sou 2017 38  
  
 Kvalitet i välfärden 
  
 – bättre upphandling och uppföljning 
  
 Betänkande av Välfärdsutredningen 
  
 Stockholm 2017 
  
 SOU 2017:38 
  
 SOU och Ds kan köpas från Collins kundservice. Beställningsadress: Collins kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Garcia AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. 
  
 Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Olsen 
  
 Tryck: Olsen, Stockholm 2017 
  
 ISBN  
 978-91-38-24606-1 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Ardalan Shekarabi 
  
 Regeringen beslutade vid regeringssammanträdet den 5 mars 2015 att uppdra åt en särskild utredare att föreslå ett nytt regelverk för offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster. 
  
 Tidigare kommunalrådet Jones utsågs samma dag till utredare. 
  
 Den 19 maj 2015 utsågs departementssekreteraren Johnson och rättsakkunnige Rose från Finansdepartementet till sakkunniga i utredningen. Till experter förordnades vidare ämnesrådet Bauer, Utbildningsdepartementet, kanslirådet Nash, Justitiedepartementet, kanslirådet Leonard, Utrikesdepartementet, kanslirådet Eaton, Socialdeparte- mentet, kanslirådet Gonzalez, Socialdepartementet, kansli- rådet Beasley, Finansdepartementet, kanslirådet Michael, Finansdepartementet, kanslirådet Williams, Näringsdeparte- mentet, kanslirådet Wallace, Näringsdepartementet, ämnes- sakkunnige Atkins, Kulturdepartementet, chefsstrategen Kim, Inspektionen för vård och omsorg, utredaren Nichols, Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, enhetschefen Greer, Socialstyrelsen, avdelningsjuristen Howard, Statens skolinspektion, sakkunnige Moore, Konkurrens- verket, sakkunnige Gomez, numera Upphandlingsmyn- digheten och handläggaren Young, Sveriges Kommuner och Landsting. 
  
 Den 10 augusti 2015 förordnades enhetschefen Leon, Statens skolinspektion, till expert i utredningen. Den 17 september 2015 entledigades Johnson. Samma dag förordnades kanslirådet Waller och numera ämnesrådet Thompson, båda Finansdepar- tementet, att vara sakkunniga i utredningen. Den 12 januari 2016 ent- ledigades Howard från utredningen. Samma dag förordnades enhetschefen Martin, Statens skolinspektion, att vara expert i 
  
 utredningen. Den 16 februari 2016 entledigades Waller. Samma dag förordnades kanslirådet Brock, Finansdepartementet, att vara sakkunnig. Den 3 maj 2016 entledigades Williams och samma dag förordnades kanslirådet Reilly, Näringsdeparte- mentet, till expert. Den 15 augusti 2016 entledigades Gomez och samma dag förordnades sakkunnige Carlson, Upphand- lingsmyndigheten, som expert. 
  
 Den 6 januari 2017 entledigades Nash, Moore, Reilly, Wallace, Kim, Michael, Martin, Greer, Rose och Leonard. Samma dag förordnades departementssekreteraren Harrington, Finansdepartementet, som sakkunnig i utredningen samt undervis- ningsrådet Kennedy, Statens skolverk, departementssekre- teraren Young, Finansdepartementet, handläggaren Collins, Socialstyrelsen, biträdande avdelningschefen Chapman, Konkurrensverket, numera utvecklingsstrategen Adams, Inspektionen för vård och omsorg, och departementssekreteraren Young, Utbildningsdepartementet, som experter i utred- ningen. 
  
 Den 10 januari 2017 entledigades Eaton och Gonzalez. Samma dag förordades kanslirådet Johnson och departementssekretaren Williams, båda Socialdepartementet, och handläggaren Ortiz, Statistiska centralbyrån, till experter. 
  
 Utredningen har också haft två referensgrupper, en för utbild- ningsområdet och en för vård- och omsorgsområdet, knutna till arbetet. Expertgruppen och referensgrupperna har bidragit med värdefulla synpunkter på förslag och överväganden i betänkandet. Den särskilde utredaren svarar dock enligt kommittéförordningen (1998:1474) själv för det slutgiltiga innehållet i betänkandet. 
  
 Som huvudsekreterare i utredningen anställdes departements- rådet Holland den 5 mars 2015. Som sekreterare har vidare anställts jur.kand. Bentley från den 13 april 2015, kammar- rättsassessorn Harris från den 21 april 2015, utredaren Roberts från den 2 augusti 2015 och revisionsdirektören Johnson från den 1 september 2015. Johnson ent- ledigades den 20 juni 2016. Departementssekreteraren Harvey anställdes från den 15 augusti 2016. Den 16 januari 2017 entlediga- des Roberts och samma dag anställdes utredaren Hall. 
  
 Utredningen som antagit namnet Välfärdsutredningen, får härmed överlämna betänkandet Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning (SOU 2017:38). 
  
 Utredningens uppdrag är härmed avslutat. 
  
 Stockholm i maj 2017 
  
 Jones 
  
 /Johan Perez 
  
 Bentley 
  
 Harris 
  
 Hall 
  
 Harvey 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 19 
  
 1.1Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd 
  
 och service till vissa funktionshindrade................................. 
  
 19 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 (2001:453) ............................................................................... 
  
 21 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen 
  
 (2010:659) ............................................................................... 
  
 23 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ............................... 
  
 25 
  
 2.1 
  
 Direktiven................................................................................ 
  
 25 
  
 2.2 
  
 Utredningens arbete och avgränsningsar .............................. 
  
 27 
  
 3 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare ......... 
  
 31 
  
 3.1 
  
 Ideologiskt skifte och ekonomisk kris .................................. 
  
 31 
  
 3.2 
  
 Var står vi i dag? ...................................................................... 
  
 36 
  
 4 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen ........................... 
  
 41 
  
 4.1 
  
 Begreppet kvalitet ................................................................... 
  
 41 
  
 4.2 
  
 Mål för utbildningen ............................................................... 
  
 44 
  
 4.2.1 
  
 Mål i lagstiftningen.................................................. 
  
 44 
  
 4.2.2 
  
 Mål i budgetpropositionen...................................... 
  
 45 
  
 4.2.3Skolkommissionens förslag till mål för 
  
 utbildning................................................................. 
  
 46 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2017:38 
  
 4.3 
  
 Mål för hälso- och sjukvården ............................................... 
  
 48 
  
 4.3.1 
  
 Mål i lagstiftningen ................................................. 
  
 48 
  
 4.3.2 
  
 Mål i budgetpropositionen ..................................... 
  
 49 
  
 4.4 
  
 Mål för socialtjänsten ............................................................. 
  
 50 
  
 4.4.1 
  
 Mål i lagstiftningen ................................................. 
  
 50 
  
 4.4.2 
  
 Mål i budgetpropositionen ..................................... 
  
 51 
  
 4.5 
  
 Olika sätt att mäta kvalitet..................................................... 
  
 52 
  
 5 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp 
  
 kvalitetskrav .............................................................. 
  
 59 
  
 5.1 
  
 Huvudmannaskapet ser olika ut ............................................ 
  
 59 
  
 5.2 
  
 Samverkan mellan kommunala huvudmän............................ 
  
 65 
  
 5.3 
  
 Insynen skiljer sig åt............................................................... 
  
 68 
  
 5.4 
  
 Tillsynens roll ......................................................................... 
  
 70 
  
 5.4.1 
  
 Skolinspektionen..................................................... 
  
 70 
  
 5.4.2 
  
 Inspektionen för vård och omsorg ........................ 
  
 74 
  
 5.5 
  
 Krav på kvalitet och uppföljning ........................................... 
  
 77 
  
 5.5.1 
  
 Skolväsendet ............................................................ 
  
 77 
  
 5.5.2 
  
 Socialtjänsten och hälso- och sjukvården .............. 
  
 78 
  
 5.5.3 
  
 Assistans enligt LSS ................................................ 
  
 87 
  
 5.6 
  
 Sekretess påverkar möjligheten att följa upp ........................ 
  
 88 
  
 6 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling ....... 
  
 97 
  
 6.1 
  
 Myndigheter och andra aktörer på området ......................... 
  
 97 
  
 6.2 
  
 Kunskapsstyrning ................................................................... 
  
 99 
  
 6.2.1 
  
 Kunskapsstyrning inom skolväsendet ................... 
  
 99 
  
 6.2.2 
  
 Kunskapsstyrning av hälso- och sjukvård och 
  
 socialtjänst ............................................................. 
  
 102 
  
 6.3Svårigheter att få fram underlag för kunskapsstyrning 
  
 på välfärdsområdet................................................................ 
  
 109 
  
 6.4 Andra informationskällor inom området............................ 
  
 112 
  
 8 
  
 SOU 2017:38 Innehåll 
  
 7 
  
 Register och statistik ............................................... 
  
 115 
  
 7.1 
  
 Register och databaser .......................................................... 
  
 115 
  
 7.1.1 
  
 Hälso- och sjukvårdsområdet ............................... 
  
 115 
  
 7.1.2 
  
 Socialtjänstområdet ............................................... 
  
 119 
  
 7.1.3 
  
 Skolväsendet .......................................................... 
  
 120 
  
 7.1.4 
  
 Övergripande register för välfärdsområdet.......... 
  
 121 
  
 7.2 
  
 Statistik 
  
 .................................................................................. 
  
 122 
  
 7.3Behov av förbättringar i nuvarande register och 
  
 kunskapsunderlag.................................................................. 
  
 123 
  
 7.3.1 
  
 Förutsättningar att följa offentliga medel............ 
  
 123 
  
 7.3.2 
  
 Förutsättningar att urskilja idéburen sektor........ 
  
 125 
  
 7.3.3 
  
 Brister i nuvarande kunskapsunderlag.................. 
  
 126 
  
 7.3.4Brister i förutsättningarna för fullständiga 
  
 register.................................................................... 
  
 127 
  
 7.3.5Behov av ett komplett verksamhetsregister på 
  
 enhetsnivå för vård och omsorg ........................... 
  
 128 
  
 7.3.6 
 E-hälsomyndighetens 
  arbete med 
  
 informationsmodell ............................................... 
  
 129 
  
 7.3.7 
  
 Sekretess för uppgifter .......................................... 
  
 129 
  
 8 
  
 Att mäta det svårmätbara ......................................... 
  
 133 
  
 8.1 
  
 Varför mäter vi kvalitet?....................................................... 
  
 133 
  
 8.1.1 
  
 Mätningar som är till för brukarna ....................... 
  
 133 
  
 8.1.2 
  
 Mätningar som är till för verksamheten............... 
  
 134 
  
 8.1.3Mätningar som är till för kommuner och 
  
 landsting som köpare och utförare....................... 
  
 134 
  
 8.1.4Mätningar som är till för att staten ska kunna 
  
 följa och styra verksamheter ................................. 
  
 134 
  
 8.1.5 
  
 Syftet avgör vilka mått som är lämpliga ............... 
  
 135 
  
 8.2 
  
 Ur vems perspektiv mäter vi kvalitet? ................................. 
  
 135 
  
 8.3 
  
 Hur mäter vi kvalitet?........................................................... 
  
 136 
  
 8.4 
  
 Om svårigheter med att mäta kvalitet ................................. 
  
 136 
  
 8.5Att mäta det svårmätbara – en sammanfattande 
  
 diskussion .............................................................................. 
  
 143 
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2017:38 
  
 9 
  
 Övergripande utgångspunkter.................................... 
  
 145 
  
 9.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 145 
  
 9.2 
  
 En personcentrerad välfärd .................................................. 
  
 146 
  
 9.2.1 
  
 Samordning............................................................ 
  
 147 
  
 9.3 
  
 En jämlik välfärd................................................................... 
  
 150 
  
 9.3.1 
  
 Skolväsendet .......................................................... 
  
 150 
  
 9.3.2 
  
 Socialtjänsten......................................................... 
  
 152 
  
 9.3.3 
  
 Hälso- och sjukvården .......................................... 
  
 152 
  
 9.4 
  
 Att styra mot kvalitet ........................................................... 
  
 155 
  
 9.4.1 
  
 Kompetens inom välfärden................................... 
  
 156 
  
 9.4.2 
  
 En mer tillitsbaserad styrning .............................. 
  
 158 
  
 9.4.3 
  
 Statens ansvar för kvalitet..................................... 
  
 160 
  
 9.5 
  
 Överlämnande av verksamhet till privata aktörer............... 
  
 160 
  
 9.5.1 
  
 Huvudmannens förutsättningar att ställa krav.... 
  
 162 
  
 9.5.2 
  
 Att formulera kvalitet i avtal ................................ 
  
 163 
  
 9.5.3 
  
 Insyn ...................................................................... 
  
 167 
  
 9.6 
  
 Metoder för att ställa krav på privata aktörer ..................... 
  
 168 
  
 9.6.1 
  
 Att ställa krav inom upphandling......................... 
  
 168 
  
 9.6.2 
  
 Att ställa krav i valfrihetssystem enligt LOV...... 
  
 169 
  
 9.6.3 
  
 Att följa upp privat verksamhet ........................... 
  
 170 
  
 9.6.4 
  
 Kundval kan inte ensamt garantera en god 
  
 kvalitet ................................................................... 
  
 173 
  
 9.7 
  
 Kvalitetskrav inget alternativ till vinstreglering.................. 
  
 176 
  
 10 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa 
  
 grundläggande kvalitet i välfärden ............................. 
  
 183 
  
 10.1 
  
 Vad krävs för att följa upp och kontrollera 
  
 grundläggande krav på välfärdsverksamhet......................... 
  
 183 
  
 10.2 
  
 Förutsättningarna att lämna uppgifter från privata 
  
 utförare inom vård och omsorg till huvudmannen 
  
 behöver förbättras ................................................................ 
  
 184 
  
 10.2.1 Tidigare förslag om uppgiftsskyldighet för 
  
 privata utförare ...................................................... 
  
 185 
  
 10 
  
 SOU 2017:38 
  
 Innehåll 
  
 10.2.2Behandling av personuppgifter inom hälso- 
  
 och sjukvård och socialtjänst ................................ 
  
 188 
  
 10.2.3 Bestämmelser om uppgiftsskyldighet bör 
  
 införas..................................................................... 
  
 194 
  
 10.3 
  
 Tillsynsmyndigheternas befogenheter................................. 
  
 198 
  
 10.4 
  
 Förutsättningarna att följa insatser inom socialtjänsten 
  
 behöver förbättras................................................................. 
  
 205 
  
 10.5 
  
 Bättre förutsättningar att följa offentliga medel ................. 
  
 207 
  
 10.5.1 Behov av definitioner av vad som utgör 
  
 enheter inom vård och omsorg ............................. 
  
 207 
  
 10.5.2 Förutsättningarna för ett enhetsbaserat 
  
 verksamhetsregister bör utredas ........................... 
  
 211 
  
 10.6 
  
 Bättre möjligheter att följa idéburna aktörer ...................... 
  
 214 
  
 11 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet............................ 
  
 217 
  
 11.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 217 
  
 11.2 
  
 Olika förutsättningar för att ställa högre kvalitetskrav 
  
 inom de olika områdena ....................................................... 
  
 218 
  
 11.2.1 
  
 Skolväsendet .......................................................... 
  
 218 
  
 11.2.2 
  
 Upphandlad verksamhet ....................................... 
  
 220 
  
 11.2.3 Vård och omsorg i valfrihetssystem ..................... 
  
 222 
  
 11.2.4 
  
 Assistans enligt LSS............................................... 
  
 223 
  
 11.3 
  
 Viktiga kvalitetsaspekter ...................................................... 
  
 224 
  
 11.3.1 Sammanhållna insatser runt individen.................. 
  
 225 
  
 11.3.2 
  
 Jämlikhet ................................................................ 
  
 232 
  
 11.3.3 
  
 Bättre uppföljning ................................................. 
  
 236 
  
 11.3.4 
  
 Bättre mätningar .................................................... 
  
 240 
  
 11.4 
  
 Definition av idéburna aktörer............................................. 
  
 246 
  
 12 
  
 Konsekvenser av förslagen........................................ 
  
 251 
  
 12.1 
  
 Konsekvenser för företag och idéburna organisationer ..... 
  
 251 
  
 12.2 
  
 Konsekvenser för brukare .................................................... 
  
 254 
  
 12.3 
  
 Samhällsekonomiska konsekvenser ..................................... 
  
 256 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:38 
  
 12.4 Offentligfinansiella konsekvenser ....................................... 
  
 257 
  
 12.4.1 Kostnader för myndigheter .................................. 
  
 257 
  
 12.4.2Kostnader och intäkter för kommuner och 
  
 landsting................................................................. 
  
 262 
  
 12.5 
  
 Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och 
  
 män ........................................................................................ 
  
 263 
  
 12.6 
  
 Konsekvenser för det kommunala självstyret..................... 
  
 264 
  
 12.7 
  
 Konsekvenser för brottsligheten ......................................... 
  
 264 
  
 12.8 
  
 Övriga konsekvenser ............................................................ 
  
 265 
  
 13 
  
 Ikraftträdande ......................................................... 
  
 267 
  
 13.1 
  
 Lagändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2018................. 
  
 267 
  
 14 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 269 
  
 14.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:487) om stöd 
  
 och service till vissa funktionshindrade .............................. 
  
 269 
  
 14.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 (2001:453) ............................................................................. 
  
 270 
  
 14.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen 
  
 (2010:659) ............................................................................. 
  
 271 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2015:22........................................... 
  
 273 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2015:100......................................... 
  
 297 
  
 Bilaga 3 
  
 Kommittédirektiv 2015:108......................................... 
  
 299 
  
 12 
  
 Sammanfattning 
  
 Att definiera och mäta kvalitet i välfärden är komplicerat 
  
 Det är svårt att definiera alla aspekter av kvalitet i välfärden. Till skillnad från mer tekniska verksamheter som t.ex. byggnation och sophämtning, där det viktiga framför allt är vad som görs, är det av- görande inom vård, skola och omsorg hur det görs. Tillförlitliga kvalitetsmätningar inom dessa sektorer blir därför svårare att genom- föra och det är inte en enkel sak att formulera tydliga kvalitetskrav eller följa upp verksamheternas kvalitet. Välfärdstjänsterna känne- tecknas också av att de ofta kräver individuell anpassning. Forsk- ningen har visat att marknadsstyrning genom privata utförare passar bäst för tjänster som är enkla, lätta att specificera och mäta och som inte kräver särskilda investeringar. För välfärdstjänster har det däremot visat sig komplicerat att skriva kontrakt som upprätthåller och utvecklar kvaliteten. 
  
 Det finns i dag också stora brister vad gäller register och annan information som är nödvändigt för att utveckla statistik och andra kunskapsunderlag i välfärden. 
  
 Utgångspunkter för utvecklade kvalitetskrav 
  
 Det är viktigt att inte underskatta svårigheterna med att formulera tydliga och klara kvalitetskrav. Utredningen anser dock att det finns vissa utgångspunkter som bör vara vägledande för att utveckla kvaliteten i välfärden. 
  
 Välfärden behöver bli mer personcentrerad. Huvudmän och andra aktörer måste bli bättre på att samverka runt individen för att kvaliteten inom välfärden ska förbättras. 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:38 
  
 Jämlikhet är ett centralt värde i välfärden och en viktig aspekt av kvalitet. 
  
 Medarbetare med rätt kompetens är välfärdens viktigaste resurs och en förutsättning för en välfärd av god kvalitet. 
  
 När verksamhet överlämnas till privata utförare har kommuner och landsting kvar sitt ansvar som huvudmän för hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Det går inte att enbart förlita sig på brukarens val för att uppnå en god kvalitet. Att utforma bra och tydliga krav och ha en fungerande uppföljning är centralt för huvudmännen. Insyn måste säkerställas även hos privata utförare. 
  
 Staten har ett övergripande ansvar för välfärden genom sin roll som tillstånds- och tillsynsmyndighet. Tillsynen måste fungera väl. Detta är av avgörande betydelse för att kontrollera att verk- samheten uppfyller de lagstadgade kvalitetskraven. Staten har också en viktig roll i att bidra med kunskap genom exempelvis nationella riktlinjer. 
  
 Vinstbegränsning är viktigt ur kvalitetsynvinkel 
  
 Det är enligt utredningens mening inte möjligt att ersätta en vinst- begränsning med utökade kvalitetskrav. Sådana krav riskerar att bli allt för detaljerade och medför en stor administrativ börda på pro- fessionen. Genom införande av vinstbegränsning finns förutsätt- ningar för en mer tillitsbaserad styrning eftersom man då vet att pengarna används i verksamheten. En vinstreglering kan också i sig bidra till en bättre kvalitet genom att mer resurser finns tillgängliga för en bättre vård, skola och omsorg. 
  
 Förbättrad tillsyn och uppföljning 
  
 Generellt bedömer utredningen att tillsynsmyndigheterna har de rättsliga befogenheter som krävs för att utföra en bra tillsyn. Vad gäller Inspektionen för vård och omsorgs tillsyn anser utredningen att kravet på frekvenstillsyn ska avskaffas i syfte att möjliggöra mer risk- och väsentlighetsbaserad tillsyn. 
  
 Bestämmelser om tystnadsplikt hos privata vårdgivare och en- skilda verksamheter inom socialtjänsten begränsar i dag landstings 
  
 14 
  
 SOU 2017:38 
  
 Sammanfattning 
  
 och kommuners möjlighet att följa upp privata utförares verksamhet. Utredningen föreslår bestämmelser om undantag från tystnads- plikten för att personuppgifter ska kunna lämnas till den offentliga huvudmannen för bl.a. uppföljning och utvärdering. 
  
 Vårdgivar- och omsorgsregistren hos Inspektionen för vård och omsorg är i dag inte kompletta. För att öka förutsättningarna att åstadkomma bättre register ska kommuner och landsting vara skyl- diga att anmäla ändringar i befintlig kommunal verksamhet enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, liksom om verksamheten läggs ned. Inspektionen för vård och omsorg ska kunna förelägga en vårdgiv- are vid vite att anmäla en ny eller ändrad verksamhet. Nuvarande straffbestämmelse om utdömande av böter avskaffas då denna på- följd inte visat sig vara effektiv. 
  
 För att förbättra möjligheten att följa insatser inom socialtjänsten bör Myndigheten för vård- och omsorgsanalys ges i uppdrag att kartlägga behovet av data inom socialtjänsten och vilka brister som enkelt kan åtgärdas genom exempelvis bättre samverkan. 
  
 Statskontoret bör ges i uppdrag att följa upp huvudmännens uppföljning och kontroll av privata utförare i välfärden. 
  
 Vid kvalitetsmätningar och uppföljningar bör även faktorer som samverkan och hur väl insatserna hållits ihop runt de enskilda per- sonerna utvärderas. De kvalitetsmätningar och uppföljningar som görs inom välfärden bör i större utsträckning avspegla och följa upp jämlikhet och fördelning. 
  
 Det pågående arbetet med progressionsmått på skolområdet bör fortsätta. Ett arbete med att ta fram progressionsmått inom social- tjänsten bör övervägas. 
  
 Bättre förutsättningar att följa offentliga medel 
  
 En förutsättning för att det ska vara möjligt att kunna följa hur offentliga medel används är att det finns tydliga definitioner av be- greppet enhet.  
 E-hälsomyndigheten 
  bör ges i uppdrag att, i samver- kan med berörda myndigheter, ta fram sådana definitioner. När enhetsdefinitioner har tagits fram bör förutsättningarna för redo- visning på enhetsnivå utredas. I detta sammanhang bör även utre- das behovet av ett verksamhetsregister på enhetsnivå. 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:38 
  
 Idéburna aktörers roll behöver förtydligas och lyftas fram 
  
 Idéburna aktörer som drivs utan vinstintresse fyller en viktig roll i välfärden. För att göra deras roll tydligare bör Statens skolverk och Socialstyrelsen presentera sin statistik uppdelad så att idéburna aktö- rer redovisas särskilt. Statistiska centralbyrån behöver kvalitetssäkra den befintliga statistiken. Utredningen anser att det bör övervägas om idéburna aktörer ska kunna ges undantag från olika regelverk. För att undantag ska vara möjliga krävs dock en rättssäker definition av vilka aktörer som ska omfattas. En utredning bör tillsättas för att analysera förutsättningarna för detta. 
  
 Att göra upphandlingar och använda valfrihetsystem ställer krav 
  
 När verksamhet bedrivs i egen regi kan kommuner och landsting direkt styra verksamheten genom att formulera mål och bestämma hur dessa ska uppnås. När verksamhet överlåts på privata utförare är styrmedlen annorlunda och mer indirekta eftersom mål och andra politiska viljeyttringar måste omformuleras till krav och villkor i avtal. 
  
 Att formulera bra krav i upphandlingar och valfrihetssystem är komplicerat och ställer höga krav. Många kommuner har begrän- sade resurser för detta viktiga arbete. Upphandlingsmyndigheten bör får ökade resurser för att stödja kommuner och landsting med bl.a. vägledningar. Lagen (2008:962) om valfrihetsystem har för- delar genom att ett förfarande enligt lagen ger större utrymme för kontinuitet än vid upphandling enligt lagen (2016:1145) om offent- lig upphandling. Samtidigt finns nackdelar med valfrihetssystem genom att det finns risk för fragmentisering och en stor mängd ut- förare, vilket försvårar möjligheten till samordning, uppföljning och goda val för brukarna. Kommuner och landsting bör i varje enskilt fall noga överväga om fördelarna med konkurrensutsättning över- väger nackdelarna. 
  
 16 
  
 SOU 2017:38 
  
 Sammanfattning 
  
 Sammanhållna insatser för individen 
  
 Det är viktigt att sträva efter mer sammanhållna insatser för indivi- den. Vid överväganden inför en eventuell konkurrensutsättning bör konsekvenserna för den enskilda individen och möjligheten att hålla ihop individens insatser beaktas. 
  
 Berörda myndigheter bör identifiera och utveckla modeller för arbetssätt som kan stödja och utveckla en mer personcentrerad väl- färd med en god samverkan över olika huvudmanna- och speciali- seringsgränser. Arbetet med förbättrad samverkan mellan huvudmän och verksamheter inom ramen för bl.a. regionala stödstrukturer bör intensifieras. De goda exempel som finns för samverkan, t.ex. genom en gemensam nämnd för hälso- och sjukvård och socialtjänst, bör spridas. 
  
 I regeringens arbete med  
 e-förvaltning 
  bör arbetet med ända- målsenliga regleringar och  
 it-system 
  som stödjer professionernas arbete runt enskilda individer inom välfärden prioriteras. 
  
 Stärkt jämlikhet 
  
 När konkurrens- och ersättningssystem utformas bör jämlikhets- och fördelningsaspekter beaktas. Offentligt finansierad hälso- och sjukvård som utförs av en privat aktör bör bedrivas i en separat juri- disk person för att det ska vara möjligt att kontrollera att människo-  
 värdes-, 
  behovs- och solidaritetsprinciperna inte åsidosätts. 
  
 17 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 dels att 23 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf, 23 f §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 23 §1 
  
 En enskild person får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg yrkesmässigt bedriva verksamhet med personlig assistans som avses i 9 § 2 eller verksamhet som avses i 9 §  
 6–10. 
  
 Tillstånd att bedriva verksamhet som avses i första stycket får meddelas endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhåll- anden och omständigheterna i övrigt visar sig lämplig att bedriva sådan verksamhet. I fråga om en juridisk person ska lämplighets- prövningen även avse 
  
 1. den verkställande direktören och annan som genom en led- ande ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten, 
  
 2. de styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget eller närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemen- skap med den juridiska personen, som är grundad på andelsrätt eller därmed jämförligt ekonomiskt intresse, och 
  
 3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag. 
  
 1 Senaste lydelsen 2012:961. 
  
 19 
  
 Författningsförslag SOU 2017:38 
  
 Kommun och landsting som 
  
 Kommun och landsting som 
  
 ska bedriva verksamhet som av- 
  
 ska bedriva verksamhet som av- 
  
 ses i första stycket ska anmäla 
  
 ses i första stycket ska anmäla 
  
 denna verksamhet till Inspektio- 
  
 denna verksamhet till Inspektio- 
  
 nen för vård och omsorg innan 
  
 nen för vård och omsorg innan 
  
 verksamheten påbörjas. 
  
 verksamheten påbörjas. Om en 
  
 verksamhet helt eller till väsentlig 
  
 del förändras eller flyttas ska an- 
  
 mälan ske inom en månad efter 
  
 genomförandet. Om verksamheten 
  
 läggs ned ska detta anmälas snarast. 
  
 Den som har beviljats ekonomiskt stöd för personlig assistans enligt 9 § 2 eller assistansersättning enligt 51 kap. socialförsäkrings- balken, och som har anställt någon för sådan personlig assistans, ska göra en anmälan till Inspektionen för vård och omsorg innan assistenten påbörjar sitt arbete. 
  
 23 f § 
  
 Den som yrkesmässigt bedri- ver enskild verksamhet ska lämna ut personuppgifter till den nämnd som beslutat om en insats som enligt 17 § genomförs i verksam- heten. Uppgifter som ska lämnas ut är sådana som nämnden be- höver för kvalitetssäkring, admi- nistration, uppföljning eller ut- värdering. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018. 
  
 20 
  
 SOU 2017:38 
  
 Författningsförslag 
  
 1.2Förslag till 
  
 lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) dels att 7 kap. 1 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf, 7 kap. 7 §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
  
 1 §2 
  
 Ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en en- skild individ får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg yrkesmässigt bedriva 
  
 1.verksamhet i form av stödboende eller hem för vård eller bo- ende enligt 6 kap., 
  
 2.verksamhet i form av boenden som motsvarar dem som avses 
  
 i5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket, 
  
 3.verksamhet i form av hem för viss annan heldygnsvård, 
  
 4.verksamhet i form av hem eller öppen verksamhet för vård under en begränsad del av dygnet, oavsett var verksamheten be- drivs, eller 
  
 5.verksamhet som har till uppgift att till socialnämnden föreslå familjehem och jourhem till barn samt som lämnar stöd och hand- ledning till sådana hem som tar emot barn. 
  
 Kommun och landsting som driver verksamhet som avses i första stycket  
 1–4 
  ska anmäla denna verksamhet till Inspektio- nen för vård och omsorg innan verksamheten påbörjas. 
  
 Kommun och landsting som driver verksamhet som avses i första stycket  
 1–4 
  ska anmäla denna verksamhet till Inspektio- nen för vård och omsorg innan verksamheten påbörjas. Om en verksamhet helt eller till väsentlig del förändras eller flyttas ska an- mälan ske inom en månad efter genomförandet. Om verksamheten läggs ned ska detta anmälas snarast. 
  
 2 Senaste lydelse 2017:210. 
  
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:38 
  
 7 § 
  
 Den som yrkesmässigt bedri- ver enskild verksamhet ska lämna ut personuppgifter till den social- nämnd som beslutat om en insats som enligt 2 kap. 5 § genomförs i verksamheten. Uppgifter som ska lämnas ut är sådana som social- nämnden behöver för kvalitets- säkring, administration, uppfölj- ning eller utvärdering. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018. 
  
 22 
  
 SOU 2017:38 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3Förslag till 
  
 lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om patientsäkerhetslagen (2010:659) dels att 10 kap. 1 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels att 7 kap. 24 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf, 6 kap. 15 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 6 kap. 
  
 15 a § 
  
 Utöver vad som följer av 15 § är hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården skyldig att lämna ut sådana personuppgifter som den offentliga huvudman som ansva- rar för hälso- och sjukvården enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) behöver för 
  
 1.att systematiskt och fortlöp- ande utveckla och säkra kvaliteten 
  
 iverksamheten, 
  
 2.administration, planering, uppföljning och utvärdering av verksamheten, eller 
  
 3.att framställa statistik om hälso- och sjukvården. 
  
 7 kap. 
  
 24 §3 
  
 Om Inspektionen för vård och omsorg finner att en vårdgivare, eller enhet som avses i 7 §, inte fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. och om det finns skäl att befara att underlåtenheten medför 
  
 3 Senaste lydelse 2012:957. 
  
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:38 
  
 fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra, ska inspektionen förelägga vårdgivaren eller enheten att fullgöra sina skyldigheter om det inte är uppenbart obehövligt. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Detta gäller även verksamhet som avses i 2 § om verksamheten medför fara för patientsäkerheten. 
  
 Inspektionen för vård och om- sorg får även förelägga den som inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 kap. 1 och 2 §§ att anmäla verk- samheten. Ett beslut om förelägg- ande får förenas med vite. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018. 
  
 24 
  
 2Utredningens uppdrag och arbete 
  
 2.1Direktiven 
  
 Regeringen beslutade vid regeringssammanträdet den 5 mars 2015 att tillkalla en särskild utredare för att utreda förutsättningarna för och föreslå hur den offentliga finansieringen av privat utförda väl- färdstjänster bör regleras. Samma dag utsågs f.d. kommunalrådet Jones till särskild utredare. Syftet med utredningen är en- ligt direktiven att säkerställa dels att offentliga medel används till just den verksamhet de är avsedda för och på ett sådant sätt att de kommer brukarna till godo, dels att eventuella överskott som huvud- regel ska återföras till den verksamhet där de uppstått. Utredningen ska föreslå hur offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster kan utformas så att den säkrar likvärdighet, kvalitet, samhällsekono- misk effektivitet, behovsstyrning och öppenhet. De nya reglerna ska omfatta verksamhet inom skolväsendet och äldreomsorgen samt sådan hälso- och sjukvård som omfattas av hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763). Vidare ska hem för vård eller boende (HVB) och all verksamhet inom socialtjänsten som bedrivs i privat regi om- fattas, även sådan verksamhet som en kommun eller ett landsting genom avtal har lämnat över till en enskild aktör att utföra, liksom all verksamhet som är kopplad till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vad gäller person- lig assistans som bedrivs i privat regi inkluderas sådan assistans som bedrivs med stöd av assistansersättning. De regler som tas fram ska beakta den enskilda brukarens behov, självbestämmande och rättig- heter. 
  
 Utredningen ska också enligt direktiven utreda hur aktörer utan vinstintresse ska kunna utvecklas och få en mer framskjuten roll som utförare inom välfärden. Det finns behov av att hitta ytterligare 
  
 25 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2017:38 
  
 former för hur det offentliga kan samverka med idéburna aktörer, t.ex. genom att utveckla möjligheterna för det offentliga och icke vinstdrivande aktörer att ingå partnerskap. 
  
 I ett delbetänkande skulle utredningen analysera och redovisa möjligheterna att använda tillståndssystem eller andra alternativ till upphandling när privata aktörer ska anförtros att utföra välfärds- tjänster, utreda vilka välfärdstjänster sådana alternativa system är lämpliga för och föreslå hur dessa system bör utformas. Utredningen skulle också klarlägga hur valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV, bör klassificeras rättsligt och bedöma om det finns behov av justeringar av LOV utifrån den rättsliga klassificeringen. Vidare skulle utredningen föreslå hur regleringen skulle ändras så att landstingen inte skulle vara skyldiga att ha vård- valsystem i primärvården. 
  
 I ett tilläggsdirektiv till utredningen den 5 november 2015 be- slöt regeringen att återkalla utredningens uppdrag att föreslå ett av- skaffande av det obligatoriska kravet på vårdval i primärvården. Utredningen fick också ett vidgat uppdrag. Utredningen ska utreda behov av tillståndsplikt gällande t.ex. boendestöd och avlösarservice och vad som ingår i begreppet hemtjänst. Vidare ska utredningen vidareutveckla Ägarprövningsutredningens förslag om krav på eko- nomisk långsiktighet, insikt, erfarenhet och lämplighet genom att förtydliga dessa begrepp och föreslå de ändringar av Ägarprövnings- utredningens författningsförslag som utredaren anser är nödvän- diga. Utredningen ska även bedöma om en motsvarande prövning i någon form bör göras av anställda i offentlig verksamhet som be- finner sig i ledande ställning. 
  
 Vidare ska utredningen analysera och utvärdera för- och nack- delar med att redovisa ekonomisk information för välfärdstjänster på enhetsnivå, och endast föreslå bestämmelser om sådan redovis- ning om fördelarna bedöms väga över. Om utredningens bedöm- ning är att redovisning på enhetsnivå är att rekommendera ska utre- daren även överväga om det är möjligt och lämpligt att en sådan redovisning även omfattar verksamhet i offentlig regi, och i så fall presentera förslag på hur motsvarande krav för verksamhet i offentlig regi ska utformas. Utredaren ska beakta de särskilda förutsättningar som gäller för verksamhet i offentlig regi. 
  
 26 
  
 SOU 2017:38 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Utredaren ska vidare analysera hur olika kvalitetsmått kan använ- das på ett strategiskt sätt vid exempelvis upphandling av välfärds- tjänster och uppföljning av utförda välfärdstjänster. 
  
 I syfte att skapa bättre förutsättningar för tillsyn ska utredaren analysera vilka möjligheter som finns att förbättra de register som Inspektionen för vård och omsorg för över verksamhet inom social- tjänsten och hälso- och sjukvården samt efterlevnaden av anmäl- ningsplikten för sådan verksamhet. 
  
 Som ett tillägg till uppdraget om tillstånds- och auktorisations- system och andra alternativ till upphandling fick utredaren också i uppdrag att, inom ramen för utredningens bedömning av hur valfri- hetssystem enligt LOV bör klassificeras rättsligt, utreda behovet av utökade möjligheter att utesluta utförare i valfrihetssystemen. Utre- daren ska även föreslå de ändringar i LOV som i övrigt bedöms vara motiverade och möjliga med hänsyn till den rättsliga klassificeringen. 
  
 Utredaren ska föreslå de författningsändringar som utredaren ut- ifrån sitt uppdrag anser vara befogade. 
  
 Utredningen redovisade i sitt betänkande Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) förslag avseende huvudelen av de uppdrag som ingick i direktiven. I detta betänkande redovisar utredningen de frågor som återstår i direktiven. Det rör hur bättre kvalitetskrav och system för uppföljning kan utformas för välfärdstjänster. Vid- are rör det hur Inspektionen för vård och omsorgs register kan för- bättras samt vissa andra statistikfrågor. 
  
 2.2Utredningens arbete och avgränsningsar 
  
 Utredningen har antagit namnet Välfärdsutredningen. Utöver utred- ningens sekretariat har en expertgrupp och två referensgrupper del- tagit i utredningsarbetet. I maj 2015 tillsattes en expertgrupp med representanter från berörda departement, myndigheter och organisa- tioner. Till gruppen förordnades experter från Finansdepartementet, Justitiedepartementet, Utrikesdepartementet, Näringsdepartementet, Socialdepartementet, Kulturdepartementet och Utbildningsdeparte- mentet. Därutöver förordnades experter från Sveriges Kommuner och Landsting, Inspektionen för vård och omsorg, Statens skol- inspektion, Socialstyrelsen och Konkurrensverket. 
  
 27 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2017:38 
  
 Efter att utredningens betänkande Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) överlämnats entledigandes ett antal experter från Finansdepartementet, Justitiedepartementet, Utrikesdepartementet, Näringsdepartementet, Socialdepartementet, Socialstyrelsen, Statens skolinspektion, Konkurrensverket, Inspektionen för vård och omsorg samt Socialstyrelsen. Nya experter förordnades från Finansdeparte- mentet, Socialdepartementet, Utbildningsdepartementet, Social- styrelsen, Konkurrensverket, Inspektionen för vård och omsorg, Socialstyrelsen, Statens skolverk och Statistiska centralbyrån. 
  
 Två referensgrupper har varit knutna till utredningen. I referens- gruppen för utbildningsområdet har ingått representanter från Fri- skolornas Riksförbund, Lärarförbundet, Lärarnas Riksförbund, Idéburna skolors riksförbund, Företagarna, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenskt Näringsliv och Tjänstemännens centralorga- nisation. I referensgruppen för vård och omsorg har ingått repre- sentanter från Famna, Föreningen Sveriges Socialchefer, Handi- kappförbundens samarbetsorgan, Pensionärernas Riksorganisation, Svenska Kommunalarbetareförbundet, Svensk Vård, Vårdföretagarna Almega, Sveriges Pensionärsförbund (SPF Seniorerna), Intresse- gruppen för Assistansberättigade, Privata Assistansanordnares Riks- organisation PARO, Forum: Idéburna organisationer med social inriktning, Företagarna, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenskt Näringsliv, Sveriges akademikers centralorganisation, Tjänstemännens centralorganisation och fackförbundet Vision. 
  
 En beskrivning av vilka organisationer och utredningar utred- ningen haft kontakt med under arbetet med delbetänkandet finns beskrivet i utredningens tidigare betänkande. Inför arbetet med detta betänkande har utredningen utöver dessa aktörer bl.a. haft möten med Tillitsdelegationen (Fi 2017:02) och samverkansnämnden i Södermanlands läns landsting. 
  
 Avgränsningar 
  
 Utredningen tolkar sina direktiv som att uppdraget främst gäller hur bättre kvalitetskrav kan utformas när kommuner och landsting lämnar över verksamhet som de är huvudmän för till privata aktörer samt hur staten kan bidra till kvalitetsutveckling inom ramen för de statliga tillsynsmyndigheternas uppdrag. Många av de bedömningar 
  
 28 
  
 SOU 2017:38 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 och förslag som utredningen lämnar är dock även relevanta för kvalitetsutveckling, kravställande och uppföljning av sådan verk- samhet som kommuner och landsting ansvar för i den egna regin. 
  
 29 
  
 3Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 I detta kapitel beskrivs översiktligt ett antal omvärldsförändringar som på olika sätt har påverkat den offentliga verksamheten. Dessa förändringar har i ett 25- till  
 30-årsperspektiv 
  varit dramatiska och förändrat såväl de ekonomiska som de politiska förutsättningarna för att bedriva välfärdsverksamhet. 
  
 Syftet med kapitlet är att sätta in utredningens analyser och för- slag i ett bredare samhälleligt sammanhang. 
  
 3.1Ideologiskt skifte och ekonomisk kris 
  
 Ideologisk och ekonomisk vindkantring under  
 1980-talet 
  
 För att ge en bakgrund till, och en förståelse för, hur dagens välfärds- tjänster organiseras och styrs kan det vara lämpligt att ta avstamp i de ekonomiska och ideologiska förändringar som i västvärlden huvud- sakligen skedde under  
 1980-talet. 
  Vid den här tidpunkten fanns det, inte minst i Sverige, en växande kritik mot den offentliga sektorn. Den kritiserades för att vara ineffektiv och dyr och allt för dålig på att möta brukares, elevers och patienters önskemål.1 Det fanns så- ledes en grogrund för de förändringar som skulle komma. 
  
 Inom ekonomisk teori hade den så kallade Chicagoskolan, där Rios var en central gestalt, fått stor spridning vid denna tid. Enligt den teoribildningen skulle staten i största möjliga utsträck- ning avhålla sig från att intervenera på marknaden. Staten skulle vara liten och effektiv och främst inrikta sig på att skydda äganderätt 
  
 1 Se t.ex. Hill, Å., Värden i välfärden. Om styrning och organisering efter New Public Management, Arena idé, 2014. 
  
 31 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 SOU 2017:38 
  
 och kontrakt. Staten skulle också föra en fast penningpolitik med stabila och långsiktiga mål, bl.a. avseende inflation och statsskuld.2 
  
 USA och Storbritannien leddes under  
 1980-talet 
  av två ideologiskt starkt profilerade ledare – Holland och Anderson – vars regeringar förde en politik tydligt influerad av Chicagoskolan. Den politiken fick också stort genomslag i många andra västländer, inklusive Sverige. Vid slutet av  
 1980-talet 
  och början  
 1990-talet 
  föll sedan planekonomierna i Östeuropa samman och marknadsekono- min stärkte sin ställning runt om i världen. 
  
 De ekonomiska teorierna påverkade den offentliga sektorns styr- ning och organisering. Ett mer marknadsorienterat sätt att styra och organisera den offentliga förvaltningen utgör något förenklat en av huvudkomponenterna i det ”styrningspaket” som brukar samman- fattats under begreppet New Public Management (NPM). Den andra huvudkomponenten i NPM utgörs av olika managementidéer, även dessa huvudsakligen inspirerade från den privata sektorn.3 NPM lanserades dock inte som ett reformpaket för den offentliga sektorn. Den brittiska förvaltningsforskaren Hunt, som anses vara upphovsman till begreppet, sammanfattade bara ett antal reformer och reformidéer för den offentliga förvaltningen häm- tade från det privata näringslivet. Reformer som genomfördes eller diskuterades i huvudsakligen de anglosaxiska länderna.4 
  
 Managementkomponenterna inom NPM handlar om hur man mest effektivt leder den offentliga förvaltningen inom rådande system. Fokus på ledarskap, mål och resultat är några kännetecken för dessa idéer. Idémässigt bygger NPM i denna del på att ansvar och ledning ska delegeras nedåt i organisationen, samtidigt som efterkontroll och återrapportering stärks genom bl.a. kvantifierade standarder och prestationsmål. En ursprunglig tanke i styrmodellen 
  
 2Andersson, Smith, Marshall, Zamora, Franklin, Marknadsstaten i: Alla dessa marknader (Björkman, Shaffer, Fjaestad, Yu, S.), Riksbankens Jubileumsfonds årsbok 2014/15, 2014, s. 38. 
  
 3Begreppet management kan närmast översättas med organisationsledning och verksamhets- styrning. Begreppet har ursprungligen främst syftat på organisering och ledning av privat verksamhet, men management är sedan länge etablerat även inom offentlig verksamhet. 
  
 Case, C., A Public Management for all Seasons? i: Public Administration, vol. 69, 1991, Edwards, C., The ”new public management” in the 1980s: Variation on a theme i: Accounting Organizations and Society, vol. 20, nr. 2/3, 1995. 
  
 32 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 var också att genom färre och tydligare mål och en mer utvecklad resultatuppföljning kunna reducera antalet regler och processkrav.5 Managementstyrningen har i praktiken inneburit att effektivitet och produktivitet blivit överordnade värden i den offentliga verk- samheten, medan andra grundläggande värden som demokrati och 
  
 rättssäkerhet inte sällan har fått stå tillbaka.6 
  
 Management som ett sätt att styra offentliga verksamheter har under de senaste decennierna spridit sig mycket snabbt över stora delar av världen. Det gäller modeller för internprissättning, interna styr- och kontrollsystem, kvalitetssäkringsmodeller (t.ex. ISO- certifiering),7 ledarskapskurser, policyer, mål- och resultatstyrning m.m.8 Den globala spridningen av management har av forskare för- klarats med att offentliga organisationer, i likhet med andra organi- sationer, följer moden. De väljer ofta att införa modeller som är populära för tillfället och som används av andra organisationer. Spridningen får också hjälp av en mängd konsulter, internationella experter och media.9 
  
 Marknadsideologin inom NPM handlar om att införa marknads- styrning som ett system för organiseringen av offentlig förvaltning. Marknadsstyrningen konkretiseras genom upprättandet av kontrakts- relationer, både inom den offentliga sektorn och mellan den offent- liga sektorn och privata utförare.  
 Beställar-utförarmodeller, 
  liksom upphandling, bolagiseringar och privatiseringar, är kännetecken för dessa idéer.10 Särskilt inom kommunal verksamhet fick beställar- utförarmodeller, bolagiseringar och privatiseringar ett betydande genomslag under  
 1990-talet.11 
  
 5Statskontoret, Forskning i praktiken. Om praktikrelevant forskning och praktiknära forsk- ningsmiljöer, 2016. 
  
 6Se t.ex. Hill, Å., Värden i välfärden. Om styrning och organisering efter New Public Management, Arena idé, 2014. 
  
 7ISO är en ledningssystemstandard för kvalitetsprocesserna i en organisation. 
  
 8Sahlin, K.   
 Jackson, 
  U., Kollegialitet. En modern styrform, 2016. 
  
 9Sahlin, K.   
 Jackson, 
  U., Kollegialitet. En modern styrform, 2016. 
  
 10Ivarsson Pierce, Johnson, New Public Management och den offentliga sektorn i: Nelson, Johnson, Harris, Johnson, K. (red.), Det långa  
 1990-talet. 
  När Sverige förändrades, 2014 s. 93 f. 
  
 11Införandet av  
 beställar-utförarmodeller 
  underlättades av den nya kommunallag (1991:900) som riksdagen beslutade om 1991. Kommunallagen gjorde det möjligt för kommuner och landsting att friare bestämma sin organisation. Se SOU 2016:78 s. 132. 
  
 33 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 SOU 2017:38 
  
 Reformidéerna inom NPM lanserades i många sammanhang som en universallösning på existerande eller tänkta problem inom offentlig sektor, utan hänsyn till den stora variation av tjänster som ryms inom de offentliga verksamheterna.12 
  
 Ekonomisk kris och ideologiskt skifte i Sverige 
  
 I början av  
 1990-talet 
  drabbades Sverige, i likhet med flertalet andra länder, av en djup ekonomisk kris. I krisens spår genomfördes mycket stora nedskärningar i statsbudgeten, bl.a. genom sänkta ersättningsnivåer och införandet av egenavgifter i sjukförsäkringen, minskad pension och höjning av pensionsåldern, minskade bostads- subventioner och minskat bistånd. Även kommunerna genomförde stora nedskärningar i samband med krisen. 
  
 I samband med krisen beslutades också att Sverige skulle ansöka om medlemskap i EG (sedermera EU) och att arbetslöshetsbekämp- ning inte längre skulle vara det överordnade målet för den ekono- miska politiken, i stället skulle låg inflation prioriteras. 
  
 År 1993 redovisade den så kallade Ekonomikommissionen sina förslag. Ett genomgående tema i kommissionens över hundra för- slag var avregleringar och privatiseringar av offentlig verksamhet.13 
  
 Konkurrenspolitiken växer fram 
  
 Under årens lopp har synen på konkurrensens värde varierat. Stads- och skråekonomin kom från mitten av  
 1800-talet 
  att ersättas av den ekonomiska liberalismen, med fri konkurrens som ledord. Under  
 1900-talets 
  första hälft var det i stället protektionism och kartell- ekonomi som dominerade. Kartellbildningar har beskrivits som ett sätt för näringslivet att hantera osäkerhet i en tid med stora kon- junktursvängningar, kriser och krig. Kartellerna kan ses som en form av privat reglering innan staten tog på sig den rollen.14 
  
 12Ahlbäck Anderson, Jones, S., Att göra rätt – även när ingen ser på i: Statsvetenskaplig Tidskrift 2016/1. 
  
 13SOU 1993:16. 
  
 14Statskontoret, Att göra eller köpa? Om outsourcing av statlig kärnverksamhet, 2015 s. 26. Se även Price, T., Konkurrensvisionens framväxt. Konkurrenspolitik, intressen och politisk kultur, 2003, s. 12 ff. 
  
 34 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 Det var först efter andra världskrigets slut som en mer kritisk syn på konkurrensbegränsningar, t.ex. karteller, på allvar växte fram och även fick politiska konsekvenser.15 Från mitten av  
 1900-talet 
  och framåt har den synen dominerat.16 
  
 Redan innan  
 1990-talskrisen 
  slog till, under andra halvan av  
 1980-talet, 
  inleddes en omreglering och marknadsanpassning av den ekonomiska politiken. En ambition med politiken var att öka konkurrensen i de delar av ekonomin där denna betraktades som otillräcklig.17 Den offentliga sektorn var ett område där ökad kon- kurrens genom privata entreprenörer ansågs kunna höja effektiviteten. 
  
 Under regeringsperioden  
 1991–1994 
  togs sedan ett antal beslut som möjliggjorde konkurrensutsättning och privata entreprenörer på kommunal nivå inom vård, skola och omsorg.18 Förändringarna genomfördes under en kort tidsperiod och ibland utan att de utretts i sedvanlig ordning.19 I en aktuell  
 ESO-rapport 
  anförs att flera av de  
 NPM-inspirerade 
  reformerna har haft liten anknytning till de fak- tiska problemen inom det aktuella verksamhetsområdet och att kon- sekvensanalyserna före reformbeslut ibland har varit otillräckliga.20 
  
 Under den här perioden beslutades också om en ny konkurrens- lagstiftning.21 I propositionen till den nya lagen framhöll regeringen att den offentliga sektorn i större utsträckning måste utsättas för konkurrens. Ett sätt som detta skulle kunna uppnås på var att lägga ut verksamhet på entreprenad.22 
  
 Den första lagen om offentlig upphandling trädde också i kraft under denna period (den 1 januari 1994). Bakgrunden till lagen var Sveriges anslutning till det Europeiska ekonomiska samarbetsområ- det (EES) och från den 1 januari 1995 till EU. Sverige valde dock att införa mer långtgående krav på upphandling än de som följde av 
  
 15Lundqvist, T., Konkurrensvisionens framväxt. Konkurrenspolitik, intressen och politisk kultur, 2003, s. 12 ff. 
  
 16Under  
 1970-talskriserna 
  skedde dock ett avbrott i trenden genom de prisregleringar som användes för att bromsa prisökningarna. Se Lundqvist, 2003, s. 61. 
  
 Leon, 2003, s. 84. Illustrativt var att Statens pris- och kartellnämnd döptes om till Statens pris- och konkurrensverk. 
  
 18Se bl.a. prop.1991/92:95, prop. 1992/93:43 och prop. 1992/93:230. 
  
 19Det gällde särskilt de beslut som rörde skolväsendet. Se utredningens betänkande, 
  
 SOU 2016:78, s. 135. 
  
 20Molander, P, Dags för omprövning – en  
 ESO-rapport 
  om styrning av offentlig verksamhet, ESO 2017:1, s. 12. 
  
 21Konkurrenslagen (1993:20) trädde i kraft den 1 juli 1993. Lagen upphävdes från den 
  
 1november 2008 då konkurrenslagen (2008:579) trädde i kraft. 
  
 22Prop. 1992/93:56, s. 6. 
  
 35 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 SOU 2017:38 
  
 EU-rätten. 
  Exempelvis krävs i Sverige att regelverket tillämpas på upphandlingar under de beloppsgränser som följer av  
 EU-rätten.23 
  
 Sammanfattningsvis har det skett en utveckling från senare delen av  
 1980-talet 
  som har inneburit en betoning av konkurrens och ekonomisk effektivitet. Valfrihetsreformer har lett till en ökning av privata utförare inom välfärdsområdet.24 
  
 3.2Var står vi i dag? 
  
 I sina huvuddrag kvarstår de förändringar som beskrivs ovan. Reformerna som genomfördes i spåren av  
 1990-talskrisen 
  har inte rivits upp. Likaså kvarstår huvuddragen inom NPM, inklusive öpp- ningen för privata utförare inom välfärdsområdet. Efter  
 EU-inträdet 
  har också utvecklingen mot en offentlig sektor alltmer samman- länkad med en europeisk och global omvärld accelererat. Stat och kommun följer i ökad utsträckning regler och förvaltningspolitiska trender som skapas utanför landets gränser. Inte minst har inter- nationella rangordningar och jämförelser påverkat styrningen.25 
  
 Kritiken mot NPM 
  
 Även om förändringarna i praktiken kvarstår har  
 NPM-reformerna 
  under de senaste åren kommit att utsättas för en växande kritik. Det gäller såväl marknads- som managementkomponenterna inom NPM.26 Utredningens ursprungliga uppdrag kan ses i ljuset av den kritiken. 
  
 Kritiken mot managementkomponenterna kommer ofta inifrån verksamheten; från praktikerna som har att hantera styrmodellen.27 
  
 23 Utredningen har i vårt tidigare betänkande föreslagit att tillämpningen av regelverket vad gäller sociala tjänster ska begränsas till den nivå som följer av  
 EU-rätten, 
  SOU 2016:78 s. 501 ff. 
  
 24Se kap. 3 i utredningens tidigare betänkande, SOU 2016:78. 
  
 25Se bl.a. Lozano, Gordon, Franklin, Från hemvävd till invävd. Europeiseringen av svensk förvaltning och politik, 2006 och Lozano, B., Fotnoter till förvaltningspolitiken. 
  
 Lärande, styrning and all that jazz …, 2015. 
  
 26Se t.ex. Molander, P, Dags för omprövning – en  
 ESO-rapport 
  om styrning av offentlig verksamhet, ESO 2017:1. 
  
 27Exempelvis Dagens Nyheter, Våra yrken har kidnappats av ekonomernas modeller. Gemensam debattartikel av ordförandena i Lärarnas riksförbund, Polisförbundet och Läkar- förbundet. Publicerad  
 2013-06-24. 
  
 36 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 Även inom den förvaltningspolitiska forskningen och utrednings- väsendet har det redovisats en mängd studier och rapporter som lyfter fram problem inom managementdelen av NPM.28 En åter- kommande synpunkt är att systemet med målhierarkier och detalje- rade återrapporteringskrav inte är anpassat till en demokratiskt styrd verksamhet. 
  
 En del av kritiken mot NPM uttrycks i termer som ”gransknings- samhället” och ”administrationssamhället”.29 Kritiken har flera kom- ponenter. För det första riktas kritik mot att NPM har inneburit att styrningen har kommit att domineras av modeller och metoder hämtade från den privata sektorn. För det andra riktas kritik mot den växande mängden granskning, i form av uppföljning, utvärder- ing, tillsyn, revision m.m. Vidare lyfter kritiker fram svårigheterna att mäta det man vill mäta. 
  
 En kritik som har riktats mot de företagsekonomiska styrmodell- ernas dominans inom den offentliga verksamheten är att dessa modeller genom sitt ensidiga fokus på ekonomisk styrning och ekonomiska resultat tenderar att tränga undan andra värden och andra sätt att styra verksamheterna. Det finns därmed en risk för att aspekter av verksamheterna som inte enkelt låter sig tolkas i ekonomiska termer, som exempelvis mötet mellan omsorgsgivare och brukare, inte heller kommer att uppmärksammas. 
  
 Inom forskningen finns också en förhållandevis stor enighet om att NPM har inneburit ökat administrativt arbete och en ökad styr- ning genom olika former av efterkontroll, vilket i sin tur har lett till att offentliganställdas utrymme för att självständigt utöva sin yrkes- roll begränsats.30 Exempelvis framhåller den nationella samordnaren för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården att den ekonomiska styrningen kan påverka patientmötet menligt och innebära en inskränkning av de professionellas autonomi samt att den är ett uttryck för bristande tillit till professionernas förmåga att skapa värde för patienten.31 
  
 28Se t.ex. Meza, Franklin, Stat på villovägar, 2003, Statsvetenskaplig tidskrift, Tema: Att göra rätt – även när ingen ser på, 2016:1, SOU 1997:57 och SOU 2007:75. 
  
 29Se t.ex. Jensen, Johnson, Johnson, Administrationssamhället, 2014, Smith, Jones, S., Att göra rätt – även när ingen ser på i: Statsvetenskaplig Tidskrift 2016/1. 
  
 30Statskontoret, Forskning i praktiken. Om praktikrelevant forskning och praktiknära forsk- ningsmiljöer, 2016. 
  
 31SOU 2016:2, s. 579. 
  
 37 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 SOU 2017:38 
  
 När det gäller mängden granskning har det påpekats att gransk- ningarna riskerar att motverka sitt eget mål, att åstadkomma en effektivare verksamhet, genom den tid och de kostnader som gransk- ningen medför. I en  
 SNS-rapport 
  anges exempelvis kostnader för tillsyn och kontroll som en av förklaringarna till varför privatiser- ingar och konkurrensutsättning inte har gett något tydligt resultat i form av effektivitets- och kvalitetsförbättringar.32 Den omfattande granskningen har också, enligt forskningen, lett till att offentliga verksamheter allt tydligare utformas så att de blir granskningsbara. Det innebär bl.a. fler interna granskningar, ökad dokumentation och ett omfattande arbete med att ta fram indikatorer och resultat- mått.33 
  
 När det gäller att mäta det man vill mäta finns det betydande validitets- och reliabilitetsproblem.34 Föga förvånande är det en verksamhets kvalitet som är särskilt svår att mäta. Inte sällan väljer man därför att i stället mäta verksamhetens produktivitet. Det är exempelvis enklare att mäta hur många patienter en läkare träffar per timme, men betydligt svårare att bedöma kvaliteten i patient- besöken. Svårigheterna att mäta det man vill mäta i offentlig verk- samhet är väl kända och utredningen återkommer också till dessa i kapitel 8. 
  
 I likhet med managementstyrningen tenderar marknadsstyrningen med allt fler privata aktörer att leda till mer granskning. Kraven på tillsyn ökar när det finns vinstdrivande företag som driver fristå- ende skolor. Detsamma gäller för kraven på kontroll av privata utförare inom vård och omsorg. Särskilt valfrihetssystemen inom vård, skola och omsorg leder till ett ökat behov av uppföljning, kon- troll och tillsyn. Det är också förståeligt att kontrollinstrumentet tillgrips när ett nytt starkt incitament – vinsten – introduceras i den offentliga verksamheten. Vinstintresset kan bidra till att effektivi- sera verksamheten, men det är också ett kraftfullt instrument och kan om det inte regleras och kontrolleras leda till icke önskvärda konsekvenser och komma i konflikt med målen för verksamheten. 
  
 32Hartman, L., Slutsatser i: Bender, L., (red.), Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk välfärd? 2011. 
  
 33Power, M., The Audit Society: Rituals of Verification, 1997, Williams, Summers, U., Kollegialitet. En modern styrform, 2016. 
  
 34Validitet syftar på att man mäter det man vill mäta. Reliabilitet syftar på tillförlitligheten i en mätning. 
  
 38 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 Tillitsbaserad styrning lyfts fram som ett alternativ 
  
 Som ett svar på kritiken mot NPM har regeringen lyft fram en mer tillitsbaserad styrning. I regeringens mål för den statliga förvalt- ningen anges att nya styrmodeller ska ge sektorns medarbetare större frihet och att professionernas kunskap, kompetens, erfarenhet och yrkesetik ska bli mer vägledande.35 Vidare har regeringen gett Stats- kontoret i uppdrag att analysera hur statens styrning av offentlig sektor kan utvecklas. Statskontorets svar på det uppdraget har redo- visats i ett antal rapporter.36 
  
 Regeringen har också under 2016 inrättat den så kallade Tillits- delegationen.37 Syftet med delegationen är att långsiktigt bidra till förbättrade förutsättningar för kommuner och landsting att vidare- utveckla en rättssäker och effektiv förvaltning. Delegationens arbete ska även bidra till att utveckla en verksamhetsanpassad och tillits- baserad styrning, som i sin tur bidrar till att de offentligt finansie- rade välfärdstjänsterna är behovsstyrda och håller god och likvärdig kvalitet och att de är jämlika, jämställda och tillgängliga. Vidare ska delegationen verka för ökat samarbete mellan statliga myndigheter och kommuner och landsting för att bidra till en effektivare, mer tillitsbaserad och mindre administrativt belastande styrning av väl- färdstjänsterna. Delegationen har även i uppgift att analysera den statliga tillsynens effekter på huvudmännens verksamhetsutveckling, identifiera eventuella hinder för genomförande av utvecklingsinsatser och om möjligt föreslå hur tillsynen över kommunal verksamhet kan bidra till verksamhetsutveckling. Slutligen ska delegationen analysera hur ersättningsmodellerna styr och undersöka om modellerna tydli- gare kan bidra till ökad kvalitetsutveckling och effektivitet. Uppdra- get om ersättningsmodellerna omfattar inte skolan, då Skolkom- missionen har ett motsvarande uppdrag.38 
  
 35Regeringens webbsida,  
 2016-09-21. 
  
 www.regeringen.se/regeringens-politik/statlig- 
  
 forvaltning/mal-for-statlig-forvaltning/ 
  
 36Se främst Statskontoret 2016:26, Utvecklad styrning – om sammanhållning och tillit i för- valtningen, 2016:26 A, Tillitsbaserad styrning i statsförvaltningen. Kan Regeringskansliet visa vägen?, 2016:26 B, Tillit på jobbet. 
  
 37Dir. 2016:51. 
  
 38Dir. 2015:35, Höjd kunskapsnivå och ökad likvärdighet i svensk skola. 
  
 39 
  
 Förändrade förutsättningar för välfärdens utförare 
  
 SOU 2017:38 
  
 Ett konkurrenssamhälle har växt fram 
  
 Mycket kortfattat kan utvecklingen från mitten av  
 1980-talet 
  fram till i dag uttryckas som att vi i dag, till skillnad från trettio år till- baka i tiden, lever i ett samhälle där konkurrens anses utgöra grun- den för tillväxt och välstånd. Som medborgare förväntas vi välja mellan konkurrerande utförare inom en mängd olika verksamheter, från förskola till äldreomsorg. 
  
 Den offentliga sektorns roll har därmed förändrats i vissa viktiga avseenden. Statens roll har alltmer inriktats mot att utveckla mark- naderna och konkurrensen. I den förvaltningspolitiska propositio- nen anger regeringen också att statens roll är att vårda och förbättra marknaderna och stärka konsumenternas ställning.39 Detta gör staten bl.a. genom att utforma nya lagar och inrätta nya myndigheter med uppgift att kontrollera aktörerna på marknaden.40 
  
 Kommuner och landsting har generellt sett blivit mer av upp- handlare och mindre av utförare. De utför mindre och kontrollerar mer. Generellt kan det vara svårare att styra och kontrollera verk- samhet som inte bedrivs i egen regi. För kommuner och landsting innebär exempelvis privata utförare i verksamheten att man måste bygga upp ny kompetens inom upphandling och kontroll. Särskilt för mindre kommuner och landsting kan det vara svårt att skaffa sådan kompetens. 
  
 39Prop. 2009/10:175. Illustrativt är också att Konsumentverket sedan 2009 har ett uppdrag kopplat till konkurrens på marknader. I myndighetens instruktion anges att den ska ansvara för att ”konsumenter har tillgång till information som ger dem möjlighet att göra aktiva val.” 
  
 1§ förordningen (2009:607) med instruktion för Konsumentverket. 
  
 40Konkurrenslagstiftningen har exempelvis utvecklats genom ett nytt regelverk om upp- handling och lagen (2008:962) om valfrihetssystem. Myndigheter som Konkurrensverket, Marknadsdomstolen och Finansinspektionen har också fått en förändrad och stärkt roll. 
  
 40 
  
 4Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 4.1Begreppet kvalitet 
  
 Begreppet kvalitet används vanligen för att värdera något i positiv eller negativ mening. När vi säger att en tjänst eller en produkt har hög kvalitet menar vi att den uppfyller en viss funktion eller en mål- sättning väl.1 Om exempelvis målet med utbildning är att elevers kunskaper ökar har pedagogik som ökar elevernas kunskaper högre kvalitet än sådan pedagogik som inte ger sådana resultat. Beroende på vad som är målsättningen för en verksamhet kan olika kvalitets- bedömningar göras. 
  
 Kvalitet och effektivitet har tydliga likheter, båda innebär att be- dömningar görs utifrån målen för verksamheten. En skillnad är dock att kvalitetsbedömningen normalt inte inrymmer en vägning mot de resurser som använts. En verksamhet kan hålla hög kvalitet men ha låg effektivitet om det är så att verksamheten fordrar stora resurser för att genomföras. 
  
 Det innebär att effektivitets- och kvalitetsjämförelser tenderar att sammanfalla i situationer då resurserna för en verksamhet är givna. Det gäller exempelvis när man jämför olika verksamheter som agerar inom ett valfrihets- eller pengsystem där verksamheter, allt annat lika, ersätts med en given ersättning. 
  
 Kvalitet är alltså något som värderas i förhållande till ett mål. Frågan är då vilka mål som är relevanta när man ska värdera väl- färdsverksamheters kvalitet. En tänkbar möjlighet är att utgå från kundens eller brukarnas perspektiv, dvs. om de som använder tjäns- ten är nöjda håller verksamheten en god kvalitet. Detta är vanligt 
  
 1 Santana, Dean, Kvalitet, värde och livskvalitet, i Strannegård, Rosales, (red) Den omätbara kvaliteten, 2014. 
  
 41 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 när kvaliteten inom privat finansierad verksamhet bedöms och innebär att kundens, dvs. den som köper tjänsten eller varan, mål eller värderingar ligger till grund för att bedöma om en verksamhet är effektiv eller håller hög kvalitet. Utredningen anser dock att ett så- dant synsätt är för begränsat inom den offentligt finansierade väl- färden där det ofta finns flera olika samhällsmål med verksamheten. Beroende på vilka mål man utgår från kan man komma till olika bedömningar om en verksamhet är effektiv eller håller hög kvalitet. Om exempelvis en läkare gör bedömningen att en patient inte be- höver sjukhusvård kan patienten vara missnöjd med bedömningen. Det innebär inte att vårdinsatsen håller en låg kvalitet, om den ut- ifrån ett medicinskt perspektiv är korrekt. 
  
 Att utgå från ett kundperspektiv är därmed svårt inom offentlig verksamhet eftersom ”kunden” inte alltid sammanfaller med slutkon- sumenten av en vara eller tjänst. Kunden kan vara såväl brukarna av välfärdstjänster, de offentliga huvudmännen och medborgarna i stort. 
  
 Enligt utredningens mening bör man för att värdera kvalitet utgå från de mål som anges i lagstiftning och andra nationella, regionala och lokala mål. Det sistnämnda kan exempelvis avse kvalitetskrav som kommuner och landsting ställer i upphandlingar. På nationell nivå finns mål uttryckta i lagstiftning, förordningar och i myndighet- ernas föreskrifter. Detta ligger även i linje med hur Socialstyrelsen och Statens skolinspektion i olika sammanhang valt att definiera begreppet kvalitet.2 Det förhållandet att utredningen menar att det i första hand är mål i föreskrifter som bör vara utgångpunkt för kvalitetsbedömningar innebär inte att utredningen anser att enskilda brukares uppfattning inte är av intresse för att bedöma kvalitet. I många fall är det nödvändigt att mäta brukarnas uppfattning för att kontrollera att målen i lagstiftningen är uppfyllda. 
  
 Nedan redovisas mål som finns uttryckta i skollagen (2010:800), hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, och socialtjänstlagen (2001:453), SoL . En del av målen är uttryckta som krav och utred- ningen har därför inkluderat dessa i framställningen.3 
  
 22 kap. 1 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd SOSFS 2011:9 och Skolinspektionen, Terminologihandbok för Skolinspektionens kvalitetsgranskningar, 2010, s. 36. 
  
 3Denna beskrivning bygger på 1 kap. 4 § skollagen, 5 kap. 1 § HSL och 1 kap. 1 § SoL. Även lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade innehåller syftesbestäm- melser. Dessa har dock ett liknande innehåll som motsvarande bestämmelser i SoL, varför utredningen inte här redogör för dem närmare. 
  
 42 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 Målen och kraven kan delas in i tre huvudtyper. Välfärdsverksam- heterna ska 
  
 ge sådant som ökade kunskaper, god hälsa eller ekonomisk trygg- het 
  
 bedrivas på ett visst sätt, exempelvis med respekt för individen och människors lika värde 
  
 utjämna skillnader och/eller fördelas efter behov. 
  
 Den första typen av mål och krav innebär att verksamheten ska upp- nå vissa resultat, exempelvis att utbildningen inom skolväsendet ska utveckla barns och elevers kunskaper och värden, demokratiska värderingar, personliga utveckling m.m. Hälso- och sjukvården syftar till god hälsa hos befolkningen och socialtjänsten ska främja människors ekonomiska och sociala trygghet, aktiva deltagande i samhällslivet samt frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. 
  
 Den andra typen av mål och krav handlar om att verksamheterna ska bedrivas eller utformas på ett visst sätt. Lagarna ställer med andra ord krav på att vissa arbetssätt tillämpas eller att processkrav är uppfyllda. Denna typ av mål och krav uttrycks särskilt tydligt i HSL där det anges att hälso- och sjukvård ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Med god vård avses bl.a. en vård som bedrivs med god kvalitet och som är lätt tillgänglig och tillgodo- ser patientens behov av kontinuitet och säkerhet. Vad som avses med 
  
 ”god kvalitet” utvecklas inte närmare. För alla välfärdsverksam- heterna gäller även att de ska bedrivas utifrån vissa grundläggande värderingar. Hälso- och sjukvård ska ges med respekt för alla männi- skors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Utbild- ning inom skolväsendet ska utformas i överensstämmelse med grund- läggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna och verksamheten inom socialtjänsten ska bygga på respekt för män- niskornas självbestämmanderätt och integritet. Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. 
  
 Den tredje typen av mål och krav handlar om att verksamhet- erna ska utjämna skillnader och/eller fördelas efter behov. Enligt skollagen ska hänsyn tas till barns och elevers olika behov. Barn och elever ska även ges stöd och stimulans så att de utvecklas så långt som möjligt. Skolan ska vidare sträva efter att uppväga skillnader i 
  
 43 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 barnens och elevernas förutsättningar att tillgodogöra sig utbild- ningen. Skollagen ställer även krav på att utbildningen inom skol- väsendet ska vara likvärdig inom varje skolform och inom fritids- hemmet oavsett var i landet den anordnas. I skollagen ställs vidare krav på att alla, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning. Hälso- och sjukvård ska ges på lika villkor för hela befolkningen och den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. På socialtjänstens område ska verksamheten på demo- kratins och solidaritetens grund främja människornas jämlikhet i levnadsvillkor. 
  
 4.2Mål för utbildningen 
  
 4.2.1Mål i lagstiftningen 
  
 Det övergripande målet för skolväsendet anges i 1 kap. 4 § skol- lagen: 
  
 Utbildningen inom skolväsendet syftar till att barn och elever ska in- hämta och utveckla kunskaper och värden. Den ska främja alla barns och elevers utveckling och lärande samt en livslång lust att lära. Utbild- ningen ska också förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska samhället vilar på. 
  
 I utbildningen ska hänsyn tas till barns och elevers olika behov. Barn och elever ska ges stöd och stimulans så att de utvecklas så långt som möjligt. En strävan ska vara att uppväga skillnader i barnens och elev- ernas förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. 
  
 Utbildningen syftar också till att i samarbete med hemmen främja barns och elevers allsidiga personliga utveckling till aktiva, kreativa, kompetenta och ansvarskännande individer och medborgare. 
  
 Därutöver anges bl.a. i 1 kap. 8 och 9 §§ skollagen att utbildningen ska vara likvärdig och att alla, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbild- ning i skolväsendet om inte annat följer av särskilda bestämmelser i skollagen. 
  
 De övergripande målen kompletteras med skolformsspecifika mål. Vad gäller exempelvis grundskolan anges i 10 kap. 2 § skollagen att grundskolan ska ge eleverna kunskaper och värden och utveckla elevernas förmåga att tillägna sig dessa. Utbildningen ska utformas 
  
 44 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 så att den bidrar till personlig utveckling samt förbereder eleverna för aktiva livsval och ligger till grund för fortsatt utbildning. Utbild- ningen ska också främja allsidiga kontakter och social gemenskap och ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. 
  
 Några krav reglerade i föreskrifter på ekonomiska resurser, lärar- täthet och liknande finns inte. Tvärtom kan konstateras att de resurser som avsätts för utbildning varierar kraftigt mellan olika kommuner. Även om kostnaderna varierar finns dock riktade stats- bidrag för bl.a. minskade barngrupper i förskolan.4 Fristående skolor har genom reglering i skollagen givits en rätt till resurser som mot- svarar resurserna i de offentliga skolorna i kommunen. 
  
 4.2.2Mål i budgetpropositionen 
  
 I budgetpropositionen anges regeringens övergripande mål för utbildningsområdet.5 I det följande redovisas målen som de anges för de delar av utbildningsområdet som omfattas av utredningens uppdrag. 
  
 Förskola och grundskola 
  
 Målet för verksamhetsområdet är en förskole- och grundskoleutbild- ning av hög och likvärdig kvalitet. Alla ska ges förutsättningar att uppnå de nationella målen och utveckla sina kunskaper, färdigheter och kompetenser så långt som möjligt oberoende av kön. Målet har förändrats i budgetpropositionen för år 2017 genom att det särskilt anges att målet ska uppnås oberoende av kön. 
  
 Gymnasieutbildning 
  
 Svensk gymnasieutbildning ska vara av hög och likvärdig kvalitet. Alla unga kvinnor och män i gymnasieskolan ska ges förutsättningar att uppnå de nationella målen och utveckla sina kunskaper, färdig- heter och kompetenser så långt som möjligt utifrån sina förutsätt- 
  
 4Förordning (2015:404) om statsbidrag för mindre barngrupper i förskolan. 
  
 5Se prop. 2016/17:1 utgiftsområde 16. 
  
 45 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 ningar. Gymnasieskolan ska ge unga kvinnor och män en god grund för yrkesverksamhet eller för vidare studier. 
  
 Regeringens mål för verksamhetsområdet sammanfaller i huvud- sak med syftet med utbildning inom skolväsendet som det uttrycks i skollagen. 
  
 Kommunal vuxenutbildning 
  
 I budgetpropositionen hänvisas till, utöver vad som anges i skol- lagen till målen som riksdagen har fastslagit för vuxnas lärande.6 Målen är att alla vuxna ska ges möjlighet att utvidga sina kunskaper och utveckla sin kompetens i syfte att främja personlig utveckling, demokrati, jämställdhet, ekonomisk tillväxt och sysselsättning samt en rättvis fördelning. 
  
 Europa  
 2020-strategin 
  
 EU:s statschefer antog 2010 en strategi för var EU bör befinna sig 2020. De övergripande målen är bl.a. att förbättra utbildningsnivån, särskilt genom att sträva efter att minska antalet elever som i förtid avbryter sin skolgång till mindre än 10 procent och genom att öka den andel  
 30–34-åringar 
  som har avslutat en eftergymnasial utbild- ning eller motsvarande utbildning till minst 40 procent. 
  
 Sverige har antagit nationella mål som anges i budgetpropositionen för att uppnå strategin. Bland annat anges att andelen  
 18–24-åringar 
  som inte har minst två års gymnasiestudier och som inte studerar ska vara mindre än sju procent 2020 och att andelen  
 30–34-åringar 
  som har minst en tvåårig eftergymnasial utbildning ska uppgå till  
 45–50 
  procent 2020. 
  
 4.2.3Skolkommissionens förslag till mål för utbildning 
  
 2015 års skolkommission har haft i uppdrag att analysera skäl till de fallande skolresultaten och föreslå nationella målsättningar. I ett del- betänkande (SOU 2016:38) har utredningen analyserat och före- slagit sådana mål. De nationella målsättningarna utgår från skolans 
  
 6 Prop. 2000/01:72, bet. 2000/01:UbU15, rskr. 2000/01:229. 
  
 46 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 styrdokument. Dessa utgörs av skollagen, läroplaner, andra för- ordningar samt föreskrifter och allmänna råd. I skollagen stadgas att utbildningen inom skolväsendet ska vara likvärdig. Lagen anger också vissa skolformsspecifika mål, t.ex. att utbildningen i grund- skolan ska främja allsidiga kontakter och social gemenskap och ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. I läroplanerna och i kurs- och ämnesplanerna anges kunskapsmål och andra nationella mål för de olika skolformerna. Även andra förordningar, t.ex. skol- förordningen (2011:185) och gymnasieförordningen (2010:2039), innehåller till viss del nationella mål. 
  
 Nationella mål anges alltså på olika nivåer bland styrdokumenten. 
  
 I engelskspråkiga länder skiljer man ibland mellan ”objectives” eller ”goals” som termer för de långsiktiga nationella målen å ena sidan, och ”targets” för kortsiktiga förbättringsmål å den andra. Svenskans ”mål” å ena sidan och ”målsättningar” å den andra innebär inte samma distinktion. Skolkommissionen ser de nationella målsätt- ningarna som ambitioner till förbättringar i strävan efter att upp- fylla målen i styrdokumenten. 
  
 Nationella målsättningar inom skolområdet, i meningen stegvisa förbättringsambitioner, är sällsynta i svenska statliga dokument som t.ex. propositioner, motioner och utvecklingsplaner. Däremot redovisar kommissionen att sådana mål är vanliga i andra länder. I exempelvis Danmark anges att ”Folkeskolen skal udfordre alle elever, så de bliver så dygtige, de kan”. Målsättningen följs upp med preciseringen att minst 80 procent av eleverna ska ha goda resultat i att läsa och räkna i de nationella proven (dagens nivå anges till 70 pro- cent) och att andelen av de högst presterande eleverna i danska och matematik ska öka år från år. Vidare finns målsättningen att ”Folke- skolen skal mindske betydningen av social baggrund i forhold til faglige resultater.” Målsättningen följs upp med preciseringen att andelen elever med svaga resultat i de nationella proven i läsning och matematik ska minska år från år. 
  
 För den svenska grundskolan, där det råder skolplikt, är utgångs- punkten att alla elever ska kunna nå kraven för godkänt i alla ämnen. Skolkommissionen konstaterar dock att man inte kan förvänta sig att alla elever når målen på samma sätt och samtidigt, dvs. just när de avslutar årskurs 9. Enligt Skolkommissionen kan detta uppfattas som kontroversiellt. Det är emellertid inte meningsfullt att inför det krävande förbättringsarbete som svensk skola står inför enbart 
  
 47 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 formulera en målsättning som redan fastställts som ett nationellt mål, t.ex. att alla elever i grundskolan ska nå alla kunskapskrav för godkänt. Skolkommissionen menar att det är viktigt att ha konkreta och tidssatta mätpunkter för att förbättringsstegen ska kunna följas upp. 
  
 I valet av målsättningar har Skolkommissionen vägletts av rele- vans, dvs. betydelse för individ och samhälle, uppföljningsbarhet och kommunicerbarhet. Kraven på uppföljningsbarhet innebär att förbättringsstegen bör vara mätbara eller på annat sätt bedömnings- bara med tillgängliga uppgiftsinsamlingar. Kommunicerbarhet inne- bär tydlighet och möjlighet att skapa bred acceptans och uppslut- ning. Ett exempel på en målsättning är följande. 
  
 Grundskolans uppdrag är att ge alla elever möjlighet att nå kunskaps- målen och att stödja och stimulera dem att utveckla sina förmågor så långt som möjligt. Elever i behov av stöd ska upptäckas tidigt och få tillräcklig och adekvat hjälp så att fler får en god kunskapsgrund under de första skolåren. Kunskapsresultaten ska förbättras i alla elevgrupper, såväl låg- som högpresterande, och i alla årskurser. 
  
 Delmål: 
  
 1.Andelen elever med svaga kunskaper ska minska. 
  
 2.Andelen elever med goda kunskaper ska öka. 
  
 3.Andelen elever i årskurs 9 med godkända betyg i alla ämnen ska öka. 
  
 4.Andelen elever i årskurs 9 med behörighet till gymnasieskolans natio- nella program ska öka. 
  
 4.3Mål för hälso- och sjukvården 
  
 4.3.1Mål i lagstiftningen 
  
 I HSL anges att målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär att den särskilt ska 
  
 vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen 
  
 vara lätt tillgänglig 
  
 48 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet 
  
 främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjuk- vårdspersonalen 
  
 tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. 
  
 Lagstiftningen ger ingen närmare definition av vad god kvalitet innebär. I 5 kap. 4 § HSL anges endast att kvaliteten i verksamheten fortlöpande ska följas upp och säkras. Enligt Socialstyrelsen är en god vård kunskapsbaserad och ändamålsenlig, säker, individanpassad, effektiv, jämlik och tillgänglig. Sveriges läkarförbunds och Svenska Läkaresällskapets enhet för Medicinsk Kvalitetsrevision definierar kvalitet som i vilken utsträckning vården uppfyller gällande kriterier och krav. 
  
 Det finns vissa strukturkrav i lagstiftningen. Inom hälso- och sjukvård ska det t.ex. finnas en verksamhetschef som ansvarar för verksamheten, 4 kap. 2 § HSL. Verksamhetschefen ska säkerställa att patientens behov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet i vården tillgodoses. I kommunal hälso- och sjukvård ska det finnas en sjuksköterska som har det medicinska ansvaret i verksamheten, 11 kap. 4 § HSL. 
  
 I patientsäkerhetslagen (2010:659) finns krav på personal inom hälso- och sjukvården. Det finns 21 reglerade yrken för vilka det krävs legitimation. Att yrket omfattas av ett legitimationskrav inne- bär att man kan ha ensamrätt till yrket, eller att yrkestiteln eller specialistbeteckningen är skyddad. I patientsäkerhetslagen beskrivs kraven för att meddelas legitimation. Utöver utbildning fordras för vissa yrken också fullgjord praktisk tjänstgöring. 
  
 4.3.2Mål i budgetpropositionen 
  
 I budgetpropositionen anges att målet för hälso- och sjukvårds- politiken är att befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad och effektiv hälso- och sjukvård av god kvalitet och att en sådan vård ska vara jämlik, jämställd och tillgänglig. En behovsanpassad hälso- och sjukvård innebär, enligt propositionen, att vården ska ges med hänsyn till den enskilda patientens behov, och att behovens storlek ska styra vårdens prioriteringar. Vården ska vara samordnad och 
  
 49 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 tillgodose patientens behov av kontinuitet. Patienten ska också kunna delta i beslut om vård och behandling. En effektiv hälso- och sjukvård innebär att tillgängliga resurser används på bästa sätt för att kunna erbjuda bästa möjliga hälso- och sjukvård till befolkningen. 
  
 Hälso- och sjukvården ska baseras på bästa tillgängliga kunskap i alla delar av landet och ska vara jämlik. En jämlik vård innebär att alla ska erbjudas vård utifrån behov, på lika villkor och med gott be- mötande, oavsett kön, könsidentitet, könsuttryck, sexuell läggning, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktions- nedsättning, ålder, bostadsort, utbildning och ekonomi. 
  
 4.4Mål för socialtjänsten 
  
 4.4.1Mål i lagstiftningen 
  
 Socialtjänstlagen 
  
 I 1 kap. 1 § SoL anges de grundläggande målen för socialtjänsten. Samhällets socialtjänst ska på demokratins och solidaritetens grund främja människornas ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor, samt aktiva deltagande i samhällslivet. Socialtjänsten ska under hänsynstagande till människans ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. 
  
 I 3 kap. 3 § SoL anges vidare att insatser inom socialtjänsten ska vara av god kvalitet, att det för utförande av socialnämndens upp- gifter ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet, samt att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. 
  
 Vid sidan av de övergripande målsättningarna finns det under- ordnade mål för bl.a. vissa grupper. I 5 kap. SoL anges särskilda bestämmelser för följande målgrupper: 
  
 barn och unga 
  
 äldre människor och deras anhörigvårdare 
  
 människor med funktionshinder och deras anhörigvårdare 
  
 personer med missbruksproblem 
  
 50 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 brottsoffer 
  
 skuldsatta personer. 
  
 Regeringen har ytterligare utvecklat de nationella målen och social- tjänstens ansvar för vissa målgrupper i ett antal nationella hand- lingsplaner. 
  
 Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, är en rättighetslag som ska garantera personer med omfattande och varaktiga funktionshinder goda levnadsvillkor, att de får den hjälp de behöver i det dagliga livet och full delaktighet i samhällslivet, 5 § LSS. 
  
 Målen för verksamheten är enligt 6 § LSS att den ska vara av god kvalitet och bedrivas i samarbete med andra berörda samhällsorgan och myndigheter, samt vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över in- satser som ges. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fort- löpande utvecklas och säkras. Den personal ska finnas som behövs för att ge ett gott stöd och en god service och omvårdnad. När åtgär- der rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas, 7 § LSS. 
  
 4.4.2Mål i budgetpropositionen 
  
 Vad gäller mål för socialtjänst anges olika mål och resultatindikatorer för olika delar av socialtjänsten i budgetpropositionen.7 
  
 Omsorg om äldre 
  
 I budgetpropositionen anges att målen för omsorg om äldre är att de ska kunna leva ett aktivt liv och ha inflytande i samhället och över sin vardag. Vidare ska de kunna åldras i trygghet och med bi- behållet oberoende, bemötas med respekt, samt ha tillgång till god vård och omsorg. 
  
 7 Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9. 
  
 51 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Individ- och familjeomsorg 
  
 Målet för individ- och familjeomsorgen är att stärka förmågan och möjligheten till social delaktighet för människor i ekonomiskt och socialt utsatta situationer, och att stärka skyddet för utsatta barn. 
  
 Personer med funktionsnedsättning 
  
 De mål som anges i budgetpropositionen för personer med funk- tionsnedsättning är snarast en målsättning för funktionshinders- politiken som helhet och inte endast för den del som rör social- tjänstens insatser. Funktionshinderspolitiken är tvärsektoriell och målen ska påverka arbetet inom flera politikområden såsom arbets- marknadspolitiken och utbildningspolitiken. I budgetpropositionen anges att målen är 
  
 en samhällsgemenskap med mångfald som grund 
  
 att samhället utformas så att människor med funktionsnedsätt- ning i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet 
  
 jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning. 
  
 4.5Olika sätt att mäta kvalitet 
  
 Givet att målen för verksamheten är kända behövs också en metod för att mäta att verksamheten uppfyller målen. Vid sidan om resultat- eller utfallsmått används ofta s.k. struktur- och processmått för att bedöma kvalitet. Det är mått som avspeglar egenskaper som antas leda till goda resultat och därför bedöms avspegla kvalitetsegen- skaper. Ett skäl till att man använder sådana mått är att det ofta är svårt att mäta resultaten i offentlig verksamhet. För den egna orga- nisationen kan det även vara intressant att mäta sådana egenskaper för att bättre förstå vad som leder till goda resultat i verksamheten. Med de olika måtten avses vanligen följande: 
  
 Strukturmått är sådana mått som speglar förutsättningarna för verksamheten, det kan vara ekonomiska resurser, personaltäthet, personalkompetens, lokal- och gruppstorlekar. 
  
 52 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 Processmått är sådant som speglar vad som faktiskt görs, det kan vara genomförda riskbedömningar och upprättande av planer och bemötande av brukare. 
  
 Resultatmått är mått som avspeglar resultat som är relaterade till målen för verksamheten, det kan vara elevers betyg i skolan.8 
  
 Det är viktigt att notera att olika mått bara kan vara en indikation på god kvalitet. Det ger aldrig det totala svaret på hur kvaliteten i verksamheten är. 
  
 Utredningen diskuterar i kapitel 8 problemen med att avgöra vilka mått som är relevanta för att fånga kvalitetsaspekter i välfär- den och problemen med att mäta dem. I de följande redovisas vilka mått som framgår av föreskrifter eller anges i budgetpropositionen. 
  
 Skolväsendet 
  
 Vad gäller strukturmått i skolan och förskolan finns tydliga formella krav vad gäller personalens kompetens genom kraven på lärar- och förskollärarlegitimation och krav på rektors, eller förskolechefs kompetens och utbildning. Vad gäller lokaler och liknande finns uttryckliga krav på tillgång till skolbibliotek. I övrigt krävs endast att lokaler ska finnas för att bedriva en ändamålsenlig utbildning, 2 kap. 35 och 36 §§ skollagen. 
  
 Vad gäller processmått finns formella krav på timantal för olika ämnen. I grundskolan ska exempelvis en elev ha rätt till minst 480 timmar engelska. Vidare finns krav på att upprätta åtgärdsplaner för elever för särskilda behov. Vad gäller undervisningsformer finns formella krav på att exempelvis elever ska ges möjligheter att utöva inflytande på utbildningen.9 Mycket av formerna för hur undervis- ningen ska bedrivas är dock oreglerat och en fråga för professionen. 
  
 8Beskrivningen bygger på SOU 2005:110, s. 61, Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och landsting, Modell för utveckling av kvalitetsindikatorer, 2005, s. 10 och Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och landsting, Modell för utveckling av kvalitetsindikatorer inom social- tjänsten, 2007, s. 21. Att använda struktur- process- och resultatmått för att mäta kvalitet är ursprungligen utvecklat av Donabedian, Avedis, Evaluating the Quality of Medical Care 1966. Socialstyrelsen har vid sidan av dessa tre mått även effektivitetsmått och produktivitets- mått i sin indikatorbank. www.socialstyrelsen.se/indikatorer/sokiindikatorbiblioteket,  
 2016-12-01. 
  
 9Se exempelvis Läroplan för gymnasieskolan, SKOLFS 2011:144. 
  
 53 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Betyg är ett tydligt exempel på resultatmått. Betygskalan regleras i nationella föreskrifter. Statens skolverk utarbetar kriterier för olika betygsnivåer. Nationella prov arrangeras i ett antal årskurser i olika ämnen. Utfall i andel elever som uppnår exempelvis godkänt betyg följs upp och mäts. 
  
 Kvalitetsindikatorer i budgetpropositionen 
  
 I budgetpropositionen redovisas ett antal kvalitetsindikatorer. Vad gäller förskolan och grundskolan redovisas bl.a. följande mått: 
  
 Deltagande i förskola. Andelen barn i åldern  
 3–5 
  år som är in- skrivna i förskola. 
  
 Andelen elever som uppnått kunskapskraven i samtliga grund- skolans ämnen i årskurs 9. 
  
 Genomsnittligt meritvärde i årskurs 9. 
  
 Andelen elever i årskurs 9 som uppnått behörighet till gymnasie- skolans nationella program. 
  
 Resultat i internationella studier avseende grundskola som PISA, TIMSS och PIRLS i de fall någon ny studie presenterats sedan föregående års budgetproposition. 
  
 Elevers trygghet i grundskolan. 
  
 Lärarbehörighet och personalens utbildning. 
  
 Det kan konstateras att flertalet mått är resultatmått: betyg, andel behöriga elever och resultat på olika former av prov och studier. Elevers trygghet kan också ses som ett resultatmått. Att elever ska vara trygga i skolan är ett mål som framgår av skollagen. Genom att mäta andelen som känner sig trygga kan detta ses som resultat på om lagens krav är uppfyllt. Det kan diskuteras hur en del indikato- rer relaterar till målen i lagen. En indikator är deltagande i förskola. Skollagen anger enbart att den ska erbjudas alla som önskar. Det är därför lite oklart varför antalet deltagare ses som en kvalitetsindika- tor i sig. Även om resultatmått dominerar finns också strukturmått som lärarbehörighet och personalens utbildning. 
  
 54 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 Hälso- och sjukvården 
  
 Vad gäller strukturmått finns exempelvis formella krav på utbild- ning och legitimering. Det finns också krav på att ha verksamhets- chefer och på att vården ska ha en hög hygienisk standard. När det gäller processmått finns exempelvis krav på att vården ska vara tillgänglig och tillgodose patienternas behov av kontinuitet och säkerhet. Socialstyrelsen har också utfärdat krav på ledningssystem och styrning.10 När det gäller resultatmått är detta inte möjligt att läsa ut från formella krav i lagstiftning och andra föreskrifter. Genom andra mått som redovisas i exempelvis Öppna jämförelser och kvali- tetsregister finns dock mått på exempelvis femårsöverlevnad i cancer som är en form av resultatmått. 
  
 Resultatindikatorer i budgetpropositionen 
  
 Vad gäller måluppfyllelsen inom hälso- och sjukvårdspolitiken an- ges i budgetpropositionen att den bedöms utifrån bl.a. följande indikatorer: 
  
 Undvikbara slutenvårdstillfällen och sjukvårdsrelaterade åtgärd- bara dödsfall. 
  
 Dödlighet efter diagnos i några av de stora sjukdomsgrupperna. 
  
 Omdömen avseende centrala aspekter inom hälso- och sjukvården. 
  
 Väntetider inom hälso- och sjukvården. 
  
 Det kan konstateras att indikatorerna främst tar sikte på resultat. Att dödlighet i en viss sjukdomsgrupp går ned kan ses som ett tydligt resultatmått. 
  
 Socialtjänsten 
  
 Inom socialtjänsten finns strukturmått inom delar av området, så- som formella krav vad gäller personalens kompetens i myndighets- utövning för de ärenden som rör barn. De utgörs framför allt av krav på utbildningsnivå/relevant examen. Det finns även vissa krav 
  
 10 Se SOSFS 2011:09. 
  
 55 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 SOU 2017:38 
  
 på tillgång till personal dygnet runt (dvs. även nattetid) på särskilda boenden för äldre i socialtjänstförordningen (2001:937). 
  
 Vad gäller processmått finns det flertalet mått som inriktar sig på dokumentation, rutiner och planer. Exempelvis finns det i Öppna jämförelser indikatorer som aktuell genomförandeplan inom äldre- omsorgen, användning av standardiserade bedömningsmetoder vid våld i nära relationer, m.m.11 
  
 Inom socialtjänsten saknas i huvudsak resultatmått. Det kan bero på tjänsternas natur som ofta handlar om att påverka en individ och att resultaten i viss eller stor utsträckning kan vara beroende av individens motivation. 
  
 Bristen på resultatmått kan också bero på att det finns brister i statistiken, se vidare avsnitt 7.3.3. Resultatmått som finns är dels rena brukarundersökningar som beskriver uppfattad kvalitet utifrån t.ex. bemötande, trygghet, m.m. Därutöver finns det framför allt indikatorer inom äldreomsorgen som är kopplade till prevention och vård såsom antal fallskador, höftledsfrakturer och förändring av självskattad hälsa för personer i hemtjänsten. 
  
 I de fall måtten är mer resultatbaserade är de oftast, men inte ute- slutande, kopplade till en vårdinsats. Detta beror sannolikt på att arbetet med kvalitetsregister inom vården är mycket mer omfatt- ande och att många direkta resultat hämtas från sådana register. De mer ”rena” socialtjänstmåtten är ofta kopplade till process- eller strukturmått såsom rutiner och dokumenterade arbetsmetoder, indi- viduella planer, eller bemanning, utbildningsnivå och användande av strukturerad utrednings- eller bedömningsmall. 
  
 Resultatindikatorer i budgetpropositionen 
  
 Det finns ett relativt stort antal resultatindikatorer12 i budget- propositionen för socialtjänstområdet och LSS, bl.a. anges följande: 
  
 Återstående medellivslängd vid 65 år. 
  
 Andel av befolkning/antal personer 80 år och äldre med offent- ligt finansierad omsorg. 
  
 11Klassificering som processmått enligt Socialstyrelsens indikatorbibliotek. 
  
 12Med resultatindikator avses i detta fall vad som anges som resultatindikator i budget- propositionen. Det är således inte detsamma som resultatmått enligt uppdelning: struktur – process – resultat. 
  
 56 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitet mäts i förhållande till målen 
  
 Andel/antal personer 65 år och äldre med insats hemtjänst. 
  
 Bemötande, förtroende och trygghet i hemtjänsten. 
  
 Personalkontinuitet i hemtjänsten. 
  
 Riskförebyggande åtgärder i särskilt boende. 
  
 Fallskador bland personer 80 år och äldre. 
  
 Olämpliga läkemedel personer 75 år och äldre (i insats). 
  
 Andel placerade i hem för vård eller boende (HVB) eller familje- hem under årskurs nio med gymnasiebehörighet. 
  
 Antal handläggare med socionomexamen och minst ett/tre/fem års erfarenhet av barnutredningar. 
  
 Antal mottagare och utbetalningar av ekonomiskt bistånd. 
  
 Tillgänglighet till missbruks- och beroendevård utifrån vänte- tider. 
  
 Antal personer med insatser enligt LSS och kostnader för detta. 
  
 Antal anmälningar enligt SoL och LSS.13 
  
 Antal personer och beviljade timmar med assistansersättning och kostnader för assistansersättning. 
  
 Det kan konstateras att många av måtten är struktur- eller process- mått. Detta beror på att det är svårt att fånga resultat på området. Svårigheten med att fånga resultat kan bero på brist på data, men dessutom på att det inte alltid är enkelt att veta vad som är ett gott resultat, t.ex. kan ett stort antal biståndsmottagare vara ett tecken på att en kommun når människor i behov av bistånd, men även på att statliga eller kommunala insatser för ökad egenförsörjning varit mindre framgångsrika. Motsvarande gäller för funktionshinder- området där ett stort antal personer med insatser enligt LSS eller assistansersättning kan tyda på att de personer som har rätt till in- satser också fått dessa, men även skulle kunna innebära att samhället inte uppnått en hög grad av tillgänglighet och att personer med funktionsnedsättning därför behöver kompensatoriska insatser. 
  
 13 I budgetpropositionen specificeras inte vad som avses med anmälningar, men uppföljning av resultatindikatorn synes avse klagomål. 
  
 57 
  
 5Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 5.1Huvudmannaskapet ser olika ut 
  
 Vad gäller möjligheterna att ställa och följa upp kvalitetskrav inom välfärden finns skillnader för verksamhet som kommuner och lands- ting är huvudmän för och verksamhet för vilken det finns enskilda huvudmän. Möjligheten att ställa krav på verksamhet som utförs i egen regi skiljer sig också från vad som gäller för verksamhet som överlåtits till privata utförare, där krav behöver formuleras i avtal. 
  
 Skolväsendet 
  
 Skollagen (2010:800) bygger på att det finns både enskilda och offent- liga huvudmän. Kommuner är inte huvudmän för de fristående skolorna och har inte någon möjlighet att ställa några egna kvalitets- krav på annan verksamhet än sådan de själva ansvarar för. Alla for- mer av kvalitetskrav, utöver vad som följer av lagstiftningen, är alltså en fråga för respektive huvudman att ta ställning till. 
  
 Den grundläggande tanken i skollagen och andra föreskrifter är att samma reglering ska gälla för offentliga och fristående skolor. Tillsyn utövas av Statens skolinspektion (Skolinspektionen) över både offentliga och enskilda huvudmän utifrån i huvudsak samma principer. Kommuner utövar tillsyn över de fristående förskolorna. Det har dock inte varit möjligt att fullt ut jämställa offentliga och enskilda huvudmän i lagstiftningen. Att kommunen har det yttersta ansvaret för att erbjuda plats i skolan och förskolan, liksom tillgång till gymnasieutbildning, och att se till att alla barn har möjlighet att fullgöra sin skolplikt i grundskolan särskiljer kommunerna från en- skilda huvudmän. Detta medför att det inte är möjligt att ha exakt 
  
 59 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 samma sanktionssystem.1 Möjlighet att dra in tillstånd för en skola gäller exempelvis bara enskilda huvudmän. När det gäller kommu- nala skolor har tillsynsmyndigheten i stället möjlighet att vidta statliga åtgärder för rättelse och får ytterst förbjuda huvudmannen att driva verksamheten vidare. 
  
 Vid antagning till grundskolorna är kommuner i första hand skyldiga att tillämpa närhetsprincipen. Vad gäller fristående grund- skolor får enligt 10 kap. 36 § skollagen urval göras på de grunder som Skolinspektionen godkänner. Skolinspektionen har i första hand accepterat följande urvalsgrunder: 
  
 anmälningsdatum 
  
 syskonförtur 
  
 geografisk närhet 
  
 förtur för de elever som går i skolans tillhörande förskoleklass 
  
 verksamhetsmässiga samband: organisatoriskt samband (t.ex. att en fristående förskola samutnyttjar lokaler och/eller personal med den aktuella skolan) eller pedagogiskt samband (t.ex. speci- ella pedagogiska inriktningar som Waldorf och Montessori). 
  
 Den fristående skolan behöver inte använda alla grunderna, utan kan välja en eller flera av dem. Skolan måste dock vara tydlig med vilka urvalsgrunder som används och i vilken ordning de tillämpas. 
  
 I praktiken har urvalsgrunderna medfört att skolor ofta har väl- digt olika socioekonomiskt urval. I den kommunala grundskolan medför boendesegregation ofta att elever med viss socioekonomisk bakgrund, på grund av närhetsprincipen, samlas på vissa skolor.2 I fristående skolor har krav på kötid lett till en selektering av elever med en viss socioekonomisk bakgrund eftersom vissa föräldra- grupper ställer sina barn i köer till fristående skolor i så god tid att de får plats på den önskade skolan.3 
  
 Vad gäller resurser är antalet lärare per elev i genomsnitt är lägre i fristående skolor. Mot bakgrund av att det inte finns några natio- 
  
 1Prop. 2009/10:165 s. 546. 
  
 2För antagning till gymnasieskolan gäller inte närhetsprincipen. Socioekonomiska skillnader mellan skolor finns även här. Skillnader påverkas bl.a. av vilka utbildningar som skolorna erbjuder. 
  
 3Gustafsson,  
 Todd, 
  m.fl., Policyidéer för svensk skola, 2016, s. 61. 
  
 60 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 nella mål eller någon reglering kring detta, är det i sig inte i strid med någon reglering. 
  
 Det faktum att fördelningen av elever inom en kommun inte får utgöra en bedömningsgrund i t.ex. prövning av godkännande, med- för att det är svårt att påverka segregationen med nuvarande system. Generellt när det gäller kvalitetsindikatorer och uppföljning har en strävan varit att följa upp liknande indikatorer hos både enskilda och offentliga huvudmän. Efter förslag i propositionen Villkor för fristående skolor m.m. har flera olika åtgärder införts eller utveck- lats för att mäta kvalitetsindikatorer i både offentliga och fristående skolor.4 Statens skolverk (Skolverket) har bl.a. fått i uppdrag att ta fram ett nationellt register och ett nationellt informationssystem för alla skolor som gör det möjligt att jämföra olika skolor. Systemet ska innehålla information om skolors organisation, resultat och utbild- ningsutbud, upplevd kvalitet, ekonomisk information samt eventu- ella förelägganden från Skolinspektionen. Vad gäller den ekono- miska informationen har Skolkostnadsutredningen (SOU 2016:66) föreslagit hur denna ska utvecklas på lokal nivå. Kommunernas skyl- dighet att informera om alla skolor, både enskilda och offentliga, i kommunen har också förtydligats. 
  
 Entreprenad 
  
 Viss utbildning är möjlig att upphandla på entreprenad. Med entre- prenad avses att en kommun, ett landsting eller en enskild huvud- man med bibehållet huvudmannaskap uppdrar åt en enskild fysisk eller juridisk person att för kommunens, landstingets eller den en- skilda huvudmannens räkning utföra uppgifter inom utbildning, 23 kap. 1 § skollagen. Vad gäller förskola och kommunal vuxen- utbildning kan hela verksamheten överlämnas på entreprenad. Inom grund- och gymnasieskolan är det endast vissa inslag inom utbild- ningen som får överlämnas på entreprenad, exempelvis modersmåls- undervisning. 
  
 Utredningen Bättre möjligheter till fjärrundervisning och under- visning på entreprenad (U 2015:09) ska utreda hur skolhuvudmän ska ges ökade möjligheter att ingå avtal med andra skolhuvudmän 
  
 4 Prop. 2013/14:112. 
  
 61 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 om att utföra undervisning. Utredningen ska enligt ett tilläggsdirek- tiv5 också ta ställning till om lagen (2016:1145) om offentlig upp- handling och Välfärdsutredningens förslag tillsammans med andra samarbetsformer är tillräckligt flexibla och effektiva för att huvud- männen ska kunna tillhandahålla eleverna lika tillgång till utbild- ning av god kvalitet. 
  
 Då frågor som rör entreprenadverksamhet inom skolväsendet utreds i särskild ordning kommer detta inte beröras närmare i detta sammanhang. 
  
 Hälso- och sjukvården och socialtjänsten 
  
 För hälso- och sjukvården och socialtjänsten är kommuner och landsting alltid huvudmän. Som huvudmän har kommunerna och landstingen ett övergripande ansvar för hälso- och sjukvården och socialtjänsten inom sina respektive områden och ansvar för att ut- veckla kvaliteten i verksamheten, 2 kap. 1 § och 3 kap. 3 § social- tjänstlagen (2001:453), SoL, 6 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, och 3 kap. 1 § och 5 kap. 4 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL. Detta ansvar som huvudman innebär inte att landstinget eller kommunen alltid själv måste bedriva verksamheten. Kommuner och landsting får genom avtal lämna över uppgifter till privata utförare6 om inte annat är särskilt stadgat.7 Myndighetsutövning får dock inte överlämnas om det inte finns särskilt lagstöd för det, 3 kap. 16 § kommunallagen (1991:900), KL. 
  
 Även om de övergripande lagreglerna är desamma för kommunala och privata utförare finns skillnader. För flera  
 LSS-insatser, 
  liksom för hem för vård eller boende (HVB), stödboende och vissa andra insatser som bedrivs enligt SoL krävs enligt 23 § LSS respektive 7 kap. 1 § SoL tillstånd. Tillståndskravet gäller endast för privata utförare. Kommuner och landsting har i stället anmälningsplikt när 
  
 5Dir 2016:107. 
  
 6Med privata utförare avses enligt 3 kap. 18 c § kommunallagen (1991:900) juridiska personer eller enskilda individer, dock inte sådana som kommuner eller landsting äger helt eller delvis. 
  
 7Om verksamhet enligt lag ska bedrivas av en nämnd får verksamheten inte lämnas över. I bl.a. SoL anges att verksamheten ska bedrivas av en nämnd. Genom särskilt stadgande i SoL har dock klarlagts att verksamhet får överlämnas på entreprenad, se 2 kap. 5 § SoL. Se även 
  
 15kap. 1 § HSL. 
  
 62 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 de driver motsvarande verksamhet. Att bedriva en sådan tillstånds- pliktig verksamhet utan tillstånd är olagligt och kan leda till åtal. Inspektionen för vård och omsorg (IVO) kan helt eller delvis åter- kalla tillstånd för verksamhet. För verksamhet i kommunal eller landstingens regi som är anmälningspliktig kan IVO i stället besluta att helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet enligt 13 kap. 9 § SoL, respektive 26 g § LSS. 
  
 När kommuner och landsting lämnar över verksamhet till privata utförare kvarstår huvudmannaskapet för verksamheten och kommu- nen eller landstinget har därigenom också kvar det yttersta ansvaret och ska se till att den anlitade entreprenören uppfyller de bestäm- melser som gäller för verksamheten.8 Att kommunen eller lands- tinget ska kontrollera och följa upp verksamhet som överlämnats till en privat utförare följer också uttryckligen av 3 kap. 19 § KL. 
  
 I huvudmännens ansvar ingår att bestämma verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet. Vidare ingår att kontrollera och följa upp att verksamhet som bedrivs av privata utförare följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som följer av det avtal som slutits med den privata utföraren. Ansvaret för verk- samheten fullföljs genom att kommuner och landsting utformar upphandlingsdokument och avtal på ett sådant sätt att den privata utföraren ges en skyldighet att bedriva verksamheten i enlighet med mål, inriktning, omfattning och kvalitet som kommunen eller landstinget har bestämt. Ansvaret för att kontrollera och följa upp fullgörs genom ett strategiskt och aktivt uppföljningsarbete.9 
  
 Omfattningen av huvudmannaskapet är beroende av verksamhets- området. Om en kommun exempelvis upphandlar ett vårdboende kvarstår huvudmannaskapet för verksamheten. Köper kommunen enstaka platser har kommunen normalt inget inflytande över verk- samhetens övergripande utformning. Kommunen är då inte huvud- man för verksamheten, men har ett ansvar för de platser man köper.10 
  
 Huvudmannaskapet innebär alltså att kommuner och landsting har det övergripande ansvaret att utforma välfärdsverksamheterna utifrån lokala behov med beaktande av de övergripande skyldighet- erna som framgår av lagstiftningen på området. När det gäller primär- 
  
 8Prop. 1993/94:188 s. 40. 
  
 9Prop. 2013/14:118 s. 38. 
  
 10SOU 2013:53 s. 105 f. 
  
 63 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 vård så finns det emellertid särskilda regler som inskränker lands- tingens autonomi. Sedan 2010 är det tvingande för landstingen att erbjuda vårdvalssystem i primärvården enligt HSL. Det innebär att landstingen har en skyldighet att organisera primärvården så att alla som omfattas av deras ansvar för hälso- och sjukvård ska kunna välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster. Landstinget får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom landstinget. Landstingen sätter upp ett antal kriterier och alla ut- förare som uppfyller kriterierna ska godkännas inom systemet. Att landstingen inte får begränsa den enskildes val till ett visst geogra- fiskt område inom landstinget har ansetts innebära att utförare får etablera sig var de vill inom vårdvalssystemet. Kravet innebär en begränsning av de offentliga huvudmännens möjlighet att fritt ut- forma och utveckla egna modeller för primärvården. 
  
 Tillsyn och huvudmannaskap 
  
 Tillsynen har till syfte att granska både offentliga och privata utförare. Samtidigt har kommuner och landsting ett särskilt ansvar för sådan verksamhet för vilken de är huvudmän. Gränsdragningen mellan tillsynens roll och vad som kan sägas ingå i huvudmannaskapet dis- kuterades av utredningen En kommunallag för framtiden i ett del- betänkande (SOU 2013:53) (UKF). UKF konstaterade att ansvaret var delvis överlappande. UKF ansåg dock att det saknades skäl att ändra de övergripande principerna för fördelning av ansvar. Kom- muner och landsting har ett ansvar att granska att privata utförare bedriver sin verksamhet i enlighet med lagar och föreskrifter, även om detta också är ett ansvar för tillsynsmyndigheterna.11 Tillsynens roll beskrivs närmare i avsnitt 5.4 nedan. 
  
 Även om ansvaret är delvis överlappande är det viktigt att notera att huvudmannaansvaret även inkluderar aspekter som inte ingår i tillsynsmyndigheternas roll. Som huvudman har kommuner och landsting exempelvis ett ansvar att planera sin verksamhet så att alla medborgare får tillgång till skola, vård och omsorg. 
  
 11 SOU 2013:53 s. 16 f. 
  
 64 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 5.2Samverkan mellan kommunala huvudmän 
  
 En förutsättning för att kommuner och landsting ska kunna han- tera sitt ansvar som huvudmän är ofta att det finns möjlighet att samverka. Små kommuner och mindre landsting kan behöva sam- ordna sina resurser för att hantera utmaningar. I KL finns flera sam- verkansformer. Kommuner och landsting kan inrätta kommunal- förbund och överlämna vården av en kommunal angelägenhet, 3 kap.  
 20–28 
  §§ KL. Ett kommunalförbund kan antingen inrättas med en direktion eller fullmäktige. I en förbundsordning regleras de närmare formerna för samverkan. Det finns exempelvis kommunal- förbund som ansvarar för gymnasieskolor åt flera kommuner. 
  
 Vidare kan gemensamma nämnder inrättas, 3 kap. 3  
 a–c 
  §§ KL. En gemensam nämnd inrättas hos en värdkommun och har leda- möter från de ingående kommunerna. De ingående kommunerna eller landstingen får överenskomma om de närmare formerna för arbetet. En gemensam nämnd får samverka om alla kommunala upp- gifter som kan anförtros en nämnd. Eftersom landstingsuppgifter inte får anförtros en kommun och vice versa har en särskild lag, lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgs- området, införts. Enligt denna lag kan kommuner och landsting bilda gemensamma nämnder för att bl.a. hantera kommuners och landstings uppgifter enligt SoL och HSL. 
  
 I speciallagstiftning finns också vissa bestämmelser om samver- kan. Enligt 2 kap. 7 § SoL ska, om en enskild har behov, landsting och kommuner upprätta en individuell plan tillsammans. Av planen ska framgå vilka insatser som behövs, vilken huvudman som ansvarar för vad, vilka åtgärder som ska vidtas av någon annan än huvudman- nen och vem av huvudmännen som har det övergripande ansvaret. 
  
 I 5 kap. 8 § SoL anges vidare att kommunen ska planera sina in- satser för människor med fysiska och psykiska funktionshinder, och i planeringen samverka med landstinget samt andra samhälls- organ och organisationer. 
  
 Enligt 5 kap. 8 a § och 9 a § SoL ska kommuner ingå överenskom- melser med landsting om samarbete för personer med olika former av missbruksproblem samt psykisk funktionsnedsättning. 
  
 Enligt 5 kap. 9 § HSL får landsting träffa överenskommelser med kommuner, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen om att inom ramen för landstingets uppgifter samverka i syfte att upp- nå en effektivare användning av tillgängliga resurser. Landstinget ska 
  
 65 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 bidra till finansieringen av sådan verksamhet som bedrivs i samver- kan. Enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabili- teringsinsatser får landstinget delta i finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet. 
  
 Sekretessregler 
  
 Förutsättningarna att samverka kan påverkas av sekretessregler- ingen. Inom såväl hälso- och sjukvården som socialtjänsten om- fattas uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller personliga förhållan- den av sekretess, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men, 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Även inom det offentliga skolväsendet gäller i många fall motsva- rande sekretess för uppgifter om enskilds personliga förhållanden, 23 kap. OSL. För dessa verksamheter blir – när inga undantag från sekretess finns i lag eller förordning12 – ett uppgiftslämnande mellan myndigheterna inom respektive verksamhet i princip beroende av den enskildes samtycke. 
  
 För verksamhet inom hälso- och sjukvården får uppgifter föras mellan olika nämnder inom ett landsting och mellan nämnder som hanterar hälso- och sjukvård i en kommun, 25 kap. 11 § 1 och 2 OSL. Det går dock i regel inte att föra uppgifter från ett landsting till socialtjänsten i en kommun om inte den enskilde samtycker. Det finns emellertid ett undantag som ger möjlighet att lämna upp- gifter om den enskilde på grund av sitt hälsotillstånd eller av andra skäl inte kan samtycka till att en uppgift lämnas ut, 25 kap. 13 § OSL.13 
  
 Motsvarande möjlighet att lämna uppgifter mellan nämnder saknas inom socialtjänsten. Sekretessbrytande bestämmelser mellan myndig- heter inom socialtjänsten, som motsvarar vad som gäller inom hälso- och sjukvården, har dock föreslagits av tidigare utredningar.14 
  
 12Uppgifter som omfattas av OSL:s bestämmelser om sekretess inom utbildningsverksamhet m.m. får exempelvis enligt 10 kap. 27 § OSL lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse sekretessen ska skydda. 
  
 13Det finns därutöver möjlighet att i vissa särskilda fall lämna uppgifter utan hinder av sekre- tess, se bl.a. 25 kap. 12 § OSL. 
  
 14Se exempelvis SOU 2009:32 och SOU 2014:23. 
  
 66 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Sammanhållen journalföring 
  
 Sammanhållen journalföring innebär att vårdgivare, privata som offentliga, kommun- som landstingsfinansierade och helt privata, kan dela med sig av sin vårddokumentation till varandra. Med vård- givare avses enligt 1 kap. 3 § patientdatalagen (2008:355) statlig myndighet, landsting och kommun (offentlig vårdgivare) samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård (privat vårdgivare). Hälso- och sjukvårdssekretessen kan dock innebära ett problem när uppgifter ska föras mellan olika vårdgivare. I 25 kap. 11 § 3 OSL finns därför en bestämmelse som innebär ett undantag från sekretessen. Bestämmelsen i patientdata- lagen ställer dock upp ett antal villkor för att uppgifter ska få föras mellan vårdgivare. Innan uppgifter om en patient görs tillgängliga för andra vårdgivare genom sammanhållen journalföring ska patien- ten informeras om vad den sammanhållna journalföringen innebär. Patienten ska också få information om att han eller hon kan neka till att uppgifterna blir tillgängliga på det sättet. För att en vårdgiv- are sedan, i en enskild vårdsituation, ska få använda uppgifter som en annan vårdgivare gjort tillgängliga genom den sammanhållna journalföringen krävs dessutom enligt 6 kap. 3 § patientdatalagen att 1) uppgifterna rör en patient som vårdgivaren har en aktuell patientrelation med, 2) uppgifterna kan antas ha betydelse för att förebygga, utreda eller behandla sjukdomar och skador hos patien- ten inom hälso- och sjukvården, och 3) patienten samtycker till att vårdgivaren behandlar uppgifterna. 
  
 Någon möjlighet att använda sammanhållen journalföring inom socialtjänsten eller mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten finns inte. 
  
 Sekretess kan försvåra samverkan 
  
 Bestämmelserna om sekretess kan alltså medföra svårigheter vad gäller samverkan mellan huvudmän. 
  
 Regeringen har föreslagit vissa lättnader i informationsöver- föring mellan vårdgivare och socialtjänst, när det gäller utskrivning från sluten hälso- och sjukvård.15 Bestämmelserna syftar till att 
  
 15 Prop. 2016/17:106. 
  
 67 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 främja en god vård och en socialtjänst av god kvalitet för enskilda som efter utskrivning från sluten vård behöver insatser från social- tjänsten, den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården eller den landstingsfinansierade öppna vården. 
  
 Problem som rör informationsöverföring mellan olika parter inom hälso- och sjukvård och socialtjänst har också varit föremål för en utredning, Utredningen om rätt information i vård och omsorg. Betänkandet Rätt information på rätt plats i rätt tid (SOU 2014:23) innehåller förslag till en ny hälso- och sjukvårdsdatalag och social- tjänstdatalag som sammantaget syftar till att förbättra informa- tionsöverföringen mellan olika aktörer. Betänkandet bereds för närvarande inom regeringskansliet. Utredningen Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård (SOU 2015:20) bedömde att dessa för- slag skulle, om de genomfördes, underlätta för effektivare informa- tionsöverföring i samband med utskrivning av patienter från sluten- vård. 
  
 Sammanfattningsvis kan konstateras att sekretessreglering kan innebära problem vad gäller samverkan mellan kommuner och lands- ting. Om förslagen i ovan nämnda utredning genomförs kommer dock möjligheterna att samverka underlättas. 
  
 5.3Insynen skiljer sig åt 
  
 Verksamhet som drivs av kommuner och landsting i egen regi om- fattas av offentlighetsprincipen. Detta innebär att allmänheten har rätt att ta del av allmänna handlingar i verksamheten, dock inte så- dana uppgifter som är sekretessbelagda. Anställda har meddelarfrihet vilket ger rätt att lämna uppgifter, även sekretessbelagda, för offent- liggörande i olika former av media.16 
  
 En av skillnaderna mellan verksamhet som utförs i offentlig regi och verksamhet som utförs av privata aktörer är allmänhetens rätt till insyn i verksamheten. I privat verksamhet gäller inte offentlig- hetsprincipen eller meddelarfriheten. Meddelarfrihet kommer dock införas från den 1 juli 2017 efter förslag i propositionen Stärkt med- delarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet.17 
  
 16Vissa typer av sekretessbelagda uppgifter omfattas dock inte av meddelarfriheten. I OSL anges dessa specifikt, se exempelvis 21 kap. 8 § nämnda lag. 
  
 17Prop. 2016/17:31. 
  
 68 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Möjligheten till ökad insyn har under de senaste åren uppmärk- sammats allt mer och ett antal förändringar har genomförts eller föreslagits. Av 3 kap. 19 a § KL framgår sedan 2014 att när en kom- mun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare, ska kom- munen respektive landstinget genom avtalet tillförsäkra sig informa- tion som gör det möjligt att ge allmänheten insyn i den verksamhet som lämnas över. Kommuner har vidare insynsrätt i de fristående skolorna för att kunna tillgodose sina skyldigheter enligt skollagen och tillgodose allmänhetens behov av insyn.18 Insynsrätten för kom- munen ger dock inte någon rätt att ta del av t.ex. de ekonomiska förhållandena hos den fristående skolan. 
  
 I betänkandet Offentlighetsprincipen i fristående skolor (SOU 2015:82) föreslås att en ny bestämmelse införs i OSL som innebär att vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen, TF, om rätt att ta del av allmänna handlingar hos myndigheter i tillämpliga delar ska gälla också handlingar hos huvudmän för fristående skolor. Samt- liga huvudmän för fristående skolor ska omfattas. Huvudmännen ska vid tillämpningen av OSL jämställas med myndigheter. Några materiella ändringar i OSL bedöms inte vara nödvändiga. Det inne- bär bl.a. att elever i fristående skolor kommer att omfattas av samma sekretessbestämmelser i OSL som elever i kommunala skolor. 
  
 Införandet av handlingsoffentlighet i de fristående skolorna för med sig ett antal nya krav på huvudmännen. De ska bl.a. vara skyl- diga att registrera sina allmänna handlingar enligt samma principer som gäller för myndigheter. Bestämmelserna i TF och OSL om till- handahållande av allmänna handlingar och om tillgänglighet blir tillämpliga på de enskilda huvudmännen. I betänkandet görs bedöm- ningen att några mer detaljerade bestämmelser om tillgänglighet inte bör införas. 
  
 I betänkandet Ökad insyn i välfärden (SOU 2016:62) föreslås att offentlighetsprincipen ska införas på motsvarande sätt i annan offentligt finansierad, privat utförd välfärdsverksamhet. Enskilda juridiska personer som driver sådan verksamhet ska jämställas med myndigheter vid tillämpningen av OSL. Förslaget medför att enskilda juridiska personer ska iaktta reglerna i OSL om hanteringen av all- männa handlingar. Insynen ska också tillämpas i sådan utbildnings- verksamhet som upphandlas från kommuner och landsting. 
  
 18 Prop. 2013/14:112. 
  
 69 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 Välfärdsinsyn 
  
 Arbetsmarknadens parter inom vård- och omsorgssektorn har ut- vecklat en gemensam överenskommelse som syftar till att öka in- synen i offentligt finansierad vård och omsorg. Bakom Välfärds- insyn står Sveriges Kommuner och Landsting (SKL), Arbetsgivar- föreningen KFO, Arbetsgivaralliansen, Vårdföretagarna, samt fack- förbunden Vision, Kommunal, Vårdförbundet, Naturvetarna, Fysio- terapeuterna, Tjänstetandläkarna, Akademikerförbundet SSR, SRAT, Sveriges Läkarförbund, Arbetsterapeuterna, Psykologförbundet och Sveriges Farmaceuter. Arbetet syftar till att skapa en webbsida, Välfärdsinsyn.se, genom vilken allmänheten ska kunna få insyn i offentligt finansierade vård- och omsorgsverksamheter. Webbplatsen är tänkt att skapa förutsättningar för att allmänhet, politiker, medier och brukare ska kunna bilda sig en uppfattning om de utförare som är verksamma inom vård- och omvårdnadssektorn. Verksamheter ska redovisas på ett enhetligt sätt för att kunna jämföras. Detta ska skapa insyn, öppenhet och transparens, som i förlängningen avser att leda till bättre kvalitet och resursutnyttjande. 
  
 Webbplatsen ska innehålla information på enhetsnivå. Den in- formation som ska redovisas är vem som äger eller driver en viss verksamhet, ekonomiska basfakta, kvalitetsmätningar, personalens anställningsvillkor och personaltäthet. Alla utförare av välfärds- tjänster, privata såväl som offentliga och idéburna verksamheter, som vill bidra till insyn och öppenhet ska kunna ansluta sig till sajten. Noteras bör att överenskommelsen gjordes 2013 och att den senaste informationen på hemsidan är att sajten kan bli offentlig under 2017. Hittills har ett lokalt test genomförts med utförare inom äldreomsorg. 
  
 5.4Tillsynens roll 
  
 För att kontrollera att verksamheter uppfyller krav i föreskrifter utövar IVO samt Skolinspektionen tillsyn över hälso- och sjukvår- den, socialtjänsten och utbildningsområdet. 
  
 5.4.1Skolinspektionen 
  
 Skolinspektionen skiljer på regelbunden tillsyn, riktad tillsyn och kvalitetsgranskning. 
  
 70 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Regelbunden tillsyn 
  
 Skolinspektionen genomför regelbunden tillsyn av bl.a. förskola, förskoleklass, grundskola, gymnasieskola, grund- och gymnasie- särskola, vuxenutbildning, fritidshem och annan pedagogisk verk- samhet. Kommuner utövar tillsyn över bl.a. fristående förskolor. 
  
 Skolinspektionen har, inom ramen för den regelbundna tillsy- nen, tidigare granskat alla huvudmän, alltså alla kommuner, utbild- ningsföretag och andra organisationer som driver skolverksamhet. Tillsynen har genomförts över en flerårig tidscykel. All skolverk- samhet har ingått i tillsynen. 
  
 Från och med januari 2015 tillämpar Skolinspektionen en modell för regelbunden tillsyn som innebär en starkare inriktning av tillsy- nen mot de skolor, både fristående och kommunala, där myndig- heten bedömer att många elever riskerar att inte få den utbildning de har rätt till. Dessa skolor får en mer omfattande tillsyn än övriga. Den nya modellen lägger också större fokus på de processer som be- höver fungera för att skolor och andra verksamheter ska klara av sitt uppdrag och på att bedöma helheten snarare än enskilda faktorer.19 Den nya modellen för regelbunden tillsyn innebär att Skolinspek- tionen inte längre besöker samtliga skolor i landet. Erfarenheterna från den regelbundna tillsynen kan därmed inte heller samman- ställas till en övergripande lägesbild av landets skolor och heller inte läsas som en beskrivning av svensk skola i stort. 
  
 I den regelbundna tillsynen bedömer Skolinspektionen om, och i sådana fall på vilket sätt, den granskade verksamheten inte upp- fyller de regler som gäller. Myndighetens granskning utgår bl.a. från skollagen, förordningar och läroplaner. 
  
 Skolinspektionen tillsynar både huvudmännen och verksamhet- erna vid skolenheterna. För vissa delar av skolväsendet är det huvud- männen som omfattas av tillsyn. Det gäller särskilt förskolan där kommunen är tillsynsmyndighet. Vad som ingår i tillsynen framgår av de bedömningsunderlag myndigheten tagit fram och varierar något beroende på vilken del av skolväsendet som bedöms och om det är fråga om en kommunal eller enskild huvudman. 
  
 19 Skolinspektionen, Ökat fokus på skolor med större utmaningar – Skolinspektionens erfarenheter och resultat 2015, 2016. 
  
 71 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 När det gäller tillsynen av huvudmännen bedöms hur huvud- mannen ser till att bl.a. rektor eller förskolechef eller motsvarande som anställs har pedagogisk insikt, att skolenheter har tillgång till elevhälsa, skolbibliotek m.m. Skolinspektionen bedömer även hur huvudmannen arbetar för att kontinuerligt och långsiktigt utveckla och förbättra utbildningen. Exempelvis bedöms inriktningen på huvudmannens kvalitetsarbete och att huvudmannen följer upp resultaten inom utbildningen.20 
  
 När det gäller tillsynen av skolenheter bedöms bl.a. om under- visningen utgår ifrån och omfattar målen i läroplaner, kursplaner, examensmål, ämnesplaner m.m. Skolinspektionen bedömer även hur skolan arbetar med särskilt stöd, bedömning och betygsättning, trygghet och studiero, styrning och utveckling av verksamheten, m.m. 
  
 När det gäller Skolinspektionens tillsyn av huvudmännen för vuxenutbildningen ingår bl.a. en bedömning av om hemkommunen aktivt verkar för att informera och motivera att de som har rätt till sådan utbildning får delta i utbildningen. 
  
 Skolinspektionens riktade tillsyn 
  
 I den riktade tillsynen tittar Skolinspektionen på ett avgränsat om- råde som undersöks på ett urval av skolor eller verksamheter. Syftet är att kontrollera att de granskade verksamheterna följer lagar och regler. Varje riktad tillsyn utformas utifrån det område som grans- kas och syftet med tillsynen. Granskningen kan göras exempelvis i form av dokumentstudier, besök och intervjuer med rektorer, lärare, elever och andra berörda. 
  
 Efter tillsynen fattar Skolinspektionen ett beslut för varje skola, verksamhet eller huvudman som har granskats. Besluten riktas till den ansvarige huvudmannen. Om tillsynen visar på brister ställer Skolinspektionen krav på åtgärder i beslutet. Om tillsynen avser ett speciellt område eller en specifik sakfråga och flera verksamheter ingår i tillsynen sammanställs resultaten av en riktad tillsyn i en över- gripande rapport. 
  
 20 Skolinspektionen, Regelbunden tillsyn av enskild huvudman, 2014. 
  
 72 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Skolinspektionens kvalitetsgranskning 
  
 Vid sidan av tillsynen studerar Skolinspektionen med hjälp av kvali- tetsgranskningarna olika delar av skolornas arbete mer ingående. Granskningarna utgår från nationella mål och riktlinjer med stöd av forskningsresultat och beprövad erfarenhet och inriktas mot olika kvalitetsaspekter. I årsrapporter redovisar Skolinspektionen sina resultat av både tillsynen och kvalitetsgranskningen. Detta beskrivs närmare i kapitel 6 nedan. 
  
 Diskussion om Skolinspektionens tillsyn 
  
 Skolinspektionens tillsyn har blivit föremål för en del kritik. Kritiken riktas kanske framför allt mot att tillsynen gett upphov till administ- rativa kostnader och är alltför inriktad på att verksamheterna följer formella regelverk. OECD menar exempelvis att inspektionen bör skifta fokus från administrativ kontroll till att mer fokusera på att lyfta fram tydliga exempel på hur skolan kan utvecklas.21 
  
 Forskaren Nelson menar i en nyligen publicerad studie att den vetenskapliga grund som Skolinspektionens tillsyn vilar på är svag. Den bygger på tolkningar och sammanfattningar av delvis helt motstridiga forskningsresultat. Han menar även att skol- inspektion tar tid, kraft och resurser från den löpande skolverksam- heten och att skolans komplexa verklighet reduceras till kortfattade presentationer och måldokument. Han menar att inget av detta ger mätbara positiva effekter på verksamheten i klassrummet och före- slår att Skolinspektionens verksamhet vrids mer mot skolutveck- ling och främjande granskning.22 
  
 Skolinspektionen bedömer dock att tillsynen ger en samlad och genomgripande analys av verksamheten och att den skapar ett tryck på skolor och huvudmän att utveckla verksamheten. Myndigheten anger även att 83 procent av de rektorer som besvarat en enkät anser att tillsynen kommer att bidra till förbättringsarbetet på skolan i mycket hög eller i ganska hög grad. 61 procent av rektorerna anser 
  
 21OECD, Improving Schools in Sweden – An OECD perspective, 2015, s. 172. 
  
 22Ivarsson Pierce, Jones, På vetenskaplig grund – Program och teknologi inom skol- inspektionen, 2016. 
  
 73 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 även att tillsynen i mycket eller ganska hög grad bidragit till för- bättring av den pedagogiska verksamheten.23 
  
 5.4.2Inspektionen för vård och omsorg 
  
 Före 2010 ansvarade länsstyrelserna för tillsynen inom socialtjänsten och Socialstyrelsen för hälso- och sjukvården, men efter 2010 sam- ordnades tillsyn för hälso- och sjukvård med socialtjänsten och fördes över till Socialstyrelsen. Verksamheten har därefter från 2013 förts över från Socialstyrelsen till en särskild tillsynsmyndighet; Inspektionen för vård och omsorg (IVO). Syftet med en särskild tillsynsmyndighet var att stärka tillsynen då det ansågs viktigt att kvaliteten i verksamheterna följs noga och att eventuella problem kunde åtgärdas effektivt.24 Genom att skapa en självständig tillsyns- myndighet var avsikten att tillsynsarbetet skulle kunna stå själv- ständigt från normering och kunskapsutveckling som fortsatt är Socialstyrelsens uppdrag. 
  
 Tillsynen är det grundläggande verktyget i statens kontroll av vårdens och omsorgens kvalitet och säkerhet.25 Syftet med IVO:s tillsyn är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter. IVO ska även lämna råd och ge vägledning, kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps, förmedla kunskap och erfarenheter som erhålls genom tillsynen, och informera och ge råd till allmänheten inom ramen för sin tillsyn. Det kan vara värt att notera att tillsynen därmed har många fler funktioner än de rena kontrollfunktioner som myndigheten ansvarar för. Att IVO ska ge råd och vägledning inom ramen för tillsynen innebär att tillsynen även kan fylla en viktig funktion för att utveckla kvaliteten inom verksamheterna. 
  
 23Skolinspektionen, Från huvudman till klassrummet – tät styrkedja viktigt för förbättrade skolresultat, 2014, s. 6. 
  
 24Prop. 2012/2013:20. 
  
 25Prop. 1995/96:127 s. 69 f. 
  
 74 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Tillsynen av hälso- och sjukvården 
  
 Tillsyn på hälso- och sjukvårdens område innebär enligt 7 kap. 3 § patientsäkerhetslagen (2010:659) att granska att verksamheten och personalen uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrif- ter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Syftet med tillsynen är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter.26 IVO ska lämna råd och ge vägledning i tillsynen, 7 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. 
  
 Som en del av tillsynen ska IVO bl.a. pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal enligt bestämmelserna i patient- säkerhetslagen.27 I tillsynsuppdraget ingår handläggningen av anmäl- ningar enligt bl.a. den s.k. lex Williams. Tillsynen omfattar både privata och offentliga vårdgivare. 
  
 Tillsynen ska främst inriktas på granskning av att vårdgivaren fullgör sin skyldighet att bedriva ett systematiskt patientsäkerhets- arbete. Det systematiska patientsäkerhetsarbetet innebär bl.a. att vårdgivaren ska utreda händelser i verksamheten som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. 
  
 Om en vårdgivare inte fullgör sin skyldighet att bedriva ett syste- matiskt patientsäkerhetsarbete och om det finns skäl att befara att underlåtenheten medför fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra, ska IVO förelägga vårdgivaren att fullgöra sina skyldig- heter. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite, 7 kap. 24 § patientsäkerhetslagen. IVO kan ytterst besluta att förbjuda en verk- samhet vid missförhållanden som utgör en fara för patientsäkerheten eller är av allvarligt slag eller om det är påtaglig fara för patienters liv, hälsa eller personliga säkerhet, 7 kap. 26 och 27 §§ patientsäkerhets- lagen. Om det upptäcks brister och missförhållanden i en privat vårdgivares verksamhet så är det mot denne vårdgivare som kritik ska riktas, inte mot huvudmannen. 
  
 IVO har inte möjlighet att granska all verksamhet. Ansvaret för att bedriva god och säker vård och omsorg ligger hos huvudmännen som t.ex. är skyldiga att följa upp avtal som de tecknar med privata vårdgivare inom ramen för sitt huvudmannaskap. IVO kan däremot 
  
 262 § förordningen (2013:176) om instruktion för Inspektionen för vård och omsorg. 
  
 271 § förordningen om instruktion för Inspektionen för vård och omsorg. 
  
 75 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 genom en väl fungerande analysverksamhet och inspektioner som fokuserar på egenkontroll kombinerat med stickprovskontroller bidra till en positiv utveckling av vården och omsorgen. 
  
 Regeringen har gjort bedömningen att de resurser som IVO i dag avsätter för riskbaserad tillsyn inte är tillräckliga. Viktiga till- synsinsatser, t.ex. inom primärvården, barn- och ungdomspsykiatrin, mödravården samt inom den sociala barn- och ungdomsvården genomförs inte i önskad omfattning. Det innebär i sin tur att till- synen riskerar att inte uppmärksamma brister i omsorg och patient- säkerhet.28 Efter förslag i budgetpropositionen har därför IVO fått höjda anslag för sin tillsynsverksamhet.29 
  
 Tillsynen av socialtjänsten 
  
 Inom socialtjänsten bedriver IVO bl.a. tillsyn över handläggning av ärenden, hur kommunerna bedriver uppsökande verksamhet samt själva utförandet av insatserna. Det innebär t.ex. tillsyn över miss- bruks- och beroendevården, individ- och familjeomsorgen, HVB för barn, unga och vuxna inklusive de boenden som drivs av Statens institutionsstyrelse (SiS), stödboende samt äldreboenden.30 IVO:s tillsyn inriktas i många fall på kommunernas tillsyn av verksamheter, samt dokumentation, rutiner m.m. för socialtjänsten. Det finns dock ett antal undantag där det finns krav på mer regelbunden direkt verksamhetstillsyn (frekvenstillsyn) som rör ungdomar och barn. IVO granskar minst en gång per år HVB för barn och unga, stöd- boenden, särskilda ungdomshem och bostäder med särskild service för barn eller ungdomar. Inom ramen för tillsyn finns också upp- giften att hantera s.k. lex  
 Sarah-anmälningar. 
  
 Förutsättningarna att granska verksamheten påverkas av att lag- stiftningen inte har tydligt definierade krav, vilket kan leda till tolk- ningsproblem, t.ex. vad krav på bemanning eller god kvalitet inne- bär. I IVO:s tillsyn används i vissa fall särskilda bedömningsstöd. Dessa syftar inte till att utgöra allmänna råd eller föreskrifter som ligger inom Socialstyrelsens kompetens, utan främst till att opera- tionalisera befintliga lagar, riktlinjer m.m. Det finns dock endast ett 
  
 28Se prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, s.  
 51–53. 
  
 29Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, s. 57. 
  
 30www.ivo.se/tillsyn/tillsynsomraden/  
 2017-01-23. 
  
 76 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 fåtal bedömningsstöd som publicerats för socialtjänsten i dagsläget, framför allt inriktas dessa mot bemanningskrav i äldreomsorg. Fokus i bedömningsstöden är dock inte tydliga indikatorer, utan delkom- ponenter i en samlad bedömning, såsom lokalernas utformning, vårdbehov, tekniska hjälpmedel och boendets storlek. 
  
 Den största delen av IVO:s resurser läggs på klagomålshantering (43 procent) och frekvenstillsyn (14 procent) medan övrig tillsyn endast står för 13 procent av resursåtgång. Frekvenstillsynen och klagomålshanteringen är uppgifter som följer av föreskrifter på området. 
  
 5.5Krav på kvalitet och uppföljning 
  
 För att medborgarna, såväl som brukarna, ska känna tillit till de väl- färdstjänster som samhället svarar för är det nödvändigt att de offent- ligt finansierade verksamheterna uppnår en hög kvalitet. Detta gäller naturligtvis oavsett om verksamheten bedrivs av kommuner eller landsting i egen regi eller utförs av privata utförare eller en- skilda huvudmän i skolväsendet. När verksamhet bedrivs i egen regi kan kommuner och landsting direkt styra verksamheten genom att formulera mål och bestämma hur dessa ska uppnås. Styrningsmöjlig- heterna är stora genom att den ansvariga nämnden kan gripa in direkt i verksamheten och exempelvis byta ut chefer om verksam- heten inte fungerar tillfredställande. Om resursbehovet av någon anledning förändras kan ersättningssystem omgående ändras. Styr- möjligheterna ser i dessa avseenden väldigt annorlunda ut vad gäller verksamhet som bedrivs av privata utförare. 
  
 5.5.1Skolväsendet 
  
 Inom skolväsendet ansvarar huvudmannen för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmelserna i skollagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de bestämmelser för ut- bildningen som kan finnas i andra författningar.31 Huvudmannen har därmed det slutliga ansvaret för att utbildningen vid en skola 
  
 31 2 kap. 8 § skollagen. 
  
 77 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 eller förskola genomförs i enlighet med de bestämmelser som staten beslutat. 
  
 Skolinspektionen ska lämna godkännande till alla enskilda huvud- män för grund- och gymnasieskolor som har förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen om utbildningen inte innebär påtagliga negativa följder på lång sikt för eleverna eller för den del av skolväsendet som anordnas av det allmänna i den kommun där utbildningen ska bedrivas. När Skolinspektionen hand- lägger ärenden om godkännande ska den kommun där utbildningen ska bedrivas ges tillfälle att yttra sig. Skolinspektionen kan inte själv utforma och ställa andra krav, t.ex. högre kvalitetskrav än de som framgår av föreskrifterna, utan ska lämna godkännande till alla som uppfyller kraven i skollagen. Förskolor godkänns av kommunen där utbildningen ska bedrivas. Kommunerna kan inte heller ställa andra krav än de som följer av föreskrifter på området. 
  
 Den utbildningsverksamhet som kommuner och landsting upp- handlar enligt de särskilda entreprenadsbestämmelserna i 23 kap. skollagen är dock kommunen huvudman för. För sådan verksamhet gäller samma regelverk som beskrivs nedan avseende socialtjänsten och hälso- och sjukvården. 
  
 5.5.2Socialtjänsten och hälso- och sjukvården 
  
 En kommun eller ett landsting som vill överlåta utförandet av tjänster inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården till en privat utförare kan välja att upphandla verksamheten enligt lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, LOU, eller att inrätta ett valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV.32 Ett valfrihets- system enligt LOV får upprättas för vissa tjänster inom hälso- och sjukvård och för socialtjänster.33 I ett valfrihetssystem ska samtliga leverantörer som uppfyller de i förväg uppställda kraven godkännas till systemet och något urval bland leverantörerna sker alltså inte. Detta är en skillnad från vad som gäller vid upphandling, där leve- rantörerna konkurrerar om ett offentligt kontrakt. I ett valfrihets- system är det i stället den enskilde som ska använda tjänsten som 
  
 32Utredningen har i sitt betänkande SOU 2016:78 föreslagit att LOV ska ersättas av en ny lag om valfrihetssystem som innebär vissa förändringar i förhållande till förstnämnd lag. 
  
 331 kap. 1 § LOV. 
  
 78 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 väljer vilken av de godkända leverantörerna som ska utföra den aktu- ella tjänsten. 
  
 När verksamhet överlåts på privata utförare enligt LOV eller LOU är styrmedlen annorlunda och mer begränsade än vad som är fallet för verksamhet som bedrivs i egen regi. Förutsättningarna för hur verksamheten ska bedrivas och på vilket sätt tjänsterna ska utföras måste då fastställas i de dokument som upprättas i en upp- handling eller ett valfrihetssystem, dvs. i upphandlingsdokumenten, och i avtalen. Styrningen blir därmed mer indirekt eftersom mål och andra politiska viljeyttringar i förhand måste omformuleras till krav och villkor. Ersättningen måste också bestämmas i förhand. Även möjligheterna till uppföljning och insyn i verksamheten måste regleras avtalsmässigt. 
  
 Som ovan redogjorts för är kommunen eller landstinget huvud- man även för sådan verksamhet som överlåts till privata utförare. Huvudmannaskapet innebär en skyldighet att utforma förfrågnings- underlag och avtal på så sätt att verksamheten hos de privata ut- förarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av kommunen eller lands- tinget önskade nivån. Kommunerna och landstingen har således ett ansvar för att ställa tillräckliga och relevanta krav i avtalen med de privata utförarna.34 
  
 Möjligheteten att ställa krav i upphandlingar och i valfrihetssystem 
  
 Vid tillämpningen av bestämmelserna om offentlig upphandling, liksom vid inrättandet av ett valfrihetssystem enligt LOV, tillämpas de grundläggande  
 EU-rättsliga 
  principerna om likabehandling,  
 icke-diskriminering, 
  öppenhet, proportionalitet och ömsesidigt er- kännande. Dessa grundläggande principer har sitt ursprung i EUF- fördraget och i  
 EU-domstolens 
  rättspraxis och följer ytterst av för- draget och de artiklar som reglerar rätten till de fria rörligheterna, som etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster. Att dessa principer ska iakttas anges uttryckligen i de  
 EU-rättsliga 
  upp- handlingsdirektiv som reglerar offentlig upphandling. Eftersom principerna grundas på  
 EUF-fördraget 
  är de emellertid tillämpliga även om upphandlingsdirektiven inte är tillämpliga, i fall då det finns 
  
 34 Prop. 2013/14:118. 
  
 79 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 ett bestämt gränsöverskridande intresse.35 Sverige har dock valt att införa bestämmelser som innebär att dessa principer ska tillämpas även i situationer som inte omfattas av  
 EU-rätten. 
  I de svenska upp- handlingslagarna och i LOV anges att principerna är tillämpliga och i samtliga fall ska iakttas vid tillämpningen av dessa lagar.36 
  
 Upphandlingskriterier 
  
 Vid upphandling förekommer flera moment som påverkar valet av leverantör. Dessa olika upphandlingskriterier kan vara uteslutnings- grunder, krav på leverantören, krav på föremålet som upphandlas, särskilda kontraktsvillkor och tilldelningskriterier. 
  
 Uteslutningsgrunderna utgör villkor som innebär att leverantörer under vissa förhållanden kan exkluderas från möjligheten att delta i upphandlingen. Krav på leverantören innebär krav på att denne ska vara kvalificerad i vissa avseenden. Krav på leverantören kan vara krav på organisationens och ledningens erfarenhet och lämplighet, som kan styrkas genom intyg eller referenser. Krav på upphandlings- föremålet innebär krav på föremålet för upphandlingen. Det kan handla om krav på prestanda, funktion, miljöegenskaper m.m. men också exempelvis att all personal ska ha genomgått viss utbildning eller krav på öppettider vad gäller viss verksamhet. 
  
 Utvärderingen av anbud sker på grundval av tilldelningskriterier. Sådana kriterier ska ha en koppling till kontraktsföremålet, som exempelvis kvalitetsaspekter, miljöaspekter eller sociala aspekter. 
  
 Särskilda kontraktsvillkor utgör villkor för hur ett kontrakt ska fullgöras, som måste accepteras av leverantören för att denne ska kunna tilldelas kontraktet. Det kan handla om sociala, miljömässiga eller andra villkor som innefattar förpliktelser som leverantören åtar sig att leva upp till. Ett särskilt kontraktsvillkor måste inte vara uppfyllt vid anbudstillfället, utan ska fullgöras under avtalstiden. 
  
 35Utredningen har redogjort närmare för detta i betänkandet SOU 2016:78, s. 485 ff. 
  
 36Utredningen föreslår dock i betänkandet SOU 2016:78 att upphandlingar av välfärds- tjänster vars värde inte uppgår till det i upphandlingsdirektivet angivna tröskelvärdet och som saknar ett gränsöverskridande intresse ska undantas från LOU. Detta innebär att de grundläggande principerna inte skulle gälla vid sådan upphandling. Utredningen föreslår också att en ny lag om valfrihetssystem ska ersätta nuvarande LOV, och att det i den före- slagna lagen endast ska erinras om att principerna ska iakttas när det finns ett sådant intresse. 
  
 80 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Villkoren ska ha koppling till det upphandlade kontraktet på samma sätt som gäller för tilldelningskriterierna. 
  
 För alla upphandlingskriterier gäller också att de kriterier som uppställs ska gå att kontrollera.37 
  
 Även i ett valfrihetssystem enligt LOV uppställer kommunen eller landstinget krav och villkor såväl på leverantörerna, som på den tjänst som ska utföras, och grunder för uteslutning regleras i lagen. 
  
 Hur långtgående krav kan ställas? 
  
 Åtgärder som strider mot bestämmelserna i  
 EUF-fördraget, 
  som friheten att tillhandahålla tjänster eller etableringsfriheten, är som utgångspunkt inte tillåtna. Under vissa förutsättningar kan de emellertid rättfärdigas. Detta kan ske antingen genom något av de undantag som anges i fördraget, såsom för verksamhet som är för- enad med utövandet av offentlig makt och tillämpning av bestäm- melser som föreskriver särskild behandling av utländska medborg- are som grundas på hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa (artiklarna 51 och 52  
 EUF-fördraget). 
  En sådan åtgärd kan också, enligt  
 EU-domstolens 
  praxis, rättfärdigas om den motiveras av ett s.k. tvingande hänsyn till allmänintresset. Tvingande hänsyn till allmänintresset kan vara bl.a. allmän ordning, skydd för människors liv och hälsa, folkhälsa och bibehållen ekonomisk jämvikt i det sociala trygghets- och socialförsäkringssystemet.38 
  
 Enligt  
 EU-domstolen 
  krävs att nationella bestämmelser som kan hindra eller göra det mindre attraktivt att utöva de grundlägg- ande friheterna, för att vara tillåtna måste uppfylla vissa förutsätt- ningar. Åtgärderna ska vara tillämpliga på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt, framstå som motiverade med hänsyn till ett trängande allmän- intresse, vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsätt- ning som eftersträvas av dem samt inte gå utöver vad som är nöd- vändigt för att för att uppnå denna målsättning.39 Denna bedöm- ning benämns ofta som proportionalitetstestet, eller  
 inre-marknads- 
  testet. 
  
 37Dom EVN och Taylor,  
 C-448/01, 
  EU:C:2003:651, p.  
 47–52. 
  
 38Se bl.a. Martinez,Gutierrez och Reyes, Jones, Europarättens grunder, 2010, s. 259 f. och s. 286. 
  
 Jones,  
 C-55/94, 
  EU:C:1995:411, p. 37. 
  
 81 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 Genom  
 EU-domstolens 
  avgörande i målet Contse har detta inre- marknadstest utsträckts till att omfatta krav och kriterier också i offentliga upphandlingar. Enligt denna dom ska alla nationella åtgärder och bedömningskriterier för val av anbud i en upphandling följa fördragets bestämmelser, och begränsningar av de friheter som garanteras av fördraget måste uppfylla de villkor som framgår av rättspraxis för att vara tillåtna, dvs.  
 inre-marknadstestet.40 
  
 Det finns emellertid skilda uppfattningar kring tillämpligheten av  
 inre-marknadstestet 
  vid offentlig upphandling. Frågan om när  
 inre-marknadstestet 
  ska tillämpas är intressant, eftersom en sådan tillämpning i princip kräver att varje åtgärd ska motiveras av ett tvingande hänsyn till allmänintresset. Upphandlingsutredningen (SOU 2013:12) utredde i sitt slutbetänkande frågan om hur långt- gående krav och kriterier avseende sociala hänsyn och miljöhänsyn som  
 EU-rätten 
  tillåter. Frågeställningen är dock av principiell karak- tär. Av de rättsutlåtanden som Upphandlingsutredningen tog del av framgick två olika synsätt avseende  
 inre-marknadstestets 
  tillämp- lighet.41 Enligt det ena synsättet ska i princip alla krav och kriterier klara  
 inre-marknadstestet, 
  utöver de krav som specifikt uppställs för exempelvis tilldelningskriterier och särskilda kontraktsvillkor. Enligt det andra synsättet ska testet endast tillämpas när de begränsar potentiella leverantörers faktiska tillträde till upphandlingsförfaran- det, dvs. i kvalificeringsfasen. Krav som syftar till att definiera köpet ska då inte omfattas av testet. Enligt Upphandlingsutredningen talar mycket för det senare resonemanget, då det anses orimligt att varje upphandlingsåtgärd ska vara motiverad av ett tvingande hänsyn till allmänintresset. Det finns vidare inte något uttalat stöd i  
 EU-rätts- 
  lig praxis för att testet ska tillämpas på krav som definierar köpet. Vare sig tilldelningskriterier eller särskilda kontraktsvillkor bör enligt Upphandlingsutredningen omfattas av  
 inre-marknadstestet 
  eftersom dessa inte utgör kvalificeringskrav.42 
  
 I denna fråga finns alltså inte något klart svar, utan det får slutli- gen avgöras på  
 EU-nivå 
  vilken tolkning som ska gälla. 
  
 40Dom Contse,  
 C-234/03, 
  EU:C:2005:644, p. 49. 
  
 41Upphandlingsutredningen lät docent Guzman, expert på  
 EU-rätt, 
  analysera fråge- ställningarna. Därefter fick professorerna Malone och Brooks, båda med in- riktning på EU:s upphandlingslagstiftning, kommentera analysen. Se vidare SOU 2013:12 s. 387 ff. och bilaga 11 a. 
  
 42SOU 2013:12 s. 387 ff. 
  
 82 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Vilken typ av krav får ställas? 
  
 I målet Concordia angav  
 EU-domstolen 
  mer specifikt de villkor som krav och kriterier i en offentlig upphandling ska uppfylla för att vara förenliga med unionsrätten. Domstolen anförde att tilldel- ningskriterier måste ha samband med kontraktets föremål, vara mätbara för att inte ge den upphandlande myndigheten obegränsad valfrihet, uttryckligen anges i kontraktshandlingarna eller i annon- sen och vara förenliga med alla grundläggande principer i unions- rätten, särskilt  
 icke-diskrimineringsprincipen.43 
  Tillämpningen av dessa kriterier ska dessutom ske med iakttagande av förfarande- reglerna i upphandlingsdirektivet.44 
  
 Upphandlande myndigheter är dock inom dessa ramar relativt fria att uppställa tilldelningskriterier.45 Ett tilldelningskriterium måste visserligen syfta till att fastställa det ekonomiskt mest fördel- aktiga anbudet, men alla tilldelningskriterier måste inte vara av eko- nomisk art, eftersom även andra faktorer kan påverka ett anbuds värde för den upphandlande myndigheten.46 Domstolen har exem- pelvis ansett att upphandlande myndigheter, under ovan nämnda förhållanden, får tillämpa såväl kriterier som beaktar miljöhänsyn, såsom fordons kväveoxidutsläpp och bullernivå, som kriterier enligt vilka det krävs att levererad el produceras från förnybara energikällor och kriterier som innebär att varor ska komma från rättvis handel.47 
  
 Även särskilda kontraktsvillkor måste ha ett samband med kon- traktsföremålet, anges i annonsen eller i förfrågningsunderlaget och vara förenliga med de grundläggande rättsprinciperna.48 Sådana vill- kor kan vara bl.a. sociala hänsyn och miljöhänsyn. I de svenska för- arbetena anges vidare att särskilda kontraktsvillkor om miljöhänsyn kan vara krav på att varor ska levereras i emballage av återvunnet material eller att en viss produktionsmetod som visat sig miljövänlig används. Vad gäller sociala aspekter anges som exempel antidiskri- 
  
 43Dom Concordia Bus Finland,  
 C-513/99, 
  EU:C:2002:495, p. 69. 
  
 44Dom Concordia Bus Finland,  
 C-513/99, 
  EU:C:2002:495, p. 62 och 63. 
  
 45Jfr dom EVN och Taylor,  
 C-448/01, 
  EU:C:2003:651, p.  
 37–39. 
  
 Daugherty Bus Finland,  
 C-513/99, 
  EU:C:2002:495, p. 59. 
  
 47Dom Concordia Bus Finland,  
 C-513/99, 
  EU:C:2002:495, p. 69, dom EVN och Taylor,  
 C-448/01, 
  EU:C:2003:651, p. 34 och dom Mitchell,  
 C-368/10, 
  EU:C:2012:284, p. 91. 
  
 48Dom Beentjes,  
 C-31/87, 
  EU:C:1988:422, p.  
 28–37. 
  
 83 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 mineringsklausuler, krav på arbetsmiljön vid utförandet av tjänsten samt krav på tillgänglighet för personer med funktionshinder.49 
  
 Som framgått är proportionalitetsprincipen av avgörande bety- delse för att bedöma om krav eller kriterier i en tilldelning av ett offentligt kontrakt är förenliga med  
 EU-rätten. 
  Detta innebär bl.a. att de måste vara proportionerliga i förhållande till den upphand- lade tjänsten.  
 EU-domstolen 
  har exempelvis bedömt att ett krav på att leverantören vid tidpunkten för anbudets avgivande skulle för- foga över en lokal på orten, som var öppen för allmänheten, var uppenbart oproportionerligt, även om förekomsten av en sådan lokal kunde anses lämplig för att säkra patienternas hälsa.50 Vidare har upphandlingskriterier som innebar tilldelning av extra poäng för produktion utöver den som omfattades av kontraktet, inte ansetts ha ett samband med kontraktets föremål, och därför inte bedömts för- enligt med gemenskapsbestämmelserna för offentlig upphandling.51 
  
 Av praxis från  
 EU-domstolen 
  följer vidare att det exempelvis är möjligt att ställa krav på att leverantören vid utförandet av ett kon- trakt ska sysselsätta en viss andel arbetslösa personer, och att ställa villkor rörande sysselsättning knutet till en lokal åtgärd för att be- kämpa arbetslösheten. Villkoret får dock inte avse arbetslösa av en viss nationalitet.52 Det är inte heller som utgångspunkt tillåtet att exempelvis gynna leverantörer från vissa geografiska områden, även om detta också missgynnar leverantörer i medlemsstaten.53 Detta innebär exempelvis att ett krav på att råvaror ska ha producerats lokalt knappast är förenligt med de grundläggande principerna. 
  
 Villkor avseende information och uppföljning 
  
 Krav på information som ska lämnas under utförandet av ett kon- trakt bör uppställas som särskilda kontraktsvillkor. Villkor om att in- hämta exempelvis brukarinformation och annan information under utförandet av kontraktet är sannolikt förenligt med  
 EU-rätten, 
  om 
  
 49Prop. 2006/07:128 s. 174 och 198 ff. 
  
 Walker,  
 C-234/03, 
  EU:C:2005:644, p. 36 ff. 
  
 51Dom EVN och Taylor,  
 C-448/01, 
  EU:C:2003:651, p. 68. Se även dom Contse,  
 C-234/03, 
  EU:C:2005:644, p. 69. 
  
 52Dom Beentjes,  
 C-31/87, 
  EU:C:1988:422, p.  
 29–31, 
  och dom kommissionen mot Frankrike,  
 C-225/98, 
  EU:C:2000:494, p. 46,  
 50–51. 
  
 53Dom kommissionen mot Italien,  
 C-360/89, 
  EU:C:1992:235, p.  
 6–9. 
  
 84 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 informationen har en koppling till den upphandlade tjänsten och är proportionell.54 Dessa förutsättningar medger enligt utredningens bedömning relativt omfattande möjligheter att uppställa krav på att information ska lämnas till den upphandlande myndigheten. I detta sammanhang kan nämnas att villkor som innebar en skyldighet för leverantören att ge den upphandlande myndigheten tillgång till er- forderliga uppgifter som ansågs nödvändiga för kontroll av att villkor i avtalet samt tillämplig lagstiftning följdes, och att den upphand- lande myndigheten gavs rätt att när som helst, utan förvarning, kontrollera detta, har bedömts förenliga med upphandlingslagstift- ningen.55 
  
 Nationella upphandlingsstrategin 
  
 Regeringen antog i juni 2016 Nationella upphandlingsstrategin (Fi 2016:8), i syfte att få fler myndigheter att använda offentliga inköp som ett strategiskt verktyg i sin verksamhet. Enligt reger- ingen behövs en nationell upphandlingsstrategi för att främja inno- vationer och skapa förnyelse inom offentlig sektor och i närings- livet. Strategin behövs också för att uppnå regeringens mål om offentlig upphandling som ett strategiskt verktyg för väl funge- rande verksamheter och ett medel för att nå de nationella miljö- målen och sociala hållbarhetsmål samt t.ex. de förvaltningspolitiska målen. Med hjälp av en väl fungerande konkurrens vill regeringen använda upphandling som ett verktyg för att öka effektivitet och kvalitet i offentlig sektor samtidigt som hänsyn tas till Sveriges inter- nationella åtaganden inom såväl EU, WTO och våra frihandelsavtal. Målet är att offentlig upphandling ska vara effektiv, rättssäker och ta tillvara konkurrensen på marknaden. Den ska också främja inno- vativa lösningar och ha miljöhänsyn och sociala hänsyn i beaktande. Utifrån detta övergripande mål har regeringen tagit fram ett flertal inriktningsmål för upphandlingsstrategin. Bland dessa mål anges offentlig upphandling som strategiskt verktyg för en god affär. Stewart 
  
 Curry, rättsutlåtande till Utredningen om en kommunallag för framtiden, den 8 mars 2013, SOU 2013:53, bilaga 2. 
  
 55Förvaltningsrätten i Malmös dom den 2 september 2016 i mål nr  
 4043-16. 
  Såväl Kammar- rätten i Göteborg som Högsta förvaltningsdomstolen beslutade att inte meddela prövnings- tillstånd, beslut den 18 oktober 2016 i mål nr  
 5015-16, 
  respektive den 15 december 2016 i mål nr  
 5595-16. 
  
 85 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 dande vinster kan enligt regeringen göras genom en mer ändamåls- enlig organisation och en målinriktad upphandlingsprocess. Upp- handlingsverksamheten kan vara ett medel för att uppnå olika mål för de offentliga verksamheterna och kan avse ekonomiska, kvalita- tiva, sociala och miljömässiga mål. 
  
 Utöver Nationella upphandlingsstrategin består regeringens reform av en ny nationell upphandlingslagstiftning56 och inrättandet av Upphandlingsmyndigheten. Upphandlingsmyndigheten inrättades den 1 september 2015 och övertog därmed det statliga upphandlings- stödet från Konkurrensverket. 
  
 Upphandlingsmyndigheten har det samlade ansvaret för att ut- veckla, förvalta och stödja den upphandling som genomförs av upp- handlande myndigheter och enheter. Detta innefattar att ge infor- mation och vägledning om offentlig upphandling. Upphandlings- myndighetens arbete ska genomsyras av en strategisk syn på hela inköpsprocessen och stödet som ges omfattar hela upphandlings- processen från behovsanalys till utvärdering och uppföljning. Mål- grupperna för upphandlingsstödet är upphandlande myndigheter och enheter samt leverantörer, inbegripet små och medelstora företag och idéburna organisationer. Upphandlingsmyndigheten har också ett särskilt uppdrag att genomföra och följa upp Nationella upp- handlingsstrategin utifrån inriktningsmålet. I detta uppdrag ligger bl.a. att informera och vägleda upphandlande myndigheter och en- heter om hur strategin kan realiseras. 
  
 Vikten av en effektiv uppföljning 
  
 På flera håll pågår, och har sedan flera år pågått, ett omfattande arbete i syfte att utveckla kvalitet och uppföljning i offentlig upp- handling. Vikten av detta arbete uppmärksammas inte minst genom Nationella upphandlingsstrategin. Som exempel på det arbete som skett på området kan följande nämnas. Upphandlingsmyndigheten har haft i uppdrag att förstärka upphandlingskompetensen hos upp- handlande myndigheter som upphandlar verksamhet som berör äldre och personer med funktionsnedsättning, ett uppdrag som in- ledningsvis lämnades till Kammarkollegiet. Myndigheterna har inom 
  
 56 Den 1 januari 2017 trädde ett nytt regelverk för upphandling i kraft. 
  
 86 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 uppdraget planerat och genomfört en stor utbildningsinsats och under åren  
 2013–2016 
  har 108 kommuner deltagit i utbildningen. 
  
 En rad vägledningar har också tagits fram, i samråd med repre- sentanter från andra myndigheter och branschorganisationer, inled- ningsvis av Upphandlingsstödet vid Kammarkollegiet, därefter av Konkurrensverket och sedan september 2015 av Upphandlings- myndigheten. SKL initierade redan 2012 ett större projekt, Kvalitets- säkrad välfärd, som bl.a. resulterat i ett antal skrifter av väglednings- karaktär. SKL har också tagit fram webbplatsen Uppföljningsguiden som ger stöd vid uppföljning av välfärdstjänster. SKL har även till- sammans med Vårdföretagarna och Svenskt Näringsliv tagit fram en guide för styrning mot kvalitet i upphandling av äldreboenden.57 
  
 5.5.3Assistans enligt LSS 
  
 En enskild kan beviljas assistans enligt LSS. Assistansen är dock speciellt reglerad. Enligt 2 § och 9 § 2 LSS ska varje kommun svara för insatsen biträde av personlig assistans eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt 51 kap. socialförsäk- ringsbalken. Det innebär att kommunerna har det yttersta ansvaret för att alla som omfattas av lagens personkrets och som behöver personlig assistans får det, oavsett om de sedan tidigare är beviljade assistansersättning enligt socialförsäkringsbalken eller inte (RÅ 2009 ref. 61). 
  
 Försäkringskassans roll är att bedöma rätten till assistansersätt- ning för att därefter administrera och betala ut ersättning. I rollen ingår inte att anordna personlig assistans eller att fungera som arbets- givare för personliga assistenter.58 Den enskilde som beviljats en in- sats kan välja att anlita assistans som anordnas av kommunen eller att själv anordna personlig assistans. I det senare fallet kan den en- skilde antingen själv vara arbetsgivare eller anlita en privat utförare som svarar för assistansen åt den enskilde. Privata utförare som yrkesmässigt utövar assistans måste ha tillstånd av IVO och står under tillsyn av IVO, 23 och 25 §§ LSS. 
  
 57SKL, Svenskt Näringsliv, Vårdföretagarna, Upphandla bättre, Guide för styrning mot kvalitet i upphandling av särskilt boende inom äldreomsorgen, 2013. 
  
 58Prop. 1992/93:159 s. 69. 
  
 87 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 I de fall kommunen anordnar assistansen har kommunen ett huvudmannaansvar för verksamheten. När den enskilde själv anord- nar den personliga assistansen sker dock inte någon upphandling från kommunens sida. Enligt utredningens bedömning kan vare sig Försäkringskassan eller kommunen sägas ha något huvudmanna- ansvar för verksamheten i denna situation. Kommunen har inte någon avtalsrelation med den utförare som den assistansberättigade väljer och någon möjlighet att agera mot eventuella kvalitetsbrister finns inte för kommunen. Kontrollen blir här en fråga för IVO som tillsynsmyndighet och den enskilde brukaren själv. 
  
 5.6Sekretess påverkar möjligheten att följa upp 
  
 För att tillsyn och uppföljning ska vara möjlig krävs att det finns möjlighet att ta del av uppgifter hos de verksamheter som ska följas upp. Många uppgifter inom utbildningsverksamhet, socialtjänst och hälso- och sjukvård omfattas dock av sekretess. Sekretessen enligt OSL gäller även mellan myndigheter, och även mellan olika verk- samhetsgrenar inom en myndighet när verksamhetsgrenarna är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra, 8 kap. 1 och 2 §§ OSL. Sekretess hindrar dock inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förord- ning, 10 kap. 28 § OSL. 
  
 För att tillsyn och uppföljning ska vara möjlig kan det vara nöd- vändigt att tillsynsmyndigheterna, liksom kommuner och landsting som huvudmän, har möjlighet att ta del av sekretessbelagda uppgifter. För tillsynsmyndigheterna gäller generellt enligt 10 kap. 17 § OSL att tillsynsmyndigheter har rätt att ta del av de uppgifter som be- hövs för tillsyn, även sekretessbelagda sådana. Det finns även andra regler i SoL, LSS och skollagen som ger tillsynsmyndigheterna möjlighet att ta del av sekretessbelagda uppgifter i olika avseenden. Utredningen har inte funnit några tecken på att nuvarande sekre- tessregler skapar problem för tillsynsmyndigheterna i deras tillsyn. 
  
 För kommuners och landstings möjlighet att följa upp en verk- samhet i egenskap av huvudman gäller dock andra förutsättningar. 
  
 Inom den allmänna hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga för- hållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att 
  
 88 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 den enskilde eller någon närstående till denne lider men, 25 kap. 1 § OSL. Detta s.k. omvända skaderekvisit innebär att uppgifter om en enskilds personliga förhållanden i princip endast kan lämnas ut med den enskildes samtycke eller med stöd av någon bestämmelse i OSL eller annan lag eller förordning som OSL hänvisar till, 8 kap. 1 § och 10 kap. 1 § OSL. Varje kommunal nämnd är egna myndig- heter i OSL:s mening och sekretess gäller därför som huvudregel mellan olika nämnder inom samma kommun. 
  
 Det finns dock inom hälso- och sjukvården sekretessbrytande bestämmelser som innebär att sekretessen enligt 25 kap. 1 § OSL inte hindrar att uppgift lämnas i vissa angivna fall. Detta gäller bl.a. uppgifter som lämnas från en nämnd till en annan nämnd inom ett landsting eller mellan nämnder i en kommun, 25 kap. 11 § 1 och 2 OSL. I dessa fall behöver således inte någon sekretessprövning ske. Sekretess hindrar inte heller att en uppgift som omfattas av sekre- tess enligt 25 kap. 1 § OSL lämnas från en nämnd till en myndighet för forskning eller framställning av statistik eller för administration på verksamhetsområdet, om det inte kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs, 25 kap. 11 § 5 OSL. Detta s.k. raka skaderekvisit innebär en pre- sumtion för att uppgiften får lämnas ut.59 
  
 Inom socialtjänst enligt SoL och LSS gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men, 26 kap. 1 § OSL. Även den kommunala hälso- och sjukvården tillhör i sekretesshänseende samma verksamhetsområde som den kommunala socialtjänsten.60 Några sekretessbrytande be- stämmelser motsvarande vad som gäller inom hälso- och sjukvår- den, som innebär att uppgifter kan lämnas mellan nämnder, finns inte inom socialtjänsten.61 
  
 För det offentliga skolväsendet och annan pedagogisk verksamhet med offentlig huvudman finns bestämmelser om sekretess i 23 kap. OSL. För uppgifter om enskilds personliga förhållanden gäller enligt 
  
 59Det finns därutöver möjlighet att i vissa särskilda fall lämna uppgifter utan hinder av sekretess, se bl.a. 25 kap. 12 och 13 §§ OSL. 
  
 60Prop. 1990/91:14 s. 84 ff. 
  
 61I vissa särskilda fall finns dock möjlighet att lämna uppgifter utan hinder av sekretess, se bl.a. 26 kap. 9 § OSL. Om kommunens uppgifter inom socialtjänsten fullgörs av flera nämnder ska också vissa uppgifter lämnas mellan nämnderna, 12 kap. 7 § andra stycket SoL. 
  
 89 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 dessa bestämmelser i många fall motsvarande sekretess som inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten.62 
  
 Både myndigheter och personal verksam inom det allmännas hälso- och sjukvård, socialtjänst och utbildningsverksamhet omfattas av sekretessbestämmelserna, och är förbjudna att röja sekretess- belagda uppgifter, 2 kap. 1 § OSL. 
  
 Tystnadsplikt i privat verksamhet 
  
 Regler om tystnadsplikt för uppgifter inom privat driven hälso- och sjukvård finns i patientsäkerhetslagen. Av bestämmelserna följer att hälso- och sjukvårdspersonal inte obehörigen får röja vad de fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga för- hållanden i sin verksamhet. Som obehörigt röjande anses dock inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning, 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen. 
  
 När det gäller privat driven omsorgsverksamhet finns bestäm- melser om tystnadsplikt i 15 kap. 1 § SoL och 29 § LSS. Enligt dessa bestämmelser gäller att den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser enligt SoL eller LSS inte obehörigen får röja vad han eller hon i detta sammanhang har fått veta om enskildas personliga förhållanden. 
  
 För enskilt bedriven verksamhet enligt skollagen gäller tystnads- plikt enligt 29 kap. 14 § skollagen. Av bestämmelsen följer att den som är eller har varit verksam i enskilt bedriven förskola, enskilt bedrivet fritidshem eller enskilt bedriven förskoleklass eller inom sådan enskilt bedriven verksamhet som avses i 25 kap. skollagen, inte obehörigen får röja vad han eller hon har fått veta om enskildas personliga förhållanden. Vidare anges att den som är eller har varit verksam inom annan enskilt bedriven verksamhet inte obehörigen får röja vad han eller hon i sådan elevhälsoverksamhet som avser psykologisk, psykosocial eller specialpedagogisk insats eller i sär- skild elevstödjande verksamhet i övrigt har fått veta om någons personliga förhållanden. 
  
 62 Uppgifter som omfattas av sekretess enligt 23 kap. får dock, till skillnad från uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess eller socialtjänstsekretess, lämnas till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda, 10 kap. 27 § OSL. 
  
 90 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 Det saknas direkta bestämmelser som anger vad ett obehörigt röjande är. Vid tolkningen av obehörighetsrekvisitet har det dock ansetts naturligt att söka ledning i OSL.63 Grunden är att den en- skilde ska ha samma skydd för sin personliga integritet vare sig han eller hon får insatser eller undervisning av en offentlig eller enskild verksamhet. 
  
 Olika bedömningar i fråga om tystnadspliktens omfattning 
  
 Sekretessbestämmelserna i OSL innebär att uppgifter som omfattas av sekretess hos en myndighet i princip inte får lämnas ut till pri- vata utförare, om inte den enskilde samtycker till utlämnandet.64 Vad gäller frågan om möjligheterna för en privat utförare att lämna uppgifter till den kommun eller det landsting som är huvudman för verksamheten råder en viss rättslig osäkerhet. Frågan har fram- för allt aktualiserats vad gäller möjligheten att lämna uppgifter från privata utförare till den offentliga hälso- och sjukvården och social- tjänsten. 
  
 Socialtjänstdatautredningen gjorde bedömningen att tystnads- plikt enligt 15 kap. 1 § SoL inte utgör hinder mot att uppgifter lämnas till kommunen. Utredningen motiverade detta med att det yttersta ansvaret för en kommuns uppgifter inom socialtjänsten inte kan överlåtas på annan och att nämnden har det direkta ansvaret för att sådant som lagts ut på ett företag kontrolleras och följs upp.65 
  
 Regeringen anförde vidare i lagrådsremissen God vård och om- sorg om personer med demenssjukdom samt regler för skydd och rättssäkerhet att tystnadsplikt enligt 15 kap. 1 § SoL inte bedömdes utgöra hinder mot att uppgifter om enskild lämnas från enskild verksamhet inom socialtjänsten till myndighet inom socialtjänsten. Detta motiverades på samma sätt som enligt Socialtjänstdatautred- ningen. Vidare hänvisades till att en socialnämnd som beslutat om en insats som genomförs i en enskild verksamhet får träffa avtal 
  
 63Prop. 1980/81:28 s. 23, prop. 1981/82:186 s. 26, prop. 2005/06:161 s. 82 och prop. 2007/08:126 s. 132 f. 
  
 64Det finns dock bestämmelser i OSL som medför att uppgifter i vissa fall kan lämnas utan hinder av sekretess. Exempelvis får enligt 10 kap. 2 § OSL uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. 
  
 65SOU 2009:32 s. 378. 
  
 91 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 med den som bedriver verksamheten om att handlingar ska överläm- nas till nämnden när gallringsskyldighet inträder, 7 kap. 3 § SoL. Det angavs också att det vid tolkningen av obehörighetsrekvisitet har ansetts naturligt att söka ledning i OSL:s regler. Regeringen före- slog i lagrådsremissen bl.a. att nya sekretessbrytande bestämmelser skulle införas i OSL för uppgifter som behövdes i viss angiven verksamhet och som lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvården till en annan sådan myndighet, en myndighet inom socialtjänsten, en enskild vårdgivare eller en enskild verksamhet på socialtjänstens område. Motsvarande bestämmelse föreslogs för en myndighet inom socialtjänsten. Utifrån de föreslagna nya sekretess- brytande bestämmelserna i OSL ansåg regeringen att tystnadsplik- ten enligt SoL och patientsäkerhetslagen inte utgjorde något hinder för enskild verksamhet på socialtjänstens område respektive en privat vårdgivare att i motsvarande utsträckning som myndigheter inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården, lämna uppgifter om enskilda i den utsträckning som behövdes.66 
  
 Utredningen om rätt information i vård och omsorg (SOU 2014:23) ansåg emellertid att det finns en tystnadspliktsgräns mellan en privat utförare och huvudmannen. Eftersom innebörden av be- stämmelserna om tystnadsplikt ska tolkas och tillämpas med led- ning av bestämmelserna i OSL, ansåg utredningen att motsvarande tystnadspliktsgräns gäller runt en privat driven verksamhet som det i sekretesshänseende finns runt en myndighet. Att det inte skulle finnas någon tystnadspliktsgräns mellan en privat utförd social- tjänst och en kommunal myndighet inom socialtjänsten saknade en- ligt utredningen stöd i nuvarande sekretessreglering. Utredningen menade vidare att kommunens övergripande ansvar för exempelvis kontroll av utförd verksamhet inte kan innebära oinskränkta möjlig- heter för kommunala myndigheter att ta del av individuppgifter som dokumenteras av olika utförare. Det kunde dock enligt utred- ningen inte uteslutas att ett utlämnande i enskilda fall kan vara tillå- tet vid en tillämpning av bestämmelserna om tystnadsplikt.67 Utred- ningen konstaterade också att det finns en stor osäkerhet från före- trädare för privata vårdgivare och enskilda verksamheter om när 
  
 66Lagrådsremiss God vård och omsorg om personer med demenssjukdom samt regler för skydd och rättssäkerhet, den 29 november 2012, s. 104. 
  
 67SOU 2014:23 s. 317, s. 579 f. och s. 622 f. 
  
 92 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 information kan lämnas ut och vilken information som kan lämnas ut. Även från huvudmännens sida finns en osäkerhet kring vilken information som kan begäras in.68 
  
 Uppgiftsskyldighet för viss verksamhet enligt nuvarande regelverk 
  
 För privata utförare som omfattas av lagen (1993:1651) om läkar- vårdsersättning och lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi finns bestämmelser som innebär att utföraren ska lämna upplys- ningar till landstinget.69 Där föreskrivs att en läkare som begär läkarvårdsersättning, och en fysioterapeut som begär fysioterapi- ersättning, ska medverka till att den egna verksamheten kan följas upp och utvärderas. Läkaren eller fysioterapeuten ska årligen till landstinget lämna en redovisning med uppgifter om mottagningens personal och medicintekniska utrustning samt om utförda vård- åtgärder och antalet patientbesök. Därtill ska läkaren eller fysio- terapeuten på begäran av landstinget lämna upplysningar och visa upp patientjournal samt övrigt material som rör undersökning, vård eller behandling av en patient och som behövs för kontroll av be- gärd läkarvårdsersättning eller fysioterapiersättning.70 
  
 I förarbetena till dessa bestämmelser angav regeringen att lands- tingen hade behov av att kontrollera debiterade åtgärder. Från landstingens sida framhölls behovet av uppföljning ur såväl ekono- misk som medicinsk synpunkt, liksom ur ett planeringsperspektiv. Landstingens ansvar för planering och finansiering av hälso- och sjukvården medförde enligt regeringen ett stort och berättigat behov av att följa upp att verksamhet bedrivs på ett sätt som ger ett bra resultat i hela hälso- och sjukvården med avseende på kostnader, effektivitet och kvalitet. Regeringen bedömde det rimligt att stärka ersättningslagarna så att landstingen kan få del av journalhandlingar etc. från privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som arbetar med nationell taxa. Detta för att kunna verifiera att besök skett och att åtgärderna överensstämmer med den ersättning som begärs. Landstingen framhöll att avidentifierade journaler inte är tillräckligt för att landstingen ska kunna göra den uppföljning som är avsedd. 
  
 68SOU 2014:23 s. 320 och s. 626 f. 
  
 69En liknande bestämmelse finns i 11 § tandvårdsförordningen (1998:1338). 
  
 7026 § lagen om läkarvårdsersättning och 25 § lagen om ersättning för fysioterapi. 
  
 93 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 Om landstingen endast ges tillgång till avidentifierade uppgifter finns enligt landstingen ingen möjlighet att göra en meningsfull koppling mellan debiterat besök, vårdåtgärd och journalanteckning för en specifik patient. 
  
 Enligt regeringens bedömning var det angeläget att landstingen fick de uppföljningsredskap som de ansåg sig behöva för att följa upp den vård som de finansierar. En annan aspekt var att lands- tingen kan ha behov av att följa hela vårdkedjor med avseende på kvalitet, effektivitet och resultat. Regeringen anförde att uppfölj- ning inom hälso- och sjukvården blir allt mer inriktad mot att följa hela processer i stället för enskilda åtgärder. För att möjliggöra en sådan uppföljning behövs identifierbara patientuppgifter. Lands- tingen behöver dock enligt förarbetena inte rutinmässigt ha tillgång till patientjournaler, utan endast i fall då landstinget har skäl att misstänka oegentligheter.71 
  
 En uppgiftsskyldighet infördes i lagarna för att huvudmännen ska kunna ta del av identifierbara patientuppgifter. Eftersom upp- giftsskyldigheten anges i lag är det inte fråga om något obehörigt röjande enligt patientsäkerhetslagen. 
  
 Utredningens tolkning av rättsläget 
  
 Som framgått finns skilda uppfattningar i frågan om huruvida tyst- nadsplikten hos privata utförare gäller i förhållande till den offent- liga huvudmannen inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. 
  
 Vid tolkningen av vad som utgör ett obehörigt röjande ska som nämnts ledning hämtas från OSL. Som huvudregel gäller sekretess mellan myndigheter och det krävs särskilda bestämmelser för att uppgifter ska kunna lämnas mellan myndigheter. När det finns sär- skilda sekretessbrytande bestämmelser i OSL behövs dock enligt regeringen inte särskilda bestämmelser för att privata utförare ska ha rätt att lämna uppgifter på motsvarande sätt.72 Ett utlämnande av en uppgift som är tillåtet för en myndighet enligt OSL ska inte heller anses vara ett obehörigt röjande. 
  
 71Prop. 2008/09:64 s. 58 ff. 
  
 72Prop. 2005/06:141 s. 63, prop. 2005/06 :161 s. 82 och 93 samt prop. 2007/08:126 s. 133. Det kan dock nämnas att det enligt Lagrådet kan sättas i fråga om inte en sådan begränsning i den straffsanktionerade tystnadsplikten bör framgå av lag, se prop. 2007/08:126 s. 353. 
  
 94 
  
 SOU 2017:38 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 I förarbetena till den ovan nämna bestämmelsen i 7 kap. 3 § SoL om möjlighet att avtala med den som bedriver enskild verksamhet om att handlingar ska överlämnas till nämnden när gallringsskyl- digheten inträder, angavs i frågan om förhållandet till tystnadsplik- ten att en följd av att en uppgift inte får röjas obehörigen är att om tillåtelse föreligger eller skyldighet att lämna uppgift stadgas i lag, så får uppgiften lämnas ut. Bestämmelsen innebar att det var fråga om tillåtet överlämnade av handlingar, dvs. det var inte fråga om ett obehörigt röjande.73 Även i 7 kap. 6 § SoL regleras en möjlighet för socialnämnden att avtala om att handlingar som avser rapportering av vissa missförhållanden som rapporterats enligt lagen, ska över- lämnas till nämnden när gallringsskyldigheten inträder. Motsva- rande gäller enligt 23 e § LSS. I förarbetena till bestämmelsen anges att nämnden härigenom ges möjlighet att kontrollera och följa upp verksamheten. Det framhålls dock att i de fall handlingarna rör enskilda, måste bestämmelserna om tystnadsplikt beaktas eftersom ett avtal varken bryter tystnadsplikt eller bestämmelser i OSL.74 
  
 I SoL föreskrivs visserligen i fråga om vissa insatser särskilt att socialnämnden ska följa insatserna och på vilket sätt.75 Enligt utred- ningens mening finns det emellertid inte stöd i lagstiftningen för bedömningen att det inte alls skulle finnas någon tystnadsplikts- gräns mellan en privat utförare och den offentliga huvudmannen. Enligt OSL gäller sekretess som huvudregel mellan myndigheter. Inom socialtjänsten innebär detta att uppgifter om enskild i princip inte kan lämnas mellan olika nämnder inom en kommun. Om utlämnade är möjligt på basen av huvudmannaansvaret skulle det innebära att möjligheten att ta del av uppgifter skulle vara större i förhållande till privata utförare än vad som gäller mellan nämnder inom samma organisation. Detta är enligt utredningens mening svårt att förena med utgångspunkten att tolkningen av begreppet obehörigt lämnade ska göras med utgångspunkt i sekretesslagstift- ningen. 
  
 Inom hälso- och sjukvården finns numera sekretessbrytande be- stämmelser som innebär att sekretess inte gäller mellan exempelvis nämnder inom ett landsting. Innan dessa bestämmelser infördes 
  
 73Prop. 2006/07:129 s. 91. 
  
 74Prop. 2009/10:131 s. 47. 
  
 75Se exempelvis 6 kap. 7 b § SoL. 
  
 95 
  
 Rättsliga förutsättningar att ställa och följa upp kvalitetskrav 
  
 SOU 2017:38 
  
 gällde sekretess även mellan nämnder på samma sätt som inom socialtjänsten. Detta skapade enligt regeringen särskilda problem inom bl.a. hälso- och sjukvården såvitt gällde t.ex. verksamhets- uppföljning, i de fall en kommun eller ett landsting valt att dela upp hälso- och sjukvårdsverksamheten på flera nämnder.76 Patientdata- utredningens (SOU 2006:82) bedömning var också att sekretess- bestämmelserna innebar en begränsning av möjligheterna till gemen- sam och individbaserad uppföljning avseende en sjukvårdshuvud- mans totala produktion av hälso- och sjukvård.77 Regeringen före- slog därför att samma sekretessgränser skulle gälla inom hälso- och sjukvården oavsett hur en kommun eller ett landsting väljer att organisera denna verksamhet. Regeringen uttalade särskilt att något förtydligande i lag av vad som skulle gälla mellan hälso- och sjuk- vårdsmyndigheter i en kommun eller landsting och sådana kommu- nala hälso- eller sjukvårdsföretag i samma kommun eller landsting inte ansågs nödvändigt eftersom sådana företag anses jämställda med myndigheter vid tillämpning av sekretessbestämmelserna.78 
  
 Kommuner och landsting ska enligt 3 kap. 19 § KL kontrollera och följa upp verksamhet som överlåtits på privata utförare. I för- arbetena till denna bestämmelse anges att en ändamålsenligt utformad kontroll och uppföljning är ett viktigt verktyg för att säkerställa effektiva verksamheter som levererar tjänster med den kvalitet som huvudmannen avsett. Samtidigt framhålls sekretesslagstiftningen som en särskild fråga att beakta.79 Detta tyder också på det inte an- setts självklart att det finns möjlighet att ta del av uppgifter. 
  
 Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att det finns en tystnadspliktsgräns mellan en privat utförare och huvudmannen. Kommuner och landsting har därmed inte samma möjligheter som tillsynsmyndigheterna att ta del av individuppgifter från privata utförare. 
  
 76Prop. 2007/08:126 s. 164 ff. 
  
 77SOU 2006:82 s. 419. 
  
 78Prop. 2007/08:126 s. 164 ff. 
  
 79Prop. 2013/14:118 s. 48 f. 
  
 96 
  
 6Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 I det här kapitlet redogör utredningen för de viktigaste aktörerna som arbetar med kvalitetsutveckling inom välfärdsområdet. Huvud- delen av kapitlet utgörs av en redovisning och diskussion av kun- skapsstyrning inom området. 
  
 6.1Myndigheter och andra aktörer på området 
  
 På skolområdet är Statens skolverk (Skolverket) och Statens skol- inspektion (Skolinspektionen) centrala myndigheter för att på nationell nivå ge stöd till kvalitetsutveckling hos huvudmännen. Skolverkets uppdrag är att främja alla barns och elevers tillgång till en likvärdig utbildning och annan verksamhet av god kvalitet i en trygg miljö. Myndigheten ska bidra till goda förutsättningar för barns utveckling och lärande. Skolinspektionen utövar tillsyn inom skolväsendet samt godkänner ansökan från enskilda som vill starta fristående skolor. 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (IVO) ansvarar för tillsyn av hälso- och sjukvård, hälso- och sjukvårdspersonal, socialtjänst och verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. I tillsynsuppdraget ingår handläggningen av anmälningar, t.ex. lex Hill, lex Williams och kommunernas skyldig- het att rapportera icke verkställda beslut. Myndigheten ansvarar också för viss tillståndsprövning för privata utförare, bl.a. för assi- stansanordnare och hem för vård eller boende (HVB) för barn och ungdomar. 
  
 Socialstyrelsen är förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, tandvård, socialtjänst, stöd och service till vissa funktionshindrade samt frågor 
  
 97 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 om alkohol och missbruksmedel. Socialstyrelsen ska bl.a. genom kunskapsstöd och föreskrifter bidra till att hälso- och sjukvården och socialtjänsten bedrivs enligt vetenskap och beprövad erfaren- het, ansvara för kunskapsutveckling och kunskapsförmedling, följa forsknings- och utvecklingsarbete samt följa, analysera och rappor- tera om hälso- och sjukvård. Socialstyrelsen ska också skapa och tillhandahålla enhetliga begrepp, termer och klassifikationer samt skapa, beskriva och tillhandahålla en ändamålsenlig informations- struktur inom sitt verksamhetsområde.1 
  
 Myndigheten för vård- och omsorgsanalys (Vårdanalys) har till uppgift att ur ett  
 patient-, 
  brukar- och medborgarperspektiv följa upp och analysera verksamheter och förhållanden inom bl.a. hälso- och sjukvård och omsorg. Myndigheten ska följa upp och analysera vårdens funktionssätt samt bistå regeringen med underlag och re- kommendationer för effektivisering av statlig verksamhet och styr- ning. Myndigheten har även till uppgift att kontinuerligt utvärdera sådan information om vården och omsorgen som lämnas till den enskilde, bistå med utvärderingar och uppföljningar av beslutade eller genomförda statliga reformer och andra statliga initiativ samt bedriva omvärldsbevakning och genomföra internationella jäm- förelser.2 
  
 Statens beredning för medicinsk och social utvärdering (SBU) utvärderar etablerade och nya metoder som används i hälso- och sjukvården samt i den verksamhet som bedrivs med stöd av social- tjänstlagen (2001:453). Myndigheten har i uppdrag att sprida utvär- deringarna så att dessa tillämpas i praktiken och leder till önskade förändringar inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten. 
  
 Utöver dessa aktörer tar Läkemedelsverket och Folkhälsomyndig- heten fram kunskapsunderlag till bl.a. kommuner, landsting och andra berörda samhällssektorer. 
  
 Som medlemsorganisation för kommuner och landsting spelar Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) en betydelsefull roll för att bidra med kunskap och för att sprida olika former av stöd till sina medlemmar. SKL:s styrelse antog 2012 ett positionspapper om evidensbaserad praktik i socialtjänst och hälso- och sjukvård. I doku- mentet framför förbundet bl.a. att tillvaratagande av kunskaps- 
  
 1Förordning (2015:284) med instruktion för Socialstyrelsen. 
  
 2Förordning (2010:1385) med instruktion för Myndigheten för vård- och omsorgsanalys. 
  
 98 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 utveckling förutsätter att huvudmännen utvecklar, vidmakthåller och ständigt förbättrar sina system för att fånga upp, värdera, an- passa och införa ny kunskap. I positionspappret tydliggörs också samspelet mellan nationell och lokal nivå i processen för att åstad- komma en evidensbaserad praktik, där nationell styrning och stöd innefattar att systematiserad kunskap presenteras och omsätts, ibland i form av riktlinjer. 
  
 6.2Kunskapsstyrning 
  
 De nationella aktörerna försöker på olika sätt bidra med underlag för att en kunskapsstyrning av välfärdsområdet ska vara möjlig. 
  
 6.2.1Kunskapsstyrning inom skolväsendet 
  
 Kvalitetsgranskningar i skolväsendet 
  
 Skolinspektionen använder sig av en modell med s.k. kvalitets- granskningar för att mer ingående granska olika delar av skolornas arbete. Granskningarna utgår från nationella mål och riktlinjer som i sin tur utgår från forskningsresultat och beprövad erfarenhet. Granskningar kan t.ex. avse undervisningens innehåll och form i olika skolämnen, arbetet med uppföljning och bedömning av elev- ernas kunskaper, eller rektorernas roll som pedagogiska ledare. I granskningarna samlar inspektörerna in skriftlig dokumentation samt besöker skolorna, observerar lektioner och intervjuar personal och elever. 
  
 Kvalitetsgranskningarna ska enligt Skolinspektionen fokusera på de områden där åtgärder är mest angelägna att sätta in. Syftet är således inte att ge en representativ, nationell bild av läget i landets skolor. Myndigheten rapporterar resultatet av granskningarna till varje granskad skola eller verksamhet och publicerar dessutom en rapport med iakttagelser och slutsatser från samtliga granskade skolor. 
  
 I de fall Skolinspektionen finner brister beskrivs utvecklings- behoven och krav ställs på att skolan vidtar åtgärder inom en given tidsram. Om Skolinspektionen identifierat viktiga utvecklings- områden följer myndigheten efter sex månader upp om verksam- 
  
 99 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 heterna genomfört eller planerat för de åtgärder som behövs. Upp- följning kan även ske senare inom ramen för Skolinspektionens regelbundna tillsyn. 
  
 Resultat av Skolinspektionens granskningar 
  
 Skolinspektionen redovisar varje år sina erfarenheter i en årsrapport. I årsrapporten för 2014 redovisas erfarenheter från tillsynen under en hel ”tillsynscykel”  
 (2009–2013), 
  där alla huvudmän och skolor som fanns under tidsperioden ingår. Under tidsperioden genom- fördes 1 000 tillsyner av kommunernas olika verksamheter och tillsyn av 1 000 enskilda huvudmän. Skolinspektionen genomförde under perioden även 70 kvalitetsgranskningar.3 
  
 I årsrapporten fokuserar Skolinspektionen på de största bris- terna och utvecklingsområdena på huvudmannanivå och för olika delar av skolväsendet. De brister som iakttagits varierar något mellan olika områden men de vanligast förekommande avser det systema- tiska kvalitetsarbetet, likvärdig utbildning, särskilt stöd samt före- byggande arbete mot kränkande behandling. Exempelvis påtalades brister i det systematiska kvalitetsarbetet för 91 procent av de kom- munala huvudmännen.4 
  
 Skolinspektionen har i årsrapporten även jämfört kommunala och enskilda huvudmän. Resultatet av denna jämförelse redovisades i Välfärdsutredningens tidigare betänkande.5 
  
 Skolinspektionen lyfter i årsrapporten fram faktorer som myndig- heten bedömer leder till goda skolresultat. Enligt myndigheten är det graden av huvudmännens och enheternas fokus på undervisning som avgör om skolan lyckas med sitt uppdrag. Rektorn har i detta perspektiv en avgörande roll för att leda och utveckla skolverksam- heten och huvudmannen måste, enligt Skolinspektionen, ge rekto- rerna förutsättningar att fokusera på att leda det pedagogiska arbetet på skolorna. Myndigheten anser även att huvudmän och rektorer inte har tagit det kompensatoriska uppdraget på tillräckligt allvar. Skolan ska anpassa, utveckla, förbättra och förändra undervisningen 
  
 3Skolinspektionen, Från huvudman till klassrummet – tät styrkedja viktigt för förbättrade kunskapsresultat, 2014, s. 7. 
  
 4Skolinspektionen, Från huvudman till klassrummet – tät styrkedja viktigt för förbättrade kunskapsresultat, 2014, s. 46 ff. 
  
 5SOU 2016:78, s. 261. 
  
 100 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 kontinuerligt så att eleverna ges bästa möjliga förutsättningar att lära och utvecklas. 
  
 I sin rapport betonar Skolinspektionen också vikten av en funge- rande styrkedja på lokal nivå för att nå de nationella målen. 
  
 Sammanfattningsvis är ett huvudbudskap i Skolinspektionens granskningar att det finns brister i huvudmännens systematiska kvalitetsarbete. 6 
  
 Nationella skolutvecklingsprogram 
  
 Skolverket erbjuder stöd till huvudmän, skolor och förskolor genom ett antal nationella skolutvecklingsprogram som syftar till att för- bättra undervisningen och den pedagogiska verksamheten. Program- men ska bidra till goda förutsättningar för barns utveckling och lär- ande samt förbättrade kunskapsresultat för eleverna. 
  
 Skolverket har t.ex. program för styrning och ledning där det ingår olika utbildningsinsatser för lärare och rektorer. Vidare finns ett program för systematiskt kvalitetsarbete, där Skolverket i syfte att stödja det arbetet har utvecklat ett verktyg för självskattning av kvaliteten i samtliga skolformer. Självskattningen görs med hjälp av indikatorer och kriterier som är framtagna med utgångspunkt i de nationella styrdokumenten. 
  
 Ytterligare ett exempel på en utvecklingsinsats som Skolverket bedriver är matematiklyftet, som syftat till att utveckla kvaliteten i matematikundervisningen. 
  
 Öppna jämförelser i skolan 
  
 Sedan ett antal år publicerar SKL Öppna jämförelser för skolområdet. Jämförelserna utgår från Skolverkets och SCB:s statistik för både grundskola och gymnasieskola. I den senast publicerade rapporten görs bl.a. jämförelser mellan kommunerna baserat på ett antal indi- katorer där skillnader i socioekonomisk bakgrund vägs in. Vidare redovisas i rapporten SKL:s elevenkät och resultat av SKL:s arbete för verksamhetsutveckling.7 
  
 6Skolinspektionen, Från huvudman till klassrummet – tät styrkedja viktigt för förbättrade kunskapsresultat, 2014, s. 33. 
  
 7SKL, Öppna jämförelser – Grundskola 2016 (läsår 2015/2016). 
  
 101 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 6.2.2Kunskapsstyrning av hälso- och sjukvård och socialtjänst 
  
 Enligt förordningen (2015:155) om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst ska den styrning som statliga myndigheter ansvarar för vara ett stöd för landsting, kom- muner och professioner. Styrningen med kunskap ska bidra till att målen i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och socialtjänstlagen uppfylls. Kunskapsstyrningen ska också bidra till en ökad jämställd- het. Styrningen sker genom icke bindande kunskapsstöd. 
  
 Nationella riktlinjer i socialtjänst och hälso- och sjukvård 
  
 Socialstyrelsen tar fram olika kunskapsstöd riktade till hälso- och sjukvården och socialtjänsten, bland dem nationella riktlinjer. Rikt- linjerna är framtagna tillsammans med experter utifrån aktuell forskning och beprövad erfarenhet och visar på nyttan och riskerna med olika åtgärder. Det finns för närvarande riktlinjer inom cirka 15 områden och ett arbete med att identifiera områden för nya rikt- linjer pågår. Riktlinjerna är till skillnad mot föreskrifter inte bind- ande, utan är i första hand tänkta som ett stöd för beslutsfattare in- för resursfördelning, planering och organisering av verksamheten. Riktlinjerna utgör också underlag för regionala och lokala vård- program. Enligt Socialstyrelsen kan de nationella riktlinjerna även användas som stöd för individuella beslut i mötet med patienter och brukare. 
  
 I arbetet med nationella riktlinjer ingår även uppföljningsarbete. Socialstyrelsen tar fram indikatorer och målnivåer för att ge huvud- männen tydliga och mätbara mål för arbetet med att implementera riktlinjerna. De mätbara målen kan utgöras av centrala åtgärder, övergripande indikatorer och, när datakällor saknas, utvecklings- indikatorer. Det är framför allt tillgängliga registerdata som är ut- gångspunkt för dessa indikatorer. Flertalet indikatorer används även i Öppna jämförelser, vilket gör att huvudmännen kan följa utveck- lingen. 
  
 Vårdanalys har haft i uppdrag att granska nationella riktlinjer ur ett patientperspektiv. Vårdanalys föreslår i en rapport att en strategi 
  
 102 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 för ett ändamålsenligt kunskapsstöd till hälso- och sjukvården ut- vecklas.8 En av utgångspunkterna för en sådan strategi skulle vara att utveckla en kunskapsstödskedja där arbetet på nationell, regio- nal och lokal nivå hänger ihop på ett mer systematiskt sätt än i dag. Vårdanalys anser också att ett kunskapsstöd bör vara ändamålsenligt för vårdens professioner och för patienterna och bör ha mekanismer för uppföljning på lokal, regional och nationell nivå samt stödja för- bättringsarbetet. 
  
 Regeringen har konstaterat det finns brister i följsamhet till de nationella riktlinjerna. Kunskapsstödsutredningen (S 2015:07) har därför getts i uppdrag utreda frågor om ökad följsamhet till nation- ella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården. Utredningen ska bl.a. kartlägga de olika initiativ och samarbeten kring ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd som pågår på olika nivåer inom hälso- och sjukvården, analysera bakomliggande orsaker till bristande följ- samhet till nationella riktlinjer och utreda förutsättningarna, beho- vet och lämpligheten av att göra nationella riktlinjer inom hälso- och sjukvård obligatoriska eller mer bindande.9 
  
 När det gäller socialtjänsten konstateras i en utvärdering att det finns behov av att förtydliga kopplingen till nationella riktlinjer.10 Detta som ett led i en mer evidensbaserad praktik och för att modellen med öppna jämförelser ska kunna ingå i den samlade kunskaps- styrningen. Arbetet med riktlinjer kan även ge förutsättningar för en fördjupad diskussion om vad som kan anses utgöra en evidens- baserad praktik på lokal nivå. För att detta ska fungera krävs dock att det tas fram nationella riktlinjer inom många olika områden inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården. För socialtjänstens område finns i detta fall en utmaning, då det i många fall saknas forskning att utgå från och de nationella riktlinjerna som Socialstyrelsen tar fram har ett bredare perspektiv än rena omsorgsinsatser. Det finns dock ett antal riktlinjer som även omfattar områden som berör social- tjänsten, såsom nationella riktlinjer för schizofreni och nationella riktlinjer för demens (remissversion). 
  
 8Myndigheten för vård och omsorgsanalys, 2015:7, Lång väg till patientnytta – en uppfölj- ning av nationella riktlinjers inverkan på vården i ett decentraliserat system. 
  
 9Dir. 2015:127, Ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården. 
  
 10Health Navigator AB, Öppna jämförelser av socialtjänsten – på mottagarens villkor? Utvärdering av öppna jämförelser av socialtjänsten, 2014. 
  
 103 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalitetsutveckling genom tillsyn 
  
 IVO ska regelbundet analysera, sammanställa och återföra iakttagel- serna från tillsynen, vilket huvudsakligen sker genom den årliga till- synsrapporten.11 På så vis kan iakttagelser i tillsynen utgöra grund för åtgärder och verksamhetsutveckling på ett mer övergripande plan. 
  
 Inom ramen för tillsynen arbetar IVO också för att vid sidan om rena kontrollerande insatser främja verksamhetsutveckling och bidra till att stärka kvaliteten och säkerheten i vården och omsorgen. Resultatet av tillsynen återförs till verksamheterna, så att brister och missförhållanden inte upprepas. Även goda exempel från till- synen återförs till verksamheten. 
  
 Rådet för styrning med kunskap 
  
 Rådet för styrning med kunskap inrättades den 1 juli 2015 och ska bl.a. bidra till att styrningen med kunskap inom hälso- och sjukvård och socialtjänst är samordnad, effektiv och anpassad till olika pro- fessioners och huvudmäns behov.12 I rådet ingår myndighetschef- erna för Socialstyrelsen,  
 E-hälsomyndigheten, 
  Folkhälsomyndig- heten, Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd (Forte), IVO, Läkemedelsverket, Myndigheten för delaktighet, SBU samt Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket. Rådet har bl.a. inlett ett arbete med att kartlägga myndigheternas styrning med kunskap och med att ta fram förslag till förbättringar, påbörjat samarbeten inom området  
 e-hälsa 
  samt genomfört en förstudie om psykisk ohälsa hos äldre kvinnor och män. 
  
 Parallellt med Rådet för styrning med kunskap har Huvudmanna- gruppen för behovsanpassad styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst bildats. Gruppen består av företrädare för kommuner och landsting och ska informera rådet om områden där huvudmännen har behov av statlig styrning med kunskap samt hur styrningen bör utformas och kommuniceras. 
  
 11IVO, Tillsynsrapport 2016. De viktigaste iakttagelserna inom IVO:s tillsyn och tillstånds- prövning för verksamhetsåret 2016, 2017. 
  
 12Förordning (2015:155) om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst. 
  
 104 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 Öppna jämförelser i hälso- och sjukvård och socialtjänst 
  
 Öppna jämförelser inom hälso- och sjukvård och socialtjänst är nationella jämförelser som syftar till att visa kvalitet, kostnader, m.m. inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Syftet med Öppna jämförelser är att stimulera landsting och kommuner att analysera sin verksamhet, lära av varandra, förbättra kvaliteten och effektivi- sera verksamheten. Öppna jämförelser syftar också till att öka in- synen i välfärdsverksamheterna. 
  
 Öppna jämförelser inom hälso- och sjukvården och socialtjäns- ten är ett samarbete mellan Socialstyrelsen och SKL. Arbetet med Öppna jämförelser har till stora delar finansierats av staten i sam- band med överenskommelser med SKL (t.ex. Dagmaröverenskom- melsen, överenskommelsen om evidensbaserad socialtjänst m.fl.). Den första rapporten med Öppna jämförelser publicerades 2006 och avsåg hälso- och sjukvården. 
  
 Socialstyrelsen och SKL bedriver ett utvecklingsarbete för att ytterligare tillgängliggöra och främja användningen av Öppna jäm- förelser bland patienterna, professionerna och verksamheterna. I det arbetet ingår att SKL ska stödja landstingens och sjukvårdens verksamheter, så att uppgifterna kan omsättas i lokalt förbättrings- arbete. 
  
 Enligt regeringen bidrar Öppna jämförelser till att ledningar och personal sätter fokus på kvalitet och resultat. Öppna jämförelser skapar också förutsättningar för förbättringsarbete och prioriter- ingar och för att analysera om vården är jämlik och jämställd.13 
  
 Svårare att skapa Öppna jämförelser i socialtjänsten 
  
 Öppna jämförelser inom socialtjänsten har försvårats av att det till stor del saknas gemensam terminologi och data.14 
  
 I en handlingsplan för Öppna jämförelser inom socialtjänsten och hemsjukvården  
 2015–2018 
  poängteras att Öppna jämförelser bör bli mer relevant och användbart. Detta ska uppnås genom fler indikatorer för insatsernas resultat och effektivitet, förenklade och 
  
 13Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, s. 36. 
  
 14Se Health Navigator AB, Öppna jämförelser av socialtjänsten – på mottagarens villkor? Utvärdering av öppna jämförelser av socialtjänsten, 2014 s. 15, Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Omotiverade skillnader i socialtjänsten – en förstudie, PM 2016:02, s. 7. 
  
 105 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 målgruppsanpassade presentationer samt stärkt stöd för att lokalt använda, tolka och analysera jämförelserna. 15 
  
 I en utvärdering från 2014 konstateras att Öppna jämförelser inom socialtjänsten fyller en central uppgift och uppskattas av kom- munerna; 80 procent av kommunerna uppger att de använt under- laget det senaste året och nästan hälften anser att Öppna jämför- elser har medfört stor eller ganska stor nytta. Samtidigt konstateras i utvärderingen att det finns tydliga förbättringsmöjligheter. Det som huvudsakligen lyfts fram är avsaknaden av indikatorer som speglar insatsernas resultat och brukarens upplevelser, vilket gör att jämförelserna till viss del blir trubbiga. Eftersom över 400 indikato- rer ingick i jämförelserna för hela socialtjänstområdet kan materialet också uppfattas som otillgängligt och dess användbarhet ifråga- sättas, enligt utvärderingen. För att förbättra användbarheten be- hövs verktyg som gör det enkelt att ta fram relevant information och rapporter.16 
  
 För att Öppna jämförelser ska kunna fungera som en del i en samlad kunskapsstyrning rekommenderar utvärderingen att det tas fram fler resultatmått, att brukarnas upplevelse i större utsträckning bör inkluderas, särskilt då det saknas hårda utfallsmått, att man bör pröva alternativa metoder för att spegla kvalitet såsom observations- studier samt att kopplingen till nationella riktlinjer förtydligas. Vid- are föreslår man färre indikatorer och tydligare styrning av hur underliggande enkäter ska tolkas, att samordning med andra kvalitets- verktyg (t.ex. Kolada) ökas samt att det ska göras enklare att pre- sentera jämförelserna. 
  
 Socialstyrelsen har i enlighet med den inriktning som presente- rades i handlingsplan för Öppna jämförelser inom socialtjänst och hemsjukvård  
 2015–2018 
  gjort en översyn av indikatorerna inom socialtjänstområdet.17 Detta har lett till att antalet indikatorer reduce- rats och synkroniserats inom de olika socialtjänstområdena. I dags- läget finns det kvar runt 30 indikatorer per område som belyser myndighetsutövning. Utöver det har Socialstyrelsen arbetat till- 
  
 15Regeringskansliet, Socialdepartementet, Öppna jämförelser inom socialtjänsten och hem- sjukvården, Handlingsplan  
 2015–2018, 
  s. 2 och 13. 
  
 16Health Navigator AB, Öppna jämförelser av socialtjänsten – på mottagarens villkor? Utvärdering av öppna jämförelser av socialtjänsten, 2014. 
  
 17Öppna jämförelser socialtjänst och hemsjukvård – Delrapportering handlingsplan för  
 2015–2018, 
  Socialstyrelsen,  
 2016-12-02, 
  s.  
 2–3. 
  
 106 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 sammans med SKL för att vidareutveckla indikatorer för brukar- inflytande, samt indikatorer som baseras på register.18 Flertalet av indikatorerna har tidigare baserats på myndighetsenkäter. 
  
 Nationella programråd 
  
 Huvudmännen inom hälso- och sjukvård samt socialtjänst har eta- blerat en nationell struktur med programråd för att gemensamt ut- arbeta nationella vårdprogram, kunskapsstöd och att samverka för en jämlik vård. Nationella programråd finns bl.a. för primärvård, strokevård, astma- och  
 KOL-vård, 
  diabetesvård och för ADHD. De nationella programråden fungerar som ett komplement till kunskaps- strukturerna på regional nivå. I de nationella programrådens upp- drag ingår följande: 
  
 Analysera och identifiera gapen i hälso- och sjukvården samt socialtjänsten genom att kartlägga befintliga underlag, identifiera oönskade variationer och behov av klinisk forskning. 
  
 Utarbeta mål och indikatorer för vårdens kvalitet. 
  
 Identifiera och sprida framgångsfaktorer. 
  
 Ta fram och revidera kunskapsunderlag såsom nationella vård- program, standardiserade vårdplaner och riktlinjer. 
  
 Följa upp och analysera kunskapsutvecklingen och variationer i vårdpraxis. 
  
 Bidra till konsensusutlåtande då vetenskapligt stöd saknas. 
  
 Ledamöterna i de nationella programråden tillsätts utifrån olika kompetensområden, baserat på behov i respektive programråd. Kriterier för sammansättningen av ledamöter är bl.a. multiprofessio- nalism och representation från hela vårdkedjan. 
  
 18 Öppna jämförelser socialtjänst och hemsjukvård – Delrapportering handlingsplan för  
 2015–2018, 
  Socialstyrelsen,  
 2016-12-02, 
  s.  
 2–3. 
  
 107 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 Regionala stödstrukturer inom socialtjänsten 
  
 En metod för att utveckla kunskapsstyrningen är genom regionala stödstrukturer. Regionala stödstrukturer har vuxit fram lokalt, men med stöd från regeringen genom en överenskommelse med SKL om en evidensbaserad praktik inom socialtjänsten. En utvärdering av överenskommelsen om en evidensbaserad praktik inom social- tjänsten som Statskontoret genomfört indikerade att de regionala stödstrukturerna har bidragit till verksamhetsutveckling inom flera av socialtjänstens områden.19 Stödstrukturerna har bl.a. bidragit till metodstöd och utbildningar till kommunerna. Statskontoret menade dock att det fanns fortsatta utvecklingsbehov, bl.a. avseende de regionala stödstrukturernas koppling till forskning och behovet av att integrera arbetet med det ordinarie utvecklingsarbetet. 
  
 Samverkansnämnder 
  
 I vissa fall har regionala stödstrukturer organiserats i form av en särskild samverkansnämnd. Ett exempel på detta är Södermanlands läns landsting som tillsammans med länets nio kommuner bildat en gemensam nämnd för samverkan kring socialtjänst och vård. Vid sidan om samverkan har nämnden driftsansvar för hjälpmedels- centralen med ansvar för länets hjälpmedelsförsörjning, den regionala samverkans- och stödstrukturen FoU i Sörmland och ett regionalt vård- och omsorgscollege. Samverkan sker för målgrupperna barn och unga i behov av särskilt stöd, riskbruk, missbruk och beroende- vård, äldre, personer med funktionsnedsättning samt personer med psykisk ohälsa och sjukdom. Nämnden arbetar genom arbetsgrupper fram lokala operativa riktlinjer samt rekommendationer i principi- ella frågor. Samverkansnämnden är ett exempel på hur samverkan mellan socialtjänst och landsting kan tydliggöras och operationali- seras. 
  
 19 Statskontoret 2014:18, Evidensbaserad praktik inom socialtjänsten, Utvärdering av överens- kommelsen mellan regeringen och SKL, slutrapport. 
  
 108 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 Förslag om ny kunskapsstruktur för den högspecialiserade vården 
  
 Utredningen om högspecialiserad vård (SOU 2015:98) har lämnat förslag på hur den högspecialiserade vården kan utvecklas. Utred- ningen föreslår en ny kunskaps- och beslutsstruktur för att nivå- strukturera den högspecialiserade vården. Syftet är att patienterna ska få tillgång till en mer jämlik och säker vård av god kvalitet obe- roende av bostadsort. 
  
 6.3Svårigheter att få fram underlag 
  
 för kunskapsstyrning på välfärdsområdet 
  
 En förutsättning för att utforma relevanta kvalitetsmått är att det finns kunskapsunderlag att utgå från. Socialstyrelsen och SKL kon- staterar i en rapport från 2007 att kunskapen om resultatet av många insatser inom socialtjänstens områden är begränsad, vilket medför att det i många fall saknas kunskapsunderlag som utgångspunkt vid utformning av indikatorer.20 Detta kan delvis bero på otillräcklig uppföljning och statistik, men även på att socialtjänstens insatser inte alltid ger förutsättningar för kvalificerade jämförelser. I en rapport från Salazar konstateras att kunskapsläget för att göra jämförelser av omotiverade skillnader inom socialtjänsten överlag är bristfälligt. Inom några verksamheter är datatillgången enligt Vård- analys så bristfällig att förutsättningarna för jämförelser är nästintill obefintliga. Det gäller för verksamheterna inom LSS, stöd till per- soner med psykisk funktionsnedsättning och hemlöshet.21 
  
 I rapporten från Socialstyrelsen och SKL framhålls att det, till skillnad från socialtjänsten, vid brist på kunskapsunderlag inom hälso- och sjukvårdsområdet finns ett konsensusförfarande som utgår från ”vetenskap och beprövad erfarenhet”, som då kan ersätta bristerna i kunskapsunderlag. I arbetet med att ta fram öppna jäm- förelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet har ett antal kriterier använts som vägledning för att välja ut indikatorer: 
  
 20Socialstyrelsen och SKL, Modell för utveckling av kvalitetsindikatorer i socialtjänsten, mars 2007. 
  
 21Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Omotiverade skillnader i socialtjänsten 
  
 – en förstudie, PM 2016:02. 
  
 109 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 Mätbar och tillgänglig. Indikatorn ska vara mätbar, väl definierad och data ska finnas tillgängliga på nationell nivå. Indikatorerna ska återkommande kunna rapporteras. 
  
 Vedertagen och valid. Indikatorn ska vara vedertagen och där- med gärna förekomma i andra, etablerade indikatorset. Därmed antas även att den är valid, det vill säga ett bra mått på den aspekt av sjukvården som den avser att mäta. 
  
 Relevant. Indikatorn ska avse väsentlig volym/kostnad, eller väsentlig aspekt eller problem. 
  
 Tolkningsbar. Indikatorn ska stödja en värderande tolkning; man ska veta om det är bra eller dåligt, ha ett högt eller lågt värde. 
  
 Påverkbar. Det ska vara möjligt för landstingen och hälso- och sjukvården att kunna påverka sitt utfall. 
  
 Resultat och process. Både resultatmått och processmått kan an- vändas. Processmått ska avse åtgärder i hälso- och sjukvården som bedöms ha en stark påverkan på resultatet för patienten. 
  
 Inom skolväsendet och hälso- och sjukvården har förutsättningarna att hitta denna typ av indikatorer varit bättre än inom socialtjänsten. I skolan samlas exempelvis betygsresultat in. Processen för betyg- sättningen är statligt styrd, vilket ökar förutsättningarna för att resultaten ska vara valida och jämförbara. I hälso- och sjukvården samlas många indikatorer och mått in. Det är dock viktigt att vara medveten om att många mått inte mäter det objektiva utfallet av verksamheterna, om man med det menar t.ex. hur verksamheterna påverkar patienters hälsa. Många indikatorer mäter framför allt processkvalitet. Det görs emellertid ett antal mätningar av medicinsk kvalitet eller vårdkvalitet som kan innehålla olika resultat- eller effektmått, exempelvis mortalitet på sjukhus eller femårsöverlevnad efter cancerdiagnos. 
  
 När man jämför hälsoutfall i mätningar kan det vara svårt att särskilja folkhälsofaktorer från det som sjukvården bidrar med.22 För att mätningar av vårdkvalitet ska bli rättvisande behöver de 
  
 22 SKL, Svensk sjukvård i internationell jämförelse, 2015. 
  
 110 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 kompensera för faktorer som annan sjuklighet, patientunderlag och andra möjliga bakomliggande faktorer. 
  
 Inom socialtjänsten har det under lång tid saknats gemensam terminologi.23 Det har funnits stora skillnader i språkbruk mellan huvudmän, yrkesgrupper och verksamheter. Därtill har det funnits skillnader mellan socialtjänstens och sjukvårdens terminologi. Social- styrelsens arbete med utveckling och kvalitetssäkring av nationell informationsstruktur och nationellt fackspråk (NI/NF) har dock bidragit till att det även inom socialtjänsten etablerats en mer gemen- sam terminologi. Bland annat har modellerna Individens behov i centrum (IBIC), en utveckling av Äldres behov i centrum (ÄBIC), och Barns behov i centrum (BBIC) införts på kommunal nivå. Dessa är verktyg och arbetssätt som syftar till att stödja en strukturerad behovsbedömning, handläggning och dokumentation. 
  
 IBIC omfattar äldreomsorgen och stöd till personer med funk- tionsnedsättning och utgår från individens behov, resurser, mål och resultat inom olika livsområden. Handläggare och utförare kan genom IBIC få stöd i att använda ett gemensamt språk för att be- skriva exempelvis funktionstillstånd, funktionshinder och hälsa. IBIC kan också bidra till mer strukturerad dokumentation av nu- läge, mål och resultat. 
  
 BBIC utgår från ett barnrättsligt perspektiv och syftar till en nationellt enhetlig struktur för handläggning, genomförande och uppföljning av den sociala barn- och ungdomsvården. 
  
 Av en uppföljning från Socialstyrelsen framgår att strukturerad dokumentation används i olika hög omfattning i socialtjänstens verksamheter. Framför allt IBIC har tidigare varit mindre spridd.24 
  
 23Socialstyrelsen och SKL, Modell för utveckling av kvalitetsindikatorer i socialtjänsten, mars 2007. 
  
 24Socialstyrelsen, Äldres behov i centrum till Individens behov i centrum – Lägesrapport, 2016. Enligt Socialstyrelsen hade 37 kommuner infört IBIC före 2016, 37 planerade att in- föra det under 2016 och 63 planerade att införa det i framtiden. 
  
 111 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 6.4Andra informationskällor inom området 
  
 Läkemedelsregistret 
  
 Läkemedelsregistret inrättades i juli 2005. Syftet med läkemedels- registret är att öka kunskapen och patientsäkerheten på läkemedels- området. Registret innehåller alla läkemedel som hämtas ut mot recept på apotek samt uppgifter om uthämtade förmånsberättigade förbrukningsartiklar, t.ex. stomiprodukter. Antalet poster i registret är drygt 100 miljoner per år. Läkemedelsregistret uppdateras en gång i månaden och används av forskare, journalister, utredare inom landsting och myndigheter samt av representanter för läkemedels- industrin. 
  
 Registret kan samköras med andra hälsodataregister, t.ex. patient- registret, för att koppla ihop läkemedelsanvändning med olika diagnoser. Data från registret används bl.a. i arbetet med nationella riktlinjer för hälso- och sjukvården och i Öppna jämförelser för att ta fram indikatorer på kvaliteten i läkemedelsanvändningen. 
  
 Läkemedelsregistret innehåller information om: 
  
 patienten (kön, ålder, folkbokföringsort) 
  
 varan (t.ex. läkemedelsnamn, styrka, förpackningsstorlek) 
  
 förskrivningen (t.ex. förskriven mängd, datum för förskrivningen och datum när varan hämtats ut) 
  
 kostnader (landstingskostnad och egenavgift) 
  
 egenskaper på arbetsplatsen där förskrivningen skedde (t.ex. verksamhetsinriktning) och vilket yrke och specialistutbildning förskrivaren har. 
  
 Läkemedelsregistret saknar information om orsaken till förskriv- ningen. 
  
 Läkemedelsregistret har ett omfattande sekretesskydd (jfr avsnitt 7.3.7). All data i registret kommer från  
 E-hälsomyndigheten. 
  All handel som säljer läkemedel har skyldighet att rapportera in försälj- ningsuppgifter till  
 E-hälsomyndigheten, 
  enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Dessutom ska apotek lämna ytterligare upp- gifter till  
 E-hälsomyndigheten 
  när ett förskrivet läkemedel expedie- ras, enligt lagen (1996:1156) om receptregister.  
 E-hälsomyndigheten 
  lämnar i sin tur uppgifter om receptförskrivna expedieringar till Socialstyrelsen, enligt lagen om receptregister. 
  
 112 
  
 SOU 2017:38 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 Primärvårdskvalitet 
  
 Den nationella uppföljningen av primärvårdens resultat är mindre utvecklad än uppföljningen av den specialiserade vården. Detta be- ror framför allt på att det finns begränsad tillgång till data för vård som utförs inom primärvården, vilket i sin tur försvårar uppfölj- ningen. Av integritetsskäl ingår exempelvis inte patienter inom primärvården i patientregistret. Under 2016 introducerades ett nationellt system för kvalitetsdata i primärvården – ”Primärvårds- kvalitet”. Systemet ger en bild av primärvårdens verksamhet och kompletterar de etablerade kvalitetsregistren. 
  
 Nationell Patientenkät 
  
 Nationell Patientenkät är ett samlingsnamn för återkommande nationella undersökningar av patientupplevelser inom hälso- och sjukvården. Sedan 2009 deltar samtliga landsting i Nationell Patient- enkät. Arbetet samordnas av SKL. Nationellt gemensamma mät- ningar genomförs vartannat år inom primärvård, somatisk öppen- och slutenvård, akutmottagningar samt psykiatrisk öppen- och slutenvård. Landsting har också möjlighet att genomföra mellanårs- mätningar eller extramätningar inom dessa eller andra områden. 
  
 Patientrapporterade mått 
  
 Mätningar med patientrapporterade mått kan göras för att få en systematisk kunskap om den självrapporterade hälsan i en patient- grupp, följa upp verksamhetens vårdresultat relaterat till upplevda problem, jämföra olika behandlingars påverkan på patientens själv- rapporterade hälsa, göra hälsoekonomiska analyser eller ta fram underlag för patientsäkerhetsarbete. 
  
 PREM (Patient Reported Experience Measures) mäter patienters upplevelse av, och tillfredsställelse med, vården. PREM kan inne- fatta bemötande, delaktighet, information, förtroende för vårdgivaren och tillgänglighet. Begreppen patienttillfredsställelse och patient- upplevelser är multidimensionella begrepp och kräver mer omfatt- ande instrument än en enskild fråga för att ge en bra bild av patien- tens tillfredsställelse eller upplevelser. 
  
 113 
  
 Nationellt och regionalt stöd för kvalitetsutveckling 
  
 SOU 2017:38 
  
 PROM (Patient Reported Outcome Measures) mäter hur patien- terna upplever sin sjukdom och sin hälsa efter behandling eller annan intervention. Ibland inkluderas också mått på patientnöjdhet i begreppet PROM. 
  
 Mätningar med PREM och PROM är verktyg för att öka patien- ters medverkan i vården och bättre ta till vara patienternas kunska- per och erfarenheter i utvecklingsarbetet. 
  
 SIRIS 
  
 Skolverket för i databasen SIRIS statistik över skolväsendet. Betygs- resultat och andra värden finns för alla skolor i landet. Skolverket har också utvecklat en statistikmodell – SALSA – där elevernas fak- tiska betygsresultat sätts i relation till ett antal bakgrundsfaktorer. Genom SALSA kan betygsutfall på varje skola jämföras med för- väntat utfall utifrån elevernas socioekonomiska bakgrund. 
  
 Nationella prov 
  
 De nationella proven inom skolan kan ses som en form av kvalitets- stöd. Nationella prov i olika ämnen arrangeras i årskurserna 3, 6 och 9 samt på gymnasieskolan och på gymnasial nivå i vuxenutbild- ningen. Genom proven kan huvudmännen få viss information om hur eleverna nationellt presterar jämfört med andra elever, vilket sedan exempelvis kan användas för att bedöma behovet av extra resurser. 
  
 Utredningen om nationella prov (SOU 2016:25) har föreslagit ett nytt nationellt system för kunskapsbedömning. Ett sådant system skulle innehålla nationella prov, nationella bedömningsstöd och nationell kunskapsutvärdering. Syftet ska vara att stärka en likvärdig betygssättning och elevernas rättssäkerhet. Detta ska åstadkommas genom att de nationella proven blir stabilare och länkade till varandra med hjälp av uppgifter som återkommer årli- gen. Enligt förslaget ska de nationella proven i viss utsträckning bedömas externt. 
  
 114 
  
 7 Register och statistik 
  
 7.1Register och databaser 
  
 Väl fungerande register är en förutsättning för att kunna följa upp en verksamhets kvalitet, ekonomi och utveckling. Register förs också för framställning av statistik och kan användas i forskningssyfte. Det finns ett antal olika register inom välfärdsområdena. Social- styrelsen förvaltar exempelvis en rad register för att kunna analysera och följa utvecklingen i hälso- och sjukvården samt socialtjänsten. Inspektionen för vård och omsorg (IVO) ansvarar för register över utförare av verksamhet inom hälso- och sjukvårdsområdet och om- sorgsområdet. På skolområdet ansvarar Statens skolverk (Skol- verket) för flera databaser som utgör underlag för uppföljning och utvärdering av skolverksamhet. Nedan redogörs för register och databaser på respektive område. 
  
 Många av de register och databaser som förs innehåller person- uppgifter. Förutsättningarna för att behandla sådana påverkas av personuppgiftsregleringen. En ny reglering1 har beslutats inom EU. Konsekvenserna av den nya personuppgiftsregleringen ses över i särskild ordning och berörs inte närmare i detta sammanhang. 
  
 7.1.1 Hälso- och sjukvårdsområdet 
  
 Socialstyrelsens hälsodataregister 
  
 Socialstyrelsen ansvarar för sex hälsodataregister: patientregistret, cancerregistret, medicinska födelseregistret, tandhälsoregistret, läke- medelsregistret samt registret över kommunal hälso- och sjukvård 
  
 1 Den 27 april 2016 antogs Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskydds- förordning). Förordningen ska tillämpas från den 25 maj 2018. 
  
 115 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 till äldre och personer med funktionsnedsättning. Dessutom har Socialstyrelsen ansvaret för dödsorsaksregistret, som ger underlag för den officiella statistiken om dödsorsaker i Sverige. Registren regleras genom lagen (1998:543) om hälsodataregister och genom förordningar på respektive område. Patientregistret förs i syfte att följa hälsoutvecklingen i befolkningen, förbättra möjligheterna att förebygga och behandla sjukdomar samt bidra till hälso- och sjuk- vårdens utveckling. Registret tillhandahåller data för bl.a. statistik, forskning och utvärdering och innehåller individuppgifter om vård- kontakter, diagnoser, yttre orsaker till sjukdom och skada samt åtgärder. Både landsting och privata utförare inom den öppna och slutna vården är skyldiga att rapportera uppgifter till patientregistret.2 Primärvården och den kommunala hemsjukvården omfattas dock inte av rapporteringsskyldigheten. 
  
 Cancerregistret används för att kartlägga cancersjukdomars före- komst och förändring över tiden och ska utgöra en bas för forskning samt möjliggöra internationella jämförelser. Medicinska födelse- registret innehåller uppgifter om graviditeter, förlossningar och om nyfödda barn och utgör ett underlag för analys av händelser och ut- fall för kvinnor och barn under graviditet, förlossning och nyfödd- hetsperioden. Syftet med tandhälsoregistret är att kunna följa tandvårdens och tandhälsans utveckling i Sverige. Uppgifterna ska kunna användas till statistik, utveckling av kvalitetsindikatorer samt uppföljningar och utvärderingar. Läkemedelsregistret innehåller alla läkemedel som hämtas ut mot recept på apotek och syftet med läkemedelsregistret är att öka patientsäkerheten på läkemedels- området. Registret över kommunal hälso- och sjukvård innehåller uppgifter om kommunala hälso- och sjukvårdinsatser och utgör bl.a. underlag till officiell statistik och forskning. Dödsorsaks- registret används, utöver vad som ovan angetts, för beskrivningar av befolkningens hälsa, som underlag för insatser i hälso- och sjuk- vården och för forskning. 
  
 Hälsodataregistren är baserade på personnummer vilket ger möjligheter att samköra uppgifterna i hälsodataregistren. Data från registren används även bl.a. till utvärderingar, statistik, produktivi- tetsjämförelser och i arbetet med nationella riktlinjer för hälso- och sjukvården och i Öppna jämförelser. 
  
 2 Förordningen (2001:707) om patientregister. 
  
 116 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 Nationella kvalitetsregister 
  
 I 7 kap. patientdatalagen (2008:355) finns bestämmelser om kvalitets- register. Härmed avses en automatiserad och strukturerad samling av personuppgifter som inrättats särskilt för ändamålet att systema- tiskt och fortlöpande utveckla och säkra vårdens kvalitet. Kvalitets- registren ska möjliggöra jämförelser inom hälso- och sjukvården på nationell eller regional nivå. Det finns flera nationella kvalitets- register inom hälso- och sjukvården. Registren innehåller individ- baserade uppgifter om problem, insatta åtgärder och resultat inom hälso- och sjukvård. Registren är frivilliga för sjukvårdshuvudmännen att rapportera till och täckningsgraden varierar för olika sjukdoms- grupper. Viktiga delar i uppföljningen av hälso- och sjukvården häm- tas från nationella kvalitetsregister. Information från de nationella kvalitetsregistren används bl.a. som underlag i Öppna jämförelser. 
  
 Sedan 2011 finns en överenskommelse mellan staten och Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) om utveckling och finansiering av nationella kvalitetsregister. Insatserna inriktas på att förbättra datakvalitet, analyser och återkoppling. Dessutom genomförs insatser för ökad patientmedverkan, samordning av  
 it-system 
  och minskad dubbelregistrering. En ny överenskommelse har ingåtts för 2017. Inom ramen för denna överenskommelse har medel beviljats till den fortsatta utvecklingen av registren under 2017.3 
  
 Vårdgivarregistret 
  
 Den som avser att bedriva hälso- och sjukvårdsverksamhet ska en- ligt patientsäkerhetslagen (2010:659) anmäla detta till IVO senast en månad innan verksamheten påbörjas. Även vissa förändringar eller flytt av verksamheten ska anmälas, liksom om verksamheten läggs ned, 2 kap. 1 och 2 §§ patientsäkerhetslagen. IVO ska föra ett automatiserat register över de verksamheter som anmälts. Registret får användas för tillsyn och forskning samt för framställning av statistik, 2 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Både offentliga och pri- vata vårdgivare ska anmäla sin verksamhet till IVO:s vårdgivar- register. Registret får bl.a. innehålla uppgifter om namn eller firma och personnummer eller organisationsnummer för den som bedriver 
  
 3 Överenskommelse om stöd till Nationella Kvalitetsregister under 2017. 
  
 117 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 verksamheten, var verksamheten bedrivs, verksamhetens inriktning samt datum för inspektion av verksamheten, 2 kap. 3 § patient- säkerhetsförordningen (2010:1369). 
  
 Kolada 
  
 Kommun- och landstingsdatabasen (Kolada) är en databas med över 3 000 nyckeltal om kvalitet, resurser och volymer i kommun- ernas och landstingens verksamheter. Databasen förs av Rådet för främjande av kommunala analyser (RKA)4. Den bygger främst på nationell statistik från de statistikansvariga myndigheterna men kompletteras även med bl.a. frivillig redovisning av kvalitet från landsting och kommuner. Det är möjligt att göra jämförelser över tid för bl.a. hälso- och sjukvård. I Kolada finns möjlighet att för vissa delar få resultat på enhetsnivå. 
  
 Internationella indikatorer och register 
  
 Det finns ett antal internationella jämförelser och hälsodataregister i vilka svensk hälso- och sjukvård ingår. OECD har en internationell hälsodatabas med kvalitetsindikatorer.5 Även inom WTO och EU finns hälsoindikatorer för hälso- och sjukvård. Indikatorerna består dels av resultatindikatorer som mäts en period efter ett insjuknande eller en diagnosticering, t.ex. trettiodagarsmortalitet vid hjärtinfarkt eller femårsöverlevnad vid bröstcancer. Indikatorerna kan också mäta komplikationer som t.ex. amputation av nedre extremiteter p.g.a. komplikationer vid diabetes eller neonatal mortalitet eller folkhälsa som andel vaccinerade eller andel med förhöjt blodsocker. Även antibiotikakonsumtion är en vanlig indikator. I en rapport från SKL beskrivs ett antal olika internationella jämförelser av hälso- och sjukvårdskvalitet som görs med jämna mellanrum av olika aktörer som Health Consumer Powerhouse, The Conference Board of Canada, The Fraser Institute och The Commonwealth Fund.6 
  
 4RKA är en ideell förening som bildats i samarbete mellan staten och SKL. 
  
 5OECD Health Statistics 2016. 
  
 6SKL, Svensk sjukvård i internationell jämförelse, 2015. 
  
 118 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 7.1.2Socialtjänstområdet 
  
 Socialstyrelsens socialtjänstregister 
  
 Socialstyrelsen ansvarar för fem officiella register inom social- tjänstområdet. Dessa är registret över ekonomiskt bistånd, registret över insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), registret över insatser för barn och unga, registret över socialtjänstinsatser till äldre och personer med funk- tionsnedsättning, samt registret över insatser enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. 
  
 Registren utgår bl.a. från vad kommunerna rapporterar in som del av den offentliga statistiken, men kompletteras även med viss annan information från t.ex. Arbetsförmedlingen, Migrationsverket, Statens institutionsstyrelse och förvaltningsrätterna. 
  
 Uppgifterna i registren används som underlag för uppföljning, styrning och verksamhetsutveckling på nationell, regional och kom- munal nivå. Registren utgör grunden för officiell statistik och an- vänds även till forskningsändamål. 
  
 Nationella kvalitetsregister 
  
 Som ovan nämnts finns inom hälso- och sjukvårdsområdet ett flertal nationella kvalitetsregister. Det är framför allt vårdrelaterade insatser som är fokus i kvalitetsregistren, men det finns också kvalitets- register med inriktning mot socialtjänstens områden. De register som anknyter till socialtjänstområdet är i huvudsak riktade mot äldre personer. Däribland finns exempelvis Senior alert (för före- byggande vård och omsorg)och Svenska Demensregistret. 
  
 Omsorgsregistret 
  
 Enligt 7 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, krävs tillstånd från IVO för att bedriva viss verksamhet enligt lagen. Även enligt LSS krävs tillstånd från IVO för att bedriva viss verksamhet, 23 § LSS. En kommun eller ett landsting som driver sådan verksamhet eller har överlämnat sådan verksamhet till enskild ska enligt dessa bestämmelser anmäla verksamheten till IVO innan verksamheten påbörjas. Något motsvarande krav som gäller för Vårdgivarregistret 
  
 119 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 att anmäla förändringar eller flytt av verksamheten, eller om verk- samheten läggs ned, finns inte. 
  
 De verksamheter för vilka tillstånd sökts och för vilka anmälan ska göras av kommun eller landsting registreras i Omsorgsregistret.7 
  
 Kolada 
  
 Som ovan nämnts är Lewis en databas som bygger på befintlig officiell statistik men kompletteras med frivillig redovisning av kvalitet. Det går att göra jämförelse över tid inom flera välfärds- områden, bl.a. individ- och familjeomsorg, insatser för äldre och per- soner med funktionshinder. I Kolada finns möjlighet att för vissa delar få resultat på enhetsnivå.8 
  
 7.1.3Skolväsendet 
  
 Skolverket samlar varje år in uppgifter om barn, elever, personal, kostnader och utbildningsresultat som publiceras i verkets databaser. I databasen Jämförelsetal finns uppgifter per kommun, främst för kommunala huvudmän men till viss del även för enskilda huvud- män, som grundas på uppgifter om barn, elever och personal för samtliga verksamhetsformer inom Skolverkets ansvarsområde samt betyg för grund- och gymnasieskola och vuxenutbildning. Det är möjligt att ta fram uppgifter för att se utvecklingen över tid. I data- basen SIRIS finns uppgifter per skolenhet och per huvudman som grundas på uppgifter om elever, lärare och betygs- och provresultat samt relationen mellan provbetyg och slutbetyg i grund- och gym- nasieskolan. I SIRIS redovisas även uppgifter om kostnader per kommun för samtliga verksamhetsformer inom Skolverkets ansvars- område. I databasen SALSA visas betygsresultat i årskurs 9 beräk- nade enligt en statistisk modell, per skolenhet. I modellen tas hän- syn till vissa bakgrundsfaktorer såsom utländsk bakgrund, kön och föräldrars utbildningsnivå. Syftet med SALSA är att synliggöra faktorer som skolan inte kan påverka men som har betydelse för betygsresultatet. 
  
 7Jfr prop. 2012/13:20 s. 102 ff. 
  
 8Jämförelsemöjlighet finns även för funktionshindersområdet. 
  
 120 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 Insamlingen av uppgifter regleras i Skolverkets föreskrift om uppgiftsinsamling från skolhuvudmännen (SKOLFS 2011:142). Det innebär att skolhuvudmännen har uppgiftsskyldighet. Uppgif- terna bygger på totalundersökningar med registret över skolenheter i Sverige som utgångspunkt. Inför varje nytt läsår uppdateras regist- ret genom en totalinsamling. Syftet med uppföljningssystemet är att det ska ge en samlad bild av skolans verksamhet och vara under- lag för uppföljning och utvärdering på nationell och lokal nivå. 
  
 Barn och personal i förskolan 
  
 Statistiska centralbyrån (SCB) samlar på uppdrag av Skolverket in uppgifter från förskolan på individnivå sedan hösten 2014. Insam- lingen sker genom en totalundersökning och det föreligger uppgifts- skyldighet enligt lagen (2001:99) om den officiella statistiken samt enligt föreskrifter i SKOLFS 2011:142.9 Uppgifterna utgör en del av Skolverkets nationella uppföljningssystem för skolsektorn och syftet är att ge en samlad bild av förskolans verksamhet, samt att utgöra underlag för uppföljning och utvärdering på nationell och lokal nivå. Enskilda och kommunala huvudmän lämnar in uppgifter om sin verksamhet till myndigheten, bl.a. om personal, kostnader och barn, liksom driftsform, juridisk form, huvudman, avdelningar och verksamhetskommun. Skolverket uppskattade att 98 procent av huvudmännen lämnade in uppgifter 2015. Bortfallet medför att det i redovisningen saknas ett mindre antal barn och personal i fristå- ende förskola.10 
  
 7.1.4 Övergripande register för välfärdsområdet 
  
 Utförarregistret 
  
 På uppdrag av regeringen samlar SCB sedan 2013 in uppgifter från kommuner och landsting avseende deras köp av verksamhet från privata utförare inom områdena vård och omsorg, skola samt flyk- tingmottagande. 2013 rapporterades inköp av välfärdstjänster om drygt 92 miljarder kronor. Syftet med undersökningen är att få detaljerad information om kommunernas och landstingens privata 
  
 9SCB, Förskola: Barn och personal per 15 oktober 2015(Beskrivning av statistiken),  
 2016-02-26. 
  
 10Skolverket, Barn och personal i förskolan hösten 2015, PM  
 2016-04-12. 
  
 121 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 utförare. Undersökningen genomförs årligen och samtliga kommu- ner och landsting ska lämna uppgifter. 
  
 Alla köp måste dock inte anges. För kommuner gäller ett tröskel- värde på 100 000 kronor och för landstingen är tröskelvärdet 250 000 kronor. Detta innebär att om huvudmannen köpt verksam- het för mindre än detta belopp från en utförare under ett år, behö- ver den utföraren inte redovisas. Kontroll av uppgifterna sker mot föregående års lämnade uppgifter, samt mot huvudmännens räken- skapssammandrag.11 Undersökningen är kopplad till företagsregist- ret, vilket innebär att det enklare går att hitta aktuella företag. De som deltar i undersökningen får på så vis även tillgång till uppgifter om aktuella företag, t.ex. juridisk form eller ägarkategori. Uppgif- terna kan registreras på organisationsnummer, men även arbetsställe. Vid registrering på arbetsställe medges mer detaljerad information om utföraren då det går att få fram t.ex. personalens utbildnings- nivå m.m. Statliga inköp registreras inte i registret, som exempelvis Migrationsverkets köp från privata utförare, eller statlig assistans- ersättning. 
  
 7.2Statistik 
  
 Flera av ovan nämnda register utgör underlag för statistik. Statisti- ken utgör i sin tur underlag för verksamhetsuppföljning i form av uppföljning, utvärdering, kvalitetssäkring och Öppna jämförelser.12 
  
 Den offentliga statistiken 
  
 I lagen om den officiella statistiken finns bestämmelser om officiell statistik. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka myndigheter som ansvarar för officiell statistik (statistikansvariga myndigheter). Officiell statistik ska finnas för allmän information, utrednings- verksamhet och forskning och vara objektiv och allmänt tillgänglig. Den officiella statistiken ska framställas och offentliggöras med beaktande av behovet av skydd för fysiska och juridiska personers intressen. 
  
 11Räkenskapssammandraget (RS) är en årlig insamling av ekonomiska uppgifter från samt- liga kommuner respektive landsting. Syftet med RS är att på  
 kommun-, 
  landstings- och riks- nivå få information om kommunernas och landstingens ekonomi. 
  
 12Jfr SOU 2009:32 s. 97. 
  
 122 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 Förordningen (2001:100) om den officiella statistiken innehåller kompletterande föreskrifter till lagen om den officiella statistiken. Vad som är officiell statistik och vilka myndigheter som ansvarar för den framgår av en bilaga till förordningen. En statistikansvarig myndighet beslutar om statistikens innehåll och omfattning inom sitt statistikområde om inte något annat följer av ett särskilt beslut av regeringen. 
  
 SCB ansvarar för ett flertal ämnesområden, statistikområden och statistikprodukter inom den officiella statistiken som berör organisationer inom vård, skola och omsorg. En viktig del som SCB kan belysa i den officiella statistiken är ekonomin för dessa organisationer. Socialstyrelsen har ansvaret för den officiella stati- stiken inom hälso- och sjukvårdsområdet och socialtjänstområdet. Socialstyrelsens hälsodataregister, dödsorsaksregister och social- tjänstregister utgör grund för den officiella statistiken på området. Skolverket är statistikansvarig myndighet för officiell statistik om skolväsendet och de uppgifter som samlas in i detta syfte publiceras i verkets databaser. 
  
 Annan statistik 
  
 Det förekommer en omfattande produktion av statistik i olika for- mer hos olika myndigheter, såsom bl.a. Socialstyrelsen. Utöver den officiella statistiken finns statistikregister och bearbetningar som baseras på uppgifter som primärt samlats in för den officiella stati- stiken, men som publiceras i exempelvis externa databaser. 
  
 7.3Behov av förbättringar i nuvarande register och kunskapsunderlag 
  
 7.3.1Förutsättningar att följa offentliga medel 
  
 Ett återkommande problem som identifierats i utredningens tidi- gare arbete är att det är svårt att urskilja privat och offentligt finan- sierad välfärdsverksamhet.13 Eftersom Utförarregistret främst utgår från inköp går det inte att följa medel i privat utförd verksamhet. 
  
 13 Utredningens förslag i betänkandet SOU 2016:78 hanterar denna fråga, genom krav på att offentligt finansierad verksamhet endast får drivas inom ramen för en juridisk person. 
  
 123 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 Med en bättre särredovisning av privatfinansierad verksamhet skulle det vara möjligt att se vilka kostnader och vinster som är kopplade till offentlig finansiering och även att t.ex. ta fram statliga skatte- intäkter kopplade till offentlig finansiering. Skatteverket har t.ex. inte kunnat redovisa skatteintäkter uppdelat på finansieringskälla i sina rapporter om skatteplanering i välfärdssektorn. Den nuvarande redovisningen medför också att det är svårt att se om t.ex. privat- finansierad verksamhet och offentligt finansierad verksamhet kors- subventioneras. 
  
 Utredningen ska enligt direktiven analysera och utvärdera för- och nackdelar med att redovisa ekonomisk information för väl- färdstjänster på enhetsnivå. Syftet med en sådan redovisning är att ge ökad insyn och en möjlighet att följa om de medel som det offent- liga valt att prioritera för välfärdverksamhet också används för sådan verksamhet. Mot bakgrund av att det bl.a. saknas en tydlig enhetsindelning på vård- och omsorgsområdet bedömde utred- ningen dock i betänkandet SOU 2016:78 att de administrativa kostnaderna överväger fördelarna med krav på sådan redovisning. 
  
 Skolkostnadsutredningen 
  
 Skolkostnadsutredningen hade i uppdrag att se över regleringen av ersättningen till enskilda huvudmän och skapa ett system för enhets- redovisning. I sitt betänkande, Det stämmer – ökad transparens och lika villkor (SOU 2016:66), föreslog utredningen bl.a. att ett krav på jämförbar ekonomisk redovisning på skolenhetsnivå ska införas för såväl kommunala som enskilda huvudmän. Enhetsredovisningen ska innehålla en resultatsammanställning med intäkter och kostna- der. Intäktsredovisningen ska i huvudsak bygga på de poster som enligt skollagen (2010:800) gäller för bestämmande av bidrag till enskild huvudman. Kostnadsredovisningen ska i huvudsak bygga på de poster som enligt skollagen gäller avseende specifikation av grund- beloppet vid kommunala bidrag till enskilda huvudmän. 
  
 Redovisningen bör enligt utredningen kompletteras med ett antal finansiella nyckeltal. Kravet på redovisning ska omfatta huvudmän för förskoleklass, grundskola, grundsärskola, fritidshem, gymnasie- skola och gymnasiesärskola. Skolverket ska ansvara för insamlingen av den ekonomiska informationen och insamlingen bör i möjligaste 
  
 124 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 mån samordnas med den insamling av uppgifter som görs inom ramen för den officiella statistiken. Skolverket ska publicera den ekonomiska informationen i form av resultatsammanställning och annan relevant ekonomisk information. 
  
 7.3.2Förutsättningar att urskilja idéburen sektor 
  
 Det finns också svårigheter vad gäller att i statistik och annan redo- visning urskilja idéburna aktörer. Ofta redovisas resultat och stati- stik uppdelat på privata respektive offentliga utförare. Däremot saknas ofta redovisning uppdelat på idéburna aktörer. En anledning till detta kan vara att det saknas en tydlig och enhetlig definition av vad som utgör en idéburen aktör. 
  
 I den överenskommelse mellan regeringen, idéburna organisa- tioner inom det sociala området och SKL som ingicks under hösten 2008 avses med idéburna organisationer, organisationer inom den ideella sektorn och den kooperativa rörelsen. Den ideella sektorn består i sin tur av folkrörelser, stiftelser, trossamfund och föreningar. Kooperativa företag är sådana som ägs och drivs av sina medlem- mar. Den idéburna sektorn har med andra ord en något vidare bety- delse än den ideella sektorn. För att så många som möjligt av de organisationer som träffade överenskommelsen skulle känna igen sig i terminologin ersatte begreppet idéburen sektor det tidigare använda begreppet ideell sektor.14 
  
 I de idéburna organisationernas förord till överenskommelsen beskrivs att de idéburna organisationernas kärna är att de frivilligt valt att gå samman kring en idé och värdegrund och att allmännytta eller medlemsnytta är deras främsta drivkraft. Enligt förordet är det avgörande för om en organisation kan kalla sig idéburen att eventu- ella överskott går tillbaka till verksamheten och därmed kommer samhället till godo.15 Idéburna verksamheter kan med andra ord drivas med vinst men vinstsyftet är inte organisationernas främsta drivkraft. 
  
 SCB har sedan 2010 i uppdrag av regeringen att ta fram statistik över det civila samhället. I statistiken ska ingå både den del av 
  
 14Regeringens skrivelse 2008/09:207, s. 21 och s. 49 ff. 
  
 15Regeringens skrivelse 2008/09:207, s. 28 f. 
  
 125 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 organisationslivet som täcks av den ekonomiska statistiken, men även, så långt detta är möjligt, uppgifter om ideella organisationer som inte täcks av befintlig statistik. Statistiken ska tas fram i enlighet med FN:s statistiksystem för satelliträkenskaper om ideella organi- sationer, International Classification of Non Profit Organisations. Syftet är att undvika de klassificeringsproblem som tidigare präglat statistiken samt att förbättra möjligheterna för internationella jäm- förelser. 
  
 Riksorganisationen för idéburen vård och omsorg (Famna) har på uppdrag av utredningen lämnat en rapport till utredningen.16 I rapporten lämnas förslag på hur sektorbaserad statistik kan an- vändas och utvecklas för att bättre kunna särskilja idéburen sektor. På kort sikt kan detta enligt rapporten ske genom att myndigheter, och andra aktörer, i sina register inför organisationers juridiska form, varje enhets organisationsnummer och organisationsnummer till eventuella koncernmödrar. All statistik bör vidare presenteras utifrån juridisk form alternativt i en sektoruppdelning baserad på juridisk form. På längre sikt bör enligt rapporten klassificeringarna tillhörande FN:s statistiksystem framgå av det allmänna företags- registret. SCB föreslås också genom forskningskompentens kvalitets- säkra arbetet med statistik utifrån FN:s statistiksystem. 
  
 7.3.3Brister i nuvarande kunskapsunderlag 
  
 Som ovan redogjorts för saknas i många fall kunskapsunderlag inom socialtjänstens områden (se avsnitt 6.3) som kan ligga till grund för att följa upp resultatmått och resultatindikatorer. Staten har dock satsat betydande resurser på att utveckla statistiken inom området, kanske framför allt inom äldreområdet. Socialstyrelsen har haft i uppdrag att utveckla mätningar inom området, bl.a. med person- nummerbaserad statistik.17 Just personnummerbaserad statistik skulle medföra att insatser bättre kan följas upp, men av integritets- skäl har det saknats sådan statistik på nationell nivå.18 I vissa fall har 
  
 16Famna och Stockholm Center for Civil Society Studies, Sektorbaserad statistik på välfärds- området – rapport till Välfärdsutredningen, den 17 februari 2017. 
  
 17Socialstyrelsen och SKL, Modell för utveckling av kvalitetsindikatorer i socialtjänsten, mars 2007, s. 27. 
  
 18Se t.ex. resonemang om riskerna i SOU 2009:32 s. 213 ff. 
  
 126 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 bristen på underlag för systematisk uppföljning delvis orsakats av att kommunerna historiskt haft olika system för dokumentation och uppföljning och att inrapportering skett i separata system, ibland handskriven rapportering.19 För många insatser inom socialtjänsten finns dokumentationen endast i verksamheten och är inte tillgängligt för t.ex. kommunen. Det har medfört svårigheter för systematisering och kanske även minskat intresset för att inrapportera statistik. 
  
 Detta problem har dock delvis minskat genom den nationella strategin för  
 e-hälsa20, 
  satsningar på utveckling mot en evidensbase- rad socialtjänst och regionala stödstrukturer21 för en evidensbaserad socialtjänst. 
  
 Vårdanalys hade under 2016 i uppdrag att närmare undersöka förutsättningarna att jämföra omotiverade skillnader i socialtjäns- ten.22 Myndighetens slutsats är att det för flera områden saknas för- utsättningar att analysera omotiverade skillnader till följd av alltför dålig datatillgång. De områden som särskilt pekas ut är  
 LSS-insatser, 
  stöd till personer med psykisk funktionsnedsättning, samt hemlös- het. Inom barn- och ungdomsvården är datatillgången relativt god på lokal nivå men bristfällig på nationell nivå. 
  
 7.3.4Brister i förutsättningarna för fullständiga register 
  
 De register som IVO för över utförare av verksamhet inom social- tjänsten och hälso- och sjukvården är inte fullständiga, vilket bl.a. påpekats av Ägarprövningsutredningen.23 Enligt uppgift från IVO är registren mer fullständiga för verksamhet som är tillståndspliktig, än för annan anmälningspliktig verksamhet. 
  
 IVO har i en skrivelse till regeringen angett att det finns brister vad gäller de sanktioner som myndigheten kan vidta för att se till att anmälningsplikten följs och att detta får till följd att registren 
  
 19Enligt SKL är det vanligt att systemleverantörerna enligt kontrakt ska anpassa systemen efter ändrade krav från statistikinsamlande myndigheter. 
  
 20Den första  
 e-hälsostrategin 
  beslutades 2006 och uppdaterades 2010. Från 2016 finns en överenskommelse mellan regeringen och SKL om Vision  
 e-hälsa 
  2025. 
  
 21De regionala stödstrukturerna samordnar utvecklingsarbetet för att införa en evidens- baserad praktik inom socialtjänsten och fungerar som kanal mellan den lokala, regionala och nationella nivån. 
  
 22Omotiverade skillnader i socialtjänsten – En förstudie, Myndigheten för vård- och omsorgs- analys, PM 2016:2. 
  
 23SOU 2015:7 s. 218. 
  
 127 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 inte är uppdaterade. Om en vårdgivare underlåter att anmäla ny verksamhet till Vårdgivarregistret eller förändringar av en sådan verksamhet utgör det ett brott som IVO kan polisanmäla. De polis- anmälningar IVO lämnade under 2016, som alla avsåg tillståndspliktig verksamhet som bedrivits utan tillstånd, ledde inte i något fall till åtal. IVO efterfrågar möjligheten att vidta andra åtgärder, exempel- vis möjlighet att förelägga vårdgivaren att vidta rättelse. När det gäller verksamhet enligt SoL och LSS finns möjlighet att förelägga den kommun eller det landsting som inte fullgjort sin skyldighet att anmäla ny verksamhet till IVO. Eftersom det saknas krav på att förändringar av en verksamhet ska anmälas kan IVO emellertid inte begära att omsorgsgivarna ska anmäla sådana förändringar. 
  
 7.3.5Behov av ett komplett verksamhetsregister på enhetsnivå för vård och omsorg 
  
 För såväl hälso- och sjukvårdsområdet som socialtjänstområdet saknas tillförlitliga och kompletta uppgifter över de olika enheter som bedriver verksamhet. Det finns inte heller någon etablerad defi- nition av begreppet enhet inom dessa områden. 
  
 Som utredningen redogjorde för i sitt betänkande SOU 2016:78 har företrädare för bl.a. Socialstyrelsen, SKL, och privata verksam- heter pekat på behovet av ett verksamhetsregister inom vård- och omsorgsområdet. Organisationerna lämnade i juni 2015 en skrivelse till regeringen där de påtalade att det är ett återkommande problem att myndigheter och organisationer upprättar separata register och förteckningar och tillämpar olika definitioner och avgränsningar av uppgifter. Detta medför att information från olika källor inte kan föras till en och samma utförande enhet eller organisatorisk nivå.24 
  
 Socialstyrelsen har i annat sammanhang påtalat att de register som finns hos SCB (Utförarregistret) och hos IVO (Omsorgsregistret) inte innehåller tillräckligt aktuella och detaljerade uppgifter för att Socialstyrelsen med ledning av dessa ska kunna ta fram och publi- cera Öppna jämförelser på verksamhetsnivå (enhetsnivå). Social- styrelsen har därför skapat och uppdaterar årligen flera förteck- ningar över verksamheter främst inom områdena för vård och om- 
  
 24 Etisk plattform, Famna, RKA, Socialstyrelsen, SKL, Vårdföretagarna, Ett gemensamt register för verksamheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten,  
 2015-06-17. 
  
 128 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 sorg om äldre och stöd till personer med funktionsnedsättning. Enligt Socialstyrelsen är detta arbete resurskrävande både för myn- digheten och för uppgiftslämnarna. Om ett tillförlitligt och aktuellt gemensamt verksamhetsregister kan utvecklas, skulle det öka effek- tiviteten.25 
  
 SKL har till utredningen bekräftat denna bild och påpekat att kommunerna årligen får lämna aktuella förteckningar över verk- samheter för att det ska vara möjligt att göra uppföljningar. En an- ledning till att detta fungerat relativt väl är enligt SKL att kommu- nerna själva i viss mån kunnat definiera verksamheterna. 
  
 7.3.6 
 E-hälsomyndighetens 
  arbete med informationsmodell 
  
 E-hälsomyndigheten 
  (EHM), IVO, Socialstyrelsen och SCB har ingått en överenskommelse om att långsiktig samverka för att ut- veckla en informationsmodell över  
 vård-, 
  apoteks- och omsorgs- verksamhet som möjliggör bättre uppföljning och jämförelse av kvalitet samt bättre kontroll över vilka vårdgivare och vilken om- sorgsverksamhet som finns. Arbetet leds av EHM och sker i sam- arbete med bl.a. SKL, kommuner och landsting, apoteksverksam- heter och Inera AB.26 Målet med samverkan är att hitta en minsta gemensamma nämnare på nationell nivå för att beskriva organisato- risk struktur och typ av verksamhet samt strukturera och standardi- sera tillgänglig information. Under hösten 2016 har en samarbets- organisation bildats. 
  
 7.3.7Sekretess för uppgifter 
  
 Möjligheten att lämna ut uppgifter eller att dela uppgifter ur olika register, även myndigheter emellan, begränsas av regler om sekre- tess. Nedan redogörs för de bestämmelser i offentlighets- och sek- retesslagen (2009:400), OSL, som framför allt måste beaktas när det gäller förutsättningarna att lämna uppgifter från en myndighet såväl till enskilda som till andra myndigheter. 
  
 25Socialstyrelsen, Öppna jämförelser av socialtjänst och hemsjukvård  
 2010–2014, 
  slutrapport s. 14. 
  
 26Inera AB som ägs av bl.a. SKL har som uppdrag att koordinera landstingens gemensamma  
 e-hälsoarbete. 
  
 129 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 Statistiksekretess 
  
 Sekretess gäller i sådan särskild verksamhet hos en myndighet som avser framställning av statistik för uppgift som avser en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde, 24 kap. 8 § OSL. Härigenom skyddas inte bara sådana uppgifter som innehåller identitetsbeteckningar utan även uppgif- ter som – direkt eller indirekt – kan hänföras till en viss enskild. Statistiksekretessen är enligt huvudregeln absolut. Det innebär att uppgifter som omfattas av huvudregeln inte får lämnas ut över huvud taget. Bestämmelserna om sekretess till förmån för enskilda gäller i tillämplig omfattning även juridiska personer. Juridiska per- soner kan dock inte anses ha några personliga förhållanden, varför endast ekonomiska skäl kan utgöra stöd för sekretess för dessa. 
  
 Av samma bestämmelse följer dock att uppgifter som behövs för forsknings- eller statistikändamål och uppgifter som inte genom namn, annan identitetsbeteckning eller liknande förhållande är direkt hänförlig till den enskilde får lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Detsamma gäller en uppgift som avser en avliden och som rör dödsorsak eller dödsdatum, om uppgiften behövs i ett nationellt eller regionalt kvalitetsregister enligt patient- datalagen. 
  
 Med statistik avses i bestämmelsen sammanställning av data.27 All statistikframställning omfattas emellertid inte av bestämmelsen om statistiksekretess. Sekretessen gäller i sådan särskild verksamhet hos myndighet som avser framställning av statistik. Därmed avses allmänt utredande verksamhet utan anknytning till något särskilt ärende. Utmärkande är vidare att verksamheten är organiserad som en egen enhet eller liknande. Det är sådan verksamhet som avses med uttrycket ”myndighets särskilda verksamhet” för att framställa statistik.28 Typisk är den verksamhet som avser framställning av den officiella statistiken, som enligt lagen om den officiella statisti- Kaufman ska finnas för allmän information, utredningsverksamhet och forskning.29 En myndighet som ägnar sig huvudsakligen åt statistik 
  
 27Prop. 2013/14:162 s. 8. 
  
 28Prop. 1979/80:2 Del A s. 262 ff. 
  
 29Prop. 2013/14:162 s. 9. 
  
 130 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register och statistik 
  
 är SCB, men även andra myndigheter ägnar sig åt framställning av statistik, t.ex. Socialstyrelsen.30 
  
 Det är verksamheten som är avgörande för om en uppgift som förekommer hos en myndighet omfattas av sekretessen, inte ända- målet med uppgiften. En uppgift hos en myndighet kan därmed vara offentlig inom en handläggande avdelning men sekretessbelagd inom en avdelning som framställer statistik.31 
  
 Statistik framställs också i verksamhet som inte alls har statistik- framställning som sitt slutliga ändamål. Som exempel anges i för- arbetena Finansinspektionens tillsynsverksamhet, i vilken det samlas in en mängd uppgifter som sammanställs och bearbetas med statis- tiska metoder och som läggs till grund för inspektionens tillsyns- åtgärder. Uppgifter som förekommer i sådan verksamhet omfattas inte av statistiksekretess.32 
  
 Vid bedömningen av om en särskild verksamhet är en verksamhet för framställning av statistik måste en helhetsbedömning göras av verksamheten. Om den särskilda verksamhetens huvudsakliga syfte är att framställa statistik är bestämmelserna om statistiksekretess tillämpliga. Å andra sidan är bestämmelserna inte tillämpliga i en verksamhet som har något annat än statistiksekretess som sitt främsta syfte, även om det i den verksamheten skulle förekomma insamling eller bearbetning av uppgifter med hjälp av statistiska metoder.33 
  
 Det starka skyddet motiveras dels av att uppgiftslämnarna ska kunna lita på att de uppgifter de lämnar inte används för andra ändamål än de har samlats in för, dels av att det i en statistikverk- samhet ofta förekommer uppgifter som hämtats in på olika sätt och som det är praktiskt svårt att hålla åtskilda.34 
  
 Det allmänna företagsregister som SCB för är inte ett statistik- register utan förs bl.a. i syfte att uppdatera andra register i sam- hället. Registret är särskilt reglerat i förordningen (1984:692) om det allmänna företagsregistret. Bestämmelsen om statistiksekretess är inte tillämplig på detta register.35 
  
 30Jfr förordningen (2001:100) om den officiella statistiken. 
  
 31Prop. 1979/80:2 Del A s. 263. 
  
 32Prop. 2013/14:162 s. 9. 
  
 33Prop. 2013/14:162 s. 9. 
  
 34Prop. 2013/14:162 s. 13. 
  
 35Prop. 2000/01:27 s. 55. 
  
 131 
  
 Register och statistik 
  
 SOU 2017:38 
  
 Sekretess till skydd för enskild 
  
 Utredningen har ovan redogjort för bestämmelserna i OSL om sekretess till skydd för enskild i verksamhet som avser hälso- och sjukvård, socialtjänst och det offentliga skolväsendet (avsnitt 5.2 och 5.6). Som framgått gäller som huvudregel sekretess inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten för uppgift om en enskilds hälso- tillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men, 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § OSL. Även inom skolväsendet gäller i många fall motsvarande sekretess, 23 kap. OSL. 
  
 För enskildas affärsförbindelser med myndigheter gäller enligt 31 kap. 16 § OSL sekretess för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden när denne har trätt i affärsförbindelse med en myndighet, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. För att uppgifter ska omfattas av sekretess krävs att det ska föreligga någon speciell omständighet eller särskilda förhållanden i det aktuella fallet. Något krav på en mera ingående utredning om detta krävs dock inte.36 Skaderekvisitet bygger på äldre praxis, där sekretess ansågs gälla hos en kommun för uppgifter i avtal som hade träffats mellan kommunen och en enskild, bl.a. därför att det kunde antas att den enskilde skulle komma att lida skada om avtalens innehåll röjdes (RÅ82 2:34). Enligt praxis är enbart den omständigheten att begärda uppgifter utgörs av eller innefattar prisangivelser i sig inte sådan särskild anledning att besluta om sekretess (jfr bl.a. 1991 ref 56). I vissa fall, exempelvis då ett röjande av uppgifterna inte bara skulle avslöja anbudsgivarens prissättning utan även avslöja anbudsgivarens interna överväganden och lösningar, vilket skulle kunna medföra skada för denne i kom- mande upphandlingar, kan dock uppgifterna omfattas av sekretess (jfr RÅ 2007 not 154). Även uppgifter om de produkter som upp- handlas, som fabrikat och modell, kan omfattas av sekretess när uppgifterna utgör ett viktigt konkurrensmedel (Högsta förvalt- ningsdomstolens dom den 13 februari 2017 i mål nr  
 5887-16). 
  
 36 Prop. 1979/80:2 del A s. 241 f. 
  
 132 
  
 8 Att mäta det svårmätbara 
  
 I det här kapitlet diskuterar utredningen mer generellt och över- gripande den offentliga sektorns behov av att mäta olika aspekter av verksamheten. Särskilt uppmärksammas de svårigheter statliga och kommunala aktörer ställs inför när de vill mäta kvalitet i verk- samheten. 
  
 8.1Varför mäter vi kvalitet? 
  
 Kvalitetsmätningar kan ha olika syften. En mätning kan användas för att beskriva utfall på systemnivå, t.ex. utfall i internationella kunskapsmätningar som PISA. Mätningar kan också utföras för att jämföra resultat på huvudmannanivå eller för att utgöra underlag för konkret förbättringsarbete på enhetsnivå, exempelvis andel bru- kare som upplever att de känner sig trygga i ett boende. Mätningar kan därmed ha olika mottagare. 
  
 Vi kan indela mottagarna i brukare av välfärdstjänster, utförare av välfärdstjänster, kommuner och landsting som köpare och utfö- rare av välfärdstjänster samt staten som på en övergripande nivå vill följa och styra utvecklingen inom olika välfärdsområden. 
  
 8.1.1Mätningar som är till för brukarna 
  
 Mätningar kan användas för att ge brukare ett underlag med vars hjälp de kan välja utförare av en specifik välfärdstjänst. Detta kan göras genom att olika aktörer jämförs och rankas. Kvalitetsmått för sådana syften kan exempelvis presenteras för brukarna på webb- sidor. Ett exempel på en sådan webbsida är Skolverkets Välja skola. Där redovisas bl.a. lärartäthet, andel behöriga lärare, antal special- lärare, betygsgenomsnitt och resultat av olika nöjdhetsmätningar. 
  
 133 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 SOU 2017:38 
  
 8.1.2Mätningar som är till för verksamheten 
  
 Kvalitetsmätningar kan också ha som primärt syfte att höja kvali- teten i en verksamhet. Mätningar kan exempelvis användas inom verksamheten för att de anställda tillsammans ska kunna utvärdera och förbättra sitt arbete. När det gäller de kvalitetsmått för verk- samheten som kommuner, landsting och statliga myndigheter använ- der är det viktigt att dessa mått är relevanta för, och återförs till, med- arbetarna i verksamheten, för att på så sätt bidra till verksamhetens utveckling. 
  
 8.1.3Mätningar som är till för kommuner och landsting som köpare och utförare 
  
 Mätningar kan användas som ett hjälpmedel för kommuner och landsting att följa upp att de får de tjänster som de har upphandlat eller som de utför i egen regi. Vidare kan mätningarna ge underlag för risk- och väsentlighetsanalyser, vilka i sin tur kan leda till gransk- ning av verksamheten. Olika mått kan också användas av kommuner och landsting som en grund för ersättning till verksamhetsutövarna. 
  
 Syftet med de indikatorer som redovisas inom de Öppna jämfö- relser som görs inom hälso- och sjukvård och socialtjänst är t.ex. att stimulera landsting och kommuner att analysera sin verksamhet, lära av varandra, förbättra kvaliteten och effektivisera verksamheten. 
  
 8.1.4Mätningar som är till för att staten ska kunna följa och styra verksamheter 
  
 Mätningar kan också bidra till styrning av verksamheter eller hela välfärdssystem. De kan ge underlag när riksdag eller regering vill följa upp resultaten av en reform, eller fördela medel. Vidare kan mätningar användas av statliga myndigheter till att analysera vilka insatser som kan behövas inom hela systemet, eller inom vissa om- råden; de kan t.ex. användas som utgångspunkt för tillsynsmyndig- heters riskanalyser. 
  
 134 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 8.1.5Syftet avgör vilka mått som är lämpliga 
  
 Vilka mått som bör användas och vilka mätningar som är nödvän- diga beror i stor utsträckning på syftet med mätningen. Kraven på ett kvalitetsmåtts tillförlitlighet kan också variera beroende på syftet. Mått som ska ligga till grund för ett förbättringsarbete på enhetsnivå kan exempelvis beskriva mer mjuka värden och det är då inte alltid nödvändigt att använda mått som är jämförbara över tid. 
  
 När det gäller mätningar som ska utgöra en grund för ett brukar- val eller för tilldelning av resurser är det emellertid mycket viktigt att måtten lyckas avspegla de kvaliteter som är väsentliga i verksam- heten. Effekterna kan annars bli negativa både på systemnivå och för de enskilda brukarna. 
  
 8.2Ur vems perspektiv mäter vi kvalitet? 
  
 Som utredningen beskriver ovan kan kvalitet ha olika syften. Kvalitet kan emellertid också utgå från olika perspektiv. Vad som upplevs som kvalitet kan skilja sig mellan brukare, personal, uppdragsgivare eller anhöriga. 
  
 Sett ur brukarens perspektiv kan en kvalitetsförbättring uppstå genom att brukaren upplever att kvaliteten har höjts. Om bruka- rens förväntning på tjänsten sjunker kan även detta framstå som kvalitetsförbättringar i en brukarundersökning. Kvaliteten upp- fattas då som bättre än vad brukaren utifrån sina (lågt ställda) för- väntningar räknade med. Forskare har exempelvis funnit att brukares uppfattning om kvaliteten i verksamheten inte ändrats i samband med besparingar. Enligt forskningen beror detta på att brukaren anpassar sina förväntningar till nedskärningarna och försämring- arna.1 
  
 Utifrån ett brukarperspektiv är också relationen till personalen av central betydelse för hur man upplever kvaliteten i verksamheten. Särskilt viktigt är detta inom omsorgsverksamheterna. I vissa vård- situationer utgör relationen i princip tjänsten. Det gäller exempelvis vård av personer i livets slutskede och av svårt dementa personer.2 
  
 1Westlund, Patel, B., Tjänsteutveckling och kvalitet i äldreomsorg, Praktik och teori, 1998. 
  
 2Westlund, Patel, B., Tjänsteutveckling och kvalitet i äldreomsorg, Praktik och teori, 1998. 
  
 135 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 SOU 2017:38 
  
 8.3Hur mäter vi kvalitet? 
  
 Som framgår ovan finns det således ett antal olika syften med att mäta kvaliteten i en offentlig verksamhet. 
  
 I kapitel 4 har utredningen argumenterat för att kvalitet ska mätas i förhållande till de mål som anges i lagstiftning och i andra nationella, regionala och lokala måldokument. Utredningen har ut- gått från ett vanligt sätt att strukturerera kvalitetsmåtten i  
 struktur-, 
  process- och resultatmått: 
  
 Strukturmåtten ska ge en bild av förutsättningarna för verksam- heten. Exempel är ekonomiska resurser eller personaltäthet. 
  
 Processmåtten ska ge en bild av hur verksamheten bedrivs. Exempel är olika typer av riskbedömningar. 
  
 Resultatmåtten ska ge en bild av resultaten i relation till målen för verksamheten. Exempel är elevers skolbetyg. 
  
 En uppdelning i dessa typer av mått besvarar dock inte frågan om deras användbarhet och lämplighet. 
  
 8.4Om svårigheter med att mäta kvalitet 
  
 Att ta fram mått som rätt avspeglar kvaliteten i verksamheten krä- ver gedigna överväganden. Det sägs ibland att ”det som mäts blir gjort”. Omvänt finns det en risk att det som inte mäts inte blir gjort och att resurser därmed leds bort från en produktiv använd- ning inom något område som inte täcks in i mätningarna. Att som underlag för exempelvis prioriteringar redovisa mätningar som baseras på mått som inte avspeglar verklig kvalitet kan medföra att resurser fördelas fel genom att utförare och huvudmän styr verk- samheten mot god måluppfyllelse för de mätbara faktorerna och lägger mindre fokus på de faktorer som inte mäts. 
  
 En konsekvens av kvalitetsmått som är missvisande eller mindre relevanta för målen med verksamheten är att personer kan komma att koncentrera sig på aspekter som är mindre värdefulla ur ett långsiktigt eller mer övergripande perspektiv. Det skulle kunna innebära att sådan verksamhet som håller hög kvalitet väljs bort till förmån för verksamhet som t.ex. upplevs ha trevliga lokaler, bra 
  
 136 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 kringservice eller bra mat. Dessa aspekter är också en del av kvalite- ten men kan vara mindre betydelsefulla för de övergripande målen med verksamheten. 
  
 Ett annat problem är att det sällan finns mätningar med ett rätt- visande ingångsvärde. Detta innebär att verksamhetens kvalitet inte alltid avspeglas i de resultat som publiceras. Inom skolans område finns det t.ex. mätningar som visar att vårdnadshavares studiebak- grund är det mest avgörande för elevernas studieresultat. Att elev- erna på en skola presterar bra innebär därmed inte självklart att själva skolan har en god kvalitet.3 Ytterligare en aspekt som gör det svårt att bedöma vilken kvalitet en specifik verksamhet levererar är att resultaten av insatsen kan uppstå efter lång tid. 
  
 Ofta är en god kvalitet i verksamheten en följd av flera olika verk- samheters insatser. Exempelvis kan en väl fungerande öppenvård bidra till en lyckad operation, bl.a. genom att se till att patienten kommit till rätt vårdinstans i rätt tid. På liknande sätt kan elevers goda resultat på nationella prov vara följd av flera skolors, eller till och med förskolors och fritidsverksamheters, insatser. 
  
 Läkaresällskapet påpekar att det inom hälso- och sjukvården saknas vedertagna mått för hur man mäter patientens självbestäm- mande, kontinuitet, kommunikation, delaktighet, ansvar, trygghet och tillit, bemötande, samråd eller samordning.4 Sådan kvalitet riskerar därmed att bli osynlig eller ersättas av enbart brukarunder- sökningar. För att belysa och följa upp den här typen av kvalitet kan dialog vara ett bra verktyg. Resultaten och slutsatserna av en väl- fungerande uppföljning i dialog går emellertid sällan att standardi- sera och presentera i jämförbara mått. 
  
 Inom olika välfärdsverksamheter finns det olika förutsättningar för att ta fram nationella och jämförbara kvalitetsmått. Även där så- dana mått saknas kan man emellertid bedriva ett bra kvalitetsarbete, t.ex. genom att ta fram lokala mått som kan användas för kvalitets- utveckling. 
  
 3Skolverkets statistikmodell – SALSA – ger möjlighet att jämföra betygsutfall på varje skola med det förväntade utfallet utifrån elevernas socioekonomiska bakgrund. 
  
 4Svenska Läkaresällskapet, En Värdefull Vård – en hälso- och sjukvård med människan i centrum, 2015, s. 119. 
  
 137 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta kvaliteten i mötet 
  
 En utgångspunkt för flertalet av välfärdens insatser är att de hand- lar om att förändra brukarens, patientens eller elevens situation. Grunden för en sådan förändring är ofta det personliga mötet mellan personal och brukare. Personalen har genom sin profession kun- skap som är en förutsättning för den önskade förändringen, medan brukaren har viktig information om bl.a. de egna behoven och för- utsättningarna. Viktiga kvaliteter i välfärdssektorn skapas i mötet mellan personal och barn och vuxna som behöver insatser från hälso- och sjukvård, socialtjänst eller som går i skolan. Att på ett rättvisande sätt mäta kvaliteten i dessa möten är naturligtvis svårt. Hur mäter man t.ex. den kvalitet som uppstår när en engagerad lärare tar sig tid och uppmärksammar att en elev känner sig utanför i gruppen, eller har en svår situation i hemmet? Hur mäter man den kvalitet som uppstår då en kirurg tar sig extra tid för att förklara en kommande operation för patientens anhöriga? Hur mäter man kvaliteten i vården av barn på ett särskilt boende, bemötandet av psykiskt sjuka eller samtalet mellan en äldre person och hemtjänst- personalen? Sådana möten kan vara avgörande för de personer som de berör. Det faktum att mötet ofta sker i stängda rum, utan insyn eller uppföljning från andra aktörer än de som medverkar, gör också att det i efterhand blir svårt att bedöma kvaliteten. 
  
 Kvaliteten inom välfärdstjänsterna sammanhänger ofta med vad som inom forskningen har beskrivits som personalens förtrogen- hetskunskap.5 Förtrogenhetskunskapen är en praktisk kunskap och kompetens som kommer till uttryck genom att medarbetarna vet vad som behöver göras i en viss situation och också har förmågan och förutsättningarna att göra det. Denna kunskap grundas i den specifika situationen, t.ex. hur man som medarbetare på ett värdigt sätt möter en dement brukare som inte vill duscha eller äta. Förtro- genhetskunskapen kan inte detaljstyras eller detaljkontrolleras och går inte heller att enkelt mäta. Tvärtom finns det en risk att stan- dardiserade kvalitetsmått leder till att utrymmet för denna typ av 
  
 5 Tillberg V. L., Kvalitetsjakten, Om professionalitet i välfärden, Arena Idé, 2014. 
  
 138 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 kunskap och kompetens minskar. Genom standardisering kan såle- des tilliten till medarbetarnas egen kompetens komma att minska.6 
  
 Ett exempel från äldreomsorgen illustrerar svårigheten att mäta kvaliteten i en verksamhet som i stor utsträckning bygger på mötet mellan personal och brukare. När två oberoende observatörer skattade brukarnas grad av självbestämmande vid nio norska sjukhem var observatörerna i stor utsträckning samstämmiga sinsemellan, men bara i begränsad utsträckning samstämmiga med det standardise- rade måttet på självbestämmande. Orsaken till detta tycks vara att det standardiserade måttet mäter en form av självbestämmande som kan planläggas och formaliseras, men det självbestämmande som var viktigt för brukarna var individualiserat och situations- anpassat och därmed inte så lätt att fånga in med standardiserade frågor. Man fångade således inte den kvalitet man trodde sig mäta. 
  
 En lägesrapport från Socialstyrelsen ger ytterligare ett exempel på att standardiserade mått inte alltid fångar in de väsentliga aspek- terna av självbestämmande. Enligt Socialstyrelsen finns det inom äldreomsorgen inget samband mellan delaktighet i upprättandet av genomförandeplaner och brukarens upplevelse av att kunna påverka sin hjälp. De formella möjligheterna att påverka tycks inte ha någon inverkan på om brukarna uppfattar sig ha bättre faktiska möjlig- heter att påverka, enligt Socialstyrelsen.7 
  
 I slutänden kan standardiserade mått leda till kvalitetsförsäm- ringar genom att de innebär en formalisering av omsorgstjänsterna i strid mot den individanpassning som ska känneteckna en god om- sorg.8 
  
 Brukarundersökningar som kvalitetsmått 
  
 Vi har ovan konstaterat att det är svårt att finna ett mått på kvali- teten i mötet mellan personal och brukare. Genom att mäta exem- pelvis personaltäthet, personalens utbildningsnivå och arbetsmiljö eller samordning mellan verksamheter kommer man visserligen åt 
  
 6Lorentzi, U., Styrning för välfärdsproffs. En rapport om välfärden efter new public manage- ment. Kommunal, 2016, Statskontoret, Forskning i praktiken. Om praktikrelevant forskning och praktiknära forskningsmiljöer, 2016. 
  
 7Socialstyrelsen, Lägesrapport 2011, Hälso- och sjukvård och socialtjänst, 2011. 
  
 8Szebehely, M., Insatser för äldre och funktionshindrade i privat regi, i Spencer, Johnson (red.) Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk välfärd? 2011. 
  
 139 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 SOU 2017:38 
  
 förutsättningar för att skapa kvalitet i verksamhet, men inte vilken kvalitet som dessa strukturella förutsättningar resulterar i för bru- karen. Därför kompletteras ofta sådana strukturmått med brukar- undersökningar. Undersökningar av hur brukarna uppfattar en verk- samhets kvalitet kan göras kvantitativt genom enkäter eller kvalita- tivt genom intervjuer. Ingen av metoderna är dock oproblematisk. 
  
 Brukarundersökningar spelar en viktig roll i verksamheten, inte minst genom att brukarna själva ges en möjlighet att uttrycka sin åsikt om verksamheten. Sådana undersökningar kan vara mycket användbara för utveckling och förbättringsarbete inom verksam- heter. När nöjdhetsmätningar aggregeras till statistik är det emeller- tid svårt att urskilja vilken vikt möten spelat för enskilda personer. Det kan också vara svårt att bedöma hur varierande utgångslägen för brukarna påverkat deras upplevda kvalitet. I brukarundersök- ningar mäts dessutom främst sådan kvalitet som brukaren förväntas känna till; det kan vara svårare att uppfatta om brukaren fått rätt insats eller fått den hjälp som hen har rätt till. Detta kräver stora förkunskaper hos brukaren. 
  
 En annan svårighet med brukarundersökningar är att jämföra nöjdhet över tid i verksamheter där respondenterna byts ut och svarsalternativen inte är tydligt definierade och avgränsade. Exem- pelvis kan minskad nöjdhet på ett äldreboende eller en skola lika gärna som att kvaliteten har minskat betyda att nytillkomna elever eller boende ställer högre krav på verksamheten, eller att de uppvisar andra mönster i hur de svarar med hjälp av skalor, eller hur de gra- derar alternativ. En del personer är t.ex. mindre benägna att välja extremerna på en skala, vilket gör att de inte uppfattar skalstegen som ekvivalenta. Detta ställer stora krav på hur frågorna utformas. För att ge ett exempel, på en fråga där det finns tydligt avgränsade steg i skalan, t.ex. ”vilken våning bor du på: första, andra eller tredje?” bör alla uppfatta stegen lika. Medan däremot en fråga avse- ende nöjdhet kan ha mer godtyckliga skalsteg, t.ex. hur nöjd var du med hemtjänsten? Helt missnöjd, ganska missnöjd, varken missnöjd eller nöjd, ganska nöjd, helt nöjd. 
  
 Förutsättningarna att mäta brukarnas nöjdhet skiljer sig mellan olika områden. Exempelvis bör jämförelser av nöjdhet inom äldre- omsorgen tolkas med stor försiktighet. Svarsfrekvensen i mätning- arna är relativt låg och enkäterna besvaras ofta inte av de äldre själva. I Socialstyrelsens undersökning från 2015 avseende särskilt 
  
 140 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 boende var svarsfrekvensen 55 procent och cirka två tredjedelar av svaren lämnades av någon annan än den som enkäten avsåg. Ett annat problem är den s.k. ”tacksamhetsfaktorn” som handlar om att vissa äldre har låga anspråk och kan känna sig nöjda med en ganska blygsam hjälp. Nöjdhet kan också avspegla skillnader i behovsbedömningar, det vill säga skillnader i en tjänsts omfattning snarare än innehållet i själva tjänsten. När det gäller förskola och skola är det sällan de elever eller barn som finns i verksamheten som besvarar enkäter. Det finns också en risk för att elevers om- dömen om verksamheten påverkas av faktorer som höga betyg eller avsaknad av vissa typer av krav. 
  
 Behov, vårdtyngd och socioekonomiska förhållanden kan på- verka hur nöjda brukare, vårdnadshavare eller patienter är med väl- färden. Exempelvis är äldre som uppfattar sin egen hälsa som svag mindre benägna att vara nöjda med den omsorg de får och vice versa. Socioekonomiska skillnader mellan brukarna har inom hälso- och sjukvården visat sig ha betydelse för hur patienter beskriver sin nöjdhet. Många brukare är också i en beroendeställning till den personal som utför tjänsterna, vilket kan göra det svårt att uttala sitt missnöje.9 Inom individ- och familjeomsorgen, där insatserna ibland ges mot brukarnas vilja, kan det vara särskilt svårt att göra nöjdhetsmätningar som avspeglar kvaliteten i bemötandet. 
  
 Vårdanalys pekar i en rapport på problemen med att enkät- resultaten alltid kommer att ge en subjektiv bild av tjänsternas kvalitet eftersom resultaten även påverkas av faktorer som kan ha mindre att göra med kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls. Det blir därmed svårt att jämföra olika respondenters resultat utan att ta hänsyn till, och justera för, att respondenternas egenskaper kan skilja sig åt. Vårdanalys har utvärderat en enkätmodell som försöker hantera detta problem, men avråder från att införa denna då modellen än så länge är för oprövad.10 
  
 Att använda brukarundersökningar för att mäta skillnader i kundnöjdhet mellan offentligt och privat utförda tjänster är inte heller oproblematiskt. Skillnader i utfallet av sådana mätningar kan exempelvis bero på att brukarnas förväntningar skiljer sig. Brukare 
  
 9Socialstyrelsen, Kvalitetsuppföljning inom vård och omsorg om äldre. Kartläggning och analys av aktuell litteratur, 2003. 
  
 10Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Mätning av kvalitet i äldreomsorgen – test och utvärdering av vinjettmetoden, 2015, s. 24. 
  
 141 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 SOU 2017:38 
  
 av privata tjänster har troligtvis oftare gjort ett aktivt val och skulle möjligtvis därför vilja legitimera detta val genom att i en brukar- undersökning säga sig vara nöjda. Det kan emellertid också vara tvärtom. De som gjort ett aktivt val har högre förväntningar på kvalitet och kan därför framstå som mindre nöjda i en brukar- undersökning.11 
  
 Svårigheterna att genom brukarundersökningar jämföra olika utförare illustreras också i en studie som utredningen redogör för i sitt tidigare betänkande. I den studien jämförs två särskilda boen- den, ett kommunalt och ett privat drivet.12 Boendena var i alla avse- enden, utom driftsform, mycket lika. Mätningarna av brukarnas nöjdhet visade att det kommunalt drivna boendet fick något högre värden på en majoritet av frågorna i undersökningen. Kostnaderna i verksamheten var dock lägre i det enskilda boendet. En förklaring till skillnaderna i kostnader var att antalet tillsvidareanställda och antalet arbetade timmar var fler i det kommunala boendet. Det kommunala boendet hade 22 procent fler arbetade timmar och 17 procent fler heltidsanställda. Det enskilda boendet hade en högre andel timvikarier. Slutsatsen i forskningsstudien var att det privat drivna boendet kunde erbjuda samma kvalitet till en lägre kostnad jämfört med det kommunalt drivna boendet. Som utred- ningen skriver i det tidigare betänkandet kan dock denna slutsats ifrågasättas. Det kommunala boendet fick som nämnts något högre värden i brukarundersökningen. Tydligast var skillnaderna inom områden som kan antas kräva stora personalresurser, bl.a. ”hjälp med personlig omsorg” och ”sociala aktiviteter”. Det kan också, enligt utredningen, ifrågasättas hur relevanta de processmått som användes i brukarundersökningen var för att mäta kvaliteten i verk- samheten.13 
  
 För jämförelser mellan olika verksamheter som underlag för exempelvis tilldelning av resurser eller för brukarval bör brukar- undersökningarna kompletteras med fördjupade analyser för att ut- röna vilka faktorer som ligger till grund för resultaten. 
  
 11Hartman, Johnson (red.), Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk välfärd? 2011. 
  
 12Eklund, F., Treschow, Martinez, A., Jämförande forskningsstudie av särskilda bo- enden i egen och privat regi i Östersunds kommun  
 2013–2015, 
  se även SOU 2016:78. 
  
 13Året efter att forskningsstudien genomförts beslutade Arbetsmiljöverket om vitesförlägg- ande på 150 000 kronor för det enskilda boendet om inte brister i arbetsmiljön åtgärdades. Det gällde bl.a. att boendet måste se till att anpassa personalresurserna till kraven på verk- samheten. 
  
 142 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att mäta det svårmätbara 
  
 8.5Att mäta det svårmätbara 
  
 – en sammanfattande diskussion 
  
 Att mäta kvalitet är svårt och särskilt svårt är det för välfärdstjänster. Tjänsterna är ofta komplexa och mätningar måste ske på olika sätt och på olika nivåer. 
  
 Utredningen har i det här kapitlet pekat på ett antal svårigheter med att mäta kvaliteten i verksamheten. Svårigheterna leder ofta till missvisande eller mindre relevanta kvalitetsmått. Följden av att inte mäta rätt saker kan bli att mätningarna ger en felaktig bild av ut- vecklingen genom att den uppmätta ”kvaliteten” visar på förbätt- ringar, medan den verkliga kvaliteten i verksamheten kan ha för- sämrats.14 
  
 I kapitlet diskuteras främst problemen med att mäta kvaliteten i verksamhetens output, i dess resultat. Det finns dock andra mått på verksamhetens kvalitet än resultatmått. Utredningen gör en tredel- ning av kvalitetsmåtten i  
 struktur-, 
  process- och resultatmått (se avsnitt 8.3). De två förstnämnda har en mer indirekt koppling till kvalitet, men är å andra sidan oftast betydligt enklare att mäta. För välfärdstjänster, där det viktiga inte är vad som görs utan hur det görs, kan exempelvis ett strukturmått som personalens utbildnings- nivå vara ett viktigt kvalitetsmått. Det finns en mängd sådana strukturmått som kan ge en indirekt bild av verksamhetens kvalitet. Det kan t.ex. vara resurser och personal för brukarna, tid och resurser för kompetensutveckling, andel tillsvidareanställda och andel hel- tidsanställda. Processmått som kan ge en bild av verksamheten är exempelvis om det finns reglerat brukarinflytande och reglerade former för personalinflytande i verksamheten. 
  
 Struktur- och processmått används redan för att kontrollera ut- kontrakterade verksamheter. Ett problem med att använda sådana mått i ännu större utsträckning är att de kan leda till att verksam- heten blir mer likformig och att innovation och förnyelse försvåras. Ett annat och möjligtvis större problem är att all denna mätning är resurskrävande både för upphandlare och för utövare. Utredningen har i kapitel 3 också pekat på hur marknadsstyrningen tenderar att leda till ett omfattande behov av uppföljning och kontroll. 
  
 14 Riksrevisionen (RiR) 2014:22. Primärvårdens styrning – efter behov eller efterfrågan? 
  
 143 
  
 9 Övergripande utgångspunkter 
  
 9.1Inledning 
  
 Kvalitet i välfärden har många dimensioner, något som kommer till uttryck i de mål som finns för välfärden, se kapitel 4. Förutom att t.ex. hålla en hög medicinsk kvalitet eller ge elever goda kunskaper ska välfärden också fördelas efter behov och uppfylla vissa samhälls- mål som att utjämna skillnader. Många av välfärdens kvaliteter, t.ex. hur väl insatser samordnats runt en person eller att grupper och per- soner har samma förutsättningar att få en välfärd av god kvalitet, går inte att mäta i en enskild verksamhet. De är beroende av hur organisering, regleringar, ersättningar och system för konkurrens, kontroll och ansvar utformas. 
  
 Under senare decennier har detalj- och ekonomistyrningen ökat inom välfärden. Det har införts kontrollsystem med mätning som skapar ökad administration och som riskerar att minska utrymmet för personalens egna bedömningar, se kapitel 8. Ett ökat fokus på mätning och jämförelser riskerar dessutom att medföra att viktiga aspekter av kvalitet som är mer svårmätbara får mindre utrymme eller nedprioriteras. 
  
 Att kvaliteten inom de olika välfärdstjänsterna är god är ytterst ett ansvar för huvudmännen inom respektive område. Även staten har ett ansvar för utvecklingen av kvalitet, bl.a. genom kunskaps- utveckling men också genom t.ex. reglering och tillsyn. Många av utredningens slutsatser gäller för alla aktörer inom välfärden, både stat, huvudmän och utförare. Utredningen har emellertid särskilt lyft fram förutsättningar för att styra och utveckla kvalitet när offentliga aktörer överlämnar verksamhet till privata aktörer. 
  
 145 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 9.2En personcentrerad välfärd 
  
 Under de senaste åren har person- eller individcentrering i välfärden diskuterats i allt större utsträckning. Diskussionen har gällt patient- centrering inom hälso- och sjukvården, men även individens per- spektiv då denne behöver både socialtjänst och hälso- och sjukvård eller har behov av insatser från t.ex. skolan, den specialiserade sjuk- vården och socialtjänsten. 
  
 Personcentrering är inget enhetligt begrepp men brukar ofta be- skrivas som att individen är medaktör i välfärden. Insatser ska ges med respekt för personens individuella behov, preferenser och vär- deringar och präglas av en helhetssyn på patienter, brukare eller elever som människor. Utgångspunkten är att den enskilda männi- skan är expert på sin egen situation med dess specifika bakgrund och historia. Människor definierar sig inte som ett missbruk, ett funktionshinder, ett socialt problem eller en sjukdom och de ser inte sina behov uppdelade i olika fackområden. En viktig aspekt av personcentrering är därför att insatser ska ges så att de säkerställer samordning och kontinuitet såväl inom hälso- och sjukvården som mellan vård och omsorg eller mellan skola, vård och omsorg. 
  
 Patienten har historiskt sett haft en svag ställning gentemot hälso- och sjukvården och vårdprofessionerna.1 I en rapport från Myndigheten för vård- och omsorgsanalys (Vårdanalys) från 2016 beskrivs något av en paradox i svensk hälso- och sjukvård. De svenska patienterna har i många avseenden sämre erfarenheter av vården än patienterna i övriga länder,2 samtidigt som andra studier visar att Sverige har medicinska resultat som står sig mycket väl i en internationell jämförelse.3 En hög kvalitet förutsätter att vårdgiv- arna lyssnar, informerar och samtalar med patienten så att den vård som ges beaktar patientens individuella förutsättningar, preferenser och önskemål. I början av 2015 infördes Sveriges första patientlag (2014:821). Lagen syftar till att stärka och tydliggöra patientens ställning inom hälso- och sjukvårdsverksamhet samt till att främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet. 
  
 1SOU 2013:2, s. 65. 
  
 2Se t.ex. The Commonwealth Fund’s 2016 International Health Policy Survey of Adults in 
  
 11countries  
 (IHP-studien), 
  2016. 
  
 3Myndigheten för vård och omsorgsanalys, Vården ur befolkningens perspektiv – en jämför- else mellan Sverige och tio andra länder, 2016. 
  
 146 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 Socialtjänsten ska bl.a. frigöra och utveckla enskildas egna resur- ser och verksamheten ska bygga på respekt för människornas själv- bestämmanderätt och integritet. Insatserna inom socialtjänsten ska utformas utifrån de enskildas behov. Inom skolväsendet ska utbild- ning utformas så att hänsyn tas till barns och elevers olika behov. Barn och elever ska ges stöd och stimulans så att de utvecklas så långt som möjligt. Även inom skolväsendet kan man därmed diskutera personcentrering utifrån barns och elevers behov. 
  
 Alla individer har inte samma förutsättningar eller samma vilja att aktivt vara delaktiga i den egna välfärden. En personcentrering innebär att även de som inte vill eller kan ta en aktiv roll ska få en välfärd av god kvalitet och att deras intressen tillvaratas på ett be- tryggande sätt. För sådana personer måste det vara möjligt att låta personalen fatta de avgörande besluten om utformningen av t.ex. insatser eller behandling. För merparten av alla brukare, elever, barn och patienter är trygghet, samordning och kontinuitet viktiga värden. Det gäller särskilt för dem som inte själva, eller tillsammans med anhöriga, kan samordna sina insatser och som inte själva kan säkerställa att de får de insatser som behövs. 
  
 9.2.1Samordning 
  
 Samordning inom hälso- och sjukvården 
  
 Kvalitet inom hälso- och sjukvården uppstår i ett komplext system där vårdkedjor och samverkan mellan utförare och olika huvudmän ofta är avgörande för mer långsiktiga resultat. Effekten av en frag- menterad vård och omsorg är, utöver mänskligt lidande och onödig ohälsa, ofta återkommande besök på akutmottagningar och onödig slutenvård. Grupper som behöver insatser från flera olika aktörer, de mest sjuka äldre och personer med psykiska funktionsnedsätt- ningar, hamnar mellan stolarna när olika aktörer inte håller samman den vård och omsorg de behöver.4 
  
 En utvärdering som Salazar gjort påvisar svaga resultat för Sverige i internationella jämförelser rörande samordning och konti- nuitet.5 Inom ramen för den internationella studien International 
  
 4SOU 2015:20. 
  
 5Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Patientcentrering i svensk hälso- och sjukvård 
  
 – En extern utvärdering och sex rekommendationer för förbättring, 2012. 
  
 147 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Health Policy Survey har läkares inställning till primärvården följts upp under 2015. Resultaten visar att inte alla läkare i Sverige anser sig ha den tid, det mandat eller de kommunikationskanaler som krävs för att samordna vården. Både svenska patienter och svenska allmän- läkare anser i högre grad än i andra jämförbara länder att det finns brister i koordineringen mellan primärvård och övrig specialistvård.6 
  
 Eftersom vården blir allt mer komplex, med fler vårdgivare in- blandade och med ständigt nya kunskaper, behövs en samlad infor- mation om patienter respektive kunskapsstöd i form av kliniska riktlinjer och överenskommelser om roller och ansvar i vårdkedjan. Både efterfrågan och effekterna av kontinuitet är större för patienter med kronisk sjukdom som besöker vården ofta.7 I betänkandet Effektiv vård (SOU 2016:2) anförs att en orsak till bristen på konti- nuitet är att särskilt primärvården förmedlas med en besökslogik som inte främjar kontinuitet. Utredningen lyfter också att den ökade valfriheten och det ökade antalet utförare inom hälso- och sjukvår- den tillsammans med ökad specialisering har bidragit till en frag- mentisering som försvårat ”teamkontinuitet” över vårdgivar- och huvudmannagränser.8 Utredningen lämnar bl.a. förslag till riktad primärvård som ska fullgöra primärvårdsuppdraget för äldre med omfattande behov gemensamt med kommuner i syfte att erbjuda patienten/brukaren en sammanhållen hälso- och sjukvård och social- tjänst. Utredningen föreslår också en förändrad vårdgaranti, bättre verksamhetstöd och rekommenderar att kontinuitet blir en av de vägledande principerna för att ändra arbetssätten i vården.9 Reger- ingen har ingått flera överenskommelser med Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) i syfte att stärka samordningen och kontinui- teten i vården.10 
  
 Att vården samordnas runt den enskilda patienten är en förut- sättning för en hälso- och sjukvård av god kvalitet. 
  
 Barker, Rapport till utredningen En nationell samordnare för effektivare resurs- utnyttjande inom hälso- och sjukvården (S 2013:4), Ekonomihögskolan, Lunds Universitet,  
 2015-08-26, 
  s. 14. 
  
 Johnson, Rapport till utredningen En nationell samordnare för effektivare resurs- utnyttjande inom hälso- och sjukvården (S 2013:4), Ekonomihögskolan, Lunds Universitet,  
 2015-08-26 
  s. 35. 
  
 8SOU 2016:2, s. 542. 
  
 9SOU 2016:2. 
  
 10Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, s. 30. 
  
 148 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 Samverkan mellan huvudmän 
  
 För många individer med insatser inom socialtjänsten finns ett stort behov av samverkan med hälso- och sjukvården. Det finns också många barn och elever som har behov av samordnade insatser från skola, socialtjänst och hälso- och sjukvård. Exempel på individer som kan ha särskilt stort behov av samordnade insatser är personer med omfattande funktionsnedsättning, multisjuka äldre, ungdomar i utsatta situationer och personer med missbruksproblem. Det kan även finnas grupper som behöver socialtjänstinsatser som samord- nas med statliga myndigheter. 
  
 I rapporten Samordnad vård och omsorg lyfter Vårdanalys fram att bristande samordning ofta leder till en försämrad upplevelse för patienter och brukare samt i vissa fall till en kvalitativt sämre vård eller omsorg. Bristerna kan, enligt myndigheten, även medföra ökade kostnader till följd av att behandlingar eller undersökningar behöver upprepas i onödan. I rapporten visas att cirka en miljon patienter och brukare har komplexa samordningsbehov samtidigt som de har små förutsättningar att vara delaktiga i samordningen av sin vård och omsorg.11 
  
 Det finns vissa lagreglerade krav på samverkan mellan kommun och landsting.12 Det finns också modeller för t.ex. samverkan mellan hem, socialtjänst och skola runt elever som placeras på särskilda ungdomshem.13 
  
 Utredningen anser att välfärden måste kunna säkerställa en vård, skola och omsorg av god kvalitet till individer med olika förutsätt- ningar. De enskilda bör kunna lita på att insatserna runt dem sam- ordnas och att det inte uppstår organisatoriska mellanrum som på- verkar kvaliteten. Detta gäller även då flera olika huvudmän, eller utförare ansvarar för insatser runt den enskilde. 
  
 11Myndigheten för vård och omsorgsanalys, Samordnad vård och omsorg, 2016. 
  
 12Se t.ex. 2 kap. 7 §, 5 kap. 8 a § och 9 a § socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 13SiSam modellen. 
  
 149 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 9.3En jämlik välfärd 
  
 Inom alla välfärdssektorerna finns uttryckliga krav på att välfärden ska ges jämlikt eller fördelas efter behov. En av utredningens utgångs- punkter är att jämlikhet är en viktig aspekt av kvalitet. Både huvud- männen och staten bör beakta jämlikhetsaspekter i utformningen av välfärdssystem och vid uppföljning av verksamhet. Jämlikhets- aspekter bör också vara vägledande vid överväganden inför eventu- ella konkurrensutsättningar av välfärdsverksamhet. 
  
 9.3.1Skolväsendet 
  
 Inom skolväsendet ska utbildning utformas så att hänsyn tas till barns och elevers olika behov. En strävan ska vara att uppväga skill- nader i barnens och elevernas förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Man brukar i detta sammanhang tala om skolans kompensatoriska uppdrag. Detta kan gälla att kompensera för olika uppväxtmiljöer, socioekonomiska faktorer eller särskilda behov. Resultaten i bl.a. den senaste  
 PISA-undersökningen 
  tyder på att skolan lyckas sämre med sitt kompensatoriska uppdrag och enligt Skolinspektionen pekar forskning på att det finns grupper som inte får det särskilda stöd som de är i behov av.14 
  
 I forskningen kan konstateras att fristående skolor tenderar att dra till sig ett socioekonomiskt urval av elever som kräver mindre resurser.15 Kommunala skolor är också segregerade bl.a. på grund av kravet på att tillämpa närhetsprincipen i grundskolan. Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering (IFAU) menar att boendesegregationen är den främsta orsaken till ökade skillnader mellan skolor när det gäller elevsammansättning, men att även skolvalet påverkar segregation.16 Östh konstaterar i en studie att elever med svensk bakgrund, med högutbildade föräldrar och som kommer från hem som inte är beroende av ekonomiskt bistånd, 
  
 14Skolinspektionen, Tematisk analys över rätten till stöd, 2016, Skolverket, PISA 2015 
  
 –  
 15-åringars 
  kunskaper i naturvetenskap, läsförståelse och matematik, 2016. 
  
 15Gustafsson m.fl., Policyidéer för svensk skola, 2016 s. 50 ff. 
  
 16IFAU, Decentralisering, skolval och fristående skolor: resultat och likvärdighet i svensk skola, 2015, rapport 2014:5 s. 184. 
  
 150 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 är de som mest ökat sitt pendlingsavstånd till skolor.17 Foster har undersökt de skolor där minst 20 procent av eleverna i års- kurs 9 inte uppnår behörighet till gymnasieskolan. Han finner be- lägg för en ”white flight” där elever med svensk bakgrund väljer bort dessa skolor när minoriteter ökar sin närvaro.18 
  
 Både inom grund- och gymnasieskolan är lärartätheten i fristå- ende skolor i genomsnitt lägre än i de kommunala skolorna. Det finns också skillnader när det gäller lärarnas utbildningsnivå. I kom- munala skolenheter hade cirka 86 procent av lärarna en pedagogisk högskoleexamen läsåret 2014/15. Motsvarande andel i fristående skolenheter var drygt 73 procent.19 En lägre lärartäthet medför främst försämringar i resultat för barn till låginkomsttagare.20 En hög lärar- täthet är därmed särskilt viktig för barn från familjer med sämre förutsättningar och kan spela en stor roll för skolans möjligheter att uppfylla sitt kompensatoriska uppdrag. 
  
 Utbildning inom kommunal vuxenutbildning är ofta viktigt för att möjliggöra för dem som saknar grundläggande utbildning i olika avseenden att kunna komplettera sina studier. Sedan 1 januari 2017 gäller en utökad rätt att delta i kommunal vuxenutbildning på gym- nasial nivå i syfte att uppnå grundläggande och särskild behörighet till högskoleutbildning. Det hittillsvarande kravet på att den vuxne ska ha en examen från ett yrkesprogram i gymnasieskolan för att det ska finnas en rätt till kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå har tagits bort.21 
  
 De förbättrade möjligheterna att kunna komplettera studier på kommunal vuxenutbildning kan bidra positivt till skolans möjlighet att uppfylla sitt kompensatoriska uppdrag. 
  
 Skolkommissionen föreslår ett nytt krav på att huvudmannen aktivt ska verka för en allsidig social sammansättning och att lottning 
  
 17Östh, Garcia, Travel- to- schooldistansces in Sweden  
 2000–2006: 
  Changing school geography with equality implications, Journal of Transport Geography 23, s. 35 ff. 
  
 18Bäckström, Hensley, Hur påverkar förändrad elevsammansättning skolors resultat?, Utbild- ning och demokrati 2015, s. 55 ff. 
  
 19Skolverket, Pedagogisk personal i skola och vuxenutbildning läsåret 2014/15, s.  
 8–9. 
  Enligt uppgift från Internationella Engelska skolan (IES) har IES en hög andel lärare med utländsk examen (43 procent). Dessa räknas inte in i Skolverkets statistik över lärare med behörig examen. Eftersom en ganska stor andel av eleverna i fristående skolor går i skolor som tillhör IES (cirka 14 procent) kan en del av skillnaderna mellan fristående och kommunala skolor vad gäller pedagogisk examen förklaras av detta. 
  
 20Molander, Norris för omprövning – en  
 ESO-rapport 
  om styrning av offentlig verksam- het, 2017, s. 101 ff. 
  
 21Prop. 2016/17:5. 
  
 151 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 ska kunna användas vid antagning till fristående skolor för att mot- verka segregation.22 Utredningen ser det som angeläget att dessa för- slag genomförs. 
  
 9.3.2Socialtjänsten 
  
 Socialtjänsten ska främja jämlikhet i levnadsvillkor. Insatserna enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade ska utformas efter individens specifika behov. Att insatserna ser olika ut för olika individer är därmed inte ett utryck för ojämlikhet. För att bedöma hur jämlika insatserna inom socialtjänsten är blir det därför viktigt att bedöma om det finns omotiverade skillnader, dvs. skillnader som inte är hänförliga till olika individers behov. 
  
 Socialstyrelsen följer socialtjänsten utifrån ett jämlikhetsperspek- tiv, bl.a. utifrån målgrupp, ålder och bostadsort.23 Myndigheten har även publicerat ett antal rapporter som t.ex. tar upp jämställdhet i socialtjänsten och levnadsvillkor för personer med funktionsned- sättning.24 Socialstyrelsen konstaterar bl.a. att män och kvinnor får olika insatser som inte synes motiverade av olika behov, samt att män synes få mer insatser från socialtjänsten trots att det inte finns belägg för att fler män har funktionsnedsättning. Socialstyrelsen följer även upp frågan om jämlik socialtjänst inom ramen för Öppna jämförelser. 
  
 Det är viktigt att jämlikhetsaspekter beaktas vid utformning av system och i uppföljning av hur socialtjänsten uppfyller sitt uppdrag. 
  
 9.3.3Hälso- och sjukvården 
  
 Av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, framgår att målet för hälso- och sjukvården är en vård på lika villkor för hela befolkningen och att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Detta är huvudprinciperna för hur resurs- 
  
 22SOU 2017:35 s. 27 ff. 
  
 23 
 www.socialstyrelsen.se/jamlikhalsa-vardochomsorg/jamliksocialtjanst 
  
 24Socialstyrelsen, Mot en mer jämställd vård och socialtjänst – Uppföljning av jämställdheten i hälso- och sjukvård och socialtjänst, mars 2008, Socialstyrelsen, Alltjämt ojämlikt! 
  
 – Levnadsförhållanden för vissa personer med funktionsnedsättning, juni 2010. 
  
 152 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 erna i svensk sjukvård ska fördelas mellan medborgarna liksom all- männa utgångspunkter för prioriteringar inom hälso- och sjukvår- den. Socialstyrelsen har i olika rapporter belyst ojämlikhet i hälso- och sjukvård.25 Socialstyrelsen konstaterar att det bl.a. finns omoti- verade skillnader i dödlighet, vård och behandling. 
  
 Riksdagen beslutade 1997 om riktlinjer för prioriteringar i vår- den.26 Prioriteringarna ska vägledas av en etisk plattform för priori- teringsbeslut som syftar till att förstärka och fördjupa målen i HSL. Riktlinjerna och plattformen ska vara vägledande för beslutsfattare både på politisk och på administrativ nivå samt i den kliniska var- dagen inom vården. Prioriteringarna ska bygga på tre principer: 
  
 Människovärdesprincipen. Alla människor har lika värde och samma rätt oberoende av personliga egenskaper och funktioner i samhället. 
  
 Behovs- och solidaritetsprincipen. Resurserna bör fördelas efter behov. 
  
 Kostnadseffektivitetsprincipen. Vid val mellan olika verksam- heter eller åtgärder bör en rimlig relation mellan kostnader och effekt, mätt i förbättrad hälsa och förhöjd livskvalitet, eftersträvas. 
  
 Kostnadseffektivitetsprincipen är underordnad de andra principerna. Strävan efter en kostnadseffektiv verksamhet får alltså inte innebära att sjukvården nekar vård till, eller försämrar kvaliteten av, vården av de mest behövande.27 I propositionen som föregick beslutet om riktlinjer anges att patientens ekonomiska ställning inte ska få spela roll för huruvida patienten kommer i åtnjutande av vård och om- sorg eller inte. Det finns en risk att en patients vilja och förmåga att själv direkt bekosta sin vård kan hamna i konflikt med människo- värdesprincipen samt behovs- och solidaritetsprincipen. Patientens förmåga att kunna betala för den egna vården bör i princip, enligt regeringen, inte få ha något inflytande på väntetidens längd eller vårdens grundläggande kvalitet inom ramen för den helt eller delvis offentligt finansierade vården.28 
  
 25Socialstyrelsen, Jämlikhetsperspektiv på hälso- och sjukvården, 2011, Socialstyrelsen, Till- ståndet och utvecklingen inom hälso- och sjukvård och socialtjänst, 2015. 
  
 26Prop. 1996/97:60; bet. 1996/97:SoU14; rskr. 1996/97:186. 
  
 27Prop. 1996/97:60. 
  
 28Prop. 1996/97:60. 
  
 153 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Trots detta växer andelen människor i Sverige som har en privat sjukvårdsförsäkring och i dag har cirka 650 000 personer i Sverige sådana försäkringar.29 En sjukvårdsförsäkring tecknas i regel för att försäkringstagaren snabbare ska få vård. Den vård som ges inom ramen för sjukvårdsförsäkringarna utförs av privata vårdgivare.30 Flera av dessa privata vårdgivare utför även offentligt finansierad hälso- och sjukvård.31 Fördelningen av vård till patienter med för- säkringar riskerar leda till att principen om att vård ska ges efter behov åsidosätts till förmån för en rangordning som tar hänsyn till patientens försäkringsöverenskommelse. Det finns därmed en risk för att vården fördelas efter efterfrågan i stället för efter behov. Risken förstärks av att det i dag råder brist på hälso- och sjukvårds- personal inom viktiga områden, se avsnitt 9.4.1. 
  
 Det finns frågetecken kring vilka fördelningseffekter det obliga- toriska kravet på vårdval i primärvården har haft.32 Enligt flera undersökningar har kravet lett till ökade klyftor vad gäller tillgäng- lighet till primärvård. Boende i tätbefolkade områden har t.ex. fått en bättre tillgänglighet till skillnad från boende i glesbygd. Förbätt- ringarna förefaller ha kommit höginkomsttagare till del i större ut- sträckning än andra grupper. Det finns också indikationer på att de som tjänat mest på vårdval i primärvården är befolkningen i allmän- het, snarare än vårdtunga patienter.33 Hur vårdvalet i övrigt påverkat vårdens fördelning och tillgänglighet är omstritt och beror delvis på hur väl landstingen klarat av att utforma system som kompenserar för de privata aktörernas etableringsmönster. 
  
 När det gäller de relativt nyligen införda bestämmelserna som medför en rätt att välja både primärvård och annan öppen speciali- 
  
 29Svensk försäkring, Sjukvårdsförsäkringsstatistik 2016. 
  
 30Prop. 2016/17:166 s. 15 f. 
  
 31Prop. 2016/17:166 s. 22 f. 
  
 32Anell, A, Primärvårdens funktion, organisation och ekonomi – en litteraturöversikt. Rapport till utredningen En nationell samordnare för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården (S 2013:4),  
 2015-08-26, 
  Ekonomihögskolan, Lunds Universitet, Myndigheten för vårdanalys, Låt den rätte komma in, rapport 2014:3, Konkurrensverket, Etablering och kon- kurrens bland vårdcentraler – om kvalitetsdriven konkurrens och ekonomiska villkor, rapport 2014:2, Melton/Gates, Changes in health care utilisation following a reform involving choice and privatisation in Swedish primary care: a  
 five-year 
  
 follow-up 
  of  
 GP-visits, 
  2013, Karolinska institutet, Fem år med vårdvalet i Stockholm, 2014, Riksrevisionen, Primär- vårdens styrning – efter behov eller efterfrågan?, RiR 2014:22, Socialstyrelsen, Valfrihets- system ur ett befolknings- och patientperspektiv, 2012. 
  
 33Vårdanalys 2013, Glenngård, 2015. 
  
 154 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 serad vård över landstingsgränserna34 så finns det ingen uppföljning av hur dessa påverkat jämlikheten i vården. Möjligheten att välja specialiserad vård i andra landsting kan emellertid komma att på- verka vårdens fördelning. Vårdutbudet ser olika ut i olika landsting vilket innebär att det kan finnas möjlighet att välja vård i ett lands- ting som t.ex. erbjuder behandlingsmetoder som inte tillhandahålls i det egna landstinget och därmed få en bättre vård än de som avstår från, eller inte har möjlighet, att söka vård i ett annat landsting. Detta kan bidra till att jämna ut skillnader över landet men kan samtidigt innebära en större skillnad mellan patienter med samma diagnos från samma landsting. 
  
 Möjligheten att välja vård i andra landsting kan påverkas av rent ekonomiska faktorer i patientens privatliv eftersom valet ofta är förenat med kostnader i samband med t.ex. resor. Reformen inne- bär också att privata aktörer får möjlighet att marknadsföra sig mot resursstarka patienter i landsting som man inte har något avtal med. Sammantaget finns en risk att socioekonomiska faktorer, både rent ekonomiska och möjligheten att ta till sig information och agera utifrån den, kan komma att spela en allt större roll för vårdens för- delning. 
  
 Jämlikhet bör vara vägledande i utformningen av system inom hälso- och sjukvården. Enligt utredningens mening riskerar regler som inskränker huvudmännens möjlighet att ta ansvar för utform- ningen av systemen att påverka jämlikheten negativt. En ökad privat finansiering i vården medför ytterligare en risk för att jämlikheten i systemet urholkas. 
  
 9.4Att styra mot kvalitet 
  
 I utredningens direktiv framhåller regeringen att kvalitet i de offent- ligt finansierade verksamheterna är avgörande för medborgares och brukares tillit till välfärdstjänsterna. Enligt regeringen behöver kvaliteten också kunna följas upp i efterhand. Det är lätt att in- stämma i regeringens slutsats. I praktiken finns det emellertid ofta betydande problem med att definiera och följa upp kvaliteten i offentlig tjänsteproduktion. Något som blir särskilt problematiskt 
  
 34 Patientlagen (2014:821), 8 kap. 3 § och 9 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 
  
 155 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 inom välfärdsområdet. Till skillnad mot mer tekniska verksamheter som t.ex. byggnation och sophämtning, där det viktiga är vad som görs, är det avgörande inom vård, skola och omsorg hur det görs. Det är därför komplext att definiera, följa upp och mäta alla aspek- ter av kvalitet i välfärden. Välfärdstjänsterna kännetecknas också av att de ofta kräver individuell anpassning. 
  
 Många av välfärdens utmaningar uppstår inte på verksamhets- nivå och därför är välfungerande system och styrning avgörande för välfärdens kvalitet. Som beskrivs i avsnitt 5.1 är förutsättningarna för att styra mot kvalitet olika inom de olika välfärdsområdena. Staten har ett ansvar för kvalitetsutveckling och de offentliga huvudmän- nen är ytterst ansvariga för kvaliteten inom sina respektive ansvars- områden. 
  
 9.4.1Kompetens inom välfärden 
  
 Medarbetare med rätt kompetens är välfärdens viktigaste resurs och en förutsättning för en välfärd av god kvalitet. Inom de flesta välfärdsområden är det emellertid svårt att rekrytera personal med rätt utbildning. Det gäller kanske särskilt i socioekonomiskt utsatta områden och i glesbygd. 
  
 Trots att det finns en relativt god tillgång på läkare och sjuk- sköterskor i Sverige har många landsting svårigheter att rekrytera rätt kompetens i tillräcklig utsträckning. Av det nationella plane- ringsstödet 2016 framgår att efterfrågan på hälso- och sjukvårds- personal ökar och överstiger tillgången på samtliga personalgrupper som omfattas av planeringsstödet.35 En stor utmaning inom social- tjänsten är bristen på biståndsbedömare och socialsekreterare,36 men också bristen på vård- och omsorgsutbildade på gymnasienivå.37 När det gäller skolväsendet så var mer än var femte lärare obehörig 2015.38 
  
 Rekryteringsproblematiken får effekter på kvaliteten i välfärden. I en rapport från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) beskrivs t.ex. effekterna av bristfällig bemanning med otillräcklig kompetens 
  
 35Socialstyrelsen, Nationella planeringsstödet 2016 – Tillgång och efterfrågan på vissa personalgrupper inom hälso- och sjukvård samt tandvård. 
  
 36Se t.ex. Arbetsförmedlingens yrkesprognoser. 
  
 37SCB, Risk för kraftig personalbrist inom vården, Välfärd nr 1/2015. 
  
 38Skolverket, Behöriga förskollärare och lärare i skola och vuxenutbildning läsåret 2014/15. 
  
 156 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 inom hälso- och sjukvården. I rapporten redovisas flera  
 lex-Maria- 
  ärenden som direkt går att relatera till hög arbetsbelastning som en effekt av den bristfälliga bemanningen.39 När det gäller socialtjänst har IVO konstaterat att tillsynen av nämndernas barnavårdsären- den visade på allvarliga brister i såväl förhandsbedömning som utredning av anmälningar som rör barn och unga.40 I rapporten lyfter IVO fram bl.a. ökade ärendemängder, bristfällig kompetens och ansträngd personalsituation samt tidsbrist och stress i arbetet som förklaringar till de identifierade bristerna. 
  
 Inom stora delar av välfärden förväntas dessutom efterfrågan på personal inom olika kategorier öka under de kommande åren.41 En viktig fråga för välfärdens kvalitet i framtiden är därför behovet av att öka de olika välfärdsyrkenas attraktivitet. Förutsättningarna att locka personal är naturligtvis olika för olika typer av professioner inom välfärden. För vissa yrkeskategorier kan lönen vara den avgö- rande faktorn. Inom flera välfärdsområden har emellertid arbets- miljöfrågor bedömts avgörande för att öka arbetsplatsernas attrak- tivitet. En ökande andel visstidsanställningar inom vissa yrkeskate- gorier är en sådan fråga,42 liksom hur förutsättningarna för att ut- föra ett arbete av god kvalitet påverkas negativt av den ökade ande- len administration på bekostnad av de faktiska välfärdsuppgifterna. Att skapa förutsättningar för en bättre kompetensförsörjning är ett gemensamt ansvar mellan stat, huvudmän och utförare inom alla välfärdens områden. En privat aktör kan emellertid avstå från att bedriva verksamhet i en viss kommun eller ett visst landsting om de exempelvis bedömer att det inte går att rekrytera personal med rätt kompetens. Kommuner och landsting har ett lagstadgat ansvar att tillhandahålla viss service till sina medborgare oavsett tillgång på personal. 
  
 Regeringen har under 2015 tagit initiativ till en nationell samling för hälso- och sjukvårdens kompetensförsörjning med dialogmöten med de mest centrala aktörerna. Regeringen har också avsatt medel för utbyggnad av utbildningarna till sjuksköterska, specialistsjuk- 
  
 39Inspektionen för vård och omsorg, Hur står det till med våra akutmottagningar? – tillsyn av patientsäkerheten vid akutmottagningar i Uppsala/Örebro sjukvårdsregion, 2015. s. 71. 
  
 40Inspektionen för vård och omsorg, Tar socialtjänsten sitt ansvar för barn och unga? 
  
 – Hantering av anmälningar och genomförande av utredningar, oktober 2014, s. 18. 
  
 41SCB, Trender och Prognoser 2014. 
  
 42Kommunal, Visstid på livstid? 2016. 
  
 157 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 sköterska och barnmorska och för att öka antalet platser på yrkes- inriktade kurser.43 Ett liknande initiativ har tagits för att stärka lärar- yrkets status och attraktivitet för att kunna säkra tillgången till kom- petenta lärare på längre sikt. Den nationella samlingen har från regeringens sida ett tydligt fokus på att öka attraktiviteten i lärar- yrket, bl.a. genom statliga insatser för en höjning av lärares löner, kvalitetssatsningar på lärarutbildningarna, kompetensutveckling för lärare, investeringar i mer personal i grundskolan och andra åtgärder som ger läraren bättre förutsättningar att ge varje elev en undervis- ning av god kvalitet.44 I betänkandet Effektiv vård föreslås en stående kommitté för samverkan mellan regeringen och huvudmännen avse- ende kompetensförsörjning och effektivt utnyttjande av befintlig kompetens inom hälso- och sjukvården.45 
  
 Det pågår därmed nationella initiativ för att bemöta problemen med kompetensförsörjning. Denna typ av initiativ är enligt utred- ningen nödvändiga för att framtidens välfärd ska kunna bedrivas med god kvalitet. 
  
 9.4.2En mer tillitsbaserad styrning 
  
 Som utredningen tidigare har konstaterat utgör mätning, uppfölj- ning och kontroll i många fall en belastning på välfärdens verksam- het och professioner. Det är därför långt ifrån alltid som det är rimligt att kontrollera i detalj. Att kontrollera färre detaljer och lita mer på personalen i verksamheten kan bidra till ökad effektivitet och ge ett större utrymme för professionerna. 
  
 Forskning visar att i verksamheter med hög tillit i arbetsgruppen är både kvaliteten och produktiviteten högre än i motsvarande verk- samheter där tilliten är lägre.46 Ett exempel kan hämtas från hem- tjänsten i Skönsmon i Sundsvall. I Phelps har man gått ifrån den tidigare traditionella detaljstyrningen av vad personalen ska göra. I stället planerar personalen själva sitt arbete, tillsammans med bru- karna. Personalen kan på så sätt arbeta flexibelt över veckan, efter 
  
 43Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, s. 38. 
  
 44Prop. 2016/17:1, utgiftsområde 16, s. 72. 
  
 45SOU 2016:2 s. 589 ff. 
  
 46Statskontoret, Forskning i praktiken. Om praktikrelevant forskning och praktiknära forsk- ningsmiljöer, 2016. 
  
 158 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 varierande läge och behov av hjälp. Förändringen har lett till för- bättrad omsorgskvalitet, mindre stressad personal, mer nöjda bru- kare och en mer kostnadseffektiv verksamhet. Kvaliteten i verksam- heten har bl.a. förbättrats genom att brukarna inte behöver träffa så mycket personal som tidigare, cirka tio personer jämfört med när- mare fyrtio tidigare.47 
  
 Ett mer tillitsbaserat sätt att styra prövas också på Danmarks största arbetsplats – Köpenhamns kommun – sedan ett antal år tillbaka. Tidigare styrdes exempelvis de 8 000 medarbetarna i Köpenhamns hemtjänst av detaljerade checklistor och av tidur som registrerade när de kom och gick. Numera sker i stället ett mer flexibelt besök, där samtal med brukaren avgör vad som behöver göras den dagen. Erfarenheterna av reformen har varit positiva både för brukare och för personal.48 
  
 Forskning visar också att om man ökar medarbetarnas möjlighet att delta i planeringen av arbetet ökar ansvarskänslan och engage- manget i verksamheten. Särskilt viktigt tycks det vara att medarbe- tarna har förståelse för den nödvändiga kontrollen av verksamheten. Om de som ska kontrolleras inte förstår meningen med kontrollen finns en risk att motivationen dalar, tilliten undergrävs och det upp- står motstånd och tröghet i implementeringen av kontrollsystemet. Störst acceptans får kontrollen om medarbetarna själva är med och utvecklar den.49 Kontrollinstrument som utvecklas på detta sätt kan också bättre anpassas till det dagliga praktiska arbetet, än sådan kontroll som konstrueras utifrån en mer teoretisk och ideologisk modell. I en studie av hälso- och sjukvården hävdas exempelvis att om professionerna får ansvar för att bestämma hur kvalitet ska defi- nieras, mätas och belönas kommer det att främja vårdens kvalitet.50 
  
 47Daneryd, P. 2015. Skönsmons hemtjänst i Sundsvall – Ett framgångsexempel, Hill, Å. 2014. Värden i välfärden. Om styrning och organisering efter New Public Management. Arena idé. 
  
 48Statskontoret 2016:26. Utvecklad styrning – om sammanhållning och tillit i förvaltningen, Hill, Å. 2014. Värden i välfärden. Om styrning och organisering efter New Public Management. Arena idé. 
  
 49Øllgaard Zavala, T. 2016. Tillidsbasered styringo g ledelse i offentlige organisationer 
  
 – i springet fra ambition til praksis. Jfr Statskontoret 2016:26. Utvecklad styrning – om sammanhållning och tillit i förvaltningen. 
  
 50 Wynia, M. K. 2009. The Risks of Rewards in Health Care: How  
 Pay-for-performance 
  Could Threaten, or Bolster, Medical Professionalism, i The Journal of General Internal Medicine, 
  
 vol. 24(7). 
  
 159 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 En modell där medarbetarna ges ett större ansvar för sin egen kontroll ställer dock högre krav på personalen än vad en mer detalje- rad kontrollstyrning gör. En mer tillitsbaserad styrning bör därför kombineras med en kunskapsuppbyggnad bland medarbetarna. Att bedriva systematisk och aktiv kompetensutveckling blir således om möjligt ännu viktigare i en modell med tillitsbaserad styrning. 
  
 Ofta beskrivs också verksamhetens resultat och kvalitet bäst av medarbetarna själva i kvalitativa termer. Problemet är dock att så- dan information kan vara svår att förmedla uppåt i organisationen eftersom förväntningarna är att måtten ska vara kvantitativa. 
  
 Tillitsdelegationen (Fi 2016:03) har i uppdrag att föreslå hur en mer tillitsfull styrning kan utvecklas där ett fokus är att stärka pro- fessionernas roll. Utredningen anser att en sådan utveckling är önsk- värd och att en ökad handlingsfrihet för professionerna kan påverka kvaliteten i välfärden positivt. 
  
 9.4.3Statens ansvar för kvalitet 
  
 De statliga myndigheterna ansvarar bl.a. för tillståndsgivning och tillsyn inom flera välfärdsområden, men det finns också myndig- heter som ansvarar för kunskaps- och kvalitetsutveckling samt stöd till huvudmän och andra aktörer, se kapitel 6 och 7. Staten styr också genom sin fördelning av medel till både myndigheter och huvudmän. Utöver detta styr staten verksamheten genom lagstift- ning, förordningar och uppdrag till olika myndigheter. Utredningens utgångspunkter och slutsatser om samordning, personcentrering, jämlikhet och vilka överväganden som bör göras vid utformningen av system och mätningar avser både huvudmän och staten om inget annat anges. 
  
 9.5Överlämnande av verksamhet till privata aktörer 
  
 Det finns principiella skillnader mellan verksamhet som bedrivs i kommunal regi, dvs. av kommuner eller landsting, jämfört med verk- samhet som bedrivs i privat regi. Kommuner och landsting är demokratiska arenor där de folkvalda som utses i allmänna val för- verkligar de politiska mål som de blivit valda för. Medborgarna ut- kräver ansvar av de folkvalda i allmänna val. Om den offentliga 
  
 160 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 verksamheten uppvisar brister är det alltså folket som i första hand kan utkräva ansvar genom att rösta bort de förtroendevalda och ersätta dem med andra. Någon motsvarighet för medborgarna att ställa privata aktörer direkt till ansvar om verksamheten inte håller en godtagbar kvalitet finns inte. Medborgarnas möjlighet att styra sådan verksamhet är mer indirekt och vilar på kommunen eller lands- tingets förmåga att ställa bra kvalitetskrav i upphandlingar eller vid införandet av valfrihetssystem, eller på statens möjlighet att formu- lera kvalitet i lagstiftning och styrningssystem. För att tillgodose medborgarnas berättigade krav på att verksamheten håller viss kvalitet har landsting och kommuner vanligtvis ett ansvar för att ställa krav på de privata aktörerna inom ramen för upphandlingar eller valfrihetssystem. När det gäller t.ex. fristående skolor och för- skolor är emellertid de enskilda själva huvudmän för verksamheten. Att det inte finns någon offentlig huvudman medför att staten får anses ha ett särskilt ansvar för att verksamheten bedrivs i enlighet med lagens krav. Ingen offentlig instans kan emellertid kräva att skolorna håller en högre kvalitet än den lagstadgade. 
  
 När verksamhet bedrivs i egen regi kan kommuner och landsting direkt styra verksamheten genom att formulera mål och bestämma hur dessa ska uppnås. När verksamhet överlåts på privata utförare är styrmedlen annorlunda och mer begränsade då de utgår från vad som avtalats i kontrakt. Förutsättningarna för hur verksamheten ska bedrivas och på vilket sätt tjänsterna ska utföras måste då fastställas i de dokument som upprättas i en upphandling eller ett valfrihets- system, dvs. i upphandlingsdokumenten, och i avtalen. Styrningen blir därmed mer indirekt eftersom mål och andra politiska vilje- yttringar måste omformuleras till krav och villkor. Även möjlig- heterna till uppföljning och insyn i verksamheten måste regleras avtalsmässigt. Att justera villkor eller ersättning efter förändrade förhållanden eller behov är inte möjligt om detta inte särskilt regle- ras i avtalet varför det till skillnad från verksamhet i egen regi kan vara svårare att löpande förändra pågående verksamhet. 
  
 När verksamhet överlämnas till privata aktörer med ett vinst- intresse riskerar det att leda till behov av ökad kontroll. Vinstdriv- kraften är mycket stark och den kräver en detaljerad kontroll för att inte överordnas andra mål i verksamheterna. En del av denna kontroll innebär att i kontrakt försöka reglera kvaliteten i den ut- kontrakterade verksamheten. Valet mellan styrning genom marknads- 
  
 161 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 mekanismer eller styrning genom politiska processer bestämmer vilka drivkrafter som sätts i rörelse. Det bestämmer också relatio- nen mellan olika utförare och mellan de anställda i verksamheten och brukarna. 
  
 9.5.1Huvudmannens förutsättningar att ställa krav 
  
 Som utredningen konstaterar i avsnitt 5.1 medför de olika regler- ingarna att möjligheterna att ställa kvalitetskrav på privata aktörer ser olika ut inom de olika välfärdsområdena. När det gäller hälso- och sjukvård, merparten av socialtjänsten och kommunal vuxen- utbildning så är kommuner och landsting huvudmän och ansvarar för verksamheten även då den överlämnats till en privat utförare. Huvudmännen kan därmed själva välja om de vill sluta avtal med en privat utförare för en viss uppgift som annars skulle ha utförts i egen regi. Inom merparten av skolsektorn är, som tidigare nämnts, de enskilda själva huvudmän för verksamheten och den kommun där en fristående skola eller förskola etablerat sig har därmed inte möjlighet att ställa kvalitetskrav på verksamheten trots att man finansierar den.51 Även när det gäller personlig assistans är kommu- nernas möjlighet att ta ansvar för verksamheten begränsad på grund av lagstiftningen på området. Således finns det välfärdsinsatser för vilka det inte finns offentliga huvudmän. I dessa fall får staten en viktig roll för att upprätthålla kontroll som kan tillförsäkra med- borgarna tjänster av god kvalitet. Att styra fördelning, ställa krav som utvecklar kvalitet m.m. inom system där det inte finns någon offentlig huvudman är emellertid svårt. 
  
 För att de offentliga huvudmännen ska kunna ta sitt ansvar för verksamheten är det, enligt utredningens mening, viktigt att de har befogenhet att styra och fatta beslut om huruvida de vill överlämna verksamhet till andra eller utföra den i egen regi. Inom hälso- och sjukvården finns vissa inskränkningar i huvudmännens möjlighet att fatta beslut om överlämnande av verksamhet som skyldigheten att organisera primärvården i vårdvalssystem. De privata utförarna inom valfrihetssystem väljer var de etablerar sig utan att behöva ta 
  
 51 Det är kommunen som prövar ansökan om godkännande och tillsynar fristående förskolor. Kommunen kan emellertid inte ställa några egna kvalitetskrav. 
  
 162 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 hänsyn till att hälso- och sjukvårdssystemet ska utformas efter med- borgarnas behov. För landstingen kan det vara komplicerat att skapa system där ersättningen avspeglar den roll som en enhet fyller i sjukvårdssystemet och det krävs särskilda modeller för att ersätta utförare som t.ex. etablerar sig i glesbygd eller socioekonomiskt ut- satta områden. Inskränkningen kan därmed påverka huvudmännens möjligheter att styra vårdens fördelning. Landstingen har trots det ett ansvar för att ställa krav och följa upp verksamheten och har det slutliga ansvaret för att invånarna får en god vård. 
  
 Vilka möjligheter som finns att ta ansvar för den offentligt finan- sierade privata verksamheten varierar därmed mellan olika välfärds- områden. Utredningen anser att det är viktigt att beakta huvudmän- nens möjlighet att även fortsatt ta ansvar för medborgarnas välfärd vid utformningen av system och vid lagstiftning för etablering och överlämnande av utförande till privata aktörer. 
  
 När en offentlig huvudman väljer att lämna över verksamhet till en privat utförare måste huvudmannen avsätta tillräckliga resurser för att kunna ta fram krav som styr mot kvalitet och för att följa upp de privata utförarnas verksamhet på ett sätt som säkrar kvaliteten i verksamheten. 
  
 9.5.2Att formulera kvalitet i avtal 
  
 Som utredningen redogör för i avsnitt 9.4 behövs en styrning som i ökad utsträckning ger professionerna utrymme att agera. En sådan styrning är emellertid inte okomplicerad när verksamhet överlämnas till privata utförare. Möjligheten att teckna kontrakt om kvalitet anses inom nationalekonomisk forskning vara av avgörande bety- delse för utfallet av privatiseringar av offentliga tjänster. Det blir därför också av största betydelse att kvaliteten i den utkontrakte- rade verksamheten kan följas upp och mätas.52 Den ökade före- komsten av privata företag inom välfärden har därmed lett till ett ökat fokus på mätning och krav som går att följa upp. 
  
 Forskningen har visat att marknadsstyrning genom privata utfö- rare passar bäst för tjänster som är enkla, lätta att specificera och 
  
 52 ESO 2014:8. Casey, E. Institutionsvård, incitament och information – en  
 ESO-rapport 
  om placering av ungdomar med sociala problem. 
  
 163 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 mäta.53 För välfärdstjänster har det emellertid visat sig komplicerat att i kontrakt formulera uppföljningsbara mål och krav som upp- rätthåller kvaliteten, särskilt som viktiga kvalitetsaspekter av dessa tjänster är svåra att mäta.54 
  
 Den strikta regleringen av hur huvudmän får överlämna verk- samhet och det faktum att hela styrningen måste formuleras i avtal utgör ofta en utmaning för huvudmännen. Det medför också risker för en utveckling där kvalitet formuleras alltför juridiskt och byrå- kratiskt. 
  
 Vissa struktur- och processkrav, vad gäller exempelvis personal- ens formella kompetens och krav på olika former av rutiner, är givetvis möjliga att ställa. Många andra kvalitetsaspekter är dock svårare att fånga, se t.ex. avsnitt 9.2.1 om samordning mellan vård- givare och huvudmän. Vad som kan anses vara god kvalitet i väl- färden kan dessutom förändras över tid. Att kvalitet i välfärden inte är statisk medför att fasta kontraktsvillkor riskerar att konservera kvaliteten i verksamheterna. Szebehly menar att omsorgsforskning visar att en god kvalitet i verksamheten beror på att tillräckligt med tid läggs i mötet mellan omsorgsgivare och brukare och att konti- nuitet är viktigt.55 Även inom de andra välfärdsområdena skapas mycket av kvaliteten i mötet mellan professioner och elever, barn och patienter, se avsnitt 8.4. Att formulera sådana kvalitetskrav i ett kontrakt är inte enkelt. 
  
 Välfärdstjänster tillhör den typ av tjänster som nationalekono- mer brukar benämna trovärdighetsvaror eller trovärdighetstjänster (”credence goods”).56 Sådana tjänster kännetecknas av att endast utföraren har full kännedom om tjänstens kvalitet. Inom national- ekonomisk teori brukar man i det här fallet tala om asymmetrisk information.57 Professionerna inom t.ex. sjukvården vet normalt mer om den enskilda patientens behov än vad ansvariga politiker, upphandlande tjänstemän eller patienterna själva vet. För trovärdig- 
  
 53ESO 2014:5. Konkurrens, kontrakt och kvalitet – hälso- och sjukvård i privat regi. 
  
 54Bergman, M. 2013. Upphandling och kundval i välfärdstjänster – en teoribakgrund. 
  
 55Szehebly, M, Vinstsyftet i äldreomsorgen i: Johnston, Shaffer, Fjaerstad, Gallagher och Dean, S, (red) Alla dessa marknader, 2015 s. 138. 
  
 56ESO 2014:8. Casey, E. Institutionsvård, incitament och information – en  
 ESO-rapport 
  om placering av ungdomar med sociala problem, Sutton, Rowe, H, Vinster och privatiseringar i landet Lagom. IFN Policy Paper nr. 55 2012. 
  
 57SOU 2015:7. Jfr Lopez, M. 2015. Motivation och finansiella incitament. En litteraturöversikt över de komplexa drivkrafterna inom vård och omsorg. Forum för Health Policy. 
  
 164 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 hetstjänster kan det även i efterhand vara svårt att mäta kvaliteten i t.ex. den utbildning eller den behandling som levererades. 
  
 Att formulera välfärdskvalitet i kontrakt kompliceras också av att tjänsterna ofta syftar till att tillgodose enskilda personers behov. Vid t.ex. upphandling av driften av ett äldreboende kan det kon- trakt som tecknas mellan en kommun och ett företag innebära till- handahållandet av en komplex tjänst till ett stort antal enskilda individer. Det kan i ett sådant fall vara svårt för den upphandlande myndigheten att specificera tjänsten på ett sådant sätt att alla äldre får ett bra boende och bra omsorg, eftersom olika individer kan ha skilda behov och önskemål. Vilka brukare som är i verksamheten och vilka behov brukarna har kan dessutom variera över avtalsperioden. Att uppnå en god kvalitetsnivå och tillgodose olika behov är exem- pel på svårigheter som den upphandlande myndigheten i dessa fall ställs inför.58 
  
 När ett kontrakt tecknats så är huvudmannens möjlighet att styra verksamheten genom att t.ex. justera ersättningen eller upp- draget begränsad till vad som framgår av avtalet. Huvudmannen kan därmed inte styra verksamheten utöver vad som framgår av avtalet under avtalsperioden. Det är endast om den privata utföra- ren brutit mot något villkor i avtalet som huvudmannen kan agera. Det faktum att alla typer av sanktioner som viten eller avslutande av samarbetet i förtid måste utgå från att den privata utföraren brutit mot avtalet riskerar också att medföra att utgångspunkten för huvud- männens uppföljning, och därmed deras redskap för att ta sitt ansvar för verksamheten, fokuseras på den kvalitet som beskrivs i avtalet. Mer komplexa kvaliteter som samordning och personcentrering är svåra att följa upp och ännu svårare att använda som utgångspunkt för viten eller uppsägning av kontrakt. Det kan t.ex. vara svårt att visa att en bristande samordning berott på en specifik utförare. Det är inte heller tillåtet att ställa krav som inte är möjliga att följa upp. 
  
 Som tidigare beskrivits i kapitel 8 finns det betydande problem med att beskriva och bedöma vad som är kvalitet i offentlig tjänste- produktion och särskilt när det gäller välfärdstjänster. 
  
 58 Jfr SOU 2013:12 s. 119 ff. 
  
 165 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Detaljerade kvalitetskrav 
  
 Ett grundläggande antagande är att om kvalitetskraven i den upp- handlade verksamheten är tydligt angivna och mätbara kommer risken för någon form av sanktion för ett eventuellt kontraktsbrott att vara relativt liten.59 Många upphandlande myndigheter strävar därför efter att detaljerat ange kvalitetskrav vid upphandlingen. Det finns emellertid ett antal problem med ett sådant förfarande. 
  
 För det första kräver detaljerade kvalitetskrav också detaljerad kunskap om vilket som är det bästa sättet att utföra en tjänst på. Något som en upphandlande myndighet inte alltid har. 
  
 För det andra minskar detaljerade krav utrymmet för leverantö- ren att använda alternativa och kanske mer innovativa och effektiva sätt att leverera tjänsten. 
  
 För det tredje är det kostsamt att följa upp en upphandling med många detaljerade krav. Om utföraren av tjänsten noterar att upp- handlaren inte gör en detaljerad uppföljning finns det också en risk att den förstnämnda struntar i att leva upp till kraven i kontraktet.60 För det fjärde anges så gott som alltid i detaljerade kontrakt ett antal mätbara indikatorer för leverantörens prestationer. Här finns en i forskningen väl dokumenterad risk att tjänsten eller verksam- heten koncentreras till det som mäts, vilket kan ske på bekostnad av det som inte mäts.61 Inom exempelvis primärvården, med en stor bredd av sjukdomar och hälsoproblem, är det svårt att mäta vård- kvalitet och effekter av insatta åtgärder. Den kvalitet som mäts är vanligtvis patienternas egna bedömningar samt tillgänglighet och väntetider på vårdcentraler; i mindre utsträckning mäts den medi- 
  
 cinska kvaliteten.62 
  
 59Statskontoret 2015. Att göra eller köpa? Om outsourcing av statlig kärnverksamhet. Jfr Collier, Smith 2007. Public Sector Outsourcing Contracts. The Impact of Uncertainty, Incentives and Transaction Costs on Contractual Relationships, ESO 2014:8. Casey, E. Institutionsvård, incitament och information – en  
 ESO-rapport 
  om placering av ungdomar med sociala problem. 
  
 60Arbetsförmedlingen, Sex år med kompletterande aktörer. Arbetsförmedlingens erfaren- heter och utmaningar. Utdrag från PM, Rapport om fördjupad granskning av komplette- rande aktörer, 2013. 
  
 61Se t.ex. ESO 2014:5. Konkurrens, kontrakt och kvalitet – hälso- och sjukvård i privat regi och Spencer, Johnson (red.), Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk välfärd?, 2011. 
  
 62ESO 2014:5. Konkurrens, kontrakt och kvalitet – hälso- och sjukvård i privat regi. 
  
 166 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 Även mindre detaljerade kvalitetskrav kan utgöra problem 
  
 Om en upphandlande myndighet i stället för att försöka styra detalje- rat väljer att styra utföraren genom mindre detaljerade kvalitetskrav får utföraren större möjligheter att själv välja det bästa sättet att utforma tjänsten. Detta kan bidra till mer innovativa och effektiva sätt att bedriva tjänsten. Det finns dock en risk att utföraren väljer att utforma verksamheten på ett sätt som inte ligger i linje med upp- handlarens intentioner. Om upphandlingen styr mot resultat i stället för att ställa detaljkrav finns också en risk att utföraren väljer att fokusera på delar i avtalet som ger snabbare resultat och undviker mer resurskrävande uppgifter  
 (cream-skimming).63 
  Detta gäller sär- skilt för aktörer vars överordnade syfte är att maximera sin vinst. 
  
 Den kvalitet som inte definieras i kontrakt utvärderas inte 
  
 Tillväxtanalys framhåller i en rapport att ett problem med många av de utvärderingar som gjorts av kvaliteten i upphandlade offentliga tjänster är att de mått som har utvärderats är de som sammanfaller med de mått som skrivits in i kontrakten. Eftersom det är svårt att i kontrakten definiera kvalitet missar utvärderingarna de kvalitets- dimensioner som inte ingår i kontrakten. Samtidigt är det ofta i dessa dimensioner som kvalitetsproblem uppstår.64 
  
 9.5.3Insyn 
  
 Verksamhet som drivs av kommuner och landsting i egen regi om- fattas av offentlighetsprincipen. Detta innebär att allmänheten har rätt att ta del av allmänna handlingar i verksamheten. När verksam- heten överlämnas till privata utförare finns emellertid inte samma rätt till insyn i verksamheten. Under de senaste åren har ett antal förslag lämnats som syftar till en ökad insyn i de privata aktörernas verksamhet, se avsnitt 5.3. Utredningen anser att det är en självklar 
  
 63Statskontoret, Att göra eller köpa? Om outsourcing av statlig kärnverksamhet, 2015. Se även Arbetsförmedlingen, Sex år med kompletterande aktörer. Arbetsförmedlingens erfaren- heter och utmaningar. Utdrag från PM rapport om fördjupad granskning av kompletterande aktörer, 2013. 
  
 64Tillväxtanalys 2011:24. Hinder och drivkrafter för tjänsteinnovation i offentlig sektor. Outsourcing av offentligt finansierade tjänster. Working paper/PM. 
  
 167 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 utgångspunkt att det ska vara möjligt för allmänheten att få samma insyn verksamhet som utförs av privata aktörer som den som utförs i egen regi. 
  
 9.6Metoder för att ställa krav på privata aktörer 
  
 9.6.1Att ställa krav inom upphandling 
  
 Utredningen har i avsnitt 5.5.2 beskrivit förutsättningarna för att ställa krav i en offentlig upphandling. Lagen (2016:1145) om offent- lig upphandling, LOU, är i första hand en förfarandelag som styr processen hur man ska upphandla. 
  
 LOU vilar på den grundläggande utgångspunkten att alla upp- handlingskrav ska formuleras i upphandlingsdokument och urvalet ska ske på ett objektivt och transparent sätt. Kraven måste vara for- mulerade på ett mycket entydigt sätt och den upphandlade myn- digheten måste i förväg tala om hur viktning mellan olika kriterier kommer att göras när leverantörer väljs ut. Detta är givetvis goda principer för att undvika korruption och andra missförhållanden men medför också problem när det gäller välfärdstjänster. Som be- rörs ovan, saknas på flera områden en entydig definition på vad som är kvalitet i verksamheten. 
  
 Om den upphandlade myndighetens upphandlingskriterier inte är mycket tydliga kan förlorande leverantörer begära att tilldelnings- beslutet överprövas och domstol kan då bl.a. besluta att upphand- lingen ska göras om. 
  
 Svårigheten att formulera mångdimensionella och svårfångade kvaliteter i entydiga krav i en upphandling gör att många kommuner och landsting riskerar att dra sig för att ställa upp sådana krav. Det finns en risk att upphandlingar då begärs överprövade och att det dröjer länge innan verksamheten kan överlämnas. Det finns också en risk för att huvudmännen väljer att fokusera alltför mycket på pris i sina upphandlingar, dels av budgetskäl, men även för att det minskar risken för överprövningar. 
  
 Förutom att det teoretiskt ofta är svårt att formulera entydiga krav i en upphandling krävs också att det finns beställarkompetens. Större kommuner och landsting har ofta stora upphandlingsavdel- ningar som har bred kompetens, men mindre kommuner har mer begränsade resurser att prioritera god inköpskompetens. Två tredje- 
  
 168 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 delar av alla kommuner i Skåne ingår exempelvis i ett nätverk för kommuner med ensam upphandlare. En sådan person ska då för- utom att bistå med kompetens om hur upphandlingskrav ska formu- leras även bistå med kompetens om hur uppföljning och kontroll får ske. 
  
 9.6.2Att ställa krav i valfrihetssystem enligt LOV 
  
 Grundtanken i lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV, är att alla leverantörer som uppfyller de krav som de upphandlade myndig- heterna i form av kommuner och landsting uppställt ska godkännas i ett valfrihetsystem. 
  
 Att använda valfrihetsystem har både för- och nackdelar jämfört med upphandling enligt LOU eller att bedriva verksamhet i egen regi. I motsats till LOU gäller godkännande en längre tid.65 Förut- sättningar för att brukare ska kunna få en kontinuitet i utförandet är därmed större än vid en upphandling där leverantören kan komma att bytas ut efter en förnyad upphandling. 
  
 Genom att alla leverantörer som uppfyller kraven godkänns kan också en mängd olika utförare med olika inriktning komma in i systemet och ge en mångfald i utbudet. Det kan dock ifrågasättas om så blivit fallet. Vårdanalys konstaterar t.ex. i en utvärdering att införande av obligatoriskt vårdval innebar att den fysiska tillgäng- ligheten ökade, men fann inte något belägg för att kravet nämnvärt har ändrat organisations- och arbetssätt inom primärvården. Refor- men tycks inte heller ha inneburit några större innovationer av ut- budet. Patienternas omdömen om bemötande och helhetsintryck visar inte heller på några förändringar vare sig i positiv eller i nega- tiv riktning.66 Det finns ingen helhetsundersökning av hur vårdvalet påverkat tillgängligheten till olika personalgrupper inom primär- vården. Att antalet vårdcentraler ökat innebär emellertid inte med automatik att tillgängligheten till rätt kompetens ökat i samma ut- sträckning. 
  
 Valfrihetssystem enligt LOV kan medföra att det etablerar sig väldigt många utförare. I Stockholms kommun fanns 199 utförare 
  
 65Som utredningen beskriver i vår betänkande kan dock avtal med utförare inte gälla tills vidare utan måste ha ett slut. 
  
 66Inspektionen för vård- och omsorgsanalys, Låt den rätte komma in, 2014 s. 161. 
  
 169 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 av hemtjänst att välja mellan 2017.67 Även om antalet i många kom- muner är avsevärt färre så kan det ändå vara svårt för den enskilde att få en överblick för att kunna göra ett informerat val. Kommunal framhåller i en rapport att LOV innebär att beställar- och utförar- rollen renodlas. Kommuner strävar efter att vara konkurrens- neutrala och inte exempelvis ge råd till de äldre som ska välja utförare. Enligt Kommunal riskerar detta leda till ett misstroende och för- sämra förutsättningarna för en god vård. Det finns också en risk att kommunerna ser ersättningssystemet som det enda sättet att åstad- komma styrning och att de därför styr genom mycket detaljerade biståndsbeslut.68 
  
 Det stora antalet utförare som funnits på vissa platser och inom vissa områden har också medfört att det varit svårt för huvudmän att avsätta erforderliga resurser för att följa upp alla aktörer i till- räcklig utsträckning. I vissa fall har rent kriminella aktörer kommit in i systemet. Arbetsförmedlingen valde t.ex. att avsluta valfrihet- systemet med etableringslotsar av denna anledning.69 I Södertälje har kommunen valt att avskaffa LOV i hemtjänsten av samma skäl. 
  
 9.6.3Att följa upp privat verksamhet 
  
 Kommuner och landsting är skyldiga att kontrollera att den verk- samhet som de överlåtit på privata utförare bedrivs i överensstäm- melse med de krav som uppställts i upphandlingsdokument och avtal. Det är dock inte alltid att så är fallet. I en äldre undersökning från Konkurrensverket analyserades hemtjänst och primärvård.70 Vad gäller uppföljning och kontroll anfördes att man bör skilja på kontrollsystem (att utförarna uppfyllde vissa formella krav) och upp- följningssystem (uppföljning av pris- och kvalitetspåverkan). Vad gällde kontrollen av privata utförare hos kommuner konstaterades stora brister i flera undersökta kommuner. Många kommuner angav själva att kontrollen var begränsad. I vissa fall förekom inte något 
  
 67Se hemsidan för Stockholms kommun. www.stockholm.se//Jamfor/?enhetstyp=  
 66a16d253cb149c3b2729f56908f5b85slumpfro=-332332267, 
  
 2017-03-20. 
  
 68Kommunal, Plats för proffsen – ett alternativ till New Public Management i hemtjänsten, 2015 s. 41. 
  
 69Systemet med etableringslotsar har därefter avskaffats helt i lagstiftningen. 
  
 70Konkurrensverket, Konkurrensutsättning inom hemtjänst och primärvård, 2009. 
  
 170 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 egentligt kontrollsystem utan man förlitade sig på klagomål från brukarna. 
  
 Det fanns dock även kommuner med mer omfattande kontroll- verksamhet. Med omfattande kontrollverksamhet avsågs i utvärder- ingen en årlig större kontroll av ekonomi, att man begärde in verk- samhetsberättelser, tertialvis inhämtade information om verksam- heten, genomförde planerade platsbesök och brukarundersökningar samt höll uppföljningsmöten. I de kommuner som själva angav att de hade eftersatt kontrollverksamhet var möten en viktigare be- ståndsdel än formell återrapportering. Uppföljning av kostnads- och kvalitetspåverkan skedde sällan eller aldrig i de undersökta kommunerna. Få av kommunerna kunde uppskatta hur stora resur- ser som avsattes för uppföljning av systemet. 
  
 Mot bakgrund av bl.a. denna rapport har i kommunallagen (1991:900), KL, efter förslag från Utredningen om en kommunal- lag för framtiden införts skärpningar i regelverket vad gäller upp- följningen av privata utförare. Kommuner och landsting ska bl.a. anta ett program varje mandatperiod för uppföljning av verksamhet som överlämnas till privata utförare. 
  
 SKL har en särskild uppföljningsguide där man presenterar goda exempel på hur man följer upp verksamhet. Upphandlingsmyndig- heten beskriver också i en vägledning hur uppföljning kan ske på olika nivåer.71 Uppföljning kan ske på systemnivå, för att kontroll- era i vilken utsträckning de politiska målen uppfylls och att skatte- medlen använts på bästa sätt. Genom uppföljning av verksamhets- områden kan verksamheter med samma typ av uppdrag jämföras. Denna uppföljning kan emellertid inte ligga till grund för t.ex. upp- sägning av ett kontrakt. Vidare ska uppföljning ske genom avtals- uppföljning, där kraven på leverantörerna och deras tjänster följs upp. Syftet är i dessa fall att följa upp vad leverantören har åtagit sig att göra i enlighet med avtalsvillkoren. Hur avtalsuppföljningen ska genomföras ska regleras i upphandlingsdokumenten eller avtalet. Slutligen kan uppföljning ske på individnivå, dvs. genom kontroll av om den enskildes behov tillgodosetts.72 
  
 71Upphandlingsmyndigheten, Avtalsuppföljning av vård och omsorg, Vägledning nr. 2, 2017. 
  
 72Upphandlingsmyndighetens vägledning Avtalsuppföljning av vård och omsorg, Vägledning nr. 2, 2017, s. 9 ff. 
  
 171 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Huvudmännens uppföljning är grundläggande för att det ska gå att säkerställa att utförarna håller en god kvalitet. Inom vissa områden finns emellertid t.ex. sekretessregler som gör det svårt för huvud- männen att följa upp kvaliteten hos de privata utförare som man överlämnat verksamhet till. Utredningen ser det som angeläget att de offentliga huvudmännen får de redskap de behöver för att följa upp all verksamhet som de ansvarar för. 
  
 Mycket arbete sker för att utveckla formerna för uppföljning. Det finns dock behov av mera arbete kring detta och kring huvud- männens konkreta förutsättningar att följa upp verksamhet. 
  
 För att utveckla kvalitet i verksamheter kan ofta mer mjuka red- skap än mätningar av givna indikatorer leda till goda resultat och påverka kvaliteten i en positiv riktning. Det kan t.ex. handla om inomprofessionellt lärande, uppföljning i dialog och möten mellan olika aktörer. I många fall kan det också vara relevant att involvera representanter för brukare, patienter och elever i utformningen av kvalitetsarbeten och mätningar. 
  
 Inom flera välfärdssektorer finns på lokal eller regional nivå olika arbeten med kollegiala granskningar, revisioner eller liknande. Arbetsgruppen En Värdefull Vård inom Läkaresällskapet har föresla- git att ett system med professionell granskning och klinisk revision utarbetas, implementeras och drivs av professionerna inom hälso- och sjukvården.73 Enligt utredningen kan en sådan inomprofessio- nell granskning utgöra ett värdefullt komplement till de mer for- mella uppföljningar och den tillsyn som myndigheter och huvud- män ska genomföra. 
  
 Den statliga tillsynen har en viktig roll att fylla för att säkerställa kvaliteten i verksamheterna. Detta gäller kanske särskilt de verk- samheter för vilka det inte finns något offentligt huvudmannaskap. Utredningen ser det som angeläget att tillsynsmyndigheterna får bra förutsättningar för att kunna bedriva en riskbaserad tillsyn av alla aktörer som finanseras med offentliga medel. För att en sådan till- syn ska vara möjlig krävs enligt utredningen bl.a. välfungerande register, tillräckliga resurser och en reglering som möjliggör en risk- baserad tillsyn, se kapitel 10. 
  
 73 Svenska Läkaresällskapets arbetsgrupp En Värdefull Vård, En Värdefull Vård – en hälso- och sjukvård med människan i centrum, 2015, s. 121 ff. 
  
 172 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 9.6.4Kundval kan inte ensamt garantera en god kvalitet 
  
 Inom flera välfärdsverksamheter styrs fördelningen av resurser till privata aktörer genom valfrihetssystem. Det gäller bl.a. för social- tjänst och hälso- och sjukvård som överlämnas genom valfrihets- system enligt LOV, för personlig assistans och för de fristående skolorna och förskolorna. Till utredningen har i ett antal samman- hang framförts att kundernas val inom ramen för sådana valfrihets- system medför att verksamheter med dålig kvalitet slås ut och att kundvalen därmed säkerställer att alla aktörer håller en god kvalitet. 
  
 Valfrihetssystem kännetecknas av en fortlöpande konkurrens- situation. Det är denna konkurrens som i teorin utgör ett huvud- instrument för att säkra kvaliteten i verksamheten. Det förutsätts att brukare, barn, elever och patienter väljer bort aktörer som inte håller en god kvalitet och att individer som är missnöjda med en verksamhet byter skola eller verksamhet. Utförare med sämre kva- litet förväntas ersättas av de som kan erbjuda högre kvalitet alterna- tivt förbättra kvaliteten i verksamheten. Av flera skäl är detta inte enkelt att åstadkomma. 
  
 Teoretiskt gör individer i valfrihetssystem rationella val för att maximera sin egen nytta. För att kunna göra detta förutsätts att personen har god information om de olika alternativ som finns att välja mellan och att hen kan ta till sig informationen och väga för- och nackdelar mot varandra. En enskild individ har emellertid ofta ett informationsmässigt underläge. Även om information om olika aktörer finns tillgänglig på hemsidor och i andra sammanhang är det inte självklart att alla kan ta till sig exempelvis information om medicinsk kvalitet. Inom vissa områden har många individer dess- utom ofta bara erfarenhet av en aktör. Det är då inte enkelt att veta om kvaliteten är bättre hos en annan. 
  
 Ett antal faktorer avgör hur väl en person klarar av att göra väl- informerade val inom valfrihetssystemen. Faktorer som brukar framhållas är sociala resurser, utbildning och fysiska förutsättningar, liksom komplexiteten i den tjänst som valet avser.74 Möjligheter att ta till sig information påverkas dessutom av den situation som indi- viden befinner sig i vid själva valtillfället. 
  
 74 Se t.ex. Riksrevisionen (RiR) 2014:14. Etableringslotsar – fungerar länken mellan individen och arbetsmarknaden? Konkurrensverket 2013:7. Valfrihetssystem inom Arbetsförmedlingen. 
  
 173 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Såväl svensk som internationell forskning om valfrihetssystem visar att just möjligheten för brukarna att göra välinformerade val är ett betydande problem inom systemen. Forskningen visar även att många problem med valfrihetssystemen är kopplade till incita- menten. Om inte systemen är konstruerade så att brukarna av tjänsten har incitament att aktivt välja kvalitet, eller om utförarna av tjänsten inte har incitament att satsa på sådan kvalitet som till- godoser brukarnas behov, fungerar inte systemen.75 
  
 Från flera av välfärdsområdena vet vi att val och omval används i liten utsträckning.76 Inom t.ex. hälso- och sjukvård finns en tydlig social variation i valbeteendet hos brukare: de med lägre utbildning, lägre inkomst och högre ålder, väljer t.ex. vårdgivare i mindre ut- sträckning än övriga.77 På skolans område är det elever med en star- kare socioekonomisk bakgrund som väljer fristående skolor, se av- snitt 9.3.1. Det kan finnas starka skäl för brukare, patienter, barn och elever att inte byta trots att andra verksamheter erbjuder bättre kvalitet. Sådana skäl kan vara t.ex. att verksamheten ligger nära hemmet eller att en person har vant sig vid personalen i verksam- heten. Viss välfärdskonsumtion är också mer eller mindre oåter- kallelig. En patient som fått komplikationer till följd av en vårdinsats, t.ex. en operation, kan exempelvis inte i efterhand välja en bättre insats. Detsamma gäller en elev som fått en otillräcklig utbildning i grundskolan. 
  
 Förhållandet att kontinuitet i konsumtionen av välfärdstjänster ofta värderas högt gör att även sämre fungerande verksamheter kan finnas kvar. När kostnaden för att byta utförare är hög kan indivi- der komma att undvika att göra omval även om en verksamhet håller låg kvalitet. Utträde från välfärdsmarknader fungerar därför ofta inte i praktiken, vilket i sin tur försvagar dessa marknaders funktionssätt. Även i de fall då mekanismer som antas skapa goda effekter på andra marknader fungerar, t.ex. att de som inte erbjuder en tillräckligt attraktiv tjänst går i konkurs eller avvecklar verksam- 
  
 Rich bl.a. Spencer, Johnson (red.). Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk väl- färd?, 2011. Konkurrensverket 2012:3. Weaver, K. Kvalitetshöjande konkurrens i valfrihets- system – vad krävs? 
  
 76Stiftelsen Stockholms läns Äldrecentrum 2013:01, Valfrihetens LOV — en studie om vad Lagen om valfrihet betyder för den som har hemtjänst, för kommunen och för utförarna, s. 1 f. 
  
 77Konkurrensverket, Kvalitetshöjande konkurrens i valfrihetssystem – vad krävs?, Uppdrags- forskningsrapport 2012:3, s. 49. 
  
 174 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 het som inte är tillräckligt lönsam, kan detta inom välfärden drabba brukare, elever, barn och patienter. 
  
 För att valfrihet ska kunna driva kvalitet krävs dessutom att det finns ett överutbud så att medborgarna kan välja bort alternativ som visar sämre kvalitet och söka sig till alternativ med bättre kva- litet. Inom de flesta välfärdsområden är det emellertid kostsamt med lediga platser. Inom vissa av välfärdsområdena råder en brist- situation, t.ex. gäller det i delar av landet för särskilda boenden och förskolor. Ett reellt val kan då bara göras av de anhöriga eller vård- nadshavare som har råd att stanna hemma under väntetiden till den verksamhet man föredrar. När det gäller vissa skolor så är köerna så långa att barn vars vårdnadshavare inte haft många års framför- hållning inte har möjlighet att komma in. När det gäller möjlig- heten att välja vård i andra landsting än det egna så begränsas den av att det kan vara svårt för patienter att avsätta den tid och de resurser som krävs för att åka till den del av landet där man uppfattar att den bästa vården ges. 
  
 När valfriheten på detta sätt i realiteten begränsas för stora grupper så innebär det att aktörer som erbjuder mindre bra kvalitet kan ha lika många brukare som verksamheter som har en mycket god kvalitet. Att det ofta finns begränsning av utbudet inom väl- färden medför därmed att valfrihetens potential att fungera som system för att styra resurser och därmed säkerställa att aktörer som erbjuder lägre kvalitet försvinner riskerar att fungera sämre än på en teoretiskt perfekt marknad med välfungerande konkurrens. 
  
 Valfrihetssystemen bygger således på att brukaren ska välja mellan olika aktörer. Däremot erbjuder systemen inte någon självklar möjlig- het att påverka själva tjänsten. Något som för brukaren vanligtvis är viktigare än vem som utför tjänsten. Stockholms stads äldreombuds- man noterar exempelvis att äldre som för fram klagomål får förslag att byta hemtjänstenhet eller vård- och omsorgsboende, utan att fel eller brister åtgärdas.78 
  
 En enskild brukare som är missnöjd med det utbud som finns har också svårt att själv stimulera framkomsten av nya alternativ. Det krävs en stor efterfrågan för att ett nytt alternativ ska etableras. Vissa viktiga aspekter av individernas vilja kan osynliggöras genom en alltför stor tilltro till möjligheten att välja aktör. Vårdnadshavare 
  
 78 Stockholms stad. Äldreombudsmannens årsrapport för 2010, 2010. 
  
 175 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 och barn kan t.ex. önska att den mest närliggande skolan hade en högre kvalitet. Om kvaliteten brister kan de känna sig tvungna att söka en annan skola trots att deras förstahandsval skulle vara den närmsta skolan. Detsamma gäller för t.ex. husläkarmottagningar, särskilda boenden och förskolor. Den typen av överväganden kom- mer inte till utryck i system som alltför mycket förlitar sig på valet som kvalitetsdrivande. 
  
 Det är heller inte självklart att upplevd kundnytta i valögon- blicket är samma sak som nytta för individen ur ett längre och bre- dare perspektiv, eller för samhället och de övergripande målen med verksamheten. En elev kan tillfälligt vara nöjd med en skola med stor betygsinflation, men det är inte samma sak som att det gynnar eleven, eller samhället på längre sikt att eleven får ett betyg som inte motsvarar de verkliga kunskaperna. Detsamma gäller för en patient som efterfrågar t.ex. en röntgenundersökning som inte kan anses medicinskt motiverad. 
  
 Som Patientmaktsutredningen (SOU 2013:2) konstaterar kan det medicinska ansvaret aldrig stjälpas över på patienten.79 Det- samma gäller för ansvaret för kvaliteten inom de övriga välfärds- områdena. Professionerna, och ytterst de offentliga aktörerna, bör ta det ansvaret, liksom ansvaret för vilka prioriteringar som måste göras beträffande hur välfärdens resurser ska utnyttjas. 
  
 Sammanfattningsvis menar utredningen att valfrihet kan ha ett positivt värde, men att kvalitetsutveckling inte enbart kan baseras på individers val. Välfärdssystemen bör utformas så att det alltid finns en offentlig aktör som har ansvaret för att den enskilde får en välfärd av god kvalitet. 
  
 9.7Kvalitetskrav inget alternativ till vinstreglering 
  
 I betänkandet Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) före- slog utredningen att ett krav på tillstånd skulle införas för att få motta offentliga medel. Juridiska personer som vill motta offentliga medel får högst ha ett rörelseresultat som motsvarar en avkastnings- ränta (statslåneräntan ökad med sju procentenheter) på det opera- tiva kapitalet. Övriga medel måste användas i verksamheten. 
  
 79 SOU 2013:2 s. 64 f. 
  
 176 
  
 SOU 2017:38 Övergripande utgångspunkter 
  
 Ett alternativ till utredningens förslag som framförts är att i stället reglera att pengarna stannar i verksamheten genom att ställa kvalitetskrav. Det ställs redan ett antal kvalitetskrav i bl.a. tillstånds- givning samt vid upphandlingar och införande av valfrihetssystem. Utredningen ser det som angeläget att sådana krav utformas väl och att systemen byggs upp för att ge goda förutsättningar för kvalitet. Utredningen anser också att det är viktigt att huvudmän och till- synsmyndigheter prioriterar och får de redskap som behövs för att följa upp eller tillsyna verksamheternas kvalitet, se avsnitt 10.3. 
  
 Som utredningen beskriver i kapitel 8 är det dock generellt svårt att formulera kvalitetskrav som fångar de mångdimensionella aspek- ter som utgör kvalitet inom välfärden. Om syftet med kraven dess- utom ska vara att garantera att resurserna verkligen används i verk- samheten blir problemet än mer omfattande. Enligt utredningens mening bör kvalitetskrav kunna anpassas till förhållanden i det en- skilda fallet och till lokala förhållanden. Det är därför svårt att nationellt standardisera och uttömmande ange vad som ska anses ingå i en god kvalitet inom varje verksamhet. En fördel med att låta majoriteten av kvalitetskraven ställas inom ramen för enskilda upp- handlingar, eller inom valfrihetssystem, är att de till viss del kan anpassas till behoven på olika områden och inom olika verksam- heter. Svårigheten att mäta flera viktiga kvalitetsaspekter kvarstår dock, liksom svårigheten att ställa individuellt anpassade krav. 
  
 Inom skolväsendet upphandlas, med undantag för den kommu- nala vuxenutbildningen, mycket få delar av verksamheten. Alla kvalitetskrav måste därför ställas i reglering på en statlig nivå. Dag- ens reglering innehåller redan relativt omfattande detaljkrav jäm- fört med andra välfärdsområden. Ytterligare krav på kvalitet riske- rar leda till en än mer omfattande och detaljerad reglering. Inom skolväsendet finns det heller inte någon mekanism för att kräva att en ökad resurstilldelning ska användas för att förbättra kvaliteten. En högre kvalitet än den lägstanivå som kan fastställas i lagstift- ningen kan inte utkrävas, utan ökande resurser kan även med en sådan reglering tas ut i form av vinst. Ett liknande resonemang kan föras när det gäller personlig assistans. Även när det gäller verksam- het inom valfrihetssystem eller verksamhet som upphandlas skulle mer detaljerade kvalitetskrav behöva ställas för varje system utan möjlighet till anpassning i det enskilda fallet. 
  
 177 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 Utredningen ser det som nödvändigt att ställa krav på och följa upp kvalitet, även i en välfärd med vinstbegränsning. Uppföljning av kvalitetskrav är emellertid resurskrävande, både för den som ska följa upp kraven och för dem som arbetar i verksamheten. I mot- sats till vinstregleringen som innebär relativt begränsade krav på styrnings- och ledningsfunktionen i företag att rapportera in eko- nomisk information kommer ett införande av ytterligare och mer detaljerade kvalitetskrav att belasta personalen i linjeverksamheten. Dessa måste då allokera tid för att hantera omfattande krav på upp- följning av olika detaljer i verksamheten. Detta riskerar att leda till mer byråkrati och inte en mer välfungerande verksamhet. 
  
 Vinstreglering kan vara kvalitetsfrämjande i sig själv 
  
 En vinstreglering innebär inte i sig någon garanti för att verksam- heten får en bättre kvalitet. Vinstreglering är främst att se som ett strukturkrav. Genom en vinstreglering kommer dock resurser som annars skulle ha gått till övervinster att användas i verksamheten. Även om det inte finns någon absolut korrelation mellan mängden resurser och kvaliteten i verksamhet är det enligt utredningens be- dömning naturligt att anta att ökade resurser ger utrymme för att främja kvaliteten i olika avseenden. Mer resurser kommer finnas tillgängligt för ökad personaltäthet, personalutbildningar etc. 
  
 Som utredningen berör under avsnitt 3.2 har den styrning som är influerad av NPM ofta lett till onödig detaljstyrning och omfatt- ande uppföljningskrav. Tillitsdelegationen (Fi 2016:03) har i upp- drag att föreslå hur en mer tillitsfull styrning kan utvecklas där ett fokus är att stärka professionernas roll. Utredningen ser också be- hovet av en mer tillitsfull styrning med ökad handlingsfrihet för professionerna att utveckla verksamheten. Om detaljerade krav i lagstiftning och ersättningssystem skulle ersättas med mer generella riktlinjer är det emellertid nödvändigt att säkerställa att aktörerna inte därmed sänker kvalitetsambitionerna och använder resurserna till ökade vinstuttag. Genom utredningens förslag om vinstregler- ing säkerställs att resurserna stannar kvar i verksamheten. 
  
 Själva incitamentet att maximera vinsten innebär en risk för att resurser och verksamheter styrs i en annan riktning än utifrån de krav som uppställs i lagen. Att minska det incitamentet kan också 
  
 178 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 minska drivkrafter som riskerar att påverka systemen negativt. I en välfärd där vinstincitament får en mindre roll finns förutsättningar för att ge professionerna utrymme att prioritera utifrån mer verk- samhetsrelevanta mål. Utredningen anser att kvaliteter som jämlik- het och fördelning efter behov därmed kan påverkas positivt av en vinstreglering. 
  
 Selektiv eller generell vinstreglering? 
  
 Ett tänkbart alternativ till en generell vinstreglering skulle kunna vara en selektiv reglering där endast utförare med lägre kvalitet skulle omfattas av kraven. Hur ett sådant system skulle kunna fungera har emellertid inte diskuterats i någon större utsträckning. I dag ställs kvalitetskrav på två olika nivåer när det gäller hälso- och sjukvård och socialtjänst. Staten har genom tillsyn möjlighet att kontrollera att utförarna inte har en kvalitetsnivå som ligger under de krav som finns i de föreskrifter som gäller för verksamheten. Utförare som inte uppfyller lagens krav kan föreläggas att rätta till bristen och kan i slutändan förlora sin rätt att bedriva verksamheten. Utöver dessa krav kan kvalitetskrav ställas av huvudmännen vid upphandlingar och inom ramen för valfrihetssystem. Utredningen gör bedömningen att det finns möjlighet att ytterligare förbättra de kvalitetskrav som ställs men att detta inte är tillräckligt för att lösa problemet med att pengar försvinner från välfärden. Kvalitetskraven varierar över lan- det beroende på huvudmännens prioriteringar. Att koppla möjlig- heten att ta ut vinst till sådana lokala krav kan ifrågasättas ur rätts- säkerhetssynpunkt. Som ovan berörts är det inte heller möjligt att ställa högre kvalitetskrav på fristående skolor och förskolor än vad som följer av lag. 
  
 Att koppla en rätt att ta ut vinst till de nationella tillsynskraven skulle kanske vara möjligt. Det skulle i så fall utgöra ett steg på den sanktionstrappa som finns i dag. Enligt utredningens mening är emellertid de sanktioner som finns i dag ändamålsenliga. Verksam- het som bedrivs med en lägre kvalitet än lagens krav ska enligt ut- redningens mening först föreläggas att rätta till bristen. Om före- läggandet inte följs är ett indragande av möjligheten att ta ut vinst ett väsentligt mer tandlöst instrument än den möjlighet som redan finns i dag att dra in tillstånd eller förbjuda verksamheten. Att in- 
  
 179 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 SOU 2017:38 
  
 föra ytterligare ett steg i denna sanktionstrappa skulle enligt utred- ningens mening inte skärpa reglerna utan snarare minska tillsyns- myndigheternas möjlighet att påverka verksamhetens kvalitet. 
  
 Ett alternativ till att koppla möjligheten att ta ut vinst till befint- liga kvalitetskrav är att införa ytterligare en nationell kvalitetsnivå som ligger över den befintliga. Verksamhet som håller denna högre kvalitetsnivå skulle då även fortsättningsvis tillåtas att ta ut vinst. Verksamhet som inte uppnår de nya kvalitetskraven, men som upp- fyller nuvarande krav, skulle emellertid inte få dela ut vinst. Slutligen skulle verksamhet som, trots förelägganden, inte uppnår den kvali- tet som krävs enligt dagens regler precis som i dag inte tillåtas fort- sätta bedriva verksamheten. Att, utifrån de indikatorer som finns i dag, hitta en sådan standardiserad högre kvalitetsnivå ser utred- ningen emellertid som mycket svårt. Indikatorerna mäts i vissa fall långt i efterhand, de är inte utformade för att fungera som exakta kravnivåer och det är därför svårt att använda indikatorerna på ett sätt som verkligen avspeglar kvalitet och samtidigt är rättssäkert. Det finns dessutom en risk att sådana kravnivåer konserverar kvali- tet i stället för att bidra till utveckling. En annan svårighet är att ytterligare nationella kvalitetskrav som kopplas till sanktioner krä- ver en mycket mer utvecklad tillsyn. Enligt utredningens mening finns det fördelar med att kvalitet följs upp av de myndigheter som överlämnat verksamheten. 
  
 Kravet på vinstreglering kan även bidra till ökad insyn 
  
 En av skillnaderna mellan verksamhet som utförs i offentlig regi och verksamhet som utförs av privata aktörer är allmänhetens rätt till insyn i verksamheten. Genom att alltmer offentligt finansierad verksamhet inom välfärdssektorn bedrivs i privat regi har möjlig- heterna till bl.a. insyn i hur de offentliga medlen används minskat. Under de senaste åren har detta uppmärksammats allt mer och ett antal förändringar har genomförts eller föreslagits. Av 3 kap. 19 a § KL framgår att när en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare, ska kommunen respektive landstinget genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmän- heten insyn i den verksamhet som lämnas över. 
  
 180 
  
 SOU 2017:38 
  
 Övergripande utgångspunkter 
  
 Kraven på insyn i KL bygger på att sådana krav ställs inom ramen för en upphandling eller ett valfrihetssystem. Utredningen om en kommunallag för framtiden övervägde i sitt delbetänkande, Privata utförare – kontroll och insyn (SOU 2013:53), möjlighet- erna att ställa krav på leverantörer i fråga om deras ekonomiska förhållanden. Utredningen bedömde att det inte är tillåtet att be- gära ut bevis om ekonomiska eller finansiella förhållanden hos leve- rantören, om uppgifterna inte har en koppling till föremålet för kontraktet. Att ställa upp särskilda kontraktsvillkor om sådana för- hållanden måste, enligt utredningen, syfta till att säkerställa att den leverantör som vinner kontraktet även efter kontraktstecknandet har tillräcklig ekonomisk eller finansiell styrka för att fullfölja kon- traktet.80 Det är därmed sannolikt inte tillåtet att ställa ekonomiska krav som går utöver de som är nödvändiga för att leverantören ska kunna fullgöra kontraktet. Som redogjorts för i kapitel 5 finns ett antal förslag som syftar till en ökad insyn i privata aktörers verk- samhet. 
  
 Enligt utredningens mening bör medborgare och myndigheter ges möjlighet till insyn i all välfärdsverksamhet som finansieras med offentliga medel. Det bör därför finnas rätt till insyn även i privat utförd välfärdsverksamhet och det är viktigt att förslagen genom- förs. Förslagen innebär dock att det ankommer på enskilda att be- gära ut allmänna handlingar från bolaget. Det är enligt utredningens mening angeläget att ekonomisk information regelbundet hämtas ut och följs upp från tillsynsmyndigheternas sida. 
  
 Välfärdsutredningen har i sitt tidigare betänkande föreslagit att privata aktörer ska lämna in en årsredovisning och annan ekono- misk information som behövs för att kunna göra en bedömning av om offentliga medlen använts till den verksamhet de var avsedda för. Utöver syftet att kontrollera att vinstbegränsningen efterlevs kan regleringen också medverka till att ge en god insyn i ekonomin vilket på samlat sätt kan bidra till ökad transparens. Utredningen anser därmed att förslagen skulle kunna bidra till en ökad insyn i privata aktörer och i hur de offentliga medel som är avsedda till välfärds- verksamhet används. 
  
 80 SOU 2013:58 s. 233 f. 
  
 181 
  
 10Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 10.1Vad krävs för att följa upp och kontrollera grundläggande krav på välfärdsverksamhet 
  
 Det finns olika syften med att ställa upp krav och följa upp verk- samheter. Det kan dels handla om att kontrollera att en verksamhet uppnår lagstadgade eller andra grundläggande krav och dels att mäta och stimulera en utveckling mot högre kvalitet. Det är tydligt att båda saker behöver göras men att olika indikatorer och mått kan vara mer eller mindre bra på olika saker. 
  
 I detta kapitel diskuterar utredningen åtgärder som behövs för att säkerställa grundläggande kvalitet i verksamheterna, genom uppföljning och kontroll av de grundläggande krav som följer av lagar och andra föreskrifter. 
  
 Den som bedriver verksamhet inom välfärden har ett eget ansvar att utveckla verksamhetens kvalitet. I 5 kap. 4 § hälso- och sjuk- vårdslagen (2017:30), HSL, 3 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, och 6 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade, LSS, anges att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. I 4 kap. 4 § skollagen (2010:800) framgår att varje enhet ska bedriva ett systematiskt kvalitetsarbete. 
  
 Det faktum att den som bedriver verksamheten har ett eget an- svar innebär dock inte att det saknas behov av annan uppföljning och kontroll. Som ovan redogjorts för är kommuner och landsting huvudmän även för sådan verksamhet som överlämnats till privata utförare och har därmed kvar det yttersta ansvaret för verksam- heten (se avsnitt 5.1). Kommuner och landsting har en skyldighet 
  
 183 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 att kontrollera och följa upp verksamhet som överlämnats till en privat utförare, och är dessutom skyldiga att kontrollera de krav som uppställs vid en upphandling. Att kontrollera att verksamhet- erna uppnår grundläggande krav är alltså en fråga både för kommu- ner och landsting som huvudmän, och för de tillsynsmyndigheter som ska utöva tillsyn över verksamheterna.1 
  
 För att uppföljning och kontroll ska vara möjlig måste flera för- utsättningar vara uppfyllda. Inledningsvis krävs att det går att finna tydliga mått för att kontrollera att målen i lagstiftningen är upp- fyllda. I vissa fall är detta relativt enkelt, exempelvis går krav i lag- stiftningen på att lärare och fysioterapeuter ska vara legitimerade enkelt att följa upp. Andra krav i lagstiftningen kan vara mer abstrakta och det är därmed svårare att finna mått för hur detta ska kontrolleras. Vidare krävs att det finns fungerande register eller andra metoder för att få information om vilka aktörer som finns. Slutligen krävs att tillsynsmyndigheterna och huvudmännen har såväl rättsliga möjligheter att få tillgång till nödvändig information, som organisatoriska resurser för att kunna kontrollera verksam- heterna i förhållande till kvalitetsmåtten. 
  
 10.2Förutsättningarna att lämna uppgifter 
  
 från privata utförare inom vård och omsorg till huvudmannen behöver förbättras 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 5.6 anser utredningen att det finns en tystnadspliktsgräns kring privata utförare, i fråga om uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, även i förhållande till den kommun eller det landsting som har huvud- mannaansvaret för den hälso- och sjukvård eller socialtjänst som utförs. 
  
 För att kommuner och landsting ska kunna fullgöra det ansvar de i egenskap av huvudmän har för hälso- och sjukvården och social- tjänsten kan det i vissa fall vara nödvändigt att ta del av identifier- bara personuppgifter. Bestämmelserna om tystnadsplikt för privata utförare medför dock att detta i många fall inte är möjligt. 
  
 1 Vad gäller de fristående skolorna är kommunen inte huvudman. Kontroll och tillsyn är där helt en fråga för tillsynen och den enskilda huvudmannen själv. 
  
 184 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Kommunerna har också huvudmannaansvar för viss utbildnings- verksamhet. Utredningen har dock inte fått några indikationer på att bestämmelserna om tystnadsplikt innebär problem för kommu- nerna att fullgöra sitt ansvar som huvudman för sådan verksamhet. 
  
 10.2.1Tidigare förslag om uppgiftsskyldighet för privata utförare 
  
 Även Utredningen om rätt information i vård och omsorg (SOU 2014:23) gjorde bedömningen att det finns en tystnadspliktsgräns mellan privata utförare och den offentliga huvudmannen, och att det finns behov av bestämmelser som möjliggör att uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden i vissa fall kan lämnas till den offentliga huvudmannen. Nedan redogörs för nämnda utrednings förslag i dessa delar. 
  
 Uppgiftsskyldighet för privata vårdgivare 
  
 Utredningen om rätt information i vård och omsorg menade att det finns ett behov av att tydliggöra möjligheterna och skapa reella förutsättningar för kommuner och landsting att, i egenskap av huvudmän, följa upp och ta sitt ansvar för att alla medborgare får tillgång till en hälso- och sjukvård av god kvalitet. Samma möjlig- heter att ta del av uppgifter för att planera, följa upp eller kvalitets- säkra hälso- och sjukvård borde enligt utredningen finnas oavsett om verksamheten drivs i egen regi eller utförs av en privat vårdgivare. Förutsättningarna för en jämlik hälso- och sjukvård av god kvalitet riskerar i annat fall att bli beroende av organisatoriska faktorer. Redan i dag finns för verksamheter som är etablerade enligt bl.a. lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning en viss uppgiftsskyldig- het gentemot den finansierande huvudmannen. Frågan om behov av uppföljning på en övergripande nivå bedömdes enligt utred- ningen inte mindre för vårdgivare som bedriver hälso- och sjukvård med stöd av andra lagar.2 
  
 Utredningen föreslog därför att det skulle införas en tystnads- pliktsbrytande uppgiftsskyldighet i patientsäkerhetslagen (2010:659) 
  
 2 SOU 2014:23 del 1 s. 319 ff. 
  
 185 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 för privata vårdgivare i förhållande till det landsting eller den kom- mun som har huvudmannaansvar för den aktuella hälso- och sjuk- vården. Enligt den föreslagna bestämmelsen skulle den privata vård- givaren lämna ut de personuppgifter som huvudmannen behövde för vissa angivna ändamål, bl.a. planering, uppföljning och kvalitets- säkring av verksamheten. Dessa ändamål motsvarade i princip de ändamål för personuppgiftsbehandling som tillåts enligt patientdata- lagen (2008:355). Den föreslagna uppgiftsskyldigheten skulle alltså medföra att någon tystnadsplikt mot huvudmannen avseende dessa uppgifter inte skulle gälla. Syftet med förslaget var att förbättra lands- tingens och kommunernas möjligheter att planera, följa upp och kvalitetssäkra den hälso- och sjukvårdsverksamhet som landstinget eller kommunen har ett huvudmannaansvar för. Förutom att följa upp den hälso- och sjukvård som ges medförde förslaget nya möjlig- heter att genom aktiv hälsostyrning och liknande metoder kunna arbeta förebyggande och tillgodose behovet för individer som har många och ofta komplexa kontakter med hälso- och sjukvården. Det förebyggande arbetet behövde enligt utredningen inte sällan tillgång till individuppgifter i det initiala skedet och genom utred- ningens förslag skulle huvudmän med en stor mångfald av aktörer få lika goda möjligheter att erbjuda rätt vård till rätt person, som huvudmän med färre antal privata vårdgivare har i dag. Detta skulle vidare enligt utredningen innebära ökade möjligheter för invånarna till en jämlik vård av god kvalitet, oavsett i vilken kommun och vilket landsting invånarna bor.3 
  
 Uppgiftsskyldighet för enskilda verksamheter inom socialtjänsten 
  
 Även inom socialtjänstområdet ansåg Utredningen om rätt informa- tion i vård och omsorg att det finns behov av att tydliggöra möjlig- heterna och skapa reella förutsättningar för huvudmannen att följa upp och ta sitt ansvar för att alla medborgare får en socialtjänst av god kvalitet. Samma möjligheter att följa upp kvaliteten av utförda insatser borde enligt utredningen finnas oavsett om insatsen utförs i egen regi eller av en enskild verksamhet, då förutsättningarna för 
  
 3 SOU 2014:23 del 1 s. 321 ff. 
  
 186 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 en jämlik socialtjänst av god kvalitet i annat fall riskerar att bli bero- ende av organisatoriska faktorer. 
  
 Utredningen konstaterade att det yttersta ansvaret för kommu- nens uppgifter inom socialtjänsten inte kan överlåtas på annan och att regelverket därför tydligt bör tillhandahålla förutsättningarna för en ändamålsenlig uppföljning av all socialtjänst en kommun ansvarar för. Utredningen föreslog därför att en tystnadsplikts- brytande bestämmelse skulle införas i SoL och LSS, för enskilda verksamheter i förhållande till den kommunala myndighet som har huvudmannaansvaret för verksamheten. En sådan enskild verksam- het skulle enligt förslaget lämna ut de personuppgifter som den kommunala myndigheten behöver för ändamål som angavs i en av utredningen föreslagen bestämmelse om behandling av personupp- gifter, bl.a. planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksam- heten.4 Förslaget till uppgiftsskyldighet innebar att det inte skulle gälla någon tystnadsplikt gentemot kommunen som huvudman av- seende de uppgifter som kommunen behöver för angivna ändamål. 
  
 Remissinstansernas synpunkter 
  
 Bland de remissinstanser som yttrade sig över förslagen var bl.a. Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) och Socialstyrelsen posi- tiva till förslaget om uppgiftsskyldighet för privata vårdgivare, som de ansåg öppnade en möjlighet att planera, följa upp och kvalitets- säkra offentligt finansierad hälso- och sjukvård hos huvudmannen. Enligt SKL var förslaget helt avgörande utifrån huvudmannens an- svar och invånarnas intresse av en jämlik vård. Förslaget gav lands- tingen och kommunerna samma förutsättningar att ta ansvar för hälso- och sjukvården oberoende av om verksamheten bedrivs av landstinget eller kommunen själv eller av en privat offentligt finan- sierad vårdgivare. SKL anförde vidare att dagens regelverk medför att kommuner och landsting med många privata leverantörer i sitt offentligfinansierade system har väsentligt sämre rättsliga förutsätt- ningar att hantera uppgifter för att förebygga ohälsa bland invån- arna, planera verksamheten eller att kvalitetssäkra vårdprocesser som går över vårdgivargränser. Förutom att det gör att dessa kom- 
  
 4 SOU 2014:23 s. 625 ff. 
  
 187 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 muner och landsting har sämre möjligheter att ta sitt ansvar för hälso- och sjukvården inom sitt område, leder det ytterst till risker för patienterna och en mer ojämlik hälso- och sjukvård. Även flera landsting var positiva till förslaget som de ansåg skulle underlätta uppföljning och kvalitetssäkring avsevärt. Riksdagens ombudsmän (JO) var positiva till förslaget om uppgiftsskyldighet inom social- tjänsten som bedömdes ge kommunerna bättre möjligheter att full- göra huvudmannaansvaret för kvaliteten i socialtjänsten. Från kom- munalt håll anfördes också att detta förslag skulle ge kommunerna i egenskap av huvudmän möjlighet att följa upp kvaliteten i verksam- heten och få en mer samlad verksamhetsuppföljning och kvalitets- säkring. 
  
 Några remissinstanser hade dock invändningar mot förslagen, bl.a. ifrågasatte Datainspektionen, liksom Patientnämnderna i Västra Götalandsregionen och Stockholm, om huvudmannen har behov av personuppgifter för alla de ändamål som angavs (exempelvis för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar). Eftersom ett integri- tetsintrång ska avvägas mot behovet måste behovet klargöras. Inspektionen för vård och omsorg (IVO) var tveksam till om ett införande av uppgiftsskyldighet för privata utförare behövs för att tillgodose huvudmännens ansvar för planering, uppföljning och kvalitetssäkring. Det kunde enligt IVO ifrågasättas om det inom ramen för dessa ändamål föreligger behov av identifierbara person- uppgifter. Vissa organisationer framförde också synpunkter på att uppgiftsskyldigheten för privata vårdgivare borde förenas med krav på samtycke av den enskilde och att förslaget om uppgiftsskyldig- het inom socialtjänsten kan innebära en alltför långtgående kontroll från kommunens sida över hur en enskild verksamhet bedrivs. 
  
 10.2.2Behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvård och socialtjänst 
  
 Inom såväl hälso- och sjukvården som socialtjänsten behandlas en mängd personuppgifter och de ändamål för vilka personuppgifter får behandlas regleras i lagar och förordningar. 
  
 188 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Personuppgiftslagen 
  
 Syftet med personuppgiftslagen (1998:204), PUL, är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom be- handling av personuppgifter. Med personuppgifter avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet, 3 § PUL. Lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad, och för annan behandling om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier, 5 § PUL. I 10 § PUL anges de allmänna förutsättningarna för att få behandla personuppgifter. Enligt 13 § PUL är det dock som huvudregel för- bjudet att behandla s.k. känsliga personuppgifter. Sådana uppgifter är bl.a. uppgifter om hälsa. I vissa fall kan emellertid behandling av känsliga personuppgifter vara tillåten. Känsliga personuppgifter får behandlas för hälso- och sjukvårdsändamål, om behandlingen är nödvändig för a) förebyggande hälso- och sjukvård, b) medicinska diagnoser, c) vård eller behandling, eller d) administration av hälso- och sjukvård. Den som är yrkesmässigt verksam inom hälso- och sjukvårdsområdet och har tystnadsplikt får även behandla känsliga personuppgifter som omfattas av tystnadsplikten. Detsamma gäller den som är underkastad en liknande tystnadsplikt och som har fått känsliga personuppgifter från verksamhet inom hälso- och sjuk- vårdsområdet, 18 § PUL. Om det i en annan lag eller i en förordning finns bestämmelser som avviker från PUL, ska dock de bestämmel- serna gälla, 2 § PUL. 
  
 Behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvården 
  
 Patientdatalagen gäller för alla vårdgivare oavsett huvudmannaskap. I lagen regleras bl.a. de ändamål för vilka personuppgifter får samlas in och även i övrigt behandlas inom hälso- och sjukvården. Patient- datalagen innehåller enbart de särbestämmelser och förtydliganden som det bedömts föreligga behov av. I övrigt gäller PUL, 1 kap. 4 § patientdatalagen. 
  
 189 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 Personuppgifter får enligt 2 kap. 4 § patientdatalagen behandlas om det behövs för 
  
 1.att fullgöra de skyldigheter som anges i 3 kap. (dvs. skyldighet att föra patientjournal) och upprätta annan dokumentation som behövs i och för vården av patienter, 
  
 2.administration som rör patienter och som syftar till att ge vård i enskilda fall eller som annars föranleds av vård i enskilda fall, 
  
 3.att upprätta annan dokumentation som följer av lag, förordning eller annan författning, 
  
 4.att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten, 
  
 5.administration, planering, uppföljning, utvärdering och tillsyn av verksamheten, eller 
  
 6.att framställa statistik om hälso- och sjukvården. 
  
 Dessutom får personuppgifter som behandlas för dessa ändamål behandlas för att fullgöra uppgiftslämnande som sker i överens- stämmelse med lag eller förordning.5 
  
 Bestämmelsen i patientdatalagen infördes mot bakgrund av att 18 § PUL ger tämligen vida ramar för aktörer inom hälso- och sjuk- vården att, utan den enskildes samtycke, behandla känsliga person- uppgifter för olika syften. Det ansågs därför viktigt att det i patient- datalagen så uttömmande som möjligt framgår vilka ändamålen är för all personuppgiftsbehandling som regleras i lagen. Syftet med bestämmelsen är att ange en ram för när personuppgifter får samlas in och behandlas.6 
  
 Punkterna 1 och 2 avser personuppgiftsbehandling för ändamålet vårddokumentation. Dokumentation ingår vanligen som journal- handlingar i patientjournalen. En del personuppgifter behandlas emellertid helt separat från den ordinära journalföringen. Sådan dokumentation som faller vid sidan av skyldigheten att föra journal bör enligt regeringen omfattas av ett ändamål som rör den individ- inriktade patientverksamheten alldeles oavsett dess formella status. 
  
 5Prop. 2007/08:126 s. 60. 
  
 6Prop. 2007/08:126 s. 56. 
  
 190 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Därför avses med dessa ändamål inte bara insamlingen och registrer- ingen av personuppgifterna utan även senare användning av uppgif- terna i den omfattning som behövs i patientvården eller patient- administrationen.7 
  
 I punkten 3 klargörs att personuppgiftsbehandling som behövs för ändamålet utförande av annan dokumentation som direkt eller indirekt följer av lag, förordning eller annan författning är tillåten. 
  
 Enligt punkten 4 får personuppgifter behandlas för kvalitetssäk- ring. Det finns som framgått ovan författningsreglerade krav att bedriva såväl kvalitetssäkring som kvalitetsutveckling. Personupp- gifter som samlats in och behandlats för ändamålet vårddokumen- tation behandlas ofta även för ändamålet kvalitetssäkring. Det före- kommer dock personuppgiftsbehandling särskilt för kvalitetssäk- ringsändamål. 
  
 Av punkten 5 följer att personuppgifter får behandlas för admi- nistration, planering, uppföljning, utvärdering och tillsyn av verk- samheten. Den individinriktade kärnverksamheten föranleder administration och planering på ett mer övergripande plan än vid dokumentation för individinriktad hälso- och sjukvård. Sjukvårds- huvudmännen måste exempelvis planera antalet vårdplatser, fördela anslag och liknande inom sina geografiska ansvarsområden. Även privata vårdgivare behöver effektiva redskap för att administrera och planera sin verksamhet. Det kan ofta i dessa sammanhang vara tillräckligt att använda uppgifter som bara indirekt är hänförliga till en person, men det är likväl fråga om personuppgiftsbehandling. 
  
 Med uppföljning avses att fortlöpande och regelbundet mäta och beskriva sina behov, verksamheter och resursåtgången angivet i termer av t.ex. behovstäckning, produktivitet och nyckeltal. Upp- följningen tjänar till att ge en översiktlig bild av verksamhetens ut- veckling och tjäna som en signal för avvikelser som bör beaktas. 
  
 Med utvärdering avses analys och värdering av kvalitet, effekti- vitet och resultat av en verksamhet i förhållande till de mål som bestäms för denna. Även vårdgivarens interna tillsyn av sin verk- samhet omfattas av bestämmelsen. Utan möjlighet att behandla personuppgifter från den individinriktade patientvården ter det sig knappast möjligt att närmare granska verksamheten. Detta gäller särskilt om tillsynen rör individuella vårdfall men även mer över- 
  
 7 Prop. 2007/08:126 s. 57. 
  
 191 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 gripande granskning kan kräva tillgång till och möjligheter att be- handla personuppgifter om patienter.8 
  
 I punkten 6 anges att personuppgifter får behandlas för fram- ställning av statistik. I hälso- och sjukvården framställs statistik om en mängd faktorer. Delvis är det fråga om verksamhetsstatistik, som kan rymmas inom ändamålen enligt punkten 5. Landstingen framställer emellertid även statistik som inte utan vidare kan hänfö- ras till något annat ändamål, t.ex. då statistik tas fram för att infor- mera befolkningen om verksamheten.9 
  
 Behandling av personuppgifter inom socialtjänsten 
  
 Socialtjänstens hantering av personuppgifter regleras i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten (SoLPUL) och förordningen (2001:637) om behandling av person- uppgifter inom socialtjänsten (SoLPULF). Bestämmelser om be- handling av personuppgifter finns också i 12 kap. SoL och i LSS. SoLPUL omfattar både myndigheter och privata verksamheter som hanterar personuppgifter inom socialtjänstens område. Med social- tjänst avses i lagen bl.a. verksamhet enligt SoL och LSS. Med social- tjänst avses även tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av sådan verksamhet, 1 och 2 §§ SoLPUL. I den del annat inte följer av lagen eller av föreskrifter meddelade med stöd av lagen gäller PUL, 4 § SoLPUL. 
  
 Johnson infördes mot bakgrund av att mångfalden av uppgifter och det behov som finns inom socialtjänstens område av att hantera känsliga uppgifter av detta slag enligt regeringen medförde behov av en särskild författningsreglering. Eftersom en sådan behandling får ske oavsett den enskildes inställning var det av vikt att författningen garanterade ett för detta område specialanpassat integritetsskydd för den enskilde.10 
  
 Enligt 6 § SoLPUL får personuppgifter behandlas bara om be- handlingen är nödvändig för att arbetsuppgifter inom socialtjänsten ska kunna utföras. Personuppgifter får även behandlas för uppgifts- utlämnande som föreskrivs i lag eller förordning. Vilka personuppgif- 
  
 8Prop. 2007/08:126 s. 58 f. 
  
 9Prop. 2007/08:126 s. 59. 
  
 10Prop. 2000/01:80 s. 132. 
  
 192 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 ter som får behandlas anges i 7 § SoLPUL, och avser bl.a. person- och samordningsnummer och känsliga personuppgifter enligt 13 § PUL. 
  
 Lagen innehåller alltså inte, till skillnad från vad som gäller en- ligt patientdatalagen, någon närmare reglering av för vilka ändamål personuppgifter får behandlas. Skälet till detta var enligt förarbe- tena att det skulle bli ohanterligt att ange ändamålen direkt i lagen. Regeringen bedömde därför att det var tillräckligt att det föreskrevs i lagen att personuppgifter får behandlas bara om behandling är nöd- vändig för att arbetsuppgifter inom socialtjänsten ska kunna utföras och att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer där- utöver har rätt att meddela föreskrifter om de begränsningar som är nödvändiga i detta hänseende. En sådan lösning ansågs mer flexibel och ställer inte hinder i vägen eller försvårar en förändrad verksam- het.11 
  
 Ändamålen för behandling av personuppgifter regleras i SoLPULF. Förutsättningarna för att behandla personuppgifter skiljer sig emeller- tid åt för kommunala myndigheter och privat verksamhet. En kom- munal myndighet får behandla personuppgifter för handläggning av en mängd angivna ärenden och utredningar, 12 §  
 1–9 
  SoLPULF samt för tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av verksamheten, 12 § 10 SoLPULF. I privat verk- samhet får emellertid personuppgifter behandlas endast för doku- mentation av sådan vård, behandling eller omsorg av enskilda som ges inom verksamheten, samt för administration av verksamheten, 18 § SoLPULF. 
  
 Dataskyddsförordningen 
  
 Den 27 april 2016 antogs Europaparlamentets och rådets förord- ning (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän data- skyddsförordning). Förordningen ska tillämpas från den 25 maj 2018 och ersätter nationella regler, som t.ex. PUL. 
  
 Ett flertal utredningar har tillsatts för att se över frågor relaterade till förordningen, varav följande som berör välfärdsområdet kan 
  
 11 Prop. 2000/01:80 s. 142 f. 
  
 193 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 nämnas. Utredningen om dataskyddsförordningen (Ju 2016:04) ska bl.a. föreslå de anpassningar och kompletterande författnings- bestämmelser på generell nivå som förordningen ger anledning till. Syftet är att säkerställa att det finns en ändamålsenlig och välbalan- serad kompletterande nationell reglering om personuppgiftsbehand- ling på plats när förordningen börjar tillämpas (dir. 2016:15). Vid- are ska Socialdataskyddsutredningen (S 2016:05) analysera vilka konsekvenser dataskyddsförordningen medför i fråga om person- uppgiftsbehandling inom Socialdepartementets verksamhetsområde samt föreslå behövliga och lämpliga anpassningar av författningar inom verksamhetsområdet till följd av den nya förordningen (dir. 2016:52). Såväl patientdatalagen som SoLPUL omfattas av utred- ningens uppdrag. 
  
 10.2.3Bestämmelser om uppgiftsskyldighet bör införas 
  
 Utredningens förslag: En tystnadspliktsbrytande uppgiftsskyl- dighet ska införas i patientsäkerhetslagen, socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. 
  
 Uppgiftsskyldigheten i patientsäkerhetslagen ska gälla privata vårdgivare i förhållande till det landsting eller den kommun (huvudman) som enligt hälso- och sjukvårdslagen har ansvaret för att erbjuda den aktuella hälso- och sjukvården. En sådan privat vårdgivare ska lämna ut de personuppgifter som huvudmannen behöver för att utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten, för administration, planering, uppföljning och utvärdering av verk- samheten, eller för att framställa statistik. 
  
 Uppgiftsskyldigheten i socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade ska gälla enskilda verk- samheter i förhållande till den nämnd som har huvudmanna- ansvaret för verksamheten. Den som bedriver sådan verksamhet ska lämna ut de personuppgifter som nämnden behöver för kvalitetssäkring, administration, uppföljning eller utvärdering av verksamheten. 
  
 I likhet med Utredningen om rätt information i vård och omsorg anser utredningen att kommuner och landsting bör ha de förutsätt- ningar som behövs för att fullgöra sitt ansvar för sådan hälso- och 
  
 194 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 sjukvård och socialtjänst som de är huvudmän för. En skyldighet för privata utförare att lämna ut vissa personuppgifter till den huvudman som har ansvaret för och finansierar verksamheten, gör det möjligt att på ett effektivt och säkert sätt följa upp den vård och omsorg som erbjuds. Det finns därför i och för sig skäl att in- föra en tystnadspliktsbrytande uppgiftsskyldighet för sådana upp- gifter som den offentliga huvudman som finansierar verksamheten behöver för att bl.a. följa upp och kvalitetssäkra hälso- och sjuk- vårdsverksamheten respektive omsorgsverksamheten. En sådan bestämmelse bör dock införas endast om skälen för detta är star- kare än det integritetsintrång utlämnandet innebär för den enskilde. 
  
 Från flera landsting och SKL framhölls redan vid införandet av uppgiftsskyldighet i lagen om läkarvårdsersättning att avidentifie- rade uppgifter inte är tillräckligt för en meningsfull uppföljning. Regeringen framhöll i det sammanhanget att det var angeläget att landstingen fick de uppföljningsredskap de ansåg sig behöva för att följa upp den vård de finansierar. Även för att möjliggöra uppfölj- ning av hela vårdkedjor, med avseende på kvalitet, effektivitet och resultat, behövdes enligt regeringen identifierbara patientuppgifter.12 Enligt SKL var vidare det förslag som Utredningen om rätt infor- mation i vård och omsorg lämnade i denna del helt avgörande ut- ifrån huvudmannens ansvar och invånarnas intresse av en jämlik vård. Även i omsorgsverksamhet finns behov av att följa upp kva- liteten i verksamheten och få en mer samlad verksamhetsuppfölj- ning och kvalitetssäkring. I fråga om skyddet för den enskildes inte- gritet ska också framhållas att personal i landstingen och kommu- nerna omfattas av hälso- och sjukvårdssekretessen respektive social- tjänstsekretessen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. De offentliga huvudmännen hanterar också redan i dag en stor mängd känslig information, bl.a. om patienter inom den offentligt drivna hälso- och sjukvården och om enskilda inom socialtjänsten. 
  
 Utredningen anser mot denna bakgrund att en tystnadsplikts- brytande uppgiftsskyldighet ska införas i patientsäkerhetslagen, SoL och LSS för sådana personuppgifter som den offentliga huvud- mannen behöver för att bl.a. följa upp och kvalitetssäkra den hälso- och sjukvård och omsorgsverksamhet som kommunen eller lands- tinget har huvudmannaansvar för. 
  
 12 Prop. 2008/09:64 s. 58 ff. 
  
 195 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 Utredningen om rätt information i vård och omsorg föreslog att uppgiftsskyldigheten hos privata vårdgivare skulle omfatta sådana uppgifter som den offentliga huvudmannen behöver för de ändamål som angavs i en av utredningen föreslagen ny bestämmelse, vilken i huvudsak motsvarar bestämmelsen i 2 kap. 4 § patientdatalagen. Från vissa remissinstanser, bl.a. Datainspektionen, ifrågasattes emellertid om huvudmannen har behov av personuppgifter för samt- liga dessa ändamål. 
  
 Förslaget om uppgiftsskyldighet hos privata vårdgivare syftar till att förbättra kommuners och landstings möjligheter att bl.a. planera, följa upp och kvalitetssäkra den hälso- och sjukvård som kommunen eller landstinget har huvudmannaansvar för. Enligt utredningens mening är det mot den bakgrunden tillräckligt att uppgiftsskyldigheten gäller sådana uppgifter som den offentliga huvudmannen behöver för vissa av de ändamål som anges i patient- datalagen. De ändamål som bör omfattas av uppgiftsskyldigheten är uppgifter som huvudmannen behöver för att systematiskt och fort- löpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten, för administ- ration, planering, uppföljning och utvärdering av verksamheten, eller för att framställa statistik om hälso- och sjukvården (dvs. de ändamål som anges i 2 kap. 4 §  
 4–6 
  patientdatalagen). I dessa be- stämmelser anges dock även att personuppgifter får behandlas för tillsyn i den egna verksamheten. Enligt utredningens mening har emellertid huvudmannen inte tillsynsansvar över verksamhet som bedrivs av privata utförare, då tillsynsansvaret ligger på tillsyns- myndigheten. Även inom socialtjänsten syftar förslaget till att för- bättra huvudmannens förutsättningar för bl.a. kvalitetssäkring och uppföljning. De ändamål som omfattas av uppgiftsskyldigheten bör därför utgöras av uppgifter som huvudmannen behöver för kvalitets- säkring, administration, uppföljning och utvärdering av verksam- heten (dvs. de ändamål som anges i 12 § 10 SoLPULF, med undan- tag för tillsyn av verksamhet). 
  
 Skyldigheten föreslås i SoL och LSS gälla den som yrkesmässigt bedriver enskild verksamhet. Det kan diskuteras om skyldigheten lagtekniskt borde riktas mot vårdgivaren som sådan också i patient- säkerhetslagen. Nuvarande bestämmelser om uppgiftsskyldighet i denna lag är dock riktade till hälso- och sjukvårdspersonalen. För att inte införa ytterligare en kategori i lagen bör förslaget till upp- giftsskyldighet för privata vårdgivare regleras på motsvarande sätt. 
  
 196 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Bestämmelserna innebär inte att huvudmannen har generell till- gång till den privata utförarens register, utan endast att sådana upp- gifter som behövs i vissa angivna syften ska lämnas ut. Detta över- ensstämmer med vad som gäller vid annan uppgiftsskyldighet.13 
  
 Enligt OSL kan en myndighets beslut att inte lämna ut en upp- gift till en annan myndighet överklagas, 6 kap. 7 § OSL. Rätten att överklaga ett sådant beslut anses föreligga oavsett vilka omständig- heter som anförts som skäl för beslutet. Bestämmelsen bör exempel- vis kunna användas när en tvist mellan myndigheter har sin grund i olika uppfattning om huruvida uppgiftsskyldighet föreligger enligt någon lag eller förordning.14 Bestämmelserna i OSL är inte tillämp- liga på privata utförare. Någon möjlighet för en myndighet att över- klaga en privat utförares bedömning i fråga om uppgiftsskyldighet finns inte. 
  
 Den uppgiftsskyldighet som regleras i aktuella lagar i dag är uppbyggd på så sätt att det endast föreskrivs att uppgiftsskyldighet gäller för uppgifter som behövs i viss verksamhet. Av 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen följer exempelvis att hälso- och sjukvårds- personalen är skyldig att lämna ut sådana uppgifter som behövs i verksamhet för personskydd som i ett enskilt fall begärs av Säker- hetspolisen, som Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor behöver för sin verksamhet, som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en studerande från högskole- utbildning eller polisprogrammet, eller som behövs för prövning av någons lämplighet att ha körkort, traktorkort eller taxiförarlegiti- mation enligt taxitrafiklagen (2012:211). Även i SoL finns bestäm- melser där uppgiftsskyldighet regleras på motsvarande sätt.15 
  
 En uppgiftsskyldighet i enlighet med utredningens förslag med- för att uppgifter ska lämnas ut under vissa angivna förutsättningar. Detta bör enligt utredningens mening vara tillräckligt för att säker- ställa att huvudmannen får nödvändiga uppgifter. Om det vid en senare översyn av regleringen skulle framkomma att det finns behov av en möjlighet att kunna överklaga beslut avseende uppgiftsskyldig- heten, får denna fråga övervägas på nytt. 
  
 13Prop. 1981/82:186 s. 13 ff. och 65 ff., prop. 1987/88:41 s. 32, prop. 1988/89:134 s. 27 och prop. 2005/06:54 s. 10 ff. 
  
 14Prop. 1981/82:186 s. 60. 
  
 15Se exv. 12 kap. 10 § tredje stycket 2 SoL. 
  
 197 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 Det är nödvändigt att huvudmännen tydliggör vilka uppgifter som behövs med hänsyn till de olika ändamål som gör sig gällande. Som vid all personuppgiftsbehandling gäller att inte fler person- uppgifter än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet får behandlas. Landsting och kommuner måste också bedöma för vilka ändamål personuppgifter över huvud taget behöver samlas in, eller om det räcker med uppgifter som åtminstone inte direkt kan hän- föras till enskilda individer. Utgångspunkten bör alltså vara att de uppgifter som lämnas är avidentifierade. Samma överväganden som görs vad gäller uppföljning, planering och kvalitetssäkring av den verksamhet som huvudmannen själv driver ska göras även i förhåll- ande till de uppgifter som hämtas in från privata utförare. 
  
 Det bör också tydliggöras att den föreslagna uppgiftsskyldig- heten endast gäller uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Bestämmelsen medför därmed ingen ökad möjlighet för en huvudman att, jämfört med vad som gäller i dag, inhämta andra uppgifter som rör de privata utförarnas verksamhet. Inte heller omfattas den andel privata utförare som inte står under offentlig finansiering av utredningens förslag. Det är således de verksamheter som bedrivs med ett landsting eller en kommun som huvudman, dvs. som finansiär, som omfattas av förslaget. 
  
 10.3Tillsynsmyndigheternas befogenheter 
  
 Utredningens förslag: Kravet på frekvenstillsyn i socialtjänst- förordningen och förordningen om stöd och service till funk- tionshindrade ska avskaffas. Kommuner och landsting ska vara skyldiga att anmäla väsentliga ändringar eller flytt av befintlig kommunal verksamhet enligt socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, liksom om verk- samheten läggs ned, till Inspektionen för vård och omsorg. Inspektionen för vård och omsorg ska kunna förelägga en vård- givare vid vite att anmäla en ny verksamhet, väsentliga föränd- ringar eller flytt av verksamhet samt om verksamheten läggs ned. Nuvarande straffbestämmelse om möjlighet att utdöma böter avskaffas. 
  
 198 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Utredningens bedömning: Statens skolinspektions tillsyn ses över i särskild ordning. Utredningen avstår därför från att före- slå några åtgärder vad gäller myndighetens tillsyn. 
  
 Som utredningen beskrivit ovan (se avsnitt 5.4) bedriver kommu- ner, Statens skolinspektion (Skolinspektionen) och Inspektionen för vård och omsorg (IVO) olika former av tillsyn för att kontroll- era att verksamheterna uppfyller de krav som följer av tillämpliga lagar och föreskrifter. I det följande berör utredningen om den rättsliga regleringen av tillsynen innebär hinder i något avseende för att bedriva en effektiv tillsyn. 
  
 Skolinspektionens tillsyn 
  
 Skolinspektionen genomför regelbunden tillsyn av bl.a. förskola, förskoleklass, grundskola, gymnasieskola, grund- och gymnasie- särskola, vuxenutbildning, fritidshem och annan pedagogisk verk- samhet. Kommuner utövar tillsyn över de enskilda huvudmän de godkänt, exempelvis fristående förskolor, medan Skolinspektionen utövar tillsyn över fristående skolor.16 
  
 Med tillsyn avses enligt skollagen en självständig granskning som har till syfte att kontrollera om den verksamhet som granskas uppfyller de krav som följer av lagar och andra föreskrifter. I till- synen ingår att fatta de beslut om åtgärder som kan behövas för att den huvudman som bedriver verksamheten ska rätta fel som upp- täckts vid granskningen, 26 kap. 2 § skollagen. 
  
 Genom statistik och krav på tillstånd har Skolinspektionen till- gång till information om vilka tillsynsobjekt som finns. Skolinspek- tionen har enligt 26 kap. 6 och 7 §§ skollagen rätt att på plats granska sådan verksamhet som står under dess tillsyn och i den omfattning det behövs för tillsynen rätt att få tillträde till de byggnader, lokaler och andra utrymmen som används i verksamheten. Den som står under tillsyn är skyldig att på tillsynsmyndighetens begäran lämna 
  
 16 Därutöver utövar flera andra myndigheter tillsyn över skolväsendet i olika avseenden. IVO utövar exempelvis tillsyn över elevhemsboende vid  
 Rh-anpassad 
  utbildning, specialskolan och viss utbildning för elever med utvecklingsstörning som bedrivs enligt avtal med staten, 26 kap. 5 § skollagen. 
  
 199 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 upplysningar samt tillhandahålla handlingar och annat material som behövs för tillsynen. 
  
 Tillsynsmyndigheten har tillgång till ett antal sanktionsmöjlig- heter. Myndigheten kan förelägga huvudmannen att vidta rättelser. Sådana förelägganden kan förenas med vite. Myndigheten kan vid- are, om ett föreläggande inte har följts och missförhållandet är all- varligt, bl.a. återkalla ett godkännande eller ett beslut om rätt till bidrag som myndigheten har meddelat, 26 kap. 13 § skollagen. 
  
 Vad gäller inriktningen på tillsynen har det förekommit kritik mot att tillsynen har en allt för juridisk inriktning. Statskontoret konstaterar att en inriktning mot mer tillitsbaserad styrning skulle tala för en mer begränsad kontroll av regelefterlevnad. Samtidigt finns en efterfrågan att Skolinspektionen ska granska att huvud- männen lever upp till skollagens krav.17 Regeringen har tillsatt en särskild utredare för att göra en bred översyn av ansvarsfördelningen och organiseringen av de statliga myndigheterna på skolområdet.18 Ett av uppdragen är att analysera och föreslå hur den statliga till- synen av skolväsendet kan förbättras och organiseras så att nyttan för huvudmän, skolor och förskolor ökar. Eftersom Skolinspektio- nens tillsyn ska ses över i särskild ordning berör utredningen inte denna närmare. 
  
 IVO:s tillsyn 
  
 IVO ansvarar för tillsyn över socialtjänsten och hälso- och sjuk- vården, 13 kap. 1 § SoL, 25 § LSS och 7 kap. 1 § patientsäkerhets- lagen. Tillsynen innebär en granskning av att verksamheten upp- fyller de krav och mål som formulerats i lagar och andra föreskrif- ter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. IVO ska inom ramen för tillsynen lämna råd och ge vägledning, 13 kap. 3 § SoL, 26 a § LSS och 7 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Syftet med IVO:s tillsyn utvecklas i myndighetens instruktion. Där anges att syftet är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter, 2 § förordningen (2013:176) med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg. 
  
 17Statskontoret, Myndighetsanalys av Statens Skolinspektion, 2017:3, s. 8. 
  
 18Dir. 2017:37. 
  
 200 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Den som står under tillsyn är skyldig att på IVO:s begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten samt lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn, 13 kap. 5 § SoL, 26 c § LSS och 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen. 
  
 IVO kan under vissa förutsättningar återkalla tillstånd för verk- samheten eller, om verksamheten inte är tillståndspliktig, förbjuda fortsatt verksamhet, 13 kap. 9 § SoL, 26 g § LSS och 7 kap. 26 och 27 §§ patientsäkerhetslagen. IVO kan ytterst besluta att förbjuda en verksamhet. Enligt patientsäkerhetslagen gäller detta vid miss- förhållanden som utgör en fara för patientsäkerheten eller är av all- varligt slag eller om det är påtaglig fara för patienters liv, hälsa eller personliga säkerhet. För SoL och LSS finns även möjlighet att för- bjuda verksamhet vid missförhållanden som har betydelse för en- skildas möjlighet att kunna få de insatser de har rätt till. 
  
 Kravet på frekvenstillsyn bör avskaffas 
  
 Enligt utredningens mening är det centralt att det finns förutsätt- ningar för att IVO ska kunna bedriva en väl fungerande tillsyn. Vad gäller hälso- och sjukvård ska tillsynen främst inriktas på att vård- givaren fullgör sin skyldighet att bedriva ett systematiskt patient- säkerhetsarbete, 7 kap. 3 § patientsäkerhetslagen. Det systematiska patientsäkerhetsarbetet innebär bl.a. att vårdgivaren ska utreda händelser i verksamheten som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. Som en del av tillsynen ska IVO pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal enligt bestämmelserna i patientsäkerhetslagen, 1 § förordningen med instruktion för Inspek- tionen för vård och omsorg. 
  
 För en del verksamhet är det reglerat hur ofta tillsyn måste ske. Det gäller för hem för vård eller boende (HVB) och stödboenden som tar emot barn eller unga, 3 kap. 19 § socialtjänstförordningen (2001:937), och viss verksamhet enligt LSS, 11 § förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade. I dessa fall ska IVO göra minst en inspektion per år. 
  
 Statskontoret konstaterar i en rapport att myndighetens tillsyn ännu inte i någon större utsträckning baseras på riskanalyser, vilket är något som enligt regeringen krävs för att tillsynen ska bli effekti- vare. En viktig orsak är att IVO vid tiden för Statskontorets rapport 
  
 201 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 lade 70 procent av sina resurser på verksamhet som till stor del är författningsstyrd. I denna verksamhet ställs relativt detaljerade krav som innebär att myndigheten varken kan eller ska utgå från strate- giska riskanalyser. För att målet om en effektiv tillsyn ska kunna nås krävs enligt Statskontoret att utrymmet för riskbaserad tillsyn ökar. Statskontoret bedömer att det inte räcker med effektiviser- ingar från IVO:s sida för att skapa tillräckligt utrymme för risk- baserad tillsyn, utan att det även krävs författningsändringar för klagomålshanteringen och frekvenstillsynen.19 Sedan Statskontorets rapport har IVO fått förstärkta resurser för riskbaserad tillsyn och kravet på frekvenstillsyn har minskat från två gånger per år till en gång per år. 
  
 En annan kritik som framfördes från Statskontoret var att klago- målshanteringen tog mycket resurser i anspråk. Statskontoret före- slog bl.a. att IVO skulle förändra handläggningsrutinerna för klago- mål i syfte att effektivisera klagomålshanteringen. IVO har sedan rapporten lämnades bl.a. genomfört en genomlysning av ärende- processerna, utvecklat en mer effektiv handläggning och inrättat en upplysningstjänst som ska stödja enskilda som vill få sina klagomål prövade av IVO i syfte att effektivisera klagomålshanteringen.20 Klagomålsutredningen har därtill föreslagit vissa åtgärder för att förändra systemet med klagomål i sitt betänkande Fråga Patienten 
  
 – Nya perspektiv i klagomål och tillsyn (SOU 2015:102). Under 2015 uppgick kostnaderna för klagomålshanteringen till cirka hälften av IVO:s förvaltningsanslag, 300 miljoner kronor.21 
  
 Utredningen delar Statskontorets uppfattning att IVO:s ut- rymme för riskbaserad tillsyn bör öka, för att nå en mer effektiv tillsyn. Den minskning som skett är enligt utredningen ett bra steg på vägen, men enligt utredningens mening bör tillsynen vara risk- och väsentlighetsbaserad, vilket är svårt att förena med en reglering av att verksamheter måste tillsynas årligen. Utredningen föreslår därför att kraven i 3 kap. 19 § socialtjänstförordningen och 11 § förordningen om stöd och service till vissa funktionshindrade upp- hävs. Därmed avskaffas kravet på frekvenstillsyn helt. Även fortsatt bör dock insatser för barn och unga vara prioriterat i tillsynen. Till- 
  
 19Statskontoret, Inrättandet av inspektionen för vård och omsorg, 2015:8, s. 100. 
  
 20Prop. 2015/16:1, Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, s. 37. 
  
 21Prop. 2016/17:1, Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, s. 37. 
  
 202 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 synen bör emellertid ske utifrån en riskanalys. Vissa hem och stöd- boenden kan behöva inspekteras flera gånger per år, medan väl- fungerande verksamheter inte behöver inspekteras med samma frekvens. Vad gäller klagomålshanteringen finns enligt utredningen problem med att denna tar mycket resurser i anspråk. Denna fråga hanteras dock i särskild ordning varför utredningen avstår från att lämna förslag i denna del. 
  
 Förbättrade möjligheter för ett uppdaterat omsorgsregister 
  
 En förutsättning för att tillsynen ska fungera är att det finns aktu- Elliott och uppdaterade register över vårdgivare och omsorgsgivare. Det krävs tillstånd enligt 7 kap. 1 § SoL för att bl.a. bedriva stöd- boende eller HVB. Vad gäller LSS krävs tillstånd för enskilda som ska utföra verksamhet, 23 § LSS. Verksamhet som bedrivs av kom- mun eller landsting ska anmälas till IVO innan den påbörjas, 26 § tredje stycket LSS. IVO får förelägga den kommun eller det lands- ting som inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet att fullgöra denna skyldighet. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite, 13 kap. 8 § SoL och 26 f § LSS. 
  
 IVO konstaterar i en skrivelse till regeringen (se avsnitt 7.3.4) att nuvarande reglering ger IVO rätt att förelägga den kommun som inte anmält ny verksamhet enligt SoL och LSS. Något krav på att anmäla förändringar i verksamheten finns dock inte. Denna brist har blivit särskilt påtaglig i och med mottagandet av det stora antalet asylsökande ensamkommande barn och det akuta behovet av fler  
 HVB-platser. 
  
 Enligt utredningens mening är det inte tillfredställande att det inte finns någon skyldighet att anmäla förändringar i verksamheten. På grund av samhällsförändringar kan verksamhet som startats med en viss inriktning få en helt annan inriktning. För att meningsfull tillsyn och uppföljning ska ske är det viktigt att IVO har tillgång till aktuella uppgifter som återspeglar nuvarande förhållanden. Utredningen anser därför att det bör införas nya bestämmelser om att även kommunala väsentliga ändringar eller flytt av verksamheten enligt SoL och LSS, liksom om verksamheten läggs ned, ska anmälas till IVO. 
  
 203 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade möjligheter för ett fungerande vårdgivarregister 
  
 Hälso- och sjukvårdsverksamhet som omfattas av IVO:s tillsyn enligt patientsäkerhetslagen ska anmälas till IVO senast en månad innan verksamheten påbörjas. Även vissa förändringar eller flytt av verksamheten ska anmälas, liksom om verksamheten läggs ned, 2 kap. 1 och 2 §§ patientsäkerhetslagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att anmäla detta kan dömas till böter, 10 kap. 1 § patientsäkerhetslagen. 
  
 IVO konstaterar i ovan nämnda skrivelse att om en vårdgivare underlåter att anmäla ny verksamhet eller förändringar av verksam- het är detta något som kan polisanmälas. Straffvärdet är dock lågt vilket enligt IVO påverkar prioriteringsgraden hos de brottsutre- dande myndigheterna. Sannolikt påverkas prioriteringsgraden även av Polismyndighetens resurser. Enligt uppgift från IVO gjordes inga polisanmälningar vad gäller Vårdgivarregistret under 2016. Däremot gjordes ett antal mot bolag som bedrivit HVB eller stöd- boende utan att ha tillstånd för verksamheten. Av de 34 polis- anmälningar som IVO gjorde under 2016 lades samtliga ned. Det faktum att verksamheten är polisanmäld innebär inte heller att den enskilde förhindras att bedriva verksamheten. 
  
 Enligt utredningens mening är det inte godtagbart att verksam- het inte anmäls. Det behövs verkningsfulla sanktioner för att se till att så sker. Nuvarande lagstiftning bygger på att beteendet är krimi- naliserat, till skillnad från vad som gäller enligt SoL och LSS. Något tydligt skäl till varför regeringen föreslog att kriminalisera utebliven anmälan finns inte förarbetena.22 Generellt finns en kriminalpoli- tisk strävan att undvika att kriminalisera beteenden om det inte är absolut nödvändigt. Enligt utredningens mening är detta ett exempel på ett område där administrativa sanktioner i form av viten sannolikt har större effekt att nå resultatet än ett straffrättsligt regelverk. Utredningen föreslår därför att IVO ska ges rätt att förelägga vård- givare vid vite att anmäla verksamheter enligt patientsäkerhets- lagen. Nuvarande möjlighet att besluta om böter ska avskaffas. 
  
 22 Prop. 1995/96:176 s. 100. 
  
 204 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 10.4Förutsättningarna att följa insatser inom socialtjänsten behöver förbättras 
  
 Utredningens förslag: Myndigheten för vård och omsorgsanalys bör, i samverkan med Sveriges Kommuner och Landsting, Socialstyrelsen och andra relevanta aktörer, ges i uppdrag att göra en kartläggning av behov av data inom socialtjänsten, samt vilka brister som enkelt kan åtgärdas genom ändrad statistik- insamling, förtydliganden och mer samverkan. 
  
 Som beskrivs i avsnitten 6.3 och 7.3.3 varierar tillgång till tillförlit- lig data om insatser och resultat av insatserna mellan de olika väl- färdsområdena. Det område som framför allt uppvisar dålig tillgång på data är socialtjänsten. Myndigheten för vård och omsorgsanalys (Vårdanalys) har t.ex. konstaterat att det saknas data för att kunna jämföra omotiverade skillnader i socialtjänsten. Bristen på data varierar dock mellan äldreomsorg, insatser enligt LSS och SoL för funktionshindrade, samt individ- och familjeomsorgen. I flertalet fall finns uppgifter om insatsernas utformning och uppföljning av insatserna på lokal nivå eller på enhetsnivå, men det saknas förut- sättningar att aggregera information och i många fall är data inte strukturerad så att den kan utgöra grund för uppföljning. 
  
 Vårdanalys pekar särskilt på att det saknas data för insatser en- ligt LSS, stöd till personer med psykisk funktionsnedsättning och hemlöshet och menar att förutsättningarna för att t.ex. kunna analy- sera omotiverade skillnader inom socialtjänsten för dessa områden är näst intill obefintliga.23 
  
 Anledningarna till detta är flera. Dels finns känslig information som inte enkelt kan sammanställas med hänsyn till den enskildes integritet. Dels finns otillräckligt stöd för att strukturera doku- mentation. En anledning till att bristen på data är särskilt svårt för verksamhet enligt LSS är dock att information om utförandet av insatserna endast dokumenteras av utförare och inte centralt av kommunen. Assistans, som ingår som en insats enligt LSS, är dess- utom en insats som i mindre utsträckning upphandlas och därför 
  
 23 Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Omotiverade skillnader i socialtjänsten 
  
 – en förstudie, PM 2016:02, s. 21. 
  
 205 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 kan förutsättningarna för att ställa krav på dokumentation och sär- skilt systemstöd vara sämre än för andra insatser. Däremot ställs krav på t.ex. dokumentation av insatserna och kvalitetslednings- system inom ramen för tillstånd för assistansanordnare. Arbete med att utveckla förutsättningarna för att få bättre underlag för upp- följning av insatser inom socialtjänsten har pågått under lång tid, bl.a. genom de strukturerade bedömningsstöden (se avsnitt 6.3) och inom ramen för det pågående arbetet med evidensbaserad praktik inom socialtjänsten. De brister som Salazar pekar ut är dock så pass omfattande, särskilt inom barn- och ungdomsvården och LSS, att det krävs ytterligare åtgärder för att förbättra uppfölj- ningsmöjligheterna. 
  
 Enligt utredningens bedömning bör det finnas förutsättningar att förbättra tillgången på data utan att det medför alltför omfatt- ande administrativa krav på verksamheterna. I många fall är det inte frågan om att informationen saknas, utan att det saknas stöd för att samla in och strukturera information så att den blir användbar för uppföljning och utvärdering.24 
  
 Utredningen anser att Salazar bör få i uppdrag att göra en mer omfattande kartläggning av behov av data, samt vilka brister som enkelt kan åtgärdas genom ändrad statistikinsamling, förtyd- liganden och mer samverkan. Myndigheten har sedan tidigare gjort översiktliga kartläggningar av området och bör därför ha goda för- utsättningar att fördjupa kartläggningen för att ge ett gott underlag för fortsatt arbete. Vårdanalys bör då bedöma om det finns förut- sättningar för att få fram bättre statistik genom samkörning av data mellan myndigheterna. I detta sammanhang bör  
 E-hälsomyndig- 
  hetens pågående arbete med en informationsmodell beaktas. Upp- draget bör ske i samverkan med Socialstyrelsen, Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) och andra berörda aktörer som brukarorgani- sationer och branschorganisationer. Vårdanalys bör särskilt analy- sera om det finns behov av ändringar av regleringen av dokumenta- tionskrav på området. 
  
 24 Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Omotiverade skillnader i socialtjänsten 
  
 – en förstudie, PM 2016:02, s. 22 och s. 35 f. 
  
 206 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 10.5Bättre förutsättningar att följa offentliga medel 
  
 10.5.1Behov av definitioner av vad som utgör enheter inom vård och omsorg 
  
 Utredningens förslag:  
 E-hälsomyndigheten 
  ges i uppdrag att ta fram definitioner av vad som utgör enheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Uppdraget bör ske i samråd med Inspektionen för vård och omsorg, Socialstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Sveriges Kommuner och Landsting och andra be- rörda aktörer. 
  
 Utredningens bedömning: Förutsättningarna för redovisning på enhetsnivå bör utredas vidare när enhetsdefinitioner har tagits fram. Det bör även övervägas om det är möjligt och lämp- ligt att en sådan redovisning även omfattar de särskilda utbild- ningsformerna som inte omfattas av förslagen i Skolkostnads- utredningens betänkande. 
  
 Enhetsredovisning ger möjlighet att följa offentliga medel 
  
 Att skattemedel används till just det de är avsedda för är ansvars- fullt och möjliggör kvalitet i de offentligt finansierade verksam- heterna, vilket är avgörande för medborgares och brukares tillit till välfärdstjänsterna. Enligt utredningens direktiv bör utförare inom välfärden redovisa sin ekonomi separat för respektive enhet i en verksamhet, för att garantera öppenhet och insyn i hur offentliga medel används. Utredningen ska dock enligt direktivet analysera och utvärdera för- och nackdelar med att redovisa ekonomisk infor- mation för välfärdstjänster på enhetsnivå. 
  
 Utredningen har också i uppdrag att föreslå utveckling av stati- stik och uppföljningsmöjligheter för att följa att avsatta medel går till avsedd verksamhet. 
  
 I utredningens tidigare betänkande bedömde utredningen att en enhetsredovisning kan stärka förtroendet för välfärden men att krav på sådan redovisning medför ökade administrativa kostnader. Mot bakgrund av att det bl.a. saknas en tydlig enhetsindelning på vård- och omsorgsområdet bedömde utredningen att de administ- 
  
 207 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 rativa kostnaderna överväger fördelarna med krav på sådan redovis- ning. 
  
 Som beskrivits ovan (se avsnitt 7.1.4) ansvarar Statistiska central- byrån (SCB) för Utförarregistret, som beskriver kommunernas inköp av välfärdstjänster. Registret möjliggör dock inte uppföljning av hur medel används då företagens offentliga intäkter och privata intäkter inte särredovisas i resultaträkning och det saknas förutsätt- ningar att följa upp i vilken utsträckning kostnader, vinster eller skatteintäkter härrör från offentligt finansierade välfärdstjänster respektive privat finansierade tjänster. SCB publicerar däremot årligen information om inköp av välfärdstjänster från privata aktö- rer, samt vissa lönsamhetsmått och kostnader.25 Denna rapport bidrar till ökad insyn och kan utifrån befintlig statistik utvecklas vidare för att ge ytterligare information och insyn i sektorn. Där- emot ger inte befintlig statistik den insyn som krävs för att garan- tera öppenhet och insyn i hur offentliga medel används. För att möjliggöra detta skulle det krävas dels ökad insyn i hur kostnader fördelar sig mellan offentligt finansierad och privat finansierad verksamhet, dels ökad insyn i redovisning på enhetsnivå. Enhets- redovisning kan därmed utgöra ett viktigt redskap för att säker- ställa att det går att följa att avsatta medel gått till avsedd verksam- het, eftersom verksamhetsnivån inte fångas av redovisning i juridisk person. 
  
 Definitioner av vad som utgör enheter är en förutsättning för enhetsredovisning 
  
 Det förhållandet att myndigheter och organisationer tillämpar olika definitioner och avgränsningar vid insamling av uppgifter och att det saknas enhetliga definitioner av vad som utgör enheter är ett problem vad gäller verksamheterna inom vård- och omsorgsområ- det. Eftersom det saknas en enhetlig struktur för information i de olika systemen har inte information från olika källor kunnat över- föras mellan myndigheter.  
 E-hälsomyndigheten 
  (EHM), IVO, Socialstyrelsen och SCB har som ovan redogjorts för ingått en överenskommelse om att samverka för att utveckla en informa- 
  
 25 Informationen publiceras i rapporten Finansiärer och utförare inom vården, skolan och omsorgen. 
  
 208 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 tionsmodell. Syftet med samordningsarbetet är att identifiera vilken information om verksamheter och utförare m.m. som berörda myndigheter och andra aktörer har behov av att utbyta med var- andra, och att standardisera denna information. En informations- modell har tagits fram (GIMVO), som syftar till att strukturera den information som är nödvändig eller värdefull att utbyta på ett enhetligt sätt. Arbetet med denna informationsmodell syftar alltså till att säkra att viss grundläggande information om verksamheter kan utbytas mellan t.ex. myndigheter och vissa andra aktörer. Social- styrelsen har sedan tidigare i uppdrag att vidareutveckla och kvalitets- säkra den nationella informationsstrukturen (NI). Syftet med NI är att identifiera, beskriva och hantera dokumentationsbehov inom vård och omsorg och förbättra hanteringen av information genom att skapa en gemensam struktur för den information som behöver hanteras kring en individanpassad process inom ramen för hälso- och sjukvård och/eller socialtjänst. NI är inte ett  
 it-stöd, 
  men syftet är att den ska kunna användas vid kravställning av  
 it-stöd. 
  NI ger dock inte förutsättningar för att utbyta information på mot- svarande vis som GIMVO, utan de avser att hantera olika behov. 
  
 För att information ska kunna hänföras till en utförande enhet krävs att begreppet enhet definieras och att detta används på ett enhetligt sätt av myndigheterna och organisationerna. Det är därför viktigt att det arbete som drivs under ledning av EHM fortskrider och utvecklas. EHM bör därtill särskilt ges i uppdrag att ta fram definitioner av begreppet enhet på respektive område. Syftet med uppdraget är främst att ta fram definitioner som kan utgöra utgångs- punkt för en eventuell framtida enhetsredovisning. Arbetet bör göras i samråd med IVO, Socialstyrelsen, SCB, SKL och andra be- rörda aktörer. I detta arbete bör också övervägas vilken myndighet som är lämpad att fortsatt förvalta enhetsdefinitionerna. 
  
 Förutsättningarna för enhetsredovisning bör utredas vidare 
  
 När definitioner av vad som utgör enheter inom hälso- och sjuk- vården och socialtjänsten har tagits fram, kan frågan om enhets- redovisning utredas vidare. Som utredningen berört ovan gjorde utredningen i sitt tidigare betänkande bedömningen att de admi- nistrativa nackdelarna övervägde fördelarna vad gällde enhetsredo- 
  
 209 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 visning. När enhetsdefinitioner är på plats bör de administrativa kostnaderna bli betydligt lägre genom att det blir tydligt på vilken nivå redovisning ska ske. En enhetsredovisning kan leda till ökad transparens och ge ökade möjligheter att följa hur offentliga medel används i verksamheten. Fördelarna med en enhetsredovisning över- väger då tydligt nackdelarna. Den närmare utformningen behöver dock utredas. I ett sådant utredningsarbete bör beaktas förutsätt- ningarna för att dels följa intäkter och kostnader kopplade till respek- tive enhet, dels följa kostnader som uppstår i den del av verksam- heten som är offentligt finansierad. Förutom resultaträkning för enheten bör det analyseras om det är möjligt att redovisa relevanta nyckeltal såsom t.ex. andel av kostnaderna som härrör från offent- ligt finansierad verksamhet. Erfarenheter av ett eventuellt system för enhetsredovisning på skolans område (se ovan avsnitt 7.3.1) bör vidare beaktas26, liksom behovet av kvalitetssäkring, genom exem- pelvis krav på revisorsgranskning av en sådan redovisning. I detta sammanhang kan övervägas om det är möjligt och lämpligt att en sådan redovisning även omfattar förskolan och de särskilda utbild- ningsformerna, såsom kommunal vuxenutbildning, som inte om- fattas av förslag till enhetsredovisning enligt Skolkostnadsutred- ningens betänkande. 
  
 Register över förskola 
  
 För förskolan finns redan uppgifter om verksamheter på enhets- nivå, se avsnitt 7.1.1. Det kan dock tänkas behövas kompletterande information om verksamheterna för att det ska kunna vara möjligt att införa en enhetsredovisning. Uppgifterna behöver också vara hel- täckande.27 I en kommande utredning behöver därför även analyseras om det finns behov av att utveckla nuvarande undersökning för att säkerställa att det finns tillräckligt med uppgifter för att utgöra ett underlag för enhetsredovisning. 
  
 26Skolkostnadsutredningen föreslog i sitt betänkande SOU 2016:66 bl.a. att krav på jämför- bar ekonomisk redovisning på skolenhetsnivå ska införas för såväl kommunala som enskilda huvudmän. 
  
 27Enligt Skolverket uppskattas 98 procent av huvudmännen lämna in uppgifter. 
  
 210 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 10.5.2Förutsättningarna för ett enhetsbaserat verksamhetsregister bör utredas 
  
 Utredningens bedömning: Förutsättningarna för att inrätta ett verksamhetsregister över utförare inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten på enhetsnivå bör utredas närmare när defini- tioner av vad som utgör enheter tagits fram. 
  
 Behov av verksamhetsregister i hälso- och sjukvård och socialtjänst 
  
 När det gäller skolväsendet ansvarar Statens skolverk för register över förskolan och skolan. Detta möjliggör ett samlat ansvar för register inom skolväsendet. Vad gäller hälso- och sjukvård och socialtjänst förs register, eller sammanställs underlag, över utförare inom hälso- och sjukvårdverksamhet och omsorgsverksamhet hos flera olika myndigheter och organisationer (se avsnitt 7.3.5). I många fall innebär det ett stort arbete att på respektive myndighet upp- rätta sådana register eller sammanställningar. Det saknas dock ett mer komplett register över utförare inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten på enhetsnivå. Ett sådant register bedömer utred- ningen är en förutsättning för enhetsredovisning. Det kan emeller- tid även vara en viktig utgångspunkt för gemensam statistikinsam- ling och uppföljning. Som beskrivs ovan har bl.a. SKL och Social- styrelsen framfört behovet av ett verksamhetsregister inom vård- och omsorgsområdet. Det är tydligt att det finns behov av ett sam- lat, komplett och aktuellt register över de utförarande enheter som bedriver verksamhet inom dessa områden. Ett sådant register, från vilket de olika myndigheterna och organisationerna skulle kunna hämta grundläggande information om verksamma utförare, skulle innebära stora vinster. 
  
 En förutsättning för ett sådant register är emellertid, som kon- staterats, att det finns en samsyn kring definitioner och begrepp för att nödvändig information ska kunna användas av olika myndig- heter och andra aktörer. Utredningen anser därför att frågan om ett enhetsbaserat verksamhetsregister bör ses över när definitioner av enhetsbegreppet tagits fram och nödvändiga informationsmodeller genomförts. En fördel med att ett uppdaterat och komplett register förs av en ansvarig myndighet är naturligtvis att olika myndigheter 
  
 211 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 och organisationer inte behöver upprätta separata register, eller årligen upprätta förteckningar över enheter. Det finns dessutom önskemål om att ett enhetsbaserat verksamhetsregister ska kunna innehålla olika typer av uppgifter och kunna användas för flera olika syften. Utredningen redogör nedan för vissa frågor som enligt utred- ningens bedömning är intressanta att beakta och som bör utredas närmare vid en sådan översyn. 
  
 Vad bör ett verksamhetsregister på enhetsnivå användas till? 
  
 Syftet med ett verksamhetsregister inom hälso- och sjukvård och socialtjänst bör vara att det ska kunna användas som utgångspunkt för ekonomisk uppföljning på enhetsnivå. Det bör vidare övervägas om registret kan ligga till grund för bl.a. tillsyn, uppföljning och kvalitetssäkring. Registret bör innehålla grundläggande information om enheten såsom adresser och verksamhet, men kan även tänkas innehålla ytterligare information om t.ex. antal platser, beviljade tillstånd och tillståndens varaktighet. 
  
 Det kan även övervägas om privata utförare bör vara skyldiga att redovisa vilka offentliga aktörer de har avtal med till ansvarig myn- dighet, liksom intäkter i form av offentliga medel till följd av dessa avtal. En fördel med att ansvaret för sådan rapportering vilar på de privata utförarna är att rapportering underlättas om uppgifter till registret lämnas av en och samma aktör. Rapportering av sådana uppgifter kan med fördel vara en förutsättning för att finnas i registret. Om så sker kan det på sikt finnas skäl att överväga om det utförarregister som SCB i dag för kan avvecklas för hälso- och sjuk- vårds- samt omsorgsområdet, eller utgå från uppgifter i verksamhets- registret. 
  
 Vilken myndighet bör ansvara för registret? 
  
 En annan fråga är vilken myndighet som bör ansvara för ett verk- samhetsregister inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten. De myndigheter som enligt utredningens mening främst är aktuella är SCB eller IVO. 
  
 IVO för redan i dag register över utförare inom aktuella verksam- hetsområden, genom bl.a. Vårdgivarregistret och Omsorgsregistret. 
  
 212 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 Anmälan ska göras till IVO i fråga om verksamhet som bedrivs, och – vad gäller Vårdgivarregistret – om förändringar av verksam- heten och om verksamhet läggs ned. Det är också IVO som beslu- tar om tillstånd och som utövar tillsyn över verksamheterna. 
  
 SCB ansvarar huvudsakligen för officiell statistik och annan statlig statistik och har stor erfarenhet av att föra register. SCB har upparbetade rutiner för att hålla sådana register uppdaterade, lik- som mångårig erfarenhet och gedigen kunskap av registerarbete. Som ovan redogjorts för (avsnitt 7.3.7) omfattas officiell statistik och även annan statistik som förs av myndigheter under vissa för- utsättningar av statistiksekretess, vilken som huvudregel är absolut. Det innebär att uppgifter som avser en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde inte får lämnas ut över huvud taget. 
  
 SCB ansvarar emellertid även för uppgifter som inte omfattas av statistiksekretessen. Ett exempel är det allmänna företagsregistret, där uppgifter får lämnas ut på mikronivå, dvs. data om enskilda objekt som ligger till grund för statistik. Detta register regleras genom förordningen (1984:692) om det allmänna företagsregistret. 
  
 Ett annat exempel är den särskilda databas för vilken SCB ansva- rar enligt lagen (2014:484) om en databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna. Denna databas ska användas i Riks- bankens och Finansinspektionens tillsyns- och övervakningsverk- samhet och anses därmed inte röra statistikverksamhet. Databasen förutsätts också vara en särskild verksamhetsgren hos SCB. Därför blir statistiksekretessen inte tillämplig. I förarbetena till denna lag angavs att Riksbanken och Finansinspektionen enligt regeringen borde få använda SCB för att samla in uppgifter som behövdes för övervakning och tillsyn, men det framhölls att en utveckling i rikt- ning mot en situation där SCB samlar in uppgifter åt ytterligare myndigheter för deras tillsynsverksamheter inte är önskvärd. Sam- arbetet med Riksbanken och Finansinspektionen motiverades också av särskilda skäl.28 
  
 Vilken myndighet som bör ansvara för registret beror naturligt- vis på vad syftet med detta kommer att vara och vilka uppgifter som ska hanteras i registret. Om syftet med registret är att det, ut- över att utgöra grund för ekonomisk redovisning på enhetsnivå, ska 
  
 28 Prop. 2013/14:161 s. 44 ff. 
  
 213 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 ligga till grund för tillsyn, uppföljning och kvalitetssäkring är det mest naturliga alternativet enligt utredningens mening att IVO ansvarar för detta register. IVO är dessutom sannolikt den främsta källan till information om utförare inom hälso- och sjukvård samt omsorg oavsett vilken myndighet som ansvarar för registret. Som regeringen tidigare uttalat är det dessutom inte önskvärt att SCB samlar in uppgifter åt myndigheter för deras tillsynsverksamheter. Utredningen föreslår ovan att IVO ska få utökade möjligheter att säkerställa registrering, vilket kan bidra till mer kompletta och aktu- ella uppgifter. Sammantaget talar enligt utredningen mycket för att IVO är lämplig myndighet att ansvara för ett verksamhetsregister. Detta kan då lämpligen ske genom en utveckling av nuvarande register. IVO:s register är i dag allmänt tillgängliga och utgångs- punkten bör enligt utredningens mening vara att registren alltjämt bör vara offentliga. 
  
 10.6Bättre möjligheter att följa idéburna aktörer 
  
 Utredningens förslag: Statens skolverk och Socialstyrelsen ska i sin statistik redovisa idéburen sektor särskilt. Statistiska central- byrån ska bistå myndigheterna i detta arbete. 
  
 Utredningens bedömning: Statistiska centralbyrån bör göra en kvalitetssäkring av statistiken över idéburen sektor i samverkan med berörda aktörer. På längre sikt bör övervägas om klassifi- ceringen av organisationer som idéburna ska framgå av det all- männa företagsregistret. 
  
 För att synliggöra idéburen och ideell sektor, det som enligt SCB:s terminologi utgör det civila samhället, i befintlig statistik behöver förutsättningarna för att redovisa statistik uppdelat på idéburen sektor respektive vinstsyftande företag förbättras. Redan i dag sam- las organisationsnummer in för en stor del av statistiken vilket skulle kunna möjliggöra att befintlig uppföljning och statistik kan redo- visas uppdelat för idéburen sektor. Det som krävs är framför allt att det finns en etablerad definition av idéburen sektor som kan vara utgångspunkt för klassificering i befintlig statistik. Riksorganisa- tionen för idéburen vård och omsorg (Famna) har i en rapport till 
  
 214 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 utredningen föreslagit en metod för att klassificera idéburen sektor utifrån juridisk definition (se avsnitt 7.3.2). Famna föreslår att rele- vanta statistikförande myndigheter utgår från viss juridisk form med uppgift om koncernmoder i sina register för att kunna presentera statistik nedbruten på idéburna organisationer. Famna föreslår att även andra aktörer som t.ex. SKL bör utgå från samma definition. 
  
 Utredningen delar Famnas uppfattning att ett bra sätt att fånga idéburna aktörer i offentlig statistik är att utgå från juridisk form. SCB klassificerar redan i dag det civila samhället utifrån juridisk form men kompletterar även med vissa andra parametrar. SCB har tagit fram en s.k. rampopulation för det civila samhället. Överväg- ningar kring vilka aktörer som ska ingå i denna kan dock kräva komplicerade avvägningar. Utredningen delar Famnas åsikt att det kan behövas extern kvalitetsäkring av SCB:s arbete. Enligt utred- ningens mening bör SCB överväga behovet av att knyta extern forskningskompetens till sig på ett sätt som är förenligt med sekre- tesslagstiftningen för att försäkra sig om kvaliteten i arbetet. 
  
 Det är enligt utredningens mening viktigt att synliggöra de idé- burna organisationernas bidrag till välfärden och därför måste de också lyftas fram i den offentliga statistiken. Enligt utredningens mening bör därför Socialstyrelsen och Skolverket särskilt redovisa de idéburna i sin statistik. Myndigheterna bör inventera befintlig statistik för att bedöma vilken som är möjlig och relevant att redo- visa uppdelat för idéburen sektor.29 
  
 Att varje enskild myndighet, såsom Famna föreslår, själva skulle införa denna klassificering i sina respektive register bedömer utred- ningen kan bli kostsamt och vissa fall vara svårt att göra med kva- litet. Enligt utredningens mening är det lämpligt att SCB fortsatt gör en klassificering som sedan kan utnyttjas av andra myndigheter. SCB bör dessutom ha bättre förutsättningar att utveckla definitionen samt klassificeringen av företag. Därför bedömer utredningen att det är mer effektivt att initialt föreslå att relevant statistik ska redo- visas sektorsindelat i samarbete med SCB. Myndigheten har förut- sättningar att bistå övriga myndigheter med en uppdelning utifrån organisationsnummer. På sikt bör däremot övervägas om SCB:s klassificering ska framgå av det allmänna företagsregistret så att 
  
 29 För Socialstyrelsens statistik kan viss statistik vara möjlig att redovisa uppdelat för idé- buren sektor först efter en enhetsdefinition tagits fram. 
  
 215 
  
 Förbättrade förutsättningar att säkerställa grundläggande kvalitet i välfärden 
  
 SOU 2017:38 
  
 övriga myndigheter själva kan genomföra relevant uppdelning. Det skulle troligen även stärka kvaliteten i klassificeringen av företag då övriga myndigheter bör ha relevant information om t.ex. ekono- misk aktivitet. För att det ska finnas förutsättningar för att andra myndigheter i framtiden ska kunna använda informationen, samt att SCB ska kunna få återkoppling av relevant information, bör arbetet samordnas med EHM:s arbete med informationsmodell, GIMVO. Då klassificeringen tillgängliggörs bör det finnas förut- sättningar för t.ex. SKL, kommuner och landsting att redovisa stati- stik och uppföljning uppdelat för idéburen sektor. 
  
 216 
  
 11Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 11.1Inledning 
  
 Välfärdsverksamhet ska givetvis uppfylla grundläggande krav på kvalitet i lagstiftning. Det är emellertid även viktigt att välfärdens aktörer strävar efter att uppnå en högre kvalitet. Utredningen ser anledning att lyfta fram ett antal principer och utgångspunkter som bör vara vägledande för att stimulera högre kvalitet. Enligt utred- ningens mening krävs en fokusförflyttning där fördelning och indivi- dens perspektiv får ett större utrymme vid utformningen av system. Det är också viktigt att det tas fram arbetssätt och metoder för att utveckla och mäta jämlikhet och likvärdighet i systemen. Samord- ningen mellan huvudmän behöver stärkas för att de allra mest sköra personerna inom välfärden ska få bra insatser. Vidare är en ökad transparens enligt utredningen viktig för att stimulera kvalitets- utveckling. 
  
 Förutsättningarna för att ställa bra krav påverkas av att förut- sättningarna för styrning ser olika ut mellan olika välfärdsområden. På utbildningsområdet kan inte kommuner ställa kvalitetskrav på fristående skolor, utan bara på de egna skolorna. På hälso- och sjuk- vårdens område och inom socialtjänst där verksamheten upphandlas enligt lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, LOU, eller över- lämnas till privata utförare enligt lagen (2008:962) om valfrihets- system, LOV, är möjligheterna att ställa krav på privata aktörer större. Även de systemen har emellertid stora utmaningar eftersom kvalitet i välfärden är svår att definiera och följa upp. 
  
 217 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 11.2Olika förutsättningar för att ställa högre kvalitetskrav inom de olika områdena 
  
 Att styra och stimulera kvalitet i välfärden är som beskrivs i kapitel 8 och 9 komplext. Detta gäller både när kommuner och landsting bedriver verksamhet i egen regi och när verksamhet överlämnas till privata aktörer. Tillsynsmyndigheterna har ett ansvar för att kon- trollera att ingen verksamhet håller lägre kvalitet än den som framgår av lagar och andra föreskrifter. Systemen inom välfärden bör emeller- tid skapa förutsättningar för och stimulera en högre kvalitet än den lagstadgade. Staten arbetar, genom sina myndigheter, med kvalitets- utveckling, se kapitel 6. När det gäller verksamhet som bedrivs i egen regi så har huvudmännen möjlighet att styra mot en högre kvalitet direkt genom politiska beslut, personalförflyttningar och justeringar av resurser. Förutsättningarna för att ställa kvalitetskrav som är högre än de lagstadgade kraven när det gäller privata aktörer varie- rar emellertid mellan de olika välfärdsområdena beroende på hur dessa regleras. 
  
 11.2.1Skolväsendet 
  
 Inom skolväsendet har huvudmannen ansvaret för att utbildningen vid en skola genomförs i enlighet med de bestämmelser som staten beslutat. Statens skolinspektion (Skolinspektionen) ska lämna god- kännande till alla enskilda huvudmän som har förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen om utbildningen inte innebär påtagliga negativa följder på lång sikt för eleverna eller för den del av skolväsendet som anordnas av det allmänna i den kommun där utbildningen ska bedrivas.1 När det gäller förskolor och vissa fritidshem är det emellertid kommunen som prövar ansö- kan om godkännande. Skolinspektionen eller, när det gäller för- skolor, kommunen kan inte utforma och ställa andra krav, t.ex. högre kvalitetskrav än de som framgår av föreskrifterna, utan ska lämna godkännande till alla som uppfyller kraven i skollagen. 
  
 Kommunerna är skyldiga att lämna bidrag till de enskilda huvud- män som godkänts av Skolinspektionen (eller kommunen när det 
  
 1 Om godkännandet avser gymnasieskola eller gymnasiesärskola ska följderna för det kom- munala skolväsendet i närliggande kommuner också beaktas. 
  
 218 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 gäller förskolor) och som getts rätt att etablera sig inom kommu- nen. Bidraget ska i princip motsvara kommunens egna kostnader. Kommunen har emellertid ingen egen avtalsrelation med den fristå- ende skolan eller förskolan och kan inte ställa särskilda kvalitets- krav på verksamheten. Kommunen kan därmed inte anpassa bidra- get efter de kostnader eller den kvalitet den fristående skolan har. 
  
 Utformningen av systemet har medfört att eventuella effektivi- tetsvinster som de privata aktörerna kan tillgodogöra sig inte leder till minskade kostnader för kommuner. Det finns inte heller någon mekanism för att säkerställa att en ökning av bidrag till de fristå- ende skolorna leder till en ökad kvalitet i verksamheten. Kommu- nen kan vara skyldig att betala ett bidrag som i den kommunala skolan syftar till att åstadkomma en högre kvalitet än den som följer av lagar och andra regler men kan trots det inte kräva att den fristå- ende skolan håller en högre kvalitet än andra skolor. Den fristående skolan kan t.ex. välja att ta ut ökade bidrag i vinst. Eventuella effektivitetsvinster eller kvalitetssatsningar riskerar därför att inte återinvesteras i kvalitet utan i stället leda till att mer pengar lämnar välfärdsverksamheten.2 
  
 Skolkostnadsutredningen (SOU 2016:66) har föreslagit vissa förändringar vad gäller ersättningssystemet till fristående skolor. Skolkommissionen föreslår också att förändringar i ersättnings- systemen till både offentliga och enskilda huvudmän ska utredas.3 Eftersom översyn av ersättningssystemen pågår i särskild ordning, avstår utredningen från att ytterligare beröra frågan. 
  
 Vid sidan av de fristående skolorna och förskolorna kan viss verk- samhet inom skolväsendet upphandlas, det gäller t.ex. kommunal vuxenutbildning (komvux) och särskild utbildning för vuxna (sär- vux). Vidare finns möjlighet att upphandla bl.a. modersmålsundervis- ning, samt undervisning i karaktärsämnen som har en yrkesinriktad eller estetisk profil i gymnasieskolan. Sådan verksamhet kan endast ha offentliga huvudmän. Förutsättningarna att ställa kvalitetskrav inom ramen för upphandlingar diskuteras nedan. 
  
 2SOU 2016:78 s. 324. 
  
 3SOU 2017:35 s. 20. 
  
 219 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 11.2.2Upphandlad verksamhet 
  
 Utredningens förslag: Upphandlingsmyndigheten får ett resurs- tillskott på 3,6 miljoner kronor för att förstärka arbetet med väg- ledningar och annat stöd på välfärdsområdet. Arbetet på området bör ske i samverkan med andra berörda myndigheter och rele- vanta organisationer. 
  
 Utredningens bedömning: Det krävs mer utvecklingsarbete för att stärka möjligheten att ställa bra kvalitetskrav i upphandlingar av välfärdstjänster. 
  
 Hälso- och sjukvård, socialtjänst och viss utbildning kan upphand- las enligt LOU. Den kommun eller det landsting som överlämnar verksamheten är då ansvarig för att ställa kvalitetskrav och följa upp dem. Utredningen kan konstatera att upphandlingsregelverket formellt ger möjligheter att upphandla välfärdstjänster utifrån kva- litetsaspekter. Det är emellertid svårt att formulera mångdimensio- nella kvalitetskrav i tydliga upphandlingskriterier. Att säkra en god kvalitet i upphandlad verksamhet ställer också krav på en ambitiös uppföljning, vilket kräver resurser. 
  
 Det behövs stöd och vägledning 
  
 Mot bakgrund av de stora utmaningar upphandling av välfärds- tjänster innebär, är det enligt utredningens bedömning centralt att det finns välfungerande nationella stödstrukturer. 
  
 Det pågår mycket arbetet i syfte att utveckla kvalitet och upp- följning i offentlig upphandling. Vikten av detta arbete uppmärk- sammas inte minst genom Nationella upphandlingsstrategin (se av- snitt 5.5.2). Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) initierade redan 2012 ett större projekt, Kvalitetssäkrad välfärd, som bl.a. resulterat i ett antal skrifter av vägledningskaraktär. En rad vägled- ningar har också tagits fram, inledningsvis av Upphandlingsstödet vid Kammarkollegiet och därefter av Konkurrensverket som över- tog verksamheten under 2014. Sedan 2015 är upphandlingsstödet vid Upphandlingsmyndigheten. Arbetet med att ta fram vägled- 
  
 220 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 ningar sker i samråd med representanter från andra myndigheter och branschorganisationer. 
  
 Enligt utredningens mening är det prioriterat att Upphandlings- myndigheten tar fram bra vägledningar och annat stöd för att främja utvecklingen när det gäller kvalitetskrav och uppföljning av välfärds- tjänster. Upphandlingsmyndigheten har i uppdrag att bidra med väg- ledningar på ett stort antal olika områden, varav vård- och omsorgs- området är ett. Det finns inte någon omfattande organisation för området utan endast en handläggare som har huvudansvaret för frågorna med bistånd från andra handläggare på myndigheten. Enligt utredningens mening är detta allt för begränsade resurser för att tillgodose behovet av vägledningar och stöd för välfärdsektorn. Mot bakgrund av att valfrihetssystem och upphandling av välfärds- tjänster omsätter mångmiljardbelopp varje år menar utredningen att det krävs resursförstärkningar för detta arbete. Det behövs väg- ledningar och stöd både för upphandlingar och vid utformande av valfrihetssystem samt för en välfungerande uppföljning. Upp- handlingsmyndigheten bör därför få förstärkta resurser för arbetet med olika former av stöd inom välfärdsområdet. Utredningen anser att myndigheten bör få en anslagshöjning med 3,6 miljoner kronor. I vad mån resurserna används för att anställa mer personal eller få in kompetens på annat sätt är en fråga för Upphandlingsmyndigheten att ta ställning till. Det är dock viktigt att myndigheten arbetar med vägledningar och annat stöd på området i samverkan med expert- myndigheterna på området, såsom Socialstyrelsen, Statens Skolverk och andra relevanta myndigheter samt branschorganisationer, så att expertkunskap på området tas till vara. 
  
 Behovet av nationella vägledningar på lokal nivå 
  
 Arbetet med nationella vägledningar är viktigt för att möjliggöra bättre formulerade krav i upphandlingar och valfrihetssystem samt en bättre avtalsuppföljning. För att arbetet ska få praktisk betydelse är det samtidigt viktigt att det får genomslag i verksamheten. Väg- ledningar behöver tillämpas i det konkreta arbetet i kommuner och landsting. SKL har här en viktig roll att sprida information bland sina medlemmar. Enskilda kommuner och landsting måste också avsätta resurser för att ta del av informationen så att medarbetarna 
  
 221 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 får de förutsättningar som krävs för att nå de strategiska målen.4 I Nationella upphandlingsstrategin framhåller regeringen att glappet mellan beslutsfattare och ansvariga för upphandlingsarbetet behö- ver minska. Kunskapen om upphandlingens strategiska betydelse i syfte att utveckla kvaliteten i verksamheten behöver bättre tas till- vara samtidigt som en väl fungerande samhällsservice tillhandahålls. 
  
 Möjligheten att ta tillvara samverkansmöjligheter mellan olika kommuner och landsting är också viktig. Genom att t.ex. samordna upphandlingar mellan olika kommuner eller landsting i kommunal- förbund, gemensamma nämnder eller inköpscentraler kan större kompetens byggas upp. SKL Kommentus gör i dag exempelvis upp- handlingar åt olika kommuner. 
  
 Utredningen anser att mer resurser bör läggas på att stärka Upphandlingsmyndigheten i dess viktiga roll att ta fram vägled- ningar och annat stöd för välfärdstjänster. Även om sådana vägled- ningar ökar förutsättningarna att upphandla kvalitativ verksamhet anser utredningen att kommuner och landsting noga bör överväga behovet av att anlita privata utförare och alltid beakta att det till- kommer administrativa kostnader för bra kravställande och upp- följning, även om det givetvis även alltid finns sådana kostnader även för verksamhet i egen regi. För att en upphandling ska ge önskat resultat krävs att kommunerna har en god upphandlingskompetens och att de tillsätter de resurser som är nödvändiga för att följa upp verksamheten. 
  
 11.2.3Vård och omsorg i valfrihetssystem 
  
 Utredningens bedömning: Huvudmannen bör noggrant över- väga i vilka fall lagen om valfrihetssystem utgör det bästa alter- nativet för att stimulera utveckling av kvalitet. 
  
 LOV kan användas för viss verksamhet inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Det finns dessutom uttryckliga krav på att tillämpa LOV i primärvården. 
  
 4 Se den nationella upphandlingsstrategin och SOU 2013:12 s. 168 ff. och s. 197 ff. 
  
 222 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Överväg noggrant när valfrihetsystem ska användas 
  
 Förutom inom primärvården är det frivilligt att inrätta valfrihet- system enligt LOV. Enligt utredningens mening bör kommuner och landsting noggrant överväga för- och nackdelar med att använda LOV då man vill utveckla kvaliteten i välfärdstjänster. Fördelen med LOV är att ett valfrihetssystem kan ge stora möjligheter till valfrihet för brukarna. Det är emellertid möjligt att i vissa fall ge brukarna valfrihet även inom ramen för upphandling. Avrop från ramavtal kan under vissa förutsättningar ske utifrån brukarens val eller behov.5 Möjligheten för utförarna att få tillträde till ett valfri- hetssystem enligt LOV sker kontinuerligt, vilket kan ge viss dyna- mik till systemet då nya aktörer med olika koncept kan anslutas. Detta är dock inte nödvändigtvis något som kräver att LOV tilläm- pas. Dynamiska inköpsystem enligt LOU ger exempelvis möjlighet att få in fler leverantörer kontinuerligt inom ramen för en upp- handling, även om detta också ställer vissa tekniska krav. Även om det alltså kan vara en fördel med att tillträdet sker kontinuerligt kan det också innebära problem. I vissa kommuner finns väldigt många utförare. Detta kan leda till svårigheter såväl för brukarna att välja bland utförarna, som för huvudmännen att följa upp verk- samheterna och få en fungerande samverkan i systemet. Vid sidan av LOU och LOV bör naturligtvis alltid övervägas om det finns bättre möjligheter att utveckla verksamheten genom att driva denna i egen regi. Som utredningen berör ovan i avsnitt 9.3.3 är det därför problematiskt när det införs krav på att valfrihetsystem ska vara obligatoriska. Vilket som är det bästa alternativet bör enligt utred- ningens mening avgöras beroende på lokala förhållanden. 
  
 11.2.4Assistans enligt LSS 
  
 Förutsättningarna för att ställa kvalitetskrav på privata utförare av personlig assistans varierar beroende på om den assistansberätti- gade själv väljer en assistansutförare eller om personlig assistans tillhandahålls av kommunen i egen regi eller upphandlas. När det gäller verksamhet som upphandlas är förutsättningarna att ställa 
  
 5 Se SOU 2016:78 s. 503. 
  
 223 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 kvalitetskrav motsvarande som för övriga insatser som upphandlas, se vidare ovan avsnitt 11.2.2. 
  
 Den assistansberättigade kan också själv välja en privat assistans- utförare, eller att själv vara arbetsgivare. Verksamheten upphandlas i dessa fall inte. Kommuner har ansvar för att finansiera de första 20 timmarna assistansersättning per vecka, medan Försäkrings- kassan ansvarar för att ersätta övriga timmar. I de fall brukaren själv väljer assistansutförare blir det brukaren som genom att ställa krav eller välja en ny utförare får ansvaret att driva kvalitetsutvecklingen. Det innebär att ett stort ansvar faller på brukaren. Brukaren kan ha sämre möjligheter att ställa krav på utföraren då denne till skillnad från kommunen inte representerar ett större antal brukare och där- för får en svagare förhandlingsposition.6 Brukaren befinner sig dess- utom ofta i en beroendeposition vilket kan påverka möjligheten att ställa krav. De som omfattas av assistansen kan också ha ett funk- tionshinder som påverkar möjligheten att ställa krav. Såsom assistan- sen är utformad i dag går det att konstatera att förutsättningarna att ställa krav för att utveckla kvaliteten är relativt små. Om kom- munen i stället var huvudman för all personlig assistans och den skulle upphandlas enligt LOU eller omfattas av ett valfrihetsystem enligt LOV skulle, enligt utredningens bedömning, förutsättning- arna att mer systematiskt ställa krav som syftar till att utveckla kvali- teten i insatsen förbättras. Det skulle också kunna leda till större krav på effektivare insatser, även om en stor del av assistansen finansieras av staten. En sådan utveckling skulle dock innebära en omfattande förändring av insatsen. 
  
 Dessa frågor bedöms emellertid ligga inom ramen för  
 LSS-utred- 
  ningens uppdrag, se avsnitt 5.5.3, varför utredningen avstår från att beröra frågan närmare i denna del. 
  
 11.3Viktiga kvalitetsaspekter 
  
 Under de senaste åren har mycket fokus legat på kvalitetsaspekter som är möjliga att mäta och jämföra. Det kan handla om betyg, kunskapsresultat eller medicinska resultat inom den specialiserade 
  
 6 Detta kan vara syftet med att ingå i ett brukarkollektiv som kan ställa krav som rör flera assistansberättigade. 
  
 224 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 vården. Orsaken till detta fokus är bl.a. att jämförbarhet, likvärdiga konkurrensvillkor och valfrihet ansetts vara avgörande för kvalitets- utveckling och dessutom ofta ansetts ha ett egenvärde. Andra vik- tiga kvalitetsaspekter som hur väl insatser hålls ihop runt en person eller jämlikhet i välfärden och likvärdig kvalitet för olika personer passar emellertid sämre in i t.ex. jämförelser och har därför riskerat att få mindre fokus. Många mjukare kvaliteter har endast avspeglats i brukarenkäter och det finns tecken på att de system som inrättats har lett till en minskad jämlikhet inom flera områden, t.ex. har skol- segrationen ökat. Enligt utredningens mening krävs en fokusförflytt- ning där jämlikhet och individens perspektiv får ett större utrymme. Det gäller inom offentligt driven välfärd, men också i utformningen av konkurrenssystem och när en offentlig huvudman lämnar över verksamhet till privata aktörer. 
  
 11.3.1Sammanhållna insatser runt individen 
  
 Utredningens bedömning: Berörda myndigheter bör identifi- era och utveckla modeller för arbetssätt som kan stödja och ut- veckla en mer personcentrerad välfärd med en god samverkan över olika huvudmanna- och specialiseringsgränser. De goda exempel som finns för samverkan, t.ex. genom en gemensam nämnd för hälso- och sjukvård och socialtjänst, bör spridas. Sekretessreglering som förhindrar effektiv samverkan behöver ses över. 
  
 Vid överväganden inför en eventuell konkurrensutsättning av en verksamhet eller ett område bör konsekvenserna för den en- skilda individen och möjligheten att hålla ihop individens insat- ser beaktas. 
  
 Det är viktigt att förslagen i Effektiv vård som syftar till en mer sammanhållen vård och omsorg runt äldre med omfattande behov (SOU 2016:2) genomförs. 
  
 I regeringens arbete med  
 e-förvaltning 
  bör arbetet med ända- målsenliga regleringar och  
 it-system 
  som stödjer professioner- nas arbete runt enskilda individer inom välfärden prioriteras. I det arbetet utgör regeringens och Sveriges Kommuner och Landstings gemensamma Vision  
 e-hälsa 
  2025 en lämplig utgångs- punkt. 
  
 225 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 Inom hela välfärdsområdet har graden av specialisering ökat som en konsekvens av dels ny kunskap, dels fler aktörer. Samtidigt har en ökad professionalisering inneburit att fler yrkesgrupper är inblan- dade i de insatser som t.ex. sjukvård och socialtjänst erbjuder. Specialisering förstärks ofta av att olika yrkesgrupper arbetar i olika lokaler. Denna organisering är effektiv för att hjälpa personer som har en tydlig problembild som stämmer med organisationens uppdrag, mandat och kompetens. Organiseringen fungerar däremot sämre om den enskildes problematik spänner över flera myndigheters, organisationers eller utförares ansvars- och kompetensområden. Det finns en risk för att det uppstår organisatoriska mellanrum. Här kan noteras att i t.ex. Norge har kommunerna ansvaret för både primärvård och socialtjänst, vilket innebär att frågan om olika huvud- mannaskap först inträder då den enskilde behöver specialiserad hälso- och sjukvård. 
  
 En kartläggning från Vårdanalys visar att cirka en miljon patienter och brukare har komplexa behov som kräver samordningsinsatser. Denna grupp har små förutsättningar att samordna sin egen vård och omsorg. För dessa individer är stöd som förenklar samordningen särskilt viktigt.7 Under en enda månad kan en individ ha ett antal kontakter med primärvården, olika typer av specialister, enheter som utför vissa undersökningar som röntgen eller laboratorier, akut- sjukvården, hemsjukvården, hemtjänsten, korttidsboende och reha- bilitering. För att alla insatser ska få önskat resultat är det naturligt- vis av största vikt att kedjan fungerar i varje enskild del. En brist- fällig överlämning eller bristande information och samverkan i någon del av kedjan kan medföra både personligt lidande och stora kost- nader. 
  
 Kedjans komplexitet medför att det kan bli svårt att identifiera vem som har ansvaret för helheten eller den totala kvaliteten. Trots att varje profession och aktör tar ansvar inom sitt område kan det uppstå brister som bara framgår när förloppet granskas ur den en- skildes perspektiv. 
  
 I betänkandet Effektiv vård (SOU 2016:2) beskrivs bristerna i samverkan mellan huvudmän runt olika grupper. När det gäller t.ex. sköra äldre med flera kroniska sjukdomar, svåra traumatiska 
  
 7 Vårdanalys, PM 2016:1, Samordnad vård och omsorg, En analys av samordningsutmaningar i ett fragmenterat vård- och omsorgssystem. 
  
 226 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 skador, stroke, psykiska funktionsnedsättningar, personer med missbruk eller barn som riskerar att fara illa så kan en aktör inte ensam lösa den enskildes aktuella problem. Patienter och brukare som har störst behov har således troligen svårast att nå fram till vårdens stöd. Grupper som har komplexa behov och därmed behov av insatser från flera aktörer möter i regel en fragmenterad vård, omsorg och stödorganisation och för många finns inte heller någon aktör som ansvarar för att de olika delarna bildar en helhet. När varje aktör arbetar för sig själv och inte har fullständig information om patientens/brukarens behov, hälsotillstånd och tidigare behand- lingar ökar risken för misstag och otrygghet hos både vård- och omsorgspersonal och patienterna. Risken för onödiga, akuta besök på sjukhusen och undvikbara slutenvårdstillfällen relaterade till brister i läkemedelsanvändningen eller andra problem ökar. Sådana akutbesök och inläggningar innebär i sig en riskfaktor för nedsätt- ning av den enskildes hälsa.8 
  
 Som hinder för samverkan lyfts ofta formella och strukturella hinder. Hälso- och sjukvård och socialtjänstens olika delar har olika administrativa regelverk, gränsdragningar och sekretessregler, m.m. som på olika sätt försvårar deras samverkan. När det dessutom finns en skolhuvudman som är ansvarig för delar av insatserna runt en person växer komplexiteten ytterligare. En elev kan både behöva insatser från både psykatrin och andra former av sociala insatser som bör koordineras mellan många huvudmän. Verksamheterna styrs utifrån olika lagstiftningar och ansvarsområden och besluts- vägarna skiljer sig åt. De olika ersättningssystemen är sällan utfor- made utifrån en helhetssyn utan olika insatser ersätts ofta för sig vilket kan försvåra teamsamverkan och i vissa fall få negativa effek- ter när det gäller att planera det gemensamma arbetet rationellt. 
  
 Under de senaste åren har ett antal goda exempel på samverkan mellan huvudmän vuxit fram och det är därmed tydligt att många av hindren går att överbrygga.9 Det bedrivs också en del försöks- verksamhet för att utveckla mer ändamålsenliga ersättningssystem.10 Utredningen gör bedömningen att arbetet med förbättrad sam- verkan mellan huvudmän och verksamheter inom ramen för bl.a. 
  
 8SOU 2016:2 s. 209 f. 
  
 9Se t.ex. Tiohundra, Hälsostaden Ängelholm och Närvård Västra Skaraborg. 
  
 10Se t.ex. Vinnovaprojektet, Framtidens ersättningssystem, Hemtjänst och hemsjukvård, Östersunds kommun och Lunds kommun (dock ej över huvudmannagränser). 
  
 227 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 regionala stödstrukturer bör intensifieras och att de goda exempel som finns för samverkan, t.ex. genom en gemensam nämnd för hälso- och sjukvård och socialtjänst, bör spridas. Berörda myndig- heter bör få i uppdrag att identifiera och utveckla modeller för arbets- sätt som kan stödja och utveckla en mer personcentrerad välfärd med en god samverkan över olika huvudmanna- och specialiserings- gränser. 
  
 Även om många av hindren alltså kan överbryggas i den praktiska verksamheten krävs att det finns regelverk som inte motverkar utan stödjer sådan samverkan. När det gäller individer som behöver både hälso- och sjukvård och socialtjänst så kommer insatserna från olika huvudmän. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, ska landstinget och kommunen samverka så att enskilda som kom- munen har ansvar för får övrig vård och behandling som hans eller hennes tillstånd fordrar. Kommuner och landsting ska också ingå överenskommelser med varandra om samarbeten i fråga om perso- ner med psykisk funktionsnedsättning samt personer med miss- bruk. Det finns därmed krav i lagen på avtal om samverkan mellan kommun och landsting runt vissa patientgrupper. Det finns också en mångfald av planeringsbestämmelser på individnivå. 
  
 I propositionen Samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård föreslås en ny lag om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Syftet med den nya lagen är att främja en god vård och en socialtjänst av god kvalitet för enskilda som efter utskrivning från sluten vård behöver insatser från socialtjänsten, den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården eller den landstings- finansierade öppna vården. I lagen tydliggörs att verksamheter inom socialtjänst och öppen hälso- och sjukvård tidigt måste börja planera inför patientens utskrivning från sluten vård och att den slutna vården därför i vissa fall ska underrätta berörda enheter om inskrivningen inom 24 timmar från det att patienten skrivits in i sluten vård. Lagen innehåller även bestämmelser om samverkan mellan landsting och kommun. Huvudmännen ska i samråd utarbeta gemensamma riktlinjer om samverkan enligt den nya lagen.11 
  
 Det regelverk som finns, och kommer att införas, kan bidra till att förhindra att enskilda faller mellan stolarna. Enligt utredningens mening finns emellertid även andra problem med regelverken. 
  
 11 Prop. 2016/17:106. 
  
 228 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 I betänkandet Effektiv vård (SOU 2016:2) beskrivs ett antal for- mella hinder som utredningen menar verkar menligt för effektiv samverkan. Det ena är att verksamheter som behöver vara mer eller mindre integrerade i varandra måste dokumentera i två olika system och att sammanhållen journalföring inte är tillåtet. Det andra är separat lagstiftning som bl.a. innebär att avvikelsehantering inte hanteras gemensamt.12 
  
 Problem med att föra uppgifter mellan olika aktörer finns inte bara mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten utan kan även aktualiseras i förhållande till skolväsendet. En översyn av sekretess- regleringen på dessa områden kräver emellertid noggranna över- väganden, inte minst i fråga om de enskildas integritet, vilket utred- ningen inte har möjlighet att göra inom ramen för detta betän- kande. Vissa förslag till förändringar av sekretessen mellan huvud- män på vård- och omsorgsområdet har lämnats av Utredningen om rätt information i vård och omsorg (SOU 2013:24). Betänkandet bereds för närvarande inom regeringskansliet. Utredningen anser att det är prioriterat att regeringen arbetar vidare med att ta fram en mer ändamålsenlig reglering på området, som samtidigt värnar de enskildas integritet. 
  
 Sammanhållna insatser vid överlämning till privata aktörer 
  
 Överlämnandet av enskilda delar av verksamheten till privata aktörer innebär att det finns många olika utförare inom viss typ av verksam- het. Detta innebär dels att det finns fler aktörer som behöver sam- ordna sitt arbete och dels att samverkan och samarbete måste regle- ras i avtal mellan de involverade aktörerna. Det finns en risk för att juridiska dokument och administrativa åtgärder kommer att ersätta den tillit och de personliga relationer mellan personalen som finns runt en individ när det finns en större kontinuitet i samarbetet. I betänkandet Effektiv vård konstateras att valfrihetssystemen, som de är utformade i dag, innebär att aktörerna runt den enskilde kan bytas ut och tanken om att utveckla multiprofessionella – väl sam- mansvetsade – team runt enskilda med komplexa behov blir näst- intill omöjlig. Personkontinuiteten avbryts och viktig kunskap om 
  
 12 SOU 2016:2. 
  
 229 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 patienten/brukaren riskerar att gå förlorad. I utredningen dras slut- satsen att patienter/brukare med multisjukdom, funktionsnedsätt- ningar eller som av andra skäl är särskilt beroende av omfattande och långvariga behov av insatser från olika håll således är särskilt sår- bara vid införande av valfrihetssystem som de är utformade i dag. 
  
 En fungerande konkurrensutsättning bygger på att olika aktörer kommer och går och att aktörer som försvinner ska ersättas med andra. Att utveckla fungerande rutiner, att skapa tillit mellan olika aktörer och professionella och att uppnå samsyn om tillvägagångs- sätt och mål, dvs. förutsättningarna för att samverkan runt en individ ska fungera, kräver tid och vilja. Sådana processer kan inte skapas genom bara skriftliga överenskommelser, rutiner eller planer utan kräver en lyhörd kommunikation och ett långsiktigt byggande av relationer och tillit. 
  
 Utredningen anser att vid överväganden inför en eventuell kon- kurrensutsättning av en verksamhet eller ett område bör konse- kvenserna för den enskilda individen och möjligheten att hålla ihop individens insatser beaktas. Konkurrensutsättningen kan annars riskera att bidra till en mer fragmentiserad vård eller vård och omsorg. 
  
 Sammanhållna insatser runt de mest sjuka äldre 
  
 En grupp som är särskilt utsatt när samordning brister är äldre med omfattande behov. I betänkandet Effektiv vård föreslås bestäm- melser som innebär att kommun och landsting ska organisera den riktade primärvården, kommunernas hälso- och sjukvård och social- tjänsten för äldre med omfattande behov så att den utförs gemen- samt. Den gemensamma verksamheten ska syfta till att ge individen en sammanhållen hälso- och sjukvård och socialtjänst. Utredningen föreslår också att den riktade primärvården ska undantas från skyl- digheten att organisera primärvården i form av vårdvalssystem och att landsting och kommun i stället får organisera den gemensamma verksamheten så att den enskilde kan välja en utförare av samman- hållen hälso- och sjukvård och socialtjänst. Förslagen kan bidra till en mer sammanhållen vård och omsorg runt en utsatt grupp och utredningen ser det därför som angeläget att förslagen genomförs. 
  
 230 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Vikten av  
 it-stöd 
  
 De enskilda bör kunna lita på att insatserna runt dem samordnas och att vårdkedjorna fungerar. En sammanhållen vård, eller vård och omsorg, bygger på en väl fungerande kommunikation. Det faktum att det inte är tillåtet med sammanhållen journalföring mellan vård- och omsorgsverksamhet och att olika utförare kan ha olika journal- system medför att aktörer och personalgrupper runt en individ inte har tillgång till samma information. Det finns dessutom sekretess- regler som kan hindra informationen från att flöda på ett sätt som säkerställer att patienterna får den vård och omsorg de behöver. 
  
 Att det finns sådana brister i infrastrukturen medför mot bak- grund av hur fragmentiserat systemet är att det är svårt att få till stånd en väl sammanhållen vårddokumentation. Detta medför naturligt- vis stora utmaningar för samarbete och kommunikation. 
  
 Regeringen har tillsammans med SKL tagit fram gemensamma utgångspunkter och en vision för digitalisering i hälso- och sjuk- vård och socialtjänst – Vision  
 e-hälsa 
  2025.13 I visionen understryks vikten av att medarbetarna inom socialtjänsten och hälso- och sjuk- vården har stöd så att de kan erbjuda en verksamhet av hög kvalitet. På ett övergripande plan handlar det om att skapa en digital arbets- miljö som stödjer de processer medarbetarna verkar i. En grund- förutsättning för att uppnå detta är enligt Vision  
 e-hälsa 
  2025 till- gång till välfungerande verktyg för dokumentation samt kunskaps- och beslutsstöd som säkerställer hög kvalitet och säkerhet samtidigt som det underlättar det vardagliga arbetet. Enligt visionen behöver berörda beslutsfattare skapa nödvändiga förutsättningar för social- tjänsten och hälso- och sjukvården att använda digitaliseringens möjligheter i såväl det vardagliga som i det långsiktiga förbättrings- och utvecklingsarbetet. Det kan t.ex. handla om att säkerställa perso- nella- eller verksamhetsmässiga resurser, om lagstiftning eller annan typ av reglering eller om ansvarsfördelning mellan olika aktörer. 
  
 I regeringens arbete med  
 e-förvaltning 
  bör enligt utredningens mening arbetet med ändamålsenliga regleringar och  
 it-system 
  som stödjer professionernas arbete runt enskilda individer inom hälso- och sjukvård och socialtjänst prioriteras. I det arbetet utgör Vision  
 e-hälsa 
  2025 en lämplig utgångspunkt. 
  
 13 Regeringen och SKL, Vision  
 e-hälsa 
  2025 – gemensamma utgångspunkter för digitalisering i socialtjänst och hälso- och sjukvård, 2016. 
  
 231 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 11.3.2Jämlikhet 
  
 Utredningens bedömning: I styrningen av välfärdsverksamhet och när konkurrens- och ersättningssystem utformas bör jäm- likhets- och fördelningsaspekter beaktas. 
  
 Offentligt finansierad privat välfärdsverksamhet bör bedrivas i en separat juridisk person för att det ska vara möjligt att kon- trollera att  
 människovärdes-, 
  behovs- och solidaritetsprinciperna inte åsidosätts. 
  
 De olika lagarna inom välfärden speglar olika aspekter av jämlikhet eller fördelning efter behov, se kapitel 5. 
  
 Jämlikhet och fördelning bör beaktas vid utformningen av konkurrens- och ersättningssystem 
  
 Utformning av systemen för konkurrens och ersättning är avgö- rande för att välfärden ska bli jämlik. När staten eller huvudmännen utformar sådana system är det därför viktigt att de styr mot en för- delning efter behov. Detta gäller både fördelningen av resurser inom verksamhet som bedrivs av landsting och kommuner och vid ut- formningen av t.ex. valfrihetssystem, upphandlingsdokument och ersättningssystem. 
  
 Att inom den korta tid utredningen har till sitt förfogande kunna göra någon utförlig analys av alla ersättningssystemens utformning har inte varit möjligt. Frågan om hur olika aspekter på ersättnings- system ska utformas är en fråga som också ska behandlas av Tillits- delegationen i ett kommande betänkande. Under arbetet har dock ett antal risker kopplade till utformningen av systemen framkommit. Inom de områden där huvudmännen har ett begränsat inflytande på etableringar och fördelning kan exempelvis en fördelning på andra grunder än behov uppstå. Även då huvudmännen själva utformar systemet för konkurrensutsättningen, riskerar behovs- och jämlik- hetsaspekter att påverkas negativt om t.ex. ersättningssystemen inte tar hänsyn till detta. När konkurrens- och ersättningssystem utfor- mas bör, enligt utredningen, därför jämlikhets- och fördelnings- aspekter beaktas. 
  
 232 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Privat finansiering inom välfärden 
  
 Den ökade förekomsten av privata försäkringar riskerar att påverka förutsättningarna för jämlik vård. Regeringen har propositionen i Privata sjukvårdsförsäkringar inom offentligt finansierad hälso- och sjukvård14 ansett att genom en sjukvårdsförsäkring köpa sig till en bättre vårdkvalitet och tillgänglighet (t.ex. att gå före kön och snabbare få vård) inom ramen för den offentligt finansierade hälso- och sjukvården inte är förenligt med principen om vård efter behov och på lika villkor. Regeringen har därför föreslagit att det ska för- tydligas i HSL att inom offentligt finansierad hälso- och sjukvårds- verksamhet får hälso- och sjukvård bara ges inom ramen för en privat sjukvårdsförsäkring om  
 människovärdes-, 
  behovs- och solida- ritetsprinciperna inte åsidosätts. Regeringen föreslår också att när ett landsting överlåter åt någon annan att utföra uppgifter som lands- tinget ansvarar för enligt HSL ska avtalet innehålla villkor om detta. 
  
 Utredningen anser att ett sådant förtydligande är en förutsätt- ning för att den offentligt finansierade hälso- och sjukvården även fortsatt ska kunna bedrivas jämlikt och fördelas efter behov. Utred- ningen anser därför att det är mycket angeläget att förslaget genom- förs. 
  
 En förutsättning för att landstingen ska kunna följa upp att kra- ven på att  
 människovärdes-, 
  behovs- och solidaritetsprinciperna inte åsidosätts hos privata utförare till vilka man överlämnat verk- samhet, genom t.ex. att privata försäkringspatienter med mindre behov prioriteras framför offentligt finansierade patienter med större behov, är att de kan följa patienternas väg hos vårdgivaren. I propo- sitionen anger regeringen att krav bör ställas inom ramen för upp- handlingar.15 
  
 För att kunna följa upp sådana krav i upphandlingarna kan be- hövas t.ex. tillgång till information om väntetider men även sådan information som finns i patientjournalerna som diagnos och medi- cinsk bedömning. Utredningen föreslår i avsnitt 10.2.3 en tystnads- pliktsbrytande uppgiftsskyldighet för privata vårdgivare att lämna ut sådana uppgifter som den offentliga huvudman som ansvarar för hälso- och sjukvården enligt HSL behöver för vissa angivna ända- 
  
 14Prop. 2016/17:166. 
  
 15Prop. 2016/17:166 s. 26. 
  
 233 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 mål. Förslaget underlättar huvudmannens insyn i den hälso- och sjukvård landstinget finansierar men ger inte huvudmännen möjlig- het att granska journaler som rör patienter som finansierats av andra, t.ex. privata försäkringsbolag. Även om förslaget skulle genomföras kan det därför finnas svårigheter för landstinget att följa upp hur deras patienter prioriteras i förhållande till de andra patienter som tagits emot inom vårdgivarens verksamhet. Regeringen har aviserat ett uppdrag till Socialstyrelsen att bedriva ett utvecklingsarbete för att stödja landstingen i deras uppföljningsarbete av de nya bestäm- melserna.16 
  
 Utredningen föreslog i sitt betänkande Ordning och reda i väl- färden (SOU 2016:78) att verksamhet som omfattas av krav på till- stånd att motta offentlig finansiering ska bedrivas i en separat juri- disk person. Förslaget innebär att verksamhet som inte finansieras med offentliga medel inte går att driva inom juridiska personer som bedriver offentligt finansierad välfärdsverksamhet. Syftet var att de krav som ställs på dem som tar emot offentlig finansiering skulle gå att kontrollera och följa upp. I betänkandet angavs att en möjlighet att bedriva annan typ av verksamhet inom ramen för samma juri- diska person skulle medföra en risk för sammanblandning av medel mellan olika typer av verksamhet. Syftet var också att undvika att skattemedel subventionerar annan verksamhet och att den juridiska personen skulle kunna använda sina offentliga kontrakt som en bas för att sälja in andra, kommersiella tjänster som den juridiska per- sonen utför. 
  
 I betänkandet anfördes att det måste vara tydligt vilka tjänster som finansieras via skattemedel och vilka krav som ställs på sådan verksamhet. Det bör också gå att följa upp och tillsyna den offent- ligt finansierade verksamheten för sig. Det är därför angeläget att de kommande ändringar i HSL kompletteras med utredningens förslag om uppgiftsskyldighet samt kravet på att verksamheten be- drivs i en separat juridisk person. En sådan samlad reglering skulle utgöra en bra grund för att på ett ännu bättre sätt kunna följa upp att  
 människovärdes-, 
  behovs- och solidaritetsprinciperna inte åsidosätts hos privata utförare. För att ytterligare förbättra möjligheterna av att följa upp verksamhet föreslår utredningen att ett utvecklings- 
  
 16 Prop. 2016/17:166 s. 28. 
  
 234 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 arbete ska initieras för att på sikt göra det möjligt för att de juridiska personerna ska redovisa bl.a. ekonomi på enhetsnivå, se avsnitt 10.5. 
  
 Även inom socialtjänsten, och kanske framför allt äldreomsorgen, ökar den privata finansieringen och det blir i ökande utsträckning möjligt att köpa till tjänster av företag som finansieras huvudsak- ligen med skattemedel. I förskolan finns exempel på att företag kombinerar förskoleverksamhet med att sälja barnpassning som finansieras med  
 RUT-avdrag.17 
  Utredningen ser det som angeläget att det blir möjligt att följa vad offentliga medel används till och att följderna av en ökande privat finansiering följs upp även på det området. 
  
 Huvudmännens styrning av hälso- och sjukvården 
  
 HSL ställer krav på att landstingen ska tillhandahålla en god vård på lika villkor för hela befolkningen. Landstingen har därmed det yttersta ansvaret för all hälso- och sjukvård inom sitt område. Som huvudmän måste landstingen kunna organisera vården på det sätt som bäst uppfyller kraven i HSL. Kravet på vårdvalssystem i primär- vården är ur denna synvinkel problematiskt eftersom det innebär en inskränkning i huvudmännens möjlighet att organisera sin hälso- och sjukvård. Ibland kan det finnas behov av att organisera hälso- och sjukvården på andra sätt än i vårdvalsystem för kunna uppnå målet om en god vård på lika villkor. Enligt utredningens mening riskerar regler som inskränker huvudmännens möjlighet att ta ansvar för utformningen av systemen att påverka t.ex. fördelning och jäm- likhet negativt, se avsnitt 9.3.3. Ett avskaffande av det obligatoriska kravet på att organisera primärvården i vårdvalsystem skulle inne- bära att landstingen bättre kunde anpassa sitt primärvårdsutbud till befolkningens behov. Eftersom frågan om att ta ställning till obliga- torisk vårdval inte ingår i utredningens uppdrag avstår utredningen från att vidare utreda frågan. 
  
 17 Kommunal, Skilda världar – en jämförelse mellan kommunalt driven, ideellt driven och bolagsdriven barnomsorg, 2014, s. 47 f. 
  
 235 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 11.3.3Bättre uppföljning 
  
 Utredningens förslag: Statskontoret bör ges i uppdrag att följa upp huvudmännens uppföljning och kontroll av privata utförare i välfärden. 
  
 Utredningens bedömning: Vid kvalitetsmätningar och uppfölj- ningar bör även faktorer som samverkan och hur väl insatserna hållits ihop runt de enskilda personerna utvärderas. De kvalitets- mätningar och uppföljningar som görs inom välfärden bör i större utsträckning avspegla och följa upp jämlikhet. 
  
 Att de offentliga huvudmännen följer upp sin egen verksamhet och den verksamhet de överlämnat till privata aktörer är fundamentalt för välfärdens kvalitet. 
  
 Utvärdera kommunernas uppföljningar 
  
 När kommun och landsting överlämnar verksamhet till en privat utförare ska de även säkerställa att det finns möjlighet att kon- trollera och följa upp verksamhet som har lagts ut, samt att det finns information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur verksamheten bedrivs, 3 kap. 19 och 19 a §§ kommunallagen (1991:900), KL. De kommunala nämnderna har det övergripande ansvaret att följa upp verksamheten enligt 6 kap. 7 § KL. Av denna bestämmelse följer att nämnderna generellt ska kontrollera att verksamheten bedrivs enligt de mål och riktlinjer som fullmäktige bestämt och de föreskrifter som gäller för verksamheten samt att den interna kontrollen är tillräcklig. 
  
 Sedan 2014 finns ett krav i 3 kap. 19 b § KL som innebär att kommuner och landsting ska anta ett program för uppföljning av sådana kommunala angelägenheter som utförs av privata utförare. I programmet ska det också anges hur fullmäktiges mål och rikt- linjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp och hur all- mänhetens insyn ska tillgodoses. Bakgrunden till att kravet infördes var att Utredningen om en kommunallag för framtiden i sitt del- betänkande Privata utförare – kontroll och insyn (SOU 2013:53) konstaterat att det fanns brister vad gällde uppföljningen och kon- trollen av privata utförare från kommuners och landstings sida. 
  
 236 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Att fullmäktige ska anta mål innebär att varje kommun och landsting ska formulera tydliga mål för sina privata utförare utifrån exempelvis effektivitets- och kvalitetssynpunkt. Om det finns andra krav som t.ex.  
 miljö-, 
  jämställdhets- eller integrationskrav kan dessa anges. I kravet att anta riktlinjer ligger att ange tydliga kriterier för hur uppgiften ska utföras för att uppnå de mål som fullmäktige an- givit. En fråga som kan uppmärksammas i kriterierna är om verksam- heten ska upphandlas eller om ett valfrihetssystem ska inrättas.18 
  
 Alla kommuner och landsting har alltså i dag en obligatorisk skyldighet att anta program. SKL har tagit fram vägledningar för hur programmen ska utformas och exempel på program. Vissa kommu- ner och landsting arbetar också mycket ambitiöst med olika typer av uppföljning. I t.ex. Linköpings kommuns program anges att varje nämnd ska med fullmäktiges program som grund utarbeta en plan som ses över årligen för när och på vilket sätt avtal och verk- samhet ska följas upp. Planen ska omfatta samtliga utförare oavsett driftsform, dvs. även verksamhet i kommunal regi i tillämpliga delar. Planen ska redovisas som en del i nämndens verksamhetsplan/intern- budget och följs upp och redovisas i samband med delårsrapporter- ing och årsredovisning.19 
  
 Omsorgsnämnden i Linköping beslutar årligen om en kvalitets- uppföljningsplan, där fördjupad granskning görs av olika avtal ut- ifrån bl.a. tips och tidigare uppföljningar eller att det var länge sedan uppföljning genomfördes på enheten.20 
  
 Kravet på att ta fram ett program är ett typiskt processkrav. Syftet med kravet är att få kommuner och landsting att överväga om nuvarande krav och uppföljning av privata utförare har brister och kan utvecklas. Vissa kommuner har mycket ambitiösa program och system för uppföljning. Andra har mindre omfattande ambitio- ner. Det finns enligt utredningens mening anledning att utvärdera hur kommunerna följer upp kvaliteten i de välfärdstjänster de läm- nar över till privata utförare och särskilt om kravet på ett program för uppföljning har haft önskvärt genomslag. Statskontoret bör därför ges i uppdrag att utvärdera kommunernas uppföljning av väl- färdsverksamhet. 
  
 18Prop. 2013/14:118 s. 95. 
  
 19Linköpings kommun program för uppföljning av privata utförare. 
  
 20Verksamhetsuppföljning Linköpings kommun, dnr. ON  
 2016-394. 
  
 237 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 Kvalificerade utvärderingar som komplement till kvantitativt kvalitetsmätande 
  
 Att genomföra kvalificerade utvärderingar med relativt långa tids- intervaller är ett sätt att komplettera den löpande styrningen av väl- färdsverksamheterna. Genom kvalificerade utvärderingar, där också själva styrningen omfattas av granskningen, minskar behovet av löpande detaljstyrning. Utvärderingar av den här typen kan genom- föras med hjälp av en mix av kvantitativa och kvalitativa metoder, som enkäter, kvantitativa indikatorer, intervjuer och observationer m.m. Kvalificerade utvärderingar ger också bättre möjligheter att greppa välfärdstjänsternas komplexitet. Något som inte låter sig göras genom kvantitativa kvalitetsmått. 
  
 De problem med kvantitativa kvalitetsmått som vi redogjort för tidigare blir mer hanterbara i en kvalificerad utvärdering, där också kvalitativa metoder ingår. De kvantitativa måtten kommer då att inrymmas i en vidare kontext och inte redovisas lösryckt i en löp- ande styrning. Större utvärderingar som genomförs med längre tidsintervaller stör inte heller verksamheten som detaljerade och tätt återkommande kvantitativa detaljrapporteringar gör. 
  
 Samverkan bör utvärderas i mätning och uppföljning 
  
 Många av de mätningar som görs mäter de insatser som ges inom en verksamhet eller av en huvudman. När verksamheter följs upp finns också en risk att uppföljningen stannar vid den verksamhet som bedrivs inom den enskilda enheten. Utredningen ser det som angeläget att även faktorer som samverkan och hur väl insatserna hållits ihop runt de enskilda personerna utvärderas vid kvalitets- mätningar och uppföljningar. 
  
 Jämlikhets- och fördelningsaspekter bör följas upp 
  
 Den senaste  
 PISA-undersökningen 
  visade att skolväsendet lyckas sämre än tidigare med sitt kompensatoriska uppdrag.21 2015 års skolkommission pekar på att utvecklingen i denna del är oroande. 
  
 21 Skolverket, PISA 2015 –  
 15-åringars 
  kunskaper i naturvetenskap, läsförståelse och mate- matik, 2016. 
  
 238 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Skolkommissionen menar i ett delbetänkande att det behövs ett mål om att grundskolorna ska ha en jämnare elevsammansättning baserad på bakgrund.22 
  
 I sitt slutbetänkande föreslår skolkommissionen ett mål om att huvudmannen ska verka för en allsidig social sammansättning av sina skolenheter och föreslår vissa justeringar av antagningsreglerna. Det finns alltså redan förslag som syftar till att bidra till allsidig social sammansättning. Enligt utredningens mening är det dock vik- tigt att det finns indikatorer som kontinuerligt mäter utvecklingen så att ytterligare åtgärder kan vidtas om det finns behov av det. I Danmark sänktes exempelvis ersättningen till friskolor en period för att allt för många elever sökte sig till friskolor. 
  
 Att vården fördelas jämlikt är en aspekt av hälso- och sjukvår- dens kvalitet. Det är därför viktigt att de kvalitetsmätningar och uppföljningar som görs även mäter jämlikhet. Mycket fokus när det gäller jämlik vård har varit på den geografiska ojämlikhet som bl.a. beror på olika förutsättningar i olika delar av landet och på den kom- munala självstyrelsen. Det är emellertid viktigt att även följa upp jämlikheten när det gäller andra faktorer som socioekonomi eller kön i de mätningar som görs. Vid utformningen av upphandlings- dokument bör också beaktas vilka följder olika krav och ersättningar får för jämlikheten och fördelning efter behov, se avsnitt 11.3.2. 
  
 Vårdanalys har gjort en förstudie om omotiverade skillnader i socialtjänsten.23 Som beskrivits i avsnitt 7 och vidare nedan bedö- mer myndigheten att bristerna i datatillgången i socialtjänsten på nationell nivå försvårar utvärdering av omotiverade skillnader i socialtjänsten. Det saknas därmed förutsättningar att följa i vilken utsträckning socialtjänstinsatser kan bedömas ges på jämlika vill- kor. Ett första steg måste därför vara att utveckla statistiken så att det är möjligt att följa upp omotiverade skillnader i socialtjänsten. För de områden där det redan bedöms finnas tillräcklig data för att följa upp socialtjänstens insatser bör dock Socialstyrelsen se över förutsättningarna för att mer kontinuerligt följa vissa aspekter av jämlikhet, t.ex. insatser i relation till målgrupp. Det bör också fort- satt göras större utvärderingar för att följa omotiverade skillnader i 
  
 22SOU 2016:38 s. 97. 
  
 23Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Omotiverade skillnader i socialtjänsten 
  
 – en förstudie, PM 2016:2. 
  
 239 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 socialtjänsten. Förutsättningarna för att bättre följa jämlikhet i social- tjänstens insatser bör också vägas in vid fortsatt statistikutveckling. 
  
 11.3.4Bättre mätningar 
  
 Utredningens bedömning: Det pågående arbetet med progres- sionsmått på skolområdet bör fortsätta. Ett arbete med ta fram progressionsmått inom socialtjänsten bör övervägas. 
  
 Socialstyrelsen bör fortsatt utveckla Öppna jämförelser inom socialtjänsten. Statistik som inte kräver särskild insamling bör i större grad kunna användas för att redovisa utveckling och in- satsernas kvalitet. Det är viktigt att Öppna jämförelser återför kunskap till verksamheterna som är relevant och användbar för att stimulera till verksamhetsutveckling. Därför bör Socialstyrel- sen säkerställa att kopplingen mellan strukturmått och resultat förtydligas. 
  
 Som utredningen berör ovan är det svårt att formulera goda mått för att mäta kvalitet i välfärden. Det finns en risk att verksamheten styrs mot sådant som går att mäta snararare än det som verkligen är kvalitet i verksamheten. Mätningar riskerar också att ta resurser från välfärdsverksamheten och professionerna. Det är därför viktigt att de mätningar som görs avspeglar kvalitet på ett så heltäckande sätt som möjligt. 
  
 Progressionsmått på skolområdet 
  
 I propositionen Villkor för fristående skolor m.m.24 angavs att Statens skolverk bör ges i uppdrag att bygga upp och administrera ett nationellt informationssystem för alla skolor som gör det möj- ligt att jämföra olika skolor. En del av detta arbete var att utveckla progressionsmått (value  
 added-mått), 
  där utvecklingen av elevernas kunskapsresultat (förädlingsvärde) skulle anges. Måttet av utveck- lingen av elevernas kunskapsresultat bygger på tillgänglig informa- tion om betyg och resultat från nationella prov. 
  
 24 Prop. 2013/14:112. 
  
 240 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 Enligt Statens skolverk finns svårigheter med att utveckla sådana mått. Statens skolverk pekar bl.a. att det behövs tätare prov om de ska vara möjligt att få fram valida data. Vidare finns problem med dels att lärare sätter betygen och därmed kan påverka förädlings- värdet, dels att betygen har en takeffekt som medför att skolor som tar in högpresterande elever aldrig kan få ett högre värde än att be- hålla betygen på samma nivå. 
  
 Inom forskningsvärlden finns olika uppfattningar om möjlig- heten eller önskvärdheten att skapa förädlingsbaserade mått på kvalitet. Jordahl och  
 Heller-Sahlgren 
  menar att sådana mått är möj- liga och bör skapas, även om det inte är enkelt.25 De beskriver olika slags mått på förädlingsvärde, bl.a. mått på skolnivå och på elevnivå. Ett problem i internationella försök med förädlingsmått är att måtten varit instabila. Författarna menar därför att måtten måste beräknas vid fler provtillfällen för att ge mer stabila mått. 
  
 Den amerikanska forskaren Haertel diskuterar i en artikel an- vändningen av förädlingsvärdemått kopplade till lärares insatser. Haertel menar att mått på förädlingsvärde kan vara värdefulla men måste tolkas med försiktighet. Flera förutsättningar måste vara upp- fyllda för att dra rimliga slutsatser, bl.a. att provresultat som mät- ningarna utgår från måste utgå från rättvisande mått. Jämförelser kan bara göras av lärare som arbetar under lika förhållanden. Haertel menar att resultaten kan vara svårtolkade och att det är olämpligt att lärarna själva eller arbetsgivare tolkar mätningarna.26 
  
 En förutsättning för att göra mätningar av förädlingsvärde är att de mått som används mäter kunskap på ett bra sätt. Det behöver därför göras förändringar i hur de nationella proven hanteras om dessa ska kunna ligga till grund för mätningar av förädlingsvärde. 
  
 Utredningen om nationella prov (SOU 2016:25) har föreslagit ett nytt nationellt system för kunskapsbedömning. Systemet ska innehålla nationella prov, nationella bedömningsstöd och nationell kunskapsutvärdering. Utredningen föreslår att syftet ska vara att stödja betygssättningen och att stärka en likvärdig betygssättning och elevernas rättssäkerhet. Detta ska ske genom att de nationella proven blir mer stabila och länkade till varandra med hjälp av upp- 
  
 Simon, Ho och  
 Heller-Sahlgren, 
  Reynolds, Information – ett verktyg för bättre skol- system, 2016. 
  
 26Haertel, Rodriguez, Reliability and validity of inferences about teachers based on student test scores, ETS Research and Development, 2013. 
  
 241 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 gifter som återkommer från år till år. Proven kommer även att del- vis bedömas externt. 
  
 Utredningen om nationella prov menar att förslaget om det genomförs i viss utsträckning skapar förutsättningar för value added- mått, men pekar på att svårigheter fortfarande kvarstår exempelvis genom att det inte är lätt att avgöra vad skolan har bidragit med i en value  
 added-mätning. 
  En elevs utveckling påverkas av t.ex. hem- förhållanden, fritidsaktiviteter och annat. Utvecklingen är därmed svår att koppla enbart till skolans kvalitet. De pekar även på att den treårscykel som föreslås kan bli en för lång period att utföra mät- ningen på. I detta sammanhang kan nämnas att utredningen före- slår ett minskat antal nationella prov. 
  
 Det finns alltså en del problem förknippade med sådana här mått. Samtidigt finns tydliga fördelar om de kan introduceras. På detta sätt kan tydligare mätas hur skolorna lyckas med sitt kom- pensatoriska uppdrag.27 Utredningen ser det därför som angeläget att arbetet med mätningar av progression inom skolområdet fort- sätter att bedrivas. 
  
 Hälso- och sjukvården 
  
 Inom hälso- och sjukvården redovisas ett antal olika resultatmått som i viss mån kan användas för att mäta utfall över tid. Vissa av de mått som används inom den specialiserade hälso- och sjukvården avspeglar i sig progression, patienten kommer in med en diagnos och lämnar verksamheten efter en behandling som lett till ett visst resultat. Jämförelser av sådana mått görs inom Öppna jämförelser som därmed i delar kan anses avspegla skillnader i progression mellan olika verksamheter. Syftet med Öppna jämförelser är att stimulera landsting och kommuner att analysera sin verksamhet, lära av var- andra, förbättra kvaliteten och effektivisera verksamheten. 
  
 Enligt en utvärdering som Salazar gjorde av Öppna jämför- elser 2012 har jämförelserna inom hälso- och sjukvården skapat 
  
 27 Internationella Engelska skolan har mätt progressionen hos sina elever och menar att de statistiskt belagt progression bland eleverna. De jämför samma grupp elever som gjort natio- nella prov i årskurs sex och nio och mäter differensen på resultaten. Detta resultat jämförs sedan med de kommunala skolorna. Enligt IES går det se en tydlig progression hos eleverna hos IES jämfört med de kommunala skolorna. 
  
 242 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 bättre möjligheter för uppföljning och jämförelser av resultat. För landstingsledningar, och i viss utsträckning verksamhetschefer inom vården, utgör också Öppna jämförelser ett underlag för strategiska beslut om vilka förbättringsområden som bör prioriteras. Jämförel- serna har också medfört ett ökat fokus på kvalitet och sjukvårdens utfall för patienterna, inte bara på ekonomi och resurser. Utvärder- ingen visade emellertid att jämförelserna i sig är otillräckliga för att användas i det löpande verksamhetsnära förbättringsarbetet. 
  
 Inom Öppna jämförelser saknas mått och indikatorer på kvalitet och resultat för mer komplexa processer, t.ex. arbetet med multi- sjuka patienter. De patienter och brukare som har särskilt omfatt- ande och sammansatta behov är relativt få sett till antalet individer men står för en stor del av den totala vård- och omsorgskonsum- tionen.28 En förbättrad vård- och omsorg för dessa individer har därför en stor effekt både på resurser och kvalitet inom hälso- och sjukvården. Att komplexa processer är svåra att belysa inom Öppna jämförelser är därmed en brist. Det innebär också att det är en rela- tivt liten andel av hälso- och sjukvårdens kvalitet som avspeglas i jämförelserna. Utredningen ser det som angeläget att det utarbetas metoder för att utvärdera helheten i de insatser som ges. Det kan finnas större möjligheter att utvärdera sådana värden genom forsk- ning eller annan typ av uppföljning och vara svårare att spegla det i jämförbara mått. 
  
 I utvärderingen uppges att det kan vara mer realistiskt att för- vänta sig synliga effekter av Öppna jämförelser på vissa process- mått än på resultatindikatorer. Resultatmåtten speglar till viss del variationer i befolkningssammansättningen snarare än variationer i hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet. Det kan också ta lång tid innan effekterna av ett förbättringsarbete syns i resultat- mått. Det är inte möjligt att säkerställa om vårdens processer eller resultat påverkas av offentliggörande av data men i utvärderingen finns indikationer på att det kan vara så.29 
  
 Öppna jämförelser kan därmed i viss mån anses mäta och möjli- gen också påverka progressionsmått inom den specialiserade hälso- och sjukvården. 
  
 28Se t.ex. Sveriges Kommuner och Landsting, Bättre liv för sjuka äldre, en kvalitativ uppföljning. 
  
 29Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Grönt ljus för Öppna jämförelser? Vårdanalys utvärdering av Öppna jämförelser inom hälso- och sjukvården, Rapport 2012:4. 
  
 243 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 Mätningar av vårdepisoder kan också anses mäta en sorts pro- gression. Mätningen tar i de fallen in flera delar av en vårdkedja och mäter resultatet av en större helhet. Sådana mätningar görs enklast då diagnos och åtgärd är väl definierade och man t.ex. kan mäta an- talet reoperationer efter en viss operation. Det är emellertid svårare att mäta kvaliteten i en vårdkedja vid mer komplicerade sjukdomar som t.ex. psykisk ohälsa eller då en patient har flera olika diagnoser. 
  
 Socialtjänsten 
  
 Möjligheten att i dag skapa progressionsmått inom socialtjänsten bedöms som mer komplicerat. Inom socialtjänsten är tydliga resultat- indikatorer ovanligare och det saknas i många fall sådan statistik som skulle vara en förutsättning för progressionsmått, även om det varierar mellan de olika områdena.30 Möjligheten att följa upp en stabil population över åren är också begränsad. Omsättningen på brukare på exempelvis hem för vård eller boende (HVB) gör det svårt att kontrollera för sådana mätfel. Likaså kan utgångspunkten och de bedömda behoven för individen variera vilket kan göra det svårt att hitta tillräckligt stora jämförbara grupper. Även om det alltså inte är möjligt i dag vore det naturligtvis enligt utredningens bedömning önskvärt att sådana mått fanns. Utredningen anser att expertmyndigheterna på området, Socialstyrelsen och Vårdanalys, bör överväga att närmare analysera vad som skulle krävas för sådana mått ska kunna utvecklas i en framtid. En första förutsättning är dock att statistiken förbättras för att möjliggöra att progressions- mått utvecklas. Det behöver också analyseras hur individens utgångs- läge kan mätas på ett jämförbart sätt. 
  
 Utvecklingsbehov av Öppna jämförelser inom socialtjänsten 
  
 I den handlingsplan som regeringen tagit fram för Öppna jämförel- ser  
 2015–2018 
  lyfts flera viktiga perspektiv fram, bl.a. betonas att Öppna jämförelsers relevans och användbarhet bör öka, att fler indikatorer som belyser resultat och effektivitet i socialtjänstens insatser behövs, att presentationen av jämförelser behöver öka, samt 
  
 30 Inom äldreområdet finns t.ex. mer statistik att tillgå genom kvalitetsregister. 
  
 244 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 att det krävs stärkt stöd för att Öppna jämförelser ska kunna tolkas, analyseras och användas. Dessa synpunkter har även varit återkom- mande då utredningen mött bl.a. företrädare för regionala stöd- strukturer och framgår även i den senaste utvärderingen av Öppna jämförelser inom socialtjänsten.31 
  
 För att så ska kunna ske krävs enligt utredningen förbättrad till- gång till uppgifter för området, se avsnitt 7.3.3. Här det viktigt att sträva efter att använda statistik som inte kräver särskild insam- ling.32 Om det finns bättre förutsättningar genom utvecklad stati- stik för att följa upp resultat bör också Öppna Jämförelser kunna bli ett bättre redskap för verksamhetsutveckling. Det är viktigt att data som är relevant för verksamheten återförs och enkelt tillgäng- liggörs. I viss mån är detta en uppgift för kommunerna, men det behöver finnas förutsättningar för att enkelt kunna få fram relevant information. Det är lämpligt att Socialstyrelsen samverkar med SKL och andra aktörer på lokal nivå, t.ex. de regionala stödstrukturerna, för att hitta vägar för att åstadkomma detta. Det är även viktigt att sträva efter att hitta resultatmått som kan säga något om resultat för socialtjänstens insatser på en aggregerad nivå (exempel på en så- dan indikator som i viss mån redan används är antal placerade barn som får gymnasiebehörighet). 
  
 För att lyfta frågor som samverkan, jämlikhet och individfokus kan det vara viktigt att mer fokusera på resultat och arbetssätt som tillämpas än ren dokumentation av rutiner. Det är även viktigt att det finns förutsättningar att följa insatser och verksamhet över tid för att kunna se utvecklingen på enskilda institutioner och inte en- bart jämföra med andra enheter eller kommuner. Sammanfattnings- vis bör Socialstyrelsen intensifiera arbetet för att nå fram till Öppna jämförelser som används för verksamhetsutveckling och som får större betydelse som kunskapskälla än som enbart ett jämförelse- verktyg. 
  
 31Health Navigator, Öppna jämförelser av socialtjänsten – på mottagarens villkor? 2014. 
  
 32Detta är relevant även för andra välfärdsområden. 
  
 245 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 11.4Definition av idéburna aktörer 
  
 Utredningens bedömning: En utredning bör få i uppdrag att skapa ett rättssäkert system för att identifiera idéburna aktörer. Utredningen bör också överväga vilken kontroll som är lämplig när det gäller idéburna aktörer och om en sådan definition kan och bör ligga till grund för särskilda regler i syfte att underlätta för idéburna aktörer som vill bedriva välfärdsverksamhet. Utred- ningen bör också överväga om definitionen bör användas för att identifiera idéburna aktörer i befintliga register och i statistik. 
  
 Utredningen beskriver i betänkandet Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) varför det är positivt för välfärdsystemen med idé- burna organisationer som utförare av offentligt finansierad välfärd. Idéburna organsationer kan fungera som ett komplement både till den välfärd som utförs i offentlig regi och till sådan som drivs i vinst- syftande privat regi. Historiskt sett har idéburna organisationer exempelvis bedrivit pedagogisk verksamhet med alternativa meto- der eller riktat omsorgsverksamheter till grupper med specifika be- hov. Sådan mer nischinriktad verksamhet kan vara svår för det offent- liga att tillhandahålla och inte tillräckligt kommersiellt intressant för en vinstsyftande aktör att bedriva. De idéburna verksamheterna kan på detta vis öka mångfalden och valfriheten för brukarna. Idé- burna aktörer har historiskt sett även bidragit till innovation genom att tillhandahålla nya former av välfärdstjänster innan de kommit att i större skala utföras av offentliga aktörer. De idéburna har på så vis drivit på välfärdstatens utveckling. Utredningen för ett stärkt civilsamhälle (SOU 2016:13) konstaterar att idéburna organisatio- ners mindre känslighet för finansiella incitament även gör att vissa idéburna organisationer förefaller påverkas mindre av ekonomiska förändringar än andra aktörer. Utredningen menar också att dessa organisationer ofta tar ett större ansvar och gör mycket mer än det som efterfrågas i upphandlingsdokument.33 
  
 Under de senaste åren har idéburna aktörer framhållit att ök- ningen av regleringar och juridiska krav på utförarna har inverkat negativt på deras förutsättningar att bidra till välfärden. Många har 
  
 33 SOU 2016:13 s. 355 f. 
  
 246 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 efterlyst undantag från vissa regler och lyft fram att idéburna aktö- rers särart osynliggörs. 
  
 En viktig anledning till att det varit svårt att undanta idéburna organisationer när nya regler införts är att idéburna aktörer inte så lätt går att identifiera. De idéburna är en väldigt mångfacetterad skara. En del aktörer är stora och gamla medan andra är nya och små. Vissa har stora ekonomiska resurser och helt andra inkomster än de som kommer från offentlig sektor medan andra är helt bero- ende av ett enda offentligt kontrakt. Idéburna aktörer i Sverige be- driver också sin verksamhet i olika juridiska former och i vissa fall i komplicerade koncernliknande strukturer och det är därför svårt att hitta ett rättssäkert sätt att avgöra vilka aktörer som är idéburna. Det finns t.ex. aktiebolag som ägs av stiftelser eller som har inskrivet i bolagsordningen att alla medel ska återinvesteras i verksamheten. Det finns dessutom ett antal föräldrakooperativ som investerar alla medel i verksamheten men som bedrivs som ekonomiska föreningar. 
  
 FN:s satelliträkenskaper för  
 icke-vinstdrivande 
  organisationer i nationalräkenskaperna utgår från att ett antal kriterier ska uppfyllas för att en institutionell enhet ska ses som en  
 icke-vinstdrivande 
  organisation.34 I rekommendationerna för arbetet med satelliträken- skaper har man med hjälp av fem punkter ställt upp en operationell definition av vad en ideell eller idéburen organisation är, i syfte att avgränsa den ideella sektorn från andra samhällssektorer. Den ideella sektorn består i denna definition av institutionella enheter som är: 
  
 Formella organisationer, åtminstone till viss grad institutionali- serade även om de inte i strikt juridisk mening är organisationer. 
  
 Icke vinstutdelande, eventuellt ekonomiskt överskott ska inte ges tillbaka till någon form av ägare eller huvudman. 
  
 Privata, institutionellt skilda från staten och den övriga offent- liga sektorn. 
  
 Självstyrande, det vill säga att enheten är förmögen att själv kon- trollera den egna verksamheten. 
  
 Icke tvångsmässig, medlemskap och deltagande i form av tid eller pengar är inte tvingande genom lagstiftning eller liknande. 
  
 34 I satelliträkenskaperna används begreppet  
 icke-vinstdrivande, 
  vilket överensstämmer med vad utredningen menar med idéburen, jfr ovan avsnitt 7.3.2. 
  
 247 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 Statistiska centralbyrån (SCB) fick i januari 2010 i uppdrag av regeringen att ta fram statistik om det civila samhället i enlighet med FNs statistiksystem för satelliträkenskaper om icke vinstdri- vande organisationer. Det bedrivs därför ett arbete för att urskilja sådana organisationer i statistiken inom SCB. Utredningen redogör för det arbetet i avsnitt 10.6. Även Famna har lyft värdet av FNs definition. I en rapport från Famna anförs att detta system skiljer sig från vad som är möjligt i dag t.ex. genom att en organisation som kanaliserar överskott genom högre löner till ledning och styrelse inte ska ses som  
 icke-vinstdrivande 
  även om den är en ideell förening eller stiftelse som inte kan dela ut direkt vinst till ägare eller huvud- män. Systemet fångar också in t.ex. ekonomiska föreningar och aktiebolag som genom stadgar, bolagsordning eller annat förhind- ras att betala ut vinst.35 Det förefaller därmed finnas en ganska bred enighet om att FN:s kriterier har ett värde även inom en svensk kontext. 
  
 Utredningen anser att det är angeläget att utarbeta en tydlig och rättssäker definition av idéburna aktörer. En viktig utgångspunkt för en sådan definition kan vara de kriterier som FN ställt upp. Det är viktigt ur statistiksynvinkel vilket utredningen berört i avsnitt 10.6. Det är också viktigt för att möjliggöra undantag från andra regel- verk. I en rapport från Famna till utredningen anförs att det even- tuellt krävs ytterligare överväganden om man vill hitta sätt att urskilja idéburna aktörer för andra syften än att följa utvecklingen i offentlig statistik.36 En definition som tar hänsyn till fler aspekter än juridisk form och som syftar till att placera in olika utförare under olika regelverk måste utformas så att den är rättssäker. I Famnas rapport anförs att det förmodligen är lämpligt med en lösning base- rad på registrering eller tillståndsgivning vilket ger bättre förutsätt- ningar för att begära in och kontrollera de uppgifter som kategori- seringen bygger på.37 
  
 Utredningen instämmer i slutsatsen att om idéburna aktörer ska undantas från vissa regler eller krav så måste det göras utifrån tyd- 
  
 35Famna, Sektorbaserad statistik på välfärdsområdet, Rapport till Välfärdsutredningen  
 2017-02-17, 
  s. 12 f. och s. 22. 
  
 36Famna, Sektorbaserad statistik på välfärdsområdet, Rapport till Välfärdsutredningen  
 2017-02-17 
  s. 21. 
  
 37Famna, Sektorbaserad statistik på välfärdsområdet, Rapport till Välfärdsutredningen  
 2017-02-17, 
  s. 21. 
  
 248 
  
 SOU 2017:38 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 liga kriterier och en rättssäker bedömning. En definition som an- vänds i statistiska sammanhang är då inte självklart så precis som krävs, utan det kan behövas ytterligare överväganden. En definition av vilka som ska undantas kan göras på olika sätt. Antingen kan man kräva att alla som vill undantas från vissa regler bedriver sin verk- samhet i en viss juridisk form (t.ex.  
 SVB-bolag) 
  som i sig har ett antal begränsningar som säkerställer att kraven är uppfyllda. Att aktörerna uppfyller kraven kontrolleras då av bl.a. bolagets reviso- rer. Det skulle också vara möjligt att skapa en ny juridisk form som utformas enbart för idéburna aktörer och som är avsedd att säker- ställa att FN:s kriterier för  
 icke-vinstsyftande 
  aktörer uppfylls. Alla som bedriver sin verksamhet i en sådan juridisk form kan sedan undantas från vissa krav. 
  
 Ett alternativ skulle kunna vara att tillsynsmyndigheterna kon- trollerar om verksamheterna uppfyller kraven för att vara en idé- buren aktör i en tillståndsprövning och vid tillsyn. Då skulle idé- burna aktörer t.ex. kunna ansöka om att undantas från vissa krav och i samband med ansökan lämna in de handlingar som krävs för att visa att de har en verksamhet som uppfyller  
 FN-kriterierna. 
  Det blir då upp till tillsynsmyndigheten att i slutändan avgöra vilka som ska anses vara idéburna. Ytterligare en möjlighet skulle vara att låta verksamhet som bedrivs i ett antal olika juridiska former, t.ex. stif- telser, ideella föreningar, samfälligheter, registrerade trossamfund, ömsesidiga försäkringsbolag och SVB helt undantas från prövning. Det finns emellertid en uppenbar risk för att ett sådant vitt undan- tag utan någon kontroll kan utnyttjas av oseriösa aktörer. 
  
 Utifrån en rättssäker bedömning av vilka aktörer som är idéburna kan avsteg göras från de regler som anses lämpliga. Det skulle t.ex. kunna vara vissa delar i en ägar- och ledningsprövning eller krav på viss ekonomisk stabilitet. Att avgöra hur idéburna aktörer bör av- gränsas och kontrolleras och vilka undantag från gällande och före- slagna regler som bör göras för idéburna aktörer kräver ett antal olika överväganden som inte varit möjliga att göra inom denna utred- nings uppdrag. Utredningen gör därför bedömningen att det bör utredas i särskild ordning hur idéburna aktörer bör definieras och kontrolleras och vilka undantag från gällande och föreslagna regler som bör göras för sådana aktörer. En sådan utredning bör också över- väga om en definition kan och bör ligga till grund för andra sär- skilda regler i syfte att underlätta för idéburna aktörer som vill be- 
  
 249 
  
 Att stimulera utveckling av kvalitet 
  
 SOU 2017:38 
  
 driva välfärdsverksamhet och om definitionen bör användas för att identifiera  
 icke-vinstdrivande 
  aktörer i befintliga register och i statistik. 
  
 250 
  
 12 Konsekvenser av förslagen 
  
 Enligt  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska en utred- ning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. I de följ- ande redovisas dessa konsekvenser. 
  
 12.1Konsekvenser för företag och idéburna organisationer 
  
 Bestämmelser om uppgiftsskyldighet 
  
 Utredningen föreslår att bestämmelser om uppgiftsskyldighet ska införas för privata vårdgivare och enskilda verksamheter inom social- tjänsten, för sådana uppgifter som den offentliga huvudmannen behöver i vissa angivna syften, se avsnitt 10.2.3. Bestämmelserna medför förbättrade möjligheter för kommuner och landsting att fullgöra sitt ansvar för sådan hälso- och sjukvård och socialtjänst som de är huvudmän för. Syftet med bestämmelserna är att säker- ställa att huvudmän kan få uppgifter som är nödvändiga för bl.a. kvalitetssäkring, uppföljning och utvärdering av sådan verksamhet som utförs av privata vård- och omsorgsgivare. Uppgifter om en- skildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden omfattas hos privata utförare av tystnadsplikt. Det är inte möjligt att inskränka tystnadsplikten genom avtal. Bestämmelser som bryter tystnads- plikten är därför nödvändiga för att en offentlig huvudman ska kunna begära individuppgifter från den privata utföraren. Bestäm- melserna berör dels kommuner och landsting, som genom bestäm- melserna ges möjlighet att ta del av individuppgifter (se avsnitt 12.6), dels privata vårdgivare samt enskilda verksamheter inom social- tjänsten, som genom bestämmelserna är skyldiga att lämna ut så- dana uppgifter som huvudmannen behöver. 
  
 251 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 De sektorer som påverkas av förslaget är hälso- och sjukvård och omsorg. Inom dessa sektorer påverkas dock inte alla företag, framför allt kommer företag som endast har privat finansiering inte omfattas. De företag som bedriver assistansverksamhet kommer endast omfattas i den utsträckning de utför assistans enligt avtal med kommunen. I tabell 12.1 samt 12.2 nedan redovisas antalet företag i hälso- och sjukvårdssektorn samt omsorgssektorn enligt Statistiska centralbyråns (SCB) undersökning Företagens ekonomi.1 Den omfattar både företag med offentlig huvudman och företag som saknar offentlig huvudman. Således skulle antalet företag som berörs av förslaget troligen vara lägre.2 Enligt Inspektionen för vård och omsorgs (IVO) register uppgick antalet assistansföretag 2015 till cirka 1 000 stycken. En del av dessa bedriver dock troligen annan verksamhet förutom assistans eller assistans på uppdrag av enskilda. 
  
 Källa: SCB. 
  
 Källa: SCB. 
  
 1Finansiärer och utförare inom vård, skola och omsorg 2014, SCB,  
 2016-09-22. 
  
 2SCB exkluderar dock företag som saknar godkänd balans- och resultaträkning, samt företag med omsättning lägre än 10 000 kronor. 
  
 252 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Redan i dag har huvudmännen ansvar för att följa upp och kvalitets- säkra verksamheten och huvudmannen kan ställa krav i avtal på att information lämnas. Sådan information måste dock i regel avidenti- fieras, vilket kan medföra ytterligare arbete. Alltså kan förslaget medföra ett förenklat överlämnande av dokumentation. Bestäm- melsen bör därmed inte medföra några ökade administrationskost- nader för de privata utförarna. Utredningen bedömer också det som rimligt att huvudmannen får samma förutsättningar för bl.a. kvalitets- säkring, uppföljning och utvärdering oavsett om verksamheten be- drivs i offentlig eller privat regi. 
  
 Utredningen om rätt information i vård och omsorg redogör i sitt betänkande (SOU 2014:23) för ekonomiska konsekvenser av förslag om uppgiftsskyldighet. Utredningen konstaterar i detta be- tänkande att det i praktiken redan synes förekomma ett förhållande- vis omfattande utbyte av uppgifter t.ex. inom ramen för reglering av de ekonomiska förhållandena mellan beställare och utförare, samt att många huvudmän har tekniska möjligheter att inhämta aktuella upp- gifter på ett sätt som inte föranleder någon nämnvärt ökad admi- nistration, varken för kommun och landsting eller för den privata verksamheten. Förslagen i denna utredning var dessutom mer om- fattande än förslagen om uppgiftsskyldighet i detta betänkande. 
  
 Mot bakgrund av vad som beskrivs ovan bedömer Välfärds- utredningen sammanfattningsvis att de ekonomiska konsekven- serna av förslaget om uppgiftsskyldighet inte bör vara särskilt om- fattande. 
  
 Bättre möjligheter att följa idéburna aktörer 
  
 Förslaget om att statistik inom välfärdsområdet i högre grad ska redovisas uppdelat för idéburen sektor bedöms inte leda till ökade kostnader för företag och organisationer då det inte medför ytterli- gare upplysningskrav för dessa, se vidare avsnitt 10.6. Däremot bör det vara positivt för idéburen sektor att i högre grad kunna ta del av statistik och uppföljning för företag och organisationer som sär- redovisas för sektorn, då det bör ge bättre förutsättningar att följa sektorns utveckling och resultat jämfört med andra aktörer. 
  
 253 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förbättrade sanktionsmöjligheter för Inspektionen för vård- och omsorg (IVO) och frekvenstillsyn 
  
 Krav på att vårdgivare ska anmäla verksamhet, liksom ändringar i eller flytt av verksamheten och när verksamheten läggs ned, före- ligger enligt nuvarande regelverk, se avsnitt 10.3. Utredningens för- slag innebär att IVO får förelägga den vårdgivare som inte fullgjort sin anmälningsskyldighet att anmäla verksamheten. Ett förelägg- ande får förenas med vite. Nuvarande ordning som innebär att vård- givaren kan anmälas till åtal föreslås samtidigt upphöra att gälla. Förslaget syftar till att ge effektivare sanktionsmöjligheter för IVO för att på så sätt säkerställa att Vårdgivarregistret är komplett och korrekt. Utebliven anmälan kan förvisso medföra att företag och organisationer får viten, men detta är något som de kan påverka själva. Således bedöms inte förslaget medföra någon ökad regelbörda eller kostnader för vårdgivarna jämfört med i dag. 
  
 Förslaget om att kravet på frekvenstillsyn ska upphöra att gälla syftar inte till att minska antal inspektioner totalt då resurserna främst bör gå till mer egeninitierad tillsyn. Vissa företag kommer få fler inspektioner, andra färre. Således bedöms det inte medföra några konsekvenser totalt för företag och organisationer inom välfärds- området. 
  
 12.2Konsekvenser för brukare 
  
 Bestämmelser om uppgiftsskyldighet och skyddet för den enskildes integritet 
  
 Utredningen föreslår bestämmelser om uppgiftsskyldighet för pri- vata vårdgivare och enskilda verksamheter inom socialtjänsten, i för- hållande till den offentliga huvudmannen. Bestämmelserna innebär att uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga för- hållanden kan lämnas till huvudmannen utan hinder av tystnads- plikten enligt patientsäkerhetslagen (2010:659), socialtjänstlagen (2001:453), SoL, eller lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Uppgiftsskyldigheten gäller sådana upp- gifter som huvudmannen behöver för vissa angivna ändamål. 
  
 Huvudmannen har det yttersta ansvaret för verksamhet som överlämnas till privata utförare och ska se till att de bestämmelser 
  
 254 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 som gäller för verksamheten uppfylls. För att kommuner och lands- ting ska kunna fullgöra sitt ansvar för sådan hälso- och sjukvård och socialtjänst som de är huvudmän för kan det i vissa fall vara nödvändigt att ta del av uppgifter om enskilda, även identifierbara sådana. De föreslagna bestämmelserna är nödvändiga för att detta ska vara möjligt. Syftet med bestämmelserna är att säkerställa att huvudmän kan få uppgifter som krävs för bl.a. kvalitetssäkring och uppföljning av sådan verksamhet som utförs av privata vård- och omsorgsgivare. 
  
 Bestämmelserna medför att känsliga individuppgifter som före- kommer hos privata vårdgivare och enskilda verksamheter kan komma att behandlas av kommuner och landsting, utan samtycke av den enskilde. Skyddet för den enskildes integritet är grundlags- fäst och begränsningar av detta skydd får göras endast för att till- godose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och får inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet, 2 kap. 6 § andra stycket, 20 och 21 §§ regeringsformen. 
  
 Vid en vägning av skyddet för den enskildes integritet mot vär- det av en effektiv uppföljning, kan konstateras att de föreslagna bestämmelserna syftar till att möjliggöra för kommuner och lands- ting att fullgöra det ansvar för hälso- och sjukvårds- och omsorgs- verksamhet som de har i egenskap av huvudmän. Bestämmelserna ger inte huvudmannen generell tillgång till den privata utförarens register, utan innebär endast att sådana uppgifter som behövs i vissa angivna syften ska lämnas ut. De uppgifter som huvudmannen genom bestämmelserna får ta del av omfattas dessutom hos lands- tingen och kommunerna av hälso- och sjukvårdssekretessen re- spektive socialtjänstsekretessen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Vid all personuppgiftsbehandling gäller dessutom att inte fler personuppgifter än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet får behandlas. Huvudmännen måste därmed bedöma för vilka ändamål personuppgifter behöver samlas in och tydliggöra vilka uppgifter som behövs med hänsyn till de ändamål som görs gällande. I många fall kan det sannolikt vara tillräckligt att begära in uppgifter som inte direkt kan hänföras till enskilda individer. Bestäm- melserna medför således en mycket begränsad spridning av person- uppgifter. Att verksamheterna följs upp är också ofta positivt för kvaliteten i verksamheten och för brukarna. 
  
 255 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Sammantaget menar utredningen att det är frågan om ett mycket begränsat intrång i den personliga integriteten, som kan motiveras av behovet av en välfungerande uppföljning. Utredningen bedömer därför att de föreslagna bestämmelserna är förenliga med skyddet för enskildas integritet. 
  
 Kravet på frekvenstillsyn ska tas bort 
  
 Utredningen föreslår att kravet på frekvenstillsyn av viss verksamhet som står under tillsyn av IVO ska avskaffas, i syfte att frigöra mer resurser för egeninitierad riskbaserad tillsyn, se avsnitt 10.3. Detta kan leda till att viss verksamhet kommer att granskas mer sällan än i dag, vilket skulle kunna medföra negativa konsekvenser för bru- kare om brister i verksamheten inte upptäcks. Syftet med förslaget är dock att IVO genom en riskbaserad tillsyn ska kunna fokusera på de objekt där myndigheten utifrån en bedömning i det enskilda fallet ser behov av tillsyn. Sådana verksamheter kan därmed priori- teras med fler besök än vad som sker i dag. Således bedömer utred- ningen att förslaget sammantaget är positivt för brukare. 
  
 Övriga förslag 
  
 Sammanfattningsvis syftar utredningens förslag och bedömningar till att öka förutsättningarna för tillsynsmyndigheter och offentliga huvudmän att planera, kontrollera, följa upp och kvalitetssäkra väl- färdsverksamhet. Detta bör ge förutsättningar för mer kvalitativa insatser och därmed i slutändan kunna gynna brukare, patienter, barn och elever. 
  
 12.3Samhällsekonomiska konsekvenser 
  
 Flera av utredningens förslag syftar till att stärka förutsättningarna för att kontrollera lagstadgade krav på kvalitet, effektivisera till- synen, samt ge bättre förutsättningar för att följa upp och kvalitets- säkra verksamhet. Förslagen ger också förutsättningar att på längre sikt förbättra uppföljning av välfärdsverksamhet, både av ekonomi och kvaliteten. Sammantaget kan förslagen ge förutsättningar för 
  
 256 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 stärkt kvalitet i välfärdsverksamhet samt ökad insyn i privat utförd verksamhet. God kvalitet i välfärden är en förutsättning för Sveriges konkurrenskraft, för ett fungerande arbetsliv och kan bidra till att skattemedel används effektivt. När skolan fungerar väl ökar det arbetskraftens konkurrenskraft och bidrar på ett fundamentalt sätt till näringslivets utveckling. Kvalitet i t.ex. förskola, sjukvård, äldre- omsorg och omsorgen om funktionsnedsatta möjliggör för an- höriga och brukare att kunna fortsätta sitt arbetsliv och klara var- dagen. När insatser är av god kvalitet kan det minska kostnader för bl.a. sjukfrånvaro och social utslagenhet. Därför är insatser för att säkerställa och öka kvaliteten i välfärden av stor betydelse för sam- hällets funktionssätt. 
  
 Utöver god kvalitet i den direkta insatsen finns behov att öka samordningen av insatser. Utredningen bedömer att samverkan mellan huvudmän och verksamheter bör beaktas mer vid överväg- ande om konkurrensutsättning, se avsnitt 11.3.1, samt att kvalitets- mätningar och uppföljningar även bör beakta faktorer som sam- verkan och hur väl insatserna hållits ihop runt de enskilda personerna, se avsnitt 11.3.3. Samverkan är en nyckelfaktor för att insatser ska vara kvalitativa och effektiva, dels för patienter och brukare, dels för samhället i stort. Bättre uppföljning av samverkan kan inte i sig skapa sammanhållna insatser, men kan ge bättre kunskap om hur samverkan sker och vad som begränsar den. Det kan också hjälpa till att lyfta ett perspektiv som lätt hamnar i skymundan för den en- skilda verksamhetens kostnader och resultat. 
  
 12.4Offentligfinansiella konsekvenser 
  
 12.4.1Kostnader för myndigheter 
  
 Flera av utredningens bedömningar och förslag syftar till att åstad- komma enhetliga enhetsdefinitioner och förbättra möjligheterna att implementera en informationsmodell för vård- och omsorgs- området. Detta arbete bör kunna gynna flera myndigheter, bl.a. IVO, Socialstyrelsen och Statistiska centralbyrån (SCB), då det kan leda till att information och uppföljning blir mer enhetlig, samt att arbete som görs av flera myndigheter kan samordnas. Utredningen har ett antal förslag som ger mer direkta konsekvenser för statliga myndigheter. Dessa redovisas nedan under respektive myndighet. 
  
 257 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Statskontoret 
  
 Statskontorets uppdrag att följa upp kommunernas uppföljnings- ansvar bör kunna hanteras inom ramen för myndighetens förvalt- ningsanslag och bör inte kräva några ytterligare medel, se avsnitt 11.3.3. 
  
 Myndigheten för vård- och omsorgsanalys 
  
 Uppdraget till Myndigheten för vård- och omsorgsanalys att kart- lägga förutsättningar för uppföljning inom socialtjänsten bedöms inte kräva ytterligare resurser utan bör kunna prioriteras inom ramen för myndighetens förvaltningsanslag, se avsnitt 10.4. 
  
 Inspektionen för vård- och omsorg 
  
 Inspektionen för vård och omsorg, (IVO) får förbättrade förut- sättningar att säkerställa kompletta register över vårdgivare och omsorgsgivare, vilket bör leda till viss effektivisering i arbetet med register och tillsyn. Det medför dock också att myndigheten kom- mer att få hantera fler ändringsanmälningar. För Vårdgivarregistret gäller redan skyldighet att anmäla ändringar i eller flytt av verksam- heten, liksom om verksamheten läggs ned. För Omsorgsregistret införs däremot ytterligare skyldighet för kommuner och landsting att anmäla ändringar i eller flytt av verksamhet, samt om verksamhet läggs ned. 
  
 En relevant jämförelse för att uppskatta antalet ändringsanmäl- ningar kan vara de ändringsanmälningar som görs för enskild verk- samhet i dag. Enligt uppgift från IVO uppgick antalet ändrings- anmälningar för verksamheter som bedrivs enligt SoL och LSS till cirka 16 800 per år för 12 500 verksamheter. Antalet offentliga verk- samheter i Omsorgsregistret är i dag drygt 8 000. Med motsvarande antal ändringar i relation till totalt antal offentliga verksamheter skulle det ge knappt 11 000 ändringsanmälningar per år. Det kan övervägas om kommunernas och landstingens verksamheter är mer stabila över åren då de troligen befinner sig i mindre expansiv fas än t.ex. en nystartad privat välfärdsverksamhet. Utredningen bedömer därför att antalet ändringsanmälningar skulle bli något lägre än för enskild verksamhet och därför uppgå till cirka 10 000 per år. IVO 
  
 258 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 bedömer vidare att tidsåtgången per anmälan är cirka 15 minuter, samt att timkostnad per handläggare uppgår till cirka 1 000 kronor per timme. Det ger en förväntad total kostnad om cirka 2,5 miljoner kronor. 
  
 Med ett mer uppdaterat register bör IVO kunna arbeta mer effektivt i tillsynsarbetet, vilket gör att vissa effektiviseringsvinster bör uppstå. Det gör att den totala kostnaden för myndigheten bör bli något lägre. Utöver kostnaden för den direkta handläggningen kan det uppstå kostnader i de fall myndigheten beslutar om förelägg- ande. Enligt uppgift från IVO beslutade myndigheten om 25 före- lägganden inom hälso- och sjukvård och socialtjänst under 2016. Endast i fem fall ansökte myndigheten om utdömande av vite. Givet att motsvarande andel skulle bli föremål för föreläggande bör kost- naderna för myndigheten inte bli särskilt stora och de bör kunna hanteras inom ramen för befintliga resurser. 
  
 Att kravet på frekvenstillsyn avskaffas bör leda till minskade kostnader för IVO:s tillsyn. Enligt IVO:s årsredovisning för 2016 uppgick kostnaderna för frekvenstillsynen till cirka 108 miljoner kronor 2016.3 Kostnaderna för frekvenstillsynen har ökat jämfört med 2014 och 2015 till följd av ett ökat antal nya verksamheter, framför allt för hem för vård eller boende (HVB) för ensamkom- mande flyktingbarn. Däremot har antalet inspektioner minskat då de lagstadgade kraven på minst två inspektioner per år avskaffades. Utredningen bedömer att de frigjorda resurserna bör användas för ökad mängd egeninitierad tillsyn varför IVO bör få behålla avsatta medel. Att kravet på frekvenstillsyn avskaffas bör dock ge utrymme för att finansiera ökade kostnader till följd av krav på kommuner och landsting att anmäla ändringar i verksamheter. 
  
 Socialstyrelsen 
  
 Utredningen föreslår att Socialstyrelsen särskilt ska redovisa stati- stik för idéburen sektor, se avsnitt 10.6. Detta medför att myndig- heten bör inventera befintlig statistik för att bedöma vilken stati- stik som är relevant att redovisa särskilt för sektorn, samt säker- ställa att det finns förutsättningar för SCB att kunna bistå i arbetet. 
  
 3 IVO Årsredovisning 2016, s. 16. 
  
 259 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Myndigheterna har förutsättningar att planera för uppdraget och kan samverka om uppdraget. Det bedöms därmed inte medföra omfatt- ande kostnader och bör därför kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Upphandlingsmyndigheten 
  
 Utredningen föreslår att Upphandlingsmyndigheten (UHM) till- förs 3,6 miljoner kronor permanent för att förstärka arbetet med vägledningar och annat stöd på välfärdsområdet, se avsnitt 11.2.3. Tillskottet bedöms motsvara kostnaden för tre kvalificerade hand- läggare. Ett förbättrat stöd för upphandling bör ge förutsättningar för kommuner och landsting att göra bättre upphandlingar. Kon- kurrensverket har i uppdrag att bedriva tillsyn inom upphandlings- området, samt att bedriva arbete för att öka regelefterlevnaden inom upphandlingsområdet. Med ett förbättrat stöd för upphandling inom välfärdsområdet bör Konkurrensverkets kostnader kunna minska i viss utsträckning. Utredningen bedömer att det är rimligt att de ökade resurserna till UHM finansieras genom motsvarande ned- prioritering inom ramen för Konkurrensverkets förvaltningsanslag. 
  
 E-hälsomyndigheten 
  
 Utredningen föreslår att  
 E-hälsomyndigheten 
  (EHM) får i uppdrag att tillsammans med övriga relevanta aktörer ta fram definitioner för enheter inom hälso- och sjukvård samt socialtjänst, se avsnitt 10.5.1. 
  
 Utredningen föreslår att EHM engångsvis tillförs 1 miljon kronor för detta arbete, vilket bör motsvara lite mindre än en årsarbets- kraft. Kostnaderna för uppdraget att ta fram en första enhetsdefini- tion bör vara tillfälliga och således krävs ingen permanent finansier- ing. Då enhetliga definitioner av enheter bedöms kunna bidra till mer effektiv verksamhet för IVO, SCB och Socialstyrelsen föreslås resurstillskottet finansieras genom motsvarande neddragning för dessa myndigheter. 
  
 260 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Statens skolverk 
  
 Utredningen föreslår att Statens skolverk (Skolverket) särskilt ska redovisa statistik för idéburen sektor. Detta medför att myndig- heten bör inventera befintlig statistik för att bedöma vilken statistik som är relevant att redovisa särskilt för sektorn, samt säkerställa att det finns förutsättningar för SCB att kunna bistå i arbetet. Förut- satt att myndigheterna arbetar gemensamt bedöms det inte med- föra omfattande kostnader och därför bör det kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Statistiska centralbyrån 
  
 Utredningen föreslår att SCB initialt får i uppdrag att bistå Skol- verket och Socialstyrelsen för att möjliggöra att relevant statistik för privata utförare i välfärden redovisas uppdelat för idéburen sektor. SCB samlar redan i dag in en stor del av statistiken för skol- väsendet och det finns organisationsnummer i Skolverkets statistik.4 Det bör således inte föranleda större arbete att utveckla redovis- ningen så att den, när så är relevant, kan särredovisas för idéburen sektor när det gäller utbildningsresultat, barn, elever och personal samt kostnader. Socialstyrelsens statistik innehåller inte organisa- tionsnummer i samma utsträckning5, men t.ex. enhetsundersök- ningen inom äldreomsorgen bör kunna redovisas särskilt för idé- buren sektor. För att möjliggöra att statistik redovisas för idéburen sektor bör SCB tillföras 200 000 kronor för första året och därefter 150 000 kronor årligen för att bistå Skolverket och Socialstyrelsen. Beräkningen utgår från en ungefärlig styckkostnad om 30 000 kro- nor, men det bör även finnas vissa kostnader för att förbereda för uppdragen. Tillskottet till SCB föreslås finansieras genom motsva- rande neddragning för Skolverket och Socialstyrelsen för de år som SCB bistår myndigheterna. 
  
 4För skolorna finns även skolenhetsnummer. 
  
 5I Socialstyrelsens officiella register över socialtjänstområdet saknas ofta uppgift om den verksamhet som utfört uppgiften och vilket organisationsnummer denna har. Se vidare om register i avsnitt 7.1.2. 
  
 261 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 Förvaltningsdomstolarna 
  
 Som beskrivits ovan bedöms inte antalet ansökningar om förelägg- ande med anledning av utredningens förslag om förbättrade förut- sättningar att säkerställa kompletta register över vårdgivare och omsorgsgivare uppgå till ett stort antal årligen. Således bör kostna- derna som uppstår för förvaltningsdomstolarna kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. 
  
 12.4.2Kostnader och intäkter för kommuner och landsting 
  
 Skyldighet för kommuner och landsting att anmäla ändringar i verksamhet enligt Omsorgsregistret 
  
 Utredningen bedömer att antal ändringar av verksamhet i egen regi per år uppgår till cirka 10 000, se ovan. Tidsåtgången per anmälan bör i normalfallet vara liten då kommuner och landsting bör ha god kontroll över verksamhet i egen regi. Det finns redan en väl inarbe- tad process för anmälan hos IVO som är administrativt enkel. Det är därtill troligt att ändringen kan anmälas samlat för flera verksam- heter. Däremot kan det krävas viss insats för kommunerna för att sätta sig in i de förändrade kraven. Även detta bör dock vara relativt enkelt då IVO och kommunerna redan har väl upparbetade kontakter genom tillsynen. Utredningens bedömning är att ändringsanmälan i snitt inte kommer kräva mer än 30 minuters arbetsinsats per ändring. Ändringen bör kunna genomföras av en ekonomiassistent eller motsvarande.6 Det är dock troligt att det kan krävas viss ytterligare administration av jurist.7 Utöver detta tillkommer overheadkostna- der, vilket enligt uppgift från Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) bedöms uppgå till 25 procent av lönekostnaden. Detta skulle motsvara en samlad årlig kostnad för kommunerna om cirka 2,2 miljoner kronor årligen. Med ett bättre uppdaterat register bör dock kommunerna få minskat arbete i tillsynen för att säkerställa korrekta uppgifter, varför den samlade kostnaden bör bli något lägre. Utredningens bedömning är således att kostnaden för kommunerna 
  
 6Enligt SCB:s lönestatistik är månadslönen för en ekonomiassistent i kommun 26 700, vilket ger en timkostnad inklusive sociala avgifter och semester om cirka 233 kronor. 
  
 7Enligt SCB:s lönestatistik är månadslönen för en jurist i kommun 42 900 kronor, vilket ger en timkostnad inklusive sociala avgifter och semester om 372 kronor. 
  
 262 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 uppgår till cirka 2 miljon kronor årligen. Utredningen föreslår att kostnaden finansieras genom en nedprioritering av åtgärder som finansieras inom utgiftsområde 9 i statsbudgeten. 
  
 Stärkt upphandlingsstöd för välfärdsområdet 
  
 Utredningens förslag om ökade resurser till UHM syftar till att ge kommuner och huvudmän bättre stöd i upphandlingsarbetet. Det bör kunna ge förutsättningar för dessa att upphandla kvalitativ verk- samhet och bör särskilt kunna stödja mindre huvudmän som inte har möjlighet att avsätta stora resurser för upphandlingsprocessen. 
  
 12.5Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
  
 Utredningens förslag syftar bl.a. till att stärka kvaliteten i välfärden. Utredningen beskriver i betänkandet Ordning och reda i välfärden (2016:78) att en förutsättning för en stark jämställdhet mellan kvinnor och män är att den offentligt finansierade välfärden funge- rar väl. Kvinnor använder välfärden mer än män och kvinnor utgör en större andel av de sysselsatta i välfärden.8 En bättre kvalitet i väl- färdssystemen kan därmed komma att påverka kvinnor i högre ut- sträckning än män. 
  
 Socialstyrelsen har i olika rapporter belyst omotiverade skillna- der mellan män och kvinnor i hälso- och sjukvård och socialtjänst.9 Socialstyrelsen konstaterar bl.a. att män och kvinnor får olika insat- ser som inte synes motiverade av olika behov, samt att män synes få mer insatser från socialtjänsten trots att det inte finns belägg för att fler män har funktionsnedsättning. Utredningens förslag som rör ökad insyn i privata utförare och bättre data inom socialtjänsten kan förbättra möjligheterna att följa både jämlikhet och jämställd- 
  
 8Löfgren,  
 Hernandez, 
  Effektiv omfördelning över livet, Landsorganisationen i Sverige, 2013, s. 35 ff. och SCB Arbetsmarknadsstatistik. 
  
 9Mot en mer jämställd vård och socialtjänst – Uppföljning av jämställdheten i hälso- och sjukvård och socialtjänst, Socialstyrelsen  
 2008-131-1, 
  Alltjämt ojämlikt! – Levnadsförhållan- den för vissa personer med funktionsnedsättning  
 2010-6-21, 
  Ojämna villkor för hälsa och vård, Jämlikhetsperspektiv på hälso- och sjukvården, Socialstyrelsen, 2011, Tillståndet och utvecklingen inom hälso- och sjukvård och socialtjänst, 2015, Socialstyrelsen. 
  
 263 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:38 
  
 het. Utredningens förslag som gäller jämlikhet kan medföra ett ökat fokus på hur t.ex. upphandlingar eller valfrihetssystem påver- kar olika grupper och kan därmed även medföra ett ökat fokus på att motverka omotiverade skillnader mellan män och kvinnor i utform- ning av t.ex. konkurrens- och ersättningssystem. Förslagen kan där- för få vissa positiva effekter på jämställdheten. 
  
 12.6Konsekvenser för det kommunala självstyret 
  
 Av 14 kap. 3 § RF framgår att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som föranlett den. Bestämmelsen ger uttryck för en proportionalitetsprincip vad gäller inskränkningar i den kommu- nala självstyrelsen. 
  
 Utredningens förslag om att en viss uppgiftsskyldighet för pri- vata vårdgivare och enskilda verksamheter inom socialtjänsten ska införas syftar till att förbättra kommuners och landstings möjlig- heter att följa upp verksamhet som överlämnats till privata utfö- rare. Detta kan ses som positivt för den kommunala självstyrelsen. 
  
 Förslaget att kommuner och landsting ska vara skyldiga att rapportera även förändringar i verksamhet som ska anmälas enligt SoL och LSS är ett nytt åliggande och därmed ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Åliggandet är dock mycket begränsat. Mot bakgrund av de positiva effekterna som finns av bättre funge- rande register, menar utredningen att förslaget är proportionerligt. 
  
 12.7Konsekvenser för brottsligheten 
  
 Utredningen föreslår en avkriminalisering av skyldighet att rappor- tera verksamhet enligt patientsäkerhetslagen. Mot bakgrund av att nuvarande system inte lett till några åtal, menar utredningen att ett system med föreläggande som kan förenas med viten kommer leda till förbättrade möjligheter att få bättre inrapportering, vilket leder till mer välfungerande register på områden. Fungerande register kan i sin tur bidra till en mer effektiv tillsyn som kan förebygga kriminell verksamhet i olika avseenden. Förslaget bedöms därför positivt bidra till minska brottsligheten. 
  
 264 
  
 SOU 2017:38 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Även de regler som innebär att det offentliga på ett bättre sätt kan följa upp privat verksamhet kan få positiva effekter ur detta hän- seende. 
  
 12.8Övriga konsekvenser 
  
 Utredningens förslag bedöms inte ha några konsekvenser för de skyl- digheter som följer av Sveriges anslutning till Europeiska unionen, möjligheten att nå de integrationspolitiska målen, sysselsättningen eller offentlig service i olika delar av landet. 
  
 265 
  
 13 Ikraftträdande 
  
 13.1Lagändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2018 
  
 Utredningens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2018. 
  
 Utredningens bedömning: Det saknas behov av övergångs- bestämmelser. 
  
 Den tid som kan uppskattas för remissförfarandet och beredningen av förslagen inom Regeringskansliet samt riksdagsbehandlingen och den tid kommuner, landsting och statliga tillsynsmyndigheter behöver för att förbereda sig medför att den föreslagna lagstift- ningen bör kunna träda i kraft den 1 juli 2018. 
  
 Övergångsbestämmelser 
  
 Kommuner och landsting kommer att vara skyldiga att rapportera ändringar i samt flytt eller nedläggning av viss verksamhet som bedrivs enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade från och med den 1 juli 2018. Utredningen bedömer dock att kommuner och landsting har rutiner för att kontrollera och följa upp sina egna verksamheter och att det därför saknas behov av övergångsbestämmelser för att kunna rapportera in de nya uppgifterna. 
  
 Möjligheten att döma ut böter för vårdgivare som inte anmäler ny eller ändrad verksamhet föreslås avskaffas. Inspektionen för vård och omsorg kommer dock att kunna besluta om föreläggan- den förenade med viten om en verksamhet inte anmäls. Det saknas därför skäl att införa särskilda övergångsbestämmelser. 
  
 267 
  
 Ikraftträdande 
  
 SOU 2017:38 
  
 Den nya tystnadspliktsbrytande bestämmelsen om uppgifts- skyldighet innebär krav på privata utförare att lämna uppgifter till kommuner och landsting. De kan dock redan i dag behöva lämna olika uppgifter inom ramen för ordinarie uppföljning. Det saknas därför skäl för några särskilda övergångsbestämmelser. 
  
 268 
  
 14 Författningskommentar 
  
 14.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:487) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 23 § 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att kommuner och landsting måste anmäla om verksamheten helt eller till väsentlig del föränd- ras, flyttas eller läggs ned. Anmälan ska ske inom en månad efter att ändringen skett. Nedläggningar ska dock anmälas snarast. 
  
 Bestämmelsen har utformats utifrån motsvarande bestämmelse i patientsäkerhetslagen, se prop. 2009/10:210 s. 192 och prop. 1995/96:176 s. 76 f. och 96 f. Anmälan av förändringar i verksam- heten avser endast sådana ändringar som uppenbart är av betydelse för Inspektion för vård och omsorg att känna till. Om en verksam- het helt eller delvis läggs ned är det ett sådant intresse. Vilka för- ändringar i verksamheten som är att betrakta som väsentliga är naturligtvis beroende av bl.a. verksamhetens omfattning, inriktning och organisationsstruktur. Det är emellertid inte aktuellt att anmäla förändringar i personaluppsättning eller metoder i andra fall än då detta innebär en ny inriktning på verksamheten. Successiva föränd- ringar som var och en för sig bedöms vara av mindre betydelse, men som sammantagna innebär att verksamheten omstöps, ska anmälas när den nya inriktningen kan skönjas. 
  
 Övervägandena finns i avsnitt 10.3. 
  
 23 f § 
  
 Paragrafen är ny. I paragrafen regleras en skyldighet för den som yrkesmässigt bedriver enskild verksamhet, i de fall tillhandahållan- det av en insats överlämnats genom avtal enligt 17 §, att i vissa fall 
  
 269 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:38 
  
 lämna ut personuppgifter. Uppgiftsskyldigheten gäller till den nämnd som har beslutat om en insats som genomförs i den enskilda verk- samheten, för uppgifter som nämnden behöver för kvalitetssäkring, administration, uppföljning eller utvärdering. Dessa ändamål mot- svarar de ändamål för behandling av personuppgifter som anges i 12 § 10 förordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten, med undantag för tillsyn av verksamhet. Bestäm- melsen innebär att den som bedriver den enskilda verksamheten har en skyldighet att lämna ut sådana uppgifter som den offentliga huvudmannen behöver för något av de godkända ändamålen för behandling av personuppgifter som anges. Syftet är att den före- slagna bestämmelsen ska ha samma innebörd som bestämmelsen i förordningen om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten. 
  
 Övervägande finns i avsnitt 10.2.3. 
  
 14.2Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 7 kap. 
  
 1 § 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att kommuner och landsting måste anmäla om verksamheten helt eller till väsentlig del föränd- ras, flyttas eller läggs ned. Anmälan ska ske inom en månad efter att ändringen skett. Nedläggningar ska dock anmälas snarast. 
  
 Bestämmelsen har utformats utifrån motsvarande bestämmelse i patientsäkerhetslagen, se prop. 2009/10:210 s. 192 och prop. 1995/96:176 s. 76 f. och 96 f. Anmälan av förändringar i verksam- heten avser endast sådana ändringar som uppenbart är av betydelse för Inspektion för vård och omsorg att känna till. Om en verksam- het helt eller delvis läggs ned är det ett sådant intresse. Vilka för- ändringar i verksamheten som är att betrakta som väsentliga är naturligtvis beroende av bl.a. verksamhetens omfattning, inriktning och organisationsstruktur. Det är emellertid inte aktuellt att anmäla förändringar i personaluppsättning eller metoder i andra fall än då detta innebär en ny inriktning på verksamheten. Successiva föränd- ringar som var och en för sig bedöms vara av mindre betydelse, 
  
 270 
  
 SOU 2017:38 
  
 Författningskommentar 
  
 men som sammantagna innebär att verksamheten omstöps, ska an- mälas när den nya inriktningen kan skönjas. 
  
 Övervägande finns i avsnitt 10.3. 
  
 7 § 
  
 Paragrafen är ny. I paragrafen regleras en skyldighet för den som yrkesmässigt bedriver enskild verksamhet, i de fall utförandet av en uppgift överlämnats genom avtal enligt 2 kap. 5 §, att i vissa fall lämna ut personuppgifter. Uppgiftsskyldigheten gäller till den social- nämnd som har beslutat om en insats som genomförs i den enskilda verksamheten, för uppgifter som nämnden behöver för kvalitetssäk- ring, administration, uppföljning eller utvärdering. Dessa ändamål motsvarar de ändamål för behandling av personuppgifter som anges i 12 § 10 förordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten, med undantag för tillsyn av verksamhet. Bestämmelsen innebär att den som bedriver den enskilda verksam- heten har en skyldighet att lämna ut sådana uppgifter som den offent- liga huvudmannen behöver för något av de godkända ändamålen för behandling av personuppgifter som anges. Syftet är att den före- slagna bestämmelsen ska ha samma innebörd som bestämmelsen i förordningen om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten. 
  
 Övervägande finns i avsnitt 10.2.3. 
  
 14.3Förslaget till lag om ändring 
  
 i patientsäkerhetslagen (2010:659) 
  
 6 kap. 
  
 15 a § 
  
 Paragrafen är ny. I bestämmelsen föreskrivs att hälso- och sjuk- vårdspersonalen i den enskilda hälso- och sjukvården är skyldig att, till den offentliga huvudman som ansvarar för hälso- och sjukvår- den enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), i vissa fall lämna ut personuppgifter. Uppgiftsskyldigheten gäller uppgifter som huvud- mannen behöver för att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten, för administration, planering, upp- 
  
 271 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:38 
  
 följning och utvärdering av verksamheten, eller för att framställa statistik om hälso- och sjukvården. Dessa ändamål motsvarar de ändamål för personuppgiftsbehandling som anges i 2 kap. 4 §  
 4–6 
  patientdatalagen (2008:355), med undantag för tillsyn av verksam- het. Bestämmelsen innebär att hälso- och sjukvårdspersonalen har en skyldighet att lämna ut sådana uppgifter som den offentliga huvud- mannen behöver för något av de godkända ändamålen för behand- ling av personuppgifter som anges. Syftet är att den föreslagna be- stämmelsen ska ha samma innebörd som bestämmelsen i patient- datalagen (se prop. 2007/08:126 s. 55 ff.). 
  
 Övervägandena finns i avsnitt 10.2.3. 
  
 7 kap. 
  
 24 § 
  
 Det nya andra stycket innebär att Inspektionen för vård och om- sorg kan förelägga en vårdgivare att anmäla verksamhet i enlighet med 2 kap.  
 1–2 
  §§, såsom en ny eller ändrad verksamhet. Ett före- läggande får även förenas med vite. 
  
 Övervägandena finns i avsnitt 10.3. 
  
 10 kap. 
  
 1 § 
  
 Bestämmelsen upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. 
  
 272 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2015:22 
  
 Ett nytt regelverk för offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 5 mars 2015 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska utreda förutsättningarna för och föreslå hur den offentliga finansieringen av privat utförda välfärdstjänster bör regleras. Syftet med utredningen är att säkerställa dels att offentliga medel används till just den verksamhet de är avsedda för och på ett sådant sätt att de kommer brukarna till godo, dels att eventuella överskott som huvudregel ska återföras till den verk- samhet där de uppstått. Utredningen ska föreslå hur offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster kan utformas så att den säkrar likvärdighet, kvalitet, samhällsekonomisk effektivitet, behovsstyrning och öppenhet. 
  
 De nya reglerna ska omfatta verksamhet inom skolväsendet och äldreomsorgen samt sådan hälso- och sjukvård som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Vidare ska hem för vård och boende (HVB) och all verksamhet inom socialtjänsten som bedrivs i privat regi omfattas, även sådan verksamhet som en kommun eller ett landsting genom avtal har lämnat över till en enskild aktör att utföra, liksom all verksamhet som är kopplad till insatser enligt lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vad gäller personlig assistans som bedrivs i privat regi inkluderas sådan assistans som bedrivs med stöd av assistansersättning. De regler som tas fram ska beakta den enskilda brukarens behov, självbestämmande och rättigheter. 
  
 273 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Utredaren ska vidare bedöma om det är lämpligt att de nya reg- lerna även omfattar särskilda utbildningsformer och annan pedago- gisk verksamhet, som regleras i 24 och 25 kap. skollagen (2010:800), och i så fall lämna sådana förslag. 
  
 Utredaren ska analysera om kraven bör vara lika för alla utfö- rare, eller om det finns behov av att ställa olika krav beroende på drifts- och verksamhetsform och verksamhetsområde, och i så fall föreslå hur kraven kan utformas. All reglering som föreslås ska ha som utgångspunkt att offentliga medel ska gå till just den verksam- het de är avsedda för och att eventuella överskott som huvudregel ska återinvesteras i den verksamhet där de har uppstått. 
  
 Utredaren ska även undersöka hur regelverket som styr upp- handling av bl.a. sociala tjänster kan förenklas och göras mer flexi- belt, samt föreslå insatser för att förbättra förutsättningarna för den idéburna sektorn i välfärden, inom ramen för bl.a. upphandlings- rätten. Utredaren ska vidare klarlägga om valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem kan anses utgöra tillstånds- eller auktorisationssystem enligt 2014 års upphandlingsdirektiv. 
  
 Utredaren ska också utvärdera de regler som gäller för tillfälliga asylboenden och lämna förslag på åtgärder som innebär krav på att privata aktörer som vill få ta del av offentliga medel ska kunna visa hur dessa ska användas i verksamheten och komma brukarna till godo. 
  
 De delar av uppdraget som gäller tillstånds- och auktorisations- system och andra alternativ till offentlig upphandling, samt skyl- digheten att erbjuda vårdvalsystem i primärvården enligt 5 § hälso- och sjukvårdslagen, ska redovisas senast den 1 november 2015. Uppdraget ska i övrigt redovisas senast den 1 november 2016. 
  
 Befintlig reglering 
  
 Gällande regler för privata utförare inom vård och omsorg 
  
 Flertalet av de uppgifter som kommuner och landsting ansvarar för inom vård- och omsorgsområdet regleras i speciallagstiftning. I flera av dessa lagar, t.ex. socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), förkortad HSL, och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, för- kortad LSS, har lagstiftaren förtydligat vilka regler som gäller för 
  
 274 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 att kommuner och landsting ska få lämna över utförandet av viss verksamhet till privata utförare. 
  
 Sedan 2010 är det obligatoriskt för landstingen att erbjuda vård- valssystem i primärvården (5 § HSL). Det innebär att landstingen har en skyldighet att organisera primärvården så att alla som om- fattas av deras ansvar för hälso- och sjukvård ska kunna välja utfö- rare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt. Landstingen ska utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, men de har rätt att själva utforma sina regelverk och de närmare villkoren för godkända leverantörer. 
  
 Inom övriga delar av vård- och omsorgsområdet innebär den kommunala självstyrelsen att kommuner och landsting har en rela- tivt stor frihet att själva organisera sin verksamhet. Som ett led i rätten att organisera verksamheten kan kommuner och landsting välja att antingen bedriva verksamhet i egen regi eller anlita privata utförare för viss verksamhet. Av 12 kap. 4 § regeringsformen fram- går att förvaltningsuppgifter kan lämnas över till juridiska personer och enskilda individer. Att kommuner och landsting har möjlighet att lämna över förvaltningsuppgifter till privata utförare framgår också av 3 kap. 16 § kommunallagen (1991:900). 
  
 Även om en kommun eller ett landsting efter upphandling har överlämnat en viss uppgift åt en privat utförare har kommunen eller landstinget kvar huvudmannaskapet och det övergripande an- svaret för verksamheten. Kommunen eller landstinget har bl.a. en skyldighet att se till att den anlitade privata utföraren följer de be- stämmelser som gäller för verksamheten. 
  
 Gällande regler för enskilda huvudmän och privata utförare inom skolväsendet 
  
 Det finns en viktig och grundläggande skillnad mellan skolverk- samhet för barn och unga och andra områden som kommuner och landsting ansvarar för. För att en enskild fysisk eller juridisk person ska få bedriva utbildning inom skolväsendet krävs att personen har godkänts som huvudman för utbildningen. Det är Statens skol- inspektion (Skolinspektionen) som beslutar om godkännande av enskilda huvudmän för verksamhet som avser förskoleklass, grund- skola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola, eller fritids- hem som anordnas vid en skolenhet med förskoleklass, grundskola 
  
 275 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 eller grundsärskola. När det gäller förskolor och andra fritidshem är det i stället den kommun där verksamheten ska bedrivas som ska besluta om godkännande. 
  
 Ett godkännande som enskild huvudman medför en rätt till bi- drag från elevens hemkommun. Den enskilde har som huvudman fullt ansvar för verksamheten. Skolinspektionen har det huvudsak- liga ansvaret för tillsyn av utbildning inom skolväsendet. Det gäller oavsett om utbildningen bedrivs av en enskild eller offentlig huvud- man. De fristående förskolor och fritidshem som har godkänts av en kommun omfattas dock av kommunens tillsynsansvar. 
  
 En kommun har således inte något ansvar för den utbildning som bedrivs vid fristående skolor. Kommunen har inte heller möj- lighet att bestämma över etableringen av fristående skolor inom kommunen. Berörda kommuner ska dock ges tillfälle att yttra sig över en ansökan om att godkännas som huvudman för en utbildning. Huvudmän som har ansökt om godkännande efter den 1 oktober 2014 ska även samråda med den berörda kommunen innan utbild- ningen startar. 
  
 Om verksamheten vid en fristående skola eller förskola läggs ned, är det kommunens ansvar att erbjuda barn och elever i den nedlagda verksamheten motsvarande verksamhet. 
  
 I skolväsendet ingår även skolformer som riktar sig till vuxna: kommunal vuxenutbildning (komvux), särskild utbildning för vuxna (särvux) och utbildning i svenska för invandrare (sfi), för vilka kommunerna som huvudregel är huvudmän. För dessa skolformer finns ingen godkännandeprövning på det sätt som finns för skol- väsendet i övrigt. I stället kan kommunen uppdra åt enskilda att anordna vuxenutbildning på samma sätt som inom vård- och om- sorgsområdet. Även delar av huvudmannaskapet, t.ex. utfärdandet av betyg, kan överlåtas till en enskild utbildningsanordnare. Detta förutsätter bl.a. att anordnaren har beviljats s.k. betygsrätt av Skol- inspektionen. Kommunen har dock alltid kvar huvuddelen av huvud- mannaskapet och det övergripande ansvaret för verksamheten. 
  
 Utöver regleringen av verksamheter inom skolväsendet inne- håller skollagen (2010:800) även bestämmelser om vissa särskilda utbildningsformer och annan pedagogisk verksamhet som bedrivs i stället för utbildning inom skolväsendet. För sådan verksamhet, som alltså inte ingår i skolväsendet, gäller gemensamma bestäm- melser i skollagen endast om det anges särskilt. I skollagens 24 kap. 
  
 276 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 finns bestämmelser om de särskilda utbildningsformerna: inter- nationella skolor, utbildning vid särskilda ungdomshem, utbildning för intagna i kriminalvårdsanstalt, utbildning vid folkhögskola som motsvarar utbildning i svenska för invandrare, utbildning för barn och elever som vårdas på sjukhus eller annan motsvarande insti- tution samt utbildning i hemmet eller på annan lämplig plats. För närvarande är det endast enskilda som, efter godkännande av Skol- inspektionen, är huvudmän för internationella skolor. 
  
 När det gäller annan pedagogisk verksamhet finns i 25 kap. skollagen bestämmelser om pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritidshem, öppen förskola, öppen fritidsverk- samhet och omsorg under tid då förskola eller fritidshem inte er- bjuds (s.k. nattis). Den kommun där en enskild bedriver pedago- gisk omsorg ska efter ansökan, och om kraven uppfylls, besluta att den enskilde har rätt till bidrag. Om en enskild, som har godkänts som huvudman för fritidshem, i stället erbjuder öppen fritidsverk- samhet till elever, ska bidrag under vissa förutsättningar lämnas av hemkommunen. En kommun får även, om vissa krav är uppfyllda, lämna bidrag till öppen förskola, öppen fritidsverksamhet och om- sorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds. 
  
 Gällande regler om offentlig upphandling 
  
 När kommuner eller landsting beslutar att anlita en privat utförare för att mot ersättning tillhandahålla en viss verksamhet måste de som huvudregel upphandla tjänsten. Bestämmelser om upphand- ling finns i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, förkortad LOU, och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, förkortad LUF. Dessa lagar bygger i huvudsak på rådets direktiv om offentlig upphandling (2004/18/EG) respektive rådets direktiv om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (2004/17/EG). 
  
 Utöver regler om upphandling i LOU och LUF finns bestäm- melser om valfrihetssystem i lagen (2008:962) om valfrihetssystem, förkortad LOV. Denna lag reglerar vad som gäller för de kommu- ner och landsting som vill konkurrensutsätta kommunala och landstingskommunala verksamheter genom att överlåta valet av utfö- rare av  
 stöd-, 
  vård- och omsorgstjänster till brukaren eller patienten. 
  
 277 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 LOV är således ett alternativ till upphandling enligt LOU som kan tillämpas på bl.a. omsorgs- och stödverksamhet för äldre och för personer med funktionsnedsättning samt på hälso- och sjukvårds- tjänster. 
  
 Vid upphandlingar har kommuner och landsting möjlighet att på olika sätt ställa krav, både på tjänsten som upphandlas och på leverantörerna som ska utföra tjänsten. Kraven måste dock utfor- mas i enlighet med upphandlingsdirektiven och  
 EU-rätten 
  i övrigt. 
  
 Utvecklingen av privat utförda välfärdstjänster 
  
 Kommuners och landstings köp av verksamhet 
  
 Utvecklingen de senaste tio åren visar att kommuner och landsting i allt större utsträckning köper verksamhet av privata utförare i stället för att utföra verksamheten i egen regi (se Sveriges Kommuner och Landstings skrift Köp av verksamhet, kommuner, landsting och regioner  
 2006–2013). 
  Som exempel kan nämnas att kommunernas kostnader för köp av verksamhet inom vård och omsorg från privata utförare har ökat från 19 miljarder kronor 2006 till 35 miljarder kronor 2013. De privata utförarnas andel av de totala kostnaderna har under perioden ökat från knappt 12 procent till drygt 16 procent. Inom vissa verksamheter har andelen köpt verksamhet ökat mer är inom andra. Enligt Socialstyrelsens rapport Äldre och personer med funktionsnedsättning – regiform 2013 har andelen hemtjänst- timmar i privat regi ökat med över 10 procentenheter  
 2007–2013 
  för personer i ordinärt boende som är 65 år eller äldre. Under samma period har andelen hemtjänsttimmar för personer i ordinärt boende som är under 65 år, och har en funktionsnedsättning, ökat med nästan 20 procentenheter. Ökningen av kommunernas kostna- der för köp av verksamhet har dock mattats av något under de senare åren. 
  
 Nettokostnaden för hälso- och sjukvården uppgick 2013 till 200 miljarder kronor. Andelen verksamhet som landstingen produ- cerade i egen regi motsvarade 78 procent och andelen köpt verk- samhet uppgick till 22 procent (motsvarande 44 miljarder kronor). År  
 2006–2013 
  ökade andelen köp av verksamhet från ca 18 procent till 22 procent av den totala verksamheten. Av den totala andelen köpt verksamhet ökade under perioden köpen från privata utförare 
  
 278 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 från 10 procent till 13 procent av nettokostnaden. Andelen köp av verksamhet från offentliga utförare ökade samtidigt från 7 till 9 pro- cent. 
  
 Skolväsendet och vissa andra utbildningsformer för barn och unga 
  
 Andelen barn och elever i förskolor och skolor med enskild hu- vudman har ökat. Höstterminen 2004 uppgick andelen barn och elever i förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymna- sieskola och gymnasiesärskola med enskild huvudman till 9,8 pro- cent. Höstterminen 2013 hade motsvarande andel ökat till 17,2 pro- cent. 
  
 Inom förskolan finns det ett stort antal enskilda huvudmän, drygt 2 000. Av dessa är drygt hälften ekonomiska föreningar och lite mer än en fjärdedel aktiebolag. Av statistik framtagen av Statens skolverk (Skolverket) framgår att aktiebolagen driver nästan lika många förskolor som de ekonomiska föreningarna. 
  
 Det finns även olika driftsformer representerade bland huvud- männen för de fristående skolorna. Under de första åren efter genomförandet av den s.k. friskolereformen 1992 drevs de flesta fristående skolorna av idéburna aktörer, dvs. ideella föreningar och stiftelser. När det gäller barn och unga har skolväsendet emellertid utvecklats så att den enskilt bedrivna verksamheten numera domi- neras av vinstdrivande aktiebolag, som dessutom ofta är delar av större utbildningskoncerner. Av Skolverkets rapport Privata aktö- rer inom förskola och skola, En nationell kartläggning av enskilda huvudmän och ägare (rapport 410, 2014) framgår att 85 procent av eleverna i fristående gymnasieskolor hösten 2013 gick i skolor som drevs av aktiebolag. Motsvarande andel i de fristående grundskol- orna var 66 procent. 
  
 Inom vuxenutbildningen, dvs. komvux, särvux och sfi, är ande- len kursdeltagare som deltar i utbildning som bedrivs av enskilda anordnare större än andelen elever i en fristående förskola eller skola inom skolväsendet i övrigt. Rikstäckande statistik över anta- let privata anordnare inom vuxenutbildningen saknas. Enligt Skol- verkets statistik deltog totalt 42 procent av kursdeltagarna i kom- vux 2013 i utbildning som anordnades av någon annan än kom- munen. Av kursdeltagarna som studerade på gymnasial nivå studerade 
  
 279 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 44 procent hos en privat anordnare. För dem som studerade på grundläggande nivå var motsvarande andel 25 procent. Det innebär att andelen kursdeltagare i komvux som anordnas av en privat ut- förare hade ökat med 12 procentenheter på fem år. Inom sfi deltog en dryg tredjedel av kursdeltagarna 2013 i utbildning som anord- nades av en annan än kommunen: 2 procent i utbildning som gavs av en folkhögskola, 3 procent i utbildning som anordnades av ett studieförbund och 30 procent i utbildning som anordnades av en annan privat anordnare. För särvux saknas motsvarande uppgifter. 
  
 Inom området pedagogisk omsorg minskade antalet verksam- heter från ca 4 350 verksamheter 2009 till ca 3 050 verksamheter 2013. Samtidigt hade andelen verksamheter som drivs av enskilda huvudmän ökat från 18 procent till 33 procent, och andelen barn i privat bedrivna verksamheter ökat från 20 procent till 37 procent. Av de öppna förskolorna drevs 9 procent i enskild regi 2013, vilket var en minskning från 13 procent 2008. Andelen enskilda som be- drev öppen fritidsverksamhet 2013 var 16 procent, vilket var en liten ökning jämfört med 2008. 
  
 Existerande möjligheter att begränsa vinstuttag i aktiebolag 
  
 Annat syfte än vinst 
  
 Aktiebolagslagen (2005:551), förkortad ABL, utgår från att ett bo- lags verksamhet bedrivs i syfte att bereda aktieägarna vinst (prop. 1975:103 s. 476 och prop. 2004/05:85 s. 219). Det är dock enligt 3 kap. 3 § ABL möjligt att i bolagsordningen ta in en bestämmelse om att bolaget helt eller delvis ska ha ett annat syfte. Bakgrunden till bestämmelsen är att vinstsyftet inte behöver vara avgörande för varför ett företag startas och att det därför finns behov av att kunna föreskriva att bolagets verksamhet ska ha ett annat syfte. I en sådan föreskrift ska det preciseras hur bolagets vinst i stället ska användas och hur bolagets tillgångar ska användas vid en likvidation. 
  
 Att ett annat syfte än vinst har angetts i bolagsordningen hind- rar dock inte att aktieägarna själva tillgodogör sig överskottet av verksamheten. En bestämmelse om ett helt eller delvis annat syfte hindrar inte heller att bolaget i framtiden används för att ge vinst åt aktieägarna. Aktieägarna kan antingen ändra bolagsordningen eller, om de är ense, bortse från bestämmelsen. 
  
 280 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 Aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning 
  
 Ett aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning, ett s.k.  
 SVB-bolag, 
  är en särskild form av privat aktiebolag (32 kap.  
 1–4 
  §§ ABL). I de flesta avseenden gäller samma regler för ett  
 SVB-bolag 
  som för andra privata aktiebolag. 
  
 Syftet med att införa bestämmelser om  
 SVB-bolag 
  var att till- handahålla en företagsform som har det privata aktiebolagets ut- vecklade organisation och flexibilitet, men som samtidigt är ägnad för verksamhet utan vinstsyfte eller med begränsat vinstsyfte. I ett  
 SVB-bolag 
  är vinstutdelningsbegränsningarna rättsligt reglerade. De följer alltså av ABL och kan inte åsidosättas av aktieägarna. 
  
 Behovet av nya regelverk 
  
 Kommuner och landsting köper som ovan framgått i allt större omfattning verksamhet för att genomföra sina uppdrag. Inom vissa områden, t.ex. hemtjänsten och primärvården, förekommer det många mindre företag. Trenden är dock att det bildats större, natio- nella koncerner som verkar inom många kommuner och landsting. Inom t.ex. vård- och omsorgsbranschen dominerar sju stora kon- cerner, varav fem helt eller till större del ägs av s.k. riskkapitalbolag. Även inom skolväsendet har det bildats större nationella koncerner genom att framför allt mindre utbildningsföretag och skolor har köpts upp. Mer än var tredje elev som går i en fristående grund- skola eller en fristående gymnasieskola går i en skola som tillhör något av de tio största friskoleföretagen, varav fem ägs av risk- kapitalbolag (Dagens samhälle, Den offentliga marknaden 2014). 
  
 Köp av tjänster från idéburna aktörer har generellt sett hittills skett i liten omfattning. Inom områdena skola, vård och omsorg har de idéburna aktörerna andelsmässigt minskat. Köpen av tjänster från idéburna aktörer motsvarade 2,2 procent av kommunernas och landstingens totala kostnader för köp av tjänster 2006, och hade minskat till 2,0 procent 2013 (Dagens samhälle, Den offentliga mark- naden 2014). 
  
 Förekomsten av vinstintresse påverkar incitamentsstrukturen i verksamheten, vilket går ut över kvalitet, likvärdighet, tillgänglighet och arbetsvillkor. Väl utformade regelverk för kvalitet och tillsyn begränsar dock risken för detta. 
  
 281 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Det finns mot denna bakgrund starka skäl att se över dagens re- gelverk och ta fram förslag på hur regelverket bör vara utformat för att säkerställa att offentliga medel inom välfärden används för den verksamhet som de är avsedda för. 
  
 Uppdraget 
  
 Förslag till nytt regelverk för utförande av välfärdstjänster 
  
 Skattemedel ska användas till just den verksamhet som de är av- sedda för. För att få ta del av offentliga medel är det rimligt att kräva att privata aktörer som tillhandahåller välfärdstjänster ska kunna visa att de offentliga medlen kommer brukarna till godo. Eventuella överskott ska som huvudregel återinvesteras i den verk- samhet där de har uppstått. Det enda godtagbara undantaget från huvudregeln bör vara att privat insatt kapital, och medel motsva- rande en låg ränta på kapitalet, inte behöver återinvesteras. Nya regler om hur offentliga anslag får användas för privat utförda väl- färdstjänster bör därför starkt begränsa möjligheterna att dela ut vinst eller på annat sätt föra ut medel från verksamheten, även i samband med försäljning. 
  
 Utöver det ovan nämnda huvuduppdraget bör utredaren också se över hur olika former av tillståndsprövning, krav på bemanning och syftesparagrafer i verksamheternas styrande dokument kan an- vändas i syfte att säkerställa att skattemedel används för just den verksamhet de är avsedda för. Utredaren bör även undersöka hur möjligheten att bedriva verksamhet i form av  
 SVB-bolag 
  kan ut- nyttjas i samma syfte. 
  
 För privata aktörer som vill verka inom ramen för vissa skatte- finansierade välfärdstjänster finns två alternativ: att bli upphandlad för att utföra en tjänst eller att få tillstånd att bedriva en viss verksam- het. I vissa fall kan de två alternativen kombineras. För de verksam- heter som kräver tillstånd eller motsvarande typ av godkännande ställs det vid tillståndsprövningen ett antal krav som måste vara uppfyllda för att den privata aktören ska få bedriva verksamheten. 
  
 Ett sätt att säkerställa att medel används till det de är avsedda för kan vara att inom ramen för tillståndsprövningen ställa krav som bl.a. begränsar möjligheten till vinstutdelning. Ett annat sätt att begränsa möjligheten till utdelning är att reglera syftet med 
  
 282 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 verksamheten. Här kan eventuellt bestämmelserna om aktiebolags syfte i 3 kap. 3 § och om  
 SVB-bolag 
  i 32 kap. ABL vara av betydelse. 
  
 En annan utgångspunkt för en reglering som ska säkerställa att offentliga medel används till det de är avsedda för är att se till att varje enskild verksamhet är rätt bemannad. Det ska inte vara möj- ligt att dra ned på bemanningen så att det försämrar kvaliteten eller säkerheten i verksamheten. Detta bör gälla för alla verksamhets- områden där offentligt finansierade välfärdstjänster utförs av en- skilda aktörer. 
  
 En ny reglering bör gälla såväl befintliga som nya utförare. Be- fintliga utförare bör dock ges förutsättningar för att kunna anpassa sina verksamheter till de nya reglerna. 
  
 En utgångspunkt bör vara att de nya reglerna ska underlätta för idéburna aktörer att driva verksamhet inom välfärdssektorn. Kra- ven bör utformas på ett sådant sätt att de värnar en mångfald av utförare och att verksamhet inom välfärdssektorn även fortsätt- ningsvis kan bedrivas i olika drifts- och ägarformer. 
  
 Det bör inte ingå i utredarens uppdrag att överväga eller föreslå ändringar i grundlag. 
  
 En ny reglering bör omfatta offentligt finansierade välfärds- tjänster som anordnas av privata utförare inom skolväsendet och äldreomsorgen samt sådan hälso- och sjukvård som omfattas av HSL. Vidare bör hem för vård och boende (HVB) och all verksam- het inom socialtjänsten som bedrivs i privat regi omfattas, även sådan verksamhet som en kommun genom avtal har lämnat över till en enskild aktör att bedriva, liksom all verksamhet som är kopplad till insatser enligt LSS. Vad gäller personlig assistans som bedrivs i privat regi inkluderas sådan assistans som bedrivs med stöd av assi- stansersättning. De regler som tas fram ska beakta den enskilda brukarens behov, självbestämmande och rättigheter. Om utredaren bedömer att det är lämpligt ska förslagen även omfatta de särskilda utbildningsformer och annan pedagogisk verksamhet som regleras i 24 och 25 kap. skollagen. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 utreda om det är lämpligt, och rättsligt möjligt, att införa krav på att privata utförare av välfärdstjänster i sin bolagsordning eller motsvarande styrande dokument ska införa en syftespara- graf med innebörden att syftet med verksamheten är att bedriva 
  
 283 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 och utveckla verksamheten med god kvalitet och att eventuella överskott som huvudregel ska återinvesteras, 
  
 föreslå hur  
 SVB-bolag, 
  eller andra bolagsformer, kan användas för att säkerställa att offentliga medel kommer verksamheten och brukarna till godo, 
  
 bedöma om det för tillståndspliktig verksamhet bör införas krav på hur offentliga medel får användas, och i så fall överväga om det bör införas tillståndsplikt för sådana verksamheter för vilka det i dag inte krävs tillstånd, 
  
 utreda om det är lämpligt, och rättsligt möjligt, att ställa krav på bemanning i form av personaltäthet eller personalkostnader i samband med tillståndsprövning, 
  
 överväga om det är lämpligt, och rättsligt möjligt, att på annat sätt ställa krav på användandet av offentliga medel så att det inte blir möjligt att dra ned på personaltäthet eller personalkostnader för att göra vinst, 
  
 bedöma vilka andra metoder som kan användas för att uppnå målet att överskott som huvudregel ska återinvesteras i just den verksamhet som de offentliga medlen är avsedda för, med beak- tande av att reglerna inte ska kunna kringgås för att tillgodose ekonomiska intressen, 
  
 ta ställning till vilka krav som bör ställas på privata aktörer, och om kraven bör vara lika för alla eller om det finns behov av att ställa olika krav beroende på drifts- och verksamhetsform och verksamhetsområde; krav som dock samtliga ska ha som ut- gångspunkt att offentliga medel ska gå till just den verksamhet de är avsedda för och att eventuella överskott som huvudregel återinvesteras i den verksamhet där de har uppstått, 
  
 i samtliga delar av uppdraget föreslå författningsändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade, och 
  
 föreslå hur befintliga aktörer kan ges förutsättningar att ställa om sin verksamhet till nya krav, och, vid behov, föreslå över- gångsbestämmelser. 
  
 284 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 Nya regler för upphandling av välfärdstjänster 
  
 Den 26 februari 2014 antogs Europaparlamentets och rådets direk- tiv 2014/24/EU om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv 2004/18/EG  
 (LOU-direktivet), 
  direktiv 2014/25/EU om upphandling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster och om upphävande av direktiv 2004/17/EG  
 (LUF-direktivet) 
  samt direktiv 2014/23/EU om till- delning av koncessioner  
 (LUK-direktivet). 
  Förslag till hur direk- tiven ska genomföras i svensk rätt finns i Genomförandeutred- ningens betänkanden (SOU 2014:51 och SOU 2014:69) och i departementspromemorian Nya regler om upphandling (Ds 2014:25). Avsikten är att samtliga förslag ska behandlas samlat i en kom- mande proposition och att direktiven ska genomföras genom en ny lag om offentlig upphandling, en ny lag om upphandling inom för- sörjningssektorerna och en ny lag om upphandling av koncessioner. 
  
 Enligt de nya upphandlingsdirektiven gäller – i stället för den tidigare ordningen med  
 B-tjänster 
  – särskilda och förenklade regler för sociala tjänster och andra särskilda tjänster. Regleringen innebär bl.a. att medlemsstaterna ska införa bestämmelser om annonsering och efterannonsering samt att de grundläggande principerna om öppenhet och likabehandling ska iakttas vid upphandling av sådana tjänster. Medlemsstaterna får dock själva fastställa vilka förfarande- regler som ska gälla, vilket innebär att det finns ett stort utrymme för medlemsstaterna att anta förenklade regler om upphandling av dessa tjänster. 
  
 Genomförandeutredningen har föreslagit att upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster ska regleras på motsvar- ande sätt som  
 B-tjänsterna 
  har reglerats. 
  
 Den 11 december 2014 meddelade  
 EU-domstolen 
  dom i mål  
 C-113/13, 
  Azienda sanitaria locale n. 5 ”Spezzino” m.fl. mot San 
  
 Torres. coop. sociale och Croce Verde Cogema cooperativa sociale Onlus, EU:C:2014:2440. I domen erinrar domstolen om att unionsrätten inte begränsar medlemsstaternas behörighet att ut- forma sina system för hälso- och sjukvård och social trygghet. Pena stolen slår därefter fast att  
 EU-rätten 
  under vissa förutsättningar inte utgör hinder för nationell lagstiftning som innebär att vissa B- tjänster ska anförtros åt frivilligorganisationer genom direkttilldel- ning. 
  
 285 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Sammantaget möjliggör regleringen av sociala tjänster och andra särskilda tjänster i de nya direktiven införandet av ett förenklat och mer flexibelt regelverk för upphandling av välfärdstjänster. EU- domstolens praxis visar också att det finns möjligheter att t.ex. särskilt premiera idéburna aktörer vid upphandling av sådana tjänster. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 föreslå hur regelverket som styr upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster kan förenklas och göras mer flexibelt, 
  
 analysera och redovisa det  
 EU-rättsliga 
  utrymmet för att vid upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster säker- ställa att eventuella överskott återförs till verksamheten, samt 
  
 föreslå hur bestämmelser om upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster ska utformas i de nya kommande upp- handlingslagarna. 
  
 Tillstånds- och auktorisationssystem och andra alternativ till upphandling 
  
 Eftersom  
 EU-rätten 
  inte begränsar medlemsstaternas möjligheter att utforma sina system för hälso- och sjukvård samt social trygg- het finns det ett utrymme att reglera verksamheterna på ett sådant sätt att välfärdstjänsterna inte behöver upphandlas. 
  
 Av skälen till 2014 års upphandlingsdirektiv framgår bl.a. att sy- stem där samtliga aktörer som uppfyller vissa villkor har rätt att utföra en bestämd uppgift utan selektivitet inte ska ses som en upp- handling, utan enbart som ett auktorisationssystem (skäl 4 i LOU- direktivet). Som exempel på sådana system anges valfrihet för kun- den och system med servicecheckar. Denna typ av arrangemang ska inte heller betraktas som upphandlingspliktiga koncessioner (skäl 13 i  
 LUK-direktivet). 
  Det är således möjligt att låta privata utförare, under förutsättning att det sker utan selektivitet, tillhandahålla väl- färdstjänster utan att tjänsterna behöver upphandlas i enlighet med EU:s upphandlingsregelverk. 
  
 Detta öppnar i sin tur för att skapa flexiblare regelverk som tillåter att kvalitet och kontinuitet tillmäts större betydelse. Exempel på sådana alternativa regelverk är tillstånds- eller auktorisationssystem, vilket innebär att alla som uppfyller kraven för tillstånd eller aukto- 
  
 286 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 risation får utföra en bestämd uppgift, under förutsättning att det är kunden eller brukaren som väljer utförare och inte myndigheten. 
  
 Valfrihetssystem enligt LOV är ett befintligt alternativ till upp- handling enligt LOU, som kan tillämpas bl.a. när det gäller om- sorgsverksamhet och hälso- och sjukvårdstjänster. Grundprincipen i ett valfrihetssystem är att den enskilde väljer vilken av de god- kända och kontrakterade leverantörerna som ska utföra tjänsten. Relationen mellan den upphandlande myndigheten och leveran- tören manifesteras i ett skriftligt kontrakt mellan parterna. Vid till- komsten av LOV gjorde regeringen den sammantagna bedöm- ningen att kontrakt inom valfrihetssystem enligt LOV skulle anses utgöra s.k. tjänstekoncessioner (prop. 2008/09:29 s.  
 52–57). 
  Upp- handlingsrätten har dock, bl.a. genom antagandet av 2014 års upp- handlingsdirektiv, genomgått förändringar som har betydelse för denna bedömning. 
  
 Det finns behov av att klarlägga hur valfrihetssystemen ska klas- sificeras rättsligt. Det är av särskilt intresse att närmare belysa om valfrihetssystemen enligt LOV ur ett  
 EU-rättsligt 
  och offentlig- rättsligt perspektiv kan anses utgöra sådana tillstånds- eller auktori- sationssystem som avses i skälen i 2014 års upphandlingsdirektiv. Det bör också göras en bedömning av vilka möjligheter till och behov av justeringar av LOV som den rättsliga klassificeringen medför. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 analysera och redovisa möjligheterna att använda tillstånds- system eller andra alternativ till upphandling när privata aktörer ska anförtros att utföra välfärdstjänster, 
  
 utreda vilka välfärdstjänster sådana alternativa system är lämp- liga för och föreslå hur dessa system bör utformas, 
  
 klarlägga hur valfrihetssystemen enligt LOV bör klassificeras rättsligt, 
  
 bedöma om det finns behov av justeringar av LOV utifrån den rättsliga klassificeringen, samt 
  
 föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som utred- aren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. 
  
 287 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Skyldigheten att erbjuda vårdval i primärvården 
  
 Sedan 2010 är det obligatoriskt för landstingen att erbjuda vård- valssystem i primärvården (5 § HSL). Det innebär att landstingen har en skyldighet att organisera primärvården så att alla som om- fattas av deras ansvar för hälso- och sjukvård ska kunna välja utfö- rare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt. Landstingen ska utforma sina vårdvalssystem så att alla utförare behandlas lika, men landstingen har rätt att själva utforma regelverken och de närmare villkoren för godkända leve- rantörer. Kravet kan ses som en inskränkning av den kommunala självstyrelsen, då det har satt upp hinder för möjligheterna för huvudmännen inom sjukvården att utforma och utveckla egna modeller för en god primärvård med medborgarnas rätt till en god vård i centrum. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 föreslå hur regleringen kan ändras så att landstingen inte ska vara skyldiga att ha vårdvalssystem i primärvården, men med bi- behållen möjlighet för patienterna att enligt 9 kap. 1 § patient- lagen (2014:821) välja utförare av offentligt finansierad öppen- vård. 
  
 Förutsättningar för en växande idéburen sektor 
  
 I mars 2014 tillsattes en särskild utredare för att undersöka möjlig- heterna att på olika sätt underlätta för det civila samhällets organi- sationer att bedriva sin verksamhet, utvecklas och därigenom bidra till demokrati, välfärd, folkhälsa, gemenskap och social samman- hållning. Utredningen har antagit namnet Utredningen om ett stärkt och självständigt samhälle (Ku U 2014:04). Syftet med ut- redningen är bl.a. att bättre ta till vara dessa organisationers kom- petens och kapacitet i mötet mellan människor med olika social, kulturell och ekonomisk bakgrund, inte minst inom vård och om- sorg. Inom ramen för uppdraget utreds bl.a. s.k. idéburet offentligt partnerskap. Det civila samhällets organisationer bedriver verksam- het inom ett flertal områden som styrs av olika regelverk. Reglerna kan medföra begränsningar i organisationernas möjligheter att be- driva verksamhet och innebära svårigheter för dem som t.ex. inte 
  
 288 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 har tillräcklig administrativ eller juridisk kapacitet. Som exempel kan nämnas att många organisationer anser att de inte har möjlig- het att delta i upphandlingar på lika villkor som andra aktörer. Där- för har utredaren fått i uppdrag att föreslå hur organisationernas möjligheter att delta i offentlig upphandling kan förbättras. Utre- daren ska redovisa sitt uppdrag den 29 februari 2016. 
  
 Det har också framkommit att kapitalbrist kan vara ett problem för idéburna aktörer, t.ex. genom att det kan vara svårt att få lån eller att hitta finansiärer till verksamheten. Finansiärer som vill ha avkastning på insatt kapital prioriterar inte att investera i icke vinst- drivande företag (se bl.a. Tillväxtverkets rapport Varför är det så få idéburna organisationer i välfärden?, 2012). 
  
 Som ett led i utredarens uppdrag att ta fram förslag på regler om användningen av offentliga medel, och om återinvestering av över- skott, finns det anledning att utreda hur aktörer utan vinstintresse ska kunna utvecklas och få en mer framskjuten roll som utförare inom välfärden. Det finns behov av att hitta ytterligare former för hur det offentliga kan samverka med idéburna aktörer, t.ex. genom att utveckla möjligheterna för det offentliga och icke vinstdrivande aktörer att ingå partnerskap i syfte att samverka för att lösa en viss uppgift inom välfärden. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 utreda i vilken utsträckning det från kapitalförsörjningssynpunkt finns inträdes- eller tillväxthinder för idéburna aktörer inom väl- färdssektorn och, vid behov, föreslå åtgärder för att reducera så- dana hinder, 
  
 utreda om det är möjligt att inom ramen för upphandlingsrätten föreslå regler om tillstånds- och auktorisationssystem eller andra motsvarande system som innebär att de idéburna aktörernas sär- skilda potential kan tas till vara, och 
  
 i samråd med Utredningen om ett stärkt och självständigt civil- samhälle, och med beaktande av utredningens arbete, föreslå hur formen idéburet offentligt partnerskap ytterligare kan användas och utvecklas. 
  
 289 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Internationell jämförelse av vinstuttag inom ramen för offentligt finansierade välfärdstjänster 
  
 Genom att tillåta vinstdrivande aktörer och vinstuttag inom ramen för offentligt finansierade välfärdstjänster skiljer sig Sverige från länder med till viss del liknande system, t.ex. Norge, Danmark och Nederländerna. Som ett led i arbetet med att föreslå ett nytt sam- manhållet regelverk för hur offentliga medel ska användas i väl- färdssektorn finns det skäl att undersöka hur verksamheten inom ramen för offentligt finansierade välfärdstjänster bedrivs i andra länder som också har helt eller delvis offentligt finansierade väl- färdstjänster. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 göra en internationell jämförelse av regler för offentlig finansie- ring av privat utförda välfärdstjänster och om möjligheten att ta ut vinst, samt 
  
 i samråd med Utredningen om ett stärkt och självständigt civil- samhälle, och med beaktande utredningens arbete, föreslå hur modeller för utformning av välfärdstjänster som varit framgångs- rika i andra länder kan användas i Sverige. 
  
 Öppenhet och insyn i användandet av offentliga medel 
  
 För att garantera öppenhet och insyn i hur offentliga medel an- vänds bör utförare inom välfärden redovisa sin ekonomi separat för respektive enhet som ingår i verksamheten. Alla intäkter, kostnader och eventuella vinster som uppstår i enskilda enheter bör framgå av redovisningen, så att myndigheter, brukare och andra enkelt kan följa hur resurserna används på respektive enhet. 
  
 Regeringen har i budgetpropositionen för 2015 (prop. 2014/15:1 Förslag till statens budget, finansplan m.m.) aviserat att det även ska utredas hur offentlighetsprincipen kan införas eller insynen på annat sätt kan öka i privata verksamheter som utför offentligt finansierade välfärdstjänster inom områdena vård och omsorg samt inom de skolformer och andra utbildningar som regleras av skol- lagen. Dessa överväganden bör omfatta de välfärdstjänster som finansieras med offentliga medel och som omfattas av dessa direk- 
  
 290 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 tiv, såvida inte utredaren finner att det finns skäl att undanta vissa verksamhetsformer. 
  
 I enlighet med sexpartiöverenskommelsen inom ramen för Fri- skolekommittén (SOU 2013:56) har en utredare tillsatts med upp- drag att föreslå bestämmelser som reglerar hur kommunala och enskilda huvudmän ska redovisa ekonomisk information på skol- enhetsnivå (dir. 2014:126). Vidare har en annan utredare i uppdrag att föreslå hur offentlighetsprincipen kan införas i fristående skolor (dir. 2014:91). Av denna anledning bör den nu aktuella utredarens uppdrag när det gäller öppenhet och insyn inte omfatta verksamhet inom förskoleklass, grundskola och gymnasieskola samt motsvar- ande skolformer. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 föreslå bestämmelser som reglerar hur ekonomisk information för välfärdstjänster ska redovisas på enhetsnivå, samt överväga om det är möjligt och lämpligt att en sådan redovisning även omfattar de särskilda utbildningsformerna och annan pedago- gisk verksamhet enligt 24 och 25 kap. skollagen, och 
  
 föreslå hur sådan ekonomisk information ska utformas så att den blir öppen, enhetlig och lättillgänglig. 
  
 Uppföljning och behov av statistik och annan information 
  
 En väl fungerande uppföljning är en förutsättning för att kunna avgöra om offentliga medel används för avsedd verksamhet och att reglerna inte kringgås i syfte att tillgodose ägarnas ekonomiska in- tressen. För att kunna följa upp de olika verksamheterna inom väl- färden krävs att det finns tillgänglig statistik och annan informa- tion. Detta gäller såväl offentliga som privata aktörer. 
  
 I dagsläget skiljer sig den tillgängliga informationen mellan olika verksamhetsområden. När det gäller verksamhet som regleras i skollagen finns det statistik över alla huvudmän. Inom andra områ- den är dock såväl statistik som annan information bristfällig. Det finns t.ex. betydande svårigheter att korrekt redovisa andelen pri- vata och offentliga utförare inom vård och omsorg. Detta beror bl.a. på att det saknas uppgift om antalet verksamheter som drivs i offentlig regi. Ofta saknas även komplett information om andelen 
  
 291 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 aktörer med vinstsyfte respektive idéburna aktörer inom privat utförda och offentligt finansierade välfärdstjänster. 
  
 När det gäller statistik och annan information om vinst är det också svårt att få en heltäckande bild, eftersom olika bokförings- mässiga strategier omöjliggör jämförelser. Relevanta mått skulle exempelvis kunna vara rörelsemarginal och avkastning. När det gäller fristående skolor har Skolkostnadsutredningen (U 2014:14) redan i uppdrag att utreda detta. Den utredningens arbete bör där- för beaktas vid utförandet av det nu aktuella uppdraget. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 analysera och föreslå vilken statistik och annan information som bör finnas tillgänglig för att kunna följa upp andelen aktörer med vinstsyfte respektive idéburna aktörer inom välfärdsområdet, 
  
 analysera och föreslå vilken statistik och annan information som bör finnas tillgänglig så att det blir möjligt att följa upp om offentliga medel används för avsedd verksamhet, 
  
 identifiera och redovisa vilka brister som finns när det gäller befintlig information och föreslå hur den kan förbättras, samt 
  
 föreslå författningsändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. 
  
 Tillfälliga boenden för asylsökanden 
  
 Migrationsverket ansvarar för tillhandahållandet av asylboenden. Myndigheten hyr bl.a. vanliga lägenheter av allmännyttiga och pri- vata bostadsbolag, som erbjuds asylsökande, samt större anlägg- ningar av kommunala och privata bolag. Myndigheten driver också asylboenden i egen regi. Migrationsverket upphandlar även s.k. tillfälliga asylboenden på den öppna marknaden, i enlighet med LOU. I tjänsten ingår förutom boendet även bl.a. mathållning och lokalvård. Tillfälliga asylboenden är möjliga att öppna och avveckla med jämförelsevis kort varsel. Det är nödvändigt för att hantera tillfälliga och oförutsedda upp- och nedgångar av antalet asylsök- ande. Att det är fråga om tillfälliga boenden innebär att kontrakten är korta och affärsrisken relativt hög. 
  
 292 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 föreslå åtgärder som innebär krav på att privata aktörer, för att kunna få ta del av offentliga medel, ska kunna visa hur dessa ska användas för verksamheten och komma brukarna till godo, 
  
 undersöka om det bör ställas olika ekonomiska krav beroende på om det är tjänsterna i anslutning till boendet eller själva bo- staden som avses och vilka krav som i så fall är relevanta, samt 
  
 belysa och beakta hur åtgärderna påverkar privata aktörers incita- ment att etablera sig på marknaden och därmed utbudet av till- fälliga boenden. 
  
 Uppdragets genomförande 
  
 EU-rättsliga 
  aspekter 
  
 Utredaren ska vid genomförandet av samtliga delar av sitt uppdrag analysera och redovisa hur eventuella ytterligare krav och regler förhåller sig till eller påverkas av det  
 EU-rättsliga 
  regelverket. I detta sammanhang är det viktigt att beakta gränsdragningen mellan vad som kan anses utgöra en tjänst av allmänt ekonomiskt respek- tive  
 icke-ekonomiskt 
  intresse och vilka konsekvenser det kan få när en tjänsteverksamhet anses vara av det ena eller det andra slaget. 
  
 Ägarprövningsutredningen 
  
 Den 20 december 2012 tillsattes Ägarprövningsutredningen (dir. 2012:131, dir. 2014:3, dir. 2014:141 och dir. 2015:1). Utredningen har som övergripande uppdrag haft att bedöma om det vid kom- munal eller statlig tillståndsprövning finns behov av att inför krav på t.ex. lämplighet och kompetens hos ägare, styrelse och verkstäl- lande ledning, samt föreslå vilka verksamheter som bör vara före- mål för en eventuell utökad tillståndsplikt. Utredningen över- lämnade sitt betänkande Krav på privata aktörer i välfärden den 11 februari 2015 (SOU 2015:7). Utredaren ska vid framtagandet av förslag enligt dessa direktiv beakta de slutsatser som Ägarpröv- ningsutredningen dragit och de förslag som utredningen har lämnat. 
  
 293 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:38 
  
 Arbetsformer och samråd 
  
 Utredarens arbete ska bedrivas utåtriktat och i kontakt med be- rörda statliga myndigheter, kommuner, landsting, Sveriges Kom- muner och Landsting, fackliga organisationer, organisationer som företräder privata anordnare av offentligt finansierade välfärds- tjänster, idéburna organisationer, brukarorganisationer, näringslivet samt övriga intressenter. 
  
 Utredaren ska vid uppdragets genomförande utnyttja olika öppna arbetsformer t.ex. frågepaneler, referensgrupper och seminarier. En referensgrupp bestående av experter inom berörda verksamhets- områden ska utses. 
  
 I sitt arbete ska utredaren följa arbetet inom och inhämta syn- punkter från de utredningar som berör frågeställningar som angetts i uppdraget. Detta gäller särskilt Utredningen om införande av offentlighetsprincipen i fristående skolor (U 2014:12), Skolkost- nadsutredningen (U 2014:14), Utredningen om en kommunallag för framtiden (Fi 2012:07), Utredningen om statliga finansierings- insatser (dir. 2015:21) och Utredningen om ett stärkt och själv- ständigt civilsamhälle (U 2014:04). 
  
 Utredaren ska också följa det övriga arbete som pågår inom områdena skola, vård och omsorg, bl.a. genom samråd med Rådet för etisk plattform för öppenhet och insyn i vård och omsorg. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska redovisa förslagens konsekvenser i enlighet med kommittéförordningen (1998:1474). Utredaren ska särskilt beräkna och redovisa förslagens samhällsekonomiska konsekvenser. För de förslag som innebär kostnadsökningar eller intäktsminskningar för det offentliga ska utredaren föreslå en finansiering. För samtliga förslag som utredaren lämnar ska utredaren göra en analys av hur de samhällsekonomiska kostnaderna för högre krav, ökad admini- strativ belastning för företag, statliga och kommunala myndigheter, kommuner, landsting och domstolar samt krav på fler kontroller förhåller sig till den effekt som förväntas uppnås. 
  
 Utredaren ska belysa förslagens effekter på utvecklingen av fö- retagandet, nyetableringen och konkurrensen inom de aktuella sektorerna. För samtliga förslag ska utredaren analysera och redo- 
  
 294 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 1 
  
 göra för de administrativa kostnader som förslagen medför för aktörerna. Utredaren ska vidare analysera vilka konsekvenser ut- redarens förslag får för brukare, anställda och existerande aktörer, dvs. såväl små och medelstora som stora företag och den idéburna sektorn. Förslagen ska utformas så att de kan bidra till att vidare- utveckla mångfalden av aktörer, särskilt när det gäller den idéburna sektorn. Om förslagen innebär en inskränkning av den kommunala självstyrelsen, ska utredaren utforma förslagen så att de inte går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till deras ändamål. Även förslagens betydelse för den offentliga servicen i olika delar av lan- det ska redovisas. 
  
 Utredaren ska också analysera vilka konsekvenser förslagen får för kvinnor och män samt förslagens effekter för jämställdheten. 
  
 Konsekvenserna ska anges enligt 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. I samband med konsekvensanalysen ska utredaren inhämta synpunkter från Tillväxtverket. 
  
 Redovisning 
  
 De delar av utredningens uppdrag som gäller tillstånds- och auk- torisationssystem och andra alternativ till upphandling samt skyl- digheten att erbjuda vårdvalsystem i primärvården enligt 5 § HSL ska redovisas senast den 1 november 2015. Uppdraget ska i övrigt redovisas senast den 1 november 2016. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 295 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2015:100 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Välfärdsutredningen (Fi 2015:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 15 oktober 2015 
  
 Förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 mars 2015 att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. 
  
 analysera och redovisa möjligheterna att använda tillstånds- system eller andra alternativ till upphandling när privata aktörer ska anförtros att utföra välfärdstjänster, 
  
 utreda vilka välfärdstjänster sådana alternativa system är lämp- liga för och föreslå hur dessa system bör utformas, 
  
 klarlägga hur valfrihetssystemen enligt lagen (2008:962) om val- frihetssystem (LOV) bör klassificeras rättsligt, 
  
 bedöma om det finns något behov av justeringar av LOV utifrån den rättsliga klassificeringen, 
  
 föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som utreda- ren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade, samt 
  
 föreslå hur regleringen kan ändras så att landstingen inte ska vara skyldiga att ha vårdvalssystem i primärvården, men med bibehållen möjlighet för patienterna att enligt 9 kap. 1 § patient- lagen (2014:821) välja utförare av offentligt finansierad öppen- vård (dir. 2015:22). 
  
 297 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:38 
  
 Enligt direktiven skulle utredaren redovisa de ovan nämnda delarna av uppdraget senast den 1 november 2015. Utredningstiden för- längs. Uppdraget ska i dessa delar i stället redovisas tillsammans med uppdraget i övrigt, dvs. senast den 1 november 2016. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 298 
  
 Bilaga 3 
  
 Kommittédirektiv 2015:108 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Välfärdsutredningen (Fi 2015:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 5 november 2015 
  
 Sammanfattning 
  
 Regeringen beslutade den 5 mars 2015 att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda förutsättningarna för och föreslå hur den offent- liga finansieringen av privat utförda välfärdstjänster bör regleras (dir. 2015:22). 
  
 Utredaren får nu i uppdrag att utreda utökad tillståndsplikt inom socialtjänstens område samt hur de register som Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för över verksamhet inom social- tjänsten samt hälso- och sjukvården kan förbättras. Utredaren ska även vidareutveckla Ägarprövningsutredningens förslag om krav på ekonomisk långsiktighet, insikt, erfarenhet och lämplighet samt bedöma om någon motsvarande prövning bör göras av anställda i offentlig verksamhet som befinner sig i ledande ställning. Utreda- rens befintliga uppdrag i fråga om ekonomisk redovisning vidgas och förändras delvis. Utredaren får även ett vidgat uppdrag i de delar som rör kvalitet och uppföljning samt tillstånds- och auktori- sationssystem och andra alternativ till upphandling. 
  
 Vidare tar regeringen bort uppdraget att föreslå hur regleringen kan ändras så att landstingen inte ska vara skyldiga att ha vårdvals- system i primärvården enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem, förkortad LOV. 
  
 Enligt de tidigare direktiven skulle utredningens uppdrag redo- visas senast den 1 november 2016. Uppdraget i de delar som rör ett nytt regelverk för utförande av välfärdstjänster för att säkerställa 
  
 299 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:38 
  
 att offentliga medel används till just den verksamhet som de är av- sedda för ska fortfarande redovisas senast den 1 november 2016. För uppdraget i övrigt förlängs utredningstiden och uppdraget i den delen ska redovisas senast den 2 maj 2017. 
  
 Bakgrund 
  
 De ursprungliga direktiven 
  
 Regeringens utgångspunkt är att en god välfärd sätter brukaren i centrum och garanterar en hög kvalitet i verksamheten. Brukarens möjlighet att välja utförare av en mångfald av tjänster och aktörer är en viktig del i regeringens politik. Regeringen anser att det är rimligt att kräva att privata aktörer som tillhandahåller välfärds- tjänster ska kunna visa att de offentliga medlen kommer brukarna till godo. 
  
 Välfärdsutredningen ska enligt sina ursprungliga direktiv utreda förutsättningarna för och föreslå hur den offentliga finansieringen av privat utförda välfärdstjänster bör regleras. Syftet med utred- ningen är att säkerställa dels att offentliga medel används till just den verksamhet som de är avsedda för och på ett sådant sätt att de kommer brukarna till godo, dels att eventuella överskott som huvudregel återförs till den verksamhet där de uppstått. Utredaren ska analysera om kraven bör vara lika för alla utförare eller om det finns behov av att ställa olika krav beroende på drifts- och verksam- hetsform och verksamhetsområde. 
  
 Utredaren ska även undersöka hur regelverket för upphandling av bl.a. sociala tjänster kan förenklas och göras mer flexibelt samt föreslå insatser för att förbättra förutsättningarna för den idéburna sektorn i välfärden, inom ramen för bl.a. upphandlingsrätten. Utre- daren ska vidare klarlägga hur valfrihetssystem enligt LOV bör klassificeras rättsligt och bedöma om det finns behov av justeringar av LOV utifrån denna klassificering samt föreslå de författnings- ändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. Utredaren skulle också enligt de ursprungliga direktiven föreslå hur regleringen kan ändras så att landstingen inte ska vara skyldiga att ha vårdvalssystem enligt LOV i primärvården, men med bibehållen möjlighet för patienterna att enligt 9 kap. 1 § 
  
 300 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 3 
  
 patientlagen (2014:821) välja utförare av offentligt finansierad öppen- vård. 
  
 Utredaren har även i uppdrag att föreslå bestämmelser som reglerar hur ekonomisk information för vissa välfärdstjänster ska redovisas på enhetsnivå. Utredaren ska vidare analysera och föreslå vilken statistik och annan information som bör finnas tillgänglig för att kunna följa upp andelen aktörer med vinstsyfte respektive idéburna aktörer inom välfärdsområdet samt följa upp om offent- liga medel används för avsedd verksamhet. 
  
 Utredaren ska också utvärdera de regler som gäller för tillfälliga asylboenden och föreslå åtgärder som innebär krav på att privata aktörer som vill ta del av offentliga medel ska kunna visa hur dessa ska användas i verksamheten och komma brukarna till godo. 
  
 Tidigare utredningar 
  
 Vilka krav som kan och bör ställas på dem som äger och driver företag inom välfärdssektorn har i viss mån redan utretts av Ägarprövnings- utredningen (Fi 2012:11) och av Friskolekommittén (U 2011:04). 
  
 Ägarprövningsutredningen tillsattes av den förra regeringen med syfte att ytterligare säkra samhällets krav på att de som äger och driver företag inom skola, vård och omsorg ska ha ett långsiktigt och seriöst engagemang och bedriva en god och högkvalitativ verk- samhet. Ägarprövningsutredningen överlämnade den 11 februari 2015 sitt betänkande Krav på privata aktörer i välfärden (SOU 2015:7) till regeringen. Betänkandet har remissbehandlats. 
  
 Friskolekommittén var en parlamentariskt sammansatt kommitté som tillsattes av den förra regeringen för att utreda regler och villkor för fristående skolor m.m. Kommittén överlämnade den 20 augusti 2013 sitt betänkande Friskolorna i Samhället (SOU 2013:56). Även det betänkandet har remissbehandlats. 
  
 Problembeskrivning och behovet av utredning 
  
 Tillståndsplikt 
  
 Ett av Ägarprövningsutredningens förslag är att det ska krävas till- stånd från IVO för att ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ yrkesmässigt ska få bedriva verk- samhet i form av hemtjänst. Remissinstanserna har varit överväg- 
  
 301 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:38 
  
 ande positiva till att införa tillståndsplikt för hemtjänst. Stockholms kommun har anfört att det har varit en låg tröskel för att kunna etablera sig vilket har lett till förekomsten av ett antal oseriösa utförare. Kammarrätten i Jönköping, IVO, Konkurrensverket, Göteborgs, Malmö och Täby kommuner samt Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) har dock ansett att det behöver förtydligas vad som avses med hemtjänst. IVO, Göteborgs, Täby och Örebro kommuner, Svenska Vård samt Tjänstemännens Centralorganisa- tion har vidare ansett att det kan ifrågasättas om hemtjänst som inte innefattar personlig omvårdnad bör vara tillståndspliktig. Många remissinstanser har uttryckt farhågor för att en utökad tillstånds- plikt kommer att leda till att IVO:s handläggningstider, som redan i dag upplevs vara för långa, blir ännu längre. 
  
 Några remissinstanser har ansett att tillståndsplikt bör övervägas även för sådana insatser som angränsar till hemtjänst och personlig assistans. Malmö kommun har påpekat att ledsagarservice, kontakt- person och avlösarservice är uppdrag som ställer stora krav på per- sonlig lämplighet och kontinuitet hos dem som utför uppdragen. Norrköpings kommun har anfört att boendestöd är en specialiserad form av hemtjänst och därför också bör omfattas av tillståndsplikt. Göteborgs kommun har framhållit att målgruppen för denna typ av insatser är individer med psykiska eller fysiska funktionsnedsätt- ningar, precis som när det gäller hemtjänst eller boende med sär- skild service. Vad som gör att boende med boendestöd, avlösar- service och ledsagarservice skulle undantas från tillståndsplikt fram- står därför som svårbegripligt enligt kommunen. 
  
 Ägar- och ledningsprövning 
  
 Ägarprövningsutredningen föreslår att det ska uppställas krav på ekonomisk långsiktighet, insikt, erfarenhet och lämplighet för till- stånd att bedriva verksamhet enligt socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, samt godkännande av enskilda att bedriva utbildning inom skolväsendet enligt skollagen (2010:800). Friskolekommittén har bedömt att ägarprövning bör införas för att säkerställa att ägarna av skolföretag har ett seriöst och långsiktigt intresse för att bedriva utbildning. Eftersom frågan om ägarpröv- ning inom välfärdssektorn utretts av Ägarprövningsutredningen 
  
 302 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 3 
  
 har Friskolekommittén dock framfört sina överväganden till Ägar- prövningsutredningen i stället för att lämna några författningsförslag i denna del. 
  
 Den övervägande delen av de remissinstanser som yttrat sig över Ägarprövningsutredningens förslag i denna del har ansett att det kan vara positivt med någon form av prövning, dels av att det finns ekonomiska förutsättningar för att bedriva verksamheter långsik- tigt, dels av att ägare och ledning har tillräcklig kompetens och är allmänt lämpliga. Många remissinstanser har dock ansett att försla- get behöver förtydligas. Exempelvis har SKL anfört att bestämmel- serna bör vara mer preciserade och tydligare ange de ramar inom vilka regeringen ska få röra sig vid meddelandet av föreskrifter om villkor för tillstånd. Svenskt Näringsliv har ansett att frågan om hur den ekonomiska uthålligheten ska bedömas bör utredas vidare. Här finns olika tänkbara medel som soliditetskrav, garantier, krav på eget kapital i förhållande till omsättningen etc. Det är enligt Svenskt Näringsliv inte acceptabelt att respektive tillståndsmyndighet med- delar föreskrifter innan en sådan utredning skett. Statens skol- inspektion har anfört att utredningens överväganden inte ger till- räcklig ledning vid bedömningen av ekonomisk långsiktighet. Statens skolinspektion har därför ansett att begreppet behöver analy- seras och förtydligas ytterligare under den fortsatta beredningen. 
  
 Flera remissinstanser har framfört att någon form av prövning liknande den som Ägarprövningsutredningen föreslår även bör över- vägas för verksamheter i offentlig regi. Svenskt Näringsliv har framfört att det är orimligt att kompetenskrav och lämplighetskrav ska vara lägre för offentligt drivna verksamheter. Friskolornas riks- förbund har ansett att principen om lika villkor är av allra största vikt och att förslagen om ägar- och ledningsprövning därför ska gälla likvärdigt för alla huvudmän, även kommunala. Sveriges Pen- sionärsförbund har anfört att det är orimligt att personer som inte godkänts hos en privat aktör ska kunna användas av en kommun. Dessutom innebär en sådan skillnad i regelsystemen att konkurrens- situationens fördelar sätts ur spel. Riksförbundet FUB har framfört att även om det av naturliga skäl inte går att direkt överföra utred- ningens förslag till att även gälla t.ex. en kommun, bör andra metoder övervägas som har samma syfte, dvs. att säkerställa att verksam- heten har förutsättningar att drivas på ett seriöst sätt med tillräck- liga resurser till förfogande. 
  
 303 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:38 
  
 Register 
  
 Ägarprövningsutredningen har erfarit att de register som IVO för över verksamhet inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården inte är fullständiga. Ägarprövningsutredningen understryker vikten av att den anmälningsplikt som finns enligt SoL, LSS och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) efterlevs av såväl offentliga som privata utförare och att IVO säkerställer att registren är uppdate- rade. Registren är avgörande för att kunna bedriva en modern och riskbaserad tillsyn. Myndigheter som t.ex. upphandlar hälso- och sjukvård bör säkerställa att utförarna anmält sig till vårdgivar- registret. Om anmälningsplikten inte efterlevs finns det, enligt Ägarprövningsutredningen, anledning för regeringen att överväga att införa lagkrav om att en utförare måste vara upptagen i ett register för att få leverera till offentlig sektor. Svenska Kommunal- arbetareförbundet har uppgett i sitt remissvar att förbundet vid flera tillfällen och i kontakt med olika myndigheter har observerat avsaknaden av fungerande register vad gäller leverantörer av väl- färdstjänster. Det är enligt förbundet angeläget att sådana register upprättas och förbättras. Socialstyrelsen har framfört att ofullstän- diga register innebär ett allvarligt hinder för nationell uppföljning, statistik och tillsyn. Socialstyrelsen ser ett behov av bättre register för att få en nationell överblick över kvalitetsutvecklingen i verk- samheterna och underlag för analyser. Myndigheten för vårdanalys, Statskontoret, Konkurrensverket, Vännäs kommun och Svenska KommunalPensionärernas Förbund har framfört i sina remissvar att ett lagkrav på att vara upptagen i ett register för att få delta i upphandlingar enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (LOU) och valfrihetssystem enligt LOV bör övervägas. IVO har i sitt remissyttrande angett att myndigheten delar Ägarprövnings- utredningens bedömning angående behovet av uppdaterade register. IVO har anfört att myndigheten med dagens reglering inte har möjlighet att säkerställa att registren är uppdaterade, utan endast kan verka för att så sker. 
  
 Lagen om valfrihetssystem 
  
 Stockholms kommun har i sitt remissyttrande anfört att möjlig- heterna att inom ramen för LOV utesluta utförare som inte utför tjänsterna i enlighet med ingångna avtal behöver stärkas. För ute- 
  
 304 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 3 
  
 slutning på grund av tidigare bristande avtalsuppfyllelse krävs i nu- läget att den upphandlande myndigheten kan påvisa allvarliga fel i yrkesutövningen, vilket har lett till att det enligt kommunen varit svårt att utesluta utförare som inte uppfyllt kvalitetskraven. Mot denna bakgrund bör enligt Stockholms kommun en ändring eller komplettering av befintligt regelverk eller ett nytt regelverk över- vägas i syfte att ge ökade möjligheter till att pröva kvaliteten av en erbjuden tjänst, vilket skulle möjliggöra för kommunen att också väga in tidigare erfarenheter. 
  
 Mot denna bakgrund ser regeringen ett behov av ytterligare ut- redning och ändrar uppdraget enligt följande. 
  
 Ändring av uppdraget 
  
 Tillståndsplikt 
  
 Det finns vissa insatser enligt SoL och LSS som inte är tillstånds- pliktiga, t.ex. boendestöd och avlösarservice. Utredaren får i upp- drag att vidareutveckla de överväganden som gjorts av Ägarpröv- ningsutredningen genom att utreda behovet av tillståndsplikt för enskilda utförare att driva verksamhet enligt SoL och LSS som enligt nuvarande lagstiftning inte är tillståndspliktig. Om ett behov kon- stateras, ska utredaren lämna förslag på att införa sådan tillstånds- plikt. Utredaren ska väga för- och nackdelar med en utökad till- ståndsplikt med beaktande av effektivitet, administrativa kostnader och konsekvenser av att utvidga IVO:s nuvarande uppdrag. Det gäller särskilt konsekvenser för IVO:s övriga verksamhet. Utredaren ska även lämna förslag på och definiera vilka insatser som ska anses ingå i begreppet hemtjänst och som ska omfattas av tillståndsplikt. Utredaren ska föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. 
  
 Ägar- och ledningsprövning 
  
 Utredaren ska vidareutveckla Ägarprövningsutredningens förslag om krav på ekonomisk långsiktighet, insikt, erfarenhet och lämp- lighet för tillstånd att bedriva verksamhet enligt SoL och LSS samt för godkännande att bedriva utbildning inom skolväsendet enligt skollagen genom att förtydliga dessa begrepp och föreslå de änd- 
  
 305 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:38 
  
 ringar av Ägarprövningsutredningens författningsförslag som utred- aren anser är nödvändiga. Utredaren ska beakta villkoren för aktö- rer av olika storlek och olika drifts- och verksamhetsformer. Ut- redaren ska även bedöma om en motsvarande prövning i någon form bör göras av anställda som befinner sig i ledande ställning i offentlig verksamhet och, om det bedöms lämpligt, föreslå de för- fattningsändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. Vilka konsekvenser en sådan pröv- ning skulle få för den kommunala självstyrelsen ska beaktas sär- skilt. Utredaren ska även beakta att verksamheten i kommuner och landsting ytterst styrs av folkvalda församlingar som bär ett poli- tiskt ansvar, vilket innebär att ansvarsutkrävande sker genom fria och öppna val. 
  
 Öppenhet och insyn i användandet av offentliga medel 
  
 Enligt de ursprungliga direktiven ska utredaren föreslå bestäm- melser som reglerar hur ekonomisk information för välfärdstjänster ska redovisas på enhetsnivå samt överväga om det är möjligt och lämpligt att en sådan redovisning även omfattar de särskilda utbild- ningsformerna och annan pedagogisk verksamhet enligt 24 och 25 kap. skollagen. Utredaren ska även föreslå hur en sådan ekono- misk information ska utformas så att den blir öppen, enhetlig och lättillgänglig. Detta uppdrag ändras nu på så sätt att utredaren ska analysera och utvärdera för- och nackdelar med att redovisa eko- nomisk information för välfärdstjänster på enhetsnivå, och endast föreslå bestämmelser om sådan redovisning om fördelarna bedöms väga tyngre. Om utredaren bedömer att redovisning på enhetsnivå är att rekommendera, ska utredaren även överväga om det är möj- ligt och lämpligt att en sådan redovisning även omfattar verksam- het i offentlig regi, och i så fall presentera förslag på hur motsva- rande krav för verksamhet i offentlig regi ska utformas. Utredaren ska beakta de särskilda förutsättningar som gäller för verksamhet i offentlig regi. Uppdraget om ekonomisk information omfattar inte de skolformer som utreds av Skolkostnadsutredningen (U 2014:14). 
  
 306 
  
 SOU 2017:38 
  
 Bilaga 3 
  
 Mätning och uppföljning av kvalitet 
  
 Att skattemedel används till just det de är avsedda för är ansvars- fullt och möjliggör kvalitet i de offentligt finansierade verksam- heterna, vilket är avgörande för medborgares och brukares tillit till välfärdstjänsterna. Kvaliteten behöver även kunna följas upp i efter- hand. Det är både en fråga om effektiv användning av gemensamma medel och en fråga om trygghet och rättssäkerhet för brukarna av välfärdstjänsterna. Utredaren ska därför analysera hur olika kvalitets- mått kan användas på ett strategiskt sätt vid exempelvis upphandling av välfärdstjänster och uppföljning av utförda välfärdstjänster. 
  
 Förbättrade register 
  
 I syfte att skapa bättre förutsättningar för tillsyn ska utredaren analy- sera vilka möjligheter som finns att förbättra de register som IVO för över verksamhet inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården samt efterlevnaden av anmälningsplikten för sådan verksamhet. Utredaren ska föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som utredaren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade samt särskilt analysera vilka konsekvenser dessa förslag får för IVO. 
  
 Lagen om valfrihetssystem 
  
 Som ett tillägg till uppdraget om tillstånds- och auktorisationssystem och andra alternativ till upphandling får utredaren också i uppdrag att, inom ramen för utredningens bedömning av hur valfrihets- system enligt LOV bör klassificeras rättsligt, utreda behovet av ut- ökade möjligheter att utesluta utförare i valfrihetssystemen. Utre- daren ska även föreslå de ändringar i LOV som i övrigt bedöms vara motiverade och möjliga med hänsyn till den rättsliga klassifi- ceringen. Utredaren ska föreslå de författningsändringar som utre- daren utifrån sitt uppdrag anser vara befogade. 
  
 307 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:38 
  
 Vårdvalssystem i primärvården 
  
 Vidare tar regeringen bort utredningens uppdrag att föreslå hur regleringen kan ändras så att landstingen inte ska vara skyldiga att ha vårdvalssystem i primärvården enligt LOV. 
  
 Redovisning av uppdraget 
  
 Enligt de ursprungliga direktiven skulle utredaren redovisa de delar av uppdraget som gäller tillstånds- och auktorisationssystem och andra alternativ till upphandling samt skyldigheten att erbjuda vård- valssystem i primärvården senast den 1 november 2015. I övrigt skulle utredaren redovisa sitt uppdrag senast den 1 november 2016. Regeringen beslutade den 15 oktober 2015 att förlänga utrednings- tiden för deluppdraget till senast den 1 november 2016, så att upp- draget i sin helhet skulle ha redovisats senast detta datum. Uppdraget i de delar som rör ett nytt regelverk för utförande av välfärds- tjänster för att säkerställa att offentliga medel används till just den verksamhet som de är avsedda för ska fortfarande redovisas senast den 1 november 2016. För uppdraget i övrigt förlängs utrednings- tiden och uppdraget i den delen ska redovisas senast den 2 maj 2017. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 308 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.För Sveriges landsbygder 
  
 –en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. N. 
  
 2.Kraftsamling för framtidens energi. M. 
  
 3.Karens för statsråd och statssekreterare. Fi. 
  
 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. S. 
  
 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. S. 
  
 6.Se barnet! Ju. 
  
 7.Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag 
  
 i brottmål – en bättre hantering av stora mål. Ju. 
  
 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. M. 
  
 9.Det handlar om oss. 
  
 –unga som varken arbetar eller studerar. U. 
  
 10.Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. U. 
  
 11.Vägskatt. Volym 1 och 2. Fi. 
  
 12.Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. Ju. 
  
 13.Finansiering av infrastruktur med privat kapital? Fi. 
  
 14.Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna. Ju. 
  
 15.Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. S. 
  
 16.Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  UD. 
  
 17.Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Ju. 
  
 18.En nationell strategi för validering. U. 
  
 19.Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan 
  
 för unga arbetslösa. A. 
  
 20.Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till högskoleutbildning. U. 
  
 21.Läs mig! Nationell kvalitetsplan för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. S. 
  
 22.Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. M. 
  
 23.digitalforvaltning.nu. Fi. 
  
 24.Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? A. 
  
 25.Samlad kunskap – stärkt handläggning. S. 
  
 26.Delningsekonomi. På användarnas villkor. Fi. 
  
 27.Vissa frågor inom fastighets- och stämpelskatteområdet. Fi. 
  
 28.Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. A. 
  
 29.Brottsdatalag. Ju 
  
 30.En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. Fi. 
  
 31.Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. Ju. 
  
 32.Substitution i Centrum 
  
 –stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. M. 
  
 33.Stärkt ställning för hyresgäster. Ju. 
  
 34.Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystem- tjänster, samtidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. M. 
  
 35.Samling för skolan. Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. U. 
  
 36.Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. Ju. 
  
 37.Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 –förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. Ju. 
  
 38.Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Fi. 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan för unga arbetslösa. [19] 
  
 Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? [24] 
  
 Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. [28] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Karens för statsråd och statssekreterare. [3] Vägskatt. Volym 1 och 2. [11] 
  
 Finansiering av infrastruktur med privat kapital? [13] 
  
 digitalforvaltning.nu. [23] 
  
 Delningsekonomi. På användarnas villkor. [26] 
  
 Vissa frågor inom fastighets- och stämpel- skatteområdet. [27] 
  
 En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. [30] 
  
 Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. [38] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Se barnet! [6] 
  
 Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål 
  
 – en bättre hantering av stora mål. [7] 
  
 Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. [12] 
  
 Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna.[14] 
  
 Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. [17] 
  
 Brottsdatalag. [29] 
  
 Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. [31] Stärkt ställning för hyresgäster. [33] 
  
 Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. [36] 
  
 Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. [37] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kraftsamling för framtidens energi. [2] 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. [8] 
  
 Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. [22] 
  
 Substitution i Centrum 
  
 – stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. [32] 
  
 Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystemtjänster, sam- tidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. [34] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 För Sveriges landsbygder 
  
 – en sammanhållen politik för 
  
 arbete, hållbar tillväxt och välfärd. [1] 
  
 Socialdepartementet 
  
 För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det 
  
 folkhälsopolitiska ramverket. [4] 
  
 Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2.[5] 
  
 Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. [15] 
  
 Läs mig! Nationell kvalitetsplan 
  
 för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. [21] 
  
 Samlad kunskap – stärkt handläggning. [25] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Det handlar om oss. 
  
 – unga som varken arbetar eller studerar. [9] 
  
 Ny ordning för att främja god sed 
  
 och hantera oredlighet i forskning. [10] En nationell strategi för validering [18] 
  
 Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till hög­ skoleutbildning. [20] 
  
 Samling för skolan. 
  
 Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. [35] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  [16]