597 
  
 8 555 
  
 42 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 119 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Den kommun som får den största positiva förändringen av standardkostnaden erhåller nästan 600 kronor mer per invånare medan den kommun som får den största negativa förändringen får 558 kronor mindre per invånare. 
  
 5.6 
  
 Gymnasieskola 
  
 5.6.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Standardkostnaden för gymnasieskolan beräknas utifrån andelen ungdomar  
 16–18 
  år, bebyggelsestruktur samt elevernas programval de två senaste åren. 
 Standardkostnad gymnasieskola  
 = Andelen ungdomar  
  
 16–18 
  
  år * genomsnittskostnaden per  
  
 16–18-åring 
  
  i riket + 
  
 tillägg/avdrag för bebyggelsestruktur + tillägg/avdrag för elevernas programval (genomsnitt för två år) * förändring av NPI. 
 Uppräkning av standardkostnaden till utjämningsårets kostnads- nivå sker med hjälp av prognostiserad utveckling av nettoprisindex (NPI) för året före utjämningsåret samt utjämningsåret. 
 Åldersersättningen baseras på andelen  
 16–18-åringar 
  av befolk- ningen per den 31 december två år före utjämningsåret. Genom- snittskostnaden per  
 16–18 
  åring fås från SCB:s räkenskaps- sammandrag (RS). 
 Anledningen till att elevernas programval beaktas vid beräk- ningen är att kostnaderna varierar mellan olika gymnasieprogram. Uppgifter angående gymnasieprogrammens genomsnittskostnader hämtas från Skolverket, medan uppgifter om antalet elever per program hämtas från SCB:s skolstatistik. 
 Delkomponenten bebyggelsestruktur avser att utjämna för kommunernas strukturellt betingade kostnadsskillnader för elever- nas dagliga resor och inackorderingstillägg för de elever som inte har möjlighet att bo i hemkommunen. Beräknade merkostnader för bebyggelsestruktur har inte förändrats sedan utjämningsåret 2005, då modellen justerades efter förslag från Utjämningskommittén i betänkandet SOU 2003:88. Den genomsnittliga standardkostnaden för riket (vägd efter befolkningen och  
 NPI-uppräknad) 
  är 4 010 kronor per invånare 2011. Standardkostnaden varierar mellan 2 069 (Solna) och 5 720 (Aneby) kronor per invånare. 
 120 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 5.6.2 Resultatet av kommitténs uppföljning Utvecklingen inom gymnasieskolan 
 Sedan sekelskiftet har andelen ungdomar i de för gymnasieskolan aktuella åldersgrupperna som går på gymnasiet (gymnasie- frekvensen) i stort sett varit oförändrad; cirka 76 procent. Gymnasiefrekvensen är högst i storstäderna (76,8 procent) och lägst i större städer (74,7 procent). 
 Mellan 2000 och 2008 ökade kostnaden för den genomsnittlige gymnasieeleven från 81 500 till 102 000 kronor per år eller 25 procent. Kostnadsökningen var störst i förortskommunerna till storstäderna (cirka 55 procent) och lägst i pendlingskommunerna (knappt 7 procent). En starkt bidragande orsak till att kostnaderna ökat mest i förortskommunerna till storstäderna är att undervis- ningskostnaderna där ökat betydligt mer än i andra kommuner, 67 procent jämfört med 37 procent i genomsnittskommunen under perioden  
 2000–2008. 
  
 Utfallet i dagens modell 
 Utjämningsåret 2011 omfördelar modellen 2,2 miljarder kronor, varav 248 kommuner får tillägg och 42 avdrag. 
 På kommungruppsnivå får storstäder och större städer en standardkostnad som är högre än redovisad nettokostnad. För övriga kommungrupper är förhållandet omvänt. Trots att gles- bygdskommunerna i genomsnitt får det högsta tillägget i gymnasie- modellen, 558 kronor per invånare, underskattar dagens modell glesbygdskommunernas redovisade kostnader med 761 kronor per invånare, se tabell 5.6.1. 
 121 
 Kostnadsutjämning SOU 2011:39 
 Tabell 5.6.1 Jämförelse mellan standardkostnad och redovisad nettokostnad utjämningsåret 2011 (oviktade värden, kr/inv) 
  
 Kommungrupp 
  
 Standard- 
  
 Netto- 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Differens 
  
 Storstäder 
  
 2 954 
  
 2 765 
  
 189 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 4 025 
  
 4 099 
  
 -74 
  
 Större städer 
  
 3 907 
  
 3 726 
  
 181 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 4 375 
  
 4 457 
  
 -83 
  
 Pendlingskommuner 
  
 4 424 
  
 4 554 
  
 -130 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 4 353 
  
 4 727 
  
 -374 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 4 338 
  
 4 547 
  
 -209 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 4 474 
  
 5 235 
  
 -761 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 4 229 
  
 4 294 
  
 -66 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 4 256 
  
 4 505 
  
 -250 
  
 Källa: 
 SCB och egna beräkningar. 
 Beräkningen av standardkostnader för gymnasieskolan påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
  
 5.6.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning och förslag:  
 Nuvarande utjämnings- modell bör uppdateras med avseende på delkomponenten för bebyggelsestruktur. En ny komponent införs i gymnasie- modellen som delvis tar hänsyn till merkostnader för små gymnasieskolor. 
  
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 Kommittén har prövat alternativa modeller för att beräkna åldersersättningen i utjämningsmodellen. Det gäller bl.a. en modell som bygger på medelfolkmängden  
  
 16–18 
  
  åringar under ett år i stället för som nu folkmängden vid årsskiftet. Kommitténs bedömning är att det inte är lämpligt att införa ett nytt statistiskt mått, medelfolkmängd, för att beräkna standardkostnader. Nuvarande metod för att beräkna åldersersättningen i modellen bör därför behållas. 
  
 Kommittén har även prövat alternativa möjligheter att förenkla beräkningen av programvalsfaktorn i gymnasiemodellen. Det visade sig att tänkbara förenklingar allt som oftast medförde att 
 122 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 kvaliteten på programvalsfaktorn försämrades. Kommitténs bedöm- ning är därför att utjämning för skillnader i programval bör kvarstå och att dagens beräkningsmodell bör lämnas oförändrad. 
 Bebyggelsestruktur 
 Sedan modellen justerades 2005 efter förslag från Utjämnings- kommittén i betänkandet SOU 2003:88 har antalet gymnasieelever minskat i många kommuner. Vidare har det skett en icke obetydlig befolkningsomflyttning i flera glesbygdskommuner. 
 Myndigheten Tillväxtanalys har tillsammans med kommitténs sekretariat utvecklat en ny modell för beräkning av merkostnader för gles bebyggelsestruktur. Kommunala merkostnader för gymna- sieskolor bedöms uppstå för elevernas dagliga resor (månadskort) samt vid behov för boende (inackorderingsbidrag). Kommittén föreslår även att en ny komponent införs i gymnasiemodellen som delvis tar hänsyn till merkostnader för små gymnasieskolor. 
 I den föreslagna modellen görs utplaceringen av gymnasieskolor per län i stället för som tidigare per kommun. Skälet till detta är att gymnasieutbildningen allt mer planeras utifrån ett regionalt perspektiv, eller i vart fall genom samarbete mellan ett flertal kom- muner. Det blir också allt vanligare att kommuner bildar gymnasie- förbund. En utplacering på länsnivå bedöms även bli mer stabil över tid jämfört med dagens modell. 
 För att en fiktiv gymnasieskola ska bildas krävs att vissa kriterier är uppfyllda. En kostnadsmässigt optimal storlek på en gymnasie- skola antas vara 1 200 elever. Modellen strävar efter att samla ihop 1 200 elever inom en radie av 20 km. För att en skola ska bildas över huvud taget i modellen krävs minst 400 elever. 
 Merkostnader uppstår för gymnasieskolor med färre än 900 elever. Modellen skapar 87 små gymnasieskolor i 75 kommuner. Omslutningen i delkomponenten för små gymnasieskolor uppgår till cirka 99,5 miljoner kronor vilket ger en omfördelning på cirka 65 miljoner kronor 
 Beräkningen av dagliga resor och inackorderingstillägg görs i tre steg: 
  
 1. 
  
 Elever som har mer än 6 km men mindre än 50 km till närmaste fiktiva skola ges en ersättning som uppgår till 5 400 kr/läsår, vilket motsvarar ett månadskort à 600 kr/månad under 9 månader. 
  
 123 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 2. 
  
 90 procent av eleverna med mer än 50 km till närmaste fiktiva skola antas bo inackorderade och ges ersättning motsvarande 1/30 av prisbasbeloppet per månad. Den ersättning som kom- munerna enligt skollagen är skyldig att utbetala till elev som bor inackorderad är 12 840 kr/läsår (42 800/30 x 9 månader). 
  
 3. 
  
 De återstående 10 procenten av eleverna som har mer än 50 km resväg till närmaste gymnasieskola antas pendla mellan hemmet och skolan dagligen. För dessa elever beräknas en särskild ersättning som svarar mot ett månadskort under 9 månader. 
  
 Den föreslagna delkomponenten för dagliga resor och inackor- deringstillägg omsluter 792 miljoner kronor, vilket resulterar i en omfördelning på cirka 285 miljoner kronor. 
  
 5.6.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Den föreslagna modellen resulterar i relativt små förändringar jämfört med dagens modell. Storstäder får den största negativa förändringen, minus 56 kronor per invånare, medan glesbygds- kommunerna får en förbättring med 76 kronor per invånare, se tabell 5.6.2. 
 Tabell 5.6.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Storstäder 
  
 2 899 
  
 2 954 
  
 -56 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 4 018 
  
 4 025 
  
 -7 
  
 Större städer 
  
 3 905 
  
 3 907 
  
 -2 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 4 371 
  
 4 375 
  
 -3 
  
 Pendlingskommuner 
  
 4 445 
  
 4 424 
  
 21 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 4 409 
  
 4 353 
  
 56 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 4 382 
  
 4 338 
  
 44 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 4 550 
  
 4 474 
  
 76 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 4 247 
  
 4 229 
  
 18 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 4 300 
  
 4 256 
  
 45 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 124 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Om man jämför de uppdaterade standardkostnaderna för 2011 med redovisade nettokostnader 2009 finner man att storstäderna som grupp får något högre standardkostnader än redovisade netto- kostnader trots den negativa förändring som den uppdaterade modellen innebär för denna kommungrupp. För övriga kommun- grupper, större städer undantagna, blir standardkostnaderna lägre än nettokostnaderna. Trots förbättringen i modellförslaget är det fortfarande glesbygdskommunerna som har den största negativa avvikelsen i fråga om skillnaden mellan standardkostnad och redovisad kostnad, minus 700 kronor per invånare. 
  
 5.7 
  
 Individ- och familjeomsorg 
  
 5.7.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Delmodellen för individ- och familjeomsorg (IFO) består av två delar som tillsammans summeras till en standardkostnad. 
  
 Standardkostnad IFO  
 = Standardkostnad barn- och ungdoms- vård + standardkostnad övrig IFO (ekonomiskt bistånd, miss- brukarvård samt övrig vuxenvård och familjerätt). Båda delarna beräknas med hjälp av regressionsanalys. 
 Kommunernas behov av barn- och ungdomsvård beräknas utifrån följande strukturvariabler: 
  
 Andel barn  
  
 0–12 
  år som bor med ensamstående föräldrar. 
  
 Antal lagförda ungdomar  
  
 15–17 
  år per hemkommun i genom- snitt under en treårsperiod. Därefter beräknas den andel av befolkningen per den 31 december som dessa ungdomar utgör. 
  
 Antal barn  
  
 16–19 
  år som är födda utanför Norden och EU (2003 års medlemsländer) eller barn  
 16–19 
  år som är födda inom Norden och EU med minst en förälder som inte är född där. 
  
 Roten ur kommunens folkmängd upp till 75 000 invånare (den maximala folkmängd som beräkningen grundar sig på). 
  
 Kommunernas behov av övrig individ- och familjeomsorg beräknas utifrån följande strukturvariabler: 
 125 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Utrikes födda flyktingar och nära anhöriga som vistats i landet  
  
 3–9 
  år samt övriga utrikes födda från länder utanför Norden och EU som vistats i Sverige i högst 19 år. 
  
 Arbetssökande utan ersättning. 
  
 Ensamstående kvinnor i åldern  
  
 18–44 
  år med barn  
 0–17 
  år. 
  
 Roten ur tätortsbefolkningen i kommunen år 2005. 
  
 Män  
  
 25–64 
  år med årsinkomst under 140 000 kronor. 
 Variablerna uppdateras årligen av SCB med undantag av variabeln roten ur tätortsbefolkningen. Variablernas vikter i regressions- modellerna uppdaterades senast 2005 efter förslag av Utjämnings- kommittén i betänkandet SOU 2003:88. 
 Den genomsnittliga vägda standardkostnaden för rikets samtliga kommuner vad gäller IFO är 3 363 kronor per invånare 2011. Standardkostnaden 2011 varierar mellan 1 067 (Ydre) och 5 681 kronor per invånare (Malmö). 
 5.7.2 Resultatet av kommitténs uppföljning Utjämningsmodellens förändring över tid 
 Den modell som användes från och med 1996 när kostnads- utjämningen enligt standardkostnadsmetoden introducerades byggde på variabler som samvarierade med 1991 års kostnader för individ- och familjeomsorg. Standardkostnaden per kommun bestämdes av variablerna: 
  
 Ensamstående kvinnor med barn mellan 0 och 15 år. 
  
 Andelen finska medborgare. 
  
 Andelen utomnordiska medborgare. 
  
 Andelen flyttande personer över församlingsgräns i åldern 18– 39 år. 
  
 Ett mått på bebyggelsetätheten. 
  
 Statistisk analys (multipel regressionsanalys) visade att de valda indikatorerna kunde förklara nära 77 procent av kostnads- skillnaderna mellan kommunerna 1991. Men redan när systemet infördes 1996 hade förklaringsgraden sjunkit avsevärt. De främsta 
 126 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 orsakerna till detta var kriget på Balkan och den ekonomiska krisen i början av  
 1990-talet. 
  År 1991, dvs. det år på vilket analysen gjordes, var det i princip bara 20 kommuner som hade höga kostnader för individ- och familjeomsorg (de tre storstäderna, miljonprogrammets förortskommuner samt några f.d. större industri- kommuner i Mellansverige, t.ex. Norrköping och Eskilstuna). Men i takt med att Bosnienflyktingarna spreds ut över landet samtidigt som sysselsättningen sjönk ökade kommunernas kostnader för individ- och familjeomsorg i praktiskt taget alla kommuner. 
 År 1998 kom storstädernas och förortskommunernas beräknade standardkostnader att överstiga 1996 års redovisade nettokostnader med cirka 400 respektive 200 kronor per invånare. För landsbygds- och glesbygdskommunerna översteg den faktiska kostnaden den beräknade standardkostnaden med nästan 400 kronor. 
 Den Kommunala utjämningsutredningen kom fram till att utfallet i utjämningsmodellen för individ och familjeomsorg (IFO) gav oacceptabelt stora skillnader i förhållande till de faktiska kostnaderna och föreslog mot den bakgrunden i betänkandet SOU 1998:151 att modellen skulle ersättas med följande variabler: 
  
 Ensamstående kvinnor  
  
 18–44 
  år med barn  
 0–17 
  år. 
  
 Utrikes födda flyktingar och nära anhöriga som vistats i landet  
  
 3–9 
  år samt övriga utrikes födda från länder utanför Norden och EU som vistats i Sverige i högst 19 år. 
  
 Arbetssökande utan ersättning från  
  
 A-kassa 
  eller KAS. 
  
 Män  
  
 25–64 
  år med årsinkomst under 140 000 kronor. 
  
 Roten ur tätortsbefolkningen. 
  
 Effekterna av utredningens förslag blev, när de genomfördes, minskade intäkter för storstäderna och en ökad ersättning till framför allt landsbygds- och glesbygdskommunerna. 
 Utjämningskommittén som tillsattes 2001 konstaterade att det skett en förskjutning i verksamheten från ekonomiska trans- fereringar till enskilda hushåll till insatser som har mer vård- karaktär, speciellt barn- och ungdomsvård. År 1996 stod det eko- nomiska biståndet för 54 procent av de totala kostnaderna för individ- och familjeomsorg. År 2001 uppgick motsvarande andel till 41 procent. Vidare konstaterades att storstädernas kostnader för Burgess bara hade ökat med 1 procent mellan 1996 och 2001 medan kostnadsökningen i industrikommuner, större och medelstora 
 127 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 städer samt landsbygdskommuner uppgick till mellan 10 och 26 procent under samma tidsperiod. 
  
 I betänkandet  
 Gemensamt finansierad utjämning i kommun- sektorn  
 (SOU 2003:88) föreslog Utjämningskommittén att del- modellen för individ- och familjeomsorg skulle delas upp i två delar: en del för att beräkna strukturella skillnader för barn och ungdomsvård och en annan för övrig IFO. Förslaget kom att genomföras 2005 och modellen gäller än i dag. Men förklarings- graden är låg, speciellt beträffande delmodellen för barn- och ungdomsvård. 
  
 I  
 Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen 
 (SOU 2007:61) föreslogs vissa förändringar i delmodellen för övrig IFO samtidigt som det konstaterades att det stora problemet handlar om att finna en modell som speglar behovet av barn- och ungdomsvård. Uppgiften att förklara varför skillnaderna är så pass stora som de är – och att de dessutom tenderar att öka över tid – är dock långt ifrån enkel. 
 Utfallet i dagens modell 
 Som framgår av tabell 5.7.1 överstiger kommunernas netto- kostnader för individ- och familjeomsorg (IFO) de beräknade standardkostnaderna för samtliga kommungrupper utom för stor- städer och förortskommuner till storstäder. 
 Tabell 5.7.1 Jämförelse mellan standardkostnad och redovisad nettokostnad utjämningsåret 2011 (oviktade värden, kr/inv) 
  
 Kommungrupp 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Storstäder 
  
 5 162 
  
 4 861 
  
 302 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 2 689 
  
 2 593 
  
 96 
  
 Större städer 
  
 3 388 
  
 3 429 
  
 -40 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 2 222 
  
 2 354 
  
 -132 
  
 Pendlingskommuner 
  
 2 177 
  
 2 698 
  
 -521 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 1 870 
  
 1 970 
  
 -100 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 2 233 
  
 2 634 
  
 -401 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 1 976 
  
 2 285 
  
 -310 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 2 452 
  
 2 700 
  
 -248 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 2 322 
  
 2 545 
  
 -223 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 128 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 I sammanhanget bör dock nämnas att spridningen inom respektive kommungrupp är stor. Bland storstäderna redovisar Göteborg en nettokostnad som väsentligt överstiger den beräknade standard- kostnaden. Beträffande förortskommunerna redovisar Lidingö en faktisk nettokostnad som bara uppgår till halva standardkostnaden medan Frank har en faktisk nettokostnad som är mer än dubbelt så hög som standardkostnaden. Likartade relationer återfinns i alla kommungrupper. 
 År 2005 då den nuvarande modellen infördes kunde den förklara 39 procent av kostnadsskillnaderna mellan kommunerna för barn- och ungdomsvården och cirka 65 procent av kostnadsskillnaderna för övrig IFO. Modellen som helhet kunde förklara 66 procent av kostnadsskillnaderna. 
 Den genomgång av modellen som gjordes i  
 Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen  
 (SOU 2007:61) visar att förklaringsgraden för modellen som helhet hade sjunkit till 52 pro- cent, främst beroende på att förklaringsgraden för barn- och ungdomsvården hade sjunkit till 21 procent. 
 Kommitténs analyser visar att förklaringsgraden i modellen har fortsatt att sjunka. Utjämningsåret 2010 uppgick förklaringsgraden för modellen som helhet till cirka 46 procent. För barn- och ung- domsvården har förklaringsgraden sjunkit till knappt 20 procent medan förklaringsgraden för övrig IFO har sjunkit till cirka 51 procent. 
 Utvecklingen inom individ- och familjeomsorgen 
 Individ- och familjeomsorgens andel av kommunernas totala kost- nader 
  
 4  
  
 har sjunkit från 6,2 procent 1998 till 6,1 procent 2009. En påtaglig minskning har framför allt skett i storstäderna där mot- svarande andel har sjunkit från 16 till 12 procent. Barn- och ung- domsvårdens relativa andel av  
 IFO-kostnaderna 
  har ökat från cirka 35 procent 1999 till knappt 50 procent 2009. 
 Anmärkningsvärt i sammanhanget är att kostnaderna för barn- och ungdomsvård har ökat mest i glesbygdskommunerna sedan 1999, cirka 270 procent, medan kostnaderna i Stockholms kommun i princip har varit oförändrade  
 1999–2009. 
  I dag har Stockholms kommun i stort sett samma kostnader för barn- och ungdomsvård som den genomsnittliga glesbygdskommunen mätt i kronor per 
  
 4  
 Kostnader för den egentliga verksamheten i vilken affärsverksamheten inte ingår. 
 129 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 invånare. År 1999 var det bara Göteborgs kommun som hade högre kostnader än Stockholm. 
 Det mest anmärkningsvärda är dock att kostnadsskillnaderna inom respektive kommungrupp beträffande barn- och ungdoms- vården är så pass stora som de är. Det handlar om upp till 3 000 kronor per invånare och år i flera kommungrupper. Kost- nadsskillnaderna inom respektive kommungrupp är betydligt större än skillnaden mellan grupperna. 
 Vad gäller övrig individ- och familjeomsorg (missbruksvård och ekonomiskt bistånd m.m.) är det framför allt storstäderna som har höga kostnader, cirka 3  
 000–3 
  500 kronor per invånare. Genoms- nittskostnaden i flertalet kommungrupper uppgår till mellan 1 200 och 1 500 kronor per invånare. Men liksom beträffande barn- och ungdomsvården är kostnadsskillnaderna inom respektive kommun- grupp betydande. 
 Mot bakgrund av vad som ovan redovisats är det mycket som talar för att det finns strukturella skillnader mellan kommunerna som till en del kan förklara kostnadsskillnaderna. Men mycket tyder på att det även finns betydande skillnader i praxis och det sätt på vilket individ- och familjeomsorgen är organiserad. Det gäller bl.a. kommunernas policy i fråga om s.k. placeringar på institution. 
 Gränspendlingens effekter på utfallet 
 Den variabel som påverkas av gränspendlingen i  
 IFO-modellen 
  är andelen män i åldersgruppen  
 20–64 
  år med låg inkomst, dvs. under 140 000 kronor per år. Eftersom inkomsterna för de som pendlar inte finns med i underlaget blir det fler män som bokförs som låginkomsttagare än vad som annars skulle ha varit fallet. Jämfört med det negativa utfall som följer av en omfattande gränspendling i barnomsorgsmodellen blir förhållandet omvänt i  
 IFO-modellen. 
  Tolv kommuner får minst 50 kronor mer per invånare. Av dem ligger fem i Skåne och fem i Värmland. Den kommun som får det största positiva tillskottet på grund av modellens konstruktion är Årjäng, plus 252 kronor per invånare. 
 130 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 5.7.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs förslag:  
 Nuvarande utjämningsmodell ersätts med en ny modell som bygger på en regressionsanalys där den genomsnittliga nettokostnaden för hela individ- och familje- omsorgen under en treårsperiod  
 (2007–2009) 
  i respektive kommun skattas med hjälp av följande variabler: andelen arbets- lösa utan ersättning, andelen lågutbildade svenskar  
 20–40 
  år, roten ur tätortsbefolkningen i kommunen år 2005, andelen boende i flerfamiljshus byggda  
 1965–1975 
  och andelen av befolk- ningen med ekonomiskt bistånd som varar längre än sex månader. 
 Skälen för kommitténs förslag:  
 Liksom tidigare utjämnings- utredningar har kommittén konstaterat att behovet av insatser inom den kommunala individ- och familjeomsorgen kontinuerligt påverkas av olika samhällsförändringar. Kommitténs bedömning är att utfallet i den nuvarande utjämningsmodellen för individ- och familjeomsorg (IFO) ger oacceptabelt stora skillnader i förhållande till de faktiska kostnaderna i olika typer av kommuner varför modellen bör förändras. 
  
 För att försöka hitta en modell som så långt det är möjligt kan förklara kommunernas strukturellt betingade kostnadsskillnader har olika statistiska ansatser prövats. Ett stort antal variabler har testas, både på barn- och ungdomsvården respektive övrig IFO var för sig samt på kommunernas hela nettokostnad för individ- och familjeomsorg. Härvid har kommittén kunnat konstatera att den bästa förklaringsgraden erhålls om individ- och familjeomsorgen inte delas upp på barn- och ungdomsvård respektive övrig IFO utan betraktas som en alltigenom integrerad verksamhet. 
 Kommitténs förslag till förändrad modell bygger på en regres- sionsanalys där den genomsnittliga nettokostnaden för hela individ- och familjeomsorgen under en treårsperiod  
 (2007–2009) 
  i respektive kommun skattas med hjälp av följande variabler: 
  
 Andel arbetslösa utan ersättning i befolkningen (Arbl. u. ers.). 
  
 Andel lågutbildade svenskar  
  
 20–40 
  år (LågUtbSv  
 20–40) 
  
 5 
  
 . 
  
 Roten ur tätortsbefolkningen i kommunen 2005 (Rottätbef05). 
  
 5  
 Beräknad på den andel av befolkningen som är födda i Sverige, totalt cirka 8 miljoner invånare. Med lågutbildad avses de med okänd utbildningsnivå samt de med förgymnasial utbildning som är högst nio år. 
 131 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Andel av befolkningen boende i flerfamiljshus byggda 1965– 1975 (Boende i Fh  
  
 65–75). 
  
 Andel av befolkningen med ekonomiskt bistånd längre än sex månader (Ek bist>6 mån). 
  
 Formeln för att beräkna standardkostnaden för individ- och familjeomsorg kommer enligt kommitténs förslag att se ut som följer: 
 Standardkostnad individ- och familjeomsorg  
 = 795,4+38590,0* Arbl. u. ers.) + 23703,5*LågUtbSv  
  
 20–40 
  
  + 1,5* Rottätbef05 + 1922,8* Boende i Fh  
  
 65–75 
  
  + 85912,3* Ek bist>6 mån 
  
 Jämfört med dagens utjämningsmodell ger den föreslagna modellen en betydligt högre förklaringsgrad, 68,5 procent jämfört med cirka 50 procent. 
 Kommentarer kring några av de föreslagna variablerna 
 Variabeln andel arbetslösa utan ersättning kan förklara drygt 90 procent av skillnaden beträffande andelen bidragstagare mellan kommunerna men bara drygt 30 procent av kostnadsskillnaderna för ekonomiskt bistånd, vilket tyder på att antingen försörj- ningsbördan eller bidragstidens längd varierar mellan bidrags- tagarna. 
 På uppdrag av kommittén har SCB undersökt storleken på det ekonomiska biståndet till olika bidragstagare – mer än 60 000, mer än 80 000 respektive mer än 100 000 kronor per bidragstagare och år – samt bidragstidens längd, mer än 6 månader respektive mer än 12 månader. Resultatet visar att både bidragens storlek och bidragstidens längd samvarierar med kommunernas kostnader för ekonomiskt bistånd. Det gäller även kostnaderna för individ- och familjeomsorgen i sin helhet liksom för barn- och ungdomsvården. 
 I Socialstyrelsens rapport  
 Olika villkor  
 –  
 Om levnads- förhållanden, risker och kommunala kostnader för barn och unga 
  
 (2010) pekas både arbetslöshet och hushåll med långvarigt ekono- miskt bistånd ut som betydande riskfaktorer för ofärd bland barn. Detsamma gäller föräldrar med låg utbildning. 
 132 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Miljonprogrammet, dvs. flerbostadshus byggda  
 1965–1975 
  löste många bostadspolitiska problem, men har kritiserats. Diskus- sionerna om miljonprogramsområdena är ständigt återkommande. De beskrivs ofta som problemområden där socialt utanförskap frodas. Med statistik har man visat att de är både etniskt, socialt och ekonomiskt segregerade. 
 Även om kostnadsskillnaderna inom individ- och familje- omsorgen har jämnat ut sig över landet visar Socialstyrelsens jämförelsetal för socialtjänsten att kostnaderna fortfarande är högst i storstäder och större städer, vilket motiverar befolkningsvariabeln i den föreslagna modellen. 
 Ytterligare värt att notera i sammanhanget är att ingen av de två invandrarvariabler som används i dagens  
 IFO-modeller 
  blir statistiskt signifikanta i kombination med de av utredningen före- slagna variablerna. Om t.ex. variabeln  
 Utrikes födda flyktingar och nära anhöriga som vistats i landet  
  
 3–9 
  
  år samt övriga utrikes födda från länder utanför Norden och EU som vistats i Sverige  
  
 0–19 
  
  år  
 adderas till den ovan föreslagna modellen blir samvariationen negativ, dvs. ju högre andel med utländsk bakgrund desto lägre kostnader. 
 Slutsatsen är att höga  
 IFO-kostnader 
  snarare speglar ett utan- förskap som i mångt och mycket beror på annat än befolkningens härkomst. 
  
 5.7.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Kommitténs förslag innebär att 219 kommuner får höjda standard- kostnader medan 71 får sänkta. I dag omfördelar modellen 4,7 miljarder kronor. I kommitténs förslag omfördelar modellen 3,8 miljarder kronor. 
 På kommungruppsnivå är det framför allt storstäder, större städer och förortskommunerna till storstäderna som får sänkta standardkostnader jämfört med dagens modell medan samtliga övriga kommuntyper får höjda standardkostnader, se tabell 5.7.2. Varuproducerande kommuner samt pendlingskommuner får de största positiva förändringarna. 
 I den av kommittén föreslagna modellen elimineras de effekter som f.n. gynnar kommuner med omfattande gränspendling. 
 133 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 5.7.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad, redovisad nettokostnad samt förändring jämfört med dagens modell (kr/inv., oviktade värden) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Netto- 
  
 Differens 
  
 Förändring 
  
 standardkostnad 
  
 kostnad 
  
 mot dagens 
  
 2011 
  
 2009 
  
 modell 
  
 Storstäder 
  
 4 938 
  
 4 861 
  
 78 
  
 -224 
  
 Förortskommuner 
  
 till storstäderna 
  
 2 601 
  
 2 593 
  
 8 
  
 -88 
  
 Större städer 
  
 3 348 
  
 3 429 
  
 -80 
  
 -40 
  
 Förortskommuner till 
  
 större städer 
  
 2 465 
  
 2 354 
  
 111 
  
 243 
  
 Pendlingskommuner 
  
 2 528 
  
 2 698 
  
 -170 
  
 351 
  
 Turism- och 
  
 besöksnäringskommuner 
  
 2 129 
  
 1 970 
  
 159 
  
 259 
  
 Varuproducerande 
  
 kommuner 
  
 2 591 
  
 2 634 
  
 -43 
  
 358 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 2 216 
  
 2 285 
  
 -69 
  
 240 
  
 Kommuner i 
  
 tätbefolkad region 
  
 2 692 
  
 2 700 
  
 -8 
  
 240 
  
 Kommuner i 
  
 glesbefolkad region 
  
 2 625 
  
 2 545 
  
 80 
  
 303 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
  
 5.8 
  
 Äldreomsorg 
  
 5.8.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Delmodellen för äldreomsorg är en matrismodell där de äldre delas in i 48 olika grupper 
  
 6 
  
 . Antalet personer i respektive grupp multi- pliceras med en kommunspecifik normkostnad för respektive grupp. Förutom normkostnad beräknas även av tillägg och avdrag för hemtjänst i glesbygd samt institutionsboende i glesbygd i delmodellen. 
 De kommunspecifika normkostnaderna för äldreomsorg beräk- nas utifrån antalet män respektive kvinnor uppdelade på civilstånd (gift/ej gift) och etnicitet (född i Norden/ej född i Norden) i åldersgrupperna  
 65–69, 
 70–74, 
 75–79, 
 80–84, 
 85–89 
  samt 90 år och äldre. 
  
 6  
 Egentligen 240 olika grupper eftersom de äldre även är indelade efter yrkesbakgrund i fem olika grupper 
 134 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Standardkostnad äldreomsorg  
 = Normkostnad * justerings- faktor + Institution (glesbygdsstöd) + Hemtjänst * förändring av NPI. 
  
 Befolkningen i respektive grupp uppdateras årligen. Hemtjänst- tillägget och de kommunspecifika normkostnaderna uppdaterades senast efter förslag från Utjämningskommittén i betänkandet SOU 2003:88 och har varit oförändrade sedan utjämningsåret 2005. Tillägget för institutionsboende i glesbygd förändras årligen med avseende på kommunernas befolkningssammansättning. 
 Delmodellen omfördelar cirka 7,2 miljarder kronor mellan kom- munerna 2011. Den genomsnittliga standardkostnaden för riket (vägd efter befolkningen) är 8 893 kronor per invånare 2011. Standardkostnaden varierar mellan 3 867 kronor per invånare (Nykvarn) och 20 125 kronor per invånare (Dorotea). Uppräkning av standardkostnaden till utjämningsårets (2011 års) kostnadsnivå sker med hjälp av NPI för åren  
 2010–2011. 
  
 5.8.2 Resultatet av kommitténs uppföljning Utjämningsmodellens förändring över tid 
 Sedan modellen infördes 1996 har den genomgått ett antal förändr- ingar, vilket främst visat sig i att detaljeringsgraden har ökat. 
 Under  
 1996–1999 
  baserades modellen på Strukturkostnads- utredningens förslag i betänkandet SOU 1993:53. Vårdbehovet för  
 65-åringar 
  och äldre beräknades efter kön, ålder  
 (65–74, 
 Grahamsamt 85 år och äldre), samboendeförhållanden och yrkesbakgrund. Dessutom ingick två faktorer som avsåg att kompensera för merkostnader för hemtjänst och institutionsboende i glesbygd. Kommunerna erhöll även ett generellt tillägg på 500 kronor per invånare och år för färdtjänst och handikappomsorg. 
 I betänkandet från den Kommunala utjämningsutredningen (SOU 1998:151) föreslogs vissa förändringar som kom att gälla för bidragsåren  
 2000–2004. 
  Variabeln sammanboende respektive ej sam- manboende ersattes med gifta respektive ej gifta. Vidare tillkom en etnicitetsfaktor där man delade upp de äldre i två grupper varav den ena bestod av personer födda i södra Europa och flertalet utomeuropeiska länder. Dessa personer fick ett schablonmässigt 
 135 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 tillägg på 50 procent jämfört med den andra gruppen. De äldres yrkesbakgrund uppdaterades också i samband med översynen. Beräkningen för merkostnader för hemtjänst i glesbygd uppda- terades med nya befolkningsdata. Institutionstillägget och det generella tillägget för färdtjänst och handikappomsorg lämnades dock orörda. 
 Utjämningskommittén föreslog i betänkandet SOU 2003:88 att äldreomsorgsmodellen skulle genomgå ett antal förändringar, som infördes 2005. De äldre delades in i sex åldersklasser i stället för som tidigare tre. Etnisk bakgrund ändrades till födda i Norden respektive utanför Norden. Det schablonmässiga tillägget för personer med annan etnisk bakgrund ersattes med modell- beräknade merkostnader. Vidare utökades antalet yrkeskategorier vid beräkningen av de kommunspecifika normkostnaderna. 
 Dessutom uppdaterades hemtjänstfaktorn, vilken sedan dess baserats på befolkningsdata från 2001. Den generella justeringen på 500 kronor per invånare för färdtjänst och handikappomsorg togs bort medan tillägget för institutionsboende i glesbygd behölls oförändrat. 
  
 I  
 Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen 
 (SOU 2007:61) föreslogs vissa förändringar i delmodellen som aldrig kom att genomföras. Bland annat föreslogs att norm- kostnadsberäkningen efter socioekonomisk grupp (yrkesbakgrund) skulle ersättas med en indelning efter inkomst eftersom allt färre äldre i befolkningen har en identifierbar socioekonomisk grupp. Det enda underlag som finns tillgängligt beträffande de äldres yrkesbakgrund härstammar från 1990 års folk- och bostadsräkning. Vidare föreslogs en uppdatering av modellen för beräkning av mer- kostnader för hemtjänst i glesbygd samt att tillägget för institu- tionsboende i glesbygd och könsuppdelningen skulle upphöra. 
 Utfallet i dagens modell 
 Som framgår av tabell 5.8.1 överstiger kommunernas netto- kostnader för äldreomsorg de beräknade standardkostnaderna för samtliga kommungrupper utom för storstäder och kommuner i tätbefolkad region. Spridningen beträffande avvikelsen mellan stan- dardkostnad och redovisad nettokostnad inom respektive kommun- grupp är dock stor. Det handlar om upp till 6 000 kronor per invånare. 
 136 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Tabell 5.8.1 Jämförelse mellan standardkostnad och redovisad nettokostnad utjämningsåret 2011 (oviktade värden, kr/inv) 
  
 Kommungrupp 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Storstäder 
  
 8 232 
  
 7 635 
  
 598 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 6 271 
  
 6 486 
  
 -215 
  
 Större städer 
  
 8 579 
  
 8 802 
  
 -224 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 7 837 
  
 7 931 
  
 -93 
  
 Pendlingskommuner 
  
 10 144 
  
 10 221 
  
 -77 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 12 656 
  
 13 164 
  
 -508 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 11 148 
  
 11 300 
  
 -152 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 13 667 
  
 15 903 
  
 -2 
  236 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 10 735 
  
 10 470 
  
 265 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 10 654 
  
 11 349 
  
 -695 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar 
 . 
  
 Dagens modell, som tar hänsyn till både demografiska och socio- ekonomiska skillnader mellan kommunerna, kan förklara knappt 83 procent av kostnadsskillnaderna, vilket jämfört med andra del- modeller i kostnadsutjämningen är mycket högt. 
 Standardkostnadsberäkningen påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 Utvecklingen inom äldreomsorgen 
 Sedan nuvarande kostnadsutjämning infördes 1996 är äldre- omsorgen den enda verksamhet av s.k. välfärdskaraktär som har fått vidkännas en neddragning i den meningen att prestationerna inte har ökat i samma takt som det demografiska behovet, se figur 5.8.1. Skälet härtill är bl.a. att kommunernas socialtjänst har omprioriterat resurser från äldreomsorgen till handikappomsorgen. Medan standarden inom handikappomsorgen har fördubblats sedan mitten av  
 1990-talet 
  har äldreomsorgens resurser givet det demografiska behovet utifrån 1994 års standard reducerats med knappt 20 procent. 
 Denna omprioritering har varit nödvändig eftersom lagen (1993:387) om stöd och service till funktionshindrade är en rättig- hetslagstiftning medan hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) respektive socialtjänstlagen (2001:453), som är styrande för äldre- omsorgen, ger större utrymme för bedömningar. Men det kan 
 137 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 heller inte uteslutas att det skett en viss förbättring av de äldres hälsa sedan mitten av  
 1990-talet. 
  Vidare har det skett strukturella förändringar inom äldreomsorgen under senare decennier. 
 Figur 5.8.1 Äldreomsorgens utveckling  
 1994–2005 
  i relation till andra s.k. välfärdsverksamheter (prestationer jämfört med demografiskt behov) 
  
 Barnomsorg 
  
 Grundskola 
  
 Gymnasieskola 
  
 Särskola 
  
 Barn och undomsvård 
  
 Äldreomsorg 
  
 160,0 
  
 150,0 
  
 140,0 
  
 = 100 
  
 130,0 
  
 120,0 
  
 1994 
  
 110,0 
  
 där 
  
 100,0 
  
 Index 
  
 90,0 
  
 80,0 
  
 70,0 
  
 60,0 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 Källa 
 : Wilson B, Uppföljning av HSU på uppdrag av Socialstyrelsen. 
 Sedan 1970 har andelen  
 65-åringar 
  och äldre av befolkningen ökat från knappt 14 procent till 18,5 procent vid utgången av 2010. Enligt SCB:s befolkningsprognoser förväntas andelen  
 65-åringar 
  och äldre i befolkningen öka till 22,6 procent 2030. I takt med att befolkningen åldras ökar det demografiska trycket på kommunerna. Det gäller inte bara kostnaderna för äldreomsorg utan även personal- och kompetensförsörjningen. 
 Situationen beträffande personal- och kompetensförsörjningen är redan besvärlig och riskerar att förvärras i kommuner där de yngre i arbetsför ålder flyttar ut medan de äldre blir kvar. I rapporten  
 Färre kommuner – Om små kommuners problem och utmaningar 
  
 7  
  
 redovisas en framskrivning av befolkningen som indikerar att cirka 50 procent av den arbetsföra befolkningen 
  
 7  
 Mathews;" class="p597 ft144"> 
  
 åldersgrupp 
  
 350 000 
  
 300 000 
  
 250 000 
  
 i aktuell 
  
 200 000 
  
 kr/inv 
  
 150 000 
  
 100 000 
  
 50 000 
  
 0 
  
 0-4 
  år 
  
 5-14 
  år 
  
 15-44 
  år 
  
 45-64 
  år 
  
 65-74 
  år 
  
 75-84 
  år 
  
 85-w 
  år 
  
 Källa:  
 SOU 1996:163 och egen beräkning. 
 Justeringen för skillnader i dödlighet medför avdrag och tillägg på mellan minus 370 och plus 1 140 kronor per invånare. Utjämnings- året 2011 skulle 152 kommuner ha fått ett tillägg för justerad dödlighet om delkomponenten redan hade varit införd. 
 Korrigering för personer födda utanför Norden 
 Andelen  
 65-åringar 
  och äldre som är födda utanför Norden svarar mot drygt sex procent av samtliga invånare i den aktuella ålders- gruppen. Andelen kommer att fortsätta öka över tid. 
 Beard studier visar att äldre som är födda utanför Norden som grupp har en sämre hälsa än de med nordisk här- komst. I äldreomsorgen krävs dessutom särskilda insatser för att kunna möta omsorgstagarna på deras eget modersmål. 
 Kommittén föreslår att för äldre som är födda utanför Norden ska kommunerna erhålla ett särskilt beräknat tillägg som uppgår till fem procent av genomsnittskostnaden för  
 65-åringar 
  och äldre. Tillägget avser främst den anpassning av verksamheten som kom- munerna behöver göra för att kunna utföra omsorgen på vård- tagarens eget modersmål. 
 143 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Samtliga kommuner får beräknade merkostnader eftersom alla kommuner har äldre invånare med utomnordisk härkomst. Den samlade merkostnaden för personer med utomnordisk bakgrund beräknas bli cirka 27 kronor per invånare. Ett egentligt tillägg utgår dock bara till de kommuner som har en högre andel äldre från utomnordiska länder – och därigenom högre kostnader – än genomsnittskommunen. Av samtliga kommuner får 52 ett tillägg medan resterande kommuner får ett avdrag på som högst 26 kronor per invånare. Högst tillägg får Botkyrka kommun med 44 kronor per invånare. 
 Tillägg för hemtjänst i glesbygd 
 I dagens modell, som syftar till att fånga upp de merkostnader för hemtjänst i glesbygd som följer av personalens ökade reskostnader, bildas ett antal fiktiva serviceorter för hemtjänstens indelning i arbetslag. För att komma i fråga som serviceort krävs att det bor minst 200 invånare inom en radie på tre kilometer (vägavstånd). För samtliga invånare 80 år och äldre som bor mer än 15 kilometer från respektive serviceort beräknas merkostnader för hemtjänst- personalens resor. 
 Den beräknade merkostnaden per invånare baseras på bosätt- ningsmönster och befolkning den 31 december 2001, dvs. 10 år gamla uppgifter som inte speglar dagens bosättningsmönster. 
 Kommitténs bedömning är att merkostnader för personalens dagliga resor i glesbygd kommer att bestå. Dessutom anser kom- mittén att små hemtjänstenheter i glesbygd genererar vissa mer- kostnader. Beräkningen av merkostnaden för hemtjänst i glesbygd bör dock göras utifrån dagens bosättningsmönster. 
 Mot den bakgrunden har kommittén tillsammans med Tillväxt- analys utvecklat en ny modell för beräkning av merkostnader för hemtjänst i glesbygd som utgör kommitténs förslag. 
 Jämfört med dagens modell har reseavståndet till de brukare som antas generera merkostnader sänkts från 15 km till 5 km. Vidare har andelen  
 80-åringar 
  och äldre som antas ha behov av hemtjänst höjts från 20,6 procent till 22,7 procent utifrån aktuell statistik. Reskostnaderna har uppdaterats till 2009 års kostnadsnivå medan antalet resor till och från brukarna har sänkts från två till en resa per dag. 
 144 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Det som motiverar en sänkning från två till en resa per dag är att hemtjänstpersonalen knappast reser till och från serviceorten för varje enskilt uppdrag. Uppgifter från hemtjänsten talar för att resorna arrangeras i form av speciella rutter. Vidare indikerar Socialstyrelsens verksamhetsstatistik att det knappast kan vara fråga om mer än en resa per dag till den genomsnittliga vårdtagaren över 80 år att döma av de hemtjänsttimmar som den genomsnittlige brukaren erhåller per vecka. 
 Utformningen av den nya modellen innebär att antalet kommuner som beräknas ha merkostnader för hemtjänst i glest bebyggda områden ökar från 125 till 288 kommuner. Endast två kommuner, Sundbyberg och Burlöv, har en sådan bebyggelse- struktur att inga merkostnader uppstår. Eftersom i stort sett alla kommuner får beräknade merkostnader ökar kostnaden för att finansiera tilläggen, från 16 kronor per invånare i dagens modell till drygt 64 kronor per invånare i den föreslagna modellen. Efter avdrag för kostnaden för att finansiera tilläggen är det 185 kom- muner som skulle ha fått ett tillägg 2011 på som högst 940 kronor per invånare för hemtjänst i glesbygd om den föreslagna modellen redan hade varit införd. 
 Tillägg för institutionsboende i glesbygd 
 I dagens modell får de 29 kommuner som klassificerades som gles- bygdskommuner före 2005 ett särskilt tillägg på fem procent av den summerade normkostnaden för institutionsboende i glesbygd. Sedan dess har kommungruppsindelningen ändrats två gånger, dels 2005 då antalet glesbygdskommuner ökade till 39, dels 2011 då antalet glesbygdskommuner sjönk till 20. En dryg fjärdedel av glesbygdskommunerna enligt 2005 års indelning klassificeras numera som turism- och besöksnäringskommuner. 
 Som nämnts i avsnitt 5.8.2 föreslog 2005 års uppföljning av utjämningssystemet i betänkandet SOU 2007:61 att tillägget för institutionsboende i glesbygd skulle upphöra. Av verksamhets- statistiken framgår dock att många kommuner med en gles bebyggelsestruktur fortfarande har en högre andel äldre boende på institution än genomsnittskommunen, vilket genererar en mer- kostnad på mellan 3 och 5 procent. 
 Kommitténs bedömning är att kommuner med en gles bebyggelsestruktur även fortsättningsvis bör få ett tillägg för ett 
 145 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 större behov av särskilt boende i glesbygd men att kriterierna för att komma ifråga för tillägg inte bör följa kommungrupps- indelningen utan det faktiska bebyggelsemönstret i respektive kommun. Om kommungruppsindelningen ändras riskerar flera kommuner att bli helt utan tillägg. 
 Mot den bakgrunden har kommittén skapat en särskild faktor för bebyggelsemönstret i kommunerna som bygger på tätortsgrad och antalet invånare per kvadratkilometer. Tillägg föreslås utgå till de kommuner som har en glesbygdsfaktor som är lägre än 0,8. Lägst faktor – 0,10 – har Moore kommun där 29,5 procent av befolkningen bodde i tätorter 2005 och där antalet invånare per kvadratkilometer vid utgången av 2009 uppgick till 1,3. 
 Kommittén föreslår ett tillägg på 8 procent, reducerad med respektive kommuns faktor för bebyggelsestrukturen multiplicerad med 10, av den beräknade åldersersättningen. För Moore kommun, som har den mest glesa bebyggelsestrukturen i landet, skulle tillägget uppgå till 7,01 procent av den beräknade ålders- ersättningen. 
 Utjämningsåret 2011 skulle 39 kommuner ha fått ett tillägg på mellan 4 och 995 kronor per invånare om modellen redan hade varit införd. Övriga kommuner skulle ha fått ett avdrag på knappt 13 kronor per invånare. Tolv kommuner skulle ha fått ett tillägg som överstiger dagens tillägg på 5 procent av den beräknade norm- kostnaden. 
  
 5.8.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Kommitténs förslag innebär att 148 kommuner får höjda standard- kostnader medan 142 får sänkta. I dag omfördelar modellen 7,2 miljarder kronor. Med kommitténs förslag minskar omfördel- ningen till 7,1 miljarder kronor. 
 På kommungruppsnivå är det främst storstäder och kommuner i tätbefolkad region som får sänkta standardkostnader jämfört med dagens modell. Höjda standardkostnader får främst glesbygds- kommuner och kommuner i glesbefolkad region, se tabell 5.8.4. 
 146 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Tabell 5.8.4 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (ovägt genomsnitt, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Nuvarande 
  
 Differens 
  
 standardkostnad 
  
 standardkostnad 
  
 2011 
  
 2011 
  
 Storstäder 
  
 8 127 
  
 8 232 
  
 -105 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 6 35 
  
 6 271 
  
 82 
  
 Större städer 
  
 8 556 
  
 8 579 
  
 -23 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 7 901 
  
 7 837 
  
 64 
  
 Pendlingskommuner 
  
 10 124 
  
 10 133 
  
 -10 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 12 718 
  
 12 656 
  
 62 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 11 131 
  
 11 148 
  
 -17 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 14 020 
  
 13 674 
  
 346 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 10 659 
  
 10 735 
  
 -75 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 10 948 
  
 10 654 
  
 295 
  
 Källa:  
 SCB samt egna beräkningar 
 Trots att utfallet förbättras för glesbygdskommunerna som grupp får de flesta glesbygdskommuner en standardkostnader som är betydligt lägre än redovisad nettokostnad. 
 Den föreslagna modellen kan förklara drygt 85 procent av kost- nadsskillnaderna mellan kommunerna, vilket är drygt två procent- enheter högre än vad dagens modell förmår. 
  
 5.9 
  
 Befolkningsförändringar 
  
 5.9.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Nuvarande modell för befolkningsförändringar består av flera var för sig fristående delar som kan höja en kommuns standard- kostnad. Den första delen kompenserar kommuner vars befolkning har minskat med mer än två procent de senaste tio åren. Den andra delen kompenserar kommuner som har haft en i förhållande till riksgenomsnittet kraftig ökning eller minskning de senaste fem åren av antalet grund- och gymnasieskolelever. Den tredje delen kompenserar kommuner och landsting som under den senaste femårsperioden har haft en genomsnittlig årlig befolkningsökning på mer än 1,2 procent. 
 147 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 För landstingen tillämpas en modell som kompenserar de landsting som under den senaste femårsperioden haft en genom- snittlig årlig befolkningsminskning med mer än 1,2 procent. 
 Minskande befolkning 
 Den första komponenten kompenserar för fasta kostnader som inte minskar när efterfrågan på den kommunala servicen sjunker. Det handlar bl.a. om lokaler (ej åldersberoende verksamheter) och anläggningar samt pensionskostnader. Att avveckla/anpassa dessa kostnader tar tid. Därför erhåller de kommuner som minskat med mer än två procent under en tioårsperiod en ersättning per invånare med 100 kronor per procentenhet utöver gränsvärdet. 
 Merkostnader för lokaler inom de åldersberoende verksamhe- terna (grund- och gymnasieskola) behandlas separat. Kostnaderna för skollokaler har konstaterats vara högre i de kommuner som minskat mest, vilket beror på att lokalkapaciteten är stor i förhål- lande till antalet elever. Ersättningen för ett minskat antal grund- skole- och gymnasieelever är utformad så att kommunens elevantal måste ha minskat med mer än två procent över fem år. Är utvecklingen i riket negativ måste kommunens elevantal ha minskat med två procent utöver minskningen i riket. Kommunen ersätts med 12 300 kronor per elev utöver den aktuella gränsen. 
 Ökande befolkning 
 Kommunernas och landstingens intäkter i form av skatteintäkter, inkomstutjämning samt  
 regleringsbidrag/-avgift 
  beräknas utifrån antalet invånare den 1 november året före utjämningsåret. De personer som föds eller flyttar in i kommunen/landstinget under utjämningsåret räknas således inte med. Sedan 2005 respektive 2006 kompenserar systemet även de kommuner/landsting som vuxit kraftigt under en längre tid (över 1,2 procent över fem år) för denna eftersläpningseffekt. 
 Vid utjämningsårets slut görs en avstämning av befolknings- förändringen under året. Kommuner och landsting som är kvalifi- cerade erhåller en ersättning för det antal personer vilka motsvarar en ökning större än 1,2 procent. Kommunen respektive landstinget ersätts således inte för hela årets ökning eftersom de tillkommande 
 148 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 personerna antas flytta in successivt under året. De kommuner och landsting som ökar upp till 1,2 procent antas kunna hantera förändring utan extra kompensation. 
 Det finns ett tydligt samband mellan befolkningstillväxt och merkostnader inom grundskolan. Orsaken till detta är att kom- muner som växer har en större andel nybyggda lokaler, vilka genom högre kapitalkostnader blir dyrare i drift. 
 För att växande kommuner ska få samma förutsättningar som andra kommuner kompenserar systemet även dessa kommuner. Ersättningen är utformad så att kommunens elevantal måste ha ökat med mer än fem procent över fem år. Är utvecklingen positiv i riket som helhet måste kommunens elevantal ha ökat med fem procent utöver ökningen i riket som helhet. Kommunen ersätts med 12 000 kronor per elev utöver den aktuella gränsen. 
 Utfallet i dagens modeller 
 Utjämningsåret 2011 är det 221 kommuner som erhåller ersättning i den aktuella delmodellen. Totalt omfördelar modellen 1,4 miljarder kronor. Antalet kommuner som får ersättning per delkomponent redovisas i tabell 5.9.1. En och samma kommun kan få ersättning i åtminstone två delkomponenter samtidigt. 
 Beträffande landstingen är det bara ett landsting, Stockholms läns landsting, som får ersättning med 107 kronor per invånare utjämningsåret 2011. 
 Tabell 5.9.1 Antal kommuner med ersättning i respektive delkomponent 
  
 Minskning 
  
 Minskning 
  
 Ökning 
  
 Eftersläpning 
  
 totalt 
  
 7–18 
  år 
  
 Johnsonår 
  
 Antal kommuner 
  
 116 
  
 194 
  
 4 
  
 25 
  
 Omfördelning, 
  
 mnkr 
  
 548,1 
  
 259,1 
  
 4,7 
  
 613,1 
  
 Källa:  
 SCB och egen beräkning. 
 De delkomponenter som omfördelar mest pengar är befolknings- minskningen totalt samt ersättningen för eftersläpningseffekter. 
 Standardkostnadsberäkningen påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 149 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 5.9.2 
  
 Resultatet av kommitténs uppföljning 
  
 En kompensation till kommuner med minskande folkmängd har funnits redan innan det första egentliga utjämningssystemet infördes. För landsting med kraftig befolkningsminskning fanns ett tillfälligt omställningsbidrag perioden  
 2001–2004, 
  ett bidrag som inte ingick som en del i utjämningssystemet utan finansierades från anslaget  
 Bidrag till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting 
 . 
 Som redovisats i avsnitt 5.9.1 kompenseras även kommuner och landsting med kraftigt ökande befolkning för systemets eftersläp- ningseffekter efter förslag från Utjämningskommittén (SOU 2003:88). 
 Åldersberoende verksamheter 
 Kommitténs analyser av kommunernas lokalkostnader för grund- skolan visar att lokalkostnaderna är högst för de kommuner som ökar respektive minskar mest (decil 1 och 10). 
 I kommuner där befolkningen ökar är kostnaden per kvadrat- meter lokalyta hög. I kommuner där befolkningen minskar beror den högre kostnaden per elev på att antalet kvadratmeter per elev är hög. Antalet kvadratmeter per elev är cirka 30 procent högre än genomsnittet för riket i kommuner som minskar kraftigt. 
 I nuvarande delmodell finns ingen komponent som ersätter för merkostnader för nya lokaler i förskolan. I den utredning som gjordes av Temaplan AB på uppdrag av Utjämningskommittén 
  
 9  
  
 konstaterades att det fanns merkostnader för de kommuner som växer mest, cirka 10 procent per kvadratmeter. Någon merkostnad för förskolelokaler i de kommuner som minskar mest kunde inte konstateras. 
 Kommitténs analyser visar att lokalkostnaderna för förskolan är cirka 15 procent högre i de kommuner som växer snabbast, vilket i allt väsentligt beror på en större andel nybyggda lokaler, se figur 5.9.1. 
  
 9  
 SOU 2003:88 Bilaga 6 Ekonomiska konsekvenser av befolkningsförändringar i kommuner och landsting. 
 150 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Figur 5.9.1 Lokalkostnader i förskolan, kronor per inskrivet barn 
  
 indelade efter befolkningsförändring 
  
 (1 =minskar mest osv.) 
  
 Kommunerna 
  
 10  
  17840 
 9  
  17127 
 8  
  16278 
 7  
  16338 
 6  
  14558 
 5  
  14620 
 4  
  15660 
 3  
  13621 
 2  
  13335 
 1  
  13588 
  
 0 
  
 2000 
  
 4000 
  
 6000 
  
 8000 
  
 10000 
  
 12000 
  
 14000 
  
 16000 
  
 18000 
  
 20000 
  
 Lokalkostnader förskola kronor per inskrivet barn 
  
 Källa 
 : Egen beräkning. 
 Befolkningsminskning de tio senaste åren 
 Kommittén har inte i detalj prövat om nuvarande ersättningsnivå för befolkningsminskning är rimlig. De problem som kommuner med minskande befolkning har kvarstår dock. Det handlar om merkostnader för lokaler och anläggningar samt pensionsskulden. 
 I figur 5.9.2 redovisas pensionsförpliktelserna uppdelade efter befolkningens relativa förändring i deciler. De kommuner som minskar mest har som förväntat den högsta skulden per invånare. 
 151 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Figur 5.9.2 Pensionsförpliktelser i kommunerna efter kommunernas befolkningsförändring 
  
 indelade efter befolkningsförändring 
  
 (1 =minskar mest osv.) 
  
 Kommunerna 
  
 10  
  17 213 
 9  
  19 958 
 8  
  20 213 
 7  
  21 848 
 6  
  23 869 
 5  
  23 597 
 4  
  24 315 
 3  
  25 367 
 2  
  26 830 
 1  
  29 981 
  
 0 
  
 5000 
  
 10000 
  
 15000 
  
 20000 
  
 25000 
  
 30000 
  
 35000 
  
 Pensionförpliktelser ej redovisade i balansräkningen, kr per inv 
  
 Källa:  
 SCB och Skolverket. 
 Eftersläpningseffekter 
 Kommittén har särskilt studerat de kommuner och det landsting som erhåller ersättning för eftersläpningseffekter och konstaterat att modellen över lag träffar rätt. Det som har skett sedan modellen infördes är att antalet kommuner som får ersättning har blivit fler (från början handlade det om 10 kommuner) och att allt fler stora kommuner kompenseras. Detta har lett till att kostnaden för övriga kommuner har ökat. 
 De kommuner och landsting som har kvalificerat sig för efter- släpningsersättning kompenseras för den inflyttning som över- stiger gränsvärdet 1,2 procenten. Kommitténs analyser visar att denna gräns verkar väl avvägd med tanke på hur inflyttningen generellt ser ut under ett år. 
 152 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 5.9.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning och förslag:  
 Nuvarande delmodell bör behållas men utökas såtillvida att kommuner som växer kraftigt även ska kompenseras för merkostnader för nya förskolelokaler. Vidare anser kommittén att den del som kompenserar för mer- kostnader inom skolan ska vara symmetrisk, varför gränsvärdet för kompensation vid befolkningsökning ska sättas till två i stället för fem procent. 
  
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag 
 : Kommittén har inte funnit skäl att föreslå förändringar i kompensationen till de kommuner vars befolkning minskar kraftigt. Kommitténs bedöm- ning är att nuvarande nivå på kompensationen väl täcker de kostnader som avses. 
  
 När det gäller kompensationen för merkostnader avseende skollokaler har kravet för att bli kompenserad vid kraftig befolk- ningsökning varit högre än motsvarande krav vid minskning. Kommittén menar att de merkostnader som befolknings- förändringar genererar ska uppmärksammas på ett likvärdigt sätt oavsett om det handlar om befolkningsminskning eller befolk- ningsökningökning. Mot den bakgrunden föreslår kommittén att nuvarande gräns för att komma ifråga för ersättning vid befolkningsökning utöver den genomsnittliga i riket sänks från fem till två procent. 
 Vidare anser kommittén att kommuner och landsting som under lång tid har haft en kraftig befolkningstillväxt även fortsättningsvis ska kompenseras för den eftersläpning som förekommer i utjäm- ningen och att kommuner som växer kraftigt inte bara ska kompenseras för nya skollokaler utan även för nya förskolelokaler. Det kostar att bygga nytt och det är speciellt dyrt i de regioner där markpriserna är höga. Enligt förslaget ska kommunerna erhålla en ersättning för förskolelokaler som är uppbyggd efter samma principer och ersättningsnivåer som för skollokalerna. 
 153 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 5.9.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Den av kommittén föreslagna uppdateringen av modellen resulterar i relativt små förändringar på kommungruppsnivå jämfört med dagens modell och för landstingen ingen förändring alls. Storstäder och förortskommuner, dvs. de kommuner som växer, får den största ökningen av standardkostnaden, cirka  
 30–50 
  kronor per invånare. Övriga kommuner får i stort sett en oförändrad standard- kostnad, se tabell 5.9.2. 
 Tabell 5.9.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Nuvarande 
  
 Differens 
  
 standardkostnad 
  
 standardkostnad 
  
 2011 
  
 2011 
  
 Storstäder 
  
 270 
  
 218 
  
 52 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 139 
  
 105 
  
 34 
  
 Större städer 
  
 19 
  
 12 
  
 7 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 77 
  
 48 
  
 30 
  
 Pendlingskommuner 
  
 291 
  
 284 
  
 7 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 520 
  
 519 
  
 1 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 419 
  
 418 
  
 1 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 1 013 
  
 1 013 
  
 0 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 164 
  
 163 
  
 2 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 408 
  
 407 
  
 0 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
  
 5.10 
  
 Bebyggelsestruktur 
  
 5.10.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Delmodellen bebyggelsestruktur består av fyra komponenter: byggkostnader, gator och vägar, uppvärmningskostnader samt administration, lokala resor och räddningstjänst. Delmodellen kompenserar för merkostnader uppkomna på grund av geografiskt läge och/eller gles bebyggelsestruktur. 
 154 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Byggkostnader 
 Byggkostnadsutjämningen syftar till att utjämna för strukturellt betingade kostnadsskillnader vid nybyggnation och återinvester- ingar i kommunala byggnader och anläggningar, exklusive kostna- derna för mark. 
  
 I betänkandet  
 Deluppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till organisation samt löne- och bygg- kostnadsutjämning  
 (SOU 2006:64) föreslog utredaren vissa förändringar i byggkostnadsutjämningen. I 2007 års ekonomiska vårproposition (prop. 2006/07:100) föreslog regeringen vissa förändringar som efter riksdagens beslut ledde till att del- komponenten för bebyggelsestruktur fick en ny utformning 2008 med syfte att bättre återspegla regionala skillnader i kommunernas byggkostnader. I den nu gällande modellen baseras byggkost- nadsutjämningen på regionala skillnader i lönekostnader för bygg- nadsarbetare samt skillnader i klimat. 
  
 Beträffande lönerna delas kommunerna in i regioner med länet som bas, med ytterligare uppdelning i Västra Götalands län och Skåne län. 
 En utjämning för skillnader i klimat motiveras av att klimatet anses påverka materialval, materialåtgång och antalet arbetstimmar. Beträffande klimatet tillämpas tre olika klimatfaktorer – en för vardera Götaland, Svealand och Norrland. 
 Byggkostnadsmodellen omfördelar cirka 300 miljoner kronor mellan landets kommuner. Det största tillägget får kommunerna i Stockholms län, 105 kronor per invånare. Det största avdraget får kommunerna i Blekinge län, 118 kronor per invånare. 
 Gator och vägar 
 Komponenten gator och vägar syftar till att utjämna för struktu- rellt betingade merkostnader för drift och underhåll av det kom- munala gatu- och vägnätet, som utgörs av s.k. tätortsvägar samt enskilda gator och vägar i anslutning till fastigheter som kom- munerna själva äger. 
 Komponenten baseras på två tillägg: ett klimattillägg som kompenserar för högre vinterväghållningskostnader och ett orts- tillägg som kompenserar för merkostnader för hög trafik- belastning. 
 155 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Klimattillägg utgår till samtliga kommuner men med varierande belopp. Särskilda hänsynstaganden berättigar vissa glesbygds- kommuner (främst i Norrland), ett antal förortskommuner, de tre storstäderna samt vissa större städer till ett ortstillägg som utgår med varierande belopp till berörda kommuner. 
 Beräkningarna av standardkostnaden i delkomponenten baseras inte på reala kostnadsdata utan bygger på en skattning av respektive kommuns strukturella kostnader, som gjorts med underlag från bl.a. Vägverket. 
 Summan av respektive kommuns klimattillägg och eventuella ortstillägg utgör kommunens standardkostnad för gator och vägar. Den vägda genomsnittliga standardkostnaden uppgår till 132 kronor per invånare för utjämningsåret 2011. Bidragsåret 2011 omfördelas cirka 430 miljoner kronor i komponenten gator och vägar. Stockholms kommun har högst standardkostnad, 546 kr per invånare. Totalt 48 kommuner har den lägsta standardkostnaden, 22 kronor per invånare. 
 Uppvärmningskostnader 
 Komponenten uppvärmningskostnader syftar till att utjämna för skillnader i kostnader för uppvärmning av kommunala fastigheter mellan olika delar av landet. 
 Komponenten beräknas utifrån tre faktorer: den riksgenom- snittliga lokalytan per invånare i kommunerna, den genomsnittliga uppvärmningskostnaden per kvadratmeter i riket och ett riks- täckande energiindex. 
 Kommuner med ett gynnsamt klimat får innevarande år ett avdrag på som högst 41 kronor per invånare medan kommuner med ett strängt klimat får ett tillägg på som högst 184 kronor per invånare. 
 Utjämningsåret 2011 omfördelar komponenten drygt 120 miljoner kronor. Totalt får 182 kommuner tillägg och 108 kommuner ett avdrag. Högst tillägg på 184 kronor per invånare utgår till Kiruna kommun. Högst avdrag med 41 kronor per invånare får sam- manlagt 57 kommuner huvudsakligen belägna i Skåne, Blekinge samt utmed västkusten. 
 Utjämningen för uppvärmningskostnader infördes 1996 efter förslag från Strukturkostnadsutredningen (1993:53) och var en 
 156 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 egen delmodell t.o.m. utgången av 2004, då den blev en del av delmodellen bebyggelsestruktur. 
 Varken den genomsnittliga lokalytan, den genomsnittliga uppvärmningskostnaden eller energiindexet har uppdaterats sedan modellen infördes. Tillägg respektive avdrag räknas dock årligen upp med NPI. 
 Administration, lokala resor och räddningstjänst 
 Kommuner med liten folkmängd, ytstora kommuner med ett litet befolkningsunderlag och kommuner där en liten andel av befolk- ningen bor i tätorter anses ha högre kostnader per invånare för administration, lokala resor och räddningstjänst. Kommuner som uppfyller två eller fler av kriterierna för gleshet får tillägg för beräknade merkostnader i delkomponenten. 
 I nuvarande delkomponent delas kommunerna in efter invånare per kvadratkilometer, folkmängd och tätortsgrad. Tillägget är störst för administration. Den kommun som erhåller det största tillägget (500 kronor per invånare) har både liten folkmängd och ett litet antal invånare per kvadratkilometer. För resor och räddningstjänst varierar tilläggen mellan  
 50–200 
  respektive  
 0–200 
  kronor per invå- nare. Delkomponenten omfördelar cirka 370 miljoner kronor mellan landets kommuner. 
 Utfallet i dagens modell 
 Delmodellen för bebyggelsestruktur omfördelar totalt cirka 1 miljard kronor 2011. 77 kommuner erhåller ett tillägg medan 213 kom- muner får ett avdrag. Det största tillägget erhåller Åsele kommun med 2 033 kronor per invånare. Störst avdrag har tre kommuner i Blekinge län med 151 kronor per invånare. På kommungruppsnivå är det framför allt glesbygdskommunerna som erhåller tillägg, 1 480 kronor per invånare. 
 Standardkostnadsberäkningen påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 157 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 5.10.2 
  
 Resultatet av kommitténs uppföljning 
  
 I betänkandet  
 Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen 
 (SOU 2007:61) föreslog 2005 års uppföljning av utjämnings- systemet att komponenten administration, resor och räddnings- tjänst skulle ersättas av två komponenter – administration respek- tive räddningstjänst – och att utjämningen för lokala resor skulle upphöra. 
 Motivet för att ta bort resorna från modellen var att utred- ningen fann det osäkert om lokala resor innebär strukturella mer- kostnader av en storleksordning som gör det motiverat att särskilt beakta dessa kostnader i kostnadsutjämningen. 
 Beträffande kostnaderna för administration knuten till den politiska verksamheten konstaterade 2005 års uppföljning av utjäm- ningssystemet att kostnaderna tenderar att öka med fallande folkmängd för kommuner med färre än 20 000 invånare. För de riktigt små kommunerna med en folkmängd under 8 000 var sam- bandet än tydligare, speciellt i glesbygden. 
 Som nämnts i avsnitt 5.10.1 ligger antalet invånare per kvadratkilometer till grund för beräkningen av merkostnader för administration. 2005 års uppföljning av utjämningssystemet konstaterade att måttet invånardistans 
  
 10  
  
 har en betydligt bättre förklaringsgrad när det gäller att fånga upp strukturella mer- kostnader för administration. Mot den bakgrunden föreslogs att måttet invånare per kvadratkilometer skulle bytas ut mot invånardistans. 
 I nuvarande delkomponent för räddningstjänst ges ersättning till kommuner med indelning efter folkmängd, tätortsgrad och invånare per kvadratkilometer. Ersättningsbeloppen och gränserna ligger fast sedan 1996. 2005 års uppföljning av utjämningssystemet föreslog att räddningstjänsten skulle utgöra en enskild delkompo- nent i utjämningsmodellen för bebyggelsestruktur samt att kom- munerna skulle indelas efter invånardistans och lokalt befolknings- underlag 
  
 11  
  
 i stället för efter dagens indelning. 
 Beträffande komponenterna gator och vägar samt uppvärm- ningskostnader föreslog 2005 års uppföljning av utjämnings- systemet inga direkta förändringar men bedömde att det fanns 
  
 10 
  
 Turner genomsnittligt avstånd i meter till närmaste granne om kommunens befolkning skulle spridas ut jämnt över hela dess yta. 
  
 11 
  
 Med lokalt befolkningsunderla avses i detta sammanhang antalet personer som bor inom en radie av 37,5 kilometer från kommunens centralort. 
  
 158 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 anledning för Statskontoret att inom ramen för verkets löpande uppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen prioritera en validering och eventuella förslag till förändring av kompo- nenterna i fråga. 
 De förslag som 2005 års uppföljning av utjämningssystemet redovisade i sitt slutbetänkande (SOU 2007:61) har ännu inte lett till några förändringar i utjämningssystemet. Regeringen har dock överlämnat betänkandet till Utjämningskommittén.08 för att det ska ingå som en del i underlaget för kommitténs arbete. 
 På uppdrag av kommittén har konsulten Coleman uppdaterat det underlag som togs fram inom ramen för 2005 års uppföljning av utjämningssystemet. Det är denna uppdatering som i allt väsentligt ligger till grund för kommitténs överväganden och förslag i avsnitt 5.10.3. 
  
 5.10.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Den justering som gjordes för del- komponenten byggkostnader 2008 bör behållas. Detsamma gäller delkomponenterna gator och vägar samt uppvärmnings- kostnader. 
  
 Kommitténs förslag:  
 Komponenten administration, resor och räddningstjänst ersätts av två komponenter: administration respektive räddningstjänst. I komponenten administration beräknas kommunernas merkostnad med variablerna invånar- distans respektive folkmängd. I komponenten räddningstjänst beräknas kommunernas merkostnad med variablerna invånar- distans respektive lokalt befolkningsunderlag. 
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag 
 : Kommittén delar den bedömning som 2005 års uppföljning av utjämningssystemet gjorde i betänkandet SOU 2007:51 angående reskostnaderna. Det är svårt att hitta kostnadsdata som styrker att det finns strukturella merkostnader av en storleksordning som gör det motiverat att särskilt beakta reskostnaderna i kostnadsutjämningen. Mycket tyder på att utvecklingen inom informationstekniken har skapat ett mindre behov av personliga möten och därmed minskat reskostna- derna. Vidare har den kommunala administrationen vad gäller centralt placerad personal (myndighetsutövning och gemensam 
  
 159 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 administration) lite gemensamt med räddningstjänsten. Mot den bakgrunden anser kommittén att delkomponenten administration, resor och räddningstjänst bör ersättas av två komponenter: administration respektive räddningstjänst. 
 Administration 
 Underlaget till nuvarande delkomponent bygger på uppgifter från 1980- och  
 1990-talen, 
  vilket talar för att det finns ett starkt behov av att uppdatera komponenten. När det gäller lönekostnaden för den administrativa personalen finns ett starkt samband mellan kommunernas kostnadsnivå och folkmängden. Kostnadsnivån kan inte anpassas fullt ut efter kommunens storlek. Skalnackdelarna är påtagliga. 
 För kommuner med fler än 8 000 invånare finns inget entydigt samband mellan kommunstorlek och kostnader för administration. Men för kommuner med färre än 8 000 invånare stiger kostnaderna med fallande kommunstorlek. För de riktigt små kommunerna med färre än 5 000 invånare förstärks sambandet ytterligare. 
 Det är dock inte bara kommunstorleken som påverkar de admi- nistrativa kostnaderna. För små och avlägset belägna kommuner försvåras möjligheterna till interkommunalt samarbete. För att ta hänsyn till de geografiska förutsättningarna använder sig nuvarande modell av måttet invånare per kvadratkilometer. De analyser som genomfördes inom ramen för 2005 års uppföljning av utjäm- ningssystemet, liksom den uppdatering av underlaget som genom- förts på uppdrag av kommittén, visar emellertid att måttet invånar- distans har ett starkare samband med kommunernas kostnader för administration än det nu använda måttet. 
 Utifrån de härledda sambanden föreslår kommittén att del- komponenten för att fånga upp administrativa merkostnader uppdateras. Den av kommittén föreslagna komponenten delar in kommunerna efter gleshet (invånardistans) och folkmängd. De föreslagna ersättningsnivåerna, som bygger på uppgifter från kom- munernas räkenskapssammandrag och Sveriges Kommuner och Landstings (SKL:s) personalstatistik, varierar mellan 375 och 1 300 kronor per invånare, se tabell 5.10.1. 
 Enligt förslaget är det totalt 72 kommuner som får tillägg, vilket är fler än i dagens delmodell (49 kommuner). Det totala tillägget för administrativa merkostnader uppgår till 402 miljoner kronor. 
 160 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Tabell 5.10.1 Förslag till ersättning för administration efter invånardistans och folkmängd 
  
 Invånardistans 
  
 Folkmängd 
  
 Antal 
  
 Lönekostnad för 
  
 Politisk 
  
 Totalt 
  
 Kommuner 
  
 administrativ 
  
 verksamhet 
  
 personal 
  
 >350 
  
 30 
  
 900 
  
 400 
  
 1 300 
  
 19 
  
 250 
  
 125 
  
 375 
  
 >20 000 
  
 5 
  
 250 
  
 125 
  
 375 
  
 >350 Totalt 
  
 54 
  
 18 
  
 300 
  
 175 
  
 475 
  
 103 
  
 >20 000 
  
 115 
  
 236 
  
 Totalt 
  
 290 
  
 Räddningstjänst 
 Enligt lag är kommunerna skyldiga att ansvara för räddnings- tjänsten, antingen i egen eller annan regi. År 2008 deltog 127 kommuner i 35 olika kommunalförbund avseende räddnings- tjänsten. Kommunernas kostnader för räddningstjänsten uppgick till totalt 5,9 miljarder kronor 2008. 
 I nuvarande komponent för räddningstjänst ges ersättning efter folkmängd, tätortsgrad och invånare per kvadratkilometer. Ersättningsbeloppen och gränserna ligger fast sedan 1996. 
 En översyn av komponenten gjordes av 2005 års uppföljning av utjämningssystemet. Bland annat konstaterades att måttet invånardistans har en starkare samvariation med kommunernas kostnader än invånare per kvadratkilometer. Vidare konstaterades att måttet lokalt befolkningsunderlag kan förklara kostnads- skillnaderna för räddningstjänst mellan kommunerna på ett betyd- ligt bättre sätt än storleken på kommunerna, 45 procent jämfört med 20 procent. Slutsatsen i betänkandet SOU 2007:61 är att det inte är den enskilda kommunens storlek som sådan som är avgö- rande för kostnaden för räddningstjänsten utan antalet personer som bor i den omgivande regionen. Mot den bakgrunden föreslog 2005 års uppföljning av utjämningssystemet att kommunerna skulle delas in efter invånardistans och lokalt befolkningsunderlag i beräkningen av ersättningsbeloppen för räddningstjänst i stället för den nu använda indelningen. 
 161 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Konsulten Coleman har på uppdrag av kommittén uppdaterat det underlag som togs fram åt 2005 års uppföljning av utjämningssystemet. Av uppdateringen framgår att det inte är kommunstorleken som är avgörande för kommunernas kostnader för räddningstjänsten. En liten kommun i de befolkningstäta regionerna har helt andra förutsättningar för interkommunal samverkan än kommunerna i skogslänen. Av uppdateringen fram- går vidare att invånardistans och lokalt befolkningsunderlag har ett betydligt starkare samband med kommunernas kostnader för räddningstjänsten än antalet invånare per kvadratkilometer och tätortsgrad. 
 Utifrån det underlag som tagits fram föreslår kommittén att verksamheten räddningstjänst ska utgöra en enskild delkomponent i utjämningsmodellen för bebyggelsestruktur. Vidare föreslås att kommunerna indelas efter invånardistans och lokalt befolknings- underlag enligt de gränser som framgår av tabell 5.10.2. För de kommuner som uppfyller kriterierna för att komma i fråga för tillägg ska ersättningsbeloppen grunda sig på skillnaden mellan kostnaden för respektive grupp av kommuner och genomsnitts- kostnaden för riket. 
 162 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
  
 Tabell 5.10.2 Förslag till ersättning för räddningstjänst efter 
  
 invånardistans och lokalt befolkningsunderlag 
  
 Invånardistans 
  
 Lokalt 
  
 Antal 
  
 Kostnad 
  
 Ersättning 
  
 befolkningsunderlag 
  
 kommuner 
  
 >300 
  
 15 
  
 1 248 
  
 500 
  
 20 
  
 1 023 
  
 250 
  
 >20 000 
  
 40 
  
 884 
  
 150 
  
 >300 Totalt 
  
 75 
  
 994 
  
 >100 Totalt 
  
 171 
  
 715 
  
 44 
  
 543 
  
 Totalt 
  
 290 
  
 761 
  
 Om den nya komponenten redan hade varit införd skulle den totalt omfördela 168 miljoner kronor till 75 kommuner. Dagens kompo- nent omfördelar 66 miljoner kronor till 40 kommuner. 
 Gator och vägar 
 Utjämningen för strukturella kostnadsskillnader beträffande gator och vägar infördes 1996 efter förslag från Strukturkostnads- utredningen och var en egen delmodell i kostnadsutjämningen t.o.m. 2004. Som ett led i valideringen av komponenten gjorde Utjämningskommittén (SOU 2003:88) vissa jämförelser för enskilda kommuner beträffande tillägg, avdrag och nettokostnader för drift och underhåll. Utjämningskommittén fann att utfallet i utjäm- ningen stämde relativt väl för städer i norra Sverige, vissa utvalda förortskommuner till Stockholm samt för Stockholms kommun och Göteborgs kommun. För vissa andra kommuner stämde utfallet relativt dåligt men trots detta föreslog Utjämningskom- mittén inte någon förändring av delkomponenten. 
 2005 års uppföljning av utjämningssystemet gjorde en validering av komponenten med hjälp av en enkät från Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) avseende 2005 års kostnader. Analysen indikerade att komponenten som helhet gav en relativt god skatt- ning av kommunernas kostnader. Men samtidigt påvisades ett antal svagheter som motiverar fortsatta analyser. Det som speciellt underströks i betänkandet SOU 2007:61 var behovet av att SKL arbetar för att förbättra kvaliteten och svarsfrekvensen i den enkät som ligger till grund för uppgifterna om drift- och under- 
 163 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 hållskostnader för gator och vägar. Utredningen konstaterade att bättre statistik över kommunernas kostnader för drift och under- håll av gator och vägar skulle öka förutsättningarna att validera och vid behov förändra komponenten. Det bedömdes att det finns anledning för Statskontoret att inom ramen för verkets löpande uppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen prioritera en validering och eventuella förslag till förändring av kompo- nenten. 
 Utjämningskommittén.08 har funnit att läget inte har förändrats nämnvärt sedan 2007 då 2005 års uppföljning av utjämnings- systemet redovisade sitt slutbetänkande. Mot den bakgrunden föreslår kommittén ingen förändring av komponenten men anser, liksom 2005 års uppföljning av utjämningssystemet, att Stats- kontoret bör prioritera en validering och eventuella förslag till förändring av komponenten inom ramen för verkets uppdrag att löpande följa upp utjämningssystemet. 
 Uppvärmningskostnader 
 Utjämningen för skillnader i uppvärmningskostnader infördes 1996 efter förslag från Strukturkostnadsutredningen och var en egen delmodell i kostnadsutjämningen fram till 2005 då den blev en komponent i delmodellen för bebyggelsestruktur. 
 I betänkandet SOU 2007:61 konstaterades att underlaget för att utvärdera de regionala skillnaderna i uppvärmningskostnader är bristfälligt varför det är svårt att avgöra om komponenten behöver förändras. 
 Utjämningskommittén.08 gör samma bedömning som 2005 års uppföljning av utjämningssystemet och anser mot den bakgrunden att det finns anledning för Statskontoret att inom ramen för verkets löpande uppföljning av utjämningssystemet prioritera en validering och eventuella förslag till förändring av komponenten. Möjligheten att få fram bättre underlagsdata bör förbättras i takt med att uppgifter från den nya energideklarationen för byggnader växer fram. 
 164 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 5.10.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Den av kommittén föreslagna modellen för bebyggelsestruktur resulterar i relativt stora förändringar jämfört med utfallet i dagens modell, främst beroende på att delmodellen har ett något vidare angreppssätt än tidigare. I dagens modell är det 77 kommuner som får tillägg. I den föreslagna modellen ökar antalet till 100. Samtliga kommuner finansierar den ökade omslutningen från 1,01 till 1,03 miljarder kronor med ett generellt avdrag på 26 kronor. 
 För storstäderna och förortskommunerna till dessa sker ingen förändring över huvud taget. Den största positiva förändringen får kommuner i glesbygden och kommuner i glest befolkad region, se tabell 5.10.3. 
 Tabell 5.10.3 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Nuvarande 
  
 Differens 
  
 standardkostnad 
  
 standardkostnad 
  
 2011 
  
 2011 
  
 Storstäder 
  
 328 
  
 328 
  
 0 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 110 
  
 110 
  
 0 
  
 Större städer 
  
 119 
  
 95 
  
 24 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 67 
  
 19 
  
 48 
  
 Pendlingskommuner 
  
 342 
  
 177 
  
 165 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 875 
  
 822 
  
 53 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 253 
  
 114 
  
 138 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 1 705 
  
 1 480 
  
 225 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 66 
  
 -11 
  
 77 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 655 
  
 478 
  
 177 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 Den kommun som får det största tillägget i kommitténs förslag är liksom i dagens modell Åsele kommun, 2 451 kronor per invånare. Den största positiva förändringen jämfört med dagens modell får dock Hällefors kommun, plus 1 339 kronor per invånare. Flera kommuner i Jämtlands län, bl.a. Åre, Krokom och Strömsund får kännas vid en negativ förändring, främst beroende på bytet av det mått som avser att spegla den faktiska bebyggelsestrukturen, dvs. invånardistans i stället för invånare per kvadratkilometer. Med måttet invånare per kvadratkilometer kan kommuner som är stora 
 165 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 till ytan erhålla en ersättning som inte svarar mot de strukturella behovs- och kostnadsskillnaderna om kommunens befolkning är koncentrerad till en eller ett fåtal orter. 
  
 5.11 
  
 Barn och ungdomar med utländsk bakgrund 
  
 5.11.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Kommunernas standardkostnader för barn- och ungdomar med utländsk bakgrund beräknas utifrån andelen barn och ungdomar i åldern  
 0–19 
  år som är födda utom Norden eller EU eller barn  
 0–19 
  år som är födda inom Norden eller EU och har minst en förälder som är född utom Norden eller EU den 31 december två år före utjämningsåret. Med EU avses den indelning som gällde före utvidgningen 2004. 
 Standardkostnadsberäkning 
 : 
  
 Kommuner med högre andel barn och ungdomar än riks- genomsnittet får 75 kronor per invånare * (antal procentenheter för kommunen – genomsnittligt antal procentenheter i riket). 
 Kommuner som har en lägre andel ungdomar än riks- genomsnittet får en standardkostnad på 0 (noll) kronor per invånare. 
 Delmodellen, som inte har förändrats sedan den infördes 2000, höjer den genomsnittliga strukturkostnaden i riket. Standard- kostnaden räknas inte upp till utjämningsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. 
 5.11.2 Resultatet av kommitténs uppföljning 
 Utvecklingen över tid 
 I remissbehandlingen av Kommunala utjämningsutredningens förslag i betänkandet SOU 1998:151 påtalade ett antal remiss- instanser vikten av att uppmärksamma integrationsproblematiken i utjämningsmodellerna för barnomsorg, grundskola och gymnasie- skola. Baserat på remissinstansernas synpunkter föreslog reger- ingen att en ny delmodell, barn och ungdomar med utländsk 
 166 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bakgrund, skulle ingå i kostnadsutjämningen från och med den 1 januari 2000 (prop. 1998/99:89, bet. 1998/99:FiU25, rskr. 1998/99:253). 
 Som skäl till att den nya modellen skulle införas angav regeringen att många barn med utländsk härkomst har behov av särskilt stöd både inom barnomsorgen och i skolan, vilket inte fångas in i de befintliga delmodellerna. Behovet av extra insatser sades vara särskilt stort i kommuner med invandrartäta stadsdelar. 
 Mellan 1998 och 2009 har andelen barn och ungdomar med utländsk bakgrund ökat från 3,47 procent till 5,26 procent av befolkningen, vilket motsvarar en ökning på närmare 200 000 personer. 
 Utfallet i dagens modell 
 Utjämningsåret 2011 omfördelar modellen knappt 0,5 miljarder kronor varav 26 kommuner får tillägg och 264 avdrag. På kommungruppsnivå får endast storstäder tillägg medan övriga kommungrupper har avdrag, se tabell 5.11.1. 
 Standardkostnadsberäkningen påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 Tabell 5.11.1 Standardkostnad utjämningsåret 2011 
 (oviktade värden, kr/inv) samt andel barn och ungdomar med utländsk bakgrund som andel av kommungruppen och totalt 
  
 Kommungrupp 
  
 Standardkostnad 
  
 Andel barn 
  
 Andel av 
  
 2011 
  
 med utländsk bakgrund i 
  
 rikets barn och ungdomar 
  
 kommungruppen 
  
 med utländsk bakgrund 
  
 Storstäder 
  
 295 
  
 8,64 
  
 28,7 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 85 
  
 6,20 
  
 18,8 
  
 Större städer 
  
 48 
  
 5,29 
  
 30,0 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 12 
  
 3,33 
  
 2,2 
  
 Pendlingskommuner 
  
 6 
  
 3,42 
  
 4,8 
  
 Turism- och 
  
 besöksnäringskommuner 
  
 0 
  
 2,12 
  
 1,3 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 9 
  
 3,55 
  
 5,8 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 0 
  
 2,04 
  
 0,7 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 11 
  
 3,72 
  
 6,4 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 0 
  
 2,09 
  
 1,4 
  
 Riket 
  
 86 
  
 5,26 
  
 100 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 167 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 5.11.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning och förslag:  
 Nuvarande utjämnings- modell bör behållas men beräkningen ska avse kommundelar (församlingar) i stället för hela kommuner. 
  
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 Som framgår av tabell 5.11.1 är barn och ungdomar med utländsk bakgrund över- representerade i storstäderna, förortskommunerna till dessa och i någon mån också i större städer. Barn och ungdomar med utländsk bakgrund har i huvudsak varit koncentrerade till drygt 40 kommuner sedan modellens infördes. Vid utgången av 1998 bodde 69 procent av barn och ungdomar med utländsk bakgrund i kom- muner med en högre andel med utländsk härkomst än riks- genomsnittet. År 2009 var motsvarande andel 67 procent. 
  
 Vidare kan konstateras att barn och ungdomar med utländsk bakgrund sällan är jämnt fördelade över kommunernas hela bostadsbestånd. I de flesta kommuner är barn och ungdomar med utländsk bakgrund överrepresenterade i flerbostadshus byggda under perioden  
 1965–1975 
  (miljonprogrammet). 
 Redan när modellen infördes 2000 påtalades behovet av särskilda insatser i kommuner med invandrartäta stadsdelar. Som modellen är utformad i dag blir endast kommuner med en högre andel barn och ungdomar med utländsk bakgrund än riksgenomsnittet kompenserade för merkostnader. Kommitténs bedömning är att modellen inte i tillräcklig utsträckning tar i hänsyn till kommuner som har en eller flera kommundelar med hög koncentration av barn och ungdomar med utländsk bakgrund. 
 I församlingen Västra Skrävlinge i Malmö var 3 av 10 invånare i åldern  
 0–19 
  år av utländsk härkomst vid utgången av 2009. I Troll- hättans kommun finns åtta församlingar. I sju av dessa uppgick andelen barn och ungdomar med utländsk bakgrund till mellan 1,0 och 3,3 procent av befolkningen. I den åttonde församlingen, Lex- torp, var däremot andelen hela 19,0 procent av församlingens folkmängd. 
 Kommitténs analyser visar att sju av tio församlingar med den högsta andelen barn och ungdomar med utländsk bakgrund finns i de tre storstadskommunerna Malmö, Göteborg och Stockholm. De resterande tre församlingarna ligger i Linköping, Trollhättan och Örebro. Det finns även kommuner där andelen barn och ungdomar 
 168 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 med utländsk bakgrund generellt sett är förhållandevis låg som kan ha enstaka stadsdelar (församlingar) där andelen är hög. Som exempel kan nämnas Ryd i Skövde kommun (14,5 procent), Stafsinge i Falkenberg (11,5 procent) och Gävle Maria församling i Gävle (10,1 procent). 
 Mot den bakgrunden föreslår kommittén att den nuvarande utjämningsmodellen bör behållas men att beräkningen ska avse kommundelar (församlingar) i stället för hela kommuner enligt följande formel: 
 Standardkostnad: 
 Steg 1 Församlingar med högre andel barn och ungdomar än riksgenomsnittet får 75 kronor per invånare * (antal procent- enheter för församlingen  
 -  
 genomsnittligt antal procentenheter i riket). 
 Församlingar som har en lägre andel ungdomar än riksgenomsnittet får ingen beräknad merkostnad. 
 Steg 2 Kommunens standardkostnad = Summan av mer- kostnaderna för församlingarna enligt steg 1/kommunens folkmängd. 
  
 5.11.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Den av kommittén föreslagna modellen resulterar i relativt små förändringar på kommungruppsnivå jämfört med dagens modell. Storstäder och större städer får den största ökningen av standard- kostnaden, cirka 55 kronor per invånare. Turism- och besöks- näringskommuner, glesbygdskommuner och kommuner i gles- befolkad region får däremot oförändrad standardkostnad, se tabell 5.11.2. 
 169 
 Kostnadsutjämning SOU 2011:39 
 Tabell 5.11.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (oviktade värden, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen 
  
 Nuvarande 
  
 Differens 
  
 standardkostnad 
  
 standardkostnad 
  
 2011 
  
 2011 
  
 Storstäder 
  
 350 
  
 295 
  
 55 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 91 
  
 85 
  
 7 
  
 Större städer 
  
 102 
  
 48 
  
 54 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 19 
  
 12 
  
 6 
  
 Pendlingskommuner 
  
 11 
  
 6 
  
 6 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 16 
  
 9 
  
 7 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 22 
  
 11 
  
 11 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
  
 5.12 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 5.12.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 I Hälso- och sjukvårdsmodellen beräknas kostnaderna dels för den del av befolkningen som behöver mest sjukvård, den s.k. vårdtunga gruppen, dels för den övriga befolkningen. I den vårdtunga gruppen ingår personer med någon av åtta definierade diagnosgrupper. Även HIV ingår bland de vårdtunga diagnoserna, men kostnaden för denna patientgrupp beräknas i särskild ordning. Därutöver beräk- nas tillägg för de landsting som har en gles bebyggelsestruktur, som finansieras med avdrag för de som har en mer gynnsam struktur. 
 De beräknade kostnaderna per invånare för den vårdtunga gruppen, den övriga befolkningen och bebyggelsestrukturen utgör tillsammans respektive landstings standardkostnad. 
 Det kostnadsunderlag som i dag används, både för den vårdtunga gruppen och för den övriga befolkningen, baseras på faktiska kostnader på individnivå från Skåne läns landsting 2004. Kostnadsunderlaget uppdateras inte årligen. Däremot uppdateras antalet personer i de olika grupperna. Den vårdtunga gruppen bygger på medelvärden över tre år som aktualiseras årligen 
  
 12 
  
 , 
  
 12  
 Uppgifterna hämtas från Socialstyrelsens patientregister och avser personer vårdade i slutenvård. För diagnosgruppen tumör hämtas även uppgifter från cancerregistret. 
 170 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 medan uppgifterna om antalet personer i den övriga befolkningen (dvs. den ej vårdtunga gruppen) bygger på statistik för ett år (i 2011 års utjämning befolkningen den 31 december 2008) och uppdateras årligen. 
 Beräkningen av kostnaden för den vårdtunga gruppen respektive övrig befolkning görs med hjälp av två olika kostnadsmatriser. Vårdkostnaderna för respektive landsting beräknas genom att kostnadsmatrisens värden multipliceras med antalet personer i motsvarande grupp (antalsmatriserna). 
 Matriserna med beräknad vårdkostnad per grupp är omfattande. För den vårdtunga gruppen omfattar matriserna 96 celler (del- grupper) indelade efter diagnos, kön och ålder.  
 HIV-kostnaderna 
  räknas separat utifrån ett enhetligt belopp per patient och fasta antaganden om hur många  
 HIV-fall 
  som finns per 10 000 invånare i de olika landstingen. 
 I matrisen för den ej vårdtunga gruppen (dvs. övrig befolkning) delas befolkningen upp i delgrupper utifrån ålder, kön, civilstånd, sysselsättningsstatus, inkomst och boendetyp. Matrisen för den ej vårdtunga gruppen består av cirka 900 delgrupper eller celler. 
 Den tredje komponenten i hälso- och sjukvårdsmodellen resulterar i tillägg eller avdrag beroende på bebyggelsestrukturen (glesbygd). Glesbygdskomponenten är tänkt att fånga in mer- kostnader i glesbygd för små sjukhus och vårdcentraler, övernatt- ningsplatser vid vårdcentraler, sjukresor till sjukhus och vård- centraler samt för ambulanscentraler. Beräkningen av merkostnader för gles bebyggelsestruktur grundas på en fiktiv utplacering av sjukhus, vårdcentraler och ambulanscentraler och en anknytning av befolkningen till dessa institutioner. Underlaget för den nuvarande beräkningsmodellen har tagits fram av dåvarande Glesbygdsverket med hjälp av en befolkningsdatabas respektive vägdatabas samt med en för ändamålet särskilt framtagen dataapplikation. 
 Kostnaden för vårdtunga, HIV och ej vårdtunga i befolkningen summeras. Kostnaden multipliceras därefter med en korrigerings- faktor så att den beräknade kostnaden överensstämmer med den senast redovisade kostnaden för hälso- och sjukvården i riket. Den korrigerade kostnaden divideras med det totala antalet invånare i respektive landsting. Därefter adderas tilläggen och avdragen för bebyggelsestruktur med den beräknade kostnaden, vilket ger landstingens standardkostnader. 
 Slutligen multipliceras standardkostnaden inklusive glesbygds- tillägg för varje landsting med nettoprisindex (NPI) året före 
 171 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 utjämningsåret samt utjämningsåret för att beloppet ska svara mot utjämningsårets kostnadsnivå. 
 5.12.2 Resultatet av kommitténs uppföljning 
 Modellens förändring över tid 
 Den nuvarande delmodellen infördes 2000. Modellen bygger i grunden på det förslag som Kommunala utjämningsutredningen lade fram i sitt betänkande  
 Kostnadsutjämning för kommuner och landsting  
 (SOU 1998:151). Förslaget innebar att delmodellen för- ändrades från att vara en regressionsbaserad modell till en matrismodell baserad på sjukvårdskostnader och sjukvårds- konsumtion hos landets invånare. Ett av motiven för förändringen vara att en matrismodell ansågs vara mer robust genom att underlaget till matrismodellen fortlöpande kan uppdateras utan att modellen i sig påverkas. 
 Sedan matrismodellen infördes har den varit föremål för ett antal uppdateringar och mindre förändringar. Efter förslag från Utjämningsdelegationen i betänkandet  
 Rättvis kommunal utjämning  
 (SOU 2000:127) ersattes kostnadsdata från Malmöhus läns lands- ting med data från Skåne läns landsting 2000. Även Utjämnings- kommittén (SOU 2003:88) och utredningen 2005 års uppföljning av utjämningssystemet har lämnat förslag som lett till upp- dateringar av de kostnadsmatriser som används i delmodellen. 
 Efter förslag av Utjämningskommittén i betänkandet  
 Gemen- samt finansierad utjämning i kommunsektorn  
 (SOU 2003:88) över- fördes komponenten små landsting – som tidigare ingått i hälso- och sjukvårdsmodellen – till det statligt finansierade struktur- bidraget. Vidare gjordes en uppdatering av glesbygdskomponenten i modellen. I sitt slutbetänkande,  
 Deluppföljning 2 av den kom- munalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen  
 (SOU 2007:61), föreslog även utredningen vissa förändringar och uppdateringar av glesbygdskomponenten i delmodellen. Dessa förslag har dock inte lett till något förslag från regeringen utan har överlämnats för vidare ställningstagande till Utjämningskommittén.08. 
 172 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Utfallet i dagens modell 
 Hälso- och sjukvårdsmodellen omfördelar sammanlagt cirka 1,9 miljarder kronor 2011. Det vägda genomsnittet av landstingens standardkostnader för hälso- och sjukvård (efter uppräkning med nettoprisindex till 2011 års kostnadsnivå) uppgår samma år till 18 757 kronor per invånare. Lägst standardkostnad har Kronobergs läns landsting med 17 930 kronor per invånare. Högst standard- kostnad har Norrbottens läns landsting med 20 218 kronor per invånare. 
 I tabellen 5.12.1 redovisas en jämförelse mellan landstingens standardkostnad för hälso- och sjukvård och den redovisade netto- kostnaden 2009. För att det ska vara möjligt att göra en jämförelse mellan landstingen har nettokostnaden, efter samråd med företrädare för SKL, justerats genom att kostnaderna för tandvård, politisk verksamhet, hemsjukvård inom primärvården samt omstruktureringskostnader exkluderats. Denna justerade nettokostnad har sedan räknats upp för att överensstämma med den faktiska redovisade totala nettokostnaden. 
 Tabellen visar på betydande skillnader mellan nuvarande standardkostnader och de justerade nettokostnaderna. Skillnaderna är stora åt båda hållen. Nettokostnader per invånare som klart överstiger standardkostnaderna redovisas i Gotlands kommun samt i landstingen i Stockholms, Blekinge, Västernorrlands och Jämtlands län. Väsentligt lägre nettokostnader än standardkostna- den redovisas framför allt av landstingen i Södermanlands, Öster- götlands och Kalmars län. 
 Det kan tilläggas att landstingen i Kronobergs, Blekinge och Jämtlands län samt Gotlands kommun därutöver får strukturbidrag som motsvarar de belopp som de tidigare fick genom bidraget för små landsting, som före 2005 ingick i hälso- och sjukvårds- modellen. 
 Beräkningen av standardkostnaden för hälso- och sjukvården påverkas till viss del av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. Av den studie av gränspendlingens effekter som Stats- kontoret genomfört på uppdrag av kommittén framgår att dessa effekter är relativt begränsade när det gäller hälso- och sjuk- vårdsmodellen. Det finns dock anledning att framöver bevaka hur dessa effekter utvecklas och hur de kan hanteras i framtiden. Kommittén återkommer till denna fråga i avsnitt 5.12.3. 
 173 
 Kostnadsutjämning SOU 2011:39 
 Tabell 5.12.1 Jämförelse mellan standardkostnad 
  
 13  
  
 för utjämningsåret 2011 och justerad redovisad nettokostnad 2009 (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Justerad netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Stockholm 
  
 17 676 
  
 19 186 
  
 -1 
  510 
  
 Uppsala 
  
 17 634 
  
 16 787 
  
 847 
  
 Södermanland 
  
 18 158 
  
 16 860 
  
 1 298 
  
 Östergötland 
  
 18 207 
  
 17 116 
  
 1 091 
  
 Jönköping 
  
 18 758 
  
 18 029 
  
 729 
  
 Kronoberg 
  
 17 508 
  
 17 466 
  
 42 
  
 Kalmar 
  
 19 154 
  
 17 820 
  
 1 334 
  
 Gotland 
  
 18 410 
  
 20 307 
  
 -1 
  897 
  
 Blekinge 
  
 17 889 
  
 18 919 
  
 -1 
  030 
  
 Skåne 
  
 18 332 
  
 17 559 
  
 773 
  
 Halland 
  
 18 406 
  
 17 864 
  
 542 
  
 Västra Götaland 
  
 18 590 
  
 18 012 
  
 578 
  
 Värmland 
  
 18 380 
  
 17 833 
  
 547 
  
 Örebro 
  
 18 660 
  
 18 478 
  
 182 
  
 Västmanland 
  
 18 649 
  
 18 474 
  
 175 
  
 Dalarna 
  
 18 347 
  
 18 653 
  
 -306 
  
 Gävleborg 
  
 18 552 
  
 18 850 
  
 -298 
  
 Västernorrland 
  
 18 903 
  
 19 920 
  
 -1 
  017 
  
 Jämtland 
  
 18 262 
  
 19 409 
  
 -1 
  147 
  
 Västerbotten 
  
 19 181 
  
 18 964 
  
 217 
  
 Norrbotten 
  
 19 742 
  
 20 171 
  
 -429 
  
 Källa 
 : SCB och egna beräkningar. 
 Kritik mot den nuvarande modellen 
 Värmlands läns landsting har i en skrivelse till regeringen begärt att en översyn snarast görs av beräkningsmodellen för vårdtunga grupper, som ingår i hälso- och sjukvårdsmodellen (dnr Fi2009/ 1442). Motivet för begäran är att analyser som landstinget gjort anses ha visat att förändringar skett i olika landstings sätt att redovisa huvud- och bidiagnoser. 
 Sveriges Kommuner och landsting har i en skrivelse begärt att hälso- och sjukvårdsmodellen skyndsamt ses över (dnr Fi2009/ 4906). Även Dalarnas läns landsting har i en skrivelse begärt att 
  
 13  
 innan  
 NPI-uppräkning 
  till  
 2011-års 
  prisnivå 
 174 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 hälso- och sjukvårdsmodellen omgående bör genomlysas (dnr Fi2009/7744). 
 Nämnda skrivelserna har av regeringen överlämnats till Utjämningskommitten.08 för vidare överväganden och åtgärder. 
 Utöver denna kritik, som gäller skillnader i registreringen i beräkningsmodellen för den vårdtunga gruppen, har det även framkommit kritiska synpunkter avseende beräkningsmodellen för den ej vårdtunga gruppen (dvs. övrig befolkning). Denna kritik – som bl.a. framförts av företrädare för SKL – har sin grund i att den nuvarande matrisen för ej vårdtunga gruppen bygger på uppgifter om förhållandena för enskilda personer (variablerna sysselsätt- ningsstatus, inkomst och boendetyp). Detta medför att materialet är sekretesskyddat och således inte kan granskas eller användas av andra än en begränsad grupp myndigheter med särskilt tillstånd för detta (i första hand SCB). 
 Uppdatering av kostnadsmatriserna 
 Eftersom de kostnadsmatriser som nu används i hälso- och sjukvårdsmodellen bygger på kostnadsdata från 2004 har kommittén bedömt det vara nödvändigt att uppdatera matriserna med uppgifter för 2008. Denna uppdatering har genomförts av Statskontoret i samarbete med experten i kommittén Morales vid Socialdepartementet. Vid uppdateringen har kostnadsdata för 2008 inte bara samlats in från Skåne läns landsting utan även från Östergötlands läns landsting. 
 Det har varit en klar målsättning från kommitténs sida att det material som samlats in i samband med uppdateringen även ska användas som underlag för en fortsatt analys av möjligheterna att förenkla och förbättra den nuvarande hälso- och sjukvårds- modellen. 
 Särskild undersökning av den vårdtunga gruppen 
 Utredare från Statskontoret har – inom ramen för kommitténs arbete – genomfört en särskild undersökning av den vårdtunga gruppens sammansättning och utveckling över tid. Materialet för undersökningen har hämtats från Socialstyrelsens patientregister och omfattar åren  
 1999–2008. 
  
 175 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 För alla personer som ingått i den vårdtunga gruppen under den aktuella perioden har uppgifter insamlats om hemlandsting, kön, ålder och diagnos. Eftersom man räknas till den vårdtunga gruppen oavsett om man har en vårdtung huvud- eller bidiagnos har även uppgifter insamlats om personen räknats till den vårdtunga gruppen i kraft av en huvuddiagnos eller en bidiagnos. 
 I figur 5.12.1 visas utvecklingen av den vårdtunga gruppen under åren  
 1999–2008 
  samt hur stor andel som räknats till gruppen i kraft av en huvuddiagnos respektive en bidiagnos. 
 Figur 5.12.1 Andel av befolkningen i vårdtung grupp åren  
 1999–2008 
  i riket 
  
 Riket 
  
 8% 
  
 7% 
  
 6% 
  
 5% 
  
 4% 
  
 3% 
  
 2% 
  
 1% 
  
 0% 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 År 
  
 Andel vtg 
 Varav  
 Bi-diag 
  
 Varav  
 H-diag 
  
 Källa:  
 Socialstyrelsen och egen beräkning. 
 Figuren visar att den vårdtunga gruppen utgjort cirka 6 procent av befolkningen under hela den undersökta perioden. En betydande skillnad har dock skett när det gäller fördelningen mellan huvud- och bidiagnoser. 
 År 1999 var andelen som räknades till gruppen genom en huvuddiagnos ungefär lika stor som den andel som endast hade en vårdtung bidiagnos. 
 Det som har skett under perioden är att andelen personer som ingår i gruppen i kraft av en huvuddiagnos kontinuerligt minskat, samtidigt som gruppen med bara bidiagnos ökat. År 2008 utgörs således den vårdtunga gruppen till mer än två tredjedelar av personer som saknar vårdtung huvuddiagnos. 
 Studerar man de enskilda landstingen finner man naturligtvis i flertalet fall samma utveckling. Det finns dock enskilda landsting 
 176 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 som visar ett avvikande mönster. Lägst ökning av andelen med endast vårdtung bidiagnos under perioden har Gotlands kommun samt landstingen i Blekinge och Västernorrlands län. 
 I figur 5.12.2 visas andelen av befolkningen i de olika lands- tingen som 2008 ingick i den vårdtunga gruppen samt andelen som räknades som vårdtunga i kraft av endast en bidiagnos. 
 Figur 5.12.2 Andel av befolkningen i vårdtung grupp 2008 per landsting 
  
 8,0% 
  
 7,0% 
  
 6,0% 
  
 5,0% 
  
 4,0% 
  
 3,0% 
  
 2,0% 
  
 1,0% 
  
 0,0% 
  
 Riket 
  
 d 
  
 d 
  
 g 
  
 nd 
  
 ge 
  
 e 
  
 d 
  
 d 
  
 ebro 
  
 d 
  
 land 
  
 tten 
  
 r 
  
 n 
  
 n 
  
 ings 
  
 e 
  
 Thomas 
  
 nd 
  
 n 
  
 n 
  
 Dalarna 
  
 rland 
  
 la 
  
 a 
  
 n 
  
 kå 
  
 l 
  
 i 
  
 a 
  
 la 
  
 t 
  
 k 
  
 o 
  
 Uppsa 
  
 rgöt 
  
 öp 
  
 nob 
  
 Ka 
  
 Go 
  
 le 
  
 S 
  
 all 
  
 ta 
  
 rmlan Ör 
  
 b 
  
 r 
  
 nk 
  
 ro 
  
 B 
  
 H 
  
 ö 
  
 ä 
  
 Jämt 
  
 sterbotten 
  
 tockholm 
  
 t 
  
 K 
  
 G 
  
 V 
  
 Gävleborg 
  
 S 
  
 Jö 
  
 ermanlan 
  
 stra 
  
 Västmanla 
  
 sternor 
  
 ä 
  
 Nor 
  
 d 
  
 Ös 
  
 V 
  
 Sö 
  
 ä 
  
 Vä 
  
 V 
  
  Andel VTG 
  
  Varav andel  
 Bi-diag 
  
 Källa:  
 Socialstyrelsen och egen beräkning. 
 När utredarna från Statskontoret redovisade resultatet av den särskilda undersökningen om den vårdtunga gruppen till kom- mittén sammanfattades resultatet på följande sätt: 
  
 Ökningen av bidiagnoser är generell bland landstingen, men har skett vid olika tidpunkter. Vissa landsting uppvisar en ökning redan i början av undersökningsperioden, medan många inte ökar förrän de sista åren. 
  
 Ett uttalat syfte med undersökningen har varit att bedöma hur det ena urvalskriteriet för vårdtunga grupper uppfylls; nämligen att praxis för diagnossättning och grad av registrering i sluten- vård inte ska skilja sig påtagligt mellan landstingen. 
  
 Undersökningen har visat att utvecklingen av andelen vårdtunga individer varierar på ett betydande sätt mellan landstingen. Förändringstakten skiljer sig kraftigt; vissa landsting har en 
  
 177 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 minskning av antalet vårdtunga individer, medan andra har en kraftig ökning. Dessutom finns stora variationer mellan lands- tingen beroende på vilken tidsperiod som studeras. 
  
 5.12.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs förslag:  
 Den nuvarande hälso- och sjukvårds- modellen ersätts med en ny modell som innebär att den del av befolkningen som nu räknas till den vårdtunga gruppen och deras kostnader läggs in i den matrismodell som används för övrig befolkning. Kostnadsmatrisen uppdateras med uppgifter avseende 2008. Delkomponenten som avser att fånga mer- kostnader som följer av en gles bebyggelsestruktur uppdateras. 
 Skälen för kommitténs förslag:  
 När den nuvarande matris- modellen infördes sades uttryckligen att konstruktionen med en särskild vårdtung grupp förutsatte att praxis för diagnossättning och grad av registrering i slutenvård för gruppen inte skulle skilja sig påtagligt mellan landstingen (SOU 1998:151, Bilaga 5, s. 28). Utifrån de undersökningar som kommittén genomfört kan konsta- teras att detta krav inte kan sägas vara uppfyllt i dagens läge. 
  
 Kommitténs undersökningar har – som tidigare nämnts – visat att det finns betydande skillnader mellan landstingen när det gäller praxis för diagnossättning och då särskilt när det gäller användandet av bidiagnoser. Dessa skillnader har lett till att andelen vårdtunga individer varierar på ett betydande sätt mellan landstingen. Det som särskilt kan noteras är att andelen av befolkningen som ingår i den vårdtunga gruppen endast i kraft av en bidiagnos kontinuerligt ökat under den senaste tioårsperioden, samtidigt som andelen med en vårdtung huvuddiagnos minskat i motsvarande grad. Detta är en utveckling som gäller flertalet men inte alla landsting. 
 Eftersom konstruktionen av den vårdtunga gruppen inte bedöms spegla sjukvårdsbehovet inom de enskilda landstingen på ett rättvisande sätt föreslår kommittén att den nuvarande hälso- och sjukvårdsmodellen förändras. 
 Kommitténs bedömning är att den matrismodell som används för övrig befolkning – i vilken i stort sett cirka 95 procent av invånarna i de enskilda landstingen ingår – på ett rimligt sätt fångar 
 178 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 de strukturella skillnader i behov som finns inom området. Kom- mittén föreslår därför att även den del av befolkningen som nu räknas till den vårdtunga gruppen och deras kostnader läggs in i denna matris. Konsekvensen blir att endast  
 en  
 kostnadsmatris används vid kostnadsutjämningen inom hälso- och sjukvården. Som underlag för denna kostnadsmatris används kostnadsupp- gifterna som inhämtats från Skåne läns landsting avseende 2008. 
 Med tanke på den förändring som kommittén föreslår kan det finnas behov av att på viss sikt analysera hur väl den befintliga matrisen klarar av att fånga de skillnader i sjukvårdsbehov som beror på socioekonomiska faktorer. En sådan analys bedömer kommittén bör kunna ske inom ramen för den löpande upp- följningen av utjämningssystemet. I den löpande uppföljningen bör också ingå att särskilt granska effekterna för hälso- och sjuk- vårdsmodellen av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 Gles bebyggelsestruktur 
 I samråd med Tillväxtanalys har kommittén bedömt att den nuvarande komponenten avseende gles bebyggelsestruktur behöver uppdateras och utvecklas. En närmare beskrivning av vilka kostnads- och avståndsantaganden den här föreslagna beräknings- modellen bygger på lämnas i bilaga 7 (Tillväxtanalys rapport 
 Merkostnader på grund av gles bebyggelsestruktur i kommuner och landsting). 
 Kommittén beräknar att merkostnader uppstår för att driva små sjukhus, dvs. sjukhus som har mindre än 100 000 invånare i upptag- ningsområdet (radie 100 km). Vidare föreslås att en komponent för sjukresor till sjukhus tillförs denna modell. Sjukresor beräknas efter ett vägt medelvärde av besöksfrekvenser grundat på en enkätundersökning som genomfördes av utredningen 2005 års uppföljning av utjämningssystemet. 
 För primärvård (vårdcentraler) beräknas merkostnader upp- komma där befolkningsunderlaget inom upptagningsområdet (30 km) är otillräckligt för en vårdcentral med tre läkare, dvs. under 5 600 personer. Även i denna modell ingår merkostnader för sjuk- resor. 
 179 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Merkostnader bedöms också uppstå för ambulansstationer som har ett befolkningsunderlag (inom 50 km) som understiger 10 000 invånare. 
 Totalt beräknas den föreslagna komponenten omfördela 580 miljoner kronor, varav 386 miljoner kronor för små sjukhus (inkl. sjukresor), 134,5 miljoner kronor för primärvård (inkl. sjukresor) samt 59,5 miljoner kronor för ambulansstationer för 2010. Den nuvarande modellen omfördelade totalt 471,2 miljoner kronor samma år. 
  
 5.12.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 De av kommittén föreslagna förändringarna i hälso- och sjuk- vårdsmodellen innebär att sju landsting får en lägre standard- kostnad jämfört med i dag och övriga 14 en högre, se tabell 5.12.2. 
 Minskningen blir störst för landstingen i Västerbottens, Jönköpings, Hallands och Västra Götalands län. Störst ökningar får landstingen i Blekinge, Södermanlands och Jämtlands län. Men även en rad andra landsting får betydande ökningar av standard- kostnaden; exempelvis Gotlands kommun samt landstingen i Östergötlands, Kronobergs, Värmlands, Västmanlands, Dalarnas, Gävleborgs och Västernorrlands län. 
 De förändringar som uppstår är i allt väsentligt en direkt konsekvens av att kostnaderna för den vårdtunga gruppen i kommitténs förslag inte längre beräknas med hjälp av en särskild kostnads- och antalsmatris. Det kan noteras att landstingen med störst minskning av standardkostnaden alla återfinns bland de landsting som har högst andel vårdtunga i kraft av endast bidiagnos. 
 180 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Tabell 5.12.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Stockholm 
  
 17 530 
  
 17 676 
  
 -146 
  
 Uppsala 
  
 17 546 
  
 17 634 
  
 -88 
  
 Södermanland 
  
 19 117 
  
 18 158 
  
 959 
  
 Östergötland 
  
 18 552 
  
 18 207 
  
 345 
  
 Jönköping 
  
 18 059 
  
 18 758 
  
 -699 
  
 Kronoberg 
  
 17 915 
  
 17 508 
  
 407 
  
 Kalmar 
  
 19 181 
  
 19 154 
  
 27 
  
 Gotland 
  
 19 272 
  
 18 410 
  
 862 
  
 Blekinge 
  
 18 982 
  
 17 889 
  
 1 093 
  
 Skåne 
  
 18 298 
  
 18 332 
  
 -34 
  
 Halland 
  
 17 855 
  
 18 406 
  
 -551 
  
 Västra Götaland 
  
 18 142 
  
 18 590 
  
 -448 
  
 Värmland 
  
 19 125 
  
 18 380 
  
 745 
  
 Örebro 
  
 18 803 
  
 18 660 
  
 143 
  
 Västmanland 
  
 19 000 
  
 18 649 
  
 351 
  
 Dalarna 
  
 19 067 
  
 18 347 
  
 720 
  
 Gävleborg 
  
 19 298 
  
 18 552 
  
 746 
  
 Västernorrland 
  
 19 298 
  
 18 903 
  
 395 
  
 Jämtland 
  
 19 226 
  
 18 262 
  
 964 
  
 Västerbotten 
  
 18 453 
  
 19 181 
  
 -728 
  
 Norrbotten 
  
 19 810 
  
 19 742 
  
 68 
  
 Källa: SCB och egen beräkning. 
 Som framgår av avsnitt 5.14 föreslår kommittén även en förändring av modellen för lönekostnader i kostnadsutjämningen för lands- tingen. I praktiken avser dessa lönekostnader i allt väsentligt den verksamhet som landstingen bedriver inom hälso- och sjukvården. Av detta skäl redovisas de samlade effekterna av kommitténs förslag avseende hälso- och sjukvårdsmodellen och lönekostnads- modellen i tabell 5.12.3. 
 181 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 5.12.3 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad för hälso- och sjukvård samt för lönekostnad och dagens standardkostnad för motsvarande verksamheter (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Stockholm 
  
 17 739 
  
 17 780 
  
 Daniel 
  
 Uppsala 
  
 17 663 
  
 17 649 
  
 14 
  
 Södermanland 
  
 19 147 
  
 18 122 
  
 1 025 
  
 Östergötland 
  
 18 535 
  
 18 171 
  
 364 
  
 Jönköping 
  
 18 014 
  
 18 722 
  
 -708 
  
 Kronoberg 
  
 17 844 
  
 17 472 
  
 372 
  
 Kalmar 
  
 19 110 
  
 19 118 
  
 -8 
  
 Gotland 
  
 19 201 
  
 18 374 
  
 827 
  
 Blekinge 
  
 18 911 
  
 17 853 
  
 1 058 
  
 Skåne 
  
 18 227 
  
 18 296 
  
 -69 
  
 Halland 
  
 17 784 
  
 18 370 
  
 -586 
  
 Västra Götaland 
  
 18 071 
  
 18 554 
  
 -483 
  
 Värmland 
  
 19 054 
  
 18 344 
  
 710 
  
 Örebro 
  
 18 732 
  
 18 624 
  
 108 
  
 Västmanland 
  
 18 929 
  
 18 707 
  
 222 
  
 Dalarna 
  
 18 996 
  
 18 311 
  
 685 
  
 Gävleborg 
  
 19 227 
  
 18 530 
  
 697 
  
 Västernorrland 
  
 19 227 
  
 18 895 
  
 332 
  
 Jämtland 
  
 19 155 
  
 18 226 
  
 929 
  
 Västerbotten 
  
 18 382 
  
 19 145 
  
 -763 
  
 Norrbotten 
  
 19 739 
  
 19 706 
  
 33 
  
 Källa:  
 SCB och egen beräkning. 
 Även om man tar hänsyn till förändringarna i lönekostnads- modellen är bilden i stort sett den samma som ovan redovisats. I flertalet fall blir dock förändringen i förhållande till den nuvarande standardkostnaden något mindre. 
 Som nämnts i avsnitt 5.12.1 är det en del landsting som får strukturbidrag med ett belopp som motsvarar det tidigare bidraget för små landsting. Sådant bidrag utgår för utjämningsåret 2011 med 1 426 kronor per invånare till Gotlands kommun, med 230 kronor per invånare till Kronobergs läns landsting, med 501 kronor per invånare till Blekinge läns landsting samt med 721 kronor per 
 182 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 invånare till Jämtlands läns landsting. Dessa bidrag finansieras genom ett avdrag i regleringsposten med 31 kronor per invånare för samtliga landsting. I tabell 5.12.4 visas skillnaden mellan före- slagen standardkostnad för hälso- och sjukvård, lönekostnader samt med ett bibehållet strukturbidrag mot de justerade redovisade nettokostnaderna 2009. 
 Tabell 5.12.4 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad för 
 hälso- och sjukvård och lönekostnad samt med justering för strukturbidraget och dagens standardkostnad för motsvarande verksamheter (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Justerad netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Stockholm 
  
 17 708 
  
 19 186 
  
 -1 
  478 
  
 Uppsala 
  
 17 632 
  
 16 787 
  
 845 
  
 Södermanland 
  
 19 116 
  
 16 860 
  
 2 256 
  
 Östergötland 
  
 18 504 
  
 17 116 
  
 1 388 
  
 Jönköping 
  
 17 983 
  
 18 029 
  
 -46 
  
 Kronoberg 
  
 18 043 
  
 17 466 
  
 577 
  
 Kalmar 
  
 19 079 
  
 17 820 
  
 1 259 
  
 Gotland 
  
 20 632 
  
 20 307 
  
 325 
  
 Blekinge 
  
 19 381 
  
 18 919 
  
 462 
  
 Skåne 
  
 18 196 
  
 17 559 
  
 637 
  
 Halland 
  
 17 753 
  
 17 864 
  
 -111 
  
 Västra Götaland 
  
 18 040 
  
 18 012 
  
 28 
  
 Värmland 
  
 19 023 
  
 17 833 
  
 1 190 
  
 Örebro 
  
 18 701 
  
 18 478 
  
 223 
  
 Västmanland 
  
 18 898 
  
 18 474 
  
 424 
  
 Dalarna 
  
 18 965 
  
 18 653 
  
 312 
  
 Gävleborg 
  
 19 196 
  
 18 850 
  
 346 
  
 Västernorrland 
  
 19 196 
  
 19 920 
  
 -724 
  
 Jämtland 
  
 19 845 
  
 19 409 
  
 436 
  
 Västerbotten 
  
 18 351 
  
 18 964 
  
 -613 
  
 Norrbotten 
  
 19 708 
  
 20 171 
  
 -463 
  
 Källa:  
 SCB och egen beräkning. 
 I figur 5.12.3 visas skillnaden mellan de justerade nettokostnaderna 2009 samt den nuvarande respektive den föreslagna standard- kostnaden justerad enligt vad som beskrivits ovan. Det kan konstateras att även med kommitténs förslag är skillnaderna mellan 
 183 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 de justerade nettokostnaderna och respektive standardkostnader i flera fall betydande. 
 Figur 5.12.3 Skillnaden mellan nuvarande standardkostnad (inkl lönekostnad och strukturbidrag) respektive föreslagen standardkostnad (för samma verksamheter) och redovisad justerad nettokostnad (kr/inv.) 
  
  Nuvarande  
  Förslag 
  
 2 500 
  
 2 000 
  
 1 500 
  
 1 000 
  
 Kr/inv 
  
 500 
  
 0 
  
 -500 
  
 -1 
  000 
  
 -1 
  500 
  
 -2 
  000 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Sörmland 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 Halland 
  
 Västra Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävleborg 
  
 Västernorrland 
  
 Jämtland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Landsting 
  
 Källa 
 : Egen beräkning. 
  
 5.13 
  
 Kollektivtrafik 
  
 5.13.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Delmodellen för kollektivtrafik är den enda delmodellen i kostnadsutjämningen som är gemensam för både kommuner och landsting. 
 Standardkostnaden beräknas per län och baseras på tre variabler som avser att fånga upp glesbygdsproblem, trängselproblem i storstadsregionerna samt att behovet av kollektivtrafik i tätorter uppkommer först i större samhällen. De valda variablerna på länsnivå är: 
  
 antalet utpendlare över kommungräns som andel befolkningen (AndUtpen) 
  
 andel av länets befolkning som bor i tätorter med mer än 11 000 invånare (Andel11), och 
  
 184 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 gleshet (det genomsnittlig avståndet mellan personer i länet), (Rotgles). 
  
 Standardkostnad kollektivtrafik (länet)  
 =  
  
 -1177,71 
  
  + 36,96 * Rotgles + 1926,38 * Andel11 + 3 336,55 * AndUtpend 
  
 Standardkostnad kollektivtrafik (landsting)  
 = ( 
  
 Standardkostnad i länet) * 0,50 
  
 Standardkostnad kollektivtrafik (kommun)  
 = (Standardkostnad i länet) * 0,50 * (folkmängd länet) * (kommunens andel av under- skottstäckning) / (kommunens folkmängd) 
 Det som ligger till grund för nuvarande delmodell är samtliga trafikhuvudmäns trafikkostnader för 2000 och 2001. Dessa har justerats med den genomsnittliga avgiftsfinansieringen. Utifrån dessa värden har sedan en regression gjorts mot ovan redovisade förklaringsvariabler. 
 Varje år uppdateras den genomsnittliga nettokostnaden för kollektivtrafiken. Den kostnad som används är den som redovisas i kommunernas och landstingens bokslutsstatistik. För att det vägda genomsnittet av samtliga standardkostnader ska överensstämma med den senast kända kostnaden görs en årlig nivåjustering. 
 Länets standardkostnad fördelas med hälften till kommunerna och hälften till landstinget. 
  
 14  
  
 Kommunkollektivets andel fördelas sedan på kommunernas efter den faktiska kostnadens andel avse- ende 2001. I de län där landstinget är huvudman (Stockholm och Skåne) erhåller alla kommuner i länet samma standardkostnad. 
 Kommunens respektive landstingets tillägg/avdrag utgör skill- naden mellan den egna standardkostnaden och den genomsnittliga standardkostnaden i riket. 
  
 14  
 För Stockholms län gäller att landstinget erhåller 60 procent och kommunerna 40 procent. 
 185 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 5.13.2 Resultatet av kommitténs uppföljning 
 Utvecklingen inom kollektivtrafiken 
 Kollektivtrafik kan delas in i två delar: allmän och särskild kollek- tivtrafik. Det som i vardagligt tal benämns kollektivtrafik är den allmänna kollektivtrafiken, dvs. trafik som erbjuds allmänheten exempelvis via tidtabeller. 
 Den särskilda kollektivtrafiken är däremot trafik som endast är öppen för individer med särskilt tillstånd. Dit hör färdtjänst, riks- färdtjänst, skolskjutsar och sjukresor. 
 I delmodellen för kollektivtrafik behandlas den allmänna kollektivtrafiken. Eventuella behov av kostnadsutjämning för den särskilda kollektivtrafiken sker i andra delmodeller (exempelvis grundskolemodellen). 
 År 2002 gjordes drygt en miljard resor med lokal och regional kollektivtrafik i Sverige. Sedan dess har antalet resor ökat med 13 procent. Kollektivtrafikens andel av de totala persontransporterna är sedan många år cirka 20 procent. 
 Det ökande resandet med kollektiva färdmedel har medfört en snabb kostnadsökning. Mellan 2002 och 2009 ökade sektorns nettokostnader från 8,0 till 14,7 miljarder kronor. Kollektiv- trafikens andel av de totala nettokostnaderna för kommuner och landsting ökade från knappt 2 till cirka 2,5 procent under perioden. Satsningar på kollektivtrafik i form av bättre turtäthet och nya linjer för att möta det ökade resandet är den främsta orsaken till kostnadsökningarna. Andra faktorer som drivit på kostnaderna är satsningar på ökad trygghet för resenärerna och utökad trafik till följd av att kommersiella aktörer minskat eller dragit in trafik. 
 Det kan vidare konstateras att det finns stora strukturella skillnader i behoven och förutsättningarna för driften av kollektiv- trafik i olika delar av landet, vilket återspeglas i tabell 5.13.1. Störst är behoven i storstadsregionerna som skulle ha svårt att över huvud taget fungera utan kollektivtrafik. 
 186 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Tabell 5.13.1 Antal kollektivtrafikresor per person i olika delar av landet 2007 
  
 Andel av 
  
 Andel av 
  
 Kollektivresor 
  
 befolkningen 
  
 kollektivresor 
  
 per person och år 
  
 Stockholm 
  
 21 
  
 56 
  
 350 
  
 Västra Götaland 
  
 17 
  
 18 
  
 140 
  
 Skåne 
  
 13 
  
 11 
  
 110 
  
 Övriga län 
  
 49 
  
 15 
  
 40 
  
 Riket 
  
 100 
  
 100 
  
 130 
  
 Källa 
 : En ny kollektivtrafiklag (SOU 2009:39), bilaga 6. 
 Utfallet i dagens modell 
 Uppgifter om kostnaderna för kollektivtrafik finns i kommunernas och landstingens räkenskaper. Vidare samlar Trafikanalys årligen in uppgifter från samtliga trafikhuvudmäns räkenskaper. Ingen av källorna är heltäckande varför kommittén har kompletterat och kombinerat de olika källorna för att få fram ett så korrekt underlag som möjligt. 
 Det är dock inte de totala kostnaderna för trafiken som ska vara föremål för utjämning utan den underskottstäckning (ägarbidrag) som kommunerna och landstingen enligt lag ska finansiera. 
 År 2009 lämnade kommuner och landsting totalt 14,3 miljarder kronor i ägarbidrag. Via trafikavtal sköt staten till 262 miljoner kronor. Om man jämför den justerade trafikkostnaden för 2009 och standardkostnaden på länsnivå för utjämningsåret 2011 kan konstateras att modellen fungerar relativt väl för vissa län men sämre för andra, se tabell 5.13.2. 
 Standardkostnadsberäkningen påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 187 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 5.13.2 Jämförelse mellan standardkostnad för utjämningsåret 2011 och justerad redovisad nettokostnad 2009 (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Justerad netto- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2009 
  
 Stockholm 
  
 1 975 
  
 1 998 
  
 -23 
  
 Uppsala 
  
 1 055 
  
 1 174 
  
 -120 
  
 Södermanland 
  
 762 
  
 633 
  
 129 
  
 Östergötland 
  
 930 
  
 812 
  
 118 
  
 Jönköping 
  
 629 
  
 578 
  
 50 
  
 Kronoberg 
  
 594 
  
 622 
  
 -28 
  
 Kalmar 
  
 532 
  
 768 
  
 -237 
  
 Gotland 
  
 489 
  
 372 
  
 117 
  
 Blekinge 
  
 527 
  
 610 
  
 -84 
  
 Skåne 
  
 974 
  
 1 107 
  
 -133 
  
 Halland 
  
 767 
  
 590 
  
 177 
  
 Västra Götaland 
  
 1 051 
  
 1 174 
  
 -123 
  
 Värmland 
  
 687 
  
 890 
  
 -203 
  
 Örebro 
  
 877 
  
 572 
  
 305 
  
 Västmanland 
  
 872 
  
 496 
  
 377 
  
 Dalarna 
  
 757 
  
 582 
  
 174 
  
 Gävleborg 
  
 789 
  
 686 
  
 103 
  
 Västernorrland 
  
 593 
  
 479 
  
 114 
  
 Jämtland 
  
 928 
  
 750 
  
 178 
  
 Västerbotten 
  
 833 
  
 756 
  
 77 
  
 Norrbotten 
  
 1 015 
  
 675 
  
 340 
  
 Källa:  
 Trafikanalys och egna beräkningar. 
 Ny lagstiftning från 2012 
 År 2012 träder en ny kollektivtrafiklag i kraft. Den syftar bland annat till att göra det möjligt för kommersiella trafikföretag att fritt bedriva regional kollektivtrafik, förutsatt att de har de tillstånd som krävs. 
 En konsekvens av lagstiftningen blir att strategiska beslut kring den regionala kollektivtrafiken ska fattas i förvaltningsform av en trafikmyndighet för att få ökad insyn och bättre samhällsplanering. Dess viktigaste uppgift är att upprätta och vid behov uppdatera trafikförsörjningsprogram där mål för den regionala kollektiv- 
 188 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 trafiken fastställs. Arbetet ska ske i samverkan med angränsande läns regionala kollektivtrafikmyndigheter, i syfte att säkerställa att behovet av länsgränsöverskridande regional kollektivtrafik kan tillgodoses på ett bra sätt. 
 Det finns tre olika sätt att ordna trafikmyndigheten. Den kan bedrivas i ett kommunalförbund, under en gemensam nämnd eller av ett landsting som ensam trafikmyndighet. I flera län kommer man att låta landstinget bli ensam huvudman för kollektivtrafiken 
 15 
 . 
 En konsekvens av alternativet med landstinget som huvudman är att en skatteväxling måste ske för den överförda verksamheten. En skatteväxling kommer initialt att skapa omfördelningseffekter mellan kommunerna i vissa län, huvudsakligen på grund av att den kommunvisa fördelningen i delmodellen för kollektivtrafik inte har uppdaterats sedan utjämningsåret 2005. Omfördelningseffekter kommer dock att ske ändå vid en uppdatering av den kommunvisa fördelningen i delmodellen. 
 I de län där landstinget är eller kommer att bli huvudman får alla kommuner samma standardkostnad i kronor per invånare (så är det i dagsläget i Stockholms län och Skåne län). Kommunerna kommer alltså att även fortsättningsvis erhålla en standardkostnad enligt principen att 50 procent av länets kollektivtrafik ligger på kom- munerna, trots att de inte har några kostnader för kollektivtrafik. Ska man flytta över hela delmodellen till landstingen krävs att man återväxlar det belopp som svarar mot kommunernas standard- kostnader eftersom landstingen har fått full ersättning för den kostnad som överförts i form av en ökad utdebitering. 
  
 5.13.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Nuvarande utjämningsmodell bör uppdateras med utgångspunkt från länsvisa kostnadsuppgifter för trafiken, glesheten, personer som pendlar samt personer som bor i tätorter med fler än 11 000 personer 2011. Vidare bör kostnadsfördelningen mellan kommunerna inom respektive län uppdateras. 
  
 15  
 Enligt uppgifter från Sveriges Kommuner och Landsting kommer detta ske i uppemot 10 län. 
 189 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 Kommittén föreslår att nuvarande utjämningsmodell behålls men att den uppdateras med avseende på de variabler som avser att fånga upp de strukturella behovs- och kostnadsskillnaderna i både storstad och glesbygd. Regionförstoring är den viktigaste faktorn för att åstadkomma tillväxt samtidigt som en väl utbyggd kollektivtrafik är den viktigaste faktorn för att åstadkomma regionförstoring. 
  
 Vidare anser kommittén att det är angeläget att uppdatera kostnadsfördelningen mellan kommunerna inom respektive län. Nuvarande fördelning från 2001 är inaktuell och bör därför ersättas med en fördelning baserad på uppgifter från 2009. 
 Kommittén är medveten om att det inom flera län pågår arbete med att föra över ansvaret för kollektivtrafiken på landstingen. Exakt i hur många län det kommer att ske kan inte sägas i dag. Om det på några års sikt visar sig att så gott som samtliga län har gjort denna förändring kan det finnas anledning att diskutera om delmodellen ska flyttas över i sin helhet till landstingens kostnadsutjämning. 
  
 5.13.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 En uppdatering av modellen medför vissa omfördelningseffekter, se tabell 5.13.3. Bland de län erhåller störst tillskott märks Uppsala, Skåne, Halland och Värmland. Till de län som får störst minskning hör Östergötland, Gävleborg, Västerbotten och Norrbotten. 
 190 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Tabell 5.13.3 Jämförelse mellan föreslagen och dagens standardkostnad för kollektivtrafik (kr/inv) 
  
 Landsting 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Stockholm 
  
 1 971 
  
 1 975 
  
 -4 
  
 Uppsala 
  
 1 108 
  
 1 055 
  
 53 
  
 Södermanland 
  
 793 
  
 762 
  
 31 
  
 Östergötland 
  
 792 
  
 930 
  
 -138 
  
 Jönköping 
  
 588 
  
 629 
  
 -40 
  
 Kronoberg 
  
 574 
  
 594 
  
 -20 
  
 Kalmar 
  
 590 
  
 532 
  
 59 
  
 Gotland 
  
 372 
  
 489 
  
 -117 
  
 Blekinge 
  
 515 
  
 527 
  
 -11 
  
 Skåne 
  
 1 107 
  
 974 
  
 134 
  
 Halland 
  
 869 
  
 767 
  
 102 
  
 Västra Götaland 
  
 1 094 
  
 1 051 
  
 43 
  
 Värmland 
  
 751 
  
 687 
  
 64 
  
 Örebro 
  
 821 
  
 877 
  
 -56 
  
 Västmanland 
  
 796 
  
 872 
  
 -76 
  
 Dalarna 
  
 804 
  
 757 
  
 47 
  
 Gävleborg 
  
 658 
  
 789 
  
 -131 
  
 Västernorrland 
  
 470 
  
 593 
  
 -123 
  
 Jämtland 
  
 837 
  
 928 
  
 -91 
  
 Västerbotten 
  
 568 
  
 833 
  
 -265 
  
 Norrbotten 
  
 775 
  
 1 015 
  
 -240 
  
 Källa:  
 SCB och egen beräkning. 
 För majoriteten av kommunerna (181 stycken) ligger förändringen inom intervallet plus minus 100 kronor per invånare. 
  
 5.14 
  
 Löner 
  
 5.14.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 År 2008 infördes en ny modell med två delkomponenter i kost- nadsutjämningen som utjämnar för strukturella lönekostnads- skillnader mellan kommuner respektive mellan landsting. Model- lens konstruktion baseras på det förslag som lades fram av 2005 års uppföljning av utjämningssystemet i betänkandet SOU 2007:61. I 
 191 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 den fortsatta beredningen av ärendet gjorde dock regeringen avsteg från utredningens förslag, genom att föreslå att de beräknade tilläggen skulle reduceras med 50 procent. 
 I delmodellen för kommunerna beräknas de strukturella löne- skillnaderna utifrån medellönen i angränsande kommuner, köpe- skillingen på småhus och förvärvsarbetsgrad. De valda variablerna avser att avspegla konkurrensen på närliggande arbetsmarknader, boendekostnaderna på orten och det allmänna arbets- marknadsläget. 
 För landstingen beräknas löneskillnaderna utifrån lönerna i privat sektor samt läkarnas faktiska lönenivå. De valda variablerna i modellen avser att avspegla konkurrensen på närliggande arbetsmarknader. 
 Löneskillnaderna anges i form av ett index som inte uppdateras årligen utan ligger fast tills vidare. Kommuner och landsting med ett indextal som är större än 100 får ett bruttotillägg. Tillägget finansieras med ett generellt avdrag för alla kommuner respektive landsting motsvarande ett med befolkningen per den 31 december två år före utjämningsåret vägt medelvärde för tilläggen. Avdraget för utjämningsåret 2011 uppgår till 126 kronor per invånare för kommunerna och 36 kronor per invånare för landstingen. 
 Vid beräkning av tillägget beräknas först en s.k. justerad lönekostnad. För kommunerna beräknas denna genom att standardkostnaderna för de fem största verksamhetsområdena multipliceras med en genomsnittlig lönekostnadsandel för respek- tive verksamhetsområde. För landstingen beräknas den justerade lönekostnaden genom att standardkostnaden för hälso- och sjuk- vård multipliceras med en genomsnittlig lönekostnadsandel för verksamhetsområdet i fråga. Den framräknade justerade löne- kostnaden multipliceras sedan med ett indextal för att erhålla ett tillägg per invånare för respektive berättigad kommun och landsting. Tillägget reduceras därefter med hälften. 
 Lönekostnadsandelarna – som inte uppdateras årligen – avser förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg (0,81), förskoleklass och grundskola (0,75), gymnasieskola (0,68), äldreomsorg (0,81) samt individ- och familjeomsorg (IFO) uppdelad på barn- och ung- domsvård (0,79) samt övrig verksamhet (0,38) och för hälso- och sjukvård (0,72). 
 192 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Bruttotillägg= Justerad  
 lönekostnad/100/2*(index-100) 
  
 16 
  
 Standardkostnad (tillägg/avdrag) 
 = Bruttotillägg – Avgiften per invånare 
  
 Endast kommuner och landsting med ett index över 100 får ett bruttotillägg, vilket innebär att standardkostnaden blir lika med avdraget per invånare. Kommuner och landsting som har ett index precis över 100 kan därför få en negativ standardkostnad trots att kommunernas eller landstingets index överstiger 100. 
 Uppräkning av standardkostnaden till utjämningsårets kost- nadsnivå sker med hjälp av NPI. 
  
 5.14.2 
  
 Resultatet av kommitténs uppföljning 
  
 Lönernas utveckling 
 På uppdrag av kommittén har konsulten Coleman upp- daterat det underlag som togs fram av 2005 års uppföljning av utjämningssystemet och som redovisas i betänkandet SOU 2006:84. Uppgifter om årsarbetare och lönesummor har erhållits från SKL och avser läget både 2008 och 2009. 
 Av uppdateringen framgår att det framför allt är kommuner och landsting i storstadsregionerna, speciellt i Stockholms län, som har högre lönenivåer än riksgenomsnittet. 
 I betänkandet SOU 2006:84, vars uppgifter byggde på löne- nivåer under perioden  
 1997–2000 
  respektive  
 2002–2005 
  konsta- terades att skillnaderna i lönenivåer varit relativt stabila över tid för landstingen men att de tenderat att öka över tid för kommunerna. Den uppdatering som kommittén genomfört tyder på att skillnaderna i lönenivåer verkar ha stabiliserats både för kommuner och landsting. 
 Standardiserat för ålder och personalkategori har kommunerna i Stockholms län drygt 5 procent högre löner än genomsnittet för riket. Storstadsregionernas lönenivåer ligger i genomsnitt drygt 2 procent över genomsnittet för riket. 
 Beträffande landstingen är det bara ett landsting, Stockholms läns landsting, som har en lönenivå som överstiger genom- snittslönen med mer än 2 procent. Två landsting, Uppsala läns 
  
 16  
 Om index är större än 100 
 193 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 landsting respektive Västmanlands läns landsting, har en lönenivå som överstiger genomsnittet för riket med mer än 1 procent. 
 Utfallet i dagens modell 
 I tabell 5.14.1 redovisas tilläggen/avdragen för lönekostnader per kommungrupp samt antalet kommuner med tillägg respektive avdrag. 
 Av tabellen framgår att förortskommunerna till storstäderna och storstäderna får tillägg medan alla andra kommungrupper får ett avdrag. Danderyds kommun får det största tillägget, 756 kronor per invånare. Flest kommuner med tillägg finns i gruppen förorts- kommuner till storstäder. I fyra kommungrupper får samtliga kommuner avdrag. För att finansiera lönekostnadsutjämningen får samtliga kommuner ett avdrag på 126 kronor per invånare i dagens modell. 
 Beräkningen av tilläggen/avdragen för lönekostnader påverkas inte av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland. 
 Tabell 5.14.1 Lönetillägg/avdrag kronor per invånare 
 för utjämningsåret 2011 
  
 17  
  
 samt antal kommuner med tillägg/avdrag (ovägda genomsnitt) 
  
 Kommungrupp 
  
 Tillägg/ 
  
 Antal 
  
 Antal 
  
 avdrag 
  
 tillägg 
  
 avdrag 
  
 Storstäder 
  
 152 
  
 3 
  
 0 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 200 
  
 32 
  
 6 
  
 Större städer 
  
 -116 
  
 1 
  
 30 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 -93 
  
 2 
  
 20 
  
 Pendlingskommuner 
  
 -116 
  
 2 
  
 49 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 -117 
  
 1 
  
 19 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 -126 
  
 0 
  
 54 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 -126 
  
 0 
  
 20 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 -126 
  
 0 
  
 35 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 -126 
  
 0 
  
 16 
  
 Källa:  
 SCB och egna beräkningar. 
 Tre landsting – landstingen i Stockholms, Västmanlands och Uppsala län erhåller ett tillägg på 104, 58 respektive 15 kronor per invånare. Landstingen i Västernorrlands respektive Gävleborgs län 
  
 17  
 Ej  
 NPI-uppräknad 
  
 194 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 har avdrag på 8 respektive 22 kronor. För alla övriga landsting är avdraget 36 kronor per invånare, vilket är lika med den avgift som drabbar alla landsting för att finansiera lönekostnadsutjämningen. 
  
 5.14.3 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs förslag:  
 Skillnader i lönekostnader ska kompen- seras fullt ut för både kommuner och landsting. Variablerna i dagens regression för att fånga upp de strukturella löne- kostnadsskillnaderna mellan kommunerna ersätts med taxeringsvärdet på småhus, andel förvärvsarbetande i kom- munen som inte är anställda i kommun- eller landstingssektorn samt länets genomsnittliga bostadsrättspriser. 
 Skälen för kommitténs förslag:  
 I betänkandet SOU 2006:84, där skillnader i lönenivåer studerades för perioden  
  
 1997–2005, 
  
  konsta- terar utredaren att inget talar för att lönekostnadsskillnaderna skulle vara av övergående natur. Den uppdatering som kommittén låtit genomföra avseende perioden  
  
 2008–2008 
  
  bekräftar denna slutsats. I bilaga 6 till detta betänkande,  
  
 Inkomstutjämning och villkor för tillväxt i kommuner och funktionella regioner 
  
 , konstaterar Internationella Handelshögskolan i Jönköping att både lokal- kostnader och lönenivåer är högre i de urbana regionerna. 
  
 Mot den bakgrunden anser kommittén att en utjämning för de strukturella lönekostnadsskillnader som påvisats bör ske och att utjämningen bör ske fullt ut. Som nämnts i avsnitt 2.3.3 är det viktigt att alla kommuner, oavsett problem, känner sig uppmärk- sammade och rättvist behandlade för att ett utjämningssystem ska uppfattas som legitimt och rättvist och ha förutsättningar att överleva på sikt. 
 De variabler som i dagens modell används för att fånga de strukturella lönekostnadsskillnaderna mellan kommunerna är: 
  
 Medellönen för kommunalanställda i angränsande kommuner. 
  
 Köpeskillingen på småhus (permanentboende). 
  
 Förvärvsarbetargrad (andel av befolkningen äldre än 16 år som är förvärvsarbetande). 
  
 195 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Dessa variabler kan förklara 61,8 procent av skillnaderna mellan kommunernas standardiserade löner. Kommittén har i sitt arbete prövat alternativa variabler för att om möjligt höja förklarings- graden och härvid funnit att följande variabler ökar förklarings- graden till 68 procent: 
  
 Genomsnittliga taxeringsvärden 
  
 18  
  
 för småhus (permanent- boende, begränsat till 400 000 kronor nedåt och 3 miljoner kronor uppåt). 
  
 Andel av befolkningen (16 år eller äldre) som inte arbetar i primärkommunal sektor eller i landstinget. 
  
 Genomsnittliga priset för en bostadsrätt i länet(ej kvadrat- meterpris). 
  
 Mot den bakgrunden anser kommittén att dagens variabler för att fånga upp strukturella lönekostnadsskillnaderna mellan kom- munerna bör bytas ut mot ovan nämnda variabler. 
 Beträffande landstingen har kommittén inte funnit någon anledning föreslå förändringar i dagens utjämningsmodell bortsett från att kommittén föreslår att modellen ska få fullt genomslag. Det innebär att modellen liksom i dag ska utgå från medellönen i privat sektor i länet justerad för skillnaderna i läkarnas löner standardiserade för yrke och ålder. 
  
 5.14.4 
  
 Ekonomiska effekter för kostnadsutjämningen 
  
 Kommitténs förslag innebär att 41 kommuner får höjda standard- kostnader medan 249 får sänkta. 
 På kommungruppsnivå är det bara storstäderna och förorts- kommunerna till dessa som får höjda standardkostnader jämfört med dagens modell, se tabell 5.14.2. 
  
 18  
 Byggnadsvärde + markvärde. 
 196 
 SOU 2011:39 Kostnadsutjämning 
 Tabell 5.14.2 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad för kommunerna (ovägt genomsnitt, kr/inv.) 
  
 Kommungrupp 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Storstäder 
  
 419 
  
 155 
  
 263 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 389 
  
 205 
  
 184 
  
 Större städer 
  
 -257 
  
 -118 
  
 -138 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 -249 
  
 -95 
  
 -154 
  
 Pendlingskommuner 
  
 -285 
  
 -119 
  
 -166 
  
 Turism- och 
  
 besöksnäringskommuner 
  
 -240 
  
 -120 
  
 -120 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 -323 
  
 -129 
  
 -194 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 -323 
  
 -129 
  
 -194 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 -313 
  
 -129 
  
 -184 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 -323 
  
 -129 
  
 -194 
  
 Källa 
 : SCB samt egna beräkningar 
 Den förändring för landstingen som följer av att lönekostnads- modellen kompenserar fullt ut i stället för till hälften som i dag framgår av tabell 5.14.3. 
 197 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 5.14.3 Jämförelse mellan föreslagen standardkostnad och dagens standardkostnad för landstingen (kr/inv.) 
  
 Landsting 
  
 Föreslagen standard- 
  
 Nuvarande standard- 
  
 Differens 
  
 kostnad 2011 
  
 kostnad 2011 
  
 Stockholm 
  
 209 
  
 104 
  
 105 
  
 Uppsala 
  
 30 
  
 15 
  
 15 
  
 Södermanland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Östergötland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Jönköping 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Kronoberg 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Kalmar 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Gotlands kommun 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Blekinge 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Skåne 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Halland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Västra Götaland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Värmland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Örebro 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Västmanland 
  
 117 
  
 58 
  
 59 
  
 Dalarna 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Gävleborg 
  
 -45 
  
 -22 
  
 -23 
  
 Västernorrland 
  
 -17 
  
 -8 
  
 Alvarez 
  
 Jämtland 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Västerbotten 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Norrbotten 
  
 -71 
  
 -36 
  
 -35 
  
 Källa 
 : SCB samt egna beräkningar 
 198 
  
 6 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 6.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Från fastighetsskatt till kommunal fastighetsavgift 
 År 2008 ersattes den statliga fastighetsskatten på bostäder av en kommunal fastighetsavgift som fastställs av staten men tillförs kommunerna. Vid införandet neutraliserades effekterna genom att anslaget för kommunalekonomisk utjämning minskades med mot- svarande belopp. Fastighetsavgiften för småhus (inklusive fritids- hus) är satt till 6 000 kronor, dock högst 0,75 procent av taxerings- värdet. För flerbostadshus är avgiften satt till 1 200 kronor per bostadslägenhet, dock högst 0,4 procent av taxeringsvärdet. Avgif- ten indexeras årligen genom att den räknas upp med inkomstbas- beloppets förändring. År 2011 är avgiften 6 512 kronor för småhus och 1 302 kronor per bostadslägenhet i flerbostadshus. 
 Bostädernas taxeringsvärden förändras vart tredje år i samband med allmän eller förenklad fastighetstaxering. Fastighetstaxering- arna för småhus, småhus på lantbruk respektive flerbostadshus sker vid olika tidpunkter. År 2009 gjordes en fastighetstaxering av små- hus. År 2010 har en fastighetstaxering av flerbostadshus ägt rum och 2011 sker en fastighetstaxering av småhus på lantbruk. Tax- eringsvärdena bestäms utifrån prisnivån två år före taxeringsåret, vilket innebär att prisnivån 2008 är grunden för flerbostadshusens taxeringsvärden i 2010 års taxering. 
 När fastighetsavgiften infördes 2008 var den finansiellt neutral, såväl för varje enskild kommun som för staten. Intäkterna från den kommunala fastighetsavgiften 2008 beräknades till 12 060 miljoner kronor. Dessa fördelades lika mellan kommunerna, 1 315 kronor per invånare i kommunen per den 1 november 2007. Intäkten neutraliserades av att statens anslag till kommunalekonomisk 
 199 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 SOU 2011:39 
  
 utjämning minskades med motsvarande belopp. Hur stora fastig- hetsavgifter som faktiskt betalades för bostäderna i respektive kommun 2008 hade således ingen betydelse för kommunens intäkt det aktuella året. 
 Årlig intäktsförändring 
 Från och med 2009 ska den årliga intäktsförändringen från fastig- hetsavgiften tillföras respektive kommun och adderas till det ursprungliga beloppet 2008. Kommunerna erhåller således inte den faktiska intäkten från fastighetsavgiften för bostäderna i kom- munen utan det är endast förändringen mellan åren som läggs till 2008 års belopp. 
 Utvecklingen av kommunernas intäkter från fastighetsavgiften kommer att variera avsevärt, såväl mellan åren som mellan olika kommuner. Därför krävs särskilda prognoser för den enskilda kommunen inför budgetarbetet. 
 Avgiftsintäkterna blir kända först vid slutet av året efter beskattningsåret. Det innebär att avgiftsintäkterna för 2010 inte blir kända förrän i slutet av 2011. Intäkterna för 2010 kommer heller inte att betalas ut förrän 2012. Men eftersom utbetalningen av intäkterna från fastighetsavgiften 2012 egentligen avser avgifts- intäkterna i kommunerna 2010 bör prognosen för 2010 års avgifts- intäkter periodiseras till detta år av kommunerna. 
 Allt fler fastigheter omfattas 
 Från och med 2010 omfattas även fastigheter med småhus som saknar byggnadsvärde (småhus vars byggnadsvärde är mindre än 50 000 kronor) av den kommunala fastighetsavgiften. Även tomt- mark som är bebyggd med småhus på ofri grund, dvs. arrende- tomter, ska från och med 2010 ingå i det kommunala fastighets- avgiftssystemet. Tidigare har det utgått statlig fastighetsskatt för dessa fastigheter. 
 Regeringen har beräknat att kommunernas intäkter från den kommunala fastighetsavgiften ökar med cirka 130 miljoner kronor på grund av dessa förändringar. Anslaget till kommunalekonomisk utjämning har därför minskats med motsvarande belopp från och 
 200 
  
 SOU 2011:39 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 med 2010, vilket innebär att alla kommuners statsbidragsintäkter har minskats med cirka 14 kronor per invånare. 
 Intäkterna från de nya fastigheter som omfattas av den kom- munala fastighetsavgiften är dock ojämnt fördelade mellan kom- munerna. I flera kommuner finns det i stort sett inga småhus med så låga byggnadsvärden över huvud taget, medan ökningen i fastig- hetsavgift blir betydande i framför allt kommuner med mycket fritidshus. 
 Utvecklingen mellan 2008 och 2010 
 Studerar man intäktsförändringarna beträffande den kommunala fastighetsavgiften mellan 2008 och 2010 kan man konstatera att regelförändringen från statlig fastighetsskatt till kommunal fastig- hetsavgift kraftigt gynnat kommuner med många småhus och fritidshus med tidigare låga taxeringsvärden medan kommunerna i bl.a. tillväxtregionerna med tidigare höga taxeringsvärden har fått en förhållandevis liten intäktsförstärkning. Detta gäller särskilt kommuner med många flerbostadshus, se tabell 6.1. 
 Tabell 6.1 Intäktsförändringen 2009 och 2010 från kommunal fastighetsavgift 
 i ett antal typkommuner 
  
 Kommuner med 
  
 Kommuner med 
  
 störst tillskott 
  
 Tillskott (kr/inv.) 
  
 lägst tillskott 
  
 Tillskott (kr/inv.) 
  
 Borgholm 
  
 1 264 
  
 Överkalix 
  
 17 
  
 Malung–Sälen 
  
 940 
  
 Hultsfred 
  
 24 
  
 Härjedalen 
  
 896 
  
 Norsjö 
  
 24 
  
 Åre 
  
 873 
  
 Högsby 
  
 53 
  
 Valdemarsvik 
  
 762 
  
 Solna 
  
 55 
  
 Boxholm 
  
 730 
  
 Åsele 
  
 62 
  
 Lysekil 
  
 719 
  
 Malå 
  
 67 
  
 Orust 
  
 701 
  
 Stockholm 
  
 68 
  
 Mörbylånga 
  
 694 
  
 Ånge 
  
 73 
  
 Norrtälje 
  
 692 
  
 Sundbyberg 
  
 73 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån och Sveriges Kommuner och Landsting. 
 Det sätt på vilken fastighetsavgiften är konstruerad frångår i någon mening principen om likvärdiga ekonomiska förutsättningar för 
 201 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 SOU 2011:39 
  
 landets kommuner. Flera av de kommuner som erhållit de största tillskotten menar dock att intäktsförstärkningen bör kunna ses som en rimlig kompensation för de merkostnader som följer av ett om- fattande fritidsboende, ett argument som dock försvagats betydligt sedan vistelsekommunen inte längre behöver stå för de kostnader som följer av hemtjänst och handikappomsorg i temporärt boende. 
 Prognos för 2010 
 Prognoserna för 2010 indikerar en intäktsökning från fastighets- avgiften på totalt drygt 400 miljoner kronor, vilket är väsentligt lägre än den prognostiserade intäktsökningen för 2009 och detta trots regelförändringarna. År 2009 ökade intäkterna med cirka 1,6 miljarder kronor. 
 Eftersom fastighetsavgiften per lägenhet är avsevärt lägre än för småhus har ändrade taxeringsvärden för flerbostadshus inte samma betydelse för kommunernas intäkter som beträffande småhusen. Dessutom har ökningen av inkomstbasbeloppet 2010 fastställts till endast 0,4 procent. 
 Preliminära uppgifter från taxeringen av flerbostadshus 2010 tyder på att taxeringsvärdena i genomsnitt kommer att öka med cirka 20 procent. Den nya fastighetstaxeringen kommer vidare att innebära att det blir betydande skillnader i intäktsutveckling mellan kommuner där flertalet flerbostadshus redan har maximal avgift och kommuner med tidigare låga taxeringsvärden för flerbostadshus. 
 Prognos för 2011 
 Prognosen för 2011 ger sammantaget intäktsökningar från fastig- hetsavgiften på cirka 350 miljoner kronor. Det är väsentligt mindre än 2009 och även mindre än prognosen för 2010. En orsak är att småhusen på lantbruk som taxeras 2011 utgör en begränsad del av fastighetsbeståndet. Dessutom har ökningen av inkomstbas- beloppet nästa år fastställts till måttliga 2,0 procent. 
 I ett tiotal kommuner minskar intäkterna från fastighetsavgiften i prognosen. En orsak är att det finns kommuner där fastighets- taxeringen innebär sänkta taxeringsvärden för småhusen på lantbruk. Som mest ökar intäkterna i en kommun med 160 kronor per invånare. Prognosen bör vara relativt tillförlitlig. SCB har haft tillgång till 
 202 
  
 SOU 2011:39 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 taxeringsvärdena för de cirka 85 procent av småhusen på lantbruk som redan har fått nya taxeringsvärden. 
  
 6.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Resultatet från den nyligen tillsatta utredningen som har till uppgift att se över fastighetstaxeringen av bostäder bör avvaktas innan ställning tas till hur konsekvenserna av införandet av den kommunala fastighetsavgiften bör beaktas i förhållande till utjämningssystemet. 
 Skälen för kommitténs bedömning:  
 I kommitténs uppdrag ingår att beakta konsekvenserna för utjämningssystemet av införandet av den kommunala fastighetsavgiften och om så behövs lämna förslag till hur dessa bör beaktas. 
  
 Som framgår av vad som ovan redovisats frångår fastighets- avgiftens utformning i någon mening principen om likvärdiga ekonomiska förutsättningar för landets kommuner. Sedan fastig- hetsavgiften infördes 2008 är det främst kommuner med många småhus och fritidshus med tidigare låga taxeringsvärden som gyn- nats av reformen. Kommunerna i bl.a. tillväxtregionerna med tidigare höga taxeringsvärden har fått en förhållandevis liten intäktsförstärkning. 
 I regeringens proposition (prop. 2007/08:27) om  
 Avskaffad statlig fastighetsskatt m.m.  
 sägs bl.a. att eftersom ett ökande avgifts- underlag uteslutande kommer kommunerna till del, ges kom- munerna incitament att stimulera exempelvis bostadsbyggande och andra samhällsnyttiga åtgärder i kommunen för att stärka en positiv utveckling av underlaget för fastighetsavgifterna i kommunen. 
 Kommitténs mening är att det ännu är för tidigt att uttala sig om fastighetsavgiftens utformning utgör ett reellt incitament för tillväxtfrämjande insatser i form av ett ökat bostadsbyggande. Det gäller speciellt byggande av flerbostadshus för vilka fastighets- avgifterna är lägre än för småhus. Det bör gå några år innan ställning tas till om fastighetsavgiftens utformning behöver omarbetas. 
 I februari 2011 beslutade regeringen att tillkalla en särskilt utredare med uppgift att utreda hur fastighetstaxeringen av bostäder kan avskaffas eller avsevärt förenklas (dir. 2011:13). Utredaren ska även belysa vilka konsekvenser en slopad fastig- hetstaxering av bostäder får för uttaget av fastighetsavgiften. Det 
 203 
  
 Den kommunala fastighetsavgiften 
  
 SOU 2011:39 
  
 ska fortfarande finnas en löpande beskattning av bostäder och medlen ska tillfalla kommunerna. Utredaren är dock oförhindrad att inom denna ram föreslå förändringar av beskattningen, så länge förslagen sammantaget inte innebär ett höjt skatteuttag jämfört med nuvarande regelverk. Uppdraget ska redovisas senast den 15 augusti 2012. 
 Kommittén anser mot denna bakgrund att det är för tidigt att ta ställning till vilka konsekvenser införandet av den kommunala fastighetsavgifter har för utjämningssystemet. Resultatet från den nyligen tillsatta utredningen som har till uppgift att se över fastighetstaxeringen av bostäder bör avvaktas innan ställning tas till hur konsekvenserna av införandet av den kommunala fastighets- avgiften bör beaktas i förhållande till utjämningssystemet. 
 204 
 7 Strukturbidrag 
  
 7.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Strukturbidraget avser att kompensera kommuner och landsting för att vissa delmodeller i kostnadsutjämningen fr.o.m. 2005 togs bort samt för större bidragsminskningar till följd av övriga förändr- ingar som genomfördes samtidigt. Strukturbidraget utgår 2011 till 94 kommuner med 1 521 miljoner kronor och till 6 landsting med 657 miljoner kronor. 
 Näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder i kommuner 
 I den kostnadsutjämning som infördes 1996 kompenserades vissa kommuner för merkostnader på grund av deras bedömda större behov av näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder. En mer- kostnad beräknades för de kommuner som under den senaste fem- årsperioden hade haft en andel av befolkningen i åldern  
 16–64 
  år som varit arbetslösa eller i konjunkturberoende åtgärder som legat 2 procentenheter över riksgenomsnittet. De ersattes med 200 kronor per invånare för varje överskjutande procentenhet. År 2004 hade cirka 60 kommuner en ersättning på mellan 1 och 1 933 kronor per invånare, totalt ca 430 miljoner kronor. Flertalet kommuner med beräknad merkostnad fanns i västra Svealand och Norrland, men det fanns även en del kommuner i Syd- och Mellansverige med sådan ersättning, t.ex. Malmö, Helsingborgs och Eskilstuna kommuner. 
 205 
  
 Strukturbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 Svagt befolkningsunderlag i kommuner 
 I kostnadsutjämningen för svagt befolkningsunderlag, som också infördes 1996, kompenserades vissa kommuner för merkostnader som kan uppkomma då det regionala befolkningsunderlaget understiger 250 000 invånare. I beräkningarna beaktades även det lokala befolkningsunderlaget och kommunens egen folkmängd. Dessa merkostnader ansågs kunna uppkomma på grund av sämre förutsättningar för interkommunalt samarbete och för att kom- munen måste ta ett större ansvar för att erforderlig samhällsservice upprätthålls. 
 År 2004 hade cirka 40 kommuner en beräknad standardkostnad på mellan 112 och 2 348 kronor per invånare, totalt ca 550 miljoner kronor. Berörda kommuner fanns i västra Värmland, norra Dalarna och i Norrlands inland, men även Gotlands, Borgholms och Strömstads kommuner omfattades. 
 Små landsting 
 Landsting med färre än 200 000 invånare fick fr.o.m. 1996 ett särskilt tillägg vid beräkningen av standardkostnaden för hälso- och sjukvård. Tillägget, som utgick till Gotlands kommun och de tre landstingen med lägst folkmängd, avsåg att finansiera merkostnader som kan uppkomma när dyr utrustning måste finansieras av ett färre antal invånare. Standardkostnaden för små landsting varierade 2004 mellan 230 och 1 426 kronor per invånare. Tilläggen uppgick totalt till cirka 290 miljoner kronor. 
 Från kostnadsutjämning till strukturbidrag 
 De tre delmodellerna togs bort från kostnadsutjämningen 2005 då det inte ansågs möjligt att på objektiva grunder fastställa de merkostnader som uppkommer till följd av att en kommun eller ett landsting har ett svagt befolkningsunderlag. För landstingen bygger de beräknade merkostnaderna inte på något empiriskt underlag och det har inte heller påvisats några merkostnader för hälso- och sjukvård som hänger samman med att vissa landsting har liten folkmängd. 
 Även kostnaderna för kommunernas näringslivs- och syssel- sättningsfrämjande åtgärder är svåra att särredovisa även om vissa 
 206 
  
 SOU 2011:39 
  
 Strukturbidrag 
  
 delkostnader kan identifieras. Gemensamt för de tre delmodellerna är således att grunderna för att fastställa principerna för utjäm- ningen och ersättningsnivåerna avviker vad gäller mätbarhet från övriga delar av kostnadsutjämningen och de har enligt regeringens mening (prop. 2003/04:155) snarare en regionalpolitisk profil. Utfallet per kommun respektive landsting av dessa tre delmodeller 2004 överfördes från kostnadsutjämningen till det nya struktur- bidraget från 2005. 
 Andra förändringar från 2005 
 I betänkandet Gemensamt finansierad utjämning i kommunsektorn (SOU 2003:88) föreslogs förändringar i flertalet delmodeller i kostnadsutjämningen samt i inkomstutjämningen vilka i stor utsträckning genomfördes från 2005. Sammantaget ledde dessa förändringar till omfördelningar mellan kommuner respektive landsting. Bl.a. togs ersättningen för vatten och avlopp för kom- muner bort. Dessutom togs kallortstillägget bort, för vilket ersättning utgått till vissa kommuner och landsting. 
 Större negativa bidragsförändringar till följd av 2005 års förändringar som för kommunerna motsvarande mer än 0,56 procent av det egna uppräknade skatteunderlaget överfördes till ett nytt strukturbidrag. För landstingen var motsvarande gräns 0,28 procent. 
 Ersättningen för vatten och avlopp 
 I merparten av kommunerna finansieras kostnaderna för vatten och avlopp till över 90 procent med avgifter. I vissa kommuner finns det dock ett större inslag av skattefinansiering. Dåvarande Utjämningskommittén noterade att de kommuner som har den högsta ersättningen i kostnadsutjämningen finansierar denna verk- samhet helt med avgifter samtidigt som dessa avgifter inte överstiger genomsnittet i riket. Regeringen ansåg att kostnads- utjämningen inte ska omfatta vatten och avlopp, eftersom kostna- derna för denna verksamhet bör kunna täckas med anslutnings- och brukaravgifter (prop. 2003/04:155). 
 Standardkostnaderna hade beräknats utifrån andelen boende i tätorter och geotekniska förhållanden och var mellan 50 och 
 207 
  
 Strukturbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 500 kronor per invånare. År 2004 motsvarade de sammanlagda standardkostnaderna för de drygt 130 kommunerna cirka 350 miljoner kronor 
 Kallortstillägget 
 Skälet till att kallortstillägget ursprungligen infördes i kostnads- utjämningen 1996 var att rätten till kallortstillägg för arbetstagare stationerade i norra Sverige fanns reglerad i centrala avtal fram till och med 1993. Denna merkostnad betraktades därför som opåverkbar för den enskilda kommunen och landstinget. Avtalet om kallortstillägg upphörde från och med 1994. Kommunernas och landstingens merkostnad för kallortstillägget försvann emellertid inte direkt eftersom tilläggen omvandlades till normal lön. I de utredningar som legat till grund för nuvarande utjämningssystem betraktades därför denna merkostnad som opåverkbar på kort sikt för berörda kommuner och landsting. Det underlag som redo- visades 2003 av Utjämningskommittén antydde att det tidigare kallortstillägget endast i begränsad omfattning återspeglades i löne- nivåerna under senare år. Regeringen ansåg därför att kallorts- tillägget bör utgå ur kostnadsutjämningen (prop. 2003/04:155). I kostnadsutjämningen erhöll 37 kommuner i norra Sverige 188– 1 922 kronor per invånare 2004, totalt cirka 350 miljoner kronor. För de fyra nordligaste landstingen utgick  
 17–531 
  kronor per invånare, totalt cirka 170 miljoner kronor. 
 Avvecklingen av de fasta införandetilläggen 
 För att dämpa effekterna av det nya utjämningssystem som infördes 1996 tillämpades dels rörliga, dels fasta införanderegler. De rörliga införandereglerna trappades ner årligen. De kommuner och landsting som fick större bidragsminskningar över en viss nivå erhöll fasta införandetillägg, vilka låg kvar oförändrade från år till år. De fasta införandetilläggen uppdaterades 2000 för att även dämpa effekterna av de förändringar i kostnadsutjämningen som då genomfördes efter förslag från Kommunala utjämningsutredningen (SOU 1998:155, prop. 1998/99:89). 
 I den efterföljande Utjämningskommitténs uppdrag ingick att också föreslå hur intäktsförändringarna till följd av de fasta 
 208 
  
 SOU 2011:39 
  
 Strukturbidrag 
  
 införandetilläggens upphörande efter 2004 skulle hanteras. I de fasta införandetilläggen fanns i vissa fall kvar effekter av förändringar vid införandet av 1993 års statsbidrags- och utjämningssystem. 
 De fasta införandetilläggen, som införts 1996 och reviderats 2000, utgick 2004 till 49 kommuner och 5 landsting. Av kom- munerna fanns 8 i Stockholms län och 39 i Bergslagen och norrlandslänen. Danderyds kommun hade det största fasta införandetillägget, cirka 4 600 kronor per invånare. Stockholms läns landsting och de fyra nordligaste landstingen omfattades och Norrbottens läns landsting erhöll högst bidrag i förhållande till befolkningen med drygt 950 kronor per invånare. Kostnaderna för de fasta införandetilläggen var cirka 1,6 miljarder kronor för kom- munerna och cirka 1,6 miljarder kronor för landstingen. 
 Beräkningen av nuvarande strukturbidrag 
 När strukturbidraget infördes 2005 fick berörda kommuner ett bidrag motsvarande standardkostnaden 2004 i dåvarande kostnads- utjämning för näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder samt för svagt befolkningsunderlag. Berörda landsting fick ett bidrag motsvarande standardkostnaden 2004 i nuvarande kostnads- utjämning för små landsting. 
 Kommuner som fick en bidragsminskning till följd av de före- slagna ändringarna i statsbidrags- och utjämningssystemet, inklu- sive effekterna av att de fasta införandetilläggen upphörde, erhöll ett belopp motsvarande den bidragsminskning som översteg 0,56 
  
 procent av 
  
 kommunens uppräknade skatteunderlag 2005 (ca 
  
 775 kronor 
  
 per invånare vid genomsnittlig skattekraft). Utjäm- 
  
 ningskommittén hade föreslagit 1 procent som gräns. 
 Landsting som fick en bidragsminskning till följd av de före- slagna ändringarna i statsbidrags- och utjämningssystemet, inklu- sive effekterna av att de fasta införandetilläggen upphörde, erhöll ett belopp motsvarande den bidragsminskning som översteg 0,28 procent av landstingets uppräknade skatteunderlag 2005 (ca 390 kronor per invånare vid genomsnittlig skattekraft). Utjämnings- kommittén hade föreslagit 0,5 procent. 
 Bidragsminskningar understigande 0,56 procent för kommuner respektive 0,28 procent för landstingen kompenserades temporärt med införandebidrag som trappades ned med 0,08 procent per år 
 209 
  
 Strukturbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 för kommuner respektive 0,04 procent för landsting. Från 2011 får ingen kommun eller landsting införandebidrag. 
 Summan av de ovan uppräknade delarna blir respektive kommuns och landstings strukturbidrag och bidraget utgår med lika många kronor per invånare i berörda kommuner respektive landsting 2011 som 2005 eftersom någon förändring eller uppdatering hittills inte gjorts. Kostnaderna för strukturbidraget har sedan det infördes 2005 minskat något för kommunerna eftersom folkmängden i berörda kommuner minskat sammantaget. Värdet av strukturbidraget har successivt minskat då det ligger kvar nominellt oförändrat per invånare över tiden. Under samma period har det kommunala skatteunderlaget ökat med över 20 procent. 
 Strukturbidraget för kommunerna varierar mellan 8 kronor per invånare i Arboga och 5 438 kronor per invånare i Gällivare. 
 Figur 7.1 Antal kommuner och landsting efter storleken på strukturbidraget 2011 i kronor per invånare 
  
 Kommuner 
  
 Landsting 
  
 25 
  
 20 
  
 kommuner/landsting 
  
 15 
  
 10 
  
 Antal 
  
 5 
  
 0 
  
 100-249 
  
 250-499 
  
 500-999 
  
 1000-1999 
  
 2000-2999 
  
 3000-3999 
  
 4000-4999 
  
 >5000 
  
 An 
  
 m 
 . Gottlands kommun redovisas här både som kommun och landsting 
  
 Kä 
  
 lla 
 : SCB och egna beräkningar 
 Samtliga 5 kommuner med strukturbidrag överstigande 4 000 kronor per invånare ligger i Norrbottens län. Utanför Norrbotten har endast Storumans kommun i Västerbottens län över 3 000 kronor per invånare i bidrag. I Svealand har endast Älvdalens kommun 
 210 
  
 SOU 2011:39 
  
 Strukturbidrag 
  
 över 2 000 och  
 Malung-Sälen 
  över 1 000 kronor per invånare i bidrag. I Götaland har Gotland för sin kommunverksamhet 1 316, Strömstad 783 och Lomma 895 kronor per invånare i struktur- bidrag. I övrigt har ingen kommun i Götaland över 400 kronor per invånare. 
 Av landstingen har Kronoberg lägst och Jämtland högst bidrag, 230 respektive 979 kronor per invånare. Gotlands kommun får för sin landstingsverksamhet 1 426 kronor per invånare. 
 Av figur 7.2 framgår det genomsnittliga strukturbidraget till kommunerna per län med fördelning på vilka orsaker som ligger bakom bidragen. 
 Figur 7.2 Strukturbidrag till kommuner 2011 länsvis fördelat efter orsak. Oviktat genomsnitt per län i kronor per invånare 
  
 Näringslivs och sysselsättningsåtgärder 
  
 Svagt befolkningsunderlag 
  
 Bidragsminskning >0,56 % 
  
 4 000 
  
 3 500 
  
 3 000 
  
 invånare 
  
 2 500 
  
 2 000 
  
 per 
  
 Kronor 
  
 1 500 
  
 1 000 
  
 500 
  
 0 
  
 lms 
  
 la 
  
 ds 
  
 s 
  
 Kalmar 
  
 s 
  
 s 
  
 ds 
  
 s 
  
 bro 
  
 s 
  
 s 
  
 s 
  
 s 
  
 nds 
  
 s 
  
 s 
  
 t 
  
 nd 
  
 nd 
  
 nd 
  
 d 
  
 nd 
  
 a 
  
 g 
  
 nd 
  
 n 
  
 n 
  
 de 
  
 a 
  
 rn 
  
 n 
  
 n 
  
 n 
  
 Stockho 
  
 ps 
  
 ermanla 
  
 la 
  
 pin 
  
 Kronobergs 
  
 tla 
  
 lekinge 
  
 Skåne 
  
 alla 
  
 la 
  
 lan 
  
 re 
  
 la 
  
 ala 
  
 lebor 
  
 orrla 
  
 la 
  
 rbotte 
  
 Reid 
  
 la 
  
 t 
  
 Up 
  
 öt 
  
 ö 
  
 Göta 
  
 rm 
  
 Ö 
  
 an 
  
 nk 
  
 o 
  
 B 
  
 m 
  
 ela 
  
 g 
  
 G 
  
 H 
  
 D 
  
 v 
  
 r 
  
 Vä 
  
 m 
  
 Gä 
  
 ern 
  
 ä 
  
 e 
  
 te 
  
 ö 
  
 st 
  
 st 
  
 H 
  
 J 
  
 Västra 
  
 d 
  
 s 
  
 Vä 
  
 st 
  
 ä 
  
 Sö 
  
 Ö 
  
 V 
  
 Vä 
  
 Källa:  
 SCB, Ds 2004:26 och egna beräkningar 
 I Norrbottens län svarar kompensationen för bidragsminskning för den största delen av strukturbidraget. I Västerbotten, Jämtland och Gotland svarar svagt befolkningsunderlag för den största delen. 
 211 
  
 Strukturbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 Figur 7.3 Strukturbidrag till landsting efter orsak i kronor per invånare 
  
 Små 
  
 Bidragsminskning 
  
 landsting 
  
 >0,28% 
  
 1 600 
  
 1 400 
  
 invånare 
  
 1 200 
  
 1 000 
  
 800 
  
 per 
  
 Kronor 
  
 600 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 la 
  
 d 
  
 e 
  
 d 
  
 d 
  
 d 
  
 ro 
  
 nd 
  
 rg 
  
 d 
  
 n 
  
 talt 
  
 land 
  
 lan 
  
 ping 
  
 g 
  
 åne 
  
 lan 
  
 n 
  
 mlan 
  
 eb 
  
 o 
  
 lan 
  
 land 
  
 e 
  
 in 
  
 a 
  
 a 
  
 b 
  
 bott 
  
 o 
  
 t 
  
 k 
  
 l 
  
 tal 
  
 ö 
  
 ö 
  
 k 
  
 S 
  
 a 
  
 r 
  
 le 
  
 T 
  
 an 
  
 almar otlande 
  
 Ö 
  
 m 
  
 nobergK 
  
 G 
  
 l 
  
 H 
  
 ö 
  
 v 
  
 r 
  
 Uppsam 
  
 rg 
  
 o 
  
 B 
  
 G 
  
 tmanl 
  
 Dalarna 
  
 ä 
  
 önk 
  
 r 
  
 Vär 
  
 ä 
  
 rnorr J 
  
 Stockholm 
  
 er 
  
 te 
  
 K 
  
 a 
  
 G 
  
 N 
  
 s 
  
 J 
  
 s 
  
 d 
  
 tr 
  
 ä 
  
 Väste 
  
 Västerbotten 
  
 Sö 
  
 Ö 
  
 s 
  
 V 
  
 ä 
  
 V 
  
 Källa 
 : SCB, Ds 2004:26 och egna beräkningar 
 För landstingen i Götaland samt för Jämtlands läns landsting svarar den tidigare delmodellen för små landsting för hela eller den största delen av strukturbidraget. För de två nordligaste landstingen svarar kompensationen för bidragsminskning för hela strukturbidraget. 
  
 7.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommitténs bedömning och förslag:  
 Den del av kom- munernas strukturbidrag som utgörs av 2004 års standard- kostnad för svagt befolkningsunderlag bör kvarstå oförändrad. Resterande del av strukturbidraget reduceras så att den totala minskningen av strukturbidraget begränsas till högst 0,22 procent av det uppräknade skatteunderlaget 2013. 
  
 Den del av landstingens strukturbidrag som utgörs av 2004 års standardkostnad för små landsting bör kvarstå oförändrad. Resterande del av strukturbidraget reduceras så att den totala minskningen av strukturbidraget begränsas till högst 0,11 procent av det uppräknade skatteunderlaget 2013. 
 212 
  
 SOU 2011:39 
  
 Strukturbidrag 
  
 Skälen för kommitténs bedömning och förslag:  
 Enligt direktiven ska kommittén utreda om det strukturbidrag som infördes 2005 bör förändras eller avvecklas och i så fall föreslå hur detta ska hanteras. 
  
 Strukturbidraget utgår 2011 till 94 kommuner med 1 521 miljo- ner kronor och till 6 landsting med 657 miljoner kronor. Flera kommuner, främst i Norrlands inland, får höga ersättningar genom strukturbidraget och för dessa skulle konsekvenserna bli stora om strukturbidraget avvecklades. En stor del av strukturbidraget är tidigare regionalpolitiskt betingade ersättningar som tagits bort från kostnadsutjämningen och som sedan 2005 utgör en egen del vid sidan av kostnadsutjämningen i anslaget för kommunal- ekonomisk utjämning. 
 Den tidigare delmodellen, svagt befolkningsunderlag, avsåg att kompensera främst kommuner med låg folkmängd i mycket glesa områden för skalnackdelar. Alla kommuner är skyldiga enligt lag att upprätthålla olika funktioner oavsett det låga folkmängds- underlaget. Detta påverkar kostnadsnivån för att upprätthålla vissa obligatoriska funktioner. När delmodellen infördes åberopades bl.a. att kommuner i glesa områden även måste upprätthålla vissa funktioner som har svårt att klara sig på kommersiella grunder. I glesa områden med stora avstånd är även förutsättningarna att samverka med andra kommuner sämre. 
 Den tidigare delmodellen för näringslivs- och sysselsättnings- främjande åtgärder syftade till att kompensera kommuner med höga kostnader för sådana insatser. Behovet av sådana insatser beräknades med uppgifter om öppet arbetslösa och personer i arbetsmarknadsåtgärder. Med det sätt som andelen arbetslösa och i program med aktivitetsstöd mäts i dag är skillnaderna i andelen arbetslösa mellan kommunerna betydligt mindre än tidigare. Även om kostnaderna för näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder skiljer sig åt mellan kommuner i olika delar av landet anser kommittén att en särskild och uppdaterad ersättning för sådana åtgärder inte längre bör ingå i strukturbidraget. Effekterna av att ta bort den tidigare ersättningen för näringslivs- och sysselsättnings- främjande åtgärder bör i stället fångas upp av att kommittén föreslår att den maximala minskningen av strukturbidraget begränsas. 
 Den del av landstingens strukturbidrag som utgår till små landsting bör kvarstå tills vidare men kan avvecklas i samband med eventuella sammanläggningar av landsting på det sätt som kom- mittén föreslår i avsnitt 10 om indelningsändringar. 
 213 
  
 Strukturbidrag 
  
 SOU 2011:39 
  
 Den del av strukturbidraget som härrör från bidragsminskningar över 0,56 procent av kommunens egna uppräknade skatteunderlag och 0,28 procent för landstingen vid 2005 års systemomläggning beror främst på att de fasta införandetilläggen avvecklades, att kallortstillägget togs bort från kostnadsutjämningen och att en del andra förändringar och uppdateringar har gjorts. Det fasta infö- randetillägget är en följd av att större bidragsminskningar vid olika systemförändringar efter 1992 fortfarande inte tillåtits slå igenom fullt ut. 
 Kommittén anser att denna del av strukturbidraget bör redu- ceras med 0,22 procent av det egna uppräknade skatteunderlaget för kommuner respektive 0,11 procent för landsting. 
 Mot bakgrund av de bidragsförändringar som följer av de olika förslag till förändringar i inkomst- och kostnadsutjämningen anser kommittén att det är rimligt att reduktionen av strukturbidraget begränsas så att minskningen av en kommuns totala strukturbidrag kan bli högst 0,22 procent av det uppräknade egna skatteunder- laget. För en kommun med genomsnittlig skattekraft motsvarar det cirka 390 kronor per invånare. 
 För landstingen bör motsvarande reduktion begränsas till 0,11 procent av det uppräknade egna skatteunderlaget. För ett landsting med genomsnittlig skattekraft motsvarar det cirka 195 kronor per invånare. 
  
 7.2.1 
  
 Utfallet av kommitténs förslag 
  
 Den föreslagna förändringen innebär att kostnaderna för kom- munernas strukturbidrag minskar med cirka 410 miljoner kronor till drygt 1 110 miljoner kronor och att antalet bidragskommuner minskar från 94 till 65. Kostnaderna för samtliga kommuner minskar med cirka 47 kronor per invånare vilket påverkar regler- ingsposten positivt med lika stort belopp. 
 214 
 SOU 2011:39 Strukturbidrag 
  
 Tabell 7.1 
  
 Nuvarande och föreslaget strukturbidrag för kommuner. 
  
 Oviktade genomsnitt per kommungrupp i kronor per invånare 
  
 Nytt 
  
 Kommungrupp 
  
 Strukturbidrag 2011 
  
 strukturbidrag 
  
 Totalt 
  
 Näringsliv 
  
 Svagt 
  
 Bidrags- 
  
 Totalt 
  
 Förändr. 
  
 sysselsättn 
  
 befolknings- 
  
 minskning 
  
 åtgärder 
  
 underlag 
  
 >0,56 % 
  
 Storstäder 
  
 131 
  
 131 
  
 0 
  
 0 
  
 21 
  
 -110 
  
 Förortskommuner till 
  
 storstäderna 
  
 25 
  
 0 
  
 0 
  
 25 
  
 11 
  
 -14 
  
 Större städer 
  
 111 
  
 23 
  
 15 
  
 74 
  
 73 
  
 -38 
  
 Förortskommuner till 
  
 större städer 
  
 19 
  
 19 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -19 
  
 Pendlingskommuner 
  
 115 
  
 25 
  
 29 
  
 61 
  
 60 
  
 -55 
  
 Turism- och besöksnärings- 
  
 kommuner 
  
 1 244 
  
 120 
  
 945 
  
 179 
  
 1 146 
  
 -98 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 236 
  
 55 
  
 100 
  
 81 
  
 179 
  
 -58 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 1 462 
  
 423 
  
 846 
  
 193 
  
 1 263 
  
 -198 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 45 
  
 39 
  
 0 
  
 5 
  
 14 
  
 -30 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 1 614 
  
 386 
  
 612 
  
 615 
  
 1 357 
  
 -257 
  
 Hela landet 
  
 363 
  
 83 
  
 183 
  
 97 
  
 296 
  
 -67 
  
 Källa 
 : SCB och egna beräkningar 
  
 Lomma kommun får den största bidragsminskningen, 483 kronor per invånare. Den största bidragsminskningen sker i gruppen kommuner i glesbefolkade regioner med i genomsnitt drygt 250 kronor per invånare. För gruppen glesbygdskommuner sänks strukturbidraget med igenomsnitt knappt 200 kronor per invånare. För kommunerna i Norrbotten minskar strukturbidraget med 370 kronor per invånare, i några kommuner med över 425 kronor per invånare. I Götaland kommer fem kommuner att få struktur- bidrag och i Svealand återstår 16 bidragskommuner i västra Värm- land, nordvästra Dalarna samt Bergslagen. 
 215 
 Strukturbidrag SOU 2011:39 
 Tabell 7.2 Nuvarande och föreslaget strukturbidrag för kommuner. 
 Oviktade genomsnitt i kronor per invånare länsvis 
  
 Strukturbidrag 2011 
  
 Nytt strukturbidrag 
  
 Län 
  
 Totalt 
  
 Näringsliv 
  
 Svagt 
  
 Bidrags- 
  
 sysselsättn 
  
 befolknings- 
  
 minskning 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 åtgärder 
  
 underlag 
  
 >0,56 % 
  
 Stockholms 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 -3 
  
 Uppsala 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Södermanlands 
  
 31 
  
 31 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -31 
  
 Östergötlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Jönköpings 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kronobergs 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 26 
  
 0 
  
 26 
  
 0 
  
 26 
  
 0 
  
 Gotlands 
  
 1 316 
  
 0 
  
 1 316 
  
 0 
  
 1 316 
  
 0 
  
 Blekinge 
  
 26 
  
 26 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -26 
  
 Skåne 
  
 44 
  
 17 
  
 0 
  
 27 
  
 14 
  
 -30 
  
 Hallands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götalands 
  
 33 
  
 14 
  
 16 
  
 3 
  
 16 
  
 -17 
  
 Värmlands 
  
 157 
  
 127 
  
 19 
  
 11 
  
 62 
  
 -95 
  
 Örebro 
  
 174 
  
 141 
  
 0 
  
 33 
  
 75 
  
 -99 
  
 Västmanlands 
  
 135 
  
 1 
  
 0 
  
 134 
  
 54 
  
 -81 
  
 Dalarnas 
  
 407 
  
 108 
  
 207 
  
 92 
  
 294 
  
 -113 
  
 Oneal 
  
 344 
  
 222 
  
 33 
  
 89 
  
 90 
  
 -254 
  
 Västernorrlands 
  
 303 
  
 124 
  
 94 
  
 84 
  
 138 
  
 -164 
  
 Jämtlands 
  
 1 304 
  
 162 
  
 1 141 
  
 0 
  
 1194 
  
 -110 
  
 Västerbottens 
  
 1 449 
  
 102 
  
 1 170 
  
 176 
  
 1302 
  
 -146 
  
 Norrbottens 
  
 3 599 
  
 800 
  
 1 391 
  
 1 409 
  
 3227 
  
 -372 
  
 Hela landet 
  
 363 
  
 83 
  
 183 
  
 97 
  
 296 
  
 -67 
  
 Källa SCB och egna beräkningar 
 För landstingen blir den maximala bidragsminskningen lägre. För de tre nordligaste landstingen reduceras strukturbidraget, för Jämtland med knappt 180 kronor per invånare, för Norrbotten och Västerbotten med 194 respektive 185 kronor per invånare. 
 216 
  
 SOU 2011:39 
  
 Strukturbidrag 
  
 Tabell 7.3 Nuvarande och föreslaget strukturbidrag för landsting i kronor per invånare 
  
 Strukturbidrag 2011 
  
 Nytt strukturbidrag 
  
 Landsting 
  
 Totalt 
  
 Små 
  
 Bidrags- 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 landsting 
  
 minskning 
  
 >0,28 % 
  
 Stockholms 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Södermanlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Östergötlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Jönköpings 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kronobergs 
  
 230 
  
 230 
  
 0 
  
 230 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Gotlands kommun 
  
 1 426 
  
 1 426 
  
 0 
  
 1 426 
  
 0 
  
 Blekinge 
  
 501 
  
 501 
  
 0 
  
 501 
  
 0 
  
 Skåne 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hallands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götalands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Värmlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Örebro 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västmanlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Dalarnas 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Oneal 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västernorrlands 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Jämtlands 
  
 979 
  
 721 
  
 258 
  
 800 
  
 -179 
  
 Västerbottens 
  
 448 
  
 0 
  
 448 
  
 263 
  
 -185 
  
 Norrbottens 
  
 869 
  
 0 
  
 869 
  
 675 
  
 -194 
  
 Källa: SCB och egna beräkningar 
 För landstingen minskar strukturbidraget från närmare 660 till knappt 540 miljoner kronor, men antalet landsting som erhåller bidraget blir oförändrat 6. Kostnaderna för samtliga landsting minskar således med cirka 120 miljoner kronor, vilket påverkar regleringsposten positivt med cirka 11 kronor per invånare. 
 217 
  
 8 
  
 Samlade ekonomiska effekter av kommitténs förslag 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt redovisas de samlade ekonomiska effekterna av kommitténs förslag beträffande inkomstutjämningen, kostnads- utjämningen och strukturbidragen. De föreslagna förändringarna kan tidigast träda i kraft 2013, bortsett från de förändringar som följer om garantinivån i inkomstutjämningen för landstingen höjs från nuvarande 110 till 115 procent redan 2012, som kommittén har föreslagit i en skrivelse till finansdepartementet i december 2010. 
 De utfall som redovisas omfattar inte de införanderegler som föreslås i anledning av kommitténs förslag. Utfallet inklusive de föreslagna införandebidragen redovisas i avsnitt 9. 
  
 8.2 
  
 Kommuner 
  
 Den genomsnittliga förändringen för kommunerna till följd av kommitténs förslag i kostnadsutjämningen uppgår till cirka 450 kro- nor per invånare. Den största negativa förändringen för en enskild kommun uppgår till knappt 1 800 kronor per invånare medan den största positiva förändringen uppgår till cirka 2 500 kronor per invånare, se tabell 8.1. 
 219 
 Samlade effekter av kommitténs förslag SOU 2011:39 
  
 Tabell 8.1 
  
 Förändringar i kostnadsutjämningen av kommitténs förslag 
  
 för kommunerna (kronor per invånare) 
  
 Delmodell 
  
 Genomsnittlig 
  
 Hunt 
  
 Min 
  
 förändring 
  
 Förskola & utrett effekterna för utjämningssystemet av gränspendlingen till Danmark, Norge och Finland samt uppdaterat kostnadsmatriserna i hälso- och sjukvårdsmodellen. Inom ramen för kommitténs arbete har också utredare från Statskontoret fram- för allt varit engagerade i arbetet med att se över hälso- och sjukvårdsmodellen i kostnadsutjämningen för landsting. 
 Det finns även en rad andra statliga myndigheter – förutom Statskontoret – som har uppgifter som i varierande grad berör det kommunala utjämningssystemet, vilket regleras i lagen (2004:773)om kommunalekonomisk utjämning och i förordningen (2004:881) för kommunalekonomisk utjämning. 
 I lagen anges att Skatteverket senast den 20 januari under utjämningsåret ska besluta preliminärt om bidrag respektive avgifter för varje kommun och landsting. En kommun eller ett landsting får senast den 15 februari under utjämningsåret till Skat- teverket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Senast den 15 april under utjämningsåret ska Skatteverket ha fastställt bidrag respektive avgifter för varje kommun och landsting. Skatteverkets beslut får enligt lagen överklagas hos regeringen. 
 Förordningen fastställer att SCB varje utjämningsår ska beräkna skatteutjämningsunderlag, standardkostnad, strukturkostnad, inkomst-  
 utjämningsbidrag/-avgift, 
 kostnadsutjämningsbidrag/-avgift, 
  struk- turbidrag, införandebidrag och  
 regleringsbidrag/-avgift 
  i enlighet med bestämmelserna i lagen. Senast den 1 oktober året före utjämningsåret ska SCB lämna uppgifter till varje kommun och varje landsting om preliminära bidrag och avgifter enligt lagen. SCB ska även senast den 10 januari varje år till Skatteverket lämna uppgifter som beräknats enligt förordningen. Vidare får SCB med- dela ytterligare föreskrifter som behövs för verkställighet av förordningen. Förordningen med bilaga revideras varje år. 
 I SCB:s löpande uppdrag inom den kommunalekonomiska utjämningen ingår att årligen uppdatera beräkningsmodellerna med 
 244 
  
 SOU 2011:39 
  
 Systemets fortlevnad 
  
 nya data i de fall så ska ske enligt regelverket. För inkomst- utjämningen krävs t.ex. en årlig uppdatering av uppgifter om folkmängd och skatteunderlag. När det gäller de olika del- modellerna i kostnadsutjämningen behövs exempelvis kommunvisa uppgifter om antalet invånare i olika åldersgrupper samt ett antal andra uppgifter av skilda slag. Det har därutöver hänt att SCB fått i särskilt uppdrag att inhämta data och göra riktade uppdateringar av underlaget gällande volym- och kostnadsuppgifter som används i utjämningssystemet. Vanligast är dock att uppdaterade beräkningar och annat underlag som behövs för utjämningen tagits fram av de kommittéer och expertutredningar som mer eller mindre fort- löpande genomförts sedan systemets tillkomst. 
 I förordningen om kommunalekonomisk utjämning anges även att uppgifter om kostnader för olika gymnasieprogram i beräk- ningen av kostnadsutjämningen för gymnasieskola hämtas från Skolverket. Vad som dock inte anges är att uppgifter som används för kostnadsutjämningen även hämtas från bland annat Arbets- förmedlingen (avseende arbetslösa utan arbetslöshetsersättning i delmodellen för individ- och familjeomsorg) och från Social- styrelsen (avseende den vårdtunga gruppen i hälso- och sjukvårds- modellen). 
 En statlig myndighet som också är verksam inom systemet för kommunalekonomisk utjämning är Tillväxtanalys. Som fram- kommit i tidigare beskrivningar ingår i flera av delmodellerna en särskild glesbygdskomponent som bygger på data och en för ändamålet särskilt utvecklad beräkningsmodell som denna myndig- het svarat för och förfogar över. För Tillväxtanalys finns det inte någon författningsreglering av myndighetens uppgift i samman- hanget. Det finns inte heller någon fastställd form för en konti- nuerlig finansiering av myndighetens insatser inom området. 
  
 11.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommittén har redan tidigare i detta betänkande redovisat flera områden och insatser som Statskontoret bör prioritera i sin löpande uppföljning av utjämningssystemet. 
 Kommittén vill understryka betydelsen av att Statskontoret till ledning och stöd för sitt arbete med uppföljningen tillskapar en referensgrupp bestående av företrädare för Finansdepartementet, 
 245 
  
 Systemets fortlevnad 
  
 SOU 2011:39 
  
 berörda fackdepartement och myndigheter samt Sveriges Kom- muner och Landsting. 
 Det är kommitténs uppfattning att regeringen måste bestämma hur finansieringen ska ske av de kostnader som Tillväxtanalys har för att hålla data och den beräkningsmodell de utvecklat aktuell. Den lösning som kommittén förordar är att denna uppgift skrivs in i myndighetens instruktion och att för uppgiften nödvändiga medel ges inom myndighetens förvaltningsanslag. 
 246 
 12 Författningskommentar 
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning 
 3 § 
 I paragrafen finns definitioner av termer som förekommer i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2 och 10.2. 
 Paragrafen ändras i  
 nionde stycket  
 såvitt avser definitionen av termen bidragsminskning, som förekommer i 12 och 13 §§ för att bestämma rätten till och storleken av införandebidrag. Ändringen innebär att en bidragsminskning föreligger om nettot av en kom- muns eller ett landstings bidrag och avgifter år 2012 är större än de skulle ha varit vid en jämförelse av nettot av bidragen och avgift- erna för samma år om hänsyn tas till de förändringar som genom- förs för år 2013 av utjämningssystemet och beträffande struktur- bidraget. Vid jämförelsen ska dock inte beaktas ändringarna i 11 § tredje stycket, 12 § tredje stycket eller 13 §, enligt vilka bestäm- melser rätten till och storleken av kompensation för förändringarna beträffande utjämningssystemet och strukturbidraget regleras. 
 Vidare införs i paragrafen ett  
 tionde stycke  
 med en definition av termen strukturbidragsminskning, som förekommer i 11 och 12 §§ för att bestämma rätten till och storleken av strukturbidrag. En strukturbidragsminskning för en kommun föreligger om kommu- nens strukturbidrag år 2012 är större än det skulle ha varit vid en jämförelse av bidraget för samma år om hänsyn tas till de ändringar som genomförs år 2013 beträffande strukturbidraget. För ett lands- ting motsvarar strukturbidragsminskningen skillnaden mellan vad landstingen fått i strukturbidrag år 2012 och landstingets rätt till bidrag enligt 12 § andra stycket avseende 2004 års standardkostnad för små landsting. 
 247 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2011:39 
  
 7 § 
 I paragrafen finns bestämmelser om de skattesatser (länsvisa skat- tesatser) som ska tillämpas vid beräkningen av bidrag enligt 5 § och avgifter enligt 6 §. Övervägandena finns i avsnitt  
 4.4.5–4.4.7. 
  
 Ändringarna innebär att de länsvisa skattesatserna ska fastställas utifrån medelskattesatserna år 2011 i stället för år 2003. För bidragsberättigade landsting ska de länsvisa skattesatserna fast- ställas utifrån 95 procent av medelskattesatsen som reducerats med 10 procent, i stället för 90 procent av medelskattesatsen. För avgiftsskyldiga landsting ska de länsvisa skattesatserna fastställas utifrån 85 procent av medelskattesatsen sedan denna reducerats med 10 procent, i stället för 85 procent av medelskattesatsen. 
 11 § 
 I paragrafen finns bestämmelser om strukturbidrag till kommuner. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 
 Ändringarna innebär att strukturbidraget fortsättningsvis består av en del som avser bidrag för 2004 års beräknade standardkostnad för svagt befolkningsunderlag och en del som avser bidrag för strukturbidragsminskning. Innebörden av termen strukturbidrags- minskning kommenteras i anslutning till 3 §. 
 Således har en kommun som år 2004 haft en beräknad standard- kostnad för svagt befolkningsunderlag även fortsättningsvis rätt till bidrag med motsvarande belopp. 
 Den delen av strukturbidraget som utgörs av 2004 års standard- kostnad för näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder ska inte längre utgå och strukturbidraget reduceras även i övrigt. Redu- ceringen begränsas dock till högst 0,22 procent av kommunens uppräknade skatteunderlag år 2013. Om således en kommun får en strukturbidragsminskning som överstiger 0,22 procent av kommu- nens uppräknade skatteunderlag år 2013 har kommunen rätt till ett bidrag motsvarande den överskjutande delen. 
 Beräkningen av strukturbidraget illustreras med följande exempel. 
  
 Kommun 
  
 Befolkningsunderlag 
  
 Näringslivsfrämjande 
  
 Bidragsminskning 
  
 A 
  
 15 
  
 23 
  
 74 
  
 B 
  
 612 
  
 386 
  
 615 
  
 248 
  
 SOU 2011:39 
  
 Författningskommentar 
  
 Kommun A, vars uppräknade skatteunderlag år 2013 uppgår till 170 000 kronor per invånare, får år 2013 en strukturbidrags- minskning som uppgår till (23+74=)97 kronor per invånare. Kommunen får ett strukturbidrag på 15 kronor per invånare, eftersom strukturbidragsminskningen inte överstiger 0,22 procent av dess uppräknade skatteunderlag, dvs. 374 kronor. 
 Kommun B, vars uppräknade skatteunderlag år 2013 uppgår till 161 000 kronor per invånare, får år 2013 en strukturbidrags- minskning som uppgår till (386+615=)1 001 kronor per invånare. Kommunen får ett strukturbidrag dels för svagt befolknings- underlag på 612 kronor, dels för den del av strukturbidrags- minskningen som överstiger 0,22 procent av det uppräknade skat- teunderlaget, dvs. (1  
 001-354=)647 
  kronor. Kommunens struktur- bidrag uppgår alltså till 1 259 kronor per invånare. 
 12 § 
 I paragrafen finns bestämmelser om strukturbidrag till landsting. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 
 Ändringarna innebär att strukturbidraget fortsättningsvis består av en del som avser bidrag för 2004 års beräknade standardkostnad för små landsting och en del som avser bidrag för struktur- bidragsminskning. Innebörden av termen strukturbidrags- minskning kommenteras i anslutning till 3 §. 
 Således har ett landsting som år 2004 haft en beräknad standardkostnad för små landsting även fortsättningsvis rätt till bidrag med motsvarande belopp. 
 Strukturbidraget i övrigt reduceras. Reduceringen begränsas dock till högst 0,11 procent av landstingets uppräknade skatte- underlag år 2013. Om således ett landsting får en struktur- bidragsminskning som överstiger 0,11 procent av landstingets upp- räknade skatteunderlag år 2013 har landstinget rätt till ett bidrag motsvarande den överskjutande delen. Principerna för beräkningen av strukturbidraget illustreras med ett exempel i kommentaren i anslutning till 11 §. 
 249 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2011:39 
  
 12 a § 
 I paragrafen finns bestämmelser om standardkostnader för befolk- ningsförändringar och bebyggelsestruktur samt strukturbidrag vid sammanläggning av kommuner. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. 
 Paragrafen, som är ny, innebär följande. Bestämmelserna till- lämpas vid sammanläggning av kommuner. Om den nya kom- munen som bildas genom sammanläggningen får lägre standard- kostnader för befolkningsförändringar eller bebyggelsestruktur jämfört med vad de i sammanläggningen ingående kommunerna skulle ha fått om sammanläggningen inte hade genomförts, ska standardkostnaden för nämnda kostnadsslag beräknas som om sammanläggningen inte hade genomförts. Den nya kommunens standardkostnad för ett av eller båda de nämnda kostnadsslagen ska således i stället utgöras av de i sammanläggningen ingående kommunernas sammantagna standardkostnad för befolknings- förändringar eller bebyggelsestruktur om detta är mer fördelaktigt för den nya kommunen. Motsvarande gäller i fråga om struktur- bidrag. 
 Det sagda gäller under en övergångsperiod, nämligen under de fyra närmast följande åren från och med det år då indel- ningsändringen trädde i kraft. Om den nya kommunens standardkostnad för någotdera av aktuella kostnadsslag utgörs av de gamla kommunernas sammantagna standardkostnader, upp- dateras underlagen för standardkostnaderna i samma utsträckning som beträffande underlagen för andra kommuner under den tid som de sammantagna standardkostnaderna ska ligga till grund för utjämningen. 
 13 § 
 I paragrafen finns bestämmelser om införandebidrag till kommuner och landsting. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 
 Ändringen innebär att en kommun eller ett landsting som får en bidragsminskning med anledning av förändringarna för år 2013 av utjämningssystemet och strukturbidraget, som inte ersätts som strukturbidragsminskning, har rätt till ett årligt införandebidrag till den del bidragsminskningen överstiger 250 kronor per invånare. Innebörden av termen bidragsminskning kommenteras i anslutning 
 250 
  
 SOU 2011:39 
  
 Författningskommentar 
  
 till 3 §. Införandebidraget ska därefter årligen minska med 250 kro- nor per invånare till dess det upphör. 
 Beräkningen av införandebidraget illustreras med följande exempel. En kommun vars bidragsminskning år 2013 uppgår till 700 kronor per invånare erhåller samma år den del av bidrags- minskningen som överstiger 250 kronor per invånare i införande- bidrag, dvs.  
 (700–250=)450 
  kronor per invånare. År 2014 minskas införandebidraget med 250 kronor per invånare till (450– 250=)200 kronor per invånare. År 2015 har kommunens rätt till införandebidrag upphört. 
 251 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av systemet för kommunalekonomisk 
  
 Dir. 
  
 utjämning 
  
 2008:110 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 25 september 2008 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En parlamentarisk kommitté ska utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning. 
 Sammanfattningsvis ska kommittén 
  
 utreda alternativa metoder för inkomstutjämning i syfte att identifiera om det i den nuvarande inkomstutjämningen finns tillväxthämmande faktorer och i så fall föreslå hur dessa kan undanröjas samt hur incitamenten för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning kan stärkas, 
  
 ta ställning till om och i så fall hur skatteväxlingar ska beaktas inom ramen för utjämningen, 
  
 se över möjligheterna och vid behov lämna förslag i syfte att förenkla kostnadsutjämningssystemet och öka stabiliteten, 
  
 utvärdera de förändringar som efter förslag i 2007 års eko- nomiska vårproposition genomförs 2008, 
  
 utreda om strukturbidraget bör förändras eller avvecklas, 
  
 analysera effekterna för kommunerna och landstingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat land och vid behov föreslå hur detta bör beaktas i utjämnings- systemet, 
  
 utreda om och i så fall hur effekter i utjämningssystemet vid indelningsändringar ska hanteras, 
  
 253 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:39 
  
 överväga om det finns specialdestinerade statsbidrag som i stället bör ingå i det generella statsbidraget, 
  
 beakta konsekvenserna för utjämningssystemet av införandet av en kommunal fastighetsavgift, 
  
 beakta konsekvenserna för utjämningssystemet av reformer i övrigt som påverkar den kommunala sektorn och, 
  
 vid behov lämna förslag till hur bidrags- och avgiftsförändringar för enskilda kommuner och landsting till följd av kommitténs förslag ska hanteras. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 30 april 2011. 
 Bakgrund 
 En stor del av den offentliga verksamheten utförs av kommuner och landsting. Förutsättningarna för att klara dessa uppgifter vari- erar mellan olika kommuner och landsting. Det är inte bara skattekraften som skiljer, utan även exempelvis ålderssamman- sättning, social struktur och geografiska förhållanden, vilket påverkar kostnaderna för att tillhandahålla likvärdig service i olika delar av landet. En långtgående utjämning av strukturella kostnader åstadkoms genom kostnadsutjämningen samtidigt som en långt- gående utjämning av skattekraft sker i inkomstutjämningen. 
 Från riktade till generella statsbidrag 
 År 1993 infördes ett nytt statsbidragssystem för kommunerna. Det tidigare skatteutjämningsbidraget och ett stort antal special- destinerade bidrag ersattes med ett generellt bidrag, benämnt statligt utjämningsbidrag till kommuner (prop. 1991/92:150, del II, bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345). En uttalad avsikt med det nya statsbidragssystemet var att åstadkomma en nettoström av bidrag från staten till kommunerna. Man ville också skapa en tydligare gräns mellan kommunalt och statligt ansvar för den kommunala ekonomin. Det nya generella bidraget för kom- munerna bestod av tre delar; inkomstutjämning, kostnads- utjämning och ett tillägg för befolkningsminskning. Inkomst- utjämningen bestod av ett grundbelopp för utjämning av 
 254 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 1 
  
 kommunernas skattekraft upp till en generell garantinivå. Tillägg eller avdrag i kostnadsutjämningen beräknades som sambandet mellan några strukturfaktorer och kommunernas kostnader. De kommuner där invånarantalet sjönk med mer än två procent under en femårsperiod fick dessutom ett tillägg för befolknings- minskning. 
 För landstingen innebar 1993 års reform endast smärre förändr- ingar i dåvarande skatteutjämningssystem. Dessa förändringar omfattade även de kommuner som inte ingick i något landsting. 
 Ett nytt statsbidrags- och utjämningssystem 1996 
 Ett nytt statsbidrags- och utjämningssystem för kommuner och landsting infördes från och med den 1 januari 1996 (prop. 1995/96:64, bet. 1995/96:FiU5, rskr. 1995/96:116). Systemet utfor- mades som två separata delsystem, ett för kommuner och ett för landsting, men med likartad uppbyggnad. Den principiella upp- byggnaden av systemet, som bestod av inkomstutjämning, kostnadsutjämning, ett generellt statsbidrag och införanderegler, kom med vissa förändringar att gälla fram t.o.m. 2004. Inkomst- och kostnadsutjämningens utformning innebar att medel omför- delades mellan kommuner respektive mellan landsting via stats- budgeten. Vissa kommuner och landsting fick bidrag från staten medan andra betalade en avgift. Summan av bidrag motsvarade de sammanlagda avgifterna. Samtliga kommuner respektive landsting fick dock del av det generella statsbidraget, eftersom detta för- delades med ett enhetligt belopp per invånare. 
 Systemet har under perioden  
 1995–2003 
  följts upp och utvär- derats av fyra utredningar. Förändringar i både kostnads- och inkomstutjämningen har genomförts efter förslag i dessa utred- ningar. En del av förändringarna har haft karaktären av uppdateringar av underlaget för kostnadsutjämningen. 
 Ett nytt system för kommunalekonomisk utjämning 2005 
 Riksdagen fattade den 27 oktober 2004 beslut om ett nytt system för kommunalekonomisk utjämning (prop. 2003/04:155, bet. 2004/05:FiU7, rskr. 2004/05:13). Det nya systemet infördes 
 255 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:39 
  
 den 1 januari 2005 och regleras i lagen (2004:773) om kommunal- ekonomisk utjämning. 
 Propositionen som låg till grund för lagen bygger huvudsakligen på Utjämningskommitténs förslag Gemensamt finansierad utjäm- ning i kommunsektorn (SOU 2003:88). Målet med utjämningen kvarstår oförändrat, nämligen att ge samtliga kommuner och landsting likvärdiga ekonomiska förutsättningar att ge sina invånare service trots skillnader i beskattningsbara inkomster och struktu- rella förutsättningar. Kostnadsutjämningen ska som tidigare utjämna för strukturella kostnadsskillnader, d.v.s inte kompensera för skill- nader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning eller effektivitet. 
 Det nya systemet för inkomstutjämning innebär att staten i huvudsak finansierar utjämningen. Samtidigt som systemet infördes avvecklades det generella statsbidraget till kommunerna och landstingen. Flertalet kommuner och landsting får i stället ett inkomstutjämningsbidrag som beräknas utifrån skillnaden mellan varje kommuns respektive landstings skatteunderlag och ett skatte- utjämningsunderlag som för kommunerna motsvarar 115 procent och för landstingen 110 procent av medelskattekraften i landet. Kommuner och landsting vars beskattningsbara inkomster över- stiger dessa garantinivåer betalar en inkomstutjämningsavgift till staten. För bidragsberättigade kommuner beräknas bidragen utifrån 95 procent av medelskattesatsen för kommuner 2003 och för bidragsberättigade landsting utifrån 90 procent av medel- skattesatsen för landsting samma år. För avgiftsskyldiga kommuner och landsting beräknas avgiften utifrån 85 procent av respektive medelskattesats. 
 Systemet för kostnadsutjämning mellan kommuner och mellan landsting behöll sin principiella uppbyggnad, men vissa ändringar gjordes. Bland annat slopades kostnadsutjämningen för vatten och avlopp samt för kallortstillägg. 
 Ett statligt finansierat strukturbidrag infördes vid sidan av det ordinarie utjämningssystemet. Strukturbidraget utbetalas utan angiven tidsbegränsning till de kommuner och landsting som tidigare fick tillägg i vissa utmönstrade delmodeller av regional- politisk karaktär och/eller fick större  
 intäkts-minskningar 
  i och med införandet av det nya systemet. 
 Därutöver tillämpas särskilda införandebidrag för  
 2005–2010. 
  Genom införandebidragen begränsas den årliga negativa bidrags- förändringen under perioden. 
 256 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 1 
  
 Slutligen infördes regleringsavgifter och regleringsbidrag för att reglera nivån på anslaget för kommunalekonomisk utjämning i enlighet med de medel som riksdagen anvisat. 
 Förändringar i kostnadsutjämningen 2008 
 Den 3 mars 2005 beslöt regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att löpande följa upp det system för kommunal- ekonomisk utjämning som infördes den 1 januari 2005 (dir 2005:26). Utredningen antog namnet 2005 års uppföljning av utjämningssystemet. 
 I betänkandet Deluppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till organisation samt löne- och bygg- kostnadsutjämning (SOU 2006:84) föreslog utredaren vissa förändringar i kostnadsutjämningen. Med beaktande av de syn- punkter som framkom vid remitteringen av betänkandet föreslog regeringen i 2007 års ekonomiska vårproposition (prop. 2006/07:100) att den av utredaren föreslagna utjämningen för strukturella lönekostnadsskillnader delvis skulle införas fr.o.m. 2008, beroende på svårigheten att avgöra hur stor del av skillnaderna i lönekostnader som är strukturellt betingade. Riks- dagen beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 2006/07:FiU20, rskr. 2006/07:220). 
 Därutöver har vissa förändringar, som inte kräver riksdagens ställningstagande, beslutats av regeringen. De av utredningen föreslagna förändringarna i byggkostnadsutjämningen har genom- förts från 2008. Delmodellen för hälso- och sjukvård har upp- daterats från 2008 i enlighet med utredningens förslag. 
 En ny permanent uppföljningsorganisation har på regeringens uppdrag under 2008 inrättats inom Statskontoret i enlighet med utredningens förslag. Organisationens uppgift är att löpande följa upp utjämningssystemet och ge underlag till regeringen om den kommunalekonomiska utjämningen, exempelvis beräkningar, analys och förslag som efter beredning kan ligga till grund för beslut av regeringen eller riksdagen om uppdateringar eller andra förändr- ingar i systemet. 
 257 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:39 
  
 Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen (SOU 2007:61) 
 Den särskilde utredare som tillkallades 2005 med uppgift att löpande följa upp systemet för kommunalekonomisk utjämning lämnade i september 2007 slutbetänkandet Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen (SOU 2007:61). 
 Utredaren har gått igenom samtliga delmodeller i systemet. Som ett led i den löpande uppföljningen av utjämningssystemet föreslår utredaren uppdateringar och förändringar i kostnadsutjämningen som berör sex av delmodellerna för kommunerna samt en av del- modellerna för landstingen. De delmodeller som berörs är för kommunerna förskola, grundskola, gymnasieskola, individ- och familjeomsorg, äldreomsorg och bebyggelsestruktur avseende administration och räddningstjänst samt för landstingen hälso- och sjukvård. 
 Förslagen motiveras av att den löpande uppföljningen påvisat strukturella förändringar som påverkar enskilda kommuners och landstings förutsättningar för de olika verksamheternas bedrivande eller av att uppföljningen visat att det finns nya data och metoder som gör det möjligt att mer exakt än tidigare mäta de strukturella skillnader som finns mellan kommunerna. De föreslagna upp- dateringarna och förändringarna bör enligt utredaren genomföras den 1 januari 2009. 
 Behov av fortsatt utredningsarbete 
 För att människor ska kunna ges likvärdiga förutsättningar oavsett var de bor i landet måste kommuner och landsting ha förut- sättningar att ge sina invånare god och likvärdig utbildning, vård och omsorg. Skillnader i strukturella förutsättningar mellan kom- muner respektive mellan landsting bör därmed om möjligt elimi- neras. Ett system för utjämning av sådana skillnader bör samtidigt inte motverka utan i stället främja tillväxt och välfärd. 
 En långtgående kostnadsutjämning torde inte påverka en enskild kommuns eller landstings incitament att utföra verksamheten så effektivt som möjligt, under förutsättning att utjämningen baseras på faktorer som kommuner och landsting inte själva kan påverka. 
 258 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 1 
  
 En viktig fråga är däremot huruvida enskilda kommuner och landsting kan påverka sitt eget skatteunderlag och därmed skatte- intäkterna. En alltför långtgående inkomstutjämning skulle kunna hämma åtgärder i enskilda kommuner och landsting som syftar till ökad tillväxt av skatteintäkterna och sysselsättningen. Sådana synpunkter har framförts bland annat i samband med tidigare remissbehandlingar. Dessutom uttalade finansutskottet i samband med behandlingen av budgetpropositionen för 2007 att systemet för kommunalekonomisk utjämning ska både stimulera ekonomisk tillväxt och ge incitament för ökad skattekraft (bet. 2006/07:FiU3, s. 19). 
 I 2007 års ekonomiska vårproposition aviserades att en parla- mentarisk utredning kommer att tillsättas under mandatperioden med uppdrag att utvärdera och utreda systemet för kommunal- ekonomisk utjämning. Regeringen anförde bland annat följande. Alternativa metoder för inkomstutjämning med ett mer långsiktigt perspektiv ska utredas. Översynen ska syfta till att undanröja tillväxthämmande faktorer och stärka incitamenten för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. En metod att uppnå detta kan vara att göra förändringar av den kommunala skattebasen. Översynen ska även omfatta övriga delar av utjämningssystemet. Utredningen ska dessutom beakta konsekvenser för utjämningssystemet av reformer som påverkar den kommunala sektorn, t.ex. avvecklingen av den statliga fastighetsskatten. En kommunal fastighetsavgift har i stället införts 2008 (prop. 2007/08:27, bet. 2007/08:SkU10, rskr. 2007/08:90). Avgiften tillfaller kommunerna och beslutas åtmin- stone inledningsvis av riksdagen. Det belopp som överförs till kommunerna 2008 uppgår till drygt 12 miljarder kronor. För 2008 neutraliseras effekterna av införandet av fastighetsavgiften för såväl staten som varje enskild kommun, medan intäktsförändringar åren efter 2008 ska få genomslag för respektive kommun. 
 Det är också viktigt att konsekvenser av reformer och sam- hällsutveckling som påverkar den kommunala sektorn beaktas i den kommunalekonomiska utjämningen. 
 Utöver vad som anfördes i propositionen finns enligt regeringen ett antal näraliggande frågor som också behöver utredas. 
 För att beräkna inkomstutjämningsbidrag respektive inkomst- utjämningsavgift används s.k. länsvisa skattesatser. De länsvisa skattesatserna beräknas i ett första steg motsvara 95, 90 eller 85 procent av medelutdebiteringen 2003 för kommuner respektive landsting. Därefter görs länsvisa justeringar för de skatteväxlingar 
 259 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:39 
  
 mellan kommunerna och landstinget i respektive län som genomförts sedan 1991. Dessa skatteväxlingar påverkar därmed utfallet för kommuner och landsting i inkomstutjämningen. Det kan dock ifrågasättas om de tidigare gjorda skatteväxlingarna fortfarande speglar skillnaderna i uppgiftsfördelning mellan kommunerna och landstinget i respektive län. Kostnadsskillnaderna för många av de verksamheter som växlingarna avsåg omfattas dessutom numera av kostnadsutjämningen för kommunerna. 
 I inkomstutjämningen tillämpas olika garantinivåer för kom- munerna (115 procent) respektive landstingen (110 procent). Det innebär att utfallet vid skatteväxlingar till följd av huvud- mannaskapsförändringar inte blir neutrala. Det är därför viktigt att det klargörs hur skatteväxlingar bör hanteras i den inkomst- utjämning som kommer att föreslås. 
 Det är viktigt för utjämningssystemets legitimitet att systemets uppbyggnad och de faktorer på vilka beräkningarna baseras kan förstås av de som berörs. Stora intäktsförändringar mellan åren för enskilda kommuner och landsting kan uppfattas som försämringar av planeringsförutsättningarna. Krav på enkelhet och förutsäg- barhet måste dock ställas mot att utjämningssystemet så långt som möjligt ska spegla strukturella kostnadsskillnader och förändringar mellan åren av dessa skillnader. 
 Större intäktsförändringar till följd av regeländringar i utjäm- ningssystemet kan behöva mildras under en övergångsperiod. Tillägg ges till vissa kommuner i form av ett strukturbidrag. Att utan tidsbegränsning betala ut sådana tillägg medför emellertid att utjämningssystemet inte får fullt genomslag. Det kan även ifrågasättas om ersättning för delmodeller som utgått ska betalas ut utan tidsbegränsning. 
 I betänkandet Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändringar i kostnadsutjämningen (SOU 2007:61) har vissa brister i främst sysselsättnings- och inkomststatistiken uppmärksammats. Personer som är folk- bokförda i ett land och arbetar i ett annat land ingår inte i den registerbaserade statistiken i vare sig det land personerna är folkbokförda eller det land där de arbetar. I den registerbaserade statistiken från det land där personerna är folkbokförda ingår inte heller dessa personers inkomster. För enskilda kommuner kan arbetspendlingen över landsgränsen vara betydande. Det gäller t.ex. vissa kommuner i Skåne län, Värmlands län och Norrbottens län. Detta får konskvenser för utfallet i såväl inkomstutjämningen som 
 260 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 1 
  
 vissa delmodeller i kostnadsutjämningen för samtliga kommuner och landsting. I detta sammanhang kan nämnas att mellan Sverige och Danmark finns sedan några år en utjämningsordning för skatteintäkter avseende arbetspendlare över Öresund. De netto- belopp som Sverige hittills årligen erhållit från Danmark tillförs samtliga kommuner och landsting via anslaget för kommunal- ekonomisk utjämning. 
 I vissa fall kan kommuner och landsting få minskade intäkter i kostnadsutjämningen vid sammanläggningar av kommuner eller av landsting. I Ansvarskommitténs slutbetänkande Hållbar samhälls- organisation med utvecklingskraft (SOU 2007:10) föreslås att en översyn görs av det kommunala utjämningssystemet med avseende på utfall i systemet vid kommunsammanläggningar, i syfte att identifiera och komma till rätta med eventuella övergångsproblem. 
 Specialdestinerade statsbidrag har ökat såväl antalsmässigt som beloppsmässigt sedan statsbidragsreformen 1993. Det finns därför anledning att överväga om det finns specialdestinerade statsbidrag som bör inordnas i det generella statsbidraget. 
 Uppdraget 
 En parlamentarisk kommitté ska utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning, inklusive de förändringar som föreslogs i 2007 års ekonomiska vårproposition och som trädde i kraft den 1 januari 2008. 
 Ökade incitament för tillväxt och sysselsättning 
 Alternativa metoder för inkomstutjämning med ett långsiktigt perspektiv ska utredas. Inkomstutjämningen ska utredas i syfte att identifiera om det finns tillväxthämmande faktorer i det nuvarande systemet. Förslag ska i sådant fall lämnas till hur dessa kan undanröjas. Därutöver ska det även utredas om incitamenten för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning på annat sätt kan stärkas inom ramen för utjämningssystemet. Det är viktigt att förändringar av utjämningssystemet i syfte att öka incitamenten beaktar relevant forskning vad avser positiv effekt på tillväxt och sysselsättning. 
 261 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:39 
  
 Ett alternativ till att via bidrag och avgifter utjämna skillnader i skattekraft mellan kommuner respektive landsting är att åstad- komma en jämnare fördelning av den kommunala skattebasen. Det minskar behovet av utjämning. Kommittén ska därför utreda om det genom förändringar av den kommunala skattebasen går att minska behovet av utjämning. 
 Länsvisa skattesatser och skatteväxlingar mellan kommuner och landsting 
 Kommittén ska ta ställning till om och i sådant fall hur skatte- växlingar ska beaktas inom ramen för utjämningen. 
 Kommittén ska även bedöma om det fortfarande är rimligt att ha olika länsvisa skattesatser i systemet för inkomstutjämning. Det kan ifrågasättas om tidigare gjorda skatteväxlingar speglar dagens skillnader i uppgiftsfördelning mellan kommunerna och landstinget i respektive län. 
 Förenkling av kostnadsutjämningen och ökad förutsägbarhet 
 Kommittén ska se över möjligheterna och vid behov lämna förslag i syfte att förenkla kostnadsutjämningssystemet och öka stabiliteten. 
 Därutöver ska kommittén utvärdera de förändringar i kostnads- utjämningen som efter förslag i 2007 års ekonomiska vår- proposition genomförs 2008. 
 Strukturbidraget 
 Kommittén ska utreda om det strukturbidrag som infördes 2005 bör förändras eller avvecklas och i så fall föreslå hur detta ska hanteras. 
 Effekter av arbetspendling över landsgränsen 
 Kommittén ska analysera effekterna för kommunerna och lands- tingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat land samt vid behov föreslå hur detta bör beaktas i utjämningssystemet och hur bristerna i främst sysselsättnings- och 
 262 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 1 
  
 inkomststatistiken kan åtgärdas. Kommittén ska också överväga alternativa metoder att fördela det utjämningsbelopp som Sverige erhåller från Danmark till följd av utjämningsordningen mellan länderna. Därvid ska även beaktas motsvarande frågeställningar vad avser Finland och Norge. 
 Omfördelningseffekter vid indelningsändringar 
 I vissa fall kan kommuner och landsting få minskade intäkter i kostnadsutjämningen vid sammanläggningar av kommuner eller av landsting. Kommittén ska överväga om och i så fall föreslå hur dessa hinder ska hanteras i utjämningssystemet eller hur de kan lösas på annat sätt. 
 Specialdestinerade eller generella statsbidrag 
 Kommittén ska överväga om det finns specialdestinerade stats- bidrag som i stället bör ingå i det generella statsbidraget. 
 Kommunal fastighetsavgift 
 Kommittén ska beakta eventuella konsekvenser för utjämnings- systemet av införandet av den kommunala fastighetsavgiften samt om så behövs lämna förslag till hur dessa bör beaktas. 
 Införanderegler 
 Kommittén ska vid behov lämna förslag till hur bidrags- och avgiftsförändringar för enskilda kommuner och landsting till följd av övriga lämnade förslag ska hanteras. 
 Övrigt 
 Kommittén är oförhindrad att göra andra analyser och lämna andra förslag rörande den kommunalekonomiska utjämningen som kan anses vara motiverade inom ramen för utredningsuppdraget. Kommittén ska även beakta eventuella konsekvenser för 
 263 
 Bilaga 1 SOU 2011:39 
 utjämningssystemet av reformer i övrigt som påverkar den kommunala sektorn. 
 Kommittén ska i den omfattning som bedöms nödvändigt för utredningens arbete följa det arbete som kommer att bedrivas av den permanenta uppföljningsorganisation som inrättats vid Statskontoret när det gäller behovet av uppdateringar av kostnadsutjämningen. 
 Regeringen avser att överlämna betänkandet Deluppföljning 2 av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag till förändr- ingar i kostnadsutjämningen (SOU 2007:61) till den parla- mentariska kommittén så att det kan ingå i underlaget för dess arbete. Betänkandet överlämnas mot bakgrund av att gällande införanderegler för den kommunalekonomiska utjämningen löper ut efter 2010 och att förslagen i betänkandet bör ses sammantaget med kommitténs uppdrag. 
 Kommittén har möjlighet att få utredningshjälp av den permanenta uppföljningsorganisation som inrättats vid Stats- kontoret. 
 Kommitténs arbete ska bedrivas i nära kontakt med andra utred- ningar som kan ha betydelse för uppdraget. 
 Redovisning av uppdraget 
 Uppdraget ska redovisas senast den 30 april 2011. 
 (Finansdepartementet) 
 264 
 Bilaga 2 
 Skrivelse till Finansdepartementet 
 Förslag till höjd garantinivå 
 i inkomstutjämningen för landstingen 
 Sammanfattning 
 Utjämningskommittén.08 (Fi 2008:7) har i uppdrag att utvärdera och utreda systemet för kommunalekonomisk utjämning. I kom- mitténs direktiv anges att utfallet vid skatteväxlingar till följd av huvudmannaskapsförändringar inte blir neutrala (dir 2008:110). 
 Det föreligger sedan länge ett behov av att genomföra förändringar som gör att skatteväxlingar mellan kommunerna och landstinget i ett län ska kunna göras så att inga oönskade omfördelningseffekter uppstår. 
 Lagen (2010:1065) om kollektivtrafik träder i kraft den 1 januari 2012. Enligt 2 kap. 1 § ansvarar landstinget och kommunerna inom ett län, med undantag för Stockholms län och Gotlands län, gemensamt för den regionala kollektivtrafiken. Landstinget och kommunerna får dock komma överens om att antingen landstinget eller kommunerna ska bära ansvaret. Kommittén har erfarit att en huvudmannaskapsförändring avses göras i 10 län från och med den 1 januari 2012 med åtföljande skatteväxling. Med olika garanti- nivåer för kommuner respektive landsting i inkomstutjämningen kommer omfördelningseffekter att uppstå. 
 Kommitténs uppdrag ska slutredovisas senast den 30 april 2011. Ett lagförslag som överlämnas till regeringen vid denna tidpunkt torde inte hinna beredas i tid för att kunna träda i kraft den 1 januari 2012. Kommittén har därför beslutat att göra en framställan till regeringen med förslag till ändring i lagen om kommunal- ekonomisk utjämning i syfte att eliminera de oönskade omfördelningseffekter som uppstår vid skatteväxlingar till följd av 
 265 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:39 
  
 att olika garantinivåer tillämpas i inkomstutjämningen för kom- muner respektive landsting. 
 Kommittén har mot bakgrund av detta funnit det lämpligt att föreslå att garantinivån i inkomstutjämningen för landstingen från och med 2012 höjs till 115 procent. Förslaget föranleder en ändring i 4 § lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning. 
 Enligt kommitténs mening går det inte att utesluta att det kan uppstå omfördelningseffekter mellan kommuner i ett län i det fall överenskommelser träffas om att låta landstinget bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken i länet och därmed bli regional kollektivtrafikmyndighet. Kommunerna i ett län bör i sådant fall ges möjlighet att komma överens om att de får lämna bidrag till varandra om det behövs för kostnadsutjämning dem emellan, s.k. mellankommunal utjämning, under en övergångsperiod på högst fem år. En bestämmelse med denna innebörd föreslås införas i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik. 
 266 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 Innehållsförteckning 
 Sammanfattning 
  
 1. 
  
 Lagförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2004:773) om kommunal- 
  
 ekonomisk utjämning 
  
 1.2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om 
  
 kollektivtrafik 
  
 2. 
  
 Bakgrund 
  
 2.1 
  
 Ett nytt utjämningssystem 2005 
  
 2.2 
  
 Inkomstutjämningen 
  
 3. 
  
 Problem vid skatteväxlingar 
  
 4. 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.1 
  
 Höjd garantinivå för landstingen 
  
 4.2 
  
 Behov av mellankommunal utjämning 
  
 5. 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 6. 
  
 Författningskommentarer 
  
 267 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:39 
  
 1. Lagförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning 
  
 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (2004:773) om kommunal- ekonomisk utjämning ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
  
 Vid beräkning av skatte- 
  
 Vid beräkning av skatte- 
  
 utjämningsunderlaget  
 skall  
 pro- 
  
 utjämningsunderlaget  
 ska  
 pro- 
  
 centsatsen vara 115 procent för 
  
 centsatsen vara 115 procent för 
  
 en kommun och  
 110  
 procent för 
  
 en kommun och  
 115  
 procent för 
  
 ett landsting. 
  
 ett landsting. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2012. 
  
 1.2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 Härigenom föreskrivs att det i lagen (2010:1065) om kollektiv- trafik ska införas en ny paragraf, 2 kap. 1 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
 1 a § 
 Om landstinget och kom- munerna i samma län har kommit överens om att lands- tinget ensamt ska bära ansvaret för den regionala kollektivtra- fiken, får kommunerna lämna ekonomiskt bidrag till varandra, om det behövs för kostnad mellan kommunerna. Sådana bidrag får lämnas intill utgången av de femte året från det att ansvaret överfördes. 
 268 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 2. Bakgrund 
 2.1 Ett nytt utjämningssystem 2005 
 Ett nytt system för kommunalekonomisk utjämning infördes 2005 (prop. 2003/04:155, bet. 2004/05:FiU7, rskr. 2004/05:13). Målet är detsamma som för tidigare system, dvs. att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommunerna respektive lands- tingen att erbjuda sina invånare likvärdig service oberoende av deras inkomster och andra strukturella förhållanden. Utjämningen ska bygga på opåverkbara faktorer. Skillnader i kommunalskatt ska spegla skillnader i effektivitet, service- och avgiftsnivå och inte bero på skillnader i strukturella förutsättningar. 
 Systemet består av flera delar: 
  
 inkomstutjämning för utjämning av skillnader i skattekraft (beskattningsbar förvärvsinkomst per invånare) mellan kom- muner respektive mellan landsting, 
  
 kostnadsutjämning för utjämning av s.k. strukturella kostnads- skillnader mellan kommuner respektive mellan landsting, 
  
 ett strukturbidrag som motsvarar utfallet av vissa delar av tidigare kostnadsutjämning samt kompensation för en del av de intäktsminskningar som vissa kommuner och landsting fick till följd av regeländringarna, 
  
 ett särskilt införandebidrag under  
  
 2005–2010 
  samt 
  
 ett regleringsbidrag eller regleringsavgift som utgör skillnaden mellan av riksdagen anvisat anslag och utfallet i ovan upp- räknade delar av utjämningssystemet. Regleringsbidraget och regleringsavgiften fördelas mellan kommuner respektive lands- ting med ett enhetligt belopp per invånare. 
  
 I det följande behandlas endast inkomstutjämningen eftersom det är reglerna för hur inkomstutjämningsbidrag och inkomst- utjämningsavgift beräknas som skapar oönskade omfördelnings- effekter vid skatteväxlingar mellan kommuner och landsting i samband med att ansvaret för en verksamhet flyttas från lands- tinget till kommunerna i ett län, eller vice versa. 
 269 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:39 
  
 2.2 Inkomstutjämningen 
 Använda begrepp 
 Några av de begrepp som används är: 
  
 Utjämningsår 
 : Det år bidrag eller avgift ska betalas. 
  
 Uppräknat skatteunderlag 
 : De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna för en kommun eller ett landsting enligt Skatte- verkets årliga taxeringsbeslut enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen 
 (1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt året före utjämningsåret, uppräknat med uppräkningsfaktorerna enligt 4 § tredje stycket lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 
  
 Uppräknad medelskattekraft 
 : Summan av de uppräknade skatte- underlagen för hela landet dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före utjämningsåret. 
  
 Skatteutjämningsunderlag 
 : Summan av de beskattningsbara inkomster som motsvarar 115 procent av den uppräknade medelskattekraften för en kommun, respektive 110 procent av den uppräknade medelskattekraften för ett landsting, multi- plicerad med antalet folkbokförda invånare i kommunen den 1 november året före utjämningsåret. 
 Inkomstutjämningsbidrag 
 Kommuner med ett uppräknat skatteunderlag som understiger skatteutjämningsunderlaget, dvs. 115 procent av den uppräknade medelskattekraften (garantinivån), har rätt till ett statligt inkomstutjämningsbidrag som motsvarar skillnaden multiplicerad med en enhetlig skattesats för kommunerna inom varje län, s.k. länsvisa skattesatser. 
 Inkomstutjämningsbidrag för landsting ska beräknas på motsvarande sätt utifrån 110 procent av den uppräknade medelskattekraften. 
 270 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 Inkomstutjämningsavgift 
 Kommuner och landsting med ett uppräknat skatteunderlag som överstiger skatteutjämningsunderlaget ska betala en särskild inkomstutjämningsavgift till staten. Inkomstutjämningsavgiften ska motsvara skillnaden mellan skatteutjämningsunderlaget och det uppräknade skatteunderlaget multiplicerad med en enhetlig skattesats (länsvis skattesats). 
 Länsvisa skattesatser 
 Vid beräkningen av bidrag och avgifter i inkomstutjämningen tillämpas s.k. länsvisa skattesatser. De länsvisa skattesatserna ska för bidragsberättigade kommuner fastställas utifrån 95 procent av medelskattesatsen år 2003 och för bidragsberättigade landsting utifrån 90 procent av medelskattesatsen samma år. För avgifts- skyldiga kommuner och landsting ska de länsvisa skattesatserna i stället fastställas utifrån 85 procent av medelskattesatsen år 2003. 
 Vid fastställandet av de länsvisa skattesatserna ska hänsyn tas till s.k. skatteväxlingar mellan kommuner och landsting i respektive län från och med år 1991. Under  
 1990-talet 
  ändrades huvudmanna- skapet mellan kommuner och landsting i samband med att ansvaret för ett antal olika verksamheter överfördes från landstingen till kommunerna. Den ekonomiska regleringen vid dessa huvudmanna- skapsförändringar mellan kommuner och landsting har i stor utsträckning skett genom skatteväxlingar. Därigenom har ett ekonomiskt utrymme, motsvarande de överflyttade verksam- heternas kostnader, överförts från landstinget till kommunerna i länet. Skatteväxlingar har skett på olika nivåer i länen beroende på att omfattningen av den överförda verksamheten varierar mellan olika delar av landet. 
 3. Problem vid skatteväxlingar 
 Det inkomstutjämningssystem som gällde under  
 1996–2004 
  var konstruerat så att det ekonomiska utfallet av en skatteväxling blev lika för landstinget och för alla kommunerna sammantaget i det län där skatteväxlingen skedde. Vid beräkning av inkomstutjämnings- bidrag och  
 -avgift 
  tillämpades samma garantinivå (100 %) för både kommuner och landsting. Dåvarande system gav därmed totalt sett 
 271 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:39 
  
 ett neutralt utfall för landstinget och berörda kommuner vid en skatteväxling. 
 Det nya inkomstutjämningssystemet som infördes 2005 skiljer sig i förhållande till det tidigare genom skilda garantinivåer för kommuner respektive landsting. I propositionen Ändringar i det kommunala utjämningssystemet (prop. 2003/04:155) framhölls att detta kan innebära vissa praktiska problem vid framtida skatte- växlingar. Kommunerna i ett län får vid en skatteväxling med landstinget ett ökat inkomstutjämningsbidrag som baseras på skill- naden mellan en garantinivå på 115 procent av den uppräknade medelskattekraften och det uppräknade skatteunderlaget. Vid skatteväxlingen minskas landstinget inkomstutjämningsbidrag motsvarande skillnaden mellan en garantinivå på 110 procent av den uppräknade medelskattekraften och det uppräknade skatte- underlaget. Utfallet av en skatteväxling blir då inte neutralt. Det beror på att för kommunerna i länet minskar inkomstutjämnings- bidraget mer än vad landstingets inkomstutjämningsbidrag ökar. En skatteväxling i ett län medför därmed en omfördelning av statsbidrag till andra län. 
 Regeringen avsåg att vid behov senare återkomma till frågan hur eventuella framtida skatteväxlingar skall hanteras i utjämnings- systemet. I direktivet till denna kommitté anges att utfallet vid skatteväxlingar till följd av huvudmannaskapsförändringar inte blir neutrala. Det är därför viktigt att det klargörs hur skatteväxlingar bör hanteras i den inkomstutjämning som kommer att föreslås av kommittén. 
 Vad som också bör beaktas är att även om en skatteväxling leder till ett neutralt utfall mellan landstinget och kommunerna samman- taget i ett län, kan omfördelningseffekter uppkomma mellan kommunerna. I samband med verksamhetsöverföringar inom vissa andra verksamheter har därför införts möjligheten för kom- munerna inom ett län komma överens om att ge bidrag till varandra om det behövs för kostnadsutjämning. 
 272 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 4. Förslag och överväganden 
 4.1 Höjd garantinivå för landstingen 
  
 Kommitténs förslag 
 : Skatteutjämningsunderlaget för landsting ska motsvara 115 procent av den uppräknade medel- skattekraften multiplicerad med antalet invånare i landstinget den 1 november året före utjämningsåret. 
  
 Skälen för kommitténs förslag 
 : Som framgår av propositionen Ändringar i det kommunala utjämningssystemet (prop. 2003/04:155) som ligger till grund för nu gällande system för inkomstutjämning föreligger sedan länge ett behov av att genomföra förändringar som gör att skatteväxlingar mellan kom- munerna och landstinget i ett län ska kunna göras så att inga oönskade omfördelningseffekter uppstår. 
 Därtill kommer att riksdagen nyligen har antagit en ny lag om kollektivtrafik (prop. 2009/10:200, bet. 2009/10:TU21, rskr. 2009/10:379). Lagen (2010:1065) om kollektivtrafik träder i kraft den 1 januari 2012. Enligt 2 kap. 1 § ansvarar landstinget och kom- munerna inom ett län, med undantag för Stockholms län och Gotlands län, gemensamt för den regionala kollektivtrafiken. Landstinget och kommunerna får dock komma överens om att antingen landstinget eller kommunerna ska bära ansvaret. 
 Enligt 2 kap. 2 § ska det i varje län finnas en regional kollektivtrafikmyndighet. I de län där kommunerna och landstinget gemensamt bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten organiseras som ett kom- munalförbund. Detsamma gäller i de län där kommunerna ensamma bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken. De som ansvarar för den regionala kollektivtrafiken i länet kan även komma överens om att organisera den regionala kollektivtrafik- myndigheten som en gemensam nämnd i stället för som ett kommunalförbund. I de län där landstinget ensamt bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken är landstinget regional kollektiv- trafikmyndighet. I Gotlands län är kommunen regional kollektiv- trafikmyndighet. 
 Kommittén har genom en skrivelse från Sveriges Kommuner och Landsting (SKL), daterad den 12 november 2010, erfarit att i 10 län är avsikten att landstinget i respektive län från och med den 
 273 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:39 
  
 1 januari 2012 ska bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken. Det innebär således att en huvudmannaskapsförändring avses göras i vart och ett av dessa län med åtföljande skatteväxling. Med olika garantinivåer kommer omfördelningseffekter att uppstå. SKL redovisar två alternativa lösningar. Det ena är att harmonisera garantinivåerna för kommunerna respektive landstingen i inkomst- utjämningen, det andra är att införa ett tillfälligt riktat statsbidrag för att kompensera berörda län för det inkomstbortfall som annars skulle uppstå. Statsbidraget skulle finansieras genom en minskning av anslaget för kommunalekonomisk utjämning. Vidare förordar SKL att kommunerna i ett län ges möjlighet att komma överens om att ge varandra bidrag (s.k. mellankommunal utjämning) för att mildra de omfördelningseffekter mellan kommunerna i ett län som följer av en skatteväxling. 
 Kommitténs uppdrag ska slutredovisas senast den 30 april 2011. Ett lagförslag som överlämnas till regeringen vid denna tidpunkt torde inte hinna beredas i tid för att kunna träda i kraft den 1 januari 2012. Kommittén har därför beslutat att göra en framställan till regeringen med förslag till ändring i lagen om kommunal- ekonomisk utjämning i syfte att eliminera de oönskade omfördel- ningseffekter som uppstår vid skatteväxlingar till följd av att olika garantinivåer tillämpas i inkomstutjämningen för kommuner respektive landsting. 
 Tillfälliga övergångslösningar bör om möjligt undvikas. Kom- mitténs förordar därför alternativet att justera garantinivån för antingen kommunerna eller landstingen så att de överensstämmer, framför alternativet med ett riktat statsbidrag. 
 Kommittén har mot bakgrund av detta funnit det lämpligt är att föreslå att garantinivån i inkomstutjämningen för landstingen höjs till 115 procent. Förslaget föranleder en ändring i 4 § lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning. 
 274 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 4.2 Behov av mellankommunal utjämning 
  
 Kommitténs förslag 
 : Om kommunerna och landstinget i ett län kommit överens om att landstinget ska bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken i länet får kommunerna lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för kost- nadsutjämning mellan kommunerna. Bidrag får lämnas under en övergångsperiod på högst fem år. 
  
 Skälen för kommitténs förslag 
 : Även i det fall en skatteväxling mellan kommunerna och landstinget i ett län innebär att kommunerna lämnar ifrån sig intäkter som sammantaget motsvarar landstingets ökade intäkter, kan omfördelningseffekter mellan de berörda kommunerna uppstå. Vid en skatteväxling sänker kommunerna skatten med en skattesats som motsvarar den för länets kommuner genomsnittliga kostnaden för verksamheten. Om en kommuns kostnader är lägre än den genomsnittliga får kommunen netto ökade intäkter till följd av skatteväxlingen. Om kommunens kostnader är lägre gäller det motsatta. 
 Enligt kommitténs mening går det inte att utesluta att det kan uppstå omfördelningseffekter mellan kommuner i ett län i det fall överenskommelser träffas om att låta landstinget bära ansvaret för den regionala kollektivtrafiken i länet och därmed bli regional kollektivtrafikmyndighet. Kommunerna i ett län bör i sådant fall ges möjlighet att komma överens om att de får lämna bidrag till varandra om det behövs för kostnadsutjämning dem emellan, s.k. mellankommunal utjämning. Bidrag bör få lämnas under en övergångsperiod på högst fem år. 
 Möjlighet till motsvarande mellankommunala utjämningssystem förekommer inom andra verksamheter. Som exempel kan nämnas att enligt 17 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, får ett landsting och en kom- mun som ingår i landstinget träffa avtal om att ansvar för en eller flera uppgifter enligt denna lag överlåts från landstinget till kom- munen eller från kommunen till landstinget. Har en överlåtelse skett från ett landsting till samtliga kommuner som ingår i lands- tinget, får kommunerna lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellan kommunerna. 
 275 
 Bilaga 2 SOU 2011:39 
 En motsvarande bestämmelse föreslås införas i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik. 
 5. Konsekvenser av förslagen 
 Förslagen är statsfinansiellt neutrala. Regeländringar som påverkar omslutningen i inkomstutjämningen, såsom en höjning av garantinivån för landstingen till 115 procent, påverkar inte anslags- nivån. I stället påverkas regleringsbidraget eller regleringsavgiften. Om exempelvis omslutningen i inkomstutjämningen ökar minskar regleringsbidraget alternativt ökar regleringsavgiften. 
 Figur 1 Förändring av utfallet per landsting om garantinivån i inkomstutjämningen höjs från 110 till 115 procent av den uppräknade medelskattekraften 2010 
  
 80 
  
 60 
  
 invånare 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 per 
  
 -20 
  
 Kronor 
  
 -40 
  
 -60 
  
 -80 
  
 -100 
  
 Uppsala 
  
 gs 
  
 s 
  
 r 
  
 ge 
  
 ne 
  
 Örebro 
  
 s 
  
 nds 
  
 s 
  
 rg 
  
 a 
  
 g 
  
 nd 
  
 in 
  
 e 
  
 lm 
  
 in 
  
 kå 
  
 or 
  
 öp 
  
 b 
  
 a 
  
 k 
  
 b 
  
 rrla 
  
 tla 
  
 K 
  
 le 
  
 S 
  
 tal 
  
 e 
  
 rbo 
  
 k 
  
 v 
  
 o 
  
 m 
  
 götlands 
  
 B 
  
 Hallands 
  
 Värmlands 
  
 Dalarnasä 
  
 e 
  
 Norrbottens 
  
 Stockholms 
  
 ö 
  
 rono 
  
 kommun 
  
 Gö 
  
 rn 
  
 Jä 
  
 G 
  
 t 
  
 J 
  
 K 
  
 ra 
  
 e 
  
 s 
  
 Västmanlands Väst 
  
 ä 
  
 SödermanlanÖst 
  
 Gotlands 
  
 t 
  
 V 
  
 äs 
  
 V 
  
 Utfallet för de enskilda landstingen förändras om garantinivån höjs från nuvarande 110 till 115 procent (se figur 1). Kalmar läns landsting får störst intäktsminskning med 88 kronor per invånare medan Östergötlands läns landsting för störst intäktsökning med 57 kronor per invånare. Kommunerna påverkas inte, förutom Gotlands kommun, som även ingår i utjämningssystemet för 
 276 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 2 
  
 landstingen. Omfördelningseffekterna beräknas därmed bli små. Behov av införanderegler finns inte. 
 Kommittén bedömer att förslaget inte har några av de i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) i övrigt angivna konse- kvenserna. 
 6. Författningskommentarer 
  
 6.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning 
  
 4 § 
 I paragrafen, som behandlas närmare i avsnitt 4.1, ändras procentsatsen för beräkningen av skatteutjämningsunderlaget till ett landsting till 115 procent. Vidare ersätts ordet skall med ska. 
  
 6.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 2 kap. 1 a § 
 Paragrafen är ny och behandlas närmare i avsnitt 4.2. Paragrafen innebär att det införs en möjlighet till s.k. mellankommunal kostnadsutjämning när en överenskommelse som avses i 2 kap. 1 § träffas och överenskommelsen innebär att landstinget tar över ansvaret för den regionala kollektivtrafiken. Bidrag får lämnas under en övergångsperiod på högst fem år. Paragrafen har utformats efter förebild i 19 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 16 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalnings- ansvar för viss hälso- och sjukvård, 17 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och lagen (1998:587) om rätt för landstinget och kommunerna i Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag till annan kommun. 
 277 
 Bilaga 3 
 Effekter av kommitténs förslag 
 I följande tabeller redovisas utfallet i utjämningssystemet för kommuner och landsting till följd av kommitténs förslag. Beräk- ningarna är gjorda i 2011 års nivå. I bilagedelen till betänkandet, bilagorna  
 8–11, 
  redovisas fler detaljerade tabeller. 
 Tabell 1 Effekter för kommuner, exkl. införandebidrag, utjäm- ningsåret 2011 (kronor per invånare 
 Tabell 2 Effekter för landsting, exkl. införandebidrag, utjäm- ningsåret 2011 (kronor per invånare) 
 Tabell 3 Införandebidrag för kommuner utjämningsåren 2011– 2016 (kronor per invånare) 
 Tabell 4 Införandebidrag för landsting utjämningsåren 2011– 2016 (kronor per invånare) 
 279 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 1 Effekter för kommuner, exkl. införandebidrag, utjämningsåret 2011 (kronor per invånare 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Stockholms 
  
 Botkyrka 
  
 9 543 
  
 9 538 
  
 5 
  
 2 078 
  
 2 425 
  
 -347 
  
 Danderyd 
  
 -19 
  022 
  
 -19 
  000 
  
 -22 
  
 5 811 
  
 6 650 
  
 -839 
  
 Ekerö 
  
 -1 
  758 
  
 -1 
  756 
  
 -2 
  
 2 634 
  
 2 309 
  
 325 
  
 Haninge 
  
 5 490 
  
 5 488 
  
 2 
  
 214 
  
 -156 
  
 370 
  
 Huddinge 
  
 4 054 
  
 4 052 
  
 2 
  
 1 389 
  
 2 097 
  
 -708 
  
 Järfälla 
  
 1 347 
  
 1 346 
  
 1 
  
 491 
  
 1 596 
  
 -1 
  105 
  
 Lidingö 
  
 -11 
  138 
  
 -11 
  125 
  
 -13 
  
 3 903 
  
 5 594 
  
 -1 
  691 
  
 Nacka 
  
 -3 
  554 
  
 -3 
  550 
  
 -4 
  
 2 857 
  
 3 713 
  
 -856 
  
 Norrtälje 
  
 6 087 
  
 6 084 
  
 3 
  
 531 
  
 -784 
  
 1 315 
  
 Nykvarn 
  
 1 905 
  
 1 904 
  
 1 
  
 686 
  
 -121 
  
 807 
  
 Nynäshamn 
  
 5 590 
  
 5 587 
  
 3 
  
 194 
  
 -465 
  
 659 
  
 Salem 
  
 1 766 
  
 1 765 
  
 1 
  
 3 383 
  
 3 316 
  
 67 
  
 Sigtuna 
  
 4 537 
  
 4 535 
  
 2 
  
 361 
  
 828 
  
 -467 
  
 Sollentuna 
  
 -3 
  603 
  
 -3 
  599 
  
 -4 
  
 2 876 
  
 4 642 
  
 -1 
  766 
  
 Solna 
  
 -2 
  136 
  
 -2 
  134 
  
 -2 
  
 -4 
  413 
  
 -3 
  780 
  
 -633 
  
 Stockholm 
  
 -1 
  648 
  
 -1 
  646 
  
 -2 
  
 638 
  
 1 595 
  
 -957 
  
 Sundbyberg 
  
 2 663 
  
 2 661 
  
 2 
  
 -1 
  876 
  
 -1 
  126 
  
 -750 
  
 Södertälje 
  
 7 963 
  
 7 959 
  
 4 
  
 3 409 
  
 2 588 
  
 821 
  
 Tyresö 
  
 515 
  
 515 
  
 0 
  
 1 465 
  
 1 655 
  
 -190 
  
 Täby 
  
 -8 
  491 
  
 -8 
  481 
  
 -10 
  
 1 871 
  
 3 062 
  
 -1 
  191 
  
 Upplands Väsby 
  
 2 238 
  
 2 236 
  
 2 
  
 -290 
  
 298 
  
 -588 
  
 Upplands-Bro 
  
 4 943 
  
 4 940 
  
 3 
  
 791 
  
 306 
  
 485 
  
 Vallentuna 
  
 1 385 
  
 1 385 
  
 0 
  
 2 320 
  
 1 856 
  
 464 
  
 Vaxholm 
  
 -2 
  238 
  
 -2 
  235 
  
 -3 
  
 3 758 
  
 3 395 
  
 363 
  
 Värmdö 
  
 812 
  
 812 
  
 0 
  
 2 121 
  
 1 146 
  
 975 
  
 Österåker 
  
 28 
  
 28 
  
 0 
  
 748 
  
 297 
  
 451 
  
 Uppsala 
  
 Enköping 
  
 6 425 
  
 6 421 
  
 4 
  
 -884 
  
 -1 
  105 
  
 221 
  
 Heby 
  
 10 302 
  
 10 297 
  
 5 
  
 1 084 
  
 129 
  
 955 
  
 Håbo 
  
 2 456 
  
 2 455 
  
 1 
  
 -921 
  
 -1 
  924 
  
 1 003 
  
 Knivsta 
  
 1 688 
  
 1 687 
  
 1 
  
 1 368 
  
 348 
  
 1 020 
  
 Tierp 
  
 9 717 
  
 9 712 
  
 5 
  
 2 151 
  
 667 
  
 1 484 
  
 Uppsala 
  
 4 974 
  
 4 972 
  
 2 
  
 -2 
  593 
  
 -1 
  989 
  
 -604 
  
 Älvkarleby 
  
 7 262 
  
 7 258 
  
 4 
  
 -73 
  
 -1 
  381 
  
 1 308 
  
 Östhammar 
  
 6 039 
  
 6 036 
  
 3 
  
 -48 
  
 -642 
  
 594 
  
 Södermanlands 
  
 Eskilstuna 
  
 8 744 
  
 8 739 
  
 5 
  
 1 523 
  
 674 
  
 849 
  
 Flen 
  
 9 179 
  
 9 174 
  
 5 
  
 1 145 
  
 881 
  
 264 
  
 Gnesta 
  
 7 407 
  
 7 403 
  
 4 
  
 618 
  
 -221 
  
 839 
  
 280 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 691 
  
 12 987 
  
 -295 
  
 0 
  
 65 
  
 -65 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -12 
  141 
  
 -11 
  261 
  
 -879 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 1 946 
  
 1 577 
  
 370 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 774 
  
 6 356 
  
 419 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 513 
  
 7 173 
  
 -659 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 908 
  
 3 966 
  
 -1 
  057 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -6 
  165 
  
 -4 
  507 
  
 -1 
  657 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 373 
  
 1 187 
  
 -813 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 688 
  
 6 324 
  
 1 365 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 661 
  
 2 807 
  
 855 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 854 
  
 6 146 
  
 709 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 219 
  
 6 105 
  
 115 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 968 
  
 6 387 
  
 -418 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 343 
  
 2 067 
  
 -1 
  723 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -5 
  479 
  
 -4 
  890 
  
 -588 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 60 
  
 973 
  
 -912 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 1 857 
  
 2 559 
  
 -701 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 442 
  
 11 571 
  
 872 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 050 
  
 3 194 
  
 -143 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -5 
  550 
  
 -4 
  395 
  
 -1 
  154 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 018 
  
 3 558 
  
 -539 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 804 
  
 6 270 
  
 535 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 775 
  
 4 265 
  
 511 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 590 
  
 2 184 
  
 407 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 003 
  
 2 982 
  
 1 022 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 1 846 
  
 1 349 
  
 498 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 611 
  
 6 340 
  
 272 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 456 
  
 11 450 
  
 1 007 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 605 
  
 1 555 
  
 1 051 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 126 
  
 3 059 
  
 1 068 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 938 
  
 11 403 
  
 1 536 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 451 
  
 4 007 
  
 -555 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 259 
  
 6 901 
  
 1 359 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 061 
  
 6 418 
  
 644 
  
 0 
  
 242 
  
 -242 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 337 
  
 10 679 
  
 659 
  
 0 
  
 37 
  
 -37 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 394 
  
 11 116 
  
 279 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 095 
  
 8 206 
  
 890 
  
 281 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Katrineholm 
  
 9 024 
  
 9 019 
  
 5 
  
 1 503 
  
 1 723 
  
 -220 
  
 Nyköping 
  
 5 451 
  
 5 448 
  
 3 
  
 -625 
  
 85 
  
 -710 
  
 Oxelösund 
  
 3 504 
  
 3 502 
  
 2 
  
 -3 
  495 
  
 -3 
  409 
  
 -86 
  
 Strängnäs 
  
 4 698 
  
 4 696 
  
 2 
  
 -156 
  
 -210 
  
 54 
  
 Trosa 
  
 2 126 
  
 2 125 
  
 1 
  
 -988 
  
 -710 
  
 -278 
  
 Vingåker 
  
 9 676 
  
 9 671 
  
 5 
  
 1 824 
  
 -6 
  
 1 830 
  
 Östergötlands 
  
 Boxholm 
  
 8 461 
  
 8 457 
  
 4 
  
 408 
  
 -1 
  021 
  
 1 429 
  
 Finspång 
  
 6 057 
  
 6 053 
  
 4 
  
 -397 
  
 -621 
  
 224 
  
 Kinda 
  
 8 899 
  
 8 894 
  
 5 
  
 1 771 
  
 354 
  
 1 417 
  
 Linköping 
  
 5 891 
  
 5 888 
  
 3 
  
 -1 
  329 
  
 -1 
  256 
  
 -73 
  
 Mjölby 
  
 8 099 
  
 8 095 
  
 4 
  
 -225 
  
 -692 
  
 467 
  
 Motala 
  
 8 235 
  
 8 231 
  
 4 
  
 -223 
  
 -279 
  
 56 
  
 Norrköping 
  
 7 742 
  
 7 738 
  
 4 
  
 282 
  
 104 
  
 178 
  
 Söderköping 
  
 6 790 
  
 6 786 
  
 4 
  
 -1 
  074 
  
 -891 
  
 -183 
  
 Vadstena 
  
 6 020 
  
 6 016 
  
 4 
  
 391 
  
 397 
  
 -6 
  
 Valdemarsvik 
  
 9 093 
  
 9 088 
  
 5 
  
 291 
  
 -1 
  030 
  
 1 321 
  
 Gonzalez 
  
 8 887 
  
 8 882 
  
 5 
  
 3 777 
  
 1 519 
  
 2 258 
  
 Åtvidaberg 
  
 8 295 
  
 8 291 
  
 4 
  
 774 
  
 305 
  
 469 
  
 Ödeshög 
  
 10 624 
  
 10 618 
  
 6 
  
 2 835 
  
 961 
  
 1 874 
  
 Jönköpings 
  
 Aneby 
  
 8 390 
  
 8 385 
  
 5 
  
 1 370 
  
 -81 
  
 1 451 
  
 Eksjö 
  
 6 276 
  
 6 273 
  
 3 
  
 46 
  
 -220 
  
 266 
  
 Gislaved 
  
 7 799 
  
 7 795 
  
 4 
  
 1 008 
  
 978 
  
 30 
  
 Gnosjö 
  
 6 847 
  
 6 843 
  
 4 
  
 134 
  
 -131 
  
 265 
  
 Habo 
  
 7 190 
  
 7 187 
  
 3 
  
 -335 
  
 -1 
  893 
  
 1 558 
  
 Jönköping 
  
 6 313 
  
 6 310 
  
 3 
  
 -935 
  
 -463 
  
 -472 
  
 Montoya 
  
 8 313 
  
 8 309 
  
 4 
  
 959 
  
 -708 
  
 1 667 
  
 Nässjö 
  
 8 141 
  
 8 137 
  
 4 
  
 1 050 
  
 965 
  
 85 
  
 Sävsjö 
  
 9 909 
  
 9 904 
  
 5 
  
 2 469 
  
 1 085 
  
 1 384 
  
 Tranås 
  
 8 867 
  
 8 863 
  
 4 
  
 1 334 
  
 259 
  
 1 075 
  
 Vaggeryd 
  
 8 363 
  
 8 359 
  
 4 
  
 638 
  
 76 
  
 562 
  
 Vetlanda 
  
 8 067 
  
 8 062 
  
 5 
  
 433 
  
 -85 
  
 518 
  
 Värnamo 
  
 6 187 
  
 6 184 
  
 3 
  
 -193 
  
 246 
  
 -439 
  
 Kronobergs 
  
 Alvesta 
  
 8 423 
  
 8 419 
  
 4 
  
 244 
  
 86 
  
 158 
  
 Lessebo 
  
 9 891 
  
 9 886 
  
 5 
  
 2 633 
  
 1 987 
  
 646 
  
 Ljungby 
  
 7 225 
  
 7 222 
  
 3 
  
 -754 
  
 -764 
  
 10 
  
 Markaryd 
  
 10 485 
  
 10 480 
  
 5 
  
 94 
  
 -685 
  
 779 
  
 Tingsryd 
  
 9 289 
  
 9 285 
  
 4 
  
 3 460 
  
 2 813 
  
 647 
  
 282 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 597 
  
 11 766 
  
 -168 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 896 
  
 6 557 
  
 -660 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 1 079 
  
 1 117 
  
 -37 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 612 
  
 5 510 
  
 103 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 208 
  
 2 439 
  
 -230 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 570 
  
 10 689 
  
 1 882 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 939 
  
 8 460 
  
 1 480 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 730 
  
 6 456 
  
 275 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 740 
  
 10 272 
  
 1 469 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 632 
  
 5 656 
  
 -23 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 944 
  
 8 427 
  
 518 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 082 
  
 8 976 
  
 107 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 094 
  
 8 866 
  
 229 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 786 
  
 6 919 
  
 -132 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 481 
  
 7 437 
  
 45 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 454 
  
 9 082 
  
 1 373 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 734 
  
 11 425 
  
 2 310 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 139 
  
 9 620 
  
 520 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 529 
  
 12 603 
  
 1 927 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 830 
  
 9 328 
  
 1 503 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 392 
  
 7 077 
  
 316 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 877 
  
 9 797 
  
 81 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 051 
  
 7 736 
  
 316 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 925 
  
 6 318 
  
 1 608 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 448 
  
 6 871 
  
 -422 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 342 
  
 8 625 
  
 1 718 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 261 
  
 10 126 
  
 136 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 448 
  
 12 013 
  
 1 436 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 271 
  
 10 146 
  
 1 126 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 071 
  
 9 459 
  
 613 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 570 
  
 9 001 
  
 570 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 064 
  
 7 454 
  
 -389 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 737 
  
 9 529 
  
 209 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 594 
  
 12 897 
  
 698 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 541 
  
 7 482 
  
 60 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 649 
  
 10 819 
  
 831 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 819 
  
 13 122 
  
 698 
  
 283 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Uppvidinge 
  
 9 598 
  
 9 593 
  
 5 
  
 3 074 
  
 2 485 
  
 589 
  
 Växjö 
  
 6 556 
  
 6 553 
  
 3 
  
 -1 
  948 
  
 -1 
  507 
  
 -441 
  
 Älmhult 
  
 5 237 
  
 5 235 
  
 2 
  
 -526 
  
 -765 
  
 239 
  
 Kalmar 
  
 Borgholm 
  
 10 444 
  
 10 439 
  
 5 
  
 498 
  
 12 
  
 486 
  
 Emmaboda 
  
 7 737 
  
 7 733 
  
 4 
  
 1 234 
  
 384 
  
 850 
  
 Hultsfred 
  
 10 434 
  
 10 429 
  
 5 
  
 1 426 
  
 490 
  
 936 
  
 Högsby 
  
 11 638 
  
 11 632 
  
 6 
  
 5 002 
  
 2 523 
  
 2 479 
  
 Kalmar 
  
 7 226 
  
 7 223 
  
 3 
  
 -2 
  046 
  
 -2 
  415 
  
 369 
  
 Mönsterås 
  
 7 328 
  
 7 325 
  
 3 
  
 -469 
  
 -856 
  
 387 
  
 Mörbylånga 
  
 8 588 
  
 8 584 
  
 4 
  
 -706 
  
 -1 
  810 
  
 1 104 
  
 Nybro 
  
 10 062 
  
 10 057 
  
 5 
  
 -1 
  184 
  
 -1 
  300 
  
 116 
  
 Oskarshamn 
  
 5 006 
  
 5 004 
  
 2 
  
 -1 
  597 
  
 -1 
  730 
  
 133 
  
 Torsås 
  
 10 860 
  
 10 855 
  
 5 
  
 1 933 
  
 435 
  
 1 498 
  
 Vimmerby 
  
 9 249 
  
 9 244 
  
 5 
  
 -131 
  
 -747 
  
 616 
  
 Västervik 
  
 8 627 
  
 8 623 
  
 4 
  
 358 
  
 -642 
  
 1 000 
  
 Gotlands 
  
 Gotland 
  
 9 670 
  
 9 656 
  
 14 
  
 -1 
  741 
  
 -2 
  304 
  
 563 
  
 Blekinge 
  
 Karlshamn 
  
 6 658 
  
 6 654 
  
 4 
  
 -2 
  728 
  
 -2 
  555 
  
 -173 
  
 Karlskrona 
  
 6 951 
  
 6 948 
  
 3 
  
 -698 
  
 -885 
  
 187 
  
 Cole 
  
 7 805 
  
 7 801 
  
 4 
  
 -1 
  270 
  
 -978 
  
 -292 
  
 Ronneby 
  
 7 873 
  
 7 869 
  
 4 
  
 -2 
  059 
  
 -2 
  447 
  
 388 
  
 Sölvesborg 
  
 7 973 
  
 7 968 
  
 5 
  
 -2 
  083 
  
 -2 
  310 
  
 227 
  
 Skåne 
  
 Bjuv 
  
 11 366 
  
 11 360 
  
 6 
  
 380 
  
 -675 
  
 1 055 
  
 Bromölla 
  
 8 468 
  
 8 464 
  
 4 
  
 -547 
  
 -887 
  
 340 
  
 Burlöv 
  
 9 864 
  
 9 859 
  
 5 
  
 764 
  
 224 
  
 540 
  
 Båstad 
  
 4 293 
  
 4 291 
  
 2 
  
 -720 
  
 -988 
  
 268 
  
 Eslöv 
  
 8 835 
  
 8 831 
  
 4 
  
 -82 
  
 60 
  
 -142 
  
 Helsingborg 
  
 5 965 
  
 5 962 
  
 3 
  
 31 
  
 293 
  
 -262 
  
 Hässleholm 
  
 9 423 
  
 9 418 
  
 5 
  
 24 
  
 204 
  
 -180 
  
 Höganäs 
  
 3 021 
  
 3 020 
  
 1 
  
 9 
  
 296 
  
 -287 
  
 Hörby 
  
 10 438 
  
 10 433 
  
 5 
  
 117 
  
 -927 
  
 1 044 
  
 Höör 
  
 8 551 
  
 8 546 
  
 5 
  
 -690 
  
 -1 
  447 
  
 757 
  
 Klippan 
  
 10 960 
  
 10 955 
  
 5 
  
 -970 
  
 -1 
  166 
  
 196 
  
 Kristianstad 
  
 8 266 
  
 8 262 
  
 4 
  
 -10 
  
 360 
  
 -370 
  
 Kävlinge 
  
 3 459 
  
 3 457 
  
 2 
  
 -1 
  257 
  
 -651 
  
 -606 
  
 Landskrona 
  
 10 803 
  
 10 797 
  
 6 
  
 924 
  
 1 095 
  
 -171 
  
 Lomma 
  
 -2 
  710 
  
 -2 
  707 
  
 -3 
  
 972 
  
 1 832 
  
 -860 
  
 284 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 742 
  
 13 102 
  
 641 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 678 
  
 6 070 
  
 -391 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 781 
  
 5 494 
  
 288 
  
 308 
  
 308 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 320 
  
 11 783 
  
 538 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 041 
  
 9 141 
  
 901 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 930 
  
 11 943 
  
 988 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 17 710 
  
 15 179 
  
 2 532 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 250 
  
 5 832 
  
 419 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 929 
  
 7 493 
  
 437 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 952 
  
 7 798 
  
 1 155 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 948 
  
 9 781 
  
 168 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 479 
  
 4 298 
  
 182 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 863 
  
 12 314 
  
 1 550 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 188 
  
 9 521 
  
 668 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 055 
  
 9 005 
  
 1 051 
  
 1 316 
  
 1 316 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 315 
  
 9 692 
  
 624 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 000 
  
 5 123 
  
 -122 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 323 
  
 7 087 
  
 237 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 605 
  
 7 847 
  
 -241 
  
 0 
  
 130 
  
 -130 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 884 
  
 6 576 
  
 309 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 960 
  
 6 682 
  
 279 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 816 
  
 11 709 
  
 1 108 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 991 
  
 8 601 
  
 391 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 698 
  
 11 107 
  
 592 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 643 
  
 4 327 
  
 317 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 823 
  
 9 915 
  
 -91 
  
 0 
  
 138 
  
 -138 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 066 
  
 7 417 
  
 -350 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 517 
  
 10 646 
  
 -128 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 100 
  
 4 340 
  
 -239 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 625 
  
 10 530 
  
 1 096 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 931 
  
 8 123 
  
 809 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 060 
  
 10 813 
  
 248 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 326 
  
 9 646 
  
 -319 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 272 
  
 3 830 
  
 -557 
  
 0 
  
 37 
  
 -37 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 797 
  
 12 953 
  
 -155 
  
 411 
  
 894 
  
 -483 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -257 
  
 1 043 
  
 -1 
  299 
  
 285 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Lund 
  
 4 353 
  
 4 351 
  
 2 
  
 -5 
  158 
  
 -3 
  958 
  
 -1 
  200 
  
 Malmö 
  
 10 617 
  
 10 612 
  
 5 
  
 839 
  
 506 
  
 333 
  
 Osby 
  
 9 229 
  
 9 225 
  
 4 
  
 978 
  
 891 
  
 87 
  
 Perstorp 
  
 10 351 
  
 10 345 
  
 6 
  
 1 152 
  
 -462 
  
 1 614 
  
 Simrishamn 
  
 8 173 
  
 8 169 
  
 4 
  
 -20 
  
 99 
  
 -119 
  
 Sjöbo 
  
 9 539 
  
 9 534 
  
 5 
  
 -1 
  450 
  
 -2 
  511 
  
 1 061 
  
 Skurup 
  
 9 311 
  
 9 307 
  
 4 
  
 309 
  
 -1 
  095 
  
 1 404 
  
 Staffanstorp 
  
 3 337 
  
 3 335 
  
 2 
  
 -602 
  
 -295 
  
 -307 
  
 Svalöv 
  
 9 436 
  
 9 431 
  
 5 
  
 888 
  
 -148 
  
 1 036 
  
 Svedala 
  
 5 661 
  
 5 658 
  
 3 
  
 -706 
  
 -1 
  115 
  
 409 
  
 Tomelilla 
  
 11 029 
  
 11 023 
  
 6 
  
 -434 
  
 -1 
  494 
  
 1 060 
  
 Trelleborg 
  
 8 526 
  
 8 521 
  
 5 
  
 -488 
  
 -424 
  
 -64 
  
 Vellinge 
  
 -1 
  762 
  
 -1 
  760 
  
 -2 
  
 42 
  
 38 
  
 4 
  
 Ystad 
  
 6 321 
  
 6 318 
  
 3 
  
 -1 
  900 
  
 -1 
  842 
  
 -58 
  
 Åstorp 
  
 11 550 
  
 11 544 
  
 6 
  
 270 
  
 234 
  
 36 
  
 Ängelholm 
  
 5 152 
  
 5 150 
  
 2 
  
 -863 
  
 -281 
  
 -582 
  
 Örkelljunga 
  
 11 230 
  
 11 224 
  
 6 
  
 728 
  
 -641 
  
 1 369 
  
 Östra Göinge 
  
 9 379 
  
 9 374 
  
 5 
  
 1 539 
  
 1 290 
  
 249 
  
 Hallands 
  
 Falkenberg 
  
 8 723 
  
 8 718 
  
 5 
  
 146 
  
 -106 
  
 252 
  
 Halmstad 
  
 6 849 
  
 6 845 
  
 4 
  
 -1 
  663 
  
 -1 
  394 
  
 -269 
  
 Hylte 
  
 9 018 
  
 9 013 
  
 5 
  
 2 422 
  
 903 
  
 1 519 
  
 Kungsbacka 
  
 910 
  
 910 
  
 0 
  
 712 
  
 1 048 
  
 -336 
  
 Laholm 
  
 9 160 
  
 9 156 
  
 4 
  
 -1 
  154 
  
 -1 
  349 
  
 195 
  
 Varberg 
  
 6 531 
  
 6 528 
  
 3 
  
 -1 
  468 
  
 -1 
  459 
  
 Alvarez 
  
 Västra Götalands 
  
 Ale 
  
 6 006 
  
 6 003 
  
 3 
  
 -193 
  
 -796 
  
 603 
  
 Alingsås 
  
 6 228 
  
 6 225 
  
 3 
  
 -756 
  
 -674 
  
 -82 
  
 Bengtsfors 
  
 10 749 
  
 10 744 
  
 5 
  
 1 647 
  
 1 259 
  
 388 
  
 Bollebygd 
  
 4 941 
  
 4 939 
  
 2 
  
 -1 
  326 
  
 -2 
  933 
  
 1 607 
  
 Borås 
  
 7 393 
  
 7 389 
  
 4 
  
 -124 
  
 496 
  
 -620 
  
 Dals-Ed 
  
 11 469 
  
 11 464 
  
 5 
  
 679 
  
 -166 
  
 845 
  
 Essunga 
  
 9 809 
  
 9 804 
  
 5 
  
 138 
  
 -1 
  543 
  
 1 681 
  
 Falköping 
  
 9 012 
  
 9 008 
  
 4 
  
 921 
  
 1 017 
  
 -96 
  
 Färgelanda 
  
 10 477 
  
 10 472 
  
 5 
  
 1 513 
  
 -61 
  
 1 574 
  
 Grästorp 
  
 9 165 
  
 9 160 
  
 5 
  
 841 
  
 -1 
  251 
  
 2 092 
  
 Gullspång 
  
 10 765 
  
 10 759 
  
 6 
  
 529 
  
 -997 
  
 1 526 
  
 Göteborg 
  
 4 688 
  
 4 685 
  
 3 
  
 -173 
  
 -170 
  
 -3 
  
 Götene 
  
 8 086 
  
 8 082 
  
 4 
  
 -1 
  438 
  
 -2 
  157 
  
 719 
  
 286 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 265 
  
 1 417 
  
 -1 
  151 
  
 63 
  
 394 
  
 -331 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 589 
  
 12 536 
  
 54 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 277 
  
 11 140 
  
 138 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 573 
  
 10 907 
  
 1 667 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 223 
  
 9 292 
  
 -68 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 159 
  
 8 047 
  
 1 113 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 690 
  
 9 236 
  
 1 455 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 805 
  
 4 064 
  
 -258 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 394 
  
 10 307 
  
 1 088 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 025 
  
 5 567 
  
 459 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 665 
  
 10 553 
  
 1 113 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 108 
  
 9 121 
  
 -12 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -650 
  
 -698 
  
 49 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 491 
  
 5 500 
  
 -8 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 890 
  
 12 802 
  
 89 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 359 
  
 5 893 
  
 -533 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 028 
  
 11 607 
  
 1 422 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 988 
  
 11 688 
  
 301 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 939 
  
 9 636 
  
 304 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 256 
  
 6 475 
  
 -218 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 510 
  
 10 940 
  
 1 571 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 692 
  
 2 982 
  
 -289 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 076 
  
 8 831 
  
 246 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 133 
  
 6 093 
  
 41 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 883 
  
 6 231 
  
 653 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 542 
  
 6 575 
  
 -32 
  
 0 
  
 80 
  
 -80 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 466 
  
 13 107 
  
 360 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 685 
  
 3 030 
  
 1 656 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 339 
  
 8 909 
  
 -569 
  
 0 
  
 306 
  
 -306 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 218 
  
 12 628 
  
 591 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 017 
  
 9 285 
  
 1 733 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 003 
  
 11 049 
  
 -45 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 060 
  
 11 435 
  
 1 626 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 076 
  
 8 933 
  
 2 144 
  
 0 
  
 130 
  
 -130 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 364 
  
 10 916 
  
 1 449 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 585 
  
 5 539 
  
 47 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 718 
  
 6 949 
  
 770 
  
 287 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Herrljunga 
  
 8 909 
  
 8 905 
  
 4 
  
 -373 
  
 -1 
  262 
  
 889 
  
 Hjo 
  
 8 540 
  
 8 536 
  
 4 
  
 -1 
  423 
  
 -1 
  541 
  
 118 
  
 Härryda 
  
 1 921 
  
 1 920 
  
 1 
  
 383 
  
 47 
  
 336 
  
 Karlsborg 
  
 6 893 
  
 6 889 
  
 4 
  
 15 
  
 -565 
  
 580 
  
 Kungälv 
  
 3 320 
  
 3 318 
  
 2 
  
 -1 
  084 
  
 -1 
  863 
  
 779 
  
 Lerum 
  
 2 756 
  
 2 754 
  
 2 
  
 605 
  
 324 
  
 281 
  
 Lidköping 
  
 6 243 
  
 6 240 
  
 3 
  
 -1 
  635 
  
 -1 
  505 
  
 -130 
  
 Lilla Edet 
  
 7 574 
  
 7 570 
  
 4 
  
 -790 
  
 -2 
  495 
  
 1 705 
  
 Lysekil 
  
 6 183 
  
 6 179 
  
 4 
  
 -229 
  
 -431 
  
 202 
  
 Mariestad 
  
 7 907 
  
 7 903 
  
 4 
  
 -1 
  956 
  
 -2 
  058 
  
 102 
  
 Mark 
  
 8 697 
  
 8 693 
  
 4 
  
 556 
  
 -93 
  
 649 
  
 Mellerud 
  
 11 056 
  
 11 050 
  
 6 
  
 869 
  
 157 
  
 712 
  
 Munkedal 
  
 9 737 
  
 9 732 
  
 5 
  
 801 
  
 -804 
  
 1 605 
  
 Mölndal 
  
 1 756 
  
 1 755 
  
 1 
  
 -971 
  
 -437 
  
 -534 
  
 Orust 
  
 5 203 
  
 5 200 
  
 3 
  
 -1 
  249 
  
 -2 
  137 
  
 888 
  
 Partille 
  
 2 877 
  
 2 876 
  
 1 
  
 -91 
  
 852 
  
 -943 
  
 Skara 
  
 6 989 
  
 6 985 
  
 4 
  
 -1 
  285 
  
 -1 
  157 
  
 -128 
  
 Skövde 
  
 6 207 
  
 6 204 
  
 3 
  
 -3 
  391 
  
 -2 
  601 
  
 -790 
  
 Sotenäs 
  
 4 156 
  
 4 154 
  
 2 
  
 -712 
  
 -823 
  
 111 
  
 Stenungsund 
  
 3 318 
  
 3 316 
  
 2 
  
 -958 
  
 -1 
  668 
  
 710 
  
 Strömstad 
  
 9 172 
  
 9 167 
  
 5 
  
 -2 
  500 
  
 -2 
  894 
  
 394 
  
 Svenljunga 
  
 9 841 
  
 9 836 
  
 5 
  
 1 492 
  
 -258 
  
 1 750 
  
 Tanum 
  
 9 537 
  
 9 532 
  
 5 
  
 -162 
  
 -1 
  611 
  
 1 449 
  
 Tibro 
  
 9 319 
  
 9 315 
  
 4 
  
 -868 
  
 -1 
  278 
  
 410 
  
 Tidaholm 
  
 9 180 
  
 9 175 
  
 5 
  
 -1 
  229 
  
 -1 
  240 
  
 11 
  
 Tjörn 
  
 2 218 
  
 2 217 
  
 1 
  
 -1 
  263 
  
 -2 
  731 
  
 1 468 
  
 Tranemo 
  
 7 488 
  
 7 484 
  
 4 
  
 1 074 
  
 380 
  
 694 
  
 Trollhättan 
  
 7 333 
  
 7 329 
  
 4 
  
 -44 
  
 502 
  
 -546 
  
 Töreboda 
  
 11 194 
  
 11 188 
  
 6 
  
 -152 
  
 -1 
  686 
  
 1 534 
  
 Uddevalla 
  
 7 555 
  
 7 552 
  
 3 
  
 -422 
  
 -229 
  
 -193 
  
 Ulricehamn 
  
 8 355 
  
 8 351 
  
 4 
  
 98 
  
 -142 
  
 240 
  
 Vara 
  
 9 262 
  
 9 257 
  
 5 
  
 -619 
  
 -1 
  160 
  
 541 
  
 Vårgårda 
  
 8 986 
  
 8 981 
  
 5 
  
 -516 
  
 -1 
  441 
  
 925 
  
 Vänersborg 
  
 6 694 
  
 6 690 
  
 4 
  
 -726 
  
 -880 
  
 154 
  
 Åmål 
  
 9 904 
  
 9 899 
  
 5 
  
 1 231 
  
 1 075 
  
 156 
  
 Öckerö 
  
 3 660 
  
 3 659 
  
 1 
  
 757 
  
 -154 
  
 911 
  
 Värmlands 
  
 Arvika 
  
 9 461 
  
 9 456 
  
 5 
  
 264 
  
 -541 
  
 805 
  
 Eda 
  
 12 673 
  
 12 667 
  
 6 
  
 -1 
  266 
  
 -1 
  446 
  
 180 
  
 Filipstad 
  
 10 214 
  
 10 209 
  
 5 
  
 2 546 
  
 2 102 
  
 444 
  
 288 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 606 
  
 8 667 
  
 940 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 187 
  
 8 019 
  
 169 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 374 
  
 2 991 
  
 384 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 978 
  
 7 348 
  
 631 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 306 
  
 2 479 
  
 828 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 431 
  
 4 102 
  
 330 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 678 
  
 5 759 
  
 -80 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 854 
  
 6 099 
  
 1 756 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 024 
  
 6 772 
  
 253 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 021 
  
 6 869 
  
 153 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 323 
  
 9 624 
  
 700 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 995 
  
 12 231 
  
 765 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 608 
  
 9 952 
  
 1 657 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 1 855 
  
 2 342 
  
 -486 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 024 
  
 4 087 
  
 938 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 856 
  
 4 752 
  
 -895 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 774 
  
 6 852 
  
 -77 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 886 
  
 4 627 
  
 -740 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 514 
  
 4 355 
  
 160 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 430 
  
 2 672 
  
 759 
  
 783 
  
 783 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 525 
  
 8 080 
  
 446 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 403 
  
 10 602 
  
 1 802 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 445 
  
 8 945 
  
 1 501 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 521 
  
 9 061 
  
 461 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 021 
  
 8 959 
  
 63 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 025 
  
 510 
  
 1 516 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 632 
  
 8 888 
  
 745 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 359 
  
 8 855 
  
 -495 
  
 0 
  
 28 
  
 -28 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 112 
  
 10 554 
  
 1 559 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 203 
  
 8 347 
  
 -143 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 523 
  
 9 233 
  
 291 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 713 
  
 9 121 
  
 593 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 540 
  
 8 564 
  
 977 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 038 
  
 6 834 
  
 205 
  
 0 
  
 296 
  
 -296 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 205 
  
 12 294 
  
 -88 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 487 
  
 4 529 
  
 959 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 795 
  
 9 939 
  
 857 
  
 294 
  
 294 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 771 
  
 12 539 
  
 233 
  
 0 
  
 137 
  
 -137 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 830 
  
 13 472 
  
 359 
  
 289 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Forshaga 
  
 9 622 
  
 9 617 
  
 5 
  
 125 
  
 -989 
  
 1 114 
  
 Grums 
  
 8 678 
  
 8 674 
  
 4 
  
 -53 
  
 -1 
  271 
  
 1 218 
  
 Hagfors 
  
 9 453 
  
 9 448 
  
 5 
  
 2 064 
  
 334 
  
 1 730 
  
 Hammarö 
  
 3 649 
  
 3 647 
  
 2 
  
 -1 
  668 
  
 -1 
  538 
  
 -130 
  
 Karlstad 
  
 6 299 
  
 6 296 
  
 3 
  
 -2 
  669 
  
 -2 
  592 
  
 -77 
  
 Kil 
  
 9 232 
  
 9 227 
  
 5 
  
 -47 
  
 -1 
  559 
  
 1 512 
  
 Kristinehamn 
  
 8 587 
  
 8 583 
  
 4 
  
 -197 
  
 -458 
  
 261 
  
 Munkfors 
  
 11 176 
  
 11 170 
  
 6 
  
 1 604 
  
 408 
  
 1 196 
  
 Storfors 
  
 8 855 
  
 8 851 
  
 4 
  
 2 626 
  
 1 362 
  
 1 264 
  
 Sunne 
  
 10 644 
  
 10 639 
  
 5 
  
 1 715 
  
 407 
  
 1 308 
  
 Säffle 
  
 9 901 
  
 9 896 
  
 5 
  
 1 112 
  
 476 
  
 636 
  
 Torsby 
  
 10 800 
  
 10 795 
  
 5 
  
 4 343 
  
 3 580 
  
 763 
  
 Årjäng 
  
 14 056 
  
 14 050 
  
 6 
  
 1 559 
  
 545 
  
 1 014 
  
 Örebro 
  
 Askersund 
  
 6 938 
  
 6 935 
  
 3 
  
 -1 
  264 
  
 -1 
  207 
  
 -57 
  
 Degerfors 
  
 7 200 
  
 7 197 
  
 3 
  
 498 
  
 493 
  
 5 
  
 Hallsberg 
  
 8 039 
  
 8 035 
  
 4 
  
 -365 
  
 -435 
  
 70 
  
 Hällefors 
  
 9 329 
  
 9 324 
  
 5 
  
 1 903 
  
 469 
  
 1 434 
  
 Karlskoga 
  
 4 832 
  
 4 829 
  
 3 
  
 461 
  
 29 
  
 432 
  
 Kumla 
  
 8 255 
  
 8 251 
  
 4 
  
 498 
  
 413 
  
 85 
  
 Laxå 
  
 6 670 
  
 6 667 
  
 3 
  
 1 413 
  
 574 
  
 839 
  
 Lekeberg 
  
 8 032 
  
 8 028 
  
 4 
  
 -414 
  
 -1 
  922 
  
 1 508 
  
 Lindesberg 
  
 7 607 
  
 7 603 
  
 4 
  
 52 
  
 321 
  
 -269 
  
 Ljusnarsberg 
  
 9 270 
  
 9 265 
  
 5 
  
 2 835 
  
 739 
  
 2 096 
  
 Brown 
  
 6 640 
  
 6 637 
  
 3 
  
 1 016 
  
 725 
  
 291 
  
 Örebro 
  
 7 221 
  
 7 217 
  
 4 
  
 88 
  
 -141 
  
 229 
  
 Västmanlands 
  
 Arboga 
  
 7 894 
  
 7 890 
  
 4 
  
 670 
  
 422 
  
 248 
  
 Fagersta 
  
 6 040 
  
 6 037 
  
 3 
  
 -673 
  
 61 
  
 -734 
  
 Hallstahammar 
  
 8 733 
  
 8 729 
  
 4 
  
 -1 
  378 
  
 -808 
  
 -570 
  
 Kungsör 
  
 7 069 
  
 7 065 
  
 4 
  
 -1 
  264 
  
 -1 
  097 
  
 -167 
  
 Köping 
  
 8 011 
  
 8 007 
  
 4 
  
 -238 
  
 -212 
  
 -26 
  
 Simpson 
  
 7 388 
  
 7 384 
  
 4 
  
 1 335 
  
 573 
  
 762 
  
 Sala 
  
 8 631 
  
 8 626 
  
 5 
  
 138 
  
 -221 
  
 359 
  
 Skinnskatteberg 
  
 7 684 
  
 7 680 
  
 4 
  
 784 
  
 -1 
  301 
  
 2 085 
  
 Surahammar 
  
 7 036 
  
 7 033 
  
 3 
  
 -1 
  184 
  
 -972 
  
 -212 
  
 Västerås 
  
 4 461 
  
 4 458 
  
 3 
  
 94 
  
 187 
  
 -93 
  
 Dalarnas 
  
 Avesta 
  
 6 136 
  
 6 133 
  
 3 
  
 -994 
  
 -1 
  355 
  
 361 
  
 Borlänge 
  
 7 771 
  
 7 767 
  
 4 
  
 -508 
  
 -724 
  
 216 
  
 290 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 817 
  
 9 652 
  
 1 166 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 695 
  
 8 427 
  
 1 269 
  
 298 
  
 646 
  
 -348 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 885 
  
 11 452 
  
 1 434 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 051 
  
 3 133 
  
 -81 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 700 
  
 4 728 
  
 -27 
  
 0 
  
 42 
  
 -42 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 255 
  
 8 734 
  
 1 522 
  
 0 
  
 24 
  
 -24 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 460 
  
 9 173 
  
 288 
  
 352 
  
 681 
  
 -329 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 202 
  
 13 283 
  
 920 
  
 34 
  
 388 
  
 -354 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 585 
  
 11 625 
  
 961 
  
 0 
  
 112 
  
 -112 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 429 
  
 12 182 
  
 1 248 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 083 
  
 11 396 
  
 688 
  
 13 
  
 186 
  
 -173 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 226 
  
 15 585 
  
 642 
  
 4 
  
 4 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 689 
  
 15 623 
  
 1 067 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 744 
  
 6 752 
  
 -7 
  
 24 
  
 392 
  
 -368 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 792 
  
 9 106 
  
 -313 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 744 
  
 8 624 
  
 121 
  
 504 
  
 848 
  
 -344 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 806 
  
 11 665 
  
 1 142 
  
 0 
  
 128 
  
 -128 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 363 
  
 6 010 
  
 354 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 823 
  
 9 688 
  
 136 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 153 
  
 8 265 
  
 889 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 688 
  
 7 130 
  
 1 559 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 729 
  
 8 948 
  
 -218 
  
 376 
  
 720 
  
 -344 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 551 
  
 11 748 
  
 1 804 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 726 
  
 8 386 
  
 341 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 379 
  
 8 100 
  
 280 
  
 0 
  
 8 
  
 -8 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 634 
  
 9 344 
  
 291 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 437 
  
 7 122 
  
 -684 
  
 116 
  
 470 
  
 -354 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 541 
  
 9 415 
  
 -873 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 875 
  
 6 992 
  
 -116 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 843 
  
 8 819 
  
 25 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 793 
  
 8 981 
  
 813 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 839 
  
 9 429 
  
 411 
  
 427 
  
 792 
  
 -365 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 965 
  
 8 195 
  
 1 771 
  
 0 
  
 78 
  
 -78 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 922 
  
 7 163 
  
 -240 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 625 
  
 5 669 
  
 -43 
  
 0 
  
 57 
  
 -57 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 212 
  
 5 859 
  
 354 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 333 
  
 8 067 
  
 267 
  
 291 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Falun 
  
 5 452 
  
 5 449 
  
 3 
  
 -203 
  
 -705 
  
 502 
  
 Gagnef 
  
 8 557 
  
 8 553 
  
 4 
  
 682 
  
 -761 
  
 1 443 
  
 Hedemora 
  
 7 860 
  
 7 856 
  
 4 
  
 451 
  
 -751 
  
 1 202 
  
 Leksand 
  
 6 958 
  
 6 955 
  
 3 
  
 -135 
  
 -303 
  
 168 
  
 Ludvika 
  
 6 527 
  
 6 524 
  
 3 
  
 1 131 
  
 1 147 
  
 -16 
  
 Malung-Sälen 
  
 9 634 
  
 9 630 
  
 4 
  
 1 267 
  
 1 615 
  
 -348 
  
 Mora 
  
 7 736 
  
 7 732 
  
 4 
  
 -468 
  
 -907 
  
 439 
  
 Orsa 
  
 11 397 
  
 11 392 
  
 5 
  
 2 100 
  
 1 634 
  
 466 
  
 Rättvik 
  
 9 308 
  
 9 304 
  
 4 
  
 2 225 
  
 1 882 
  
 343 
  
 Smedjebacken 
  
 5 824 
  
 5 821 
  
 3 
  
 -1 
  154 
  
 -2 
  599 
  
 1 445 
  
 Säter 
  
 7 067 
  
 7 063 
  
 4 
  
 -876 
  
 -1 
  922 
  
 1 046 
  
 Vansbro 
  
 11 478 
  
 11 473 
  
 5 
  
 4 043 
  
 2 995 
  
 1 048 
  
 Älvdalen 
  
 10 958 
  
 10 952 
  
 6 
  
 4 175 
  
 3 017 
  
 1 158 
  
 Oneal 
  
 Bollnäs 
  
 8 699 
  
 8 695 
  
 4 
  
 192 
  
 -366 
  
 558 
  
 Gävle 
  
 5 456 
  
 5 454 
  
 2 
  
 -1 
  479 
  
 -963 
  
 -516 
  
 Hofors 
  
 6 506 
  
 6 503 
  
 3 
  
 2 431 
  
 1 227 
  
 1 204 
  
 Hudiksvall 
  
 7 365 
  
 7 361 
  
 4 
  
 26 
  
 -702 
  
 728 
  
 Ljusdal 
  
 9 678 
  
 9 673 
  
 5 
  
 2 035 
  
 1 941 
  
 94 
  
 Nordanstig 
  
 9 968 
  
 9 963 
  
 5 
  
 2 218 
  
 206 
  
 2 012 
  
 Ockelbo 
  
 8 336 
  
 8 332 
  
 4 
  
 2 203 
  
 1 592 
  
 611 
  
 Ovanåker 
  
 8 837 
  
 8 833 
  
 4 
  
 845 
  
 -125 
  
 970 
  
 Sandviken 
  
 5 876 
  
 5 873 
  
 3 
  
 -23 
  
 -10 
  
 -13 
  
 Söderhamn 
  
 8 082 
  
 8 078 
  
 4 
  
 787 
  
 137 
  
 650 
  
 Västernorrlands 
  
 Härnösand 
  
 7 139 
  
 7 136 
  
 3 
  
 77 
  
 179 
  
 -102 
  
 Kramfors 
  
 8 308 
  
 8 304 
  
 4 
  
 2 570 
  
 1 048 
  
 1 522 
  
 Sollefteå 
  
 9 180 
  
 9 176 
  
 4 
  
 3 439 
  
 2 697 
  
 742 
  
 Sundsvall 
  
 4 363 
  
 4 361 
  
 2 
  
 -1 
  229 
  
 -1 
  068 
  
 -161 
  
 Garcia 
  
 7 236 
  
 7 233 
  
 3 
  
 -187 
  
 -1 
  107 
  
 920 
  
 Ånge 
  
 8 931 
  
 8 927 
  
 4 
  
 5 215 
  
 4 983 
  
 232 
  
 Örnsköldsvik 
  
 5 533 
  
 5 530 
  
 3 
  
 886 
  
 -505 
  
 1 391 
  
 Jämtlands 
  
 Macias 
  
 11 239 
  
 11 234 
  
 5 
  
 7 332 
  
 7 126 
  
 206 
  
 Bräcke 
  
 10 894 
  
 10 889 
  
 5 
  
 8 137 
  
 8 863 
  
 -726 
  
 Härjedalen 
  
 9 875 
  
 9 870 
  
 5 
  
 4 673 
  
 5 457 
  
 -784 
  
 Krokom 
  
 9 748 
  
 9 743 
  
 5 
  
 3 517 
  
 2 870 
  
 647 
  
 Ragunda 
  
 10 225 
  
 10 220 
  
 5 
  
 8 297 
  
 8 626 
  
 -329 
  
 Strömsund 
  
 10 617 
  
 10 611 
  
 6 
  
 6 207 
  
 6 613 
  
 -406 
  
 Åre 
  
 10 399 
  
 10 394 
  
 5 
  
 669 
  
 1 225 
  
 -556 
  
 292 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 319 
  
 5 768 
  
 552 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 309 
  
 8 816 
  
 1 494 
  
 0 
  
 188 
  
 -188 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 381 
  
 8 317 
  
 1 065 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 893 
  
 7 676 
  
 218 
  
 194 
  
 571 
  
 -377 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 922 
  
 9 266 
  
 -343 
  
 1 182 
  
 1 182 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 153 
  
 13 451 
  
 -297 
  
 112 
  
 112 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 450 
  
 7 961 
  
 490 
  
 423 
  
 746 
  
 -323 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 990 
  
 14 796 
  
 195 
  
 0 
  
 41 
  
 -41 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 603 
  
 12 251 
  
 353 
  
 312 
  
 697 
  
 -385 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 052 
  
 4 943 
  
 1 110 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 261 
  
 6 165 
  
 1 097 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 591 
  
 15 492 
  
 1 100 
  
 2 190 
  
 2 518 
  
 -328 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 18 393 
  
 17 511 
  
 883 
  
 376 
  
 727 
  
 -351 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 337 
  
 10 080 
  
 258 
  
 0 
  
 120 
  
 -120 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 5 047 
  
 5 635 
  
 -587 
  
 31 
  
 407 
  
 -376 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 038 
  
 9 161 
  
 878 
  
 0 
  
 292 
  
 -292 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 461 
  
 7 975 
  
 487 
  
 495 
  
 835 
  
 -340 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 278 
  
 13 473 
  
 -194 
  
 0 
  
 326 
  
 -326 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 256 
  
 11 519 
  
 1 738 
  
 0 
  
 222 
  
 -222 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 609 
  
 11 170 
  
 440 
  
 0 
  
 158 
  
 -158 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 752 
  
 9 890 
  
 863 
  
 0 
  
 53 
  
 -53 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 923 
  
 6 940 
  
 -16 
  
 0 
  
 300 
  
 -300 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 939 
  
 9 539 
  
 401 
  
 0 
  
 64 
  
 -64 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 286 
  
 8 403 
  
 -116 
  
 141 
  
 502 
  
 -361 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 089 
  
 10 878 
  
 1 212 
  
 503 
  
 855 
  
 -352 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 192 
  
 13 752 
  
 441 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 204 
  
 4 317 
  
 -112 
  
 1 
  
 374 
  
 -373 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 120 
  
 7 524 
  
 597 
  
 324 
  
 324 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 15 540 
  
 15 258 
  
 283 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 489 
  
 6 049 
  
 1 441 
  
 1 389 
  
 1 389 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 21 030 
  
 20 773 
  
 258 
  
 1 355 
  
 1 688 
  
 -333 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 21 456 
  
 22 464 
  
 -1 
  007 
  
 2 104 
  
 2 273 
  
 -169 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 17 722 
  
 18 624 
  
 -901 
  
 770 
  
 770 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 15 105 
  
 14 407 
  
 699 
  
 284 
  
 324 
  
 -40 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 19 876 
  
 20 194 
  
 -317 
  
 1 795 
  
 2 131 
  
 -336 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 19 689 
  
 20 379 
  
 -689 
  
 1 512 
  
 1 512 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 650 
  
 14 155 
  
 -504 
  
 293 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Östersund 
  
 6 540 
  
 6 537 
  
 3 
  
 -1 
  832 
  
 -1 
  852 
  
 20 
  
 Västerbottens 
  
 Bjurholm 
  
 12 119 
  
 12 113 
  
 6 
  
 7 882 
  
 8 320 
  
 -438 
  
 Dorotea 
  
 10 087 
  
 10 082 
  
 5 
  
 10 707 
  
 10 816 
  
 -109 
  
 Lycksele 
  
 7 989 
  
 7 985 
  
 4 
  
 3 097 
  
 2 591 
  
 506 
  
 Malå 
  
 7 391 
  
 7 387 
  
 4 
  
 5 835 
  
 4 058 
  
 1 777 
  
 Nordmaling 
  
 8 474 
  
 8 470 
  
 4 
  
 3 283 
  
 1 929 
  
 1 354 
  
 Norsjö 
  
 9 526 
  
 9 521 
  
 5 
  
 4 784 
  
 4 698 
  
 86 
  
 Robertsfors 
  
 9 475 
  
 9 471 
  
 4 
  
 3 821 
  
 2 659 
  
 1 162 
  
 Skellefteå 
  
 6 761 
  
 6 758 
  
 3 
  
 209 
  
 -620 
  
 829 
  
 Sorsele 
  
 11 451 
  
 11 446 
  
 5 
  
 10 711 
  
 9 960 
  
 751 
  
 Storuman 
  
 9 324 
  
 9 320 
  
 4 
  
 5 886 
  
 4 843 
  
 1 043 
  
 Umeå 
  
 6 393 
  
 6 390 
  
 3 
  
 -4 
  745 
  
 -4 
  152 
  
 -593 
  
 Vilhelmina 
  
 11 634 
  
 11 628 
  
 6 
  
 8 687 
  
 6 472 
  
 2 215 
  
 Vindeln 
  
 9 949 
  
 9 944 
  
 5 
  
 5 384 
  
 4 793 
  
 591 
  
 Vännäs 
  
 8 785 
  
 8 781 
  
 4 
  
 1 651 
  
 1 034 
  
 617 
  
 Åsele 
  
 11 162 
  
 11 157 
  
 5 
  
 10 288 
  
 9 665 
  
 623 
  
 Norrbottens 
  
 Arjeplog 
  
 8 442 
  
 8 438 
  
 4 
  
 5 236 
  
 5 319 
  
 -83 
  
 Arvidsjaur 
  
 7 230 
  
 7 227 
  
 3 
  
 4 564 
  
 3 625 
  
 939 
  
 Boden 
  
 6 430 
  
 6 427 
  
 3 
  
 302 
  
 -550 
  
 852 
  
 Gällivare 
  
 2 000 
  
 1 999 
  
 1 
  
 -769 
  
 -1 
  520 
  
 751 
  
 Haparanda 
  
 11 317 
  
 11 311 
  
 6 
  
 -1 
  165 
  
 -2 
  915 
  
 1 750 
  
 Jokkmokk 
  
 7 138 
  
 7 134 
  
 4 
  
 4 121 
  
 4 084 
  
 37 
  
 Kalix 
  
 6 895 
  
 6 891 
  
 4 
  
 298 
  
 -1 
  128 
  
 1 426 
  
 Kiruna 
  
 1 965 
  
 1 964 
  
 1 
  
 -980 
  
 -1 
  350 
  
 370 
  
 Luleå 
  
 5 051 
  
 5 049 
  
 2 
  
 -3 
  218 
  
 -2 
  856 
  
 -362 
  
 Pajala 
  
 10 541 
  
 10 536 
  
 5 
  
 7 896 
  
 6 390 
  
 1 506 
  
 Piteå 
  
 5 650 
  
 5 647 
  
 3 
  
 -2 
  683 
  
 -2 
  994 
  
 311 
  
 Älvsbyn 
  
 8 387 
  
 8 383 
  
 4 
  
 2 258 
  
 1 556 
  
 702 
  
 Överkalix 
  
 8 598 
  
 8 593 
  
 5 
  
 6 426 
  
 5 096 
  
 1 330 
  
 Övertorneå 
  
 10 796 
  
 10 791 
  
 5 
  
 6 122 
  
 5 090 
  
 1 032 
  
 Avgift/  
 (-) 
  antal 
  
 11 
  
 11 
  
 11 
  
 117 
  
 154 
  
 81 
  
 Bidrag/ (+) antal 
  
 279 
  
 279 
  
 274 
  
 173 
  
 136 
  
 209 
  
 Inget bid./avg. antal 
  
 0 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hunt värde 
  
 14 056 
  
 14 050 
  
 14 
  
 10 711 
  
 10 816 
  
 2 479 
  
 Min värde 
  
 -19 
  022 
  
 -19 
  000 
  
 -22 
  
 -5 
  158 
  
 -4 
  152 
  
 -1 
  766 
  
 Hunt kommun 
  
 Årjäng 
  
 Årjäng 
  
 Gotland 
  
 Sorsele 
  
 Dorotea 
  
 Högsby 
  
 Min Kommun 
  
 Danderyd Danderyd Danderyd 
  
 Lund 
  
 Umeå 
  
 Sollentuna 
  
 294 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 341 
  
 341 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 119 
  
 6 050 
  
 70 
  
 432 
  
 432 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 21 503 
  
 21 889 
  
 -385 
  
 2 198 
  
 2 539 
  
 -341 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 24 062 
  
 24 461 
  
 -398 
  
 1 792 
  
 1 792 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 948 
  
 13 392 
  
 557 
  
 2 023 
  
 2 157 
  
 -134 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 319 
  
 14 626 
  
 1 694 
  
 433 
  
 433 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 260 
  
 11 856 
  
 1 405 
  
 1 367 
  
 1 368 
  
 -1 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 747 
  
 16 611 
  
 137 
  
 382 
  
 382 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 748 
  
 13 536 
  
 1 213 
  
 121 
  
 401 
  
 -280 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 161 
  
 7 563 
  
 599 
  
 2 236 
  
 2 444 
  
 -208 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 25 468 
  
 24 874 
  
 595 
  
 3 185 
  
 3 534 
  
 -349 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 19 465 
  
 18 721 
  
 745 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 718 
  
 3 262 
  
 -543 
  
 2 412 
  
 2 736 
  
 -324 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 23 803 
  
 21 860 
  
 1 944 
  
 385 
  
 385 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 788 
  
 16 146 
  
 643 
  
 535 
  
 890 
  
 -355 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 041 
  
 11 729 
  
 313 
  
 2 032 
  
 2 237 
  
 -205 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 24 552 
  
 24 083 
  
 470 
  
 2 356 
  
 2 714 
  
 -358 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 17 104 
  
 17 495 
  
 -390 
  
 2 522 
  
 2 893 
  
 -371 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 15 386 
  
 14 769 
  
 618 
  
 2 352 
  
 2 732 
  
 -380 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 154 
  
 9 633 
  
 522 
  
 5 010 
  
 5 438 
  
 -428 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 311 
  
 6 941 
  
 371 
  
 3 101 
  
 3 428 
  
 -327 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 14 323 
  
 12 848 
  
 1 476 
  
 4 399 
  
 4 771 
  
 -372 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 728 
  
 17 013 
  
 -284 
  
 3 054 
  
 3 429 
  
 -375 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 317 
  
 10 216 
  
 1 102 
  
 4 827 
  
 5 255 
  
 -428 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 882 
  
 6 893 
  
 -10 
  
 1 802 
  
 2 197 
  
 -395 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 705 
  
 5 414 
  
 -708 
  
 4 497 
  
 4 832 
  
 -335 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 24 004 
  
 22 782 
  
 1 223 
  
 960 
  
 1 348 
  
 -388 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 4 997 
  
 5 025 
  
 -27 
  
 2 184 
  
 2 542 
  
 -358 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 899 
  
 13 505 
  
 395 
  
 3 401 
  
 3 757 
  
 -356 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 19 495 
  
 18 470 
  
 1 026 
  
 4 717 
  
 5 049 
  
 -332 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 22 705 
  
 21 954 
  
 752 
  
 0 
  
 0 
  
 77 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 5 
  
 83 
  
 65 
  
 94 
  
 0 
  
 290 
  
 290 
  
 290 
  
 284 
  
 285 
  
 207 
  
 225 
  
 196 
  
 213 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 5 010 
  
 5 438 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 25 468 
  
 24 874 
  
 2 532 
  
 0 
  
 0 
  
 -483 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 -12 
  141 
  
 -11 
  261 
  
 -1 
  723 
  
 Gällivare Gällivare 
  
 Botkyrka 
  
 Sorsele 
  
 Sorsele 
  
 Högsby 
  
 225 k:ne 196 k:ner 
  
 Lomma 
  
 Danderyd Danderyd Sollentuna 
  
 295 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kommun 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 Ovägt medelvärde 
  
 Kommungrupp 
  
 Storstäder 
  
 4 552 
  
 4 550 
  
 2 
  
 435 
  
 644 
  
 -209 
  
 Förortskommuner till 
  
 storstäderna 
  
 1 324 
  
 1 324 
  
 0 
  
 794 
  
 792 
  
 3 
  
 Större städer 
  
 6 491 
  
 6 488 
  
 3 
  
 -1 
  009 
  
 -907 
  
 -102 
  
 Förortskommuner till 
  
 större städer 
  
 7 358 
  
 7 355 
  
 4 
  
 -185 
  
 -934 
  
 749 
  
 Pendlingskommuner 
  
 8 125 
  
 8 121 
  
 4 
  
 674 
  
 -25 
  
 699 
  
 Turism- och besöksnä 
  
 8 554 
  
 8 549 
  
 5 
  
 2 075 
  
 1 694 
  
 381 
  
 Varuproducerande ko 
  
 8 253 
  
 8 249 
  
 4 
  
 677 
  
 26 
  
 651 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 10 469 
  
 10 464 
  
 5 
  
 5 440 
  
 4 647 
  
 793 
  
 Kommuner i tätbefolk 
  
 8 222 
  
 8 217 
  
 4 
  
 -51 
  
 -407 
  
 356 
  
 Kommuner i glesbefol 
  
 7 907 
  
 7 903 
  
 4 
  
 583 
  
 -176 
  
 759 
  
 Ovägt medelvärde 
  
 Län 
  
 Stockholms 
  
 280 
  
 281 
  
 -1 
  
 1 460 
  
 1 651 
  
 -192 
  
 Uppsala 
  
 6 108 
  
 6 105 
  
 3 
  
 11 
  
 -737 
  
 748 
  
 Södermanlands 
  
 6 645 
  
 6 642 
  
 4 
  
 150 
  
 -133 
  
 282 
  
 Östergötlands 
  
 7 930 
  
 7 926 
  
 4 
  
 560 
  
 -165 
  
 725 
  
 Jönköpings 
  
 7 743 
  
 7 739 
  
 4 
  
 614 
  
 2 
  
 612 
  
 Kronobergs 
  
 8 338 
  
 8 334 
  
 4 
  
 785 
  
 456 
  
 328 
  
 Kalmar 
  
 8 933 
  
 8 929 
  
 4 
  
 360 
  
 -471 
  
 831 
  
 Gotlands kommun 
  
 9 670 
  
 9 656 
  
 14 
  
 -1 
  741 
  
 -2 
  304 
  
 563 
  
 Blekinge 
  
 7 452 
  
 7 448 
  
 4 
  
 -1 
  768 
  
 -1 
  835 
  
 67 
  
 Skåne 
  
 7 650 
  
 7 646 
  
 4 
  
 -180 
  
 -412 
  
 232 
  
 Hallands 
  
 6 865 
  
 6 862 
  
 4 
  
 -168 
  
 -393 
  
 225 
  
 Västra Götalands 
  
 7 321 
  
 7 317 
  
 4 
  
 -296 
  
 -853 
  
 557 
  
 Värmlands 
  
 9 581 
  
 9 577 
  
 5 
  
 754 
  
 -74 
  
 827 
  
 Örebro 
  
 7 503 
  
 7 499 
  
 4 
  
 560 
  
 5 
  
 555 
  
 Västmanlands 
  
 7 295 
  
 7 291 
  
 4 
  
 -172 
  
 -337 
  
 165 
  
 Dalarnas 
  
 8 178 
  
 8 174 
  
 4 
  
 782 
  
 151 
  
 632 
  
 Oneal 
  
 7 880 
  
 7 877 
  
 4 
  
 924 
  
 294 
  
 630 
  
 Västernorrlands 
  
 7 241 
  
 7 238 
  
 3 
  
 1 539 
  
 890 
  
 649 
  
 Jämtlands 
  
 9 942 
  
 9 937 
  
 5 
  
 4 625 
  
 4 866 
  
 -241 
  
 Västerbottens 
  
 9 368 
  
 9 364 
  
 4 
  
 5 165 
  
 4 471 
  
 694 
  
 Norrbottens 
  
 7 174 
  
 7 171 
  
 4 
  
 2 029 
  
 1 275 
  
 754 
  
 296 
 SOU 2011:39 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 Kronor per invånare 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Förändr- 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 ande 
  
 ing 
  
 21 
  
 131 
  
 -110 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 078 
  
 6 349 
  
 -271 
  
 11 
  
 25 
  
 -14 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 3 199 
  
 3 165 
  
 34 
  
 73 
  
 111 
  
 -38 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 625 
  
 6 715 
  
 -90 
  
 0 
  
 19 
  
 -19 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 244 
  
 7 463 
  
 781 
  
 60 
  
 115 
  
 -55 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 929 
  
 9 235 
  
 695 
  
 1 146 
  
 1 244 
  
 -98 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 12 845 
  
 12 511 
  
 334 
  
 179 
  
 236 
  
 -58 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 179 
  
 9 535 
  
 644 
  
 1 263 
  
 1 462 
  
 -198 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 18 242 
  
 17 596 
  
 646 
  
 14 
  
 45 
  
 -30 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 255 
  
 8 879 
  
 376 
  
 1 357 
  
 1 614 
  
 -257 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 917 
  
 10 364 
  
 552 
  
 0 
  
 3 
  
 -3 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 2 810 
  
 2 959 
  
 -149 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 188 
  
 6 391 
  
 797 
  
 0 
  
 31 
  
 -31 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 865 
  
 7 564 
  
 302 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 560 
  
 8 784 
  
 776 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 427 
  
 8 765 
  
 662 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 193 
  
 9 814 
  
 379 
  
 26 
  
 26 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 389 
  
 9 507 
  
 882 
  
 1 316 
  
 1 316 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 315 
  
 9 692 
  
 624 
  
 0 
  
 26 
  
 -26 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 6 755 
  
 6 663 
  
 92 
  
 14 
  
 44 
  
 -30 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 554 
  
 8 302 
  
 252 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 7 768 
  
 7 492 
  
 275 
  
 16 
  
 33 
  
 -17 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 111 
  
 7 521 
  
 590 
  
 62 
  
 157 
  
 -95 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 11 467 
  
 10 683 
  
 784 
  
 75 
  
 174 
  
 -99 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 208 
  
 8 701 
  
 507 
  
 54 
  
 135 
  
 -81 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 8 248 
  
 8 112 
  
 135 
  
 294 
  
 407 
  
 -113 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 10 324 
  
 9 755 
  
 569 
  
 90 
  
 344 
  
 -254 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 964 
  
 9 538 
  
 426 
  
 138 
  
 303 
  
 -164 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 9 989 
  
 9 454 
  
 535 
  
 1 194 
  
 1 304 
  
 -110 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 831 
  
 17 130 
  
 -299 
  
 1 302 
  
 1 449 
  
 -146 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 16 906 
  
 16 307 
  
 599 
  
 3 227 
  
 3 599 
  
 -372 
  
 1 070 
  
 1 024 
  
 47 
  
 13 501 
  
 13 068 
  
 433 
  
 297 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 2 Effekter för landsting, exkl. införandebidrag, utjämningsåret 2011 (kronor per invånare) 
  
 Landsting 
  
 Inkomstutjämning 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Kommun utanför 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 bidrag(+)/avgift(-) 
  
 landsting 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Föränd- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Föränd- 
  
 ande 
  
 ring 
  
 ande 
  
 ring 
  
 Hela riket 
  
 Stockholms 
  
 -172 
  
 -1 
  031 
  
 859 
  
 340 
  
 395 
  
 -55 
  
 Uppsala 
  
 2 593 
  
 1 798 
  
 795 
  
 -844 
  
 -816 
  
 -28 
  
 Södermanlands 
  
 3 234 
  
 2 479 
  
 755 
  
 431 
  
 -539 
  
 970 
  
 Östergötlands 
  
 3 678 
  
 2 852 
  
 826 
  
 -152 
  
 -366 
  
 214 
  
 Jönköpings 
  
 3 588 
  
 2 777 
  
 811 
  
 -804 
  
 -21 
  
 -783 
  
 Kronobergs 
  
 3 224 
  
 2 490 
  
 734 
  
 -956 
  
 -1 
  328 
  
 372 
  
 Kalmar 
  
 3 227 
  
 2 552 
  
 675 
  
 351 
  
 313 
  
 38 
  
 Gotlands kommun 
  
 4 582 
  
 3 828 
  
 754 
  
 291 
  
 -481 
  
 772 
  
 Blekinge 
  
 3 644 
  
 2 830 
  
 814 
  
 93 
  
 -986 
  
 1 079 
  
 Skåne 
  
 3 596 
  
 2 825 
  
 771 
  
 -181 
  
 -205 
  
 24 
  
 Hallands 
  
 2 816 
  
 2 011 
  
 805 
  
 -810 
  
 -281 
  
 -529 
  
 Västra Götalands 
  
 2 686 
  
 1 913 
  
 773 
  
 -349 
  
 115 
  
 -464 
  
 Värmlands 
  
 3 519 
  
 2 819 
  
 700 
  
 421 
  
 -366 
  
 787 
  
 Örebro 
  
 3 541 
  
 2 738 
  
 803 
  
 129 
  
 59 
  
 70 
  
 Västmanlands 
  
 2 640 
  
 1 887 
  
 753 
  
 506 
  
 141 
  
 365 
  
 Dalarnas 
  
 3 400 
  
 2 631 
  
 769 
  
 394 
  
 -349 
  
 743 
  
 Oneal 
  
 3 463 
  
 2 656 
  
 807 
  
 568 
  
 -101 
  
 669 
  
 Västernorrlands 
  
 2 374 
  
 1 680 
  
 694 
  
 424 
  
 129 
  
 295 
  
 Jämtlands 
  
 3 502 
  
 2 808 
  
 694 
  
 510 
  
 -310 
  
 820 
  
 Västerbottens 
  
 3 092 
  
 2 374 
  
 718 
  
 -433 
  
 561 
  
 -994 
  
 Norrbottens 
  
 2 459 
  
 1 718 
  
 741 
  
 1 143 
  
 1 268 
  
 -125 
  
 Antal  
 (-) 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 8 
  
 13 
  
 7 
  
 Antal (+) 
  
 20 
  
 20 
  
 21 
  
 13 
  
 8 
  
 14 
  
 Antal (0) 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hunt värde 
  
 4 582 
  
 3 828 
  
 859 
  
 1 143 
  
 1 268 
  
 1 079 
  
 Min värde 
  
 -172 
  
 -1 
  031 
  
 675 
  
 -956 
  
 -1 
  328 
  
 -994 
  
 298 
 SOU 2011:39 Bilaga 3 
  
 Strukturbidrag 
  
 Reglerings- 
  
 Utfall 
  
 bidrag(+)/-avgift(-) 
  
 Kronor per invånare 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Föränd- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Föränd- 
  
 Förslag 
  
 Nuvar- 
  
 Föränd- 
  
 ande 
  
 ring 
  
 ande 
  
 ring 
  
 ande 
  
 ring 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 197 
  
 168 
  
 29 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 1 778 
  
 1 786 
  
 -8 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 694 
  
 2 744 
  
 950 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 555 
  
 3 290 
  
 265 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 813 
  
 3 560 
  
 -747 
  
 230 
  
 230 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 527 
  
 2 196 
  
 331 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 607 
  
 3 669 
  
 -62 
  
 1 426 
  
 1 426 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 6 328 
  
 5 577 
  
 751 
  
 501 
  
 501 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 4 267 
  
 3 149 
  
 1 118 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 444 
  
 3 424 
  
 20 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 035 
  
 2 534 
  
 -499 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 366 
  
 2 832 
  
 -466 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 969 
  
 3 257 
  
 712 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 699 
  
 3 601 
  
 98 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 175 
  
 2 832 
  
 343 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 3 823 
  
 3 086 
  
 737 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 4 060 
  
 3 359 
  
 701 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 827 
  
 2 613 
  
 214 
  
 800 
  
 979 
  
 -179 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 4 841 
  
 4 281 
  
 560 
  
 263 
  
 448 
  
 -185 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 2 951 
  
 4 187 
  
 -1 
  236 
  
 675 
  
 869 
  
 -194 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 4 306 
  
 4 659 
  
 -353 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 21 
  
 0 
  
 0 
  
 7 
  
 6 
  
 6 
  
 0 
  
 21 
  
 21 
  
 0 
  
 21 
  
 21 
  
 14 
  
 15 
  
 15 
  
 18 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 426 
  
 1 426 
  
 0 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 6 328 
  
 5 577 
  
 1 118 
  
 0 
  
 0 
  
 -194 
  
 29 
  
 804 
  
 -775 
  
 197 
  
 168 
  
 -1 
  236 
  
 299 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 3 Införandebidrag för kommuner utjämningsåren  
 2011–2016 
  (kronor per invånare) 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Stockholms 
  
 Botkyrka 
  
 82 358 
  
 12 700 572 732 
  
 -295 
  
 Danderyd 
  
 31 317 
  
 9 907 434 755 
  
 -879 
  
 Ekerö 
  
 25 343 
  
 5 440 744 819 
  
 370 
  
 Haninge 
  
 76 919 
  
 13 498 853 664 
  
 419 
  
 Huddinge 
  
 97 086 
  
 17 770 430 875 
  
 -659 
  
 Järfälla 
  
 66 130 
  
 13 044 607 009 
  
 -1 
  057 
  
 Lidingö 
  
 43 943 
  
 11 861 254 042 
  
 -1 
  657 
  
 Nacka 
  
 89 911 
  
 20 253 425 051 
  
 -813 
  
 Norrtälje 
  
 56 076 
  
 9 665 255 077 
  
 1 365 
  
 Nykvarn 
  
 9 305 
  
 1 808 190 797 
  
 855 
  
 Nynäshamn 
  
 26 033 
  
 4 554 982 041 
  
 709 
  
 Salem 
  
 15 422 
  
 3 008 170 411 
  
 115 
  
 Sigtuna 
  
 39 701 
  
 7 166 018 215 
  
 -418 
  
 Sollentuna 
  
 64 424 
  
 14 530 751 177 
  
 -1 
  723 
  
 Solna 
  
 67 957 
  
 14 740 679 234 
  
 -588 
  
 Stockholm 
  
 845 777 
  
 181 026 675 497 
  
 -912 
  
 Sundbyberg 
  
 38 460 
  
 7 320 746 953 
  
 -701 
  
 Södertälje 
  
 86 069 
  
 13 987 042 306 
  
 872 
  
 Tyresö 
  
 42 882 
  
 8 646 125 254 
  
 -143 
  
 Täby 
  
 63 739 
  
 16 211 114 981 
  
 -1 
  154 
  
 Upplands Väsby 
  
 39 108 
  
 7 531 380 600 
  
 -539 
  
 Upplands-Bro 
  
 23 600 
  
 4 209 531 535 
  
 535 
  
 Vallentuna 
  
 29 969 
  
 5 905 534 117 
  
 511 
  
 Vaxholm 
  
 10 967 
  
 2 385 442 140 
  
 407 
  
 Värmdö 
  
 38 195 
  
 7 641 482 745 
  
 1 022 
  
 Österåker 
  
 39 501 
  
 8 065 385 521 
  
 498 
  
 Uppsala 
  
 Enköping 
  
 39 666 
  
 6 807 409 673 
  
 272 
  
 Heby 
  
 13 396 
  
 2 034 530 084 
  
 1 007 
  
 Håbo 
  
 19 625 
  
 3 764 559 852 
  
 1 051 
  
 Knivsta 
  
 14 705 
  
 2 878 299 792 
  
 1 068 
  
 300 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 322 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 906 
  
 500 
  
 175 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 686 
  
 280 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 084 
  
 678 
  
 353 
  
 70 
  
 0 
  
 0 
  
 1 684 
  
 1 278 
  
 953 
  
 670 
  
 413 
  
 160 
  
 840 
  
 434 
  
 109 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 445 
  
 39 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 750 
  
 1 344 
  
 1 019 
  
 736 
  
 479 
  
 226 
  
 615 
  
 209 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 939 
  
 533 
  
 208 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 728 
  
 322 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 170 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 181 
  
 775 
  
 450 
  
 167 
  
 0 
  
 0 
  
 566 
  
 160 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 301 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Tierp 
  
 20 095 
  
 3 111 857 238 
  
 1 536 
  
 Uppsala 
  
 197 646 
  
 35 379 518 968 
  
 -555 
  
 Älvkarleby 
  
 9 107 
  
 1 524 114 580 
  
 1 359 
  
 Östhammar 
  
 21 383 
  
 3 711 725 892 
  
 644 
  
 Södermanlands 
  
 Eskilstuna 
  
 96 122 
  
 15 425 756 990 
  
 659 
  
 Flen 
  
 16 047 
  
 2 540 214 868 
  
 279 
  
 Gnesta 
  
 10 350 
  
 1 730 360 465 
  
 890 
  
 Katrineholm 
  
 32 410 
  
 5 155 668 990 
  
 -168 
  
 Nyköping 
  
 51 562 
  
 9 126 279 708 
  
 -660 
  
 Oxelösund 
  
 11 169 
  
 2 085 895 275 
  
 -37 
  
 Strängnäs 
  
 32 414 
  
 5 859 447 821 
  
 103 
  
 Trosa 
  
 11 469 
  
 2 221 211 063 
  
 -230 
  
 Vingåker 
  
 8 912 
  
 1 388 521 974 
  
 1 882 
  
 Östergötlands 
  
 Boxholm 
  
 5 242 
  
 839 012 924 
  
 1 480 
  
 Finspång 
  
 20 784 
  
 3 588 101 224 
  
 275 
  
 Kinda 
  
 9 788 
  
 1 544 209 528 
  
 1 469 
  
 Linköping 
  
 146 422 
  
 25 405 050 058 
  
 -23 
  
 Mjölby 
  
 25 841 
  
 4 184 964 759 
  
 518 
  
 Motala 
  
 41 996 
  
 6 771 281 583 
  
 107 
  
 Norrköping 
  
 129 985 
  
 21 293 617 291 
  
 229 
  
 Söderköping 
  
 14 040 
  
 2 369 948 930 
  
 -132 
  
 Vadstena 
  
 7 415 
  
 1 281 545 896 
  
 45 
  
 Valdemarsvik 
  
 7 751 
  
 1 214 962 252 
  
 1 373 
  
 Gonzalez 
  
 3 675 
  
 580 015 909 
  
 2 310 
  
 Åtvidaberg 
  
 11 500 
  
 1 850 633 760 
  
 520 
  
 Ödeshög 
  
 5 289 
  
 786 673 774 
  
 1 927 
  
 Jönköpings 
  
 Aneby 
  
 6 376 
  
 1 025 507 950 
  
 1 503 
  
 Eksjö 
  
 16 293 
  
 2 799 085 271 
  
 316 
  
 Gislaved 
  
 29 176 
  
 4 782 016 410 
  
 81 
  
 302 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 582 
  
 176 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 195 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 687 
  
 281 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 64 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 257 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 50 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 159 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 303 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Gnosjö 
  
 9 556 
  
 1 613 413 921 
  
 316 
  
 Habo 
  
 10 713 
  
 1 789 665 476 
  
 1 608 
  
 Jönköping 
  
 127 334 
  
 21 851 159 809 
  
 -422 
  
 Montoya 
  
 7 027 
  
 1 132 998 206 
  
 1 718 
  
 Nässjö 
  
 29 308 
  
 4 751 618 857 
  
 136 
  
 Sävsjö 
  
 10 833 
  
 1 657 058 725 
  
 1 436 
  
 Tranås 
  
 18 147 
  
 2 873 800 457 
  
 1 126 
  
 Vaggeryd 
  
 13 003 
  
 2 093 149 903 
  
 613 
  
 Vetlanda 
  
 26 252 
  
 4 266 302 747 
  
 570 
  
 Värnamo 
  
 32 826 
  
 5 654 516 998 
  
 -389 
  
 Kronobergs 
  
 Alvesta 
  
 18 786 
  
 3 054 062 616 
  
 209 
  
 Lessebo 
  
 8 140 
  
 1 264 073 551 
  
 698 
  
 Ljungby 
  
 27 306 
  
 4 601 323 211 
  
 60 
  
 Markaryd 
  
 9 599 
  
 1 462 382 191 
  
 831 
  
 Tingsryd 
  
 12 243 
  
 1 937 770 588 
  
 698 
  
 Uppvidinge 
  
 9 267 
  
 1 452 556 263 
  
 641 
  
 Växjö 
  
 82 922 
  
 14 248 231 193 
  
 -391 
  
 Älmhult 
  
 15 609 
  
 2 784 110 256 
  
 288 
  
 Kalmar 
  
 Borgholm 
  
 10 705 
  
 1 649 331 230 
  
 538 
  
 Emmaboda 
  
 9 181 
  
 1 534 117 807 
  
 901 
  
 Hultsfred 
  
 13 720 
  
 2 114 499 749 
  
 988 
  
 Högsby 
  
 5 765 
  
 855 095 413 
  
 2 532 
  
 Kalmar 
  
 62 797 
  
 10 647 608 706 
  
 419 
  
 Mönsterås 
  
 12 931 
  
 2 186 172 522 
  
 437 
  
 Mörbylånga 
  
 13 977 
  
 2 278 264 656 
  
 1 155 
  
 Nybro 
  
 19 688 
  
 3 069 525 023 
  
 168 
  
 Oskarshamn 
  
 26 143 
  
 4 712 032 561 
  
 182 
  
 Torsås 
  
 6 975 
  
 1 060 669 499 
  
 1 550 
  
 Vimmerby 
  
 15 451 
  
 2 469 439 407 
  
 668 
  
 Västervik 
  
 36 250 
  
 5 901 961 249 
  
 1 051 
  
 304 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 449 
  
 43 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 416 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 418 
  
 12 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 305 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Gotlands 
  
 Gotland 
  
 57 259 
  
 8 878 989 370 
  
 624 
  
 Blekinge 
  
 Karlshamn 
  
 31 126 
  
 5 283 500 619 
  
 -122 
  
 Karlskrona 
  
 64 064 
  
 10 776 841 523 
  
 237 
  
 Cole 
  
 13 018 
  
 2 132 175 972 
  
 -241 
  
 Ronneby 
  
 28 307 
  
 4 626 325 559 
  
 309 
  
 Sölvesborg 
  
 16 783 
  
 2 734 194 981 
  
 279 
  
 Skåne 
  
 Bjuv 
  
 14 864 
  
 2 180 039 276 
  
 1 108 
  
 Bromölla 
  
 12 281 
  
 1 981 747 429 
  
 391 
  
 Burlöv 
  
 16 703 
  
 2 576 997 347 
  
 592 
  
 Båstad 
  
 14 280 
  
 2 606 778 217 
  
 317 
  
 Eslöv 
  
 31 561 
  
 5 034 115 454 
  
 -91 
  
 Helsingborg 
  
 129 167 
  
 22 483 595 327 
  
 -350 
  
 Hässleholm 
  
 50 094 
  
 7 840 970 767 
  
 -128 
  
 Höganäs 
  
 24 618 
  
 4 652 883 935 
  
 -239 
  
 Hörby 
  
 14 852 
  
 2 248 165 040 
  
 1 096 
  
 Höör 
  
 15 397 
  
 2 478 118 506 
  
 809 
  
 Klippan 
  
 16 496 
  
 2 453 347 233 
  
 248 
  
 Kristianstad 
  
 79 451 
  
 12 902 196 274 
  
 -319 
  
 Kävlinge 
  
 28 961 
  
 5 409 438 107 
  
 -557 
  
 Landskrona 
  
 41 641 
  
 6 226 213 866 
  
 -155 
  
 Lomma 
  
 21 457 
  
 4 713 760 427 
  
 -1 
  299 
  
 Lund 
  
 110 332 
  
 20 107 317 514 
  
 -1 
  151 
  
 Malmö 
  
 298 503 
  
 44 913 610 823 
  
 54 
  
 Osby 
  
 12 697 
  
 1 999 838 723 
  
 138 
  
 Perstorp 
  
 7 026 
  
 1 066 661 709 
  
 1 667 
  
 Simrishamn 
  
 19 321 
  
 3 146 741 042 
  
 -68 
  
 Sjöbo 
  
 18 076 
  
 2 818 646 467 
  
 1 113 
  
 Skurup 
  
 14 955 
  
 2 349 263 054 
  
 1 455 
  
 Staffanstorp 
  
 22 211 
  
 4 162 354 247 
  
 -258 
  
 306 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 149 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 268 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 118 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 377 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 155 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 266 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 346 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 584 
  
 178 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 182 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 326 
  
 920 
  
 595 
  
 312 
  
 55 
  
 0 
  
 1 178 
  
 772 
  
 447 
  
 164 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 95 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 285 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 307 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Svalöv 
  
 13 248 
  
 2 072 733 324 
  
 1 088 
  
 Svedala 
  
 19 806 
  
 3 478 099 422 
  
 459 
  
 Tomelilla 
  
 12 929 
  
 1 918 340 744 
  
 1 113 
  
 Trelleborg 
  
 42 172 
  
 6 792 895 265 
  
 -12 
  
 Vellinge 
  
 33 316 
  
 7 140 044 688 
  
 49 
  
 Ystad 
  
 28 320 
  
 4 878 358 671 
  
 -8 
  
 Åstorp 
  
 14 669 
  
 2 137 735 288 
  
 89 
  
 Ängelholm 
  
 39 436 
  
 7 027 088 144 
  
 -533 
  
 Örkelljunga 
  
 9 644 
  
 1 421 091 311 
  
 1 422 
  
 Östra Göinge 
  
 13 595 
  
 2 130 993 910 
  
 301 
  
 Hallands 
  
 Falkenberg 
  
 40 984 
  
 6 540 020 369 
  
 304 
  
 Halmstad 
  
 91 824 
  
 15 535 705 736 
  
 -218 
  
 Hylte 
  
 10 201 
  
 1 612 403 904 
  
 1 571 
  
 Kungsbacka 
  
 74 810 
  
 14 936 643 324 
  
 -289 
  
 Laholm 
  
 23 377 
  
 3 677 916 184 
  
 246 
  
 Varberg 
  
 58 032 
  
 9 913 107 704 
  
 41 
  
 Västra Götalands 
  
 Ale 
  
 27 456 
  
 4 779 438 518 
  
 653 
  
 Alingsås 
  
 37 851 
  
 6 546 552 307 
  
 -32 
  
 Bengtsfors 
  
 9 741 
  
 1 462 901 313 
  
 360 
  
 Bollebygd 
  
 8 353 
  
 1 498 834 694 
  
 1 656 
  
 Borås 
  
 103 218 
  
 17 246 284 540 
  
 -569 
  
 Dals-Ed 
  
 4 710 
  
 690 253 217 
  
 591 
  
 Essunga 
  
 5 581 
  
 864 590 747 
  
 1 733 
  
 Falköping 
  
 31 469 
  
 5 001 307 419 
  
 -45 
  
 Färgelanda 
  
 6 650 
  
 1 007 796 288 
  
 1 626 
  
 Grästorp 
  
 5 779 
  
 914 014 921 
  
 2 144 
  
 Gullspång 
  
 5 309 
  
 796 881 393 
  
 1 449 
  
 Göteborg 
  
 513 338 
  
 92 767 688 060 
  
 47 
  
 Götene 
  
 13 211 
  
 2 161 227 556 
  
 770 
  
 Herrljunga 
  
 9 319 
  
 1 485 901 347 
  
 940 
  
 308 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 39 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 35 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 560 
  
 154 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 245 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 316 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 59 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 596 
  
 190 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 72 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 309 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Hjo 
  
 8 841 
  
 1 426 104 514 
  
 169 
  
 Härryda 
  
 34 437 
  
 6 703 215 159 
  
 384 
  
 Karlsborg 
  
 6 768 
  
 1 147 890 598 
  
 631 
  
 Kungälv 
  
 41 123 
  
 7 714 995 059 
  
 828 
  
 Lerum 
  
 38 543 
  
 7 340 482 151 
  
 330 
  
 Lidköping 
  
 38 054 
  
 6 578 716 565 
  
 -80 
  
 Lilla Edet 
  
 12 550 
  
 2 085 507 504 
  
 1 756 
  
 Lysekil 
  
 14 551 
  
 2 520 010 821 
  
 253 
  
 Mariestad 
  
 23 774 
  
 3 910 750 733 
  
 153 
  
 Mark 
  
 33 755 
  
 5 418 220 432 
  
 700 
  
 Mellerud 
  
 9 195 
  
 1 366 698 645 
  
 765 
  
 Munkedal 
  
 10 172 
  
 1 579 494 289 
  
 1 657 
  
 Mölndal 
  
 60 865 
  
 11 898 172 612 
  
 -486 
  
 Orust 
  
 15 229 
  
 2 712 601 903 
  
 938 
  
 Partille 
  
 34 910 
  
 6 627 180 893 
  
 -895 
  
 Skara 
  
 18 326 
  
 3 099 348 028 
  
 -77 
  
 Skövde 
  
 51 327 
  
 8 882 634 661 
  
 -740 
  
 Sotenäs 
  
 9 056 
  
 1 660 832 174 
  
 160 
  
 Stenungsund 
  
 24 252 
  
 4 550 065 677 
  
 759 
  
 Strömstad 
  
 11 811 
  
 1 867 611 295 
  
 446 
  
 Svenljunga 
  
 10 306 
  
 1 594 875 001 
  
 1 802 
  
 Tanum 
  
 12 363 
  
 1 932 161 512 
  
 1 501 
  
 Tibro 
  
 10 563 
  
 1 662 432 192 
  
 461 
  
 Tidaholm 
  
 12 583 
  
 1 989 194 295 
  
 63 
  
 Tjörn 
  
 14 931 
  
 2 883 995 817 
  
 1 516 
  
 Tranemo 
  
 11 568 
  
 1 927 319 942 
  
 745 
  
 Trollhättan 
  
 55 220 
  
 9 243 299 397 
  
 -495 
  
 Töreboda 
  
 9 133 
  
 1 351 134 969 
  
 1 559 
  
 Uddevalla 
  
 51 812 
  
 8 614 698 110 
  
 -143 
  
 Ulricehamn 
  
 22 835 
  
 3 704 729 434 
  
 291 
  
 Vara 
  
 15 755 
  
 2 484 143 786 
  
 593 
  
 Vårgårda 
  
 10 875 
  
 1 729 807 036 
  
 977 
  
 310 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 107 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 513 
  
 107 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 922 
  
 516 
  
 191 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 104 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 767 
  
 361 
  
 36 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 522 
  
 116 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 170 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 311 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Vänersborg 
  
 36 888 
  
 6 293 452 002 
  
 205 
  
 Åmål 
  
 12 314 
  
 1 901 711 007 
  
 -88 
  
 Öckerö 
  
 12 467 
  
 2 317 497 281 
  
 959 
  
 Värmlands 
  
 Arvika 
  
 26 071 
  
 4 121 599 179 
  
 857 
  
 Eda 
  
 8 539 
  
 1 215 863 479 
  
 233 
  
 Filipstad 
  
 10 552 
  
 1 629 301 907 
  
 359 
  
 Forshaga 
  
 11 309 
  
 1 778 935 128 
  
 1 166 
  
 Grums 
  
 9 143 
  
 1 480 395 704 
  
 1 269 
  
 Hagfors 
  
 12 499 
  
 1 976 465 857 
  
 1 434 
  
 Hammarö 
  
 14 910 
  
 2 780 666 164 
  
 -81 
  
 Karlstad 
  
 85 646 
  
 14 863 252 574 
  
 -27 
  
 Kil 
  
 11 692 
  
 1 861 492 369 
  
 1 522 
  
 Kristinehamn 
  
 23 860 
  
 3 873 937 656 
  
 288 
  
 Munkfors 
  
 3 770 
  
 564 400 619 
  
 920 
  
 Storfors 
  
 4 319 
  
 695 578 676 
  
 961 
  
 Sunne 
  
 13 298 
  
 2 025 401 299 
  
 1 248 
  
 Säffle 
  
 15 573 
  
 2 428 439 149 
  
 688 
  
 Torsby 
  
 12 422 
  
 1 882 480 508 
  
 642 
  
 Årjäng 
  
 9 861 
  
 1 337 432 880 
  
 1 067 
  
 Örebro 
  
 Askersund 
  
 11 310 
  
 1 906 073 530 
  
 -7 
  
 Degerfors 
  
 9 665 
  
 1 615 765 682 
  
 -313 
  
 Hallsberg 
  
 15 251 
  
 2 483 624 251 
  
 121 
  
 Hällefors 
  
 7 221 
  
 1 127 878 994 
  
 1 142 
  
 Karlskoga 
  
 29 686 
  
 5 325 636 786 
  
 354 
  
 Kumla 
  
 20 409 
  
 3 300 841 456 
  
 136 
  
 Laxå 
  
 5 679 
  
 964 926 922 
  
 889 
  
 Lekeberg 
  
 7 130 
  
 1 161 388 706 
  
 1 559 
  
 Lindesberg 
  
 23 044 
  
 3 804 096 389 
  
 -218 
  
 Ljusnarsberg 
  
 4 927 
  
 771 068 374 
  
 1 804 
  
 Brown 
  
 10 402 
  
 1 769 038 116 
  
 341 
  
 312 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 115 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 108 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 54 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 34 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 340 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 245 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 313 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Örebro 
  
 135 458 
  
 22 631 184 407 
  
 280 
  
 Västmanlands 
  
 Arboga 
  
 13 267 
  
 2 189 281 178 
  
 291 
  
 Fagersta 
  
 12 397 
  
 2 160 187 045 
  
 -684 
  
 Hallstahammar 
  
 15 160 
  
 2 438 319 780 
  
 -873 
  
 Kungsör 
  
 8 085 
  
 1 367 399 702 
  
 -116 
  
 Köping 
  
 24 868 
  
 4 089 143 578 
  
 25 
  
 Simpson 
  
 5 707 
  
 956 135 634 
  
 813 
  
 Sala 
  
 21 538 
  
 3 475 138 086 
  
 411 
  
 Skinnskatteberg 
  
 4 482 
  
 744 305 089 
  
 1 771 
  
 Surahammar 
  
 9 966 
  
 1 687 130 526 
  
 -240 
  
 Västerås 
  
 137 027 
  
 24 954 955 455 
  
 -43 
  
 Dalarnas 
  
 Avesta 
  
 21 620 
  
 3 746 628 034 
  
 354 
  
 Borlänge 
  
 49 232 
  
 8 124 422 780 
  
 267 
  
 Falun 
  
 56 007 
  
 9 899 396 652 
  
 552 
  
 Gagnef 
  
 10 075 
  
 1 622 560 734 
  
 1 494 
  
 Hedemora 
  
 15 162 
  
 2 495 287 454 
  
 1 065 
  
 Leksand 
  
 15 260 
  
 2 580 978 693 
  
 218 
  
 Ludvika 
  
 25 790 
  
 4 418 183 369 
  
 -343 
  
 Malung 
  
 10 367 
  
 1 613 084 769 
  
 -297 
  
 Mora 
  
 20 162 
  
 3 330 783 141 
  
 490 
  
 Orsa 
  
 6 939 
  
 1 017 817 852 
  
 195 
  
 Rättvik 
  
 10 846 
  
 1 705 515 635 
  
 353 
  
 Smedjebacken 
  
 10 732 
  
 1 876 709 792 
  
 1 110 
  
 Säter 
  
 10 840 
  
 1 827 477 855 
  
 1 097 
  
 Vansbro 
  
 6 839 
  
 1 000 349 319 
  
 1 100 
  
 Älvdalen 
  
 7 214 
  
 1 074 203 560 
  
 883 
  
 Gävleborgs 
  
 Bollnäs 
  
 26 272 
  
 4 187 669 470 
  
 258 
  
 Gävle 
  
 95 018 
  
 16 737 108 996 
  
 -587 
  
 Hofors 
  
 9 754 
  
 1 665 258 261 
  
 878 
  
 314 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 711 
  
 305 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 900 
  
 494 
  
 169 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 143 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 267 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 70 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 370 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 324 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 614 
  
 208 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 315 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Hudiksvall 
  
 36 870 
  
 6 131 109 092 
  
 487 
  
 Ljusdal 
  
 19 098 
  
 2 947 651 504 
  
 -194 
  
 Nordanstig 
  
 9 627 
  
 1 471 410 633 
  
 1 738 
  
 Ockelbo 
  
 5 934 
  
 956 980 405 
  
 440 
  
 Ovanåker 
  
 11 435 
  
 1 814 546 775 
  
 863 
  
 Sandviken 
  
 36 951 
  
 6 428 790 249 
  
 -16 
  
 Söderhamn 
  
 25 631 
  
 4 167 185 515 
  
 401 
  
 Västernorrlands 
  
 Härnösand 
  
 24 648 
  
 4 188 285 535 
  
 -116 
  
 Kramfors 
  
 18 961 
  
 3 115 178 941 
  
 1 212 
  
 Sollefteå 
  
 20 285 
  
 3 247 400 703 
  
 441 
  
 Sundsvall 
  
 95 794 
  
 17 559 570 994 
  
 -112 
  
 Garcia 
  
 17 964 
  
 3 044 150 666 
  
 597 
  
 Ånge 
  
 10 058 
  
 1 622 234 364 
  
 283 
  
 Örnsköldsvik 
  
 55 058 
  
 9 782 023 189 
  
 1 441 
  
 Jämtlands 
  
 Macias 
  
 7 355 
  
 1 100 209 332 
  
 258 
  
 Bräcke 
  
 6 886 
  
 1 041 609 396 
  
 -1 
  007 
  
 Härjedalen 
  
 10 420 
  
 1 627 916 379 
  
 -901 
  
 Krokom 
  
 14 484 
  
 2 271 788 659 
  
 699 
  
 Ragunda 
  
 5 593 
  
 864 274 370 
  
 -317 
  
 Strömsund 
  
 12 189 
  
 1 860 265 081 
  
 -689 
  
 Åre 
  
 10 256 
  
 1 576 121 282 
  
 -504 
  
 Östersund 
  
 59 427 
  
 10 249 605 590 
  
 70 
  
 Västerbottens 
  
 Bjurholm 
  
 2 446 
  
 354 199 350 
  
 -385 
  
 Dorotea 
  
 2 874 
  
 444 855 372 
  
 -398 
  
 Lycksele 
  
 12 408 
  
 2 048 453 771 
  
 557 
  
 Malå 
  
 3 282 
  
 551 478 913 
  
 1 694 
  
 Nordmaling 
  
 7 128 
  
 1 159 799 299 
  
 1 405 
  
 Norsjö 
  
 4 297 
  
 676 971 247 
  
 137 
  
 Robertsfors 
  
 6 846 
  
 1 080 249 239 
  
 1 213 
  
 316 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 221 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 43 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 143 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 139 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 034 
  
 628 
  
 303 
  
 20 
  
 0 
  
 0 
  
 928 
  
 522 
  
 197 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 344 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 716 
  
 310 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 531 
  
 125 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 412 
  
 6 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 425 
  
 19 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 317 
 Bilaga 3 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Skellefteå 
  
 71 681 
  
 12 266 301 933 
  
 599 
  
 Sorsele 
  
 2 748 
  
 406 943 681 
  
 595 
  
 Storuman 
  
 6 128 
  
 971 489 250 
  
 745 
  
 Umeå 
  
 115 229 
  
 19 926 603 402 
  
 -543 
  
 Vilhelmina 
  
 7 128 
  
 1 049 171 542 
  
 1 944 
  
 Vindeln 
  
 5 516 
  
 857 552 462 
  
 643 
  
 Vännäs 
  
 8 424 
  
 1 357 804 233 
  
 313 
  
 Åsele 
  
 3 056 
  
 456 895 013 
  
 470 
  
 Norrbottens 
  
 Arjeplog 
  
 3 174 
  
 516 163 864 
  
 -390 
  
 Arvidsjaur 
  
 6 544 
  
 1 103 370 940 
  
 618 
  
 Boden 
  
 27 420 
  
 4 731 599 836 
  
 522 
  
 Gällivare 
  
 18 443 
  
 3 586 202 961 
  
 371 
  
 Haparanda 
  
 10 053 
  
 1 492 053 755 
  
 1 476 
  
 Jokkmokk 
  
 5 182 
  
 876 099 521 
  
 -284 
  
 Kalix 
  
 16 744 
  
 2 850 924 460 
  
 1 102 
  
 Kiruna 
  
 22 916 
  
 4 460 016 242 
  
 -10 
  
 Luleå 
  
 74 171 
  
 13 304 372 663 
  
 -708 
  
 Pajala 
  
 6 310 
  
 960 704 301 
  
 1 223 
  
 Piteå 
  
 40 894 
  
 7 214 402 598 
  
 -27 
  
 Älvsbyn 
  
 8 335 
  
 1 357 722 228 
  
 395 
  
 Överkalix 
  
 3 626 
  
 586 875 349 
  
 1 026 
  
 Övertorneå 
  
 4 823 
  
 728 225 690 
  
 752 
  
 Anm: Den högsta tillåtna förändringen vid bidragsminskning för respektive år är 25 kronor per invånare vilket motsvarar 0,68 procent av medelskatteintäkten år 2011. 
  
 Antal (+) 
  
 207 
  
 Antal  
 (-) 
  
 83 
  
 Hunt värde  
 (-) 
  
 -1 
  723 
  
 Hunt kommun 
  
 Sollentuna 
  
 318 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 570 
  
 164 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 417 
  
 11 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 311 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 37 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 735 
  
 329 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 54 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 84 
  
 38 
  
 15 
  
 7 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 750 
  
 1 344 
  
 1 019 
  
 736 
  
 479 
  
 226 
  
 Sollentuna Sollentuna Sollentuna Sollentuna Sollentuna Sollentuna 
 319 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Ovägt medelvärde 
  
 Kommungrupp 
  
 Storstäder 
  
 -271 
  
 Förortskommuner till storstäderna 
  
 34 
  
 Större städer 
  
 -90 
  
 Förortskommuner till större städer 
  
 781 
  
 Pendlingskommuner 
  
 695 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner 
  
 334 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 644 
  
 Glesbygdkommuner 
  
 646 
  
 Kommuner i tätbefolkad region 
  
 376 
  
 Kommuner i glesbefolkad region 
  
 552 
  
 Ovägt medelvärde 
  
 Län 
  
 Stockholms 
  
 -149 
  
 Uppsala 
  
 767 
  
 Södermanlands 
  
 302 
  
 Östergötlands 
  
 776 
  
 Jönköpings 
  
 662 
  
 Kronobergs 
  
 379 
  
 Kalmar 
  
 882 
  
 Gotlands kommun 
  
 624 
  
 Blekinge 
  
 92 
  
 Skåne 
  
 252 
  
 Hallands 
  
 275 
  
 Västra Götalands 
  
 590 
  
 Värmlands 
  
 784 
  
 Örebro 
  
 507 
  
 Västmanlands 
  
 214 
  
 Dalarnas 
  
 569 
  
 Oneal 
  
 426 
  
 320 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 313 
  
 178 
  
 69 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 366 
  
 198 
  
 101 
  
 51 
  
 25 
  
 10 
  
 281 
  
 86 
  
 16 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 56 
  
 8 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 67 
  
 14 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 147 
  
 34 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 40 
  
 6 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 116 
  
 47 
  
 15 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 30 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 15 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 458 
  
 252 
  
 126 
  
 63 
  
 34 
  
 15 
  
 83 
  
 25 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 134 
  
 31 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 16 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 67 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 52 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 83 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 168 
  
 61 
  
 32 
  
 14 
  
 2 
  
 0 
  
 94 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 81 
  
 26 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 52 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 190 
  
 73 
  
 15 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 46 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 88 
  
 21 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 321 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Län 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun 
  
 den 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 1 nov. 
  
 Taxeringsår 2010 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 Bidrags- 
  
 Hela riket 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 669 
  
 (Tabell 1) 
  
 Västernorrlands 
  
 535 
  
 Jämtlands 
  
 -299 
  
 Västerbottens 
  
 599 
  
 Norrbottens 
  
 433 
  
 322 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 2 602 
  
 1 135 
  
 428 
  
 117 
  
 50 
  
 22 
  
 Kronor per invånare 
  
 277 
  
 121 
  
 46 
  
 12 
  
 5 
  
 2 
  
 40 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 444 
  
 198 
  
 63 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 94 
  
 13 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 111 
  
 24 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 323 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:39 
  
 Tabell 4 
  
 Införandebidrag för landsting utjämningsåren  
 2011–2016 
  
 (kronor per invånare) 
  
 Landsting 
  
 Folk- 
  
 Uppräknat 
  
 Bidrags- 
  
 mängd 
  
 skatteunderlag 
  
 förändring, 
  
 Kommun utanför 
  
 den 1 
  
 2010, kronor 
  
 kr/inv 
  
 landsting 
  
 nov. 
  
 Exklusive 
  
 2010 
  
 införande- 
  
 9 408 320 
  
 1 671 661 820 666 
  
 bidrag 
  
 (Tabell 2) 
  
 Stockholms 
  
 2 050 192 
  
 422 881 831 546 
  
 29 
  
 Uppsala 
  
 335 623 
  
 59 212 016 079 
  
 -8 
  
 Södermanlands 
  
 270 455 
  
 45 533 357 153 
  
 950 
  
 Östergötlands 
  
 429 728 
  
 71 710 017 888 
  
 265 
  
 Jönköpings 
  
 336 844 
  
 56 290 294 729 
  
 -747 
  
 Kronobergs 
  
 183 872 
  
 30 804 509 870 
  
 331 
  
 Kalmar 
  
 233 583 
  
 38 478 717 822 
  
 -62 
  
 Gotlands k:n 
  
 57 259 
  
 8 878 989 370 
  
 751 
  
 Blekinge 
  
 153 298 
  
 25 553 038 654 
  
 1 118 
  
 Skåne 
  
 1 242 079 
  
 205 350 181 550 
  
 20 
  
 Hallands 
  
 299 228 
  
 52 215 797 221 
  
 -499 
  
 Västra Götalands 
  
 1 579 137 
  
 275 944 657 815 
  
 -466 
  
 Värmlands 
  
 273 464 
  
 44 515 643 146 
  
 712 
  
 Örebro 
  
 280 182 
  
 46 861 523 613 
  
 98 
  
 Västmanlands 
  
 252 497 
  
 44 061 996 073 
  
 343 
  
 Dalarnas 
  
 277 085 
  
 46 333 399 640 
  
 737 
  
 Oneal 
  
 276 590 
  
 46 507 710 900 
  
 701 
  
 Västernorrlands 
  
 242 768 
  
 42 558 844 392 
  
 214 
  
 Jämtlands 
  
 126 610 
  
 20 591 790 088 
  
 560 
  
 Västerbottens 
  
 259 191 
  
 43 608 768 707 
  
 -1 
  236 
  
 Norrbottens 
  
 248 635 
  
 43 768 734 410 
  
 -353 
  
 Anm: Den högsta tillåtna förändringen vid bidragsminskning för respektive år 
 är 250 kronor per invånare vilket motsvarar 1,3 procent av medelskatteintäkten år 2011. 
 324 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 3 
  
 Införandebidrag i kronor per invånare, år 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 2016 
  
 Miljoner kronor (finansieringskostnad) 
  
 1 215 
  
 302 
  
 133 
  
 63 
  
 0 
  
 0 
  
 Kronor per invånare 
  
 129 
  
 32 
  
 14 
  
 7 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 626 
  
 279 
  
 11 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 378 
  
 31 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 345 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 115 
  
 768 
  
 500 
  
 242 
  
 0 
  
 0 
  
 232 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 325 
 Bilaga 4 
 Ordlista 
  
 Bidrag/avgift 
  
 En kommuns/landstings utfall i 
  
 kostnads- alt. inkomstutjäm- 
  
 ningen. 
  
 Egen skattekraft 
  
 En kommuns/landstings 
  
 beskattningsbara inkomster 
  
 dividerat med antal invånare i 
  
 kommunen/landstinget. 
  
 Garantinivå 
  
 Den garanterade skattekraften 
  
 uttryckt i procent av medel- 
  
 skattekraften. 
  
 Kompensationsgrad 
  
 Turner hur stor del av skillnaden 
  
 mellan den egna och en garante- 
  
 rad skattekraft som utjämnings- 
  
 systemet skall kompensera. 
  
 Länsvis skattesats 
  
 Den enhetliga skattesatsen som 
  
 används för beräkning av 
  
 bidrag/avgift i inkomstutjäm- 
  
 ningen. 
  
 Medelskattekraft 
  
 Rikets beskattningsbara 
  
 inkomster per invånare. 
  
 Skattesats 
  
 Den andel av den beskattnings- 
  
 bara inkomsten som invånarna 
  
 betalar i skatt till kommun 
  
 respektive landsting. Benämns 
  
 även utdebitering. 
  
 Skatteunderlag, eget 
  
 En kommuns/landstings 
  
 beskattningsbara inkomster. 
  
 327 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2011:39 
  
 Skatteunderlag, garanterat 
  
 Det skatteunderlag som 
  
 kommunen/landstinget 
  
 garanteras via utjämningen. 
  
 Standardkostnad 
  
 En teoretiskt beräknad ersätt- 
  
 ning för en viss verksamhet för 
  
 respektive kommun eller lands- 
  
 ting. En standardkostnad som 
  
 överstiger den riksgenomsnitt- 
  
 liga standardkostnaden indike- 
  
 rar att kommunen/landstinget 
  
 har strukturella merkostnader 
  
 för verksamheten i fråga. 
  
 Strukturkostnad 
  
 Summan av standardkostnader. 
  
 Tillägg/avdrag 
  
 En kommuns/landstings utfall i 
  
 någon av kostnadsutjämningens 
  
 delmodeller. 
  
 Uppräknat skatteunderlag 
  
 De beskattningsbara inkoms- 
  
 terna två år före bidragsunder- 
  
 lag året uppräknat med uppräk- 
  
 ningsfaktorn. 
  
 Uppräkningsfaktor 
  
 Den faktor som används för att 
  
 fastställa uppräknat skatteun- 
  
 derlag respektive uppräknad 
  
 medelskattekraft för 
  
 bidragsåret. 
  
 Utjämningsgrad 
  
 Den samlade effekten av 
  
 inkomstutjämningen på en 
  
 kommuns/landstings samman- 
  
 tagna inkomster av skatt och 
  
 utjämningsbidrag/avgift. 
  
 328 
 Bilaga 5 
 Kommungruppsindelning 
 Ny indelning fr.o.m. den 1 januari 2011 
 Sveriges Kommuner och Landstings kommungruppsindelning är reviderad. Den nya indelningen började gälla från den 1 januari 2011. 
 Den nya indelningen innehåller tio kommungrupper. Den största förändringen är de två grupperna Förortskommuner till storstäder och Turism- och besöksnäringskommuner. Den nya förortsgruppen är framtagen på motsvarande sätt som den tidigare gruppen Förortskommuner till storstäder, medan turism- och besöksnäringskommunerna baseras på två variabler: antal fritidshus per invånare och antal övernattningar på hotell, vandrarhem och campingplatser per invånare. 
 De två andra nya grupperna är Kommuner i tätbefolkad region och Kommuner i glesbefolkad region. I dessa två grupper tas hänsyn både till kommunens invånarantal och, som namnen anger, till om kommunen tillhör en tät- eller glesbefolkad region. 
 Grupperingen är tänkt att användas vid analyser, jämförelser och redovisning. 
 10 kommungrupper 
 Nedan redovisas de tio grupperna som ingår i indelningen 2011 med antal kommuner som ingår i respektive grupp och en kort beskrivning: 
 329 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2011:39 
  
 1 Storstäder (3 kommuner) 
 Kommuner med en folkmängd som överstiger 200 000 invånare. 
 2 Förortskommuner till storstäder (38 kommuner) 
 Kommuner där mer än 50 procent av nattbefolkningen pendlar till arbetet i någon annan kommun. Det vanligaste utpendlingsmålet ska vara någon av storstäderna. 
 3 Större städer (31kommuner) 
 Kommuner med 50  
 000-200 
  000 invånare samt en tätortsgrad över- stigande 70 procent. 
 4 Förortskommuner till större städer (22 kommuner) 
 Kommuner där mer än 50 procent av nattbefolkningen pendlar till arbetet i en annan kommun. Det vanligaste utpendlingsmålet ska vara någon av de större städerna i grupp 3. 
 5 Pendlingskommuner (51 kommuner) 
 Kommuner där mer än 40 procent av nattbefolkningen pendlar till en annan kommun 
 . 
  
 6 Turism- och besöksnäringskommuner (20 kommuner) 
 Kommuner där antalet gästnätter på hotell, vandrarhem och cam- pingar överstiger 21 per invånare eller där antalet fritidshus överstiger 0,20 per invånare. 
 7 Varuproducerande kommuner (54 kommuner) 
 Kommun där 34 procent eller mer av nattbefolkningen mellan 16 och 64 år är sysselsatta inom tillverkning och utvinning, energi och miljö samt byggverksamhet (SNI2007) 
 8 Glesbygdskommuner (20 kommuner) 
 Kommun med en tätortsgrad understigande 70 procent och mindre än åtta invånare per kvadratkilometer. 
 330 
  
 SOU 2011:39 
  
 Bilaga 5 
  
 9 Kommuner i tätbefolkad region (35 kommuner) 
 Kommun med mer än 300 000 personer inom en radie på 112,5 kilometer. 
 10 Kommuner i glesbefolkad region (16 kommuner) 
 Kommun med mindre än 300 000 personer inom en radie på 112,5 km. 
 Kommuner per kommungrupp 
 Storstäder (3 kommuner) 
 Stockholm, Göteborg och Malmö 
 Förortskommuner till storstäder (38 kommuner) 
  
 Upplands Väsby 
  
 Tyresö 
  
 Nynäshamn 
  
 Håbo 
  
 Vallentuna 
  
 Upplands-Bro 
  
 Håbo 
  
 Staffanstorp 
  
 Österåker 
  
 Täby 
  
 Staffanstorp 
  
 Burlöv 
  
 Värmdö 
  
 Danderyd 
  
 Burlöv 
  
 Vellinge 
  
 Järfälla 
  
 Sollentuna 
  
 Vellinge 
  
 Lomma 
  
 Ekerö 
  
 Nacka 
  
 Lomma 
  
 Svedala 
  
 Huddinge 
  
 Sundbyberg 
  
 Svedala 
  
 Mölndal 
  
 Botkyrka 
  
 Solna 
  
 Lidingö 
  
 Kungälv 
  
 Salem 
  
 Lidingö 
  
 Vaxholm 
  
 Haninge 
  
 Vaxholm 
  
 Nynäshamn 
  
 Större städer (31kommuner) 
  
 Södertälje 
  
 Helsingborg 
  
 Västerås 
  
 Uppsala 
  
 Kristianstad 
  
 Falun 
  
 Nyköping 
  
 Hässleholm 
  
 Gävle 
  
 Eskilstuna 
  
 Halmstad 
  
 Sundsvall 
  
 Linköping 
  
 Varberg 
  
 Örnsköldsvik 
  
 Norrköping 
  
 Uddevalla 
  
 Östersund 
  
 Jönköping 
  
 Trollhättan 
  
 Umeå 
  
 Växjö 
  
 Borås 
  
 Skellefteå 
  
 Kalmar 
  
 Skövde 
  
 Luleå 
  
 Karlskrona 
  
 Karlstad 
  
 Lund 
  
 Örebro 
  
 331 
 Bilaga 5 SOU 2011:39 
  
 Förortskommuner till större städer (22 kommuner) 
  
 Nykvarn 
  
 Mörbylånga 
  
 Eslöv 
  
 Älvkarleby 
  
 Bjuv 
  
 Grästorp 
  
 Knivsta 
  
 Kävlinge 
  
 Kil 
  
 Gnesta 
  
 Sjöbo 
  
 Hammarö 
  
 Trosa 
  
 Hörby 
  
 Forshaga 
  
 Söderköping 
  
 Höör 
  
 Lekeberg 
  
 Habo 
  
 Åstorp 
  
 Kumla 
  
 Garcia 
  
 Pendlingskommuner (51 kommuner) 
  
 Sigtuna 
  
 Mullsjö 
  
 Höganäs 
  
 Tibro 
  
 Kungsör 
  
 Heby 
  
 Lessebo 
  
 Trelleborg 
  
 Vänersborg 
  
 Hallstahammar 
  
 Vingåker 
  
 Alvesta 
  
 Ängelholm 
  
 Alingsås 
  
 Simpson 
  
 Strängnäs 
  
 Högsby 
  
 Stenungsund 
  
 Hjo 
  
 Gagnef 
  
 Ödeshög 
  
 Svalöv 
  
 Tjörn 
  
 Storfors 
  
 Orsa 
  
 Ydre 
  
 Östra Göinge 
  
 Orust 
  
 Hallsberg 
  
 Smedjebacken 
  
 Boxholm 
  
 Tomelilla 
  
 Munkedal 
  
 Degerfors 
  
 Säter 
  
 Åtvidaberg 
  
 Bromölla 
  
 Färgelanda 
  
 Nora 
  
 Ockelbo 
  
 Vadstena 
  
 Osby 
  
 Vårgårda 
  
 Skinnskatteberg 
  
 Krokom 
  
 Aneby 
  
 Klippan 
  
 Essunga 
  
 Surahammar 
  
 Bjurholm 
  
 Vännäs 
  
 Turism- och besöksnäringskommuner (20 kommuner) 
  
 Malung- 
  
 Norrtälje 
  
 Båstad 
  
 Sälen 
  
 Härjedalen 
  
 Östhammar 
  
 Sotenäs 
  
 Rättvik 
  
 Storuman 
  
 Valdemarsvik 
  
 Tanum 
  
 Älvdalen 
  
 Dorotea 
  
 Borgholm 
  
 Lysekil 
  
 Åre 
  
 Arjeplog 
  
 Gotland 
  
 Strömstad 
  
 Macias 
  
 Fleming 
  
 332 
 SOU 2011:39 Bilaga 5 
 Varuproducerande kommuner (54 kommuner) 
  
 Tierp 
  
 Torsås 
  
 Herrljunga 
  
 Lindesberg 
  
 Oxelösund 
  
 Hultsfred 
  
 Vara 
  
 Fagersta 
  
 Finspång 
  
 Mönsterås 
  
 Götene 
  
 Köping 
  
 Gnosjö 
  
 Emmaboda 
  
 Töreboda 
  
 Arboga 
  
 Gislaved 
  
 Nybro 
  
 Tidaholm 
  
 Avesta 
  
 Vaggeryd 
  
 Oskarshamn 
  
 Munkfors 
  
 Ludvika 
  
 Värnamo 
  
 Vimmerby 
  
 Grums 
  
 Hofors 
  
 Sävsjö 
  
 Olofström 
  
 Filipstad 
  
 Ovanåker 
  
 Vetlanda 
  
 Örkelljunga 
  
 Hagfors 
  
 Sandviken 
  
 Tranås 
  
 Perstorp 
  
 Arvika 
  
 Norsjö 
  
 Uppvidinge 
  
 Hylte 
  
 Laxå 
  
 Malå 
  
 Tingsryd 
  
 Gullspång 
  
 Ljusnarsberg Gällivare 
  
 Markaryd 
  
 Tranemo 
  
 Askersund 
  
 Ljungby 
  
 Bengtsfors 
  
 Karlskoga 
  
 Glesbygdskommuner (20 kommuner) 
  
 Dals-Ed 
  
 Ljusdal 
  
 Strömsund 
  
 Vilhelmina 
  
 Torsby 
  
 Ånge 
  
 Nordmaling 
  
 Åsele 
  
 Årjäng 
  
 Sollefteå 
  
 Vindeln 
  
 Överkalix 
  
 Vansbro 
  
 Ragunda 
  
 Robertsfors 
  
 Övertorneå 
  
 Nordanstig 
  
 Bräcke 
  
 Sorsele 
  
 Pajala 
  
 Kommuner i tätbefolkad region (35 kommuner) 
  
 Enköping 
  
 Ronneby 
  
 Mark 
  
 Hällefors 
  
 Flen 
  
 Karlshamn 
  
 Svenljunga 
  
 Sala 
  
 Katrineholm 
  
 Sölvesborg 
  
 Ulricehamn 
  
 Leksand 
  
 Kinda 
  
 Landskrona 
  
 Åmål 
  
 Borlänge 
  
 Motala 
  
 Ystad 
  
 Mariestad 
  
 Hedemora 
  
 Mjölby 
  
 Simrishamn 
  
 Lidköping 
  
 Nässjö 
  
 Laholm 
  
 Skara 
  
 Eksjö 
  
 Falkenberg 
  
 Falköping 
  
 Älmhult 
  
 Karlsborg 
  
 Kristinehamn 
  
 Västervik 
  
 Mellerud 
  
 Säffle 
  
 333 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2011:39 
  
 Kommuner i glesbefolkad region (16 kommuner) 
  
 Eda 
  
 Hudiksvall 
  
 Kalix 
  
 Sunne 
  
 Härnösand 
  
 Älvsbyn 
  
 Mora 
  
 Kramfors 
  
 Piteå 
  
 Söderhamn 
  
 Lycksele 
  
 Boden 
  
 Bollnäs 
  
 Arvidsjaur 
  
 Haparanda 
  
 Kiruna 
  
 334 
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. U. 
  
 2. 
  
 Välfärdsstaten i arbete. Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. Fi. 
  
 3. 
  
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. S. 
  
 4. 
  
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. N. 
  
 5. 
  
 Bemanningsdirektivets genomförande i Sverige. A. 
  
 6. 
  
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. S. 
  
 7. 
  
 Transporter av frihetsberövade. Ju. 
  
 8. 
  
 Den framtida gymnasiesärskolan 
  
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. U. 
  
 9. 
  
 Barnen som samhället svek. 
  
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. S. 
  
 10. 
  
 Antidopning Sverige. 
  
 En ny väg för arbetet mot dopning. Ku. 
  
 11. 
  
 Långtidsutredningen 2011. Huvud- betänkande. Fi. 
  
 12. 
  
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
  
 – utvärdering av förhandlingsarbetet jämte överväganden om brukaravgifter och lånevillkor. N. 
  
 13. 
  
 Uppföljning av signalspaningslagen. Fö. 
  
 14. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfalls- området 2011 – geologin, barriärerna, alternativen. M. 
  
 15. 
  
 Rehabiliteringsrådets slutbetänkande. S. 
  
 16. 
  
 Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? Ju. 
  
 17. 
  
 Förvar. Ju. 
  
 18. 
  
 Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. M. 
  
 19. 
  
 Tid för snabb flexibel inlärning. U. 
  
 20. 
  
 Dataskydd vid europeiskt polisiärt och straffrättsligt samarbete. Dataskyddsrambeslutet, Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter. Ju. 
  
 21. 
  
 Utrikesförvaltning i världsklass. UD. 
  
 22. 
  
 Spirit of Innovation. UD. 
  
 23. 
  
 Revision av livsmedelskedjans kontroll- myndigheter. L. 
  
 24. 
  
 Sänkt restaurang- och cateringmoms. Fi. 
  
 25. 
  
 Utökat polissamarbete i Norden och EU. Ju. 
  
 26. 
  
 Studiemedel för gränslös kunskap. U. 
  
 27. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. – En bit på väg. N. 
  
 28. 
  
 Cirkulär migration och utveckling 
  
 – 
  
 förslag och framåtblick. Ju. 
  
 29. 
  
 Samlat, genomtänkt och uthålligt? 
  
 En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter  
 2006–2009. 
  + Lättläst + Daisy + Punkt- skrift. A. 
  
 30. 
  
 Med rätt att välja 
  
 – 
  
 flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp. U. 
  
 31. 
  
 Staten som fastighetsägare och hyresgäst. S. 
  
 32. 
  
 En ny upphovsrättslag. Ju. 
  
 33. 
  
 Rapportera, anmäla och avhjälpa missför- hållanden – för barns och elevers bästa. U. 
  
 34. 
  
 Etappmål i miljömålssystemet. M. 
  
 35. 
  
 Bättre insatser vid missbruk och beroende 
  
 – 
  
 Individen, kunskapen och ansvaret. S. 
  
 36. 
  
 Forskning och utveckling samt försvars- logistik – i det reformerade försvaret. Fö. 
  
 37. 
  
 Rovdjurens bevarandestatus. M. 
  
 38. 
  
 Ett myndighetsgemensamt servicecenter. S. 
  
 39. 
  
 Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen + Bilagor. Fi. 
  
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Transporter av frihetsberövade. [7] 
 Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? [16] Förvar. [17] 
 Dataskydd vid europeiskt polisiärt och straff- rättsligt samarbete. Dataskyddsrambeslutet, Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter.  
 [20] 
  
 Utökat polissamarbete i Norden och EU. [25] 
 Cirkulär migration och utveckling 
 – förslag och framåtblick. [28] En ny upphovsrättslag. [32] 
 Utrikesdepartementet 
 Utrikesförvaltning i världsklass. [21] Spirit of Innovation. [22] 
 Försvarsdepartementet 
 Uppföljning av signalspaningslagen. [13] 
 Forskning och utveckling samt försvarslogistik 
 – i det reformerade försvaret. [36] 
 Socialdepartementet 
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. [3] 
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. [6] 
 Barnen som samhället svek. 
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. [9] 
 Rehabiliteringsrådets slutbetänkande. [15] Staten som fastighetsägare och hyresgäst. [31] 
 Bättre insatser vid missbruk och beroende – Individen, kunskapen och ansvaret. [35] 
 Ett myndighetsgemensamt servicecenter. [38] 
 Finansdepartementet 
 Välfärdsstaten i arbete. 
 Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. [2] 
 Långtidsutredningen 2011. Huvudbetänkande. [11] 
 Sänkt restaurang- och cateringmoms. [24] 
 Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen + Bilagor. [39] 
 Utbildningsdepartementet 
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. [1] 
 Den framtida gymnasiesärskolan 
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. [8] 
 Tid för snabb flexibel inlärning. [19] Studiemedel för gränslös kunskap. [26] 
 Med rätt att välja 
 – flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp. [30] 
 Rapportera, anmäla och avhjälpa missför- hållanden – för barns och elevers bästa. [33] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Revision av livsmedelskedjans kontroll- myndigheter. [23] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2011 
 – geologin, barriärerna, alternativen. [14] Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. [18] Etappmål i miljömålssystemet. [34] Rovdjurens bevarandestatus. [37] 
 Näringsdepartementet 
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. [4] 
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
 – utvärdering av förhandlingsarbetet jämte överväganden om brukaravgifter och lånevillkor. [12] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. – En bit på väg. [27] 
 Kulturdepartementet 
 Antidopning Sverige. 
 En ny väg för arbetet mot dopning. [10] 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Bemanningsdirektivets genomförande i Sverige. [5] 
 Samlat, genomtänkt och uthålligt? 
 En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter  
 2006–2009. 
  + Lättläst + Daisy + Punkt- skrift. [29]