sou 2017 57  
  
 Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 Betänkande av  
 PNR-utredningen 
  
 Stockholm 2017 
  
 SOU 2017:57 
  
 SOU och Ds kan köpas från Griffin kundservice. Beställningsadress: Griffin kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Williams AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. 
  
 Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Aguilar 
  
 Tryck: Aguilar, Stockholm 2017 
  
 ISBN  
 978-91-38-24637-5 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Lewis 
  
 Den 17 mars 2016 bemyndigade regeringen statsrådet Edwards att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå hur EU:s direk- tiv om användning av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terrorist- brott och grov brottslighet och tillhörande överenskommelser ska genomföras i svensk rätt. Regeringen beslutade samtidigt om direk- tiv för utredningen (dir. 2016:22). 
  
 Till särskild utredare förordnades från och med den 17 mars 2016 rådmannen Harrell. 
  
 Till sakkunniga att biträda utredningen förordnades från och med den 18 mars 2016 ämnesrådet Mann, Finansdepartementet, och rättssakkunniga Figueroa, Turner. Till experter utsågs samma dag den seniora strategiska rådgivaren James, Säkerhetspolisen, juristen Torres, Transport- styrelsen, den nationella specialisten Morris, Tullverket, tf. enhetschefen Campbell, Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden, och handläggaren  
 Jensen, Polismyndig- heten. Juristen Edwards, Polismyndigheten, förordnades som expert i utredningen från och med den 21 oktober 2016. 
  
 Hovrättsassessorn  
 Anderson 
  Morales har varit sekreterare i utred- ningen från och med den 15 april 2016. 
  
 Utredningen har antagit namnet  
 PNR-utredningen 
  (Ju 2016:07). Härmed överlämnas betänkandet Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen, SOU 2017:57. 
  
 Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande av experterna James,  
 Jensen och Edwards. Med undantag från vad som framgår där har de sakkunniga och experterna i huvud- sak ställt sig bakom utredningens överväganden och förslag. 
  
 Uppdraget är härmed slutfört. 
  
 Höganäs i juni 2017 
  
 Harrell 
  
 /Anna-Karin 
  Morales 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 19 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 21 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 31 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 41 
  
 1.1Förslag till lag (2018:000) om flygpassageraruppgifter 
  
 i brottsbekämpningen............................................................. 
  
 41 
  
 1.2 
  
 Förslag till förordning (2018:000) om 
  
 flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen..................... 
  
 58 
  
 1.3 
  
 Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387)............... 
  
 64 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot 
  
 ett annat land inom Europeiska unionen............................... 
  
 65 
  
 1.5Förslag till lag om ändring i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära 
  
 säkerhetstjänst......................................................................... 
  
 66 
  
 1.6 
  
 Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (2010:361)........ 
  
 67 
  
 1.7 
  
 Förslag till lag om ändring i tullagen (2016:253) .................. 
  
 68 
  
 1.8Förslag till lag om ändring i tullbrottsdatalagen 
  
 (2017:000)................................................................................ 
  
 69 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 2 
  
 Inledning .................................................................. 
  
 71 
  
 2.1 
  
 Uppdraget ............................................................................... 
  
 71 
  
 2.2 
  
 Arbetets genomförande ......................................................... 
  
 72 
  
 3 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser 
  
 i anledning av direktivet ............................................. 
  
 73 
  
 3.1 
  
 Allmänt om direktivet............................................................ 
  
 73 
  
 3.2 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 74 
  
 3.3 
  
 Direktivets innehåll i korthet................................................. 
  
 76 
  
 3.4 
  
 Överenskommelser i anledning av direktivet ....................... 
  
 80 
  
 4 
  
 Transportörsansvaret och  
 API-direktivet........................ 
  
 81 
  
 4.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 81 
  
 4.2 
  
 Internationella åtaganden på området................................... 
  
 82 
  
 4.2.1 
  
 Chicagokonventionen............................................. 
  
 82 
  
 4.2.2 
  
 FN:s resolution 2178 .............................................. 
  
 83 
  
 4.3 
  
 Vissa  
 EU-rättsliga 
  åtaganden ................................................. 
  
 84 
  
 4.3.1Schengenkonventionen och direktivet om 
  
 transportörsansvar .................................................. 
  
 84 
  
 4.3.2 
  
 Kodex om Schengengränserna ............................... 
  
 85 
  
 4.4 Svenska regler om transportörsansvar................................... 
  
 85 
  
 4.4.1 
  
 Bakgrund.................................................................. 
  
 85 
  
 4.4.2Utlänningslagens bestämmelser om 
  
 transportörsansvar .................................................. 
  
 86 
  
 4.4.3 
  
 Befälhavares skyldigheter ....................................... 
  
 87 
  
 4.5  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt........... 
  
 87 
  
 4.5.1 
  
 API-direktivet ......................................................... 
  
 87 
  
 4.5.2 
 API-direktivets 
  genomförande i 
  
 utlänningslagen........................................................ 
  
 88 
  
 4.5.3 
  
 Lagen om passagerarregister................................... 
  
 89 
  
 6 
  
 SOU 2017:57 Innehåll 
  
 5 
  
 Dagens reglering och användning av 
  
 flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen .............. 
  
 91 
  
 5.1 
  
 Inledning.................................................................................. 
  
 91 
  
 5.2 
  
 Tillämpliga bestämmelser ....................................................... 
  
 92 
  
 5.2.1 
  
 Polismyndigheten och Säkerhetspolisen................ 
  
 92 
  
 5.2.2 
  
 Tullverket................................................................. 
  
 93 
  
 5.3 
  
 Dagens användning av  
 PNR-uppgifter.................................. 
  
 95 
  
 5.3.1 
  
 Polismyndigheten.................................................... 
  
 95 
  
 5.3.2 
  
 Säkerhetspolisen ...................................................... 
  
 95 
  
 5.3.3 
  
 Tullverket................................................................. 
  
 96 
  
 6 
  
 Dataskyddsreglering................................................... 
  
 99 
  
 6.1 
  
 Internationella konventioner ................................................. 
  
 99 
  
 6.1.1 
  
 Europakonventionen m.m. ..................................... 
  
 99 
  
 6.1.2 
  
 Dataskyddskonventionen ....................................... 
  
 99 
  
 6.2 
  
 Gällande  
 EU-rättslig 
  reglering ............................................. 
  
 100 
  
 6.2.1 
 EU-stadgan 
  om de grundläggande 
  
 rättigheterna........................................................... 
  
 100 
  
 6.2.2 
  
 Dataskyddsdirektivet ............................................ 
  
 101 
  
 6.2.3 
  
 Dataskyddsrambeslutet......................................... 
  
 101 
  
 6.3 Huvuddragen i den svenska regleringen.............................. 
  
 102 
  
 6.3.1 
  
 Regeringsformen ................................................... 
  
 102 
  
 6.3.2 
  
 Personuppgiftslagen .............................................. 
  
 103 
  
 6.4 
  
 Aktuella särregleringar.......................................................... 
  
 108 
  
 6.4.1 
  
 Polisdatalagen ........................................................ 
  
 108 
  
 6.4.2 
  
 Tullbrottsdatalag.................................................... 
  
 111 
  
 6.4.3 
  
 Lagen om internationellt polisiärt samarbete ...... 
  
 113 
  
 6.4.4 
  
 Lagen om internationellt tullsamarbete ............... 
  
 114 
  
 6.4.5 
  
 2013 års lag............................................................. 
  
 114 
  
 6.5 
  
 EU:s dataskyddsreform........................................................ 
  
 115 
  
 6.5.1 
  
 Bakgrund till reformen.......................................... 
  
 115 
  
 6.5.2 
  
 En dataskyddsförordning...................................... 
  
 116 
  
 6.5.3 
  
 Ett nytt dataskyddsdirektiv .................................. 
  
 117 
  
 6.5.4Viss personuppgiftsbehandling faller utanför 
  
 båda instrumenten ................................................. 
  
 118 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 7 
  
 Pågående arbeten .................................................... 
  
 121 
  
 7.1 
  
 Internationellt arbete............................................................ 
  
 121 
  
 7.1.1 
  
 Arbete inom PNRGOV Working Group ........... 
  
 122 
  
 7.1.2 
  
 Arbete inom EU.................................................... 
  
 122 
  
 7.2 
  
 Arbete i Sverige..................................................................... 
  
 124 
  
 7.2.1Arbete med att upprätta en nationell enhet 
  
 för passageraruppgifter ......................................... 
  
 124 
  
 7.2.2 
  
 Arbetet med direktivets tekniska 
  
 bestämmelser......................................................... 
  
 125 
  
 VÅRA ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG 
  
 8 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden ...... 
  
 129 
  
 8.1 
  
 Allmänt om att genomföra  
 EU-direktiv ............................. 
  
 129 
  
 8.2 
  
 En samlad ny lag ................................................................... 
  
 130 
  
 8.3 
  
 Normgivningsnivå ................................................................ 
  
 131 
  
 8.4 
  
 En grundläggande allmän utgångspunkt ............................. 
  
 133 
  
 8.5Den nya lagstiftningens förhållande till relevant 
  
 dataskyddsreglering.............................................................. 
  
 134 
  
 9 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser .................... 
  
 147 
  
 9.1 
  
 Den nya lagens namn, innehåll och syfte............................ 
  
 147 
  
 9.2 
  
 Definitioner i lagen............................................................... 
  
 151 
  
 9.3 
  
 Terroristbrott........................................................................ 
  
 152 
  
 9.3.1 
  
 Bakgrund................................................................ 
  
 153 
  
 9.3.2 
  
 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 154 
  
 9.4 
  
 Grov brottslighet.................................................................. 
  
 156 
  
 9.4.1 
  
 Bakgrund................................................................ 
  
 157 
  
 9.4.2 
  
 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 158 
  
 9.5 
  
 Otillåten behandling av  
 PNR-information......................... 
  
 160 
  
 10 
  
 En enhet för passagerarinformation ........................... 
  
 163 
  
 10.1 
  
 Direktivets bestämmelser..................................................... 
  
 163 
  
 10.2 
  
 Den svenska enheten för passagerarinformation................ 
  
 164 
  
 8 
  
 SOU 2017:57 Innehåll 
  
 10.3 
  
 Enhetens organisation och utredningens uppdrag.............. 
  
 166 
  
 10.4 
  
 Tillgången till  
 PNR-information 
  bör begränsas ................. 
  
 168 
  
 10.4.1 
  
 Direktåtkomst ....................................................... 
  
 168 
  
 10.4.2 
  
 Sekretess inom Polismyndigheten?...................... 
  
 170 
  
 10.4.3Begränsningar via dataskyddsbestämmelser 
  
 m.m......................................................................... 
  
 174 
  
 10.5 
  
 Personal anställd vid andra myndigheter............................. 
  
 179 
  
 11 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter......... 
  
 183 
  
 11.1 
  
 Om lufttrafikföretag............................................................. 
  
 183 
  
 11.1.1 Olika former av kommersiell luftfart för 
  
 befordran av passagerare ....................................... 
  
 183 
  
 11.1.2 
  
 Tillstånd att bedriva passagerarflygtrafik............. 
  
 184 
  
 11.1.3 Lufttrafikföretagens resor till och från Sverige ... 
  
 187 
  
 11.2 
  
 Lufttrafikföretagens insamlande av  
 PNR-uppgifter........... 
  
 187 
  
 11.3 
  
 Vilka lufttrafikföretag ska åläggas en skyldighet 
  
 att överföra  
 PNR-uppgifter?................................................ 
  
 189 
  
 11.4 
  
 Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten 
  
 för passagerarinformation .................................................... 
  
 193 
  
 11.4.1 Omfattningen av vårt uppdrag ............................. 
  
 193 
  
 11.4.2 Överföring av uppgifter avseende flygresor 
  
 både inom och utom EU....................................... 
  
 194 
  
 11.4.3 
  
 PNR-uppgifter 
  och passagerare............................ 
  
 197 
  
 11.4.4  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras........................ 
  
 198 
  
 11.4.5 Överföringar ska ske vid två tillfällen .................. 
  
 202 
  
 11.4.6 Överföringar vid andra tidpunkter....................... 
  
 203 
  
 11.4.7 Hur överföringarna ska gå till............................... 
  
 205 
  
 11.4.8 
  
 Anlitande av personuppgiftsbiträde ..................... 
  
 208 
  
 12 
  
 Resebyråer och researrangörer .................................. 
  
 209 
  
 12.1 
  
 Medlemsstaternas överenskommelse och vårt uppdrag ..... 
  
 209 
  
 12.2 
  
 Resebyråer och researrangörer............................................. 
  
 210 
  
 12.2.1Resebyråers och researrangörers insamling och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till 
  
 lufttrafikföretag ..................................................... 
  
 213 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 12.2.2Behöriga myndigheter vill kunna få tillgång 
  
 till samtliga insamlade  
 PNR-uppgifter ................ 
  
 215 
  
 12.2.3 Insamling av  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer 
  
 och researrangörer i dagsläget .............................. 
  
 215 
  
 12.3 
  
 Våra överväganden................................................................ 
  
 216 
  
 13 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten 
  
 för passagerarinformation ......................................... 
  
 225 
  
 13.1 
  
 En databas för  
 PNR-uppgifter............................................. 
  
 225 
  
 13.2 
  
 Ändamål för behandling av  
 PNR-uppgifter........................ 
  
 226 
  
 13.2.1  
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att utföra 
  
 förhandsbedömningar........................................... 
  
 228 
  
 13.2.2 
  
 Förfarandet vid förhandsbedömningar................ 
  
 230 
  
 13.2.3  
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att 
  
 överföra  
 PNR-information 
  till behöriga 
  
 mottagare och tredjeland ...................................... 
  
 235 
  
 13.2.4  
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att 
  
 utforma kriterier.................................................... 
  
 237 
  
 13.2.5  
 PNR-information 
  som tas emot från andra 
  
 medlemsstaters enheter för 
  
 passagerarinformation........................................... 
  
 238 
  
 13.3 
  
 Maskering av  
 PNR-uppgifter............................................... 
  
 239 
  
 13.3.1 
  
 Direktivets bestämmelser ..................................... 
  
 240 
  
 13.3.2 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 241 
  
 13.4 
  
 Begränsad tillgång till maskerade uppgifter ........................ 
  
 243 
  
 14 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  
 och dess genomförande i svensk rätt.......................... 
  
 245 
  
 14.1 
  
 PNR- och  
 API-uppgifter ..................................................... 
  
 245 
  
 14.2 
  
 Vårt uppdrag i denna del ...................................................... 
  
 247 
  
 14.3 
  
 Direktivens olika mål och syften......................................... 
  
 248 
  
 14.3.1 Innebörden av den personkontroll som görs 
  
 inom ramen för gränskontrollen.......................... 
  
 249 
  
 10 
  
 SOU 2017:57 Innehåll 
  
 14.4 
  
 Överföring av  
 API-uppgifter 
  ska ske även enligt 
  
 PNR-direktivet ..................................................................... 
  
 251 
  
 14.5 
  
 Skillnader mellan PNR- och  
 API-direktiven ...................... 
  
 251 
  
 14.6 
  
 Våra överväganden ................................................................ 
  
 254 
  
 14.6.1 Hur  
 PNR-direktivet 
  påverkar det svenska 
  
 genomförandet av  
 API-direktivet ........................ 
  
 254 
  
 14.6.2 Är en samordnad hantering av PNR- och 
  
 API-uppgifter 
  möjlig?........................................... 
  
 255 
  
 15 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information.... 
  
 261 
  
 15.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 261 
  
 15.2 
  
 Överföring av  
 PNR-information 
  till behöriga nationella 
  
 myndigheter .......................................................................... 
  
 262 
  
 15.2.1 
  
 Behörig myndighet................................................ 
  
 262 
  
 15.2.2 Överföring av  
 PNR-information 
  till behöriga 
  
 myndigheter........................................................... 
  
 263 
  
 15.3 
  
 Utbyte av  
 PNR-information 
  med andra medlemsstater .... 
  
 269 
  
 15.3.1 
  
 Medlemsstat........................................................... 
  
 269 
  
 15.3.2Utbyte mellan medlemsstaternas enheter för 
  
 passagerarinformation........................................... 
  
 270 
  
 15.3.3Överföring på direkt begäran från en behörig 
  
 myndighet i en annan medlemsstat ...................... 
  
 276 
  
 15.3.4Enhetens inhämtande av  
 PNR-uppgifter 
  från 
  
 andra medlemsstaters motsvarande enheter ........ 
  
 277 
  
 15.3.5 
  
 Former för informationsutbytet .......................... 
  
 278 
  
 15.4 
  
 Europols tillgång till  
 PNR-information .............................. 
  
 279 
  
 15.4.1 Europol och dess verksamhet ............................... 
  
 279 
  
 15.4.2 
  
 Europolförordningen ............................................ 
  
 280 
  
 15.4.3 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 282 
  
 15.4.4 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 283 
  
 15.5 
  
 Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter ....................... 
  
 285 
  
 15.5.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 285 
  
 15.5.2Vilka överföringar kräver att särskilda 
  
 förutsättningar är uppfyllda? ................................ 
  
 287 
  
 15.5.3 Vilken prövning ska enheten göra? ...................... 
  
 288 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 15.5.4 Vem ska lämna tillstånd till överföring 
  
 av fullständiga uppgifter?...................................... 
  
 289 
  
 16 
  
 Behöriga myndigheters behandling 
  
 av  
 PNR-information ................................................. 
  
 307 
  
 16.1 
  
 Behöriga myndigheters rätt att motta och begära 
  
 tillgång till  
 PNR-information.............................................. 
  
 307 
  
 16.1.1 Behöriga myndigheters rätt att motta 
  
 PNR-information.................................................. 
  
 308 
  
 White myndigheters möjlighet att begära 
  
 tillgång till  
 PNR-information............................... 
  
 308 
  
 16.1.3 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 309 
  
 16.2 
  
 Behandling av  
 PNR-information 
  vid de behöriga 
  
 myndigheterna...................................................................... 
  
 311 
  
 16.2.1 Tillämpliga dataskyddsbestämmelser hos de 
  
 behöriga myndigheterna ....................................... 
  
 311 
  
 16.2.2 Våra generella överväganden i denna del ............. 
  
 312 
  
 16.2.3 Myndigheternas behandling av den överförda 
  
 PNR-informationen.............................................. 
  
 314 
  
 16.2.4 
  
 Automatiserade beslut .......................................... 
  
 316 
  
 17 
  
 Överföring till tredjeland........................................... 
  
 319 
  
 17.1 
  
 Direktivets bestämmelser..................................................... 
  
 319 
  
 17.2 
  
 Bakgrund............................................................................... 
  
 320 
  
 17.2.1 Dataskyddsrambeslutet och 2013 års lag............. 
  
 320 
  
 17.2.2 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 322 
  
 17.3 
  
 Våra överväganden och förslag ............................................ 
  
 324 
  
 17.3.1 
  
 Grundläggande begrepp........................................ 
  
 324 
  
 17.3.2 Förutsättningar för överföring till tredjeland ..... 
  
 325 
  
 17.3.3 
  
 Överföring utan medgivande ............................... 
  
 330 
  
 17.3.4 Säkerställande av direktivets bestämmelser......... 
  
 332 
  
 18 
  
 Lagringstid och gallring ............................................ 
  
 335 
  
 18.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 335 
  
 18.2 
  
 Rättslig bakgrund ................................................................. 
  
 335 
  
 12 
  
 SOU 2017:57 
  
 Innehåll 
  
 18.2.1 
  
 Gällande rätt .......................................................... 
  
 336 
  
 18.2.2 
  
 Brottsdatalagen ...................................................... 
  
 340 
  
 18.3 Inledande radering hos enheten för 
  
 passagerarinformation .......................................................... 
  
 341 
  
 18.3.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 341 
  
 18.3.2 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 341 
  
 18.4 Lagringstiden hos enheten för passagerarinformation för 
  
 PNR-uppgifter 
  som mottagits från lufttrafikföretag ......... 
  
 343 
  
 18.4.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 343 
  
 18.4.2 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 343 
  
 18.5 Radering av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga 
  
 personuppgifter..................................................................... 
  
 345 
  
 18.5.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 345 
  
 18.5.2 Allmänt om känsliga personuppgifter.................. 
  
 345 
  
 18.5.3 
 PNR-uppgifter 
  som kan utgöra känsliga 
  
 personuppgifter ..................................................... 
  
 346 
  
 18.5.4 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 347 
  
 18.6 
  
 Enhetens bevarande och gallring av resultatet 
  
 av en förhandsbedömning .................................................... 
  
 349 
  
 18.6.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 349 
  
 18.6.2 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 350 
  
 18.7 
  
 Enhetens bevarande och gallring av resultat 
  
 av behandling av  
 PNR-uppgifter 
  på begäran....................... 
  
 353 
  
 18.8 
  
 Bevarande och gallring av  
 PNR-information 
  
 hos behöriga myndigheter.................................................... 
  
 354 
  
 18.8.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 354 
  
 18.8.2 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 355 
  
 19 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter ....................... 
  
 357 
  
 19.1 
  
 Personuppgiftsansvar............................................................ 
  
 357 
  
 19.1.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 357 
  
 19.1.2 Nya dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen ... 
  
 358 
  
 19.1.3 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 358 
  
 19.2 
  
 Generella datasäkerhetsbestämmelser ................................. 
  
 361 
  
 19.2.1 
  
 Direktivets bestämmelser...................................... 
  
 361 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 19.2.2Dataskyddsrambeslutet och dess 
  
 genomförande i svensk rätt .................................. 
  
 362 
  
 19.2.3 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 363 
  
 19.2.4 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 364 
  
 19.3 
  
 Bevarande av dokumentation och loggning........................ 
  
 365 
  
 19.3.1 
  
 Direktivets bestämmelser ..................................... 
  
 365 
  
 19.3.2 
  
 Nuvarande reglering.............................................. 
  
 367 
  
 19.3.3 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 368 
  
 19.3.4 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 369 
  
 19.4 
  
 Personuppgiftsincident ........................................................ 
  
 372 
  
 19.4.1 
  
 Direktivets bestämmelser ..................................... 
  
 372 
  
 19.4.2 
  
 Nuvarande reglering.............................................. 
  
 373 
  
 19.4.3 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 373 
  
 19.4.4 
  
 Våra överväganden ................................................ 
  
 375 
  
 19.5 
  
 Dataskyddsombud................................................................ 
  
 377 
  
 19.5.1 
  
 Direktivets bestämmelser ..................................... 
  
 377 
  
 19.5.2 
  
 Nuvarande reglering.............................................. 
  
 378 
  
 19.5.3 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 378 
  
 19.5.4 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 379 
  
 20 
  
 Enskildas rättigheter ................................................ 
  
 383 
  
 20.1 
  
 Direktivets bestämmelser..................................................... 
  
 383 
  
 20.2 
  
 Rätten till information ......................................................... 
  
 384 
  
 20.2.1 
  
 Dataskyddsrambeslutet ........................................ 
  
 384 
  
 20.2.2 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 384 
  
 20.2.3 
  
 Dataskyddsförordningen...................................... 
  
 387 
  
 20.2.4 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 388 
  
 20.3 
  
 Rätt till rättelse, radering eller begränsning 
  
 av behandlingen av uppgifter ............................................... 
  
 391 
  
 20.3.1 
  
 Dataskyddsrambeslutet ........................................ 
  
 391 
  
 20.3.2 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 392 
  
 20.3.3 Våra överväganden och förslag............................. 
  
 393 
  
 20.4 
  
 Rätt till ersättning................................................................. 
  
 395 
  
 20.4.1 
  
 Dataskyddsrambeslutet ........................................ 
  
 395 
  
 20.4.2 
  
 Brottsdatalagen...................................................... 
  
 395 
  
 14 
  
 SOU 2017:57 Innehåll 
  
 20.4.3 Våra överväganden och förslag 
  
 ............................. 396 
  
 20.5 
  
 Rätt till rättsmedel ................................................................ 
  
 396 
  
 20.5.1 
  
 Dataskyddsrambeslutet ......................................... 
  
 396 
  
 20.5.2 
  
 Brottsdatalagen ...................................................... 
  
 397 
  
 20.5.3 Våra överväganden och förslag ............................. 
  
 398 
  
 21 
  
 Tillsyn 
  
 .................................................................... 
  
 399 
  
 21.1 
  
 Direktivets bestämmelser..................................................... 
  
 399 
  
 21.2 
  
 Bakgrund ............................................................................... 
  
 400 
  
 21.2.1Dagens tillsyn över behandling av 
  
 personuppgifter ..................................................... 
  
 400 
  
 21.2.2 Förslag om förändrat tillsynsansvar ..................... 
  
 402 
  
 21.2.3 
  
 Dataskyddsrambeslutet......................................... 
  
 403 
  
 21.2.4 
  
 Brottsdatalagen ...................................................... 
  
 403 
  
 21.2.5 
  
 Dataskyddsförordningen ...................................... 
  
 407 
  
 21.3 
  
 Våra överväganden och förslag............................................. 
  
 407 
  
 22 
  
 Sanktioner .............................................................. 
  
 411 
  
 22.1 
  
 Direktivets bestämmelser och vårt uppdrag........................ 
  
 411 
  
 22.2 
  
 Olika typer av sanktioner ..................................................... 
  
 412 
  
 22.3 
  
 Sanktioner mot lufttrafikföretag.......................................... 
  
 413 
  
 22.3.1 
  
 Chicagokonventionens bestämmelser.................. 
  
 413 
  
 22.3.2 
  
 Jämförbara nationella sanktionsbestämmelser .... 
  
 414 
  
 22.3.3 Sanktioner som tillämpas i andra länder............... 
  
 419 
  
 22.3.4 
  
 Valet av sanktionsform.......................................... 
  
 420 
  
 22.3.5 När ska sanktionsavgift få användas?................... 
  
 423 
  
 22.3.6 
  
 Utformningen av sanktionsavgiftssystemet ........ 
  
 425 
  
 22.3.7 Förfarandet vid beslut om sanktionsavgift .......... 
  
 429 
  
 22.4 
  
 Sanktioner vid felaktig behandling av  
 PNR-uppgifter ....... 
  
 433 
  
 22.4.1Dagens sanktionssystem vid felaktig 
  
 behandling av personuppgifter ............................. 
  
 433 
  
 22.4.2Administrativa sanktionsavgifter enligt 
  
 brottsdatalagen ...................................................... 
  
 434 
  
 22.4.3Sanktionsavgiftssystemet i brottsdatalagen 
  
 bör användas .......................................................... 
  
 436 
  
 15 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:57 
  
 23 
  
 Bestämmelser i direktivet som inte kräver 
  
 lagstiftningsåtgärder ................................................ 
  
 441 
  
 24 
  
 Sekretess................................................................ 
  
 443 
  
 24.1 
  
 Vårt uppdrag i denna del ...................................................... 
  
 443 
  
 24.2 
  
 Sekretess i brottsbekämpande verksamhet m.m................. 
  
 444 
  
 24.3 
  
 Våra överväganden................................................................ 
  
 451 
  
 24.3.1 Skyddet för  
 PNR-information 
  hos enheten 
  
 för passagerarinformation..................................... 
  
 451 
  
 24.3.2 Skyddet för  
 PNR-information 
  hos behöriga 
  
 myndigheter........................................................... 
  
 454 
  
 24.3.3 Behövs nya sekretessbrytande bestämmelser? .... 
  
 456 
  
 25 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande 
  
 regleringen.............................................................. 
  
 459 
  
 25.1 
  
 Nuvarande reglering............................................................. 
  
 459 
  
 25.2 
  
 Våra överväganden och förslag ............................................ 
  
 461 
  
 26 
  
 Konsekvenser .......................................................... 
  
 465 
  
 26.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 465 
  
 26.2 
  
 En effektiv användning av  
 PNR-uppgifter 
  i 
  
 brottsbekämpningen ............................................................ 
  
 466 
  
 26.3 
  
 Konsekvenser för lufttrafikföretagen.................................. 
  
 467 
  
 26.4 
  
 Konsekvenser för staten....................................................... 
  
 471 
  
 26.5 
  
 Konsekvenser för enskilda................................................... 
  
 473 
  
 26.6 
  
 Konsekvenser i övrigt........................................................... 
  
 475 
  
 27 
  
 Ikraftträdande ......................................................... 
  
 477 
  
 28 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 479 
  
 28.1 
  
 Förslaget till lag om flygpassageraruppgifter 
  
 i brottsbekämpningen .......................................................... 
  
 479 
  
 16 
  
 SOU 2017:57 
  
 Innehåll 
  
 28.2 Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) ......... 
  
 515 
  
 28.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett 
  
 annat land inom Europeiska unionen .................................. 
  
 515 
  
 28.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära 
  
 säkerhetstjänst....................................................................... 
  
 516 
  
 28.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (2010:361)... 
  
 516 
  
 28.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i tullagen (2016:253)............. 
  
 517 
  
 28.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i tullbrottsdatalagen 
  
 (2017:000).............................................................................. 
  
 517 
  
 Särskilt yttrande .............................................................. 
  
 519 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2016:22 ........................................... 
  
 521 
  
 Bilaga 2 Europaparlamentets och rådets direktiv 
  
 (EU) 2016/681.............................................................. 
  
 529 
  
 Bilaga 3 
  
 Rättelse till Europaparlamentets och rådets 
  
 direktiv (EU) 2016/681................................................ 
  
 547 
  
 Bilaga 4 
  
 Uttalande från Europeiska unionens råd..................... 
  
 549 
  
 17 
  
 Förkortningar 
  
 Evans 
  
 brottsdatalagen (2018:000), förslag till 
  
 ramlag för genomförande av det nya 
  
 dataskyddsdirektivet, lämnat av 
  
 Utredningen om 2016 års dataskydds- 
  
 direktiv (SOU 2017:29) 
  
 BDF 
  
 brottsdataförordningen (2018:000), 
  
 den till den föreslagna brottsdatalagen 
  
 tillhörande förordningen 
  
 dataskyddsförordningen 
  
 Europaparlamentets och rådets förord- 
  
 ning (EU) 2016/679 av den 27 april 
  
 2016 om skydd för fysiska personer 
  
 med avseende på behandling av person- 
  
 uppgifter och om det fria flödet av 
  
 sådana uppgifter och om upphävande 
  
 av direktiv 95/46/EG (allmän data- 
  
 skyddsförordning) 
  
 dataskyddsrambeslutet 
  
 rådets rambeslut 2008/977/RIF av den 
  
 27 november 2008 om skydd av person- 
  
 uppgifter som behandlas inom ramen 
  
 för polissamarbete och straffrättsligt 
  
 samarbete 
  
 dir. 
  
 direktiv 
  
 Ds 
  
 Departementsserien 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 EU-stadgan 
  
 Europeiska unionens stadga om de 
  
 grundläggande rättigheterna 
  
 19 
  
 Förkortningar 
  
 SOU 2017:57 
  
 FN 
  
 Förenta Nationerna 
  
 JK 
  
 Justitiekanslern 
  
 JO 
  
 Justitieombudsmannen 
  
 Ju 
  
 Justitiedepartementet 
  
 kommissionen 
  
 Europeiska kommissionen 
  
 nya dataskyddsdirektivet 
  
 Europaparlamentets och rådets direk- 
  
 tiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 
  
 om skydd för fysiska personer med 
  
 avseende på behöriga myndigheters 
  
 behandling av personuppgifter för att 
  
 förebygga, förhindra, utreda, avslöja 
  
 eller lagföra brott eller verkställa straff- 
  
 rättsliga påföljder, och det fria flödet 
  
 av sådana uppgifter och om upphävan- 
  
 de av rådets rambeslut 2008/977/RIF 
  
 OSL 
  
 offentlighets- och sekretesslagen 
  
 (2009:400) 
  
 prop. 
  
 regeringens proposition 
  
 PDL 
  
 polisdatalagen (2010:361) 
  
 PDF 
  
 polisdataförordningen (2010:1155) 
  
 PUF 
  
 personuppgiftsförordningen 
  
 (1998:1191) 
  
 PUL 
  
 personuppgiftslagen (1998:204) 
  
 RF 
  
 regeringsformen 
  
 RB 
  
 rättegångsbalken 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 TBL 
  
 tullbrottsdatalagen (2017:000), 
  
 som träder i kraft den 1 juli 2017 
  
 TF 
  
 tryckfrihetsförordningen 
  
 20 
  
 Sammanfattning 
  
 PNR-direktivet 
  
 Den 27 april 2016 antog Europaparlamentet och rådet direktiv (EU) 2016/681 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR- uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet (nedan kallat  
 PNR-direktivet). 
  
 PNR är en förkortning av den engelska benämningen Passenger Name Record. Det som åsyftas är uppgifter som passagerare lämnar vid beställning och bokning av flygresor samt vid incheckning. Upp- gifterna kan till exempel avse namn, resedatum, resväg, bagageinfor- mation och betalningssätt. Lufttrafikföretagen samlar redan i dag in och behandlar sådana uppgifter om sina passagerare för sina egna operativa och kommersiella syften.  
 PNR-uppgifter 
  är också av intresse i det brottsbekämpande arbetet. Uppgifterna kan t.ex. användas för att sålla ut tidigare okända passagerare som skulle kunna vara intres- santa för myndigheterna att kontrollera.  
 PNR-uppgifterna 
  kan även användas i samband med brottsutredningar eller för att analysera och fastställa misstänkta rese- och beteendemönster. 
  
 Myndigheter världen över har i allt större utsträckning börjat samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag och analysera dem i syfte att bekämpa terrorism och grov brottslighet. För Sveriges del kan Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket redan i dag begära in vissa  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag och använda dessa för brottsbekämpande ändamål. 
  
 PNR-direktivet 
  utgör ett unionsgemensamt regelverk för insam- ling och användning av  
 PNR-uppgifter 
  i viss brottsbekämpande verksamhet. Utredningens övergripande uppdrag är att lämna förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra  
 PNR-direktivet 
  i svensk rätt. 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:57 
  
 En ny lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 Vi föreslår att  
 PNR-direktivet 
  i huvudsak ska genomföras i en ny lag, lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Lagen innehåller bestämmelser om lufttrafikföretags överföring av PNR- uppgifter till enheten för passagerarinformation och om behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  i verksamhet för att förebygga, förhindra, upp- täcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Syftet med lagen är att tillgodose behovet av tillgång till  
 PNR-upp- 
  gifter i sådan verksamhet och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behandling av uppgifter om dem. 
  
 Lagen, liksom det bakomliggande  
 PNR-direktivet, 
  innehåller så- väl verksamhetsreglering som dataskyddsreglering. I sistnämnt avse- ende har vi bedömt det som lämpligast att anpassa författningsför- slaget så långt möjligt till den dataskyddsreform som kommer att genomföras under våren 2018. Bestämmelserna i lagen kommer att gälla utöver eller i stället för de generella bestämmelserna i dataskydds- förordningen, den nya ramlag, brottsdatalagen, som föreslås genom- föra det nya dataskyddsdirektivet (SOU 2017:29) och annan särreg- lering för dataskydd som gäller eller kommer att gälla för berörda myndigheter. 
  
 Lagen kompletteras med en förordning, som genomför vissa de- taljbestämmelser i direktivet. 
  
 Otillåten behandling av  
 PNR-information 
  
 Lagen innehåller en portalbestämmelse som anger att  
 PNR-uppgifter 
  som överförts från lufttrafikföretag eller resultatet av en enhet för passagerarinformations behandling av sådana uppgifter, dvs. PNR- information, inte får behandlas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Terroristbrottslighet definieras i lagen som de brott enligt nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater som avses i artiklarna  
 1–4 
  i rådets rambeslut 2002/475/RIF av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism. Med grov brottslighet avses de brott som anges i en förteckning i bilaga II till  
 PNR-direktivet 
  och för vilka det i nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater är föreskrivet fängelse i tre år eller mer. 
  
 22 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sammanfattning 
  
 Lagen innehåller också ett generellt förbud mot behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter. För det fall en- heten för passagerarinformation eller en behörig myndighet mottar sådana uppgifter ska dessa genast raderas. 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 Det ska enligt lagen finnas en enhet för passagerarinformation inom Polismyndigheten. Denna enhet har till övergripande uppgift att samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag, lagra och behandla dessa uppgifter och överföra  
 PNR-information 
  till behöriga svenska myn- digheter. Enheten ska också ansvara för utbytet av  
 PNR-information 
  inom EU. 
  
 PNR-uppgifter 
  som behandlas av enheten ska inte vara direkt tillgängliga för behöriga myndigheter eller för övriga som arbetar inom Polismyndigheten. Direktåtkomst till  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten ska därför inte tillåtas. Inom enheten ska till- gången till  
 PNR-information 
  begränsas genom särskilda behörighets- bestämmelser. 
  
 Lufttrafikföretagens skyldigheter 
  
 PNR-uppgifter 
  ska enligt lagen överföras från lufttrafikföretag som har en giltig operativ licens eller motsvarande som ger rätt att mot vederlag utföra lufttransporter av passagerare, och som i sin normala verksamhet samlar och hanterar  
 PNR-uppgifter 
  i reservationssystem. Som utgångspunkt utesluts från överföringsskyldighet flertalet mindre lufttrafikföretag som utför taxiflygningar från mindre flygstationer som saknar system för avgångskontroll av passagerare. 
  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras elektroniskt till enheten för passa- gerarinformation. Vilka  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras framgår av en bilaga till lagen. Även s.k.  
 API-uppgifter 
  (se om dessa slags uppgifter nedan) ingår bland de  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras. Uppgifterna i bilagan ska dock endast överföras i de fall lufttrafik- företagen samlar in dem som en del av sin normala verksamhet. Lagen ålägger alltså inte lufttrafikföretagen att hämta in ytterligare PNR- uppgifter om sina passagerare utan endast att överföra sådana upp- gifter som de redan har tillgång till. 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-uppgifterna 
  ska normalt överföras vid två tillfällen inför varje flygning ankommande till eller avgående från Sverige. Den första överföringen ska ske  
 24–48 
  timmar före flygningens avgång och den andra överföringen omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts. Överföringsskyldigheten omfattar såväl flygningar inom EU som flygningar till eller från tredjeland. 
  
 Ett lufttrafikföretag som inte har överfört  
 PNR-uppgifter 
  i en- lighet med bestämmelserna i lagen eller föreskrifter som utfärdats i anslutning till lagen ska betala en sanktionsavgift. Sanktionsavgiften ska för varje flygning som har utförts utan att lufttrafikföretaget har fullgjort sin överföringsskyldighet bestämmas till minst 20 000 kro- nor och högst 100 000 kronor. Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. 
  
 Lufttrafikföretag ska informera passagerare om överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och om skälen till överföringen. 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts till enheten för passagerar- information från lufttrafikföretag ska lagras i en särskild databas vid enheten under fem års tid. Därefter ska de raderas. Efter sex månader ska  
 PNR-uppgifterna 
  i databasen maskeras, vilket innebär att tillgängliga uppgifter som direkt kan hänföras till en fysisk person ska göras osynliga för en användare som saknar särskild behörighet för tillgång till uppgifterna. 
  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts till enheten för passagerar- information från lufttrafikföretag får endast behandlas för följande ändamål. 
  
 •Förhandsbedömning: Uppgifterna får behandlas för att enheten ska kunna göra en bedömning av passagerare före deras beräk- nade ankomst till eller avresa från Sverige, för att välja ut personer som behöver utredas ytterligare av behöriga myndigheter eller Europol (användning i realtid). Vid en sådan förhandsbedömning av passagerare får  
 PNR-uppgifterna 
  jämföras dels med uppgifter 
  
 24 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sammanfattning 
  
 i relevanta register eller andra uppgiftssamlingar, dels med på förhand fastställda kriterier. 
  
 •Besvara förfrågningar: Lagrade uppgifter får behandlas för att enheten för passagerarinformation ska kunna fullgöra sina upp- gifter enligt lagen om att på begäran överföra  
 PNR-information 
  till behöriga mottagare (reaktiv användning). 
  
 •Utforma urvalskriterier: Uppgifterna får analyseras för att enheten ska kunna uppdatera eller skapa nya kriterier som ska användas vid förhandsbedömningar av passagerare. 
  
 Enheten för passagerarinformation kommer även att få del av  
 PNR-information 
  som har överförts till enheten från motsvarande enheter i andra medlemsstater. Sådan information får endast be- handlas för att vidarebefordras till behöriga myndigheter. 
  
 Polismyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som utförs vid enheten för passagerarinforma- tion. Polismyndigheten ska utse ett dataskyddsombud för enheten för passagerarinformation. Ombudets uppgifter framgår av lagen. 
  
 Överföring av  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation 
  
 Enheten för passagerarinformation ska fungera som en nod vid vilken massan av  
 PNR-uppgifter 
  som lufttrafikföretagen överför tas emot, lagras och analyseras översiktligt. Endast sådan  
 PNR-information 
  som bedömts vara av intresse för att bekämpa terroristbrottslighet eller grov brottslighet ska därefter nå ut till behöriga myndigheter i det egna landet för vidare analys och åtgärder. Regeringen har ut- sett Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Ekobrottsmyn- digheten och Försvarsmakten såsom behöriga att ta emot och begära ut  
 PNR-uppgifter 
  från enheten för passagerarinformation. Ytterli- gare myndigheter kan komma att utses framöver. Enligt lagen ska enheten i enskilda fall överföra resultatet av sina förhandsbedöm- ningar till en eller flera behöriga myndigheter så att de kan utföra en vidare granskning av  
 PNR-informationen. 
  Enheten ska också över- föra  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter som svar på sär- skilda förfrågningar från en behörig myndighet. Vidare ska enheten vidarebefordra  
 PNR-information 
  som har mottagits från andra med- 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:57 
  
 lemsstaters enheter för passagerarinformation till behöriga myndig- heter. En befattningshavare vid enheten ska alltid ha gjort en bedöm- ning av  
 PNR-informationen 
  innan den lämnas från enheten. 
  
 Enheten för passagerarinformation ska enligt lagen även överföra  
 PNR-information 
  till motsvarande enheter i andra medlemsstater. Så ska ske om enheten vid en förhandsbedömning bedömt att viss information även är relevant och nödvändig för en annan medlems- stat. En överföring ska även ske till andra medlemsstater som svar på en begäran från den medlemsstaten. Vidare kan överföringar av  
 PNR-information 
  ske till Europol. 
  
 Lagen innehåller också bestämmelser om att enheten för passa- gerarinformation under vissa förutsättningar får överföra PNR- information till tredjeland. 
  
 Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter, 
  dvs. fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  där personuppgifter tidigare genomgått en maske- ring, får bara ske om vissa närmare förutsättningar är uppfyllda. Om förundersökning pågår ska en begäran från en behörig myndighet om att få tillgång till avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ha beslutats av all- män åklagare. I alla andra fall krävs att Polismyndighetens myndig- hetschef har godkänt utlämnandet. Rikspolischefen ska med vissa begränsningar kunna delegera beslutanderätten. 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 Det finns i lagen särskilda bestämmelser om behandling av PNR- information vid de behöriga myndigheterna. Bland annat anges att ett resultat av enheten för passagerarinformations förhandsbedöm- ning av passagerare genast ska gallras av behöriga myndigheter om det visar sig sakna betydelse för något av de syften som anges i lagens portalbestämmelse. Vidare finns ett undantag från lagens portal- bestämmelse om otillåten behandling av  
 PNR-information. 
  Om det har kommit fram uppgifter om annat slags brott än terroristbrotts- lighet eller grov brottslighet, s.k. överskottsinformation, i samband med en behörig myndighets insats som görs till följd av behandling av  
 PNR-information, 
  får uppgifterna användas för att förhindra, utreda eller lagföra det brottet. 
  
 26 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sammanfattning 
  
 Övriga bestämmelser 
  
 Direktivets krav på generella dataskyddsbestämmelser och rättig- heter för enskilda omfattas i stor utsträckning av annan tillämplig dataskyddsreglering och behöver, med något undantag, inte särskilt regleras i den nya lagen. 
  
 Tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt lagen ska utföras av tillsynsmyndigheten enligt den föreslagna brottsdatalagen och i enlighet med bestämmelserna om tillsyn i den lagen. 
  
 Sanktionsavgift får tas ut av personuppgiftsansvariga myndigheter vid överträdelser av vissa grundläggande bestämmelser i lagen som har till syfte att skydda enskildas integritet. Vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek och i handläggningsfrågor ska sanktions- avgiftssystemet i den föreslagna brottsdatalagen och den tillhörande förordningen tillämpas. 
  
 Sekretess 
  
 Befintlig sekretesslagstiftning bedöms ge ett tillfredsställande skydd för  
 PNR-informationen 
  såväl vid enheten för passagerarinformation som vid behöriga myndigheter. Någon ny eller ändrad sekretessreg- lering är inte motiverad. Inte heller behövs det någon särskild be- stämmelse om sekretessgenombrott. 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  
 API-uppgifter 
  (Advance Passenger Information) avser främst sådan information som finns på passets maskinläsbara del, såsom namn, födelsedatum, nationalitet och passnummer.  
 API-uppgifter 
  anses ut- göra verifierbar information och används därför huvudsakligen som ett verktyg för identifiering. I rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare (nedan kallat  
 API-direktivet) 
  regleras transportörers ansvar för att på begäran förse nationella myndigheter med sådana passageraruppgifter inför resor från länder utanför Schengensam- arbetet. Direktivet är i Sverige genomfört främst genom vissa bestäm- melser i utlänningslagen (2005:716) samt genom lagen (2006:444) om passagerarregister. 
  
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska lufttrafikföretagen överföra såväl PNR- som  
 API-uppgifter 
  till enheterna för passagerarinformation. Skyldigheten att överföra  
 API-uppgifter 
  följer således inte bara av  
 API-direktivet 
  utan även av  
 PNR-direktivet. 
  Det ingår i vårt upp- drag att analysera om och i så fall hur  
 PNR-direktivet 
  påverkar det svenska genomförandet av  
 API-direktivet 
  samt att föreslå hur syste- met med flygpassageraruppgifter ska möjliggöra hantering av både  
 PNR-uppgifter 
  och  
 API-uppgifter. 
  
 Enligt vår bedömning varken ersätter eller påverkar PNR- direktivet  
 API-direktivet 
  eller dess genomförande i Sverige. Direk- tiven och deras respektive genomföranden kommer därför att vara parallellt tillämpliga. Vi har vidare funnit att en samordnad hantering av PNR- och  
 API-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation är möjlig även avseende  
 API-uppgifter 
  som behandlas enligt lagen om passagerarregister. Det kräver dock att  
 API-uppgifter 
  som behand- las enligt lagen om passagerarregister hålls isär från de  
 API-uppgifter 
  som överförs från lufttrafikföretagen enligt den nya lagen, att det alltid står klart för vilket syfte och enligt vilket regelverk  
 API-upp- 
  gifter behandlas samt att det säkerställs att regelverkens olikheter i fråga om t.ex. tillgång till uppgifterna följs. 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 Genomförandet av direktivet får också en effekt på den nuvarande regleringen. Vi föreslår därför att det i polislagen (1984:387), tullagen (2016:253) och lagen (1996:701) om Tullverkets befogenhet vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inre- gränslagen) förs in bestämmelser som innebär att transportföretags skyldigheter enligt de lagarna att överföra bokningsuppgifter till Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket inte ska gälla när lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen är tillämplig. 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 Medlemsstaterna har i en deklaration som antogs samtidigt som  
 PNR-direktivet, 
  angett att de, i enlighet med sin nationella lagstift- ning och med förbehåll för parlamentsbehandling i vissa medlems- stater, åtar sig att utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att om- 
  
 28 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sammanfattning 
  
 fatta även aktörer som inte är lufttrafikföretag. Som exempel anges i deklarationen resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster. Någon tidsgräns för när detta ska vara genom- fört i nationell lagstiftning anges inte i deklarationen. Enligt vår be- dömning omfattas resebyråer och researrangörer redan av systemet med insamling av  
 PNR-uppgifter 
  eftersom de överför  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafikföretagen för vidare överföring till enheten för passa- gerarinformation. Ytterligare utvidgningar av detta system bör enligt vår mening tills vidare anstå. Frågan bör dock bevakas och eventuellt utredas vidare. 
  
 Konsekvenser 
  
 Förslagen innebär att fler  
 PNR-uppgifter 
  avseende enskilda flyg- resenärer kommer att samlas in i brottsbekämpande syfte, vilket vi bedömer kommer att få positiva konsekvenser för det brottsbekäm- pande arbetet. Förslagen innebär också att skyddet för enskildas per- sonliga integritet vid de brottsbekämpande behöriga myndigheter- nas behandling av uppgifterna säkerställs. 
  
 Lufttrafikföretagen kommer att belastas arbets- och kostnads- mässigt av förslagen. Dock bedömer vi inte att deras konkurrens- förhållanden kommer att påverkas i någon större omfattning. Vidare medför förslagen ökade kostnader för Polismyndigheten kopplade till inrättandet av en enhet för passagerarinformation och till drivan- det av enheten. De ekonomiska konsekvenserna för Polismyndig- heten och övriga berörda myndigheter bedöms dock rymmas inom de befintliga ekonomiska ramarna. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 25 maj 2018. 
  
 29 
  
 Summary 
  
 The PNR Directive 
  
 On 27 April 2016, the European Parliament and the Council adopted Directive (EU) 2016/681 on the use of passenger name record (PNR) data for the prevention, detection, investigation and prosecution of terrorist offences and serious crime (referred to below as the PNR Directive). 
  
 PNR refers to data provided by passengers when booking flights and during  
 check-in. 
  This data can include names, travel dates, route, luggage information and method of payment. Air carriers already collect and process such data about their passengers for their own operational and commercial purposes. PNR data is also of interest for law enforcement purposes. The data can be used, for example, to screen out previously Williams who should be subject to further examinations by the authorities. PNR data can also be used in connection with criminal investigations or to analyse and establish suspicious travel and behavioural patterns. 
  
 Authorities all over the world have begun to collect more PNR data from air carriers and to analyse it for the purpose of combating terrorism and serious crime. In Sweden, the Swedish Police Autho- rity, the Swedish Security Service and Swedish Customs are already permitted to request certain PNR data from air carriers and to use it for law enforcement purposes. 
  
 The PNR Directive is an  
 EU-wide 
  regulatory framework for the collection and use of PNR data in certain law enforcement activi- ties. The Inquiry’s overall remit is to present Williams the legisla- tive amendments necessary to implement the PNR Directive in Swedish law. 
  
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2017:57 
  
 A new Act on air passenger data for law enforcement purposes 
  
 We propose that the PNR Directive should mainly be implemented through a new act, the Act on air passenger data for law enforce- ment purposes. This Act will contain provisions on the transfer by air carriers of PNR data to the passenger information unit and the processing of PNR data in activities for the prevention, detection, investigation and prosecution of terrorist offences or serious crime. The purpose of this Act is to meet the need for access to PNR data in such activities and protection of privacy in the processing of such data. 
  
 The Act, like the underlying PNR Directive, will Garcia regula- tions on both operations and data protection. Regarding the latter, we consider it most appropriate to adapt the legislative proposal as far as possible to the data protection reform that will be implemen- ted in the first half of 2018. The provisions in the Act will apply in addition to, or instead of, the general provisions in the General Data Protection Regulation, the new framework law – the Criminal Data Act – which has Scott to implement the new Data Pro- tection Directive (SOU 2017:29), and other special regulations on data protection that apply or will apply to relevant authorities. 
  
 The Act will be accompanied by an ordinance implementing certain detailed provisions of the Directive. 
  
 Unlawful processing of PNR information 
  
 The Act will contain a preamble stating that PNR data transferred by air carriers or the results of a unit for the processing of such passenger information, i.e. PNR information, may not be processed for any purposes other than the prevention, detection, investigation and pro- secution of terrorist offences or serious crime. Terrorist offences are defined in the Act as the offences referred to under domestic law in Sweden or other Member States in Mcdowell  
 1–4 
  of Council Framework Decision 2002/475/JHA of 13 June 2002 on combating terrorism. Serious crime refers to the offences listed in annex II of the PNR Directive, and for which domestic law in Sweden or other Member States prescribes imprisonment of three years or more. 
  
 The Act also contains a general ban on processing PNR data that is sensitive personal data. In the event that the passenger informa- 
  
 32 
  
 SOU 2017:57 
  
 Summary 
  
 tion unit or a competent authority receives such data, it must be deleted immediately. 
  
 A passenger information unit 
  
 Under the Act, there will be a passenger information unit at the Swedish Police Authority. This unit will have responsibility for collec- ting PNR data from air carriers, storing and processing this data, and transferring PNR information to competent Swedish authorities. The unit will also be responsible for the exchange of PNR infor- mation within the EU. 
  
 PNR data that is processed by the unit will not be directly available to competent authorities or to others working at the Swedish Police Authority. Direct access to PNR information processed at the unit will therefore not be permitted. In this unit, access to PNR infor- mation will be restricted through special authorisation provisions. 
  
 Obligations on air carriers 
  
 Under the Act, PNR data should be transferred from air carriers with a valid operating licence or equivalent permitting them to carry out, with compensation, carriage of passengers by air, and that collect and process PNR data in reservation systems in their regular acti- vities. One starting point is that the transfer obligation does not apply to the majority of small air carriers conducting taxi flights from small airfields that do not have departure control systems for pas- sengers. 
  
 PNR data is to be transferred electronically to the passenger information unit. An annex to the Act specifies the PNR data to be transferred. ‘API’ data (see below for details about this kind of data) is included in the PNR data to be transferred. However, the data re- ferred to in the annex may only be transferred when air carriers collect it as part of their regular activities. Therefore, the Act does not oblige Davis to collect additional PNR data about their passengers; it simply states that they must transfer data to which they already have access. 
  
 33 
  
 Summary 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR data should normally be transferred on two occasions prior to every flight arriving to or departing from Sweden. The first trans- fer should take place  
 24–48 
  Welch the flight departure, and the second transfer should take place immediately after the gate has been closed. The obligation to transfer data applies to flights both within the EU and to or from a third country. 
  
 An air carrier that has not transferred PNR data in accordance with the provisions in the Act or provisions issued in connection with the Act must pay a financial penalty. For every flight con- ducted without the air carrier fulfilling its transfer obligation, the financial penalty is set at a minimum of SEK 20 000 and a maximum of SEK 100 000. The financial penalty may be Cochran, in whole or in part, if the infringement is excusable, or if, in view of the circumstances, it would be unreasonable to impose the penalty. 
  
 Air carriers must inform passengers about the transfer of PNR data to the passenger information unit and the reasons for this transfer. 
  
 Processing of PNR data at the passenger information unit 
  
 The PNR data that has been transferred to the passenger informa- tion unit from air carriers must be stored in a special database at the unit for a period of five years. It must then be deleted. After six months, the PNR data in the database must be masked, which means that accessible data directly attributable to a natural person must be made invisible to users without special authorisation to access the data. 
  
 PNR data that has been transferred to the passenger information unit from air carriers may be processed for the following purposes only. 
  
 •Advance assessment: the data may be processed to enable the unit to conduct an assessment of passengers before their estimated arrival to or departure from Sweden so as to select individuals who need to be further investigated by competent authorities or Europol (use in real time). In this kind of advance assessment of passengers, PNR data may be compared with data in relevant data- bases or other data collections, and with  
 pre-determined 
  criteria. 
  
 34 
  
 SOU 2017:57 
  
 Summary 
  
 •Responding to enquiries: stored data may be processed to enable the passenger information unit to fulfil its responsibility under the Act to transfer PNR information to competent recipients upon request (reactive use). 
  
 •Devising selection criteria: data may be analysed to enable the unit to update or create new criteria to be used when conducting advance assessments of passengers. 
  
 The passenger information unit Snyder have access to PNR infor- mation transferred to the unit from corresponding units in other Member States. This data may only be processed for further transfer to competent authorities. 
  
 The Swedish Police Authority is the personal data controller for the processing of personal data conducted at the passenger informa- tion unit. The Swedish Police Authority will appoint a data protec- tion officer for the passenger information unit. The officer’s duties are stated in the Act. 
  
 Transfer of PNR information from the passenger information unit 
  
 The passenger information unit will function as a hub at which the mass of PNR data transferred by air carriers is received, stored and superficially analysed. Only PNR information considered to be of interest for combating terrorist offences or serious crime will sub- sequently be made available to competent domestic authorities for further analysis and action. The Government has appointed the Swedish Police Authority, the Swedish Security Service, Swedish Customs, the Swedish Economic Crime Authority and the Swedish Armed Forces as competent authorities to receive and request PNR data from the passenger information unit. Additional agencies may be appointed in the future. Under the Act, the unit is required, in individual cases, to transfer the results of its advance assessments to one or several competent authorities so that they can conduct an additional examination of the PNR information. The unit should also transfer PNR information to competent authorities in response to special requests from a competent authority. Moreover, the unit should forward PNR information received from other Member States’ 
  
 35 
  
 Summary 
  
 SOU 2017:57 
  
 passenger information units to competent authorities. An official at the unit is required to have always carried out an assessment of the PNR information before it is disclosed by the unit. 
  
 Under the Act, the passenger information unit should also transfer PNR information to corresponding units in other Member States. This is what should be done if, after an advance assessment, the unit considers that certain information is also relevant and necessary for another Member State. Data should also be transferred to other Member States in response to a request from that Member State. Moreover, PNR information should be transferred to Europol. 
  
 The Act also contains provisions stating that the passenger in- formation unit may transfer PNR information to a third country under certain conditions. 
  
 The transfer of unmasked PNR data, i.e. Noble PNR data in which personal data has previously Walker masked, may only occur if certain more closely defined conditions have been met. If a prelimi- nary investigation is under way, a request from a competent authority on gaining access to unmasked PNR data must have Dunlap by a public prosecutor. In all other cases, the disclosure must have Dunlap by the head of the Swedish Police Authority. The National Police Commissioner should be able to delegate the right to decide, subject to certain limitations. 
  
 Processing of PNR information by competent authorities 
  
 The Act will contain special provisions on the processing of PNR information by the competent authorities. They state, among other things, that the result of an advance assessment of passengers by the passenger information unit must be immediately Carter compe- tent authorities if it proves to be irrelevant for the purposes stated in the preamble to the Act. In addition, there is an exemption from the Act’s preamble on the unlawful processing of PNR informa- tion. If information Edwards some form of offence other than a terrorist offence or serious crime – known as ‘excess disclosure’ 
  
 – in connection with a competent authority’s actions as a result of having processed PNR information, this information may be used for the prevention, investigation and prosecution of the offence. 
  
 36 
  
 SOU 2017:57 
  
 Summary 
  
 Other provisions 
  
 The Directive’s requirements concerning general data protection provisions and the rights of individuals are largely met by other applicable data protection regulations, and need not – with the occa- sional exception – be regulated separately in the new Act. 
  
 Supervision of personal data processing under the Act should be carried out by the supervisory authority in accordance with the pro- posed Criminal Data Act and in line with the provisions on super- vision in that Act. 
  
 A financial penalty may be charged by authorities acting as per- sonal data controllers in the event of a breach of certain fundamental provisions in the Act intended to protect personal privacy. When determining the size of the financial penalty, and in processing issues, the financial penalty system in the proposed Criminal Data Act and the accompanying ordinance should be applied. 
  
 Secrecy 
  
 Current secrecy legislation is considered to provide sufficient pro- tection for PNR information at both the passenger information unit and competent authorities. There is no need for any new or amended secrecy regulation. Nor is there any need for special provisions on secrecy exemptions. 
  
 How does the PNR Directive relate to the API Directive? 
  
 API (advance passenger information) data refers primarily to in- formation contained in the  
 machine-readable 
  part of a passport, such as name, date of birth, nationality and passport number. API data is considered to constitute verifiable information and is there- fore mainly used as a tool for identification purposes. Council Directive 2004/82/EC of 29 April 2004 on the obligation of carriers to communicate passenger data (referred to below as the API Direc- tive) Chung’ obligations to provide national authorities, upon request, with such passenger information ahead of travel from countries outside the Schengen area. In Sweden, the Directive has been implemented primarily through certain provisions of the 
  
 37 
  
 Summary 
  
 SOU 2017:57 
  
 Aliens Act (2005:716) and through the Passenger Name Record Act (2006:444). 
  
 Under the PNR Directive, air carriers should transfer both PNR and API data to the passenger information units. Therefore, the obli- gation to transfer API data is imposed not only by the API Directive, but also by the PNR Directive. Our remit includes analysing Figueroa how the PNR Directive affects Sweden’s implementation of the API Directive and proposing how the system of flight passenger data can enable processing of both PNR and API data. 
  
 In our view, the PNR Directive neither replaces nor affects the API Directive or its implementation in Sweden. The Directives and their implementation will therefore be applicable in parallel. We have also found that the coordinated processing of PNR and API data at the passenger information unit is possible, also with regard to API data processed under the Passenger Name Record Act. However, Esparza data processed under the Passenger Name Record Act is kept separate from the API data transferred from air carriers under the new Act, that it is always clear which purpose and under which regulatory framework API data is processed, and that it is ensured that the differences in the regulatory frameworks con- cerning access to data, for example, are monitored. 
  
 Significance of the PNR Directive for the existing regulations 
  
 Implementation of the Directive will also have an effect on the existing regulations. We therefore propose that the Police Act (1984:387), the Customs Act (2016:253) and the Act on the powers of Swedish Customs at Sweden’s borders with other European Union countries (1996:701) (the Internal Borders Act) include pro- visions requiring that obligations on air carriers under Clark acts to transfer booking data to the Swedish Police Authority, the Swedish Security Service and Swedish Customs should not apply when the Act on air passenger data in law enforcement is applicable. 
  
 38 
  
 SOU 2017:57 
  
 Summary 
  
 Travel agencies and tour operators 
  
 In a declaration adopted at the same time as the PNR Directive, the Member States stated that they, in accordance with their national legislation and subject to parliamentary processing in certain Member States, undertake to expand the collection of PNR data to also apply to actors that are not air carriers. Examples given in the declaration include travel agencies and tour operators that offer  
 travel-related 
  services. The declaration gives no time limit for when this should be implemented in national legislation. In our view, travel agencies and tour operators are already covered by the system for collecting PNR data as they transfer PNR data to air carriers for further transfer to the passenger information unit. We consider that further expansions of this system should be deferred until further notice. Phillips, the issue should be monitored and possibly investigated further. 
  
 Impact 
  
 The proposals would mean more PNR data concerning individual air passengers being collected for law enforcement purposes, which we consider would have a positive impact on law enforcement efforts. The proposals also mean that protection of personal privacy would be guaranteed in the competent law enforcement authorities’ pro- cessing of data. 
  
 The proposals will add a burden in terms of work and costs for air carriers. Phillips, we do not consider that their competitiveness will be affected to any great extent. In addition, the proposals would mean increased costs for the Swedish Police Authority linked to the establishment of a passenger information unit and the running of such a unit. However, the economic consequences for the Swedish Police Authority and other relevant authorities are deemed to fall within the existing economic framework. 
  
 Entry into force 
  
 It is proposed that the new Act enter into force on 25 May 2018. 
  
 39 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 1 kap. Allmänna bestämmelser 
  
 Lagens innehåll 
  
 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om lufttrafikföretags över- föring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och om behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  i verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Genom denna lag genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passa- geraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, förhind- ra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet  
 (PNR-direktivet). 
  
 Lagens syfte 
  
 2 § Syftet med lagen är att tillgodose behovet av tillgång till PNR- uppgifter i verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behand- ling av uppgifter om dem. 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 Definitioner 
  
 3 § I denna lag används följande uttryck med nedan angiven betydelse. 
  
 Uttryck 
  
 Betydelse 
  
 Avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 Fullständiga 
  
 flygpassagerar- 
  
 uppgifter  
 (PNR-uppgifter) 
  där 
  
 personuppgifter tidigare genom- 
  
 gått en maskering. 
  
 Behörig mottagare 
  
 En behörig myndighet, en en- 
  
 het för 
  
 passagerarinformation i 
  
 en annan medlemsstat, en myn- 
  
 dighet som har utsetts som behö- 
  
 rig i en annan medlemsstat eller 
  
 Europol. 
  
 Behörig myndighet 
  
 En sådan av regeringen utsedd 
  
 myndighet som har behörighet 
  
 att behandla  
 PNR-information 
  i 
  
 verksamhet 
  
 för 
  
 att 
  
 förebygga, 
  
 förhindra, upptäcka, utreda eller 
  
 lagföra terroristbrottslighet eller 
  
 grov brottslighet. 
  
 Flygpassageraruppgifter eller 
  
 En sammanställning av upp- 
  
 PNR-uppgifter 
  
 gifter om varje enskild passage- 
  
 rare som gör det möjligt för det 
  
 lufttrafikföretag som sköter bok- 
  
 ningen 
  
 och 
  
 andra 
  
 deltagande 
  
 lufttrafikföretag att behandla och 
  
 kontrollera reservationen. 
  
 Grov brottslighet 
  
 De brott som anges i bilaga II 
  
 till  
 PNR-direktivet 
  och för vilka 
  
 det i nationell rätt i Sverige eller 
  
 andra medlemsstater är föreskri- 
  
 vet fängelse i tre år eller mer. 
  
 Lufttrafikföretag 
  
 Ett lufttrafikföretag med giltig 
  
 operativ licens eller motsvarande 
  
 som ger rätt att mot vederlag 
  
 utföra lufttransporter av passa- 
  
 gerare, 
  
 och 
  
 som 
  
 i sin normala 
  
 42 
  
 SOU 2017:57 Författningsförslag 
  
 verksamhet samlar och hanterar 
  
 PNR-uppgifter 
  i reservations- 
  
 system. 
  
 Maskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 Personuppgifter som genom- 
  
 gått en maskering. 
  
 Maskering 
  
 Åtgärd som innebär att till- 
  
 gängliga uppgifter som direkt kan 
  
 hänföras till en fysisk person görs 
  
 osynliga för en användare av ett 
  
 informationssystem som saknar 
  
 särskild behörighet för tillgång 
  
 till uppgifterna. 
  
 Medlemsstat 
  
 En stat som är medlem i EU, 
  
 med undantag för Danmark. 
  
 Passagerare 
  
 Alla personer, förutom besätt- 
  
 ningsmedlemmar, som transpor- 
  
 teras eller ska transporteras med 
  
 ett flygplan och som finns upp- 
  
 tagna i passagerarförteckningen. 
  
 PNR-information 
  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet 
  
 av en enhet för passagerarinfor- 
  
 mations behandling av sådana 
  
 uppgifter. 
  
 Reservationssystem 
  
 System där  
 PNR-uppgifter 
  
 samlas för hantering av reserva- 
  
 tioner. 
  
 Terroristbrottslighet 
  
 De brott enligt nationell rätt 
  
 i Sverige eller andra medlems- 
  
 stater som avses i artiklarna  
 1–4 
  
 i rådets rambeslut 2002/475/RIF 
  
 av den 13 juni 2002 om bekäm- 
  
 pande av terrorism. 
  
 Tredjeland 
  
 En stat som inte är en med- 
  
 lemsstat. 
  
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhet för passagerarinformation 
  
 4 § Det ska hos Polismyndigheten finnas en enhet för passagerar- information. Enheten ska ansvara för att 
  
 1.samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag, lagra och be- handla dessa uppgifter och överföra  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter, och 
  
 2.utbyta  
 PNR-information 
  med andra behöriga mottagare. 
  
 Otillåten behandling av  
 PNR-information 
  
 5 §  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretag enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen och resultatet av enheten för passagerarinformations behandling av så- dana uppgifter får inte behandlas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet, om inte annat anges i denna lag. Detsamma ska gälla  
 PNR-information 
  som har mottagits från en annan medlemsstat och som där samlats in och behandlats av en enhet för passagerarinforma- tion enligt den nationella reglering som genomfört  
 PNR-direktivet. 
  
 Förbud mot behandling av känsliga personuppgifter 
  
 6 §  
 PNR-uppgifter 
  som utgör sådana personuppgifter som avses i 2 kap. 11 § brottsdatalagen (2018:000)1 får inte behandlas enligt denna lag. 
  
 2 kap. Lufttrafikföretagens skyldigheter 
  
 Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation 
  
 1 § Lufttrafikföretag ska inför varje flygning ankommande till eller avgående från Sverige överföra samtliga de  
 PNR-uppgifter 
  som anges i bilagan till denna lag till enheten för passagerarinformation. PNR- 
  
 1 Med hänvisningen avses förslaget till ramlag i SOU 2017:29. 
  
 44 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 uppgifterna ska dock endast överföras i de fall lufttrafikföretagen samlar in uppgifterna som en del av sin normala verksamhet. 
  
 Om flygningens linjebeteckning delas med ett eller flera andra lufttrafikföretag, ska det lufttrafikföretag som utför flygningen över- föra  
 PNR-uppgifter 
  om samtliga passagerare. 
  
 2§  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras 
  
 1. 
 24–48 
  timmar före flygningens avgång, och 
  
 2.omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts. Överföringar enligt första stycket 2 får begränsas till uppdate- 
  
 ringar och kompletteringar av de uppgifter som överförts vid den tidpunkt som avses i första stycket 1. 
  
 3 § När det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till PNR- uppgifter för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknyt- ning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet, ska lufttrafik- företag på begäran av enheten för passagerarinformation överföra  
 PNR-uppgifter 
  även vid andra tidpunkter än de som anges i 2 §. 
  
 4 § Lufttrafikföretagen ska överföra  
 PNR-uppgifterna 
  i elektronisk form. Enheten för passagerarinformation får inte medges direktåt- komst till lufttrafikföretagens uppgiftssamlingar med  
 PNR-uppgifter. 
  
 5 § Den som är skyldig att överföra uppgifter enligt denna lag får anlita ett personuppgiftsbiträde för att utföra överföringen. 
  
 Information till passagerare 
  
 6 § Lufttrafikföretag ska informera passagerare om överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och om skälen till överföringen. 
  
 Sanktionsavgift för lufttrafikföretag 
  
 7 § Ett lufttrafikföretag som inte har överfört  
 PNR-uppgifter 
  en- ligt bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter som utfärdats i an- slutning till lagen ska betala en sanktionsavgift. 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 8 § Sanktionsavgiften ska för varje flygning som har utförts utan att lufttrafikföretaget har fullgjort sin överföringsskyldighet bestäm- mas till minst 20 000 kronor och högst 100 000 kronor. 
  
 Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdel- sen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheter- na skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. 
  
 9 § Polismyndigheten beslutar om sanktionsavgift för lufttrafik- företag enligt denna lag. 
  
 Sanktionsavgiften tillfaller staten. 
  
 10 § Sanktionsavgift får endast beslutas om den som avgiften ska tas ut av har fått tillfälle att yttra sig inom två år från den dag då över- trädelsen ägde rum. 
  
 11 § Polismyndighetens beslut om sanktionsavgift överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 Föreskrifter 
  
 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om luft- trafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passa- gerarinformation samt om handläggningen av beslut om och verk- ställighet av sanktionsavgifter. 
  
 3 kap. Behandling av  
 PNR-information 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 PNR-databas 
  
 1 §  
 PNR-uppgifter 
  som överförts från lufttrafikföretag ska lagras i en databas vid enheten för passagerarinformation. 
  
 46 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 Personuppgiftsansvar m.m. 
  
 2 § Polismyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som utförs vid enheten för passagerarinformation. 
  
 3 § Enheten för passagerarinformations behandling av  
 PNR-uppgifter 
  får inte ske utanför medlemsstaternas territorium. 
  
 Tillåtna ändamål 
  
 4 § Enheten för passagerarinformation får endast behandla PNR- uppgifter som anges i 1 § för följande ändamål: 
  
 1.Göra en förhandsbedömning av passagerare före deras be- räknade ankomst till eller avresa från Sverige, för att välja ut perso- ner som behöver utredas ytterligare av behöriga myndigheter eller Europol, på grund av att dessa personer kan vara inblandade i ter- roristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 2.I enskilda fall fullgöra sina uppgifter enligt 4 kap. att överföra  
 PNR-information 
  på eget initiativ eller för att besvara en begäran från en behörig mottagare. 
  
 3.Göra analyser för att uppdatera eller skapa nya kriterier som anges i 5 § 2. 
  
 Av 6 kap. framgår att  
 PNR-uppgifter 
  i vissa fall även får över- föras till mottagare i tredjeland. 
  
 5 § Vid förhandsbedömning enligt 4 § första stycket 1 får PNR- uppgifter 
  
 1.jämföras med register eller andra uppgiftssamlingar som är rele- vanta för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 §, eller 
  
 2.behandlas enligt på förhand utformade och fastställda kriterier som är riktade, proportionella och avgränsade och som inte grun- das på sådana personuppgifter som avses i 2 kap. 11 § brottsdata- lagen (2018:000). 
  
 6 §  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation mot- tagit från motsvarande enheter i andra medlemsstater får endast be- handlas för att vidarebefordra uppgifterna till behöriga myndigheter för fortsatt användning för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 §. 
  
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillgång till  
 PNR-information 
  
 7 § Endast den som tjänstgör vid enheten för passagerarinformation får ha tillgång till  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten. Till- gången ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter vid enheten. 
  
 Förbud mot direktåtkomst 
  
 8 § Direktåtkomst till  
 PNR-information 
  som behandlas vid en- heten för passagerarinformation får inte tillåtas. 
  
 Bevarande och gallring av  
 PNR-uppgifter 
  
 9 §  
 PNR-uppgifter 
  som lagras i databasen för  
 PNR-uppgifter 
  ska bevaras där i fem år från det att de kommit in från ett lufttrafik- företag. Därefter ska de gallras genom att raderas. 
  
 10 §  
 PNR-uppgifter 
  som utgör sådana personuppgifter som avses i 2 kap. 11 § brottsdatalagen (2018:000) ska genast gallras genom att raderas, om de kommer in till enheten för passagerarinformation. 
  
 Maskering av  
 PNR-uppgifter 
  
 11 § Följande  
 PNR-uppgifter 
  ska maskeras i databasen för PNR- uppgifter sex månader efter att de kommit in från lufttrafikföre- tagen: 
  
 1.Alla namn på passagerare. 
  
 2.Antal passagerare som reser tillsammans. 
  
 3.Adress och kontaktuppgifter. 
  
 4.Alla former av betalningsinformation, inklusive fakturerings- adress, om informationen innehåller uppgifter som kan användas för att direkt identifiera en person. 
  
 5.Uppgifter om bonusprogram. 
  
 6.Allmänna anmärkningar, om dessa innehåller uppgifter som kan användas för att direkt identifiera en passagerare. 
  
 7.Alla  
 API-uppgifter. 
  
 48 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 Dataskyddsombud 
  
 12 § Polismyndigheten ska utse ett dataskyddsombud för enheten för passagerarinformation. 
  
 Dataskyddsombudet ska ha tillgång till alla uppgifter som behand- las vid enheten. 
  
 13 § Utöver de uppgifter som anges i 3 kap. 14 § brottsdatalagen (2018:000) ska dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinfor- mation ansvara för genomförandet av relevanta skyddsåtgärder. 
  
 Enskilda ska ha rätt att kontakta dataskyddsombudet i egenskap av enda kontaktpunkt i alla frågor som gäller behandling enligt denna lag av  
 PNR-uppgifter 
  om denne. 
  
 14 § Om dataskyddsombudet anser att enheten för passagerarinfor- mation bryter mot bestämmelser för behandling av  
 PNR-uppgifter, 
  ska han eller hon anmäla det till tillsynsmyndigheten. 
  
 Föreskrifter 
  
 15 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om 
  
 1.utformande av kriterier, 
  
 2.tillgång till  
 PNR-information, 
  
 3.dataskyddsombudets uppgifter, 
  
 4.bevarande och gallring, 
  
 5.dokumentation och loggning, 
  
 6.information till dataskyddsombud, och 
  
 7.enheten för passagerarinformations inhämtande av PNR- information från andra medlemsstater. 
  
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 4 kap. Överföring av  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation 
  
 Överföring till behöriga myndigheter 
  
 1 § Enheten för passagerarinformation ska i enskilda fall lämna PNR- information till en eller flera behöriga myndigheter för att 
  
 1.en vidare granskning ska ske av  
 PNR-information 
  rörande passagerare som valts ut vid en förhandsbedömning enligt 3 kap. 4 § första stycket 1, 
  
 2.besvara en motiverad begäran från en behörig myndighet om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 § och tillhandahålla resultaten av sådan behandling, eller 
  
 3.vidarebefordra  
 PNR-information 
  som har mottagits från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. 
  
 En befattningshavare vid enheten ska ha gjort en bedömning av  
 PNR-informationen 
  innan den lämnas från enheten. 
  
 Överföring till andra medlemsstater 
  
 2 § Enheten för passagerarinformation ska till en motsvarande enhet i en annan medlemsstat överföra sådan  
 PNR-information 
  som be- handlats för ändamålet förhandsbedömning enligt 3 kap. 4 § första stycket 1 och som bedömts relevant och nödvändig för vidare gransk- ning i den andra medlemsstaten. 
  
 3 § Enheten för passagerarinformation ska så snart som möjligt be- svara en motiverad begäran från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat och överföra lagrade  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av en eventuell behandling enligt 3 kap. 4 § första stycket 1 av dessa upp- gifter dit. 
  
 4 § Endast när det i ett enskilt brådskande fall är absolut nödvän- digt ska enheten för passagerarinformation besvara en motiverad begäran från en myndighet som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat och överföra  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av en even- tuell behandling enligt 3 kap. 4 § första stycket 1 av dessa uppgifter direkt till den myndigheten. 
  
 50 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 5 § När det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till PNR- uppgifter för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknyt- ning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet, ska enheten för passagerarinformation på begäran av en motsvarande enhet i en annan medlemsstat inhämta  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med 2 kap. 3 § och överföra dessa till den begärande enheten. 
  
 Överföring till Europol 
  
 6 § Enheten för passagerarinformation ska besvara en motiverad begäran från Europol och överföra  
 PNR-information 
  dit. 
  
 Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 7 § Avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  får lämnas från enheten för passa- gerarinformation till behöriga mottagare eller till ett tredjeland en- dast om det rimligen kan antas vara nödvändigt för ändamålet att besvara en sådan begäran som anges i 1 § första stycket 2, 3, 4 eller 6 §§ detta kapitel eller 6 kap. 1 §. Dessutom krävs sådant beslut eller tillstånd som anges i 8 eller 9 §. 
  
 8 § Om förundersökning pågår ska en begäran från en behörig myn- dighet om att få tillgång till avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ha beslu- tats av allmän åklagare. 
  
 9 § I de fall som inte omfattas av 8 § krävs att tillstånd till över- föringen har lämnats av Polismyndigheten. 
  
 Myndighetschefen får delegera rätten att besluta om tillstånd till en annan anställd vid myndigheten som har den särskilda kompetens, utbildning och erfarenhet som behövs. 
  
 Den som har fått rätten att fatta beslut får inte arbeta vid en- heten för passagerarinformation eller fatta beslut om överföring till sådan verksamhet som han eller hon deltar i. 
  
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 5 kap. Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 Gallring av  
 PNR-information 
  
 1 § En behörig myndighet som mottagit  
 PNR-information 
  enligt 4 kap. 1 § första stycket 1 ska genast gallra informationen genom att den raderas, om den visar sig sakna betydelse för något av de syften som anges i 1 kap. 5 §. 
  
 2 § För det fall en behörig myndighet mottar  
 PNR-uppgifter 
  som utgör sådana personuppgifter som avses i 2 kap. 11 § brottsdata- lagen (2018:000) ska de uppgifterna genast gallras genom att raderas. 
  
 Annan behandling av  
 PNR-information 
  
 3 § Om det har kommit fram uppgifter om annat brott än terrorist- brottslighet eller grov brottslighet i samband med en behörig myn- dighets insats som görs till följd av behandling av  
 PNR-information, 
  får informationen, utöver vad som anges i 1 kap. 5 §, användas för att förhindra, utreda eller lagföra brottet. 
  
 Automatiserade beslut 
  
 4 § Ett beslut som har rättsliga följder för en fysisk person eller annars i betydande grad påverkar honom eller henne får inte enbart grun- das på en automatiserad behandling av  
 PNR-uppgifter 
  eller uppgifter som avses i 2 kap. 11 § brottsdatalagen (2018:000). 
  
 Föreskrifter 
  
 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela bestämmelser om behöriga myndigheters inhämtande och behandling av  
 PNR-infor- 
  mation. 
  
 52 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 6 kap. Överföring till tredjeland 
  
 1 § Enheten för passagerarinformation får överföra  
 PNR-informa- 
  tion till en myndighet i ett tredjeland som där är behörig att bedriva verksamhet som motsvarar ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 §.  
 PNR-informationen 
  får dock endast överföras om 
  
 1.förutsättningarna i 8 kap. 1 § första stycket 3 och 2 § första stycket brottsdatalagen (2018:000), 4 kap. 3 och 7 §§ samt 2 § detta kapitel är uppfyllda, 
  
 2.överföringen är nödvändig för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 §, och 
  
 3.det tredjelandet godtar att vidareöverföra uppgifterna till ett annat tredjeland endast om det är absolut nödvändigt för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 § och enheten för passagerar- information har lämnat ett uttryckligt medgivande till vidareöver- föringen. 
  
 2 § Om medgivande till överföring på grund av tidsbrist inte kan hämtas in i förväg från en medlemsstat som har lämnat  
 PNR-infor- 
  mation till enheten för passagerarinformation, får, i stället för vad som anges i 8 kap. 2 § andra stycket brottsdatalagen (2018:000), in- formationen ändå överföras om det är absolut nödvändigt för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terrorist- brottslighet eller grov brottslighet. 
  
 3 § När enheten för passagerarinformation överför  
 PNR-informa- 
  tion till ett tredjeland ska vad som anges i 8 kap. 8 § brottsdatalagen (2018:000) inte gälla. 
  
 4 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om 
  
 1.information till annan medlemsstat när personuppgifter över- förts utan förhandsmedgivande enligt 2 §, och 
  
 2.uppställande av villkor om användningsbegränsning av PNR- information som överförts till ett tredjeland. 
  
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 7 kap. Övriga bestämmelser 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 1 § Vad som anges i 4 kap. 10 § brottsdatalagen (2018:000) om regi- strerads rätt till radering eller begränsning av behandling av person- uppgifter ska tillämpas vid behandling i strid mot 
  
 1.1 kap. 5 §, 
  
 2.1 kap. 6 §, eller 
  
 3.3 kap. 9 §. 
  
 Det framgår av 7 kap. 2 § brottsdatalagen att beslut enligt 4 kap. 10 § brottsdatalagen kan överklagas. 
  
 2 § Bestämmelsen i 7 kap. 1 § brottsdatalagen (2018:000) om skade- stånd ska tillämpas på motsvarande sätt vid behandling i strid med bestämmelser till skydd för personuppgifter i denna lag eller för- ordning som har meddelats i anslutning till den. 
  
 Tillsyn 
  
 3 § Tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt denna lag ska ut- föras av tillsynsmyndigheten enligt brottsdatalagen (2018:000) och i enlighet med bestämmelserna om tillsyn i den lagen. 
  
 Sanktionsavgifter vid överträdelser av enheten för passagerarinformation eller en behörig myndighet 
  
 4 § Sanktionsavgift får tas ut av den personuppgiftsansvariga myn- digheten vid överträdelse av bestämmelserna i 
  
 1.1 kap. 5 eller 6 §, 
  
 2.3 kap.  
 3–11 
  §§, 
  
 3.4 kap.  
 7–9 
  §§, 
  
 4.5 kap. 1, 2 eller 4 §§, eller 
  
 5.6 kap. 1 eller 2 §§. 
  
 5 § Vad som sägs i 6 kap. 3 § tredje stycket och  
 4–8 
  §§ brottsdata- lagen (2018:000) ska gälla även vid uttagande av sanktionsavgift en- ligt 4 §. 
  
 54 
  
 SOU 2017:57 Författningsförslag 
  
 Sanktionsavgiften ska vara minst 50 000 kronor och högst 20 000 000 kronor. 
  
 Det framgår av 7 kap. 4 § brottsdatalagen att tillsynsmyndig- hetens beslut om sanktionsavgift kan överklagas. 
  
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 
  
 PNR-uppgifter 
  som enligt 2 kap. 1 § ska föras över från lufttrafik- företag till enheten för passagerarinformation: 
  
 1. 
 PNR-uppgifternas 
  lokaliseringskod. 
  
 2.Datum för bokning/utfärdande av biljett. 
  
 3.Planerat eller planerade resedatum. 
  
 4.Namn. 
  
 5.Adress och kontaktuppgifter (telefonnummer och  
 e-postadress). 
  
 6.All betalningsinformation, inklusive faktureringsadress. 
  
 7.Fullständig resplan. 
  
 8.Uppgifter om bonusprogram. 
  
 9.Resebyrå/reseagent. 
  
 10.Passagerarens resestatus, inklusive resebekräftelser, incheck- ningsstatus, upplysningar om passagerare som inte infinner sig (no show) och passagerare utan bokning (go show). 
  
 11.Delade  
 PNR-uppgifter. 
  
 12.Allmänna anmärkningar, inklusive alla tillgängliga uppgifter om ensamresande barn under 18 år, såsom namn, kön, ålder, språk- kunskaper, namn och kontaktuppgifter för den person som följer barnet till incheckning för avresan och denna persons förhållande till barnet, namn och kontaktuppgifter för den person som hämtar barnet vid ankomsten och denna persons förhållande till barnet samt flygplatspersonal som ledsagar barnet vid avresan respektive an- komsten. 
  
 13.Biljettinformation, inklusive biljettnummer, datum för utfär- dande av biljetten, enkelbiljetter och automatisk biljettprisuppgift. 
  
 14.Platsnummer och annan platsinformation. 
  
 15.Information om gemensam linjebeteckning. 
  
 16.All bagageinformation. 
  
 17.Antal medresenärer i  
 PNR-uppgifterna 
  och deras namn. 
  
 18.All eventuell förhandsinformation  
 (API-uppgifter) 
  som har samlats in, inklusive typ av identitetshandling, identitetshandlingens nummer, utfärdandeland, och sista giltighetsdag, nationalitet, efter- namn, förnamn, kön, födelsedatum, lufttrafikföretag, flygnummer, utresedatum, ankomstdatum, avreseflygplats, ankomstflygplats, av- resetid och ankomsttid. 
  
 56 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 19.Alla ändringar som har gjorts av de  
 PNR-uppgifter 
  som anges 
  
 ipunkterna  
 1–18. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 57 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 1.2Förslag till 
  
 förordning (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 Härigenom föreskrivs följande 
  
 1 kap. Allmänna bestämmelser 
  
 1 § Denna förordning innehåller kompletterande bestämmelser till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. 
  
 2 § Uttryck som används i denna förordning har samma innebörd och tillämpningsområde som i lagen (2018:000) om flygpassagerar- uppgifter i brottsbekämpningen. 
  
 2 kap. Lufttrafikföretagens skyldigheter 
  
 Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation 
  
 1 § Lufttrafikföretagen ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med artikel 1 i kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/759 av den 28 april 2017 om gemensamma protokoll och dataformat som ska användas av lufttrafikföretag när  
 PNR-uppgifter 
  överförs till en- heterna för passagerarinformation. 
  
 Vid eventuella tekniska problem får överföringen ske på annat lämpligt sätt som säkerställer ett tillfredsställande skydd för upp- gifterna. 
  
 2 § Lufttrafikföretag som har samlat in sådan förhandsinformation om passagerare  
 (API-uppgifter) 
  som anges i punkt 18 i bilagan till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen, men inte lagrar denna information med hjälp av samma tekniska metoder som för andra  
 PNR-uppgifter, 
  ska överföra även dessa upp- gifter till enheten för passagerarinformation. Bestämmelserna i lagen och i denna förordning är tillämpliga även för dessa uppgifter. 
  
 58 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 Handläggning av sanktionsavgift för lufttrafikföretag 
  
 3 § Ett beslut om sanktionsavgift ska delges den som avgiften ska tas ut av. 
  
 Verkställighet av sanktionsavgift för lufttrafikföretag 
  
 4 § En sanktionsavgift ska betalas till Polismyndigheten inom 30 dagar från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft. 
  
 Om sanktionsavgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet ske en- ligt utsökningsbalken. 
  
 5 § En beslutad sanktionsavgift faller bort till den del beslutet om avgiften inte har verkställts inom fem år från det att beslutet fick laga kraft. 
  
 3 kap. Behandling av  
 PNR-information 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 Utformande av kriterier 
  
 1 § Enheten för passagerarinformation ska i samarbete med de be- höriga myndigheterna fastställa och regelbundet se över de kriterier som avses i 3 kap. 5 § 2 lagen (2018:000) om flygpassagerarupp- gifter i brottsbekämpningen. 
  
 Tillgång till  
 PNR-information 
  
 2 § Behörighet för tillgång till uppgifter som har maskerats enligt 3 kap. 11 § lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen får endast ges till dataskyddsombudet eller den som har ett särskilt behov av fullständiga uppgifter för att kunna utföra sina arbetsuppgifter vid enheten för passagerarinformation. Behörig- heten får bara utnyttjas när det i ett enskilt fall är absolut nödvän- digt med tillgång till fullständiga uppgifter. 
  
 59 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 3 § Polismyndigheten meddelar närmare föreskrifter om tillgång till  
 PNR-information 
  och till övriga personuppgifter som behandlas vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Elektroniskt utlämnande av personuppgifter 
  
 4 § Begränsningen i 2 kap. 20 § första meningen polisdatalagen (2010:361) gäller inte för enheten för passagerarinformations över- föring av  
 PNR-information 
  till behöriga mottagare. 
  
 Efterhandskontroll 
  
 5 § Har överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  skett efter till- stånd från Polismyndigheten, ska dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation göra en utvärdering av överföringen i efter- hand. 
  
 Dataskyddsombudet ska även göra en utvärdering i efterhand av varje överföring till tredjeland som skett utan förhandssamtycke från den medlemsstat som har lämnat uppgifterna till enheten. 
  
 Bevarande och gallring 
  
 Omedelbar gallring 
  
 6 § Om lufttrafikföretagen har sänt in andra  
 PNR-uppgifter 
  än de som anges i bilagan till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen, ska enheten för passagerarinformation vid mot- tagandet genast gallra dessa genom att de raderas. 
  
 Annan gallring 
  
 7 § Resultatet av en sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som avses i 3 kap. 4 § första stycket 1 lagen (2018:000) om flygpassagerarupp- gifter i brottsbekämpningen ska gallras så snart det inte längre be- hövs för att kunna informera behöriga mottagare om resultatet. 
  
 60 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 Om ett sådant resultat som avses i första stycket utgörs av en träff som inte bedöms behöva granskas vidare, får resultatet bevaras om syftet med bevarandet är att undvika motsvarande felaktiga träf- far i framtiden. Gallring måste dock senast ske då de bakomliggande  
 PNR-uppgifterna 
  ska gallras enligt 3 kap. 9 § samma lag. 
  
 8 § Resultatet av en sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som avses i 3 kap. 4 § första stycket 2 lagen (2018:000) om flygpassagerarupp- gifter i brottsbekämpningen ska gallras så snart det inte längre be- höver bevaras för återrapportering från mottagaren. 
  
 9 §  
 PNR-information 
  som har mottagits från andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation ska gallras så snart resultatet inte längre behövs för att kunna informera behöriga myndigheter samt för att återrapportera till den enhet för passagerarinformation som har sänt in informationen. 
  
 Dokumentation och loggning 
  
 10 § Dokumentation om behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  vid en- heten för passagerarinformation ska bevaras. Dokumentationen ska minst avse 
  
 1.uppgifter om vilka register eller andra uppgiftssamlingar och på förhand fastställda kriterier som används inom enheten, 
  
 2.namn och kontaktuppgifter för den organisation och personal inom enheten för passagerarinformation som har behörighet att be- handla  
 PNR-uppgifter 
  samt personalens olika nivåer av åtkomst- behörighet, 
  
 3.varje begäran om att få ta del av  
 PNR-uppgifter 
  som har fram- ställts av en behörig myndighet, en enhet för passagerarinformation 
  
 ien annan medlemsstat eller en myndighet som har utsetts som be- hörig i en annan medlemsstat, och 
  
 4.varje begäran om att få ta del av  
 PNR-uppgifter 
  från och varje överföring av sådana uppgifter till ett tredjeland. 
  
 11 § Sådan loggning som avses i 3 kap. 4 § brottsdataförordningen (2018:000) ska utföras över enheten för passagerarinformations per- sonuppgiftsbehandling. Loggarna ska bevaras i 5 år. 
  
 61 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 Information till dataskyddsombud 
  
 12 § Dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation ska informeras om 
  
 1.varje utlämnande av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  efter tillstånd från Polismyndigheten, och 
  
 2.varje överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från enheten för passa- gerarinformation till tredjeland. 
  
 4 kap. Inhämtande av  
 PNR-information 
  från andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation 
  
 1 § Inhämtande av  
 PNR-information 
  från andra medlemsstater får endast ske för ett eller flera av de syften som anges i 1 kap. 5 § lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. 
  
 2 § En behörig myndighet som önskar ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos en enhet för passagerarinformation i en annan med- lemsstat ska framställa begäran till enheten för passagerarinformation vid Polismyndigheten för vidare förmedling till den andra medlems- staten. 
  
 3 § Endast om det i ett enskilt brådskande fall är absolut nödvän- digt får en behörig myndighet vända sig direkt till enheten för passa- gerarinformation i en annan medlemsstat med en begäran om att ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos den enheten. 
  
 Om en behörig myndighet har framställt en begäran enligt första stycket, ska en kopia av begäran skickas till enheten för passagerar- information vid Polismyndigheten. 
  
 4 § Endast när det i ett enskilt fall är nödvändigt för att reagera på en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet, får enheten för passagerarinformation hos en motsvarande enhet i en annan medlemsstat begära att  
 PNR-uppgifter 
  ska hämtas in från lufttrafikföretag i enlighet med artikel 8.5 i  
 PNR-direktivet 
  för vidarebefordran till enheten. 
  
 62 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 5 kap. Överföring till tredjeland 
  
 1 § När enheten för passagerarinformation har överfört PNR- information till ett tredjeland utan förhandsmedgivande ska den utan dröjsmål informera den medlemsstat som har lämnat uppgifterna till enheten om överföringen. 
  
 2 § I samband med en överföring av  
 PNR-information 
  till ett tredje- land ska enheten för passagerarinformation uppställa villkor om användningsbegränsning som avses i 8 kap. 10 § brottsdatalagen (2018:000) i syfte att skydda  
 PNR-informationen 
  från användning i strid med  
 PNR-direktivet. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 63 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 1.3Förslag till 
  
 lag om ändring i polislagen (1984:387) 
  
 Härigenom föreskrivs att 25 § polislagen (1984:387) ska ha föl- jande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 25 §2 
  
 Ett transportföretag som befordrar varor, passagerare eller for- don till eller från Sverige ska på begäran av Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen skyndsamt lämna de aktuella uppgifter om ankom- mande och avgående transporter, som företaget har tillgång till. Transportföretaget har endast skyldighet att lämna de uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. 
  
 Polismyndigheten får begära uppgifter enligt första stycket endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 Vad som anges i första och andra stycket ska inte gälla när lagen (2018:000) om flygpassage- raruppgifter i brottsbekämpningen är tillämplig. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 2 Senaste lydelse 2014:588. 
  
 64 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 1.4Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 
  
 Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets be- fogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 15 §3 
  
 Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige skall på begäran av Tullverket skyndsamt lämna de aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter, som företaget har tillgång till. Transportföretag har endast skyldig- het att lämna de uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. 
  
 Tullverket får begära uppgifter enligt första stycket endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för verkets brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Vad som anges i första och andra stycket ska inte gälla när lagen (2018:000) om flygpassa- geraruppgifter i brottsbekämpning- en är tillämplig. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 3 Senaste lydelse 1999:434. 
  
 65 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 1.5Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst 
  
 Härigenom föreskrivs att det i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst ska införas en ny paragraf, 1 kap. 1 a §, med följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 1 a § 
  
 I lagen (2018:000) om flyg- passageraruppgifter i brottsbekämp- ningen och i föreskrifter som rege- ringen har meddelat i anslutning till den lagen finns det särskilda bestämmelser om behandling av personuppgifter. Om det i dessa författningar finns avvikande be- stämmelser, ska de tillämpas i stäl- let för bestämmelserna i denna lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 66 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 1.6Förslag till 
  
 lag om ändring i polisdatalagen (2010:361) 
  
 Härigenom föreskrivs att det i polisdatalagen (2010:361) ska in- föras en ny paragraf, 1 kap. 4 a §, med följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 4 a § 
  
 I lagen (2018:000) om flyg- passageraruppgifter i brottsbe- kämpningen och i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslut- ning till den lagen finns det sär- skilda bestämmelser om behand- ling av personuppgifter. Om det i dessa författningar finns avvikan- de bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestämmelserna i den- na lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 67 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:57 
  
 1.7Förslag till 
  
 lag om ändring i tullagen (2016:253) 
  
 Härigenom föreskrivs att det i tullagen (2016:253) ska införas en ny paragraf, 4 kap. 6 a §, med följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 6 a § 
  
 Vad som anges i 6 § ska inte gälla när lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbe- kämpningen är tillämplig. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 68 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningsförslag 
  
 1.8Förslag till 
  
 lag om ändring i tullbrottsdatalagen (2017:000) 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 § tullbrottsdatalagen (2017:000) ska ha följande lydelse. 
  
 Lydelse enligt prop. 2016/17:91 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2kap. 
  
 8 § 
  
 Personuppgifter som har lämnats till Tullverket från transport- företag enligt 4 kap. 6 § tullagen (2016:253) eller 15 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen får behandlas i den utsträck- ning det är tillåtet enligt dessa lagar och enbart i den utsträckning det behövs för planering av kontrollverksamheten och urval av kon- trollobjekt. 
  
 Om det behövs i ett enskilt fall får sådana personuppgifter be- handlas för något annat ändamål som anges i 5 § och göras gemen- samt tillgängliga. 
  
 I lagen (2018:000) om flyg- passageraruppgifter i brottsbe- kämpningen och i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslut- ning till den lagen finns det sär- skilda bestämmelser om behand- ling av personuppgifter. Om det i dessa författningar finns avvikan- de bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestämmelserna i den- na lag. 
  
 Denna lag träder i kraft den 25 maj 2018. 
  
 69 
  
 2 Inledning 
  
 2.1Uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag är att lämna förslag till de lagändringar som krävs för att i svensk rätt genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, för- hindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brotts- lighet och för att Sverige ska leva upp till den deklaration som med- lemsstaterna har antagit i anledning av direktivet. Direktiven för arbetet finns i bilaga 1. 
  
 I uppdraget ingår bl.a. att 
  
 –föreslå ett system för hur flygpassageraruppgifter ska hanteras i Sverige och hur enheten för passagerarinformation ska organiseras, 
  
 –föreslå vilka sanktioner som ska kunna åläggas flygbolag som inte uppfyller sina skyldigheter enligt direktivet, 
  
 –föreslå en reglering för personuppgiftsbehandling och sekretess som passar in i den befintliga svenska strukturen och ger en rätts- säker och mer effektiv brottsbekämpning samtidigt som skyddet för den personliga integriteten säkerställs, och 
  
 –analysera om och i så fall hur direktivet påverkar det svenska genomförandet av rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passage- rare  
 (API-direktivet) 
  samt att föreslå hur systemet med flygpassa- geraruppgifter ska möjliggöra hanteringen av både  
 PNR-uppgifter 
  och  
 API-uppgifter. 
  
 71 
  
 Inledning 
  
 SOU 2017:57 
  
 2.2Arbetets genomförande 
  
 Utredningens arbete påbörjades i mitten av april 2016. Arbetet har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden med gruppen av sakkunniga och experter. Utredningen har sammanträtt vid sammanlagt nio tillfällen. 
  
 Utredningen har beaktat det arbete som pågår inom Polismyndig- heten med att bl.a. inrätta en enhet för passagerarinformation och i övrigt genomföra direktivets tekniska delar. Den 17 juni 2016 genom- fördes ett besök vid Polismyndigheten. 
  
 Det samråd som utredningen enligt direktiven ska ha med berör- da myndigheter har huvudsakligen skett genom experterna. Därut- över har utredningen i vissa delar samrått med Datainspektionen som har lämnat övergripande synpunkter. 
  
 Synpunkter har också inhämtats från berörda ekonomiska aktö- rer. Den 25 oktober 2016 hölls ett dialogmöte med representanter för lufttrafikföretagen. Ett dialogmöte med representanter för rese- byråer och researrangörer hölls den 7 november 2016. Ytterligare kontakter med dessa aktörer har förekommit efter mötena. 
  
 Enligt utredningens direktiv ska utredaren i den utsträckning det är möjligt beakta det arbete som genomförs av Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv (Ju 2016:06). Utredningarna samrådde den 16 november 2016. Arbetet med genomförandet av det nya data- skyddsdirektivet har därutöver följts under hand. Våra författnings- förslag är anpassade till den nämnda utredningens förslag till ny ram- lagstiftning, brottsdatalagen med anslutande förordning, varigenom det nya dataskyddsdirektivet föreslås bli genomfört (SOU 2017:29). Skälet för detta något ovanliga anslag redogör vi för i avsnitt 8.5. 
  
 Utredningen har vidare deltagit vid ett flertal möten med andra utredningar som utreder frågor om anpassning till EU:s dataskydds- reform. Även arbetet inom andra relevanta utredningar har beaktats. 
  
 72 
  
 3 
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser 
  
 i anledning av direktivet 
  
 3.1Allmänt om direktivet 
  
 Den 27 april 2016 antog Europaparlamentet och rådet direktiv (EU) 2016/681 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR- uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet  
 (PNR-direktivet). 
  Direktivet jämte rättelser av detta finns i bilaga 2 och 3. 
  
 PNR är en förkortning av den engelska benämningen Passenger Name Record. I den svenska versionen av direktivet har detta be- grepp översatts som passageraruppgiftssamling eller  
 PNR-uppgifter. 
  Det som åsyftas är uppgifter som passagerare lämnar vid beställning och bokning av flygresor samt vid incheckning. Uppgifterna kan till exempel avse namn, resedatum, resväg, bagageinformation och be- talningssätt. Lufttrafikföretagen samlar redan i dag in och behand- lar sådana uppgifter om sina passagerare i olika bokningssystem för sina egna operativa och kommersiella syften. Direktivet reglerar skyl- digheten för lufttrafikföretag att överföra dessa redan insamlade uppgifter till enheter för passagerarinformation i medlemstaterna. Direktivet anger också för vilka ändamål uppgifterna får behandlas samt hur länge uppgifterna får och ska lagras och under vilka förut- sättningar de ska överföras till olika mottagare. Målen för direktivet är bl.a. att trygga säkerheten, skydda personers liv och säkerhet samt att inrätta en rättslig ram till skydd för  
 PNR-uppgifterna 
  vid be- höriga myndigheters behandling av dessa. 
  
 73 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 3.2Bakgrund 
  
 Terroristattentat under senare årtionden har lett till nya initiativ för att förbättra säkerheten. Samtidigt har den internationella organi- serade brottsligheten ökat.1 Organiserad brottslighet och terrorism är företeelser som ofta inbegriper internationella resor. Som en följd av detta har myndigheterna i flera länder i allt större utsträckning börjat samla in och analysera  
 PNR-uppgifter 
  i syfte att bekämpa terrorism och grov brottslighet. 
  
 PNR-uppgifter 
  bör skiljas från s.k.  
 API-uppgifter 
  (Advance Passenger Information).  
 API-uppgifter 
  avser främst sådan informa- tion som finns på passets maskinläsbara del, såsom namn, födelse- datum, nationalitet och passnummer. I rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna upp- gifter om passagerare  
 (API-direktivet) 
  regleras transportörers ansvar för att på begäran förse nationella myndigheter med sådana passa- geraruppgifter inför resor från länder utanför  
 Schengen-området. 
  
 API-direktivet 
  syftar till att förbättra gränskontrollerna och be- kämpa olaglig invandring. 
  
 API-uppgifter 
  används huvudsakligen som ett verktyg för iden- tifiering. Uppgifterna kan därmed användas som ett led i gränskon- trollerna.  
 API-uppgifterna 
  kan dock även användas av brottsbekäm- pande myndigheter för att dessa ska kunna identifiera misstänkta och eftersökta personer. Uppgifterna kan även komma till användning i underrättelsearbetet med att exempelvis kartlägga var vissa personer har befunnit sig vid olika tidpunkter. 
  
 PNR-uppgifter 
  används snarare som ett verktyg för underrät- telseverksamhet än som ett verktyg för identitetskontroll. Uppgift- erna används främst för att göra riskbedömningar av passagerare och för att sålla ut personer som skulle kunna vara intressanta att kon- trollera vidare men som inte är misstänkta sedan tidigare. Uppgift- erna kan även användas för att analysera och fastställa misstänkta rese- och beteendemönster.  
 PNR-uppgifterna 
  kan också användas i samband med brottsutredningar och för lagföringsåtgärder. En närmare beskrivning av hur PNR- och  
 API-uppgifter 
  kan användas i brottsbekämpande verksamhet finns i avsnitt 14.1. 
  
 1 KOM (2010) 492 slutlig av den 21 september 2010, s. 2. 
  
 74 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 PNR-uppgifter 
  har använts i närmare 60 år, främst av tullmyn- digheter men också till viss del av andra brottsbekämpande myndig- heter världen över.2 I Sverige har uppgifterna använts av Tullverket på Arlanda sedan början av  
 1990-talet. 
  Inledningsvis förekom endast manuell behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Den senaste tidens tekniska utveckling har möjliggjort tillgång till och analys av  
 PNR-uppgifter 
  på ett sätt som inte tidigare var möjligt. 
  
 Ett antal länder utanför Europeiska unionen har i dag särskilda system för inhämtande och analys av  
 PNR-uppgifter. 
  Efter terrorist- attentaten den 11 september 2001 antog USA lagstiftning som inne- bär att lufttrafikföretag med trafik till, från eller genom dess territo- rium ska tillhandahålla de amerikanska myndigheterna  
 PNR-upp- 
  gifter. Snart beslutade Kanada och Australien att göra samma sak. Flera länder har följt i deras fotspår. 
  
 EU ingick i mitten av  
 2000-talet 
  avtal som reglerar överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till USA, Australien och Kanada. Avtalen har därefter omförhandlats. De senaste avtalen med USA och Australien har godkänts av Europaparlamentet och trädde i kraft år 2012. Vad gäller det planerade nya avtalet med Kanada har Europaparlamentet ännu inte tagit ställning. Parlamentet har begärt ett yttrande från  
 EU-domstolen 
  bl.a. i frågan om avtalet är förenligt med fördraget om Europeiska unionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna vad gäller fysiska personers rätt till skydd av personuppgifter. Generaladvokaten har lämnat ett förslag till yttrande där det anges att vissa förtydliganden måste göras i avtalet och/eller vissa av bestämmelserna utgå för att avtalet ska vara förenligt med stadgan och inte gå utöver vad som är strängt nödvändigt för att uppnå målsättningen att skydda den allmänna säkerheten. Något yttrande från  
 EU-domstolen 
  har dock ännu inte kommit. Under 2015 antog Europeiska unionens råd ett beslut som godkänner att förhandlingar inleds om ett avtal med Mexiko. 
  
 De brottsbekämpande myndigheterna i  
 EU-länderna 
  har i olika utsträckning möjlighet att tillgå och behandla  
 PNR-uppgifter. 
  För Sveriges del kan bl.a. Polismyndigheten och Tullverket redan i dag begära in och använda vissa  
 PNR-uppgifter 
  för brottsbekämpande ändamål. Detta beskrivs närmare i kapitel 5. Uppgifterna kan också sparas i enskilda utredningar med stöd av polisdatalagen (2010:361) 
  
 2 A.a. s. 4. 
  
 75 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 och lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Tullverkets brotts- bekämpande verksamhet3. Något nationellt system för insamling av uppgifterna finns dock inte. Uppgifterna sparas inte heller i någon central databas. 
  
 Ett unionsgemensamt regelverk för insamling och användning av  
 PNR-uppgifter 
  i brottsbekämpande verksamhet har diskuterats under flera år. År 2007 överlämnade Europeiska kommissionen ett förslag till rådets rambeslut om användande av  
 PNR-uppgifter 
  i brottsbekämpningssyfte. Förslaget förhandlades under två år men blev inaktuellt när Lissabonfördraget trädde i kraft år 2009. År 2011 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om användning av  
 PNR-uppgifter 
  för bekämpande av terroristbrott och allvarliga brott. Förslaget syftade till att enhetligt reglera insamling, sparande och be- handling av flygpassageraruppgifter. I huvudsak fanns det två skäl till förslaget. Det första var att bidra till medlemsstaternas möjligheter att bekämpa och skydda medborgarna från allvarliga brott, inklu- sive terroristbrottslighet. Det andra var att undvika utvecklandet av olika  
 PNR-system 
  inom EU vilket skulle kunna leda till rättsosäker- het, ökade kostnader och risk för bristande skydd för den person- liga integriteten. 
  
 Rådet var tidigt positivt till förslaget. Europaparlamentet dröjde längre med att ta ställning bl.a. eftersom det ansågs behövas ett star- kare skydd för den personliga integriteten. Efter år av förhandlingar och sedan ett antal terroristattentat genomförts i Europa, kom rådet och parlamentet i december 2015 överens om ett gemensamt förslag till reglering. Förslaget innebar bl.a. att vissa frågor lämnades utanför direktivet och i stället hanteras i frivilliga överenskommelser mellan medlemsstaterna. 
  
 3.3Direktivets innehåll i korthet 
  
 Direktivet är indelat i fyra kapitel och innehåller sammanlagt 22 artik- lar. Artiklarna presenteras starkt förkortat i det följande. Det när- mare innehållet i artiklarna och de skäl som hänför sig till dessa kom- mer att redovisas i anslutning till våra överväganden om artiklarnas implementering. 
  
 3 Ersätts den 1 juli 2017 av tullbrottsdatalagen (2017:000). 
  
 76 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 Av artikel 1 framgår att direktivet innehåller bestämmelser om lufttrafikföretags överföring av  
 PNR-uppgifter 
  på flygningar utanför EU. I artikeln anges att de  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med direktivet endast får behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. 
  
 Direktivet avser således endast flygningar utanför EU. I artikel 2 ges dock möjlighet för en medlemsstat att tillämpa direktivets be- stämmelser även för flygningar inom EU. 
  
 I artikel 3 definieras centrala begrepp i direktivet. Med lufttrafik- företag avses exempelvis ett sådant företag med giltig operativ licens eller motsvarande som ger rätt att bedriva passagerarflygtrafik. Med flygningar utanför EU menas varje flygning som utförs av ett sådant lufttrafikföretag, med avgång från ett tredjeland och planerad land- ning på en medlemsstats territorium eller flygning från en medlems- stats territorium med planerad landning i ett tredjeland, i båda fallen inklusive eventuella mellanlandningar på territorier i medlemsstater eller tredjeländer. Passagerare är alla personer, förutom besättnings- medlemmar, som transporteras med eller ska transporteras med ett flygplan med lufttrafikföretagets godkännande. Godkännandet fram- går av att personen står med i passagerarförteckningen. 
  
 I artikel 4 anges att varje medlemsstat ska inrätta eller utse en myndighet eller del av en myndighet med behörighet att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brotts- lighet som ska fungera som medlemsstatens enhet för passagerar- information. Enheten ska ansvara för att samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen, lagra och behandla dessa uppgifter och över- föra dessa uppgifter eller resultatet av behandlingen av dem till be- höriga myndigheter. Enheten ska även ansvara för att utbyta upp- gifterna och resultatet av behandlingen av uppgifterna med andra medlemsstaters motsvarande enheter och med Europol. 
  
 Av artikel 5 framgår att enheten för passagerarinformation ska utse ett dataskyddsombud, som bl.a. ska ansvara för övervakningen av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och för genomförandet av rele- vanta skyddsåtgärder. 
  
 I artikel 6 anges hur de överförda  
 PNR-uppgifterna 
  får behand- las vid enheten för passagerarinformation och för vilka ändamål. Enligt bestämmelsen får  
 PNR-uppgifterna 
  användas för att göra be- dömningar av passagerare före deras planerade ankomst till eller avresa från en medlemsstat. Uppgifterna får även användas för att besvara 
  
 77 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 motiverade frågor från exempelvis de behöriga myndigheterna. Vidare får uppgifterna behandlas för att uppdatera och skapa nya riskkrite- rier som kan användas vid förhandsbedömningar av passagerare. I artikel 6 regleras vidare överföring av  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av uppgifterna till behöriga myndigheter i samma medlemsstat. 
  
 Varje medlemsstat ska enligt artikel 7 fastställa en förteckning över de myndigheter som har befogenhet att begära eller motta PNR- uppgifter eller resultatet av behandlingen av dessa uppgifter från enheten för passagerarinformation. Artikeln innehåller också vissa bestämmelser om dessa myndigheters vidare behandling av PNR- uppgifter. 
  
 Lufttrafikföretagens skyldigheter vad gäller överföring av PNR- uppgifter framgår av artikel 8. Överföringen ska ske genom att upp- gifterna skickas från lufttrafikföretagen till enheten för passagerar- information i den medlemsstat på vars territorium flygningen kommer att ankomma eller från det territorium flygningen kommer att avgå. I bilaga I till direktivet anges vilka  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras, i den mån dessa uppgifter redan samlas in av företaget som en del av dess normala verksamhet. Direktivet ålägger alltså inte lufttrafik- företagen att samla in ytterligare uppgifter om sina passagerare. Lufttrafikföretagen ska normalt överföra uppgifterna elektroniskt  
 24–48 
  timmar före flygningens planerade avgång samt omedelbart efter det att gaten har stängts. 
  
 Formerna för utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  eller resultatet av en eventuell behandling av dessa uppgifter mellan medlemsstaterna fram- går av artikel 9, exempelvis när det ska ske självmant och när det ska ske på begäran. Villkoren för Europols åtkomst till  
 PNR-uppgifter 
  anges i artikel 10. En medlemsstat får endast under de förutsätt- ningar som anges i artikel 11 överföra  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av sådana uppgifter till ett tredjeland. 
  
 I artikel 12 behandlas frågor om lagringstid för uppgifter och av- identifiering.  
 PNR-uppgifter 
  som lämnas av lufttrafikföretag ska lagras i en databas vid enheten för passagerarinformation under en period av fem år efter överföringen till enheten och ska sedan rade- ras. Sex månader efter överföringen ska uppgifterna avidentifieras genom maskering av vissa uppgifter som kan användas för att omedel- bart identifiera de passagerare som  
 PNR-uppgifterna 
  avser. Efter utgången av sexmånadersperioden ska utlämnande av fullständiga 
  
 78 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 PNR-uppgifter 
  endast tillåtas om vissa särskilda förutsättningar är uppfyllda. 
  
 Artikel 13 innehåller bestämmelser om skydd av personuppgifter. Medlemsstaterna ska bl.a. föreskriva att den behandling av person- uppgifter som sker vid den nationella enheten för passagerarinfor- mation och vid behöriga myndigheter ska omfattas av vissa nationella dataskyddsbestämmelser som överensstämmer med rådets rambeslut 2008/977/RIF av den 27 november 2008 om skydd av personupp- gifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straff- rättsligt samarbete (dataskyddsrambeslutet). Med hänvisningen till dataskyddsrambeslutet ska förstås såväl nuvarande lagstiftning som de framtida bestämmelser som kommer att ersätta detta. Vidare finns i artikel 13 dataskyddsbestämmelser om bl.a. förbud mot behandling av känsliga personuppgifter, regler om loggning, informationssäker- het m.m. 
  
 Medlemsstaterna ska enligt artikel 14 införa effektiva, propor- tionella och avskräckande sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som genomför direktivet. Sanktioner ska särskilt riktas mot lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter. 
  
 Enligt artikel 15 ska den nationella tillsynsmyndighet som anges i artikel 25 i dataskyddsrambeslutet ansvara för att ge riktlinjer för och övervaka tillämpningen av de bestämmelser som medlemsstater- na antar i enlighet med direktivet. Tillsynsmyndigheten ska vidare hantera klagomål från registrerade, kontrollera att uppgiftsbehand- lingen är laglig samt på begäran ge registrerade råd om hur de kan utöva sina rättigheter på området. 
  
 I artikel 16 anges att all överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från luft- trafikföretag till enheter för passagerarinformation ska ske elektro- niskt och med tillräcklig grad av informationssäkerhet. Gemen- samma protokoll och understödda dataformat för detta ändamål ska antas av kommissionen. Kommissionen ska biträdas av en kommitté i enlighet med artikel 17. 
  
 Artiklarna  
 18–22 
  innehåller bestämmelser om införlivande, över- syn, statistik, förhållande till andra bilaterala eller multilaterala avtal eller andra instrument samt ikraftträdande. Direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna senast den 25 maj 2018. 
  
 Danmark deltar inte i antagandet av direktivet, som därför inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark. 
  
 79 
  
 PNR-direktivet 
  och överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 3.4Överenskommelser i anledning av direktivet 
  
 Genom  
 PNR-direktivet 
  åläggs lufttrafikföretag att överföra PNR- uppgifter om samtliga passagerare på flygningar som anländer från eller avgår till ett land utanför EU. De medlemsstater som så önskar får enligt artikel 2 i direktivet på frivillig grund tillämpa det även på flygningar inom EU. I en deklaration som antogs av rådet i samband med antagandet av  
 PNR-direktivet 
  har Sverige och övriga medlemsstater förklarat att de, mot bakgrund av det aktuella säker- hetsläget i Europa, fullt ut kommer att utnyttja denna möjlighet. Enligt deklarationen ska detta ske senast det datum då direktivet ska införlivas i nationell rätt. Deklarationen finns i bilaga 4. 
  
 I deklarationen har medlemsstaterna även förklarat att de, i en- lighet med parlamentets önskemål, åtar sig att i enlighet med sin nationella lagstiftning och med förbehåll för parlamentsbehandling i vissa medlemsstater, utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta även aktörer som inte är lufttrafikföretag, t.ex. resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster, in- klusive bokning av flygningar, för vilka sådana uppgifter samlas in och behandlas. Någon tidsgräns för när detta ska vara genomfört i nationell lagstiftning är inte angivet. 
  
 80 
  
 4Transportörsansvaret och  
 API-direktivet 
  
 4.1Inledning 
  
 Brottsbekämpande myndigheter hanterar redan i dag information från transportföretag, inklusive flygbolag, för brottsbekämpande ändamål. För flygbolagens del innebär det en skyldighet att över- lämna uppgifter om sina passagerare till vissa brottsbekämpande myn- digheter. Ett sådant ansvar kan sägas vara en vidareutveckling av det s.k. transportörsansvaret i vid mening.  
 PNR-uppgifter 
  och PNR- direktivet har således en koppling till transportörsansvaret, varför detta kommer att beskrivas översiktligt i det följande. Transportörs- ansvaret handlar dock huvudsakligen inte om brottsbekämpning utan har sin grund i utlänningsrätten och bestämmelser om en reglerad invandring. 
  
 Med transportörsansvar menas att transportörer har vissa skyl- digheter beträffande de personer som de transporterar till ett lands gräns. De kan också åläggas sanktioner om de inte uppfyller sina skyldigheter. Sverige har alltsedan anslutningen till den s.k. Chicago- konventionen på  
 1940-talet 
  haft internationella åtaganden när det gäller transportörsansvaret. De svenska reglerna härom bygger huvud- sakligen på dessa internationella åtaganden. 
  
 I detta avsnitt kommer inledningsvis de internationella åtagan- den som Sverige har på området att behandlas. Därefter kommer bestämmelser om transportörsansvar i  
 EU-rätten 
  och i den nationella rätten att översiktligt beskrivas. Slutligen behandlas det s.k. API- direktivet och dess genomförande i svensk rätt. 
  
 81 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 4.2Internationella åtaganden på området 
  
 4.2.1Chicagokonventionen 
  
 Sverige har anslutit sig till 1944 års konvention angående inter- nationell civil luftfart, den så kallade Chicagokonventionen, också kallad  
 Icao-konventionen 
  (SÖ 1946:2). Denna konvention reglerar internationell civil luftfart och syftar till att upprätthålla säkerhet under internationell lufttrafik och att underlätta och främja luft- farten. Så gott som alla länder har anslutit sig till konventionen. Den svenska luftfartslagstiftningen bygger i stora delar på konventionen. 
  
 I Chicagokonventionen förbinder sig de fördragsslutande sta- terna till samarbete för att, i alla sådana hänseenden där likformighet kan underlätta och befrämja luftfarten, säkerställa största möjliga likformighet i fråga om författningar, normer, tillämpningsförfaran- den och organisation avseende luftfartyg, besättning, luftfartslinjer och markorganisation. I detta syfte antar det permanenta rådet av FN:s fackorgan International Civil Aviation Organization (Icao) olika internationella normer och rekommendationer, vilka tas in i s.k. Lopez till konventionen. 
  
 I det nu gällande Lopez 9 finns bl.a. internationella normer om transportörsansvar och behandlingen av API- och  
 PNR-uppgifter. 
  
 Artikel 3.35 i Lopez 9 ålägger flygtrafikföretagen att kontrollera att passagerare vid ombordstigningen innehar pass och tillstånd för transit och inresa. Enligt artikel 3.33 ska de fördragsslutande stater- na och transportörerna samarbeta för att fastställa att de resedoku- ment som visas upp är äkta och giltiga. Myndigheterna ska enligt artikel 5.3 och 5.4 utan dröjsmål informera transportören när en person inte tillåts inresa och rådgöra med transportören angående möjligheter till återförande. Transportören ska därefter enligt arti- kel 5.11 återföra passageraren till den plats där han eller hon påbörjade sin resa eller till någon annan plats där han eller hon kan tas emot. Enligt artikel 5.10 får transportören inte hindras från att ta ut trans- portkostnaden från den avvisade personen. Återförandeplikten upp- hör enligt artikel 3.47 när personen tillåts resa in i landet. 
  
 I artikel 3.48 finns bestämmelser hänförliga till  
 API-uppgifter 
  (se närmare i avsnitt 4.5). Här anges att varje fördragsslutande stat som inför ett  
 API-system 
  ska använda sig av internationellt erkända standarder för överföring av  
 API-uppgifter. 
  Utgångspunkten är att de fördragsslutande länderna ska använda sig av den standard 
  
 82 
  
 SOU 2017:57 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 UN/EDIFACT PAXLST som har utarbetats gemensamt av World Customs Organization (WCO), International Air Transport Association (Iata) och Icao. Det anges vidare att de fördragsslutan- de staterna så långt det är möjligt ska försöka minimera de operativa och administrativa bördorna för flygtrafikföretagen. Antalet över- föringar av  
 API-uppgifter 
  per flygning bör minimeras. De fördrags- slutande staterna bör inte använda sig av sanktioner mot flygtrafik- företagen på grund av tekniska överföringsfel. De stater som kräver elektronisk överföring av  
 API-uppgifter 
  ska inte därutöver kräva upp- gifterna i pappersform. Det rekommenderas även att  
 API-systemet 
  används dygnet runt samt att olika rutiner för att undvika tekniska avbrott i systemet införs. 
  
 Enligt artikel 3.49 bör fördragsslutande stater som kräver tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  anpassa sin behandling av uppgifterna och sina tekniska krav till vissa angivna riktlinjer. De riktlinjer som anges är Icao:s dokument 9944, Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data, samt instruktioner för implementering av standardformatet PNRGOV. Riktlinjerna rörande PNRGOV publiceras av WCO under godkännande av Icao och Iata. Vidare rekommenderas de för- dragsslutande staterna att överväga att använda sig av standardfor- matet PNRGOV för överföringen av  
 PNR-uppgifter. 
  
 4.2.2FN:s resolution 2178 
  
 Den 24 september 2014 antog FN:s säkerhetsråd resolution 2178 (2014). Resolutionen är antagen i enlighet med kapitel VII i FN- stadgan och är därmed folkrättsligt bindande för alla medlemsstater. 
  
 I resolutionen anges att terrorism i alla dess former är ett hot mot internationell fred och säkerhet. Vidare uttrycks en allvarlig oro över det akuta och växande hot som de personer utgör som reser till ett annat land för att delta i terroristhandlingar eller terrorist- träning, även när detta sker inom ramen för en väpnad konflikt. De bidrar enligt resolutionen till intensiteten och varaktigheten i kon- flikter och till att de blir mer svårlösta. Personerna uppges även kunna utgöra ett allvarligt hot mot bl.a. sina ursprungsländer, länderna de reser igenom och länderna de reser till. 
  
 I resolutionens paragraf 2 bekräftas att alla stater ska begränsa möjligheten för terrorister eller terroristgrupper att röra sig fritt över 
  
 83 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 gränserna bl.a. genom effektiva gränskontroller och medlemsstaterna uppmanas att införa vissa säkerhetsåtgärder i detta avseende. Med- lemsstaterna uppmuntras således att använda sig av evidensbaserad riskbedömning och kontrollförfaranden för resande, inklusive insam- ling och analys av resedata. Det påpekas dock att profilering utifrån stereotyper grundade på diskriminering är förbjudet enligt folkrätten. 
  
 I resolutionens paragraf 9 uppmanas medlemsstaterna att kräva att lufttrafikföretag som är verksamma inom deras territorier i för- väg lämnar ut uppgifter om passagerare till behöriga nationella myn- digheter för att upptäcka avresa från deras territorier eller försök till inresa till eller transitering genom deras territorier med civila luft- fartyg. 
  
 4.3Vissa  
 EU-rättsliga 
  åtaganden 
  
 4.3.1Schengenkonventionen och direktivet om transportörsansvar 
  
 Sverige har  
 EU-rättsliga 
  åtaganden om transportörsansvar. Hit kan även räknas  
 API-direktivet, 
  som behandlas nedan i avsnitt 4.5.1. 
  
 Artikel 26 i Schengenkonventionen1 och rådets direktiv om kom- plettering av bestämmelserna i den artikeln (direktivet om transpor- törsansvar2) behandlar transportörsansvaret. I artikel 26 i Lane konventionen föreskrivs att de avtalsslutande parterna – om inte annat följer av förpliktelser i samband med anslutning till Genève- konventionen angående flyktingars rättsliga ställning, ändrad genom New  
 York-protokollet 
  – ska införa vissa bestämmelser på området. Dessa bestämmelser gäller en skyldighet för en transportör att kon- trollera inresehandlingar och ett ansvar för denne att ordna återresa för utlänningar som vägras inresa i en Dickson samt sanktioner mot den som befordrar utlänningar utan nödvändiga resehandlingar. Med transportör avses i Schengenkonventionen varje fysisk eller juridisk person som bedriver yrkesmässig persontrafik  
 luft-, 
  sjö- eller landvägen. 
  
 1Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985. 
  
 2Rådets direktiv 2001/51/EG av den 28 juni 2001 om komplettering av bestämmelserna i artikel 26 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985. 
  
 84 
  
 SOU 2017:57 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 Direktivet om transportörsansvar har som syfte att harmonisera medlemsstaternas lagar om ekonomiska sanktioner mot transpor- törer som försummar sin kontrollskyldighet avseende inresehand- lingar. 
  
 De förpliktelser som följer av artikel 26 i Schengenkonventionen och direktivet om transportörsansvar har Sverige uppfyllt genom bestämmelser i utlänningslagen (2005:716), se avsnitt 4.4.2. 
  
 4.3.2Kodex om Schengengränserna 
  
 I den så kallade kodexen om Schengengränserna3, även kallad gräns- kodexen, behandlas en unionskodex om gränspassager för personer. I bilaga VI till kodexen upptas särskilda bestämmelser om de olika transportmedel som används för passage av de yttre gränserna. Bl.a. anges att befälhavaren vid privata flygningar från eller till tredjeländer före starten ska överlämna uppgifter om passagerarnas identitet till gränskontrolltjänstemännen i destinationsmedlemsstaten och, i före- kommande fall, i den medlemsstat där den första inresan äger rum. 
  
 4.4Svenska regler om transportörsansvar 
  
 4.4.1Bakgrund 
  
 I svensk rätt har det under lång tid funnits reglering av transportörs- ansvaret såsom nära knuten till utlänningslagstiftningen. Utan att i detalj gå in på detta kan nämnas att det redan i lagen den 14 september 1914 (nr 196) angående förbud för vissa utlänningar att här i riket vistas fanns en bestämmelse om att en befälhavare på fartyg under vissa förutsättningar var skyldig att, utan ersättning från statsverkets sida, vid avvisning återföra utlänningar till det land varifrån de hade medtagits. Bestämmelser med i huvudsak samma innehåll återkom i flera därpå följande utlänningslagar. Genom en ändring i 1937 års utlänningslag den 1 september 1942 ålades befälhavare på luftfartyg samma skyldighet som befälhavare på fartyg. I 1954 års utlännings- 
  
 3 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unions- kodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna). 
  
 85 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 lag lades ansvaret för återförandet i stället på innehavaren av far- tyget eller luftfartyget. 
  
 Regler om transportörsansvaret har funnits kvar i senare versio- ner av utlänningslagen och har skärpts både i fråga om återförande- plikten och gällande transportörens kostnadsansvar. Den senaste regelskärpningen i utlänningslagen skedde den 1 juli 2004 sedan Sverige operativt inträtt i Schengensamarbetet. Transportörsansvaret i utlänningslagen utvidgades då för att uppfylla de åtaganden som följer av artikel 26 i Schengenkonventionen och direktivet om trans- portörsansvar. Bl.a. lagreglerades transportörers skyldighet att kon- trollera att utlänningar har pass och andra tillstånd som krävs för in- resa i landet. 
  
 På senare tid har transportörer också ålagts en skyldighet att genomföra identitetskontroller vid transporter som utförs med buss, tåg eller passagerarfartyg till Sverige från en annan stat bl.a. med stöd av bestämmelserna i den tillfälliga lagen (2015:1073) om särskilda åt- gärder vid allvarlig fara för den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i landet. 
  
 4.4.2Utlänningslagens bestämmelser om transportörsansvar 
  
 De svenska bestämmelserna om transportörsansvar återfinns alltså främst i utlänningslagen. I 9 kap. 3 § regleras transportörers kon- trollskyldighet. Enligt bestämmelserna ska en transportör kontrollera att en utlänning, som transportören transporterar till Sverige direkt från en stat som inte omfattas av Schengenkonventionen, innehar pass och de tillstånd som krävs för att resa in i landet. Transportören ska också, om det inte är obehövligt på grund av resultatet av denna kontroll, kontrollera att utlänningen har medel för sin hemresa. 
  
 I 12 kap. 5 § regleras transportörers ansvar att ombesörja utlän- ningars återresa i vissa fall. Med transportör avses här ägare eller brukare av ett fartyg eller ett luftfartyg. En utlänning som har kom- mit till Sverige med ett fartyg eller ett luftfartyg direkt från en stat som inte omfattas av Schengenkonventionen och som har avvisats för att han eller hon saknar pass eller de tillstånd som krävs för att resa in i landet eller medel för sin hemresa, får som utgångspunkt föras tillbaka till fartyget eller luftfartyget eller sättas ombord på ett annat sådant med samma transportör. 
  
 86 
  
 SOU 2017:57 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 I 19 kap. 2 § regleras transportörers kostnadsansvar om utlän- ningar saknar pass eller de tillstånd som krävs för inresa till Sverige eller medel för hemresan. Transportören är enligt denna bestämmelse normalt skyldig att ersätta staten för kostnader för utlänningens resa från Sverige samt resekostnaden för den bevakningspersonal som följer med. 
  
 De transportörer som inte har fullgjort sin kontrollskyldighet be- träffande pass och de tillstånd som krävs för inresa till landet kan enligt 19 kap. 5 § bli skyldiga att betala en särskild avgift. Avgiften ska enligt 19 kap. 6 § bestämmas till högst 46 000 kr för varje ut- länning. 
  
 4.4.3Befälhavares skyldigheter 
  
 Befälhavaren på ett luftfartyg som kommer från en ort utanför Schengenstaterna ska enligt 6 kap. 8 § utlänningsförordningen (2006:97) före ankomst underrätta flygplatschefen om ankomsten. Flygplatschefen ska i sin tur utan dröjsmål underrätta Polismyndig- heten om att ett luftfartyg kommer från eller avgår till en ort utan- för Schengenstaterna. Underrättelseskyldigheten gäller inte för befäl- havaren på ett privatflyg. För en sådan befälhavare finns bestäm- melser om underrättelseskyldighet i gränskodexen, se ovan under avsnitt 4.3.2. 
  
 4.5 
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 4.5.1 
 API-direktivet 
  
 Den 29 april 2004 antog rådet direktiv 2004/82/EG om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare  
 (API-direktivet). 
  I direktivet regleras transportörers skyldighet att överföra förhands- information om passagerare  
 (API-uppgifter) 
  till behöriga nationella myndigheter. Direktivet syftar till att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring. Direktivet är också ett led i kampen mot terrorism (se prop. 2005/06:129 s. 18). 
  
 Uppgiftsskyldigheten enligt direktivet omfattar transportörer som luftvägen ska transportera passagerare från länder som inte tillhör 
  
 87 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 EU och inte heller har slutit avtal om samarbete enligt Lane konventionen med konventionsstaterna. Dessa transportörer ska på begäran av en myndighet som ansvarar för personkontrollen vid de yttre gränserna föra över information om de ankommande passa- gerarna. De uppgifter som ska överföras avser bl.a. passagerarnas namn, födelsedatum, medborgarskap, ort för ombordstigning och gränsövergångsställe för inresa. Sådana uppgifter av personlig karak- tär hämtas i normala fall från den maskinläsbara delen av passage- rarens pass. Uppgifterna ska vidarebefordras till myndigheterna efter incheckning. Myndigheterna får spara passageraruppgifterna i ett tillfälligt register i 24 timmar och ska därefter radera dem om inte uppgifterna behövs för att de myndigheter som ansvarar för genom- förandet av personkontroller vid de yttre gränserna ska kunna ut- föra sina lagstadgade uppgifter. 
  
 Medlemsstaterna ska införa sanktioner mot de transportörer som genom fel eller försummelse underlåter att lämna uppgifter eller som lämnar ofullständiga eller felaktiga uppgifter. 
  
 I svensk rätt har direktivet genomförts främst genom nya be- stämmelser i utlänningslagen samt genom lagen (2006:444) om passa- gerarregister. 
  
 4.5.2 
 API-direktivets 
  genomförande i utlänningslagen 
  
 API-direktivets 
  bestämmelser om transportörers skyldigheter har i Sverige genomförts genom bestämmelser i 9 och 19 kap. utlännings- lagen. 
  
 I 9 kap. 3 a § anges att en transportör, som luftvägen ska trans- portera passagerare till Sverige direkt från en stat som inte tillhör EU och inte heller har slutit avtal om samarbete enligt Schengenkon- ventionen med konventionsstaterna, på begäran av Polismyndigheten ska överföra uppgifter om de ankommande passagerarna så snart incheckningen avslutats. De uppgifter som ska överföras är 
  
 1.nummer på och typ av resehandling som används, 
  
 2.medborgarskap, 
  
 3.fullständigt namn, 
  
 4.födelsedatum, 
  
 88 
  
 SOU 2017:57 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 5.gränsövergångsstället för inresa, 
  
 6.transportkod, 
  
 7.avgångs- och ankomsttid för transporten, 
  
 8.det totala antalet passagerare vid transporten, och 
  
 9.ursprunglig ort för ombordstigning. 
  
 De insamlade uppgifterna ska enligt 3 b § samlas in av transportören och överföras elektroniskt till Polismyndigheten. Om det inte är möjligt att föra över uppgifterna elektroniskt ska de överföras på annat lämpligt sätt. I 3 c § anges att bestämmelser om behandlingen av de uppgifter som överförts till Polismyndigheten finns i lagen om passagerarregister. 
  
 I 3 d § anges att en transportör som har överfört uppgifter enligt 3 a § inom 24 timmar efter det att transportmedlet har anlänt till gränsövergångsstället ska radera de insamlade och överförda upp- gifterna. 
  
 En transportör som samlar in uppgifter som är avsedda att över- föras enligt 3 a § ska enligt 3 e § informera passagerarna enligt be- stämmelserna i  
 23–26 
  §§ PUL. Informationsskyldigheten enligt de nämnda bestämmelserna omfattar bl.a. den personuppgiftsansvari- ges identitet, ändamålen med behandlingen och all övrig information som behövs för att den registrerade ska kunna ta tillvara sina rättig- heter i samband med behandlingen. 
  
 I 19 kap. 5 a § framgår att en transportör som inte har fullgjort sin uppgiftsskyldighet kan bli skyldig betala en särskild avgift. Enligt 19 kap. 6 § ska den särskilda avgiften för varje flygning som har gjorts utan att transportören har fullgjort sin uppgiftsskyldighet bestäm- mas till högst 46 000 kr. 
  
 4.5.3Lagen om passagerarregister 
  
 I lagen om passagerarregister finns bestämmelser om behandlingen av de  
 API-uppgifter 
  som har överförts till Polismyndigheten enligt 9 kap. 3 b § utlänningslagen. I 1 § anges att Polismyndigheten med hjälp av automatiserad behandling ska föra ett register över sådana passagerare som avses i 9 kap. 3 a § utlänningslagen. Myndigheten 
  
 89 
  
 Transportörsansvaret och API‑direktivet 
  
 SOU 2017:57 
  
 är personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter i registret. 
  
 Av 2 § framgår att personuppgiftslagen är tillämplig om inget annat följer av lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den. Det framgår också att en registrerad person inte har rätt att mot- sätta sig sådan behandling som är tillåten enligt lagen. I 3 § definieras vissa begrepp. 
  
 I 4 § anges passagerarregistrets ändamål. Registret ska föras för att underlätta verkställandet av personkontroller vid Sveriges gräns mot stater som inte tillhör Europeiska unionen och inte heller har träffat avtal om samarbete enligt Schengenkonventionen med kon- ventionsstaterna. 
  
 Registret får enligt 5 § endast innehålla de uppgifter som har in- kommit i enlighet med 9 kap. 3 a § utlänningslagen. 
  
 Personuppgifter i passagerarregistret ska på begäran lämnas ut till Säkerhetspolisen och Tullverket för sådan verksamhet som avses i 4 §. Personuppgifterna får dock inte lämnas ut på medium för auto- matiserad behandling. Säkerhetspolisen får dock ha direktåtkomst till personuppgifterna i registret. Regeringen får meddela föreskrif- ter om utlämnande till och direktåtkomst för fler myndigheter. (Se  
 6–8 
  §§.) 
  
 I 9 § anges att en uppgift i passagerarregistret ska gallras inom 24 timmar efter överföringen till Polismyndigheten. Om uppgifter i registret behövs för att Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket ska kunna verkställa personkontroller enligt 4 §, får upp- gifterna i registret dock stå kvar till dess att myndighetens kontroller är slutförda. 
  
 Vid behandling av personuppgifter enligt lagen eller enligt före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen gäller bestämmelserna i personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd (10 §). 
  
 Tullverket har nyligen i en framställan till regeringen hemställt om att medges direktåtkomst till passagerarregistret. 
  
 90 
  
 5Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter 
  
 i brottsbekämpningen 
  
 5.1Inledning 
  
 Brottsbekämpning är ett samlingsbegrepp för alla åtgärder som syftar till att motverka brottslighet. I det brottsbekämpande arbetet inne- fattas självfallet att utreda begångna brott. Men även åtgärder för att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet innefattas i begreppet. I svensk lagstiftning brukar man skilja mellan sådan verk- samhet som innebär att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet samt utredning och beivrande av konkreta brott. Åtskill- nad görs alltså mellan sådan informations- och underrättelseinhämt- ning, ”spaning”, som sker innan det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts och sådan utredning som sker sedan en förundersökning enligt 23 kap. 1 § RB har inletts. 
  
 I polisens arbetsuppgifter ingår att förebygga och utreda all brottslighet. Även Tullverket har till uppgift att bl.a. bekämpa brott. I den brottsbekämpande verksamheten har Tullverket till uppgift att övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet, så att bestämmelserna om in- och utförsel av varor efterlevs. 
  
 Det är Polismyndigheten som ansvarar för personkontrollen vid våra yttre gränser, medan Tullverket svarar för varukontrollen. Även om tullens verksamhet är inriktad på varor får den brottsbekäm- pande verksamheten indirekt en viss anknytning till personer, efter- som det är personer som för varorna med sig över gränserna och kan dömas för smugglingsbrott. Tullverket och Kustbevakningen är skyldiga att bistå Polismyndigheten vid kontrollen av utlänningars inresa och utresa. Mellan Polismyndigheten och Tullverket har träf- fats en överenskommelse om samverkan vad gäller person- och tull- 
  
 91 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 SOU 2017:57 
  
 kontroll vid yttre gräns. Tullverket ansvarar emellertid för när- varande inte för personkontroll vid någon flygplats. 
  
 Sverige inträdde i EU den 1 januari 1995. Inträdet innebar bl.a. att gränsformaliteter mellan Sverige och de övriga  
 EU-staterna 
  i prin- cip inte längre skulle förekomma. Borttagandet av dessa formaliteter innebar emellertid att tullens kontroll över varuflödet till Sverige minskade och att det således fanns en ökad risk för olaglig införsel av bl.a. narkotika, vapen och dopningsmedel. Som kompensatorisk åtgärd för detta införde Sverige den 1 juli 1996 en möjlighet för tullen att i den brottsbekämpande verksamheten inhämta uppgifter från transportörer i fråga om bl.a. passagerare för att uppnå bättre träff- säkerhet i kontrollerna med mindre störning i den legala trafiken över gränserna. Motsvarande bestämmelser infördes för polisens del den 1 april 1998. I förarbetena till införandet av bestämmelserna för Tullverkets del angavs att uppgiftsskyldigheten innebär att tullen får en möjlighet att förhandsgranska de kommersiella datoriserade bokningssystemen för internationell trafik för att kunna göra en risk- bedömning avseende ankommande last och passagerare innan trans- portmedlet kommer (se prop. 1995/96:166 s. 78). Detsamma gäller för polisens del. 
  
 5.2Tillämpliga bestämmelser 
  
 5.2.1Polismyndigheten och Säkerhetspolisen 
  
 Som angetts ovan har polisen sedan år 1998 rätt att få tillgång till uppgifter från transportföretag redan innan misstanke om ett visst konkret brott har uppstått. Detta regleras i 25 och 26 §§ polislagen (1984:387). På begäran av Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen ska således ett transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige skyndsamt lämna de aktuella upp- gifter om ankommande och avgående transporter som företaget har tillgång till. Uppgifter om passagerare ska avse namn, resrutt, bagage, medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. Polisen får begära in uppgifterna endast om de kan antas ha betydelse för den brottsbekämpande verksamheten. Avsikten är dock inte att upp- gifterna ska begäras in för att bekämpa rena bagatellbrott. Detta framgår redan av proportionalitetsprincipen i 8 § polislagen (se prop. 1996/97:175 s. 68). 
  
 92 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 Uppgifterna kan lämnas på så sätt att de görs läsbara genom terminalåtkomst. Härmed avses detsamma som numera normalt be- nämns direktåtkomst. Polismyndigheten och Säkerhetspolisen får emellertid ta del av uppgifterna på detta sätt endast i den omfattning och under den tid som behövs för att kontrollera aktuella trans- porter. De får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra upp- gifter som hålls tillgängliga på detta sätt. Uppgifter om enskilda som har lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst ska omedelbart förstöras, om de visar sig sakna betydelse för utredning eller lag- föring av brott. 
  
 Regleringen är inte avsedd att tillåta någon systematisk kartlägg- ning av resandeströmmar eller något generellt insamlande av upp- gifter. Det är inte heller avsett att uppgifter om resande ska registreras, lagras eller bearbetas på ett sådant sätt att nya personregister med uppgifter om resande skapas. Uppgifter som inhämtas genom upp- koppling till databaser via terminal (direktåtkomst) anses således fortfarande tillhöra och förvaras hos transportföretaget. (Jfr prop. 1995/96:166 s. 81 ff.) 
  
 För det fall uppgifterna anses ha betydelse för utredning eller lagföring får informationen sparas i enskilda brottsutredningar med stöd av bestämmelserna i polisdatalagen. 
  
 5.2.2Tullverket 
  
 Tullverkets befogenhet att inhämta vissa passageraruppgifter från transportföretag om uppgifterna kan antas ha betydelse för dess brottsbekämpande verksamhet infördes år 1996. Bestämmelserna finns numera i 4 kap.  
 6–8 
  §§ tullagen (2016:253) samt i 15 och 16 §§ lagen (1996:701) om Tullverkets befogenhet vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Bestäm- melserna motsvarar de i  
 25–26 
  §§ polislagen. 
  
 Kompletterande bestämmelser finns i 4 kap.  
 4–9 
  §§ tullförord- ningen (2016:287) och i  
 3–7 
  §§ förordningen (1996:702) om Tull- verkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Bl.a. anges att information om innehållet i de inhämtade bokningsuppgifterna får lämnas till andra tulltjänstemän, andra enheter inom Tullverket, Polismyndigheten och Kustbevak- ningen om uppgiften behövs i Tullverkets brottsbekämpande verk- 
  
 93 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 SOU 2017:57 
  
 samhet för att klarlägga om brott eller brottslig verksamhet har före- kommit, pågår eller planeras. Sådan information får också lämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, om ut- lämnandet följer av en konvention som Sverige har tillträtt eller en överenskommelse som Sverige har ingått. 
  
 Om transportföretag inte lämnar bokningsuppgifter på Tullverkets begäran har Tullverket möjlighet att förelägga transportföretaget att vid vite lämna uppgifterna. Bestämmelser härom finns i 4 kap. 24 § och 7 kap. 5 § tullagen samt i 21 § inregränslagen. 
  
 Användningen av passageraruppgifter inom Tullverket regleras i dag i övrigt av lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet, främst 13 §. Den lagen ska dock ersättas av en ny lag om behandling av personuppgifter i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet, tullbrottsdatalagen. Den nya lagen träder i kraft den 1 juli 2017 (se prop. 2016/17:91). I förslaget till tullbrottsdatalag finns bestämmelser om personuppgifter från transportföretag intagna i 2 kap. 8 och 9 §§. 
  
 Enligt 2 kap. 8 § TBL får personuppgifter som har lämnats till Tullverket enligt de aktuella bestämmelserna i tullagen eller inre- gränslagen behandlas i den utsträckning det är tillåtet enligt dessa lagar och enbart i den utsträckning det behövs för planering av kon- trollverksamheten och urval av kontrollobjekt. Om det behövs i ett enskilt fall får, enligt andra stycket, personuppgifterna behandlas för något av lagens primära ändamål och göras gemensamt tillgängliga. I 2 kap. 9 § finns bestämmelser om i vilka fall identitetsbeteckningar såsom namn och personnummer får användas som sökbegrepp vid sökning i sådana personuppgifter som lämnats till Tullverket enligt 8 § första stycket. Sådana sökbegrepp får användas bara om upp- gifterna avser en person som är eller har varit misstänkt för brott eller kan antas ha samband med brottslig verksamhet eller som över- vakas på grund av misstanke om att personen kan komma att utöva brottslig verksamhet. För personuppgifter som har gjorts allmänt tillgängliga gäller lagens bestämmelser om sökning bland sådana upp- gifter. 
  
 94 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 5.3Dagens användning av  
 PNR-uppgifter 
  
 5.3.1Polismyndigheten 
  
 Polismyndigheten arbetar i dag i en mycket begränsad omfattning med PNR- och  
 API-uppgifter 
  för att förhindra grov brottslighet i form av narkotikasmuggling, människosmuggling och penningtvätt. Främst används uppgifterna av gränspolisen i gränskontrollverksam- heten. 
  
 Passageraruppgifterna används både för att hitta kända personer och för att leta efter mönster som kan indikera att en person är av intresse, s.k. profilering. 
  
 Endast ett flygbolag tillhandahåller terminalåtkomst till sitt bok- ningssystem. De API- och  
 PNR-uppgifter 
  som behandlas utgörs så- ledes främst av sådan information som finns tillgänglig på de passa- gerarlistor som flygbolagen manuellt tillhandahåller vid förfrågan. Vid sådana förfrågningar kan uppgifterna överlämnas i pappersform från flygbolagen över disk. Uppgifterna kan även levereras via fax eller  
 e-post. 
  Kvaliteten på informationen skiljer sig åt då flygbolagen har olika reservations- och incheckningssystem. Uppgifterna från flygbolagen innehåller ofta grundläggande uppgifter. Efterfrågas mer information måste flygbolagen kontaktas igen för komplettering. 
  
 Även analysen av de uppgifter som inhämtas sker manuellt då Polismyndigheten saknar tekniskt stöd för hantering av uppgifter- na. Varje passagerare hanteras individuellt vilket är ett tidskrävande arbete. Arbetet ställer också höga krav på analytikern då antalet parametrar som ska granskas kan vara stort. 
  
 Bristen på  
 IT-stöd 
  hindrar en kontinuerlig bevakning då antalet resenärer är för stort för att uppgifterna ska kunna hanteras manuellt. Analysarbetet blir också extremt krävande med långa handläggnings- tider och innebär att enbart ett fåtal av alla resenärer kan profileras. 
  
 5.3.2Säkerhetspolisen 
  
 Säkerhetspolisen arbetar i dag med insamling av API- och PNR- uppgifter i sitt arbete med kontraterrorism, kontraspionage, författ- ningsskydd och personskydd.  
 PNR-uppgifter 
  används främst för kartläggning. 
  
 95 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 SOU 2017:57 
  
 Vid de tillfällen då  
 PNR-uppgifter 
  behövs tas en direktkontakt med det flygbolag som bedöms kunna ge efterfrågade uppgifter. Denna hantering innebär en osäkerhet i informationshantering, vilket kan medföra att frågor ställs till en större skara än nödvändigt. De uppgifter som levereras från flygbolagen skiljer sig åt och innehåller i flera fall inte tillräcklig information. 
  
 Säkerhetspolisen saknar direktåtkomst till system som lagrar  
 PNR-uppgifter 
  eller  
 API-uppgifter. 
  Vissa passageraruppgifter kan komma myndigheten till handa via myndighetssamverkan. All till- gång till passageraruppgifter kräver dock fysisk närvaro av särskilda personer och fysisk tillgång till system på flygplatsen. Detta gör att Säkerhetspolisen inte kan räkna med att information går att få fram just när den behövs. 
  
 Säkerhetspolisen saknar tekniskt stöd för hantering av såväl API- som  
 PNR-uppgifter 
  och all hantering sker manuellt. Vid behov kan Säkerhetspolisen använda ett eget analyssystem inköpt av en extern leverantör för att analysera de PNR- och  
 API-uppgifter 
  som samlas in manuellt. Underlaget är varierande beroende på vilket flygbolag som har levererat uppgifterna och det krävs ett stort manuellt arbete för att mata in informationen i analyssystemen. 
  
 5.3.3Tullverket 
  
 Tullverket är den myndighet som i störst utsträckning använder API- och  
 PNR-uppgifter 
  i dag. Uppgifterna används främst för att upptäcka brottslighet i form av smuggling av narkotika, dopnings- medel och cigaretter. Tullverket kan även dela med sig av PNR- uppgifter till övriga brottsbekämpande myndigheter i vissa fall. 
  
 Tullverket delar uppgifter med andra länder, främst i Norden. Enbart uppgifter om specifika brottsmisstänkta personer delas för att möjliggöra identifiering och matchning av liknande inkomman- de händelser. 
  
 Tullverket begär in eller hämtar själv in  
 PNR-uppgifter 
  från flyg- bolagen. Tullen har tillgång till vissa flygbolags bokningssystem och kan på så sätt få del av uppgifterna via direktåtkomst. Uppgifterna skickas även till Tullverket från flygbolagen via  
 e-post 
  eller fax. Informationen inkommer i ett stort antal olika format. För att underlätta en snabb och effektiv sökning för planering och urval av 
  
 96 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dagens reglering och användning av flygpassageraruppgifter … 
  
 lämpliga kontrollobjekt får uppgifterna formateras om till ett an- vändarvänligt format och sammanställas elektroniskt. Sammanställ- ningen sker i ett avgränsat system. Tullverket har således visst system- stöd till sin hjälp vid överföringen av uppgifterna. All inhämtning, profilering och analys av uppgifterna hanteras dock manuellt. 
  
 Tullverket använder  
 PNR-uppgifter 
  för att profilera sedan tidi- gare okända personer. En profilering börjar med att Tullverket begär in eller själv hämtar bokningsuppgifterna som behövs för att genom- föra profileringen. När bokningsuppgifterna finns tillgängliga analy- seras uppgifterna. Efter analys skickas utfallet vidare till det s.k. tullfiltret som agerar på underlaget. 
  
 Tullverket har dagligen åtkomst till bokningsuppgifter från 32 flygbolag, antingen via direktåtkomst eller genom att flygbolagen skickar sina uppgifter till Tullverket. Hur stor del av dessa upp- gifter som tullen faktiskt tar del varierar. Vissa dagar sker inte någon profilering över huvud taget beroende på personalsituationen. Vissa bolag, vars bokningssystem tullen har direktåtkomst till, anses inte utgöra en risk ur ett tullperspektiv. Dessa bokningsuppgifter granskas därför sällan. Av samtliga ankommande resenärer till statliga och kommunala flygplatser år 2015 kontrollerade Tullverket mindre än 1 procent. 
  
 Alla grova narkotikabeslag på Arlanda år 2015 i passagerartrafi- Moore var baserade på tillgång till  
 PNR-uppgifter. 
  Alla gripna kurirer var tidigare okända för svenska myndigheter. Samtliga beslag avsåg flygningar inom EU. 
  
 97 
  
 6 Dataskyddsreglering 
  
 6.1Internationella konventioner 
  
 6.1.1Europakonventionen m.m. 
  
 Enligt artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen) har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får endast göra inskränkningar i dessa rättigheter med stöd av lag och om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle för vissa i artikeln uppräknade ändamål, bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten och till förebyggande av oordning och brott. Artikel 8 skyddar bl.a. mot felaktig behandling av personuppgifter. 
  
 Europakonventionen gäller som svensk lag. Det framgår av 2 kap. 19 § RF att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av konventionen. 
  
 Även i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättig- heter finns en bestämmelse till skydd för godtyckligt eller olagligt ingripande i någons privat- och familjeliv (artikel 17). 
  
 6.1.2Dataskyddskonventionen 
  
 Europarådets ministerkommitté antog år 1981 en konvention till skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personupp- gifter (dataskyddskonventionen). Konventionen trädde i kraft den 1 oktober 1985. Sverige har, liksom övriga  
 EU-medlemsstater, 
  an- slutit sig till konventionen. Ett arbete med att se över konventionen pågår. 
  
 Dataskyddskonventionens syfte är att säkerställa respekten för grundläggande fri- och rättigheter, särskilt den enskildes rätt till per- 
  
 99 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 sonlig integritet i samband med automatiserad behandling av person- uppgifter. Konventionens tillämpningsområde är enligt huvudregeln automatiserade personregister och automatisk databehandling av personuppgifter i allmän och enskild verksamhet. 
  
 Konventionen innehåller principer för dataskydd som de konven- tionsanslutna staterna måste iaktta i sin nationella lagstiftning. Bl.a. ska personuppgifter som är föremål för automatiserad behandling samlas in och behandlas på ett korrekt sätt för särskilt angivna ända- mål. Vidare måste uppgifterna vara relevanta för ändamålen med be- handlingen och får inte senare användas på ett sätt som är ofören- ligt med dessa. Uppgifterna måste också vara riktiga och aktuella och de får inte bevaras längre tid än vad som är nödvändigt för ända- målen. 
  
 Vissa kategorier av personuppgifter får enligt konventionen be- handlas endast om den nationella lagstiftningen ger ett ändamåls- enligt skydd. Till sådana personuppgifter hör uppgifter som avslöjar ras, politisk tillhörighet, religiös tro eller övertygelse i övrigt, sexual- liv och uppgifter om brott. Vidare föreskrivs att en registrerad bl.a. ska ha möjlighet till insyn i register och till att få uppgifter rättade. 
  
 Under vissa förutsättningar får undantag göras från bestämmel- serna i konventionen om bl.a. uppgifternas beskaffenhet. Sådana in- skränkningar förutsätter stöd i den nationella lagstiftningen och att inskränkningen är nödvändig i ett demokratiskt samhälle för vissa angivna ändamål, t.ex. brottsbekämpning. 
  
 Konventionen kompletteras med flera av ministerkommittén an- tagna rekommendationer om hur personuppgifter bör behandlas inom olika områden. En sådan rekommendation rör polisen. 
  
 6.2Gällande  
 EU-rättslig 
  reglering 
  
 6.2.1 
 EU-stadgan 
  om de grundläggande rättigheterna 
  
 I artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna slås fast att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sin korrespondens. I artikel 8 före- skrivs att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Sådana uppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens sam- tycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. Var och en har 
  
 100 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få dem rättade. En oberoende myndighet ska kontrollera att reglerna efterlevs. 
  
 I artikel 52 i stadgan anges i vilken utsträckning inskränkningar får göras i de rättigheter som erkänns i stadgan. Utgångspunkten är att sådana inskränkningar endast får göras i lag och ska vara fören- liga med det väsentliga innehållet i rättigheterna. Begränsningar får endast göras om de är nödvändiga och svarar mot ett allmänt sam- hällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. 
  
 6.2.2Dataskyddsdirektivet 
  
 Den allmänna regleringen av behandling av personuppgifter inom EU finns i dag i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avse- ende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Direktivet syftar till att garantera en hög och i alla medlemsstater likvärdig skyddsnivå när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på be- handling av personuppgifter och att främja ett fritt flöde av per- sonuppgifter mellan medlemsstaterna i EU. 
  
 Direktivet har genomförts i svensk rätt huvudsakligen genom personuppgiftslagen (1998:204) med tillhörande förordning (se av- snitt 6.3.2). Direktivet gäller inte för behandling av personuppgifter som faller utanför gemenskapsrätten, t.ex. allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet och statens verksamhet på straffrättens område. 
  
 6.2.3Dataskyddsrambeslutet 
  
 Rådets rambeslut 2008/977/RIF av den 27 november 2008 om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete (dataskyddsrambeslutet) reglerar data- skyddet inom angivna områden. Rambeslutet är föranlett av ett antal  
 EU-instrument 
  rörande utvidgat polisiärt och rättsligt samarbete avseende gränsöverskridande informationsutbyte. Det är tillämpligt på uppgifter som överförs eller görs tillgängliga mellan medlemsstater och  
 EU-organ 
  eller vissa utpekade informationssystem. Dataskydds- 
  
 101 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 rambeslutet gäller däremot inte för rent nationell personuppgifts- behandling. Från tillämpningsområdet undantas också personupp- giftsbehandling inom området nationell säkerhet. 
  
 Dataskyddsrambeslutet uppfylls redan till stora delar av befint- lig lagstiftning. De återstående delarna har genomförts i svensk rätt genom lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för per- sonuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen (2013 års lag) med tillhörande förordning (se avsnitt 6.4.5). 
  
 6.3Huvuddragen i den svenska regleringen 
  
 6.3.1Regeringsformen 
  
 Grundläggande bestämmelser till skydd för den personliga integri- teten finns i regeringsformen. I 1 kap. 2 § första stycket slås det fast att den offentliga makten ska utövas med respekt bl.a. för den enskilda människans frihet och i fjärde stycket anges bl.a. att det allmänna ska värna den enskildes privatliv och familjeliv. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Inskränkningar i det grundlagsfästa skyd- det kan endast göras genom lag och bara under de förutsättningar som anges i 2 kap. 
  
 Andra stycket i 2 kap. 6 § infördes vid 2010 års grundlags- reform. Bestämmelsen omfattar enbart betydande intrång i den enskildes privata sfär. I förarbetena anges att det är naturligt att det läggs stor vikt vid uppgifternas karaktär vid bedömningen av hur ingripande intrånget i den personliga integriteten kan anses vara i samband med insamling, lagring och bearbetning eller utlämnande av uppgifter om enskildas personliga förhållanden. Ju känsligare upp- gifterna är, desto mer ingripande måste det allmännas hantering av uppgifterna normalt anses vara. Även hantering av ett litet fåtal upp- gifter kan innebära ett betydande intrång i den personliga inte- griteten om uppgifterna är av mycket känslig karaktär. Vid bedöm- ningen av intrångets karaktär är det också naturligt att stor vikt läggs vid ändamålet med behandlingen. En hantering som syftar till att utreda brott kan enligt förarbetena normalt anses vara mer känslig 
  
 102 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 än t.ex. en hantering som uteslutande sker för att ge en myndighet underlag för förbättringar av kvaliteten i handläggningen. Mängden uppgifter kan också vara en betydelsefull faktor i sammanhanget. (Se prop. 2009/10:80 s. 183.) 
  
 6.3.2Personuppgiftslagen 
  
 Lagens syfte och tillämpningsområde 
  
 Personuppgiftslagen, genom vilket det nu gällande dataskyddsdirek- tivet genomfördes i svensk rätt, syftar till att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av person- uppgifter. Kompletterande bestämmelser till lagen finns i person- uppgiftsförordningen (1998:1191). 
  
 Med personuppgifter avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Begreppet behandling av personuppgifter omfattar i stort sett allt man kan göra med sådana uppgifter, t.ex. att samla in, söka, bevara eller sprida upp- gifterna. 
  
 Lagen innehåller generella regler för all behandling av person- uppgifter och behandlar även sådan verksamhet som faller utanför unionsrätten. Enligt 2 § gäller särreglering i lag eller förordning fram- för bestämmelserna i personuppgiftslagen. Sådan särreglering finns framför allt i olika registerförfattningar. 
  
 Enligt 5 § ska lagen tillämpas på all helt eller delvis automatise- rad behandling av personuppgifter. Dessutom är den tillämplig på manuell behandling av personuppgifter som ingår, eller är avsedda att ingå, i en strukturerad samling av personuppgifter vilka är till- gängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. 
  
 Behandling av uppgifter om juridiska personer, som definitions- mässigt inte utgör personuppgifter, omfattas inte av personuppgifts- lagen. Sådan behandling som en fysisk person utför i verksamhet av rent privat natur undantas också enligt 6 §. 
  
 103 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 Grundläggande krav på behandlingen 
  
 Vissa grundläggande krav för all behandling av personuppgifter slås fast i 9 § PUL. Där anges att personuppgifter alltid ska behandlas lagligt, på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Personupp- gifter ska samlas in och behandlas bara för särskilda, uttryckligt an- givna ändamål. Efter insamlingen får uppgifterna inte behandlas för något annat ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in (den s.k. finalitetsprincipen). De personupp- gifter som behandlas ska vidare vara riktiga och relevanta i förhål- lande till ändamålen med behandlingen och får inte vara fler än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Om det är nödvändigt ska uppgifterna vara aktuella. För det fall per- sonuppgifterna inte uppfyller dessa krav, ska alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna uppgifterna. 
  
 Personuppgifter får inte bevaras längre tid än nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Därefter ska de avidenti- fieras eller förstöras. Eftersom personuppgiftslagen är subsidiär till annan lagstiftning får uppgifter inte avidentifieras eller förstöras om det strider mot annan lagstiftning, t.ex. tryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna handlingar eller arkivlagstiftningen. 
  
 Tillåten och otillåten behandling 
  
 I  
 10–12 
  §§ PUL finns en uttömmande uppräkning av de fall där behandling av personuppgifter är tillåten. Den registrerades samtycke är alltid en legitim rättslig grund för behandling. Återkallar personen sitt samtycke får ytterligare uppgifter om honom eller henne inte behandlas. 
  
 I vissa fall får personuppgifter behandlas även om den registre- rade inte har gett sitt samtycke. En förutsättning i dessa fall är att behandlingen är nödvändig för ändamålen. 
  
 Personuppgifter får behandlas i samband med ett avtal med den registrerade, när det behövs för att fullgöra avtalet eller när det be- hövs för att på den registrerades begäran vidta åtgärder innan av- talet träffas. Som exempel på behandling som kan vara nödvändig för att fullgöra ett avtal kan nämnas fakturering och förande av kundregister. Vidare får behandling utföras om den är nödvändig för att den personuppgiftsansvarige ska kunna fullgöra en rättslig 
  
 104 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 skyldighet. Dessutom får personuppgifter behandlas för att skydda vitala intressen för den registrerade. Likaså får personuppgifter be- handlas om det är nödvändigt för att den personuppgiftsansvarige, eller en tredje man till vilken personuppgifter lämnas ut, ska kunna utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning. Slut- ligen får personuppgifter behandlas om en avvägning ger vid handen att den personuppgiftsansvariges berättigade intresse av behandling väger tyngre än den registrerades intresse av skydd. 
  
 Behandling av känsliga personuppgifter 
  
 I 13 § PUL förbjuds behandling av känsliga personuppgifter. Med detta avses uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening samt uppgifter som rör hälsa eller sexualliv. 
  
 Från förbudet mot behandling av känsliga uppgifter gäller ett flertal undantag som närmare regleras i  
 15–19 
  §§ PUL. 
  
 Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får en- ligt 20 § föreskriva ytterligare undantag från förbudet i 13 §, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse. 
  
 Information till den registrerade 
  
 Personuppgiftslagen innehåller ett flertal bestämmelser som syftar till att genom information trygga den enskildes rätt att kontrollera om behandling av personuppgifter om honom eller henne pågår. Om uppgifter om en person samlas in från personen själv, ska den per- sonuppgiftsansvarige enligt 23 § självmant lämna den registrerade information om behandlingen av uppgifterna. Har uppgifterna samlats in från en annan källa, ska den personuppgiftsansvarige enligt 24 § självmant informera den registrerade när uppgifterna noteras, eller om avsikten med behandlingen är att lämna ut dem till tredje man, när uppgifterna lämnas ut första gången. Informationen behöver dock inte lämnas om det finns bestämmelser om registrerandet eller ut- lämnandet av personuppgifterna i lag eller annan författning. Infor- mation behöver heller inte lämnas om det skulle vara omöjligt eller kräva en oproportionerligt stor arbetsinsats. 
  
 105 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 Informationen ska enligt 25 § omfatta uppgift om vem som är personuppgiftsansvarig, ändamålen med behandlingen och all övrig information som den registrerade behöver för att kunna ta till vara sina rättigheter i samband med behandlingen. Information behöver inte lämnas om sådant som den registrerade redan känner till. 
  
 Enligt 26 § är den personuppgiftsansvarige vidare skyldig att på ansökan, en gång per år, gratis informera om uppgifter om sökan- den behandlas eller inte, ändamålen med behandlingen, vilka upp- gifter som behandlas, varifrån dessa kommer och till vem de lämnas ut. Någon information behöver dock inte lämnas om personupp- gifter som endast behandlas i löpande text som ännu inte fått sin slutliga utformning eller utgör minnesanteckning, utom i de fall där uppgifterna har lämnats till tredje man eller – i fråga om behandling i löpande text – har behandlats under längre tid än ett år. 
  
 Informationsskyldigheten gäller enligt 27 § inte om uppgifterna omfattas av sekretess eller tystnadsplikt. 
  
 Rättelse 
  
 Personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga eller som annars inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen, ska enligt 28 § på begäran av den registrerade rättas, blockeras eller utplånas av den personuppgiftsansvarige. Om felaktiga personuppgifter har lämnats till tredje man, ska denne i vissa fall informeras om korri- geringen. 
  
 Säkerhet vid behandlingen 
  
 I 30 och 31 §§ PUL finns allmänna bestämmelser om säkerheten vid behandling av personuppgifter. Bestämmelserna avser att trygga både den tekniska säkerheten och att de personer som behandlar upp- gifterna har tillräckliga instruktioner för att behandla uppgifterna på ett korrekt sätt. Den personuppgiftsansvarige ansvarar för säker- heten. 
  
 106 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 Överföring av personuppgifter till tredjeland 
  
 Enligt 33 § PUL är det förbjudet att till tredjeland föra över per- sonuppgifter under behandling om landet i fråga inte har en adekvat nivå för skydd av personuppgifter. Förbudet gäller också överföring av personuppgifter för behandling i tredjeland. Frågan om skydds- nivån är adekvat ska bedömas med hänsyn till samtliga omständig- heter som har samband med överföringen. Särskild vikt ska läggas vid uppgifternas art, ändamålet med behandlingen, hur länge behand- lingen ska pågå, ursprungslandet, det slutliga bestämmelselandet och de regler som finns för behandlingen i det tredjelandet. 
  
 I 34 § anges vissa undantag från förbudet i 33 §. Ett viktigt undantag är att det är tillåtet att föra över personuppgifter för an- vändning enbart i en stat som har anslutit sig till dataskyddskon- ventionen. I 35 § PUL finns vissa bemyndiganden som ger möjlig- het att besluta om ytterligare undantag i förbudet i 33 §. I bilagor till personuppgiftsförordningen anges vilka stater som enligt särskilda beslut av kommissionen anses ha en adekvat skyddsnivå för behand- lingen av personuppgifter vid överföring till vissa i besluten speci- ficerade mottagare. 
  
 I 13 a § PUF finns en specialbestämmelse som reglerar transpor- törers överföring av flygpassageraruppgifter till tredjeland. Enligt bestämmelsen får en transportör som luftvägen transporterar passa- gerare till eller från ett tredjeland, till det landet föra över person- uppgifter som finns i transportörens passagerarförteckning, om det sker enligt villkor som framgår av en överenskommelse mellan tredje- landet och EU avseende behandling och överföring av uppgifter rörande flygpassagerare. I en bilaga till förordningen anges att sådana överenskommelser gäller mellan EU och USA respektive Australien. 
  
 Tillsyn 
  
 Datainspektionen är enligt 2 § PUF tillsynsmyndighet enligt person- uppgiftslagen. Inspektionen är som regel också tillsynsmyndighet för sådan behandling av personuppgifter som regleras i särskilda re- gisterförfattningar. Datainspektionen har till uppgift att bl.a. verka för att människor skyddas mot att den personliga integriteten kränks genom behandling av personuppgifter. Inspektionen informerar bl.a. om gällande regler, utövar tillsyn över att reglerna efterlevs och ger 
  
 107 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 råd och hjälp åt personuppgiftsombud. I  
 43–47 
  §§ PUL finns när- mare bestämmelser om tillsynsmyndighetens befogenheter, t.ex. om rätt att meddela vite och möjligheten att förbjuda viss behandling. 
  
 Sanktioner 
  
 I 48 § PUL regleras den registrerades rätt till skadestånd för den kränkning som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Lagen innehåller också en straffbestämmelse. Enligt 49 § kan den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet överträder vissa bestämmelser i lagen dömas för brott mot personuppgiftslagen. 
  
 6.4Aktuella särregleringar 
  
 6.4.1Polisdatalagen 
  
 Syfte och tillämpningsområde 
  
 Polisdatalagen (2010:361) är tillämplig vid behandling av personupp- gifter i brottsbekämpande verksamhet vid Polismyndigheten och Säkerhetspolisen. Lagen gäller även för den polisiära verksamheten vid Ekobrottsmyndigheten. Kompletterande bestämmelser finns i polisdataförordningen (2010:1155). 
  
 Syftet med lagen är att ge polisen möjlighet att behandla person- uppgifter på ett ändamålsenligt sätt i sin brottsbekämpande verk- samhet och att skydda enskilda mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling. 
  
 Lagen är tillämplig endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. Enligt 1 kap. 6 § tillämpas lagen även i viss utsträckning på behandling av uppgifter om juridiska personer. 
  
 Lagen är generellt utformad. Det finns dock även andra författ- ningar som reglerar personuppgiftsbehandling i polisens brottsbekäm- pande verksamhet, framför allt lagstiftning som reglerar behandling i särskilda register. I 1 kap. 3 § undantas från lagens tillämpnings- område behandling av personuppgifter enligt bl.a. lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister, lagen 
  
 108 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 (2000:344) om Gordon informationssystem och lagen (2006:444) om passagerarregister. 
  
 Förhållande till personuppgiftslagen 
  
 Polisdatalagen gäller enligt 2 kap. 1 § i stället för personuppgifts- lagen. I 2 kap. 2 § hänvisas dock till ett betydande antal bestäm- melser i personuppgiftslagen som gäller vid behandling av person- uppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet. Det gäller bl.a. personuppgiftslagens definitioner, vissa grundläggande bestämmelser om behandlingen av personuppgifter, information till den registrerade, tillsyn och sanktioner. 
  
 Ändamål för behandling och utlämnande av uppgifter 
  
 I 2 kap. PDL anges för vilka ändamål personuppgifter får behandlas i polisens brottsbekämpande verksamhet. Enligt 2 kap. 7 § får per- sonuppgifter behandlas om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott, eller fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Bestäm- melsen innehåller de primära ändamål för vilka personuppgifter en- ligt lagen får behandlas. 
  
 I 2 kap. 8 § anges de sekundära ändamålen för vilka personupp- gifter får behandlas enligt lagen. De ändamålen aktualiseras när per- sonuppgifter som behandlas i polisens brottsbekämpande verksam- het lämnas ut till andra myndigheter eller organisationer för deras behov. Enligt bestämmelsen får personuppgifter behandlas genom sådant utlämnande när det är nödvändigt för att tillhandahålla infor- mation som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos Säkerhets- polisen, Ekobrottsmyndigheten, Åklagarmyndigheten, Tullverket, Kustbevakningen och Skatteverket eller hos utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. Personuppgifter får också behandlas för att lämnas ut för vissa andra i paragrafen specificerade ändamål eller för något annat ändamål, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in (finalitetsprincipen). 
  
 Enligt 2 kap. 9 § får personuppgifter också behandlas om det är nödvändigt för diarieföring eller om uppgifterna har lämnats till 
  
 109 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 Polismyndigheten eller Ekobrottsmyndigheten i en anmälan eller lik- nande och behandlingen är nödvändig för handläggningen. 
  
 I 2 kap. 15 § finns sekretessbrytande bestämmelser som anger i vilken utsträckning personuppgifter får lämnas ut till bl.a. Interpol och Europol, utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst och annan utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. Sekretessbry- tande bestämmelser som gäller i förhållande till vissa andra myndig- heter finns i 2 kap.  
 16–18 
  §§. 
  
 Behandling av känsliga personuppgifter 
  
 För behandling av känsliga personuppgifter finns särskilda begräns- ningar i 2 kap. 10 § PDL. Enligt bestämmelsen får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om per- sonens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filo- sofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får de kompletteras med sådana uppgifter om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. 
  
 Register som regleras särskilt i polisdatalagen 
  
 Några register regleras särskilt i 4 kap. PDL. Dessa är register över  
 dna-profiler, 
  dvs.  
 dna-registret, 
  utredningsregistret och spårregistret, fingeravtrycks- och signalementsregister, penningtvättsregister och det internationella registret. För dessa register finns särskilda be- stämmelser om ändamål, gallring och direktåtkomst. 
  
 Behandling av personuppgifter i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet 
  
 I 6 kap. PDL finns bestämmelser om behandling av personuppgifter i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet. Bestämmelser- na reglerar framför allt ändamålen för Säkerhetspolisens personupp- giftsbehandling, som delvis avviker från regleringen för Polismyn- digheten. Det finns även särskilda bestämmelser om bevarande och gallring. När det gäller utlämnande av personuppgifter och uppgifts- 
  
 110 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 skyldighet gäller i huvudsak samma bestämmelser som för Polis- myndigheten. 
  
 6.4.2Tullbrottsdatalag 
  
 En ny lag för Tullverkets personuppgiftsbehandling 
  
 Lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Tullverkets brotts- bekämpande verksamhet gäller för närvarande för Tullverkets person- uppgiftsbehandling i denna verksamhet. Lagen kommer att ersättas av en ny lag, tullbrottsdatalagen (prop. 2016/17:91) den 1 juli 2017. Mot den bakgrunden redovisas här enbart förslaget till tullbrotts- datalag. 
  
 Lagens tillämpningsområde 
  
 Tullbrottsdatalagen har utformats i nära anslutning till andra data- skyddslagar på det brottsbekämpande området, t.ex. polisdatalagen. Lagen ska reglera all behandling av personuppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet. Enligt 1 kap. 2 § ska lagen endast gälla om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om person- uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. Lagen ska enligt 1 kap. 4 § i viss utsträckning även tillämpas på behandling av uppgifter om juridiska personer. 
  
 Förhållandet till personuppgiftslagen 
  
 Tullbrottsdatalagen ska gälla i stället för personuppgiftslagen, men hänvisningar görs i 2 kap. 2 § till vissa bestämmelser i personuppgifts- lagen som ändå ska tillämpas. Det gäller bl.a. personuppgiftslagens definitioner, vissa grundläggande bestämmelser om behandlingen av personuppgifter, information till den registrerade, tillsyn och skade- stånd. 
  
 111 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 Ändamål för behandling och utlämnande av uppgifter 
  
 De ändamål för vilka personuppgifter ska få behandlas i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet är uppdelade i primära och sekundära ändamål. Personuppgifter ska enligt 2 kap. 5 § TBL få behandlas om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, för att utreda eller beivra brott eller för att fullgöra för- pliktelser som följer av internationella åtaganden. Personuppgifter som behandlas enligt den paragrafen ska också få behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i brotts- bekämpande verksamhet hos Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Ekobrottsmyndigheten, Åklagarmyndigheten, Kustbevakningen och Skatteverket eller en utländsk myndighet eller mellanfolklig organi- sation. Personuppgiftsbehandling genom utlämnande ska också en- ligt 2 kap. 6 § vara tillåten om den är nödvändig för att tillhanda- hålla information som behövs i verksamhet hos Kriminalvården för att förebygga brott och upprätthålla säkerheten och i annan verk- samhet som Tullverket ansvarar för, om det finns särskilda skäl för att tillhandahålla informationen. Likaså får personuppgifter i ett enskilt fall behandlas för något annat ändamål, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgift- erna samlades in (finalitetsprincipen). Särskilda regler föreslås gälla för behandling av vissa personuppgifter från transportföretag, se avsnitt 5.2.2. 
  
 Personuppgifter ska enligt 2 kap. 7 § också få behandlas om det är nödvändigt för diarieföring, eller om uppgifterna har lämnats till Tullverket i en anmälan eller liknande och behandlingen är nödvän- dig för handläggningen. 
  
 I 2 kap. 12 § finns en sekretessbrytande bestämmelse som anger i vilken utsträckning personuppgifter får lämnas ut till bl.a. Interpol och Europol, utländsk polismyndighet eller åklagarmyndighet och tullmyndighet eller kustbevakning inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES). En sekretessbrytande bestämmelse som gäller i förhållande till vissa myndigheter finns i 2 kap. 13 §. 
  
 112 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 Behandling av känsliga personuppgifter 
  
 Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv, ska enligt 2 kap. 10 § TBL inte få behandlas enbart på grund av vad som är känt om en persons sådana förhållanden. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund ska de dock få kompletteras med känsliga personuppgifter när det är absolut nöd- vändigt för syftet med behandlingen. 
  
 6.4.3Lagen om internationellt polisiärt samarbete 
  
 Lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete tillämpas på polisiärt samarbete mellan Sverige och andra medlemsstater i EU och mellan Sverige och Island, Norge, Schweiz och Snyder i den utsträckning som följer av internationella överenskommelser. Enligt 1 a § gäller polisdatalagen för polisens behandling av person- uppgifter vid sådant internationellt polisiärt samarbete som regleras i lagen, om den inte innehåller särskilda regler. 
  
 Lagen innehåller bestämmelser om informationsutbyte enligt Prümrådsbeslutet1,  
 CBE-direktivet2 
  och  
 VIS-rådsbeslutet3. 
  Lagen innehåller också vissa bestämmelser rörande Schengensamarbetet. 
  
 Den nuvarande lagen om internationellt polisiärt samarbete kom- mer att upphävas den 2 juli 2017 och ersättas av en ny lag i samma ämne. Lagen kommer att delas in i kapitel. Det införs också fem kapitel som reglerar olika former av personuppgiftsbehandling vid polisiärt samarbete med andra stater inom och utanför EU. Några ändringar i sak ska dock inte ske när det gäller regleringen av behand- ling av personuppgifter. (Se prop. 2016/17:139.) 
  
 1Rådets beslut 2008/615/RIF av den 23 juni 2008 om ett fördjupat gränsöverskridande sam- arbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/413 av den 11 mars 2015 om under- lättande av gränsöverskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott. 
  
 3Rådets beslut 2008/633/RIF av den 23 juni 2008 om åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) för sökningar för medlemsstaternas utsedda myndigheter och för Europol i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott. 
  
 113 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 6.4.4Lagen om internationellt tullsamarbete 
  
 Lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete tillämpas bl.a. på internationellt tullsamarbete som följer av vissa internationella åtaganden och har till syfte att förhindra, upptäcka, utreda eller beivra överträdelser av tullbestämmelser. I 2 kap.  
 6–8 
  §§ finns bestämmelser om utbyte av uppgifter. Enligt 6 § får en behörig svensk myndig- het, när det är nödvändigt för genomförande av internationellt tull- samarbete på eget initiativ eller på ansökan lämna ut uppgifter till behörig utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, även om uppgiften är sekretessbelagd enligt offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400). 
  
 6.4.52013 års lag 
  
 Lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personupp- gifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Euro- peiska unionen (2013 års lag) genomför dataskyddsrambeslutet. Kompletterande bestämmelser finns i förordningen (2013:343) med i övrigt samma namn. Lagen gäller för behandling av personuppgifter i verksamhet som har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller verkställa straff- rättsliga påföljder, om uppgifterna inom ramen för polissamarbete eller straffrättsligt samarbete görs eller har gjorts tillgängliga eller överförs eller har överförts mellan en svensk myndighet och en med- lemsstat i EU eller mellan en svensk myndighet och Island, Norge, Schweiz eller Snyder eller mellan en svensk myndighet och ett  
 EU-organ 
  eller  
 EU-informationssystem. 
  Lagen är tillämplig endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om person- uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. 
  
 Från lagens tillämpningsområde undantas i 4 § dels behandling av personuppgifter som rör nationell säkerhet, dels personuppgifter som görs eller har gjorts tillgängliga eller överförs eller har överförts genom visst informationsutbyte som specificeras i bestämmelsen. 
  
 Personuppgifter som en svensk myndighet har erhållit får enligt 5 § endast behandlas för andra ändamål än det som uppgifterna först överfördes eller gjordes tillgängliga för, om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda 
  
 114 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 eller beivra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller att vidta rättsliga eller administrativa åtgärder med direkt anknytning till något av dessa ändamål eller att avvärja en omedelbar och allvarlig fara för allmän säkerhet. 
  
 Personuppgifter får även behandlas för andra ändamål om den som överfört eller gjort uppgifterna tillgängliga har lämnat sitt med- givande eller den som uppgifterna avser har samtyckt till det. 
  
 Särskilda begränsningar gäller för överföring av personuppgifter som en svensk myndighet har erhållit enligt 6 § för överföring till enskilda och enligt 7 § för överföring till tredjeland eller internatio- nella organ. 
  
 Lagen reglerar också villkor för användningen av personuppgifter. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv (Ju 2016:06) har föreslagit att lagen upphävs i samband med genomförandet av det 
  
 nya dataskyddsdirektivet. 
  
 6.5EU:s dataskyddsreform 
  
 6.5.1Bakgrund till reformen 
  
 I januari 2012 presenterade kommissionen ett förslag till en genom- gripande reform av EU:s regler om skydd för personuppgifter. Paket- et omfattade en förordning med en generell reglering som skulle ersätta det nu gällande dataskyddsdirektivet samt ett nytt direktiv med särregler för främst den brottsbekämpande sektorn som skulle ersätta dataskyddsrambeslutet men ha ett bredare tillämpningsområde. 
  
 Det huvudsakliga syftet med kommissionens förslag var att ytter- ligare harmonisera och effektivisera skyddet av personuppgifter inom EU för att förbättra den inre marknadens funktion och öka enskildas kontroll över sina personuppgifter. 
  
 Efter flera års förhandlingar enades Europaparlamentet och rådet den 27 april 2016 om en ny reglering av skyddet för enskilda vid behandling av personuppgifter. Den består av två rättsliga instrument, en förordning och ett direktiv. Regleringen antogs tillsammans med  
 PNR-direktivet 
  och var en förutsättning för att Europaparlamentet skulle rösta genom det förslaget. 
  
 115 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 6.5.2En dataskyddsförordning 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på be- handling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (dataskyddsför- ordningen) börjar tillämpas den 25 maj 2018. 
  
 Förordningen utgör en ny generell reglering för behandling av personuppgifter inom EU och kommer att ersätta dataskyddsdirek- tivet från år 1995. Förordningen, som är direkt tillämplig, kommer att utgöra ett ramregelverk för skyddet av personuppgifter inom EU. Den kommer därigenom att gälla t.ex. för lufttrafikföretags behand- ling av  
 PNR-uppgifter. 
  När förordningen träder i kraft måste person- uppgiftslagen upphävas, i vart fall i den omfattning som den annars skulle innehålla en dubbelreglering i förhållande till förordningen. Andra författningar som omfattas av den nya förordningens tillämp- ningsområde måste upphävas i de delar förordningen innehåller motsvarande föreskrifter och i övrigt anpassas till den. 
  
 Förordningen reglerar bl.a. grundläggande principer för behand- ling av personuppgifter, den registrerades rättigheter, personupp- giftsansvar, tillsyn över personuppgiftsbehandling och rätten för en- skilda att få tillgång till rättsmedel och sanktioner mot ansvariga som inte lever upp till förordningens krav. 
  
 Från förordningens tillämpningsområde undantas bl.a. person- uppgiftsbehandling som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, utreda, upptäcka eller lagföra brott eller verkställa straff, inkluderande skydd mot samt förebyggande av hot mot den allmänna säkerheten. Personuppgiftsbehandling för dessa syften faller i stället under det nya dataskyddsdirektivets tillämpningsområde. 
  
 Dataskyddsutredningen har haft i uppdrag att föreslå de anpass- ningar och kompletterande författningsbestämmelser på generell nivå som dataskyddsförordningen ger anledning till. Utredningen har av- gett betänkandet Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (SOU 2017:39). I betänkandet före- slås att kompletterande bestämmelser till dataskyddsförordningen av generell karaktär ska samlas i en ny lag, dataskyddslagen. 
  
 116 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 6.5.3Ett nytt dataskyddsdirektiv 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på be- höriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrätts- liga påföljder, och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (det nya dataskydds- direktivet) ska vara genomfört i nationell rätt senast den 6 maj 2018. 
  
 Direktivet ska dels skydda fysiska personers grundläggande fri- heter och rättigheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter, dels underlätta det informationsutbyte mellan behöriga myndigheter som är nödvändigt enligt unionsrätt eller nationell rätt. Direktivet ersätter dataskyddsrambeslutet. 
  
 I förhållande till nuvarande svensk reglering innehåller det nya dataskyddsdirektivet en delvis ny eller mer detaljerad reglering om rättigheter för enskilda och om skyldigheter för personuppgifts- ansvariga eller biträden när det gäller bl.a. datasäkerhet, dokumen- tation och loggning, konsekvensanalyser och förhandssamråd med tillsynsmyndighet och regler om underrättelser vid s.k. personupp- giftsincidenter. 
  
 Direktivet innehåller också regler som anpassats för rättsaktens tillämpningsområde om överföring av personuppgifter till tredjeland och internationella organisationer. Även när det gäller uppgifter och befogenheter för en tillsynsmyndighet innehåller direktivet särskilt anpassade bestämmelser. 
  
 Enligt direktivet har enskilda vissa rättigheter, bl.a. att få vända sig till en tillsynsmyndighet med klagomål, att få tillgång till rätts- medel både mot tillsynsmyndighetens beslut och mot åtgärder av en personuppgiftsansvarig eller biträde samt att få ersättning av ansva- riga som inte lever upp till direktivets krav. Direktivet förpliktar även medlemsstater att föreskriva regler om påföljder eller sank- tioner vid överträdelser av bestämmelser som genomför direktivet. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har haft i uppdrag att föreslå hur det nya dataskyddsdirektivet ska genomföras i svensk rätt. Utredningen har i delbetänkandet Brottsdatalagen (SOU 2017:29) föreslagit att direktivet i huvudsak genomförs genom en ny ramlag, brottsdatalagen. Syftet med den föreslagna lagen är både att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter och att säker- 
  
 117 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 SOU 2017:57 
  
 ställa att behöriga myndigheter kan behandla och utbyta personupp- gifter med varandra på ett ändamålsenligt sätt. Enligt förslaget ska lagen – i likhet med personuppgiftslagen – vara generellt tillämplig inom det område som direktivet reglerar. Lagen ska även vara sub- sidiär. Den föreslagna lagen ska tillämpas av myndigheter som har till uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksam- het, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder vid behandling av personuppgifter. Lagen ska också gälla för person- uppgiftsbehandling vid upprätthållande av allmän ordning och säker- het. De som har sådana arbetsuppgifter betecknas behöriga myn- digheter. Lagen ska även tillämpas av andra aktörer som har fått i uppgift att utöva myndighet för något av de nämnda syftena. De behöriga myndigheternas behandling av personuppgifter kommer dock bara att styras av lagen när de behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätt- hålla allmän ordning och säkerhet. Dataskyddsförordningen kom- mer att bli tillämplig i övrigt, t.ex. när Polismyndigheten behandlar personuppgifter i tillståndsärenden eller när en allmän domstol hand- lägger ett tvistemål. Det som blir avgörande för om lagen är tillämp- lig är dels om det är en behörig myndighet som behandlar person- uppgifterna, dels syftet med behandlingen. 
  
 De närmare bestämmelserna i förslaget till brottsdatalag kommer, i den mån de är av intresse för vår utredning, att behandlas i kom- mande avsnitt. 
  
 De myndigheter som bedriver verksamhet inom den föreslagna lagens tillämpningsområde har i allmänhet särskilda registerförfatt- ningar som reglerar personuppgiftsbehandlingen. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv kommer att i slutbetänkandet, som ska redovisas den 30 september 2017, föreslå de anpassningar som krävs i berörda registerförfattningar. 
  
 6.5.4Viss personuppgiftsbehandling faller utanför båda instrumenten 
  
 Viss behandling av personuppgifter undantas från både dataskydds- förordningens och dataskyddsdirektivets tillämpningsområden. Det gäller bl.a. personuppgiftsbehandling i verksamhet som inte om- fattas av unionsrätten, däribland området nationell säkerhet. Till 
  
 118 
  
 SOU 2017:57 
  
 Dataskyddsreglering 
  
 Säkerhetspolisens huvuduppgifter hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säker- het och terrorbrott och att utreda och beivra sådana brott. Säker- hetspolisen ansvarar vidare för personskyddet av den centrala stats- ledningen. Nu nämnda uppgifter hör till nationell säkerhet. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit att brottsdatalagen inte ska vara tillämplig för Säkerhetspolisens behand- ling av personuppgifter som rör nationell säkerhet. Inte heller ska lagen vara tillämplig när Polismyndigheten övertagit en uppgift som rör nationell säkerhet från Säkerhetspolisen. Förslaget innebär dock inte att Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling kommer att läm- nas oreglerad inom området nationell säkerhet. På samma sätt som Säkerhetspolisen i dag tillämpar polisdatalagen och vissa bestämmel- ser i personuppgiftslagen i verksamhet som rör nationell säkerhet bör, enligt utredningen, myndigheten i framtiden tillämpa vissa be- stämmelser i brottsdatalagen. Vilka bestämmelser det bör vara och hur myndighetens behandling av personuppgifter i övrigt bör reg- leras kommer utredningen att behandla i slutbetänkandet. (Se SOU 2017:29 s. 175 ff.) 
  
 119 
  
 7 Pågående arbeten 
  
 7.1Internationellt arbete 
  
 Intresset för att använda sig av  
 PNR-uppgifter 
  i den brottsbekäm- pande verksamheten är stort över hela världen. Flera länder, t.ex. USA, Australien och Kanada, har redan etablerade  
 PNR-system. 
  Även Storbritannien har ett fungerande system i bruk. Exempelvis Frankrike och Ungern har också legat långt fram i arbetet med att driftsätta egna  
 PNR-system. 
  
 Som angetts i avsnitt 3.2 ingick EU i mitten av  
 2000-talet 
  avtal som reglerar överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  från flygbolag till USA, Australien och Kanada. Avtalen har därefter omförhandlats. De nya avtalen med USA och Australien har godkänts av Europaparlamen- tet och har trätt i kraft. Vad gäller det planerade avtalet med Kanada har Europaparlamentet ännu inte tagit ställning. Parlamentet har begärt ett yttrande från  
 EU-domstolen 
  bl.a. i frågan om avtalet är förenligt med  
 EU-fördraget 
  och  
 EU-stadgan 
  vad gäller fysiska per- soners rätt till skydd av personuppgifter. Generaladvokaten har läm- nat ett förslag till yttrande där det anges att vissa förtydliganden måste göras i avtalet och/eller vissa av bestämmelserna utgå för att avtalet ska vara förenligt med stadgan och inte gå utöver vad som är strängt nödvändigt för att uppnå målsättningen att skydda den all- männa säkerheten. Något yttrande från  
 EU-domstolen 
  har dock ännu inte kommit. Under 2015 antog EU:s ministerråd ett beslut som godkänner att förhandlingar inleds om ett avtal med Mexiko. 
  
 Fem länder, Storbritannien, USA, Kanada, Australien och Nya Zeeland, har ett underrättelsesamarbete kallat ”The Five Eyes” som även behandlar PNR- och  
 API-frågor. 
  Inom ramen för samarbetet ut- byter länderna erfarenheter kring användningen av PNR- och API- uppgifter samt även operativ information. 
  
 121 
  
 Pågående arbeten 
  
 SOU 2017:57 
  
 7.1.1Arbete inom PNRGOV Working Group 
  
 Som framgått i avsnitt 4.2.1 rekommenderas i annex 9 till Chicago- konventionen att de fördragsslutande staterna använder sig av stan- dardformatet PNRGOV för överföringen av  
 PNR-uppgifter. 
  I an- nexet anges även att de fördragsslutande stater som kräver tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  bör anpassa sin behandling av uppgifterna och sina tekniska krav till vissa angivna riktlinjer, bl.a. instruktioner för implementering av standardformatet PNRGOV. 
  
 PNRGOV har utarbetats gemensamt av stater, lufttrafikföretag och tjänsteleverantörer. Formatet uppdateras ständigt och instruk- tionerna för dess implementering finns för närvarande i version 16.1. Arbetet relaterat till PNRGOV utförs av en arbetsgrupp bestående av företrädare för såväl industrin som olika stater och leds av Iata. Arbetsgruppen, med namnet PNRGOV Working Group, håller år- ligen två möten där standardformatet diskuteras och förslag till för- ändringar tas fram. Vid mötena deltar Iata, Icao, WCO samt före- trädare för olika länder, flygbolag och systemleverantörer. 
  
 7.1.2Arbete inom EU 
  
 Samtliga berörda medlemsstater arbetar nu med att genomföra  
 PNR-direktivet 
  i nationell rätt och i den operativa verksamheten. Beroende på befintliga system och den nuvarande användningen av  
 PNR-uppgifter 
  i brottsbekämpningen har medlemsstaterna kommit olika långt i detta arbete. 
  
 Enligt artikel 4 i  
 PNR-direktivet 
  ska varje medlemsstat inrätta eller utse en myndighet eller del av en myndighet som ska fungera som medlemsstatens enhet för passagerarinformation. Den engelska benämningen för enheten är Passenger Information Unit (PIU). En- heten ska ansvara för att samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföre- tagen, lagra och behandla dessa uppgifter och överföra uppgifterna eller resultatet av behandlingen av dem till behöriga myndigheter. Enheten ska även ansvara för att utbyta uppgifterna med främst andra medlemsstaters motsvarande enheter och med Europol. 
  
 Under tiden  
 PNR-direktivet 
  har förhandlats har kommissionen skapat en möjlighet för medlemsstaterna att ansöka om bidrag för att etablera nationella enheter för passagerarinformation och för att bygga upp nödvändiga rutiner och datastöd. 14 medlemsstater, där- 
  
 122 
  
 SOU 2017:57 
  
 Pågående arbeten 
  
 ibland Sverige, har ansökt och erhållit bidrag från den s.k. ISEC- fonden1. Sedan  
 PNR-direktivet 
  antogs har kommissionen erbjudit juridisk assistans, expertis och ekonomisk support för att tillse att fungerande enheter för passagerarinformation byggs upp inom med- lemsstaterna och kommer att vara på plats när direktivet ska vara genomfört i maj 2018. Ytterligare ekonomiskt stöd finns att ansöka om för perioden  
 2017–2020. 
  Kommissionen har även anordnat möten där frågor kring implementeringen har diskuterats tillsammans med medlemsstaterna. Hittills har fyra sådana möten hållits under kom- missionens ledning. 
  
 Enligt artikel 8.3 i  
 PNR-direktivet 
  ska all överföring av PNR- uppgifter från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinformation ske på elektronisk väg med användning av gemensamma protokoll och understödda dataformat. Gemensamma protokoll ska användas så att  
 PNR-uppgifternas 
  säkerhet under överföringen tryggas. Under- stödda dataformat ska säkerställa att de överförda uppgifterna kan läsas av alla berörda parter. Kommissionen har enligt direktivet getts befogenhet att anta en förteckning över de gemensamma protokoll och understödda dataformat som ska användas (artikel 16.2). Kom- missionen har i detta arbete biträtts av en kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna. Arbetet är nu slutfört och ett genomförandebeslut har trätt i kraft.2 
  
 Inom EU finns även en operativ arbetsgrupp som har till uppgift att säkerställa ett harmoniserat genomförande av  
 PNR-direktivet 
  i medlemsstaterna. Arbetsgruppen utgör ett forum för de framtida enheterna för passagerarinformation och lämnar stöd under arbetet med att implementera direktivet. Gruppen har till syfte att främja största möjliga samarbete och utbyte av information mellan olika enheter för passagerarinformation. Arbetsgruppen är också tänkt att utgöra en grund för ett framtida nätverk mellan enheterna för passagerarinformation. Alla medlemsstater ansvariga för  
 PNR-projekt 
  deltar i arbetsgruppens arbete, som leds av ordförandeskapet. 
  
 Inom kommissonens Generaldirektorat för skatter och tullar (Taxud) pågår ett arbete som syftar till att så många tullmyndig- 
  
 1Program “Prevention of and Fight against Crime” (ISEC). 
  
 2Kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/759 av den 28 april 2017 om gemensamma protokoll och dataformat som ska användas av lufttrafikföretag när  
 PNR-uppgifter 
  överförs till enheterna för passagerarinformation. 
  
 123 
  
 Pågående arbeten 
  
 SOU 2017:57 
  
 heter som möjligt ska bli delaktiga i medlemsstaternas enheter för passagerarinformation. 
  
 7.2Arbete i Sverige 
  
 7.2.1Arbete med att upprätta en nationell enhet för passageraruppgifter 
  
 Polismyndigheten har till uppgift att förebygga, upptäcka och ut- reda de flesta av de brott som omfattas av  
 PNR-direktivet. 
  Enligt våra utredningsdirektiv är en utgångspunkt för utredningens upp- drag att den svenska enheten för passagerarinformation ska placeras vid Polismyndigheten. 
  
 Polismyndigheten har tillsammans med Tullverket, som fram- gått ovan, ansökt och erhållit bidrag från en  
 EU-fond. 
  Fondmedlen har avsett att förbereda och sätta upp en  
 it-plattform 
  som kan hämta in  
 PNR-uppgifter 
  från flygbolag och som kan användas för att bearbeta de inhämtade uppgifterna. I ansökan angavs även att en enhet för passagerarinformation skulle etableras. Projektet har till- delats 1,08 miljoner euro från fonden. Sverige har därefter fått vissa, begränsade, medel för 2017 och kommer att ansöka om ytterligare medel för 2018 och 2019. 
  
 Polismyndigheten, Tullverket och Säkerhetspolisen har genom- fört en förstudie gällande införandet av en systematiserad hantering av såväl PNR- som  
 API-uppgifter. 
  Projektet startade i november 2014 och redovisades i en rapport daterad den 14 augusti 2015. En- ligt rapporten syftar den till att skapa en gemensam bild för såväl Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket som för berörda departement kring den verksamhet som ska ansvara för hanteringen av PNR- och  
 API-uppgifter. 
  Rapporten syftar också till att tydlig- göra verksamhetsnyttan för den brottsbekämpande och brottsföre- byggande verksamheten och utgöra ett beslutsunderlag för att starta utvecklingsprojekt för både verksamheten och dess  
 it-stöd. 
  
 I förstudierapporten lämnas vissa förslag på hur den nationella enheten för passagerarinformation bör organiseras. Enheten föreslås vara bemannad dygnet runt och bestå av personal som har sin grund- anställning inom Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket. Tillgång till passageraruppgifterna ska ske via ett  
 it-stöd 
  som upp- fyller ställda säkerhetskrav. Förstudien innehåller även bl.a. uppgifter 
  
 124 
  
 SOU 2017:57 
  
 Pågående arbeten 
  
 om de olika roller och kompetenser som kommer att krävas vid en- heten, uppgifter om processer och arbetssätt samt ett tekniskt lös- ningsförslag. 
  
 Det bedrivs för närvarande ett projekt vid Polismyndigheten som har till uppgift att etablera en nationell enhet för passagerarinforma- tion med relevant  
 it-stöd. 
  Projektet omfattar såväl sådana uppgifter om passagerare som omfattas av  
 PNR-direktivet, 
  som sådana som omfattas av det tidigare genomförda  
 API-direktivet. 
  En utgångspunkt för projektet är att enheten för passagerarinformation ska behandla såväl sådana uppgifter som hämtas in enligt de nationella bestäm- melser som genomför  
 PNR-direktivet 
  som de som genomför API- direktivet. I det senare fallet är planeringen dock att enheten för passagerarinformation endast ska utgöra en stödfunktion, eftersom berörda myndigheter kommer att ha direktåtkomst till uppgifterna i det registret. När det gäller  
 PNR-uppgifter 
  kommer enheten att ansvara för behandlingen av uppgifterna och direktåtkomst till upp- gifterna i  
 PNR-databasen 
  kommer inte att vara tillåten. 
  
 Vid Polismyndighetens fortsatta arbete med att inrätta en enhet för passagerarinformation har de i förstudien angivna organisations- förslagen vidhållits. 
  
 7.2.2Arbetet med direktivets tekniska bestämmelser 
  
 Inom Polismyndigheten pågår således ett arbete med att införa ett automatiserat och strukturerat system för hantering av  
 PNR-upp- 
  gifter. Utgångspunkten är att systemet ska ge de behöriga myndig- heterna ett effektivt och användarvänligt verktyg för behandlingen av uppgifterna. Tanken är också att enheten för passagerarinforma- tion ska ge likvärdig service till de behöriga myndigheterna. Inter- nationella riktlinjer angående överföring av  
 PNR-uppgifter 
  följs under arbetet. 
  
 Analyssystemet för  
 PNR-uppgifter 
  kommer att göra automatiska sökningar mot olika databaser. Exempel på sådana databaser är Sis (Schengens informationssystem) och Interpols STLD (Stolen and lost travel documents). En utgångspunkt är att de sökningar som görs vid en normal gränskontroll ska kunna utföras, dock med de begränsningar som följer av  
 PNR-direktivet 
  och datakvalitet. Vidare 
  
 125 
  
 Pågående arbeten 
  
 SOU 2017:57 
  
 kommer systemet att ge möjlighet att jämföra  
 PNR-uppgifter 
  med på förhand fastställda kriterier, s.k. profilering. 
  
 De behöriga myndigheterna kommer att få möjlighet att via sär- skilda sökmallar i ett gemensamt  
 it-system 
  göra förfrågningar hos enheten för passagerarinformation. Stort arbete kommer att läggas på att göra dessa beställningar så lätthanterliga som möjligt. Vidare kommer systemet att utformas så att det inte tillåter vissa beställ- ningar som är oförenliga med  
 PNR-direktivet. 
  Beställningarna kom- mer att skickas via systemets ärendehantering till en analytiker vid enheten för passagerarinformation, som kontrollerar beställningen och godkänner att den körs i systemet. Systemet genomför därefter en sökning mot den information som finns lagrad. Vid en träff in- formerar systemet analytikern som analyserar informationen mer i detalj och överför resultatet till behörig myndighet. 
  
 Med tanke på de risker som är förknippade med behandlingen och arten av  
 PNR-uppgifterna 
  är det viktigt att systemet håller en hög säkerhetsnivå. Samråd planeras därför ske med Datainspek- tionen och Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden under arbetet med att utforma  
 it-stödet. 
  Såvitt vi erfarit har sådant samråd ännu inte skett. 
  
 126 
  
 VÅRA ÖVERVÄGANDEN 
  
 OCH FÖRSLAG 
  
 8Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 8.1Allmänt om att genomföra  
 EU-direktiv 
  
 Vårt övergripande uppdrag är att föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som krävs för att genomföra  
 PNR-direktivet 
  i svensk rätt. Ett direktiv har som syfte att harmonisera medlemssta- ternas lagstiftning. När ett direktiv genomförs nationellt ska varje medlemsstat besluta de lagar och andra författningar som garanterar att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt. Hur själva genomförandet av direktivet i en medlemsstats rättsord- ning närmare ska gå till överlämnas alltså åt varje stat att själv avgöra. En medlemsstat är följaktligen inte bunden av ett direktivs termino- logi eller systematik, om det avsedda resultatet kan uppnås på något annat sätt.  
 EU-direktiv 
  ska således införlivas i nationell rätt genom den lagstiftningsteknik som är ändamålsenlig. Det finns inte heller något absolut krav på att direktiv ska föranleda ny författningsreg- lering. I den mån befintlig lagstiftning redan uppnår direktivets krav, behövs i princip inte några författningsändringar. Enskilda ska dock ha möjlighet att identifiera sina rättigheter enligt direktivet och kunna göra dessa rättigheter gällande vid domstol (se  
 EU-domstolens 
  domar i t.ex. mål  
 C-131/88, 
  kommissionen mot Tyskland, REG 1991  
 I-825, 
  och i mål  
 C-361/88, 
  kommissionen mot Tyskland, REG 1991  
 I-2567). 
  
 Det avgörande är således att det i nationell rätt läggs fast en rätts- lig ram som garanterar att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräck- ligt klart och precist sätt och som gör det möjligt för enskilda indi- vider att på ett tydligt sätt urskilja vilka rättigheter och skyldigheter de har enligt unionsrätten. 
  
 129 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 8.2En samlad ny lag 
  
 Vårt förslag:  
 PNR-direktivet 
  ska i huvudsak genomföras genom införandet av en ny samlad lag. 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller flera nyheter i jämförelse med gällande svensk lagstiftning. Genom direktivet åläggs lufttrafikföretag att överföra  
 PNR-uppgifter 
  inför samtliga flygningar ankommande från eller avgående till ett land utanför EU. Enligt gällande svensk lag- stiftning är dessa företag endast skyldiga att på begäran lämna över vissa uppgifter om sina passagerare till den efterfrågande myndig- heten. Dagens uppgiftsskyldighet omfattar dock färre uppgifter än vad som enligt direktivet framöver ska överföras.  
 PNR-direktivet 
  innehåller vidare för svensk rätt nya företeelser som en databas för  
 PNR-uppgifter 
  och en enhet för passagerarinformation som ska be- arbeta uppgifterna. Lagring, analys och utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  på det sätt som föreskrivs i direktivet förekommer inte i dag i Sverige. 
  
 PNR-direktivet 
  innebär alltså inte, för Sveriges vidkommande, att en redan befintlig verksamhet och reglering ska anpassas till en inom EU utformad harmoniserad reglering för medlemsstaternas på- gående verksamheter, så som annars ganska ofta är fallet vid genom- förande av direktiv. Genom  
 PNR-direktivet 
  införs i stället en på det hela taget ny verksamhet; ett system för behandling av PNR- uppgifter i en kvantitativ och kvalitativ omfattning som kan sägas innebära ett nytt brottsbekämpningsverktyg i Sverige. Det anförda innebär att en rad helt nya bestämmelser behöver införas för att Sverige ska uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet. Frågan är hur regleringen lämpligen bör struktureras rent lagtekniskt. 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller dels verksamhetsreglering, dels data- skyddsreglering. Till verksamhetsregleringen hör sådana bestämmelser vilka medlemsstaterna måste omvandla till nationell författnings- reglering med handlingsdirektiv som anger vad som ska göras med  
 PNR-uppgifterna; 
  att de ska sändas från lufttrafikföretagen till natio- nella enheter för passagerarinformation, att de ska lagras av enheterna viss period och vidaresändas i vissa fall till behöriga mottagare m.m. Till dataskyddsregleringen hör sådana bestämmelser som sätter grän- ser för vad behöriga myndigheter får göra med uppgifterna eller som anger vissa rättigheter för enskilda registrerade m.m., dvs. be- stämmelser som syftar till att ge skydd för personuppgifter vid den 
  
 130 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 personuppgiftsbehandling som systemet med användning av PNR- uppgifter inom brottsbekämpningen för med sig. Bestämmelsernas utformning är dock ibland sådan att de olika karaktärerna av reg- lering är sammanvävda och svåra att särskilja. Direktivet är vidare omfattande och komplext, bl.a. i det att det berör helt olika slags aktörer; såsom kommersiellt verksamma flygbolag och brottsbekäm- pande myndigheter. 
  
 Rent lagtekniskt finns det olika tänkbara sätt att helt eller delvis inarbeta  
 PNR-direktivet 
  i redan gällande lagstiftning. En möjlighet vore således att inarbeta verksamhetsregleringen i t.ex. polislagen (1984:387) och den nya lag om internationellt polisiärt samarbete som ska träda i kraft den 2 juli 2017 (se avsnitt 6.4.3). Dataskyddsregle- ringen skulle kunna tas in i polisdatalagen och andra registerförfatt- ningar som gäller för myndigheter som kommer att få motta PNR- uppgifter. Regleringen av lufttrafikföretagens skyldigheter skulle vida- re kunna tas in i luftfartslagen (2010:500) eller lagen (2010:510) om lufttransporter. 
  
 Vår bedömning är dock att en sådan uppsplittrad lagteknisk lös- ning skulle vara komplicerad, oöverskådlig och kräva korshänvis- ningar som skulle göra tillämpningen besvärlig. Övervägande skäl talar i stället, enligt vår mening, för att direktivet i huvudsak bör in- föras i svensk rätt genom en samlad ny lag. Genom en sådan lösning kommer en överskådlig reglering av området för  
 PNR-uppgifter 
  att tillskapas. Dessutom framstår en samlad ny reglering för stunden som den mest praktiska lagtekniska lösningen med tanke på den pågå- ende dataskyddsreformen och därav följande oklarhet om utform- ningen av den kommande regleringen på området. 
  
 8.3Normgivningsnivå 
  
 Vårt förslag: Till den nya lagen ska det införas en anslutande för- ordning. Centrala bestämmelser i direktivet ska finnas i lagen. Bestämmelser i frågor av mindre vikt för enskilda intressen och närmare bestämmelser rörande hanteringen av  
 PNR-uppgifter 
  m.m. ska tas in i förordningen. 
  
 131 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 Införandet av  
 PNR-direktivet 
  medför att uppgifter som ett luft- trafikföretag innehar om sina passagerare på flygningar till eller från EU ska överföras till enheten för passagerarinformation i det land dit flygningen kommer att ankomma eller i det land varifrån flyg- ningen kommer att avgå. Enligt den överenskommelse som med- lemsstaterna har ingått, och som ska börja gälla senast när direktivet ska vara genomfört i nationell rätt, ska direktivet även tillämpas på flygningar inom EU. Med hänsyn till den stora mängden flygresor som genomförs varje år är det fråga om ett mycket stort antal PNR- uppgifter som ska överföras. Under 2015 uppgick antalet ankom- mande och avresande utrikespassagerare endast på de svenska flyg- platserna till 27 miljoner, varav 20,3 miljoner reste till eller från andra  
 EU-länder. 
  Antalet flygpassagerare ökar ständigt och 2016 var an- talet utrikespassagerare på de svenska flygplatserna 28,6 miljoner, varav 22 miljoner reste till eller från andra  
 EU-länder.1 
  
 PNR-uppgifterna 
  ska enligt direktivet lagras vid en nationell en- het för passagerarinformation, analyseras och gallras efter viss tid. Det kan förmodas att endast en mycket liten andel av uppgifterna kommer att bedömas ha samband med sådan brottslighet som faller under direktivet och därför kommer att överföras till behöriga myn- digheter eller till andra länders enheter för passagerarinformation eller Europol. Det stora flertalet uppgifter som kommer att lagras vid enheterna avser alltså resenärer som inte på något sätt är inblan- dade i någon brottslighet. 
  
 Enligt 2 kap. 6 § RF är enskilda skyddade gentemot det allmänna mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär kartläggning eller övervakning av per- sonliga förhållanden. Inskränkningar i detta skydd kan enbart ske i lag och bara för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demo- kratiskt samhälle (2 kap. 20 och 21 §§ RF). Det har i flera lagstift- ningsärenden som rört myndigheters personuppgiftsbehandling fram- hållits att målsättningen bör vara att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och särskilt känsligt innehåll ska regleras särskilt i lag (se t.ex. bet. 1990/91:KU11 s. 11 och 1997/98:KU18 s. 43). 
  
 1 Enligt Transportstyrelsens statistikuppgifter. Observera dock att alla resande inom EU inte nödvändigtvis har ett  
 EU-land 
  som slutdestination. Statistiken avser första destinationsland efter avgång. Den som t.ex. flyger från Linköping till New York via Köpenhamn räknas i sta- tistiken som resande inom EU. 
  
 132 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 Det kan diskuteras hur pass integritetskänsliga  
 PNR-uppgifterna 
  kan anses vara sedda var för sig. Emellertid möjliggör systemet, poten- tiellt sett, en ökad kartläggning av individers flygresor till och från Sverige. Uppgifterna, som från början samlats in av enskilda aktörer för kommersiella syften, görs tillgängliga för användning i viss slags brottsbekämpning trots att det stora flertalet passagerare saknar an- knytning till brottslighet. Dessa förhållanden medför enligt vår upp- fattning att direktivet huvudsakligen bör införas i svensk rätt genom lag. Vidare innebär direktivet att det måste införas åligganden för enskilda, nämligen lufttrafikföretagen, vilket kräver lagform, se 8 kap. 2 § RF. I den mån det inte finns några normgivningsmässiga eller annars principiella hinder kan dock förordningsform vara att föredra för vissa bestämmelser av för enskilda intressen mindre in- gripande karaktär. I och med den relativt detaljerade reglering som ska genomföras enligt direktivet framstår det vidare som en ända- målsenlig ambition att vissa, mer tekniskt inriktade bestämmelser, tas in i en ny, till den nya lagen hörande förordning. 
  
 De delar av direktivet som bör införas i svensk rätt genom lag avser bl.a. de grundläggande bestämmelserna om lufttrafikföretagens skyldigheter, tillåten behandling och vidaresändande av  
 PNR-upp- 
  gifter. Regleringen av närmare frågor om hanteringen av PNR- uppgifterna m.m., kan dock föras in på förordningsnivå. 
  
 8.4En grundläggande allmän utgångspunkt 
  
 Vår utgångspunkt: Utformningen av våra förslag ska ske med beaktande av att det nya systemet för insamling och utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  för brottsbekämpande syften är integritetskäns- ligt. En återhållsam hållning ska därför intas vid utformningen av våra förslag. 
  
 Som vi redan framhållit ovan innebär  
 PNR-direktivet 
  att det införs ett i princip nytt verktyg i brottsbekämpningen. Stora nationella databaser över resenärers flygresor kommer att byggas upp i med- lemsstaterna. Även om systemet är uppbyggt så att så få uppgifter som möjligt om oskyldiga, vanliga passagerare ska nå ut till den brotts- bekämpande verksamheten i Sverige eller utomlands, innebär PNR- systemet en potentiellt sett ökad kartläggning av personers inter- 
  
 133 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 nationella flygresande. Härigenom företer systemet i viss mån lik- heter med skyldigheten för teleoperatörerna att utföra en generell datalagring för brottsbekämpande syften, vilket har underkänts av  
 EU-domstolen.2 
  Det rör sig således om en känslig verksamhet när det gäller skyddet för enskildas personliga integritet. Som framgått av avsnitt 7.2 sker vårt arbete med att föreslå direktivets rättsliga genomförande parallellt med arbetet att bygga upp ett organisatoriskt och tekniskt system som lever upp till direktivets krav. 
  
 Verksamhetens känsliga karaktär talar, tillsammans med bristan- de erfarenhet av hur man ska arbeta med  
 PNR-uppgifterna, 
  starkt för att ett återhållsamt förhållningssätt krävs när direktivet nu genom- förs. Vår utgångspunkt är därför att våra förslag ska hålla sig nära lydelsen av direktivets bestämmelser samt att, i den mån direktivets bestämmelser öppnar för tolkningar, den tolkning ska väljas som är minst ingripande ur integritetssynpunkt. 
  
 Av bl.a. detta skäl vore det lämpligt med en utvärdering och en rättslig översyn efter det att  
 PNR-systemet 
  varit i drift en tid. En sådan utvärdering och översyn torde mycket väl kunna leda till att det identifieras behov av författningsändringar i olika avseenden. Detta kommer vi att beröra i senare avsnitt. 
  
 8.5Den nya lagstiftningens förhållande till relevant dataskyddsreglering 
  
 Våra bedömningar: Eftersom  
 PNR-direktivet 
  ska införlivas sam- tidigt som EU:s dataskyddsreform genomförs, bör våra författ- ningsförslag lämpligen – och så lång möjligt i nuläget – anpassas till den reformen och det förslag om en ny ramlag som lämnats för att genomföra det nya dataskyddsdirektivet. 
  
 Övervägande skäl talar för att i lagen inte närmare reglera dess förhållande till mer generell dataskyddsreglering på området. Bestämmelserna i lagen kommer dock att i olika avseenden gälla utöver eller i stället för de generella bestämmelserna i dataskydds- förordningen, den nya ramlag som genomför det nya dataskydds- 
  
 2 Dom den 21 december 2016 i de förenade målen  
 C-203/15 
  och  
 C-698/15, 
  Tele2 Sverige och Watson m.fl. 
  
 134 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 direktivet och annan särreglering för dataskydd som gäller eller kommer att gälla för berörda myndigheter. 
  
 Vårt förslag: Det tas i de behöriga myndigheternas allmänna registerförfattningar in bestämmelser om att det i den av oss före- slagna lagen och i föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen finns bestämmelser om personuppgiftsbehandling som ska tillämpas i stället för bestämmelserna i aktuell registerförfattning. 
  
 Den nya lagen kommer att innehålla bestämmelser som berör flera olika aktörer; främst lufttrafikföretag och olika myndigheter med uppgifter inom det slags brottsbekämpning som avses i PNR- direktivet. Verksamheterna hos dessa aktörer är redan föremål för mer eller mindre ingående författningsreglering. Detta gäller även den personuppgiftsbehandling som sker i verksamheterna. Några grundläggande relationer till annan lagstiftning måste därför redas ut. Det gäller framför allt förhållandena till de nya generella regle- ringarna på dataskyddsområdet, nämligen dataskyddsförordningen och det förslag till ramlag som genomför det nya dataskyddsdirek- tivet. Även några andra regleringar kommer att beröras nedan. 
  
 EU:s dataskyddsreform 
  
 EU:s nya dataskyddsförordning antogs den 27 april 2016. Förord- ningen, som ska börja tillämpas den 25 maj 2018, utgör en ny generell reglering för personuppgiftsbehandling och kommer att ersätta data- skyddsdirektivet från år 1995. Samtidigt antogs ett nytt dataskydds- direktiv som ska tillämpas på behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra, ut- reda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. I detta ingår även att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten. Personuppgiftsbehandling som ligger inom direktivets tillämpningsområde är undantagen från dataskydds- förordningens tillämpningsområde. Det nya dataskyddsdirektivet ska vara genomfört i nationell rätt senast den 6 maj 2018. Se en något mera utförlig beskrivning av reformen i avsnitt 6.5. 
  
 135 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 Förslag till anpassning och genomförandet i Sverige 
  
 Två olika utredningar har analyserat den nya förordningen och det nya direktivet. 
  
 Dataskyddsutredningen har i betänkandet Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (SOU 2017:39) bl.a. lämnat förslag till en ny lag, dataskyddslagen, med kompletterande bestämmelser till dataskyddsförordningen. Till lagen har även föreslagits en anslutande förordning. Enligt förslaget till kompletterande lag ska dataskyddsförordningen, i den ursprung- liga lydelsen, i tillämpliga delar gälla även vid behandling av person- uppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten och i verksamhet som omfattas av avdelning V kapitel 2 i fördraget om Europeiska unionen. Alla bestämmelser i förord- ningen gäller dock inte, t.ex. inte de som reglerar skyldigheter för medlemsstaters nationella tillsynsmyndigheter att samarbeta med den svenska tillsynsmyndigheten eller den europeiska tillsynsmyndig- hetens befogenheter (a. SOU s. 354). 
  
 Den till dataskyddsförordningen kompletterande lagen föreslås vara subsidiär till annan lagstiftning (1 kap. 3 §). Avvikande bestäm- melser i annan lag eller förordning gäller alltså i stället för lagen. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har i delbetänkandet Brottsdatalag (SOU 2017:29) lämnat förslag till en ny ramlagstift- ning med bestämmelser om skydd av personuppgifter inom direk- tivets tillämpningsområde. I delbetänkandet föreslås en ny ramlag, brottsdatalagen, som ska vara generellt tillämplig vid behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att före- bygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lag- föra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Ramlagen föreslås också gälla vid behöriga myndigheters personuppgiftsbehandling som utförs i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet (1 kap. 2 § förslaget till brottsdatalag). Med behörig myndighet avses en myn- dighet som har till uppgift att utföra sådan brottsbekämpning m.m. som nyss sagts (1 kap. 6 §). Genom en särskild bestämmelse föreslås dock att Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter som rör nationell säkerhet inte ska omfattas av lagens tillämpningsområde (1 kap. 4 §). Detsamma ska gälla om Polismyndigheten har övertagit en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet från Säkerhetspolisen. Enligt vad utredningen anger i delbetänkandet som sin uppskatt- 
  
 136 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 ning ligger Säkerhetspolisens verksamhet i allt väsentligt utanför det nya dataskyddsdirektivets tillämpningsområde, bl.a. dess verksamhet för att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet och terrorbrott samt att utreda och beivra sådana brott (a. SOU s. 175). 
  
 I förslaget föreslås att ramlagen ska vara subsidiär till annan lagstiftning. I 1 kap. 5 § föreskrivs således att om det i en annan lag eller en förordning finns bestämmelser som avviker från ramlagen, ska de bestämmelserna gälla. Om det i en viss myndighets register- författning, t.ex. polisdatalagen, finns avvikande bestämmelser gäller alltså de i stället för ramlagen. 
  
 I det återstående uppdraget för Utredningen om 2016 års data- skyddsdirektiv innefattas bl.a. att lämna de förslag till författnings- ändringar som krävs för att anpassa vissa centrala författningar om rättsväsendets behandling av personuppgifter till de nya förutsätt- ningarna. De centrala författningarna avser bl.a. polisdatalagen och lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Tullverkets brotts- bekämpande verksamhet3. Vidare ska utredningen överväga om det finns anledning att reglera Säkerhetspolisens personuppgiftsbehand- ling separat från den lagstiftning som gäller för Polismyndigheten och vid behov lämna författningsförslag. Uppdraget ska slutredo- visas senast den 30 september 2017. 
  
 Olika regleringsmodeller för registerförfattningar 
  
 I nuvarande dataskyddsreglering finns, såsom beskrivits i avsnitt 6.3, personuppgiftslagen varigenom 1995 års dataskyddsdirektiv genom- förts. Personuppgiftslagen är generellt tillämplig och gäller även för personuppgiftsbehandling vid brottsbekämpande verksamhet trots att det bakomliggande dataskyddsdirektivet undantar sådan verksam- het från dess tillämpningsområde. Personuppgiftslagen är dock sub- sidiär till avvikande reglering i annan lag eller förordning (2 § PUL). Inom främst myndighetsområdet finns en mycket stor mängd sär- regleringar i förhållande till personuppgiftslagen som innehåller just från personuppgiftslagen avvikande regleringar. Det kan handla om författningar som reglerar viss registerföring eller författningar som 
  
 3 Ersätts av tullbrottsdatalagen (2017:000) den 1 juli 2017. 
  
 137 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 mer övergripande reglerar dataskyddsfrågor vid personuppgiftsbe- handling vid en viss myndighet eller viss verksamhet. Det gemen- samma begreppet för sådan särreglering är registerförfattning. 
  
 I dagens registerförfattningar förekommer vanligen bestämmelser som på ett eller annat sätt klargör lagens förhållande till personupp- giftslagen. Olika regleringsmodeller har kommit till användning, huvudsakligen enligt antingen den kompletterande modellen eller den hänvisande modellen men det finns även en heltäckande variant. 
  
 De flesta registerförfattningar är i dag utformade i enlighet med den kompletterande modellen. Den tekniken kännetecknas av att särregleringen endast kompletterar eller ersätter huvudregleringen, dvs. personuppgiftslagen, i frågor som är specifika för de verksam- heter som omfattas av särlagstiftningen. Den myndighet som berörs måste därmed tillämpa såväl den särskilda registerförfattningen som personuppgiftslagen vid sin behandling av personuppgifter. Person- uppgiftslagen ska tillämpas om inte annat följer av registerförfatt- ningen eller av föreskrifter som meddelats med stöd av registerför- fattningen. Detta gäller oavsett om registerförfattningen i fråga innehåller eller inte innehåller någon bestämmelse som anger vilket förhållande som gäller mellan författningen och personuppgiftslagen. Frågan om en viss bestämmelse innefattar en avvikelse från vad som ska gälla enligt personuppgiftslagen får göras med tillämpning av sed- vanliga metoder för tolkning av författningar (se prop. 1997/98:44 s. 115 f.). Trots att det i teknisk mening alltså inte måste regleras att registerförfattningen och personuppgiftslagen kompletterar varan- dra på detta sätt, innehåller registerförfattningar ofta bestämmelser som ger uttryck för förhållandet till personuppgiftslagen, dvs. det anges på ett eller annat sätt att personuppgiftslagen gäller utöver re- gisterförfattningen. Ofta anges detta i en paragraf under en särskild rubrik, exempelvis Förhållandet till personuppgiftslagen. 
  
 Vid användning av den hänvisande modellen anges i registerför- fattningen att den gäller i stället för personuppgiftslagen, om inte annat anges i bestämmelser i registerförfattningen som hänvisar till särskilt utpekade bestämmelser i personuppgiftslagen som ska vara tillämpliga även vid behandling av personuppgifter enligt register- författningen i fråga. Även vid den hänvisande modellen måste alltså myndigheten tillämpa såväl den särskilda registerförfattningen som personuppgiftslagen vid sin behandling av personuppgifter. Däremot behöver man inte jämföra bestämmelserna i de båda författningarna 
  
 138 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 för att komma fram till vad som gäller. Den hänvisande modellen används i flertalet registerförfattningar som gäller för behandling av personuppgifter inom den brottsbekämpande sektorn, exempelvis polisdatalagen och den nya tullbrottsdatalagen som träder i kraft den 1 juli 2017. 
  
 För de registerförfattningar som är konstruerade enligt den hel- täckande modellen är personuppgiftslagen över huvud taget inte tillämplig beträffande den behandling av personuppgifter som regle- ras genom författningen. De bestämmelser i personuppgiftslagen som trots detta ska tillämpas i den aktuella verksamheten upprepas i stället i registerförfattningen, vilket i praktiken innebär ett slags dubbel- reglering. Fördelen är att tillämparen inte behöver läsa i två olika lagar 
  
 – registerförfattningen respektive personuppgiftslagen – för att kon- statera vilka bestämmelser som reglerar den aktuella personuppgifts- behandlingen. Registerförfattningen är således heltäckande på så sätt att den helt ersätter personuppgiftslagen. Den heltäckande modellen är ovanlig men används t.ex. i kameraövervakningslagen (2013:460). 
  
 Våra bedömningar och förslag 
  
 Vårt förslag till lagstiftning för genomförande av  
 PNR-direktivet 
  innehåller bestämmelser som direkt eller indirekt gäller personupp- giftsbehandling hos så pass skilda aktörer som kommersiella luft- trafikföretag och myndigheter som ska använda  
 PNR-uppgifter. 
  Beträffande de sistnämnda har regeringen den 4 maj 2017 utsett Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Ekobrottsmyndig- heten och Försvarsmakten såsom behöriga myndigheter enligt arti- kel 7 i direktivet. Möjligen kommer andra myndigheter att efter hand läggas till. Det är därmed inte möjligt att med en enda bestämmelse klargöra relationen till annan dataskyddsreglering. I det följande behandlar vi frågan i vilken utsträckning det behövs. 
  
 Redan här vill vi emellertid framhålla att det mot bakgrund av dataskyddsreformen, som ska genomföras ungefär samtidigt med  
 PNR-direktivet, 
  ter sig mest ändamålsenligt att våra förslag anpas- sas till reformen i stället för till nu gällande personuppgiftslag. Vi återkommer nedan till detta. 
  
 139 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 Förhållandet till dataskyddsförordningen 
  
 Vissa bestämmelser i den nya lag som vi föreslår kommer att ha lufttrafikföretagen som adressat. Dessa bestämmelser handlar i allt väsentligt om skyldigheter för företagen att leverera  
 PNR-uppgifter 
  till en nationell enhet för passagerarinformation som ska finnas hos Polismyndigheten. Dessa är i och för sig inga dataskyddsbestämmel- ser men dess fullföljande medför av naturliga skäl en personupp- giftsbehandling i och med översändandet till enheten. Lufttrafik- företagen kommer vid sin personuppgiftsbehandling att omfattas av dataskyddsförordningens bestämmelser. Det innebär bl.a. att för- pliktelsen att leverera  
 PNR-uppgifter 
  till de olika enheterna för passa- gerarinformation i EU, däribland den svenska, kommer att utgöra en sådan laglig grund för behandlingen som avses i artikel 6.1 c om nödvändig behandling för att fullgöra en rättslig förpliktelse. Även den av Dataskyddsutredningen föreslagna kompletterande lagen kommer i princip bli tillämplig, i vart fall i den utsträckning som ett utländskt lufttrafikföretag alls träffas av svensk författningsreglering. De flesta bestämmelser i den lagstiftning vi föreslår kommer emel- lertid inte att rikta sig till lufttrafikföretagen. På grund därav och på grund av karaktären på de bestämmelser som faktiskt riktar sig till lufttrafikföretagen ser vi inte tillräckliga skäl att ta in en bestämmelse i lagen som mer allmänt upplyser om dess förhållande till dataskydds- förordningen. Förordningen kommer att gälla oavsett. I senare av- snitt kommer vi emellertid, i mån av behov, att ytterligare behandla vad som följer av dataskyddsförordningen. 
  
 Förhållandet till den föreslagna ramlagen, brottsdatalagen 
  
 Vi kommer i vårt arbete att i stor utsträckning förhålla oss till det förslag till ramlag som lämnats av Utredningen om 2016 års data- skyddsdirektiv såsom om den vore genomförd i enlighet med utred- ningsförslaget. Av framställningstekniska skäl har vi valt att kon- sekvent kalla förslaget för brottsdatalagen och även använda förkortningen BDL i anslutning till hänvisningar till föreslagna be- stämmelser. Det kan förvisso te sig ovanligt att i så stor utsträckning förhålla sig till ett författningsförslag som ännu inte är antaget av riksdagen och inte heller har föreslagits av regeringen eller ens remiss- behandlats. Det är dock fråga om en ovanlig situation där våra för- 
  
 140 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 fattningsförslag, såsom anförts ovan, bör anpassas till genomförandet av det nya dataskyddsdirektivet som ska genomföras ungefärligen vid samma tidpunkt. I sammanhanget kan nämnas att flera artiklar i  
 PNR-direktivet 
  hänvisar till dataskyddsrambeslutet. Dessa hänvis- ningar ska enligt skäl 27 i direktivet också ses som hänvisningar till den rättsakt som ersätter rambeslutet, dvs. det nya dataskyddsdirek- tivet (se avsnitt 6.5.3). Eftersom andra förhållningspunkter saknas har vi i vårt arbete och i utformningen av våra författningsförslag utgått från att brottsdatalagen kommer att genomföras på utsatt datum och på det sätt som föreslagits. Vi är dock medvetna om att i den mån det vidare lagstiftningsarbetet med förslagen i delbetän- kandet Brottsdatalag leder till förändringar i författningsförslagen, kan det få följdverkningar på det vidare lagstiftningsarbetet med våra förslag. 
  
 Vi bedömer att den personuppgiftsbehandling som kommer att ske hos den nationella enheten för passagerarinformation som en följd av  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser faller in under den nya brottsdata- lagens tillämpningsområde. Enhetens arbete med  
 PNR-uppgifterna 
  kommer att ingå i Polismyndighetens verksamhet i stort med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott, om än bara avseende viss slags brottslighet; terroristbrottslighet och grov brotts- lighet. I och med att enheten ska finnas hos Polismyndigheten, kommer det föreslagna undantaget i brottsdatalagen för Säkerhets- polisen inte att omfatta enhetens behandling av  
 PNR-uppgifter 
  ens när den avser bekämpning av terroristbrottslighet. Det är alltså vår uppfattning att Polismyndigheten i detta avseende inte kan anses ha övertagit en uppgift rörande nationell säkerhet från Säkerhets- polisen när Polismyndigheten, genom den nationella enheten för passagerarinformation, fullgör sina uppgifter enligt den av oss före- slagna lagen. 
  
 Det är vidare vår uppfattning att brottsdatalagen, som förslaget nu är utformat, kommer att i och för sig vara tillämplig på behand- lingen av  
 PNR-uppgifter 
  hos sådana svenska myndigheter som ska vara behöriga myndigheter enligt  
 PNR-direktivet 
  och som omfattas av den lagens tillämpningsområde i sin brottsbekämpande verksam- het, nämligen i vart fall Polismyndigheten, Tullverket, och Eko- brottsmyndigheten. 
  
 Frågan är om brottsdatalagens tillämplighet bör framgå i lagen genom någon bestämmelse på sätt som i dag vanligen sker när det 
  
 141 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 gäller befintliga registerförfattningars förhållande till personuppgifts- lagen. 
  
 Som framgått kommer avvikande bestämmelser i annan lag eller förordning att gälla framför brottsdatalagens bestämmelser alldeles oavsett om detta anges i registerförfattningar eller inte. Omvänt gäller vidare att brottsdatalagens bestämmelser kommer att vara tillämpliga även på en registerförfattnings tillämpningsområde, i den utsträckning som den sistnämnda inte innehåller avvikande bestäm- melser och givetvis i övrigt faller under brottsdatalagens tillämp- ningsområde. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har aviserat att det kommer att lämnas förslag om en delvis ny regleringsmodell för registerförfattningarna på området. Enligt förslaget ska registerför- fattningarna anpassas till brottsdatalagen på så sätt att de ska gälla utöver ramlagen och bara innehålla de bestämmelser som innebär undantag eller avvikelser från bestämmelserna i ramlagen (se SOU 2017:29 s. 141). Utredningen kommer dock, i enlighet med direkti- ven för arbetet, först i slutbetänkandet lämna förslag till de föränd- ringar som behöver göras i myndigheternas registerförfattningar som en följd av brottsdatalagen. 
  
 De redovisade modeller som förekommer bland gällande register- författningar är alla förenade med både för- och nackdelar. Vår ambition är att anpassa vår lagkonstruktion till hur de centrala för- fattningarna om personuppgiftsbehandling på det brottsbekämpande området kommer att se ut framöver. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har alltså redan an- gett att särförfattningarna ska utformas i enlighet med den komplet- terande modellen. Hur detta kommer att närmare utformas är dock på nuvarande stadium inte klart, dvs. om det kommer att föras in bestämmelser i respektive registerförfattning som klargör dess för- hållande till brottsdatalagen eller inte. 
  
 Vi ser inte skäl att föreslå en annan lagteknisk lösning för vår lag, i den utsträckning den riktar sig till myndigheter som är behöriga myndigheter enligt den nya brottsdatalagen. Även den lagstiftning vi föreslår bör alltså vara kompletterande och gälla utöver brotts- datalagen. Frågan är om det behöver anges på annat sätt än genom den bestämmelse i brottsdatalagen som anger att avvikande bestäm- melser i lag eller förordning gäller före den lagen. 
  
 142 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 Brottsdatalagen är utformad för och kommer att, med visst undantag, att gälla generellt för brottsbekämpande verksamhet vid myndigheter som har till uppgift att bedriva sådan verksamhet. Detta kommer att bli väl inarbetat hos dessa myndigheter. Vi ser därför inte att det finns ett behov av att i en allmän bestämmelse i den lag vi föreslår upplysa om förhållandet till brottsdatalagen, vare sig att brottsdatalagen gäller utöver de regler som finns i den föreslagna lagen eller, motsatsvis, att den föreslagna lagens bestämmelser ersätter eller gäller utöver brottsdatalagens bestämmelser. Det sagda menar vi bör gälla för såväl den reglering som avser personuppgiftsbehand- ling vid enheten för passagerarinformation vid Polismyndigheten som de bestämmelser som berör den behandling som kommer att ske hos behöriga myndigheter när de mottar  
 PNR-uppgifter 
  och som annars omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde. Till detta kommer att Säkerhetspolisen föreslås stå utanför ramlagens tillämpningsområde när den mottagit  
 PNR-uppgifter 
  i sin verksam- het med att bekämpa terroristbrottslighet. Även Försvarsmakten torde stå utanför brottsdatalagens tillämpningsområde i den verk- samhet vari det kan bli aktuellt att motta  
 PNR-uppgifter 
  från en- heten för passagerarinformation. För Säkerhetspolisens och Försvars- maktens del skulle därvid behövas någon specialreglering som inte skulle underlätta begripligheten i lagstiftningen. 
  
 Sammantaget är det alltså vår bedömning att övervägande skäl talar för att det är mest ändamålsenligt att inte ta in någon bestämmelse i den av oss föreslagna lagen som upplyser om det som redan gäller vare sig det uttrycks särskilt i lagen eller inte. Med detta åsyftas att brottsdatalagen också gäller vid behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  i tillämpliga delar för sådana myndigheter som också annars har att tillämpa brottsdatalagen, dock inte i den utsträckning den av oss föreslagna lagen kommer att innehålla från brottsdatalagen avvikande bestämmelser. I följande avsnitt kommer vi att i mån av behov när- mare beröra vilka bestämmelser i brottsdatalagen som kommer att vara tillämpliga och vilka bestämmelser i den av oss föreslagna lagen som gäller i stället för brottsdatalagen. I övrigt blir det dock en rättstillämpningsfråga att bedöma i vad mån en bestämmelse i vår föreslagna lagstiftning innefattar en avvikelse. Den frågan får av- göras med sedvanliga metoder för tolkning av författningar. 
  
 Det är möjligt att de lagtekniska lösningarna för registerför- fattningars förhållande till brottsdatalagen som Utredningen om 
  
 143 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 2016 års dataskyddsdirektiv kommer att föreslå blir andra och att det därför, för att uppnå konsekvensens och ändamålsenlighet på området, finns anledning att i det fortsatta arbetet med genomföran- det av  
 PNR-direktivet 
  anpassa våra förslag till dessa kommande, mer generella lösningar. 
  
 Registerförfattningar 
  
 En ytterligare fråga är hur den av oss föreslagna lagstiftningen ska förhålla sig till sådana registerförfattningar som i dag gäller och som framöver kommer att anpassas till brottsdatalagen. 
  
 Utgångspunkten för vårt uppdrag är, enligt våra kommittédirek- tiv, att den nationella enheten för passagerarinformation ska inrättas vid Polismyndigheten. Vi kommer att behandla detta mer ingående i avsnitt 10. Redan här och i linje med det ovan sagda kan sägas att enhetens arbete kommer att omfattas av tillämpningsområdet för polisdatalagen i dess nuvarande lydelse (1 kap. 2 § första stycket 1 PDL). Det är oklart hur polisdatalagens tillämpningsområde kom- mer att anges i det anpassade förslag som Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv ska föreslå. Vi har därför att utgå från den ut- formning som finns i dag. 
  
 Många bestämmelser i den lag vi föreslår kommer att avvika från regleringen i polisdatalagen. Det gäller t.ex. bestämmelser om tillåtna ändamål, behandling av känsliga personuppgifter, gallring, åtkomst m.m. Det skulle tala för att den av oss föreslagna lagen helt skulle ersätta polisdatalagen. Samtidigt kommer emellertid enhetens arbete med  
 PNR-uppgifter 
  att innefatta en hel del annan personuppgifts- behandling än just den som specifikt rör  
 PNR-uppgifter. 
  Exempel- vis ska  
 PNR-uppgifter 
  analyseras och jämföras med uppgifter i rele- vanta databaser. Detta kommer att beskrivas i avsnitt 13. 
  
 I den tämligen omfattande bearbetningen och i det analysarbete som ska ske vid enheten bör enligt vår mening polisdatalagen gälla i den utsträckning som den av oss föreslagna lagen inte innehåller avvikande bestämmelser. Vi föreslår därför detta. Rent lagtekniskt bör detta åstadkommas genom en bestämmelse som utformas med 1 kap. 4 § PDL som modell. Det bör alltså föras in en bestämmelse i polisdatalagen, 1 kap. 4 a §, av vilken framgår att det finns av- vikande bestämmelser i den av oss föreslagna lagen som ska tillämpas 
  
 144 
  
 SOU 2017:57 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 i stället för bestämmelserna i polisdatalagen när det gäller person- uppgiftsbehandling vid enheten för passagerarinformation. 
  
 De behöriga myndigheterna kommer också att behandla PNR- uppgifter när de väl mottagit denna information från enheten för passagerarinformation. Även för den behandlingen kommer det i våra författningsförslag finnas vissa begränsningar som går utöver vad som i dag gäller enligt polisdatalagen och motsvarande regle- ringar för andra behöriga myndigheter som utsetts eller senare kan komma att utses av regeringen till behöriga myndigheter enligt  
 PNR-direktivet. 
  Även för dessa behöriga myndigheter bör gälla att de avvikande bestämmelserna i vår lag ska gälla framför bestämmel- serna i registerförfattningar som annars gäller i deras verksamheter. 
  
 I och med att Polismyndigheten och Ekobrottsmyndighetens ut- setts som behöriga myndigheter kan den av oss nyss föreslagna be- stämmelsen i polisdatalagen göras mer generell så att den omfattar all behandling enligt den av oss föreslagna lagen för dessa myndig- heter. Enligt vad vi upplysts om är tanken att det endast är inom Ekobrottsmyndighetens polisiära del som det kommer att bli aktuellt att behandla  
 PNR-information. 
  Det bör därför, enligt vår bedöm- ning, inte föreslås en motsvarande bestämmelse i åklagardatalagen (2015:433). 
  
 För Tullverkets del bör en motsvarande bestämmelse tas in i den nya tullbrottsdatalagen, Vi föreslår därför det. Bestämmelsen kan tas in som en nytt tredje stycke i 2 kap. 8 § TBL. 
  
 Med tanke på den osäkerhet som råder angående den kommande regleringen för Säkerhetspolisen har vi inte sett det som möjligt att lämna något förslag för den myndigheten. I den mån Säkerhets- polisen även framgent ska omfattas av polisdatalagens tillämpnings- område, kommer emellertid den bestämmelse vi ovan föreslagit i polisdatalagen att även omfatta Säkerhetspolisens personuppgifts- behandling. 
  
 Särskilt om Försvarsmakten 
  
 Som nämnts ovan utsåg regeringen den 4 maj 2017 Polismyndig- heten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Ekobrottsmyndigheten och Försvarsmakten såsom behöriga myndigheter enligt artikel 7 i direk- 
  
 145 
  
 Utgångspunkter och inledande ställningstaganden 
  
 SOU 2017:57 
  
 tivet. Vi har av tidsskäl inte haft möjlighet att närmare behandla frågor som gäller Försvarsmakten. 
  
 Såvitt vi erfarit är tanken att  
 PNR-information 
  ska kunna mottas från eller begäras från enheten för passagerarinformation endast i försvarsunderrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänst- en. Inom den verksamheten gäller lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksam- het och militära säkerhetstjänst. Regleringen av Försvarsmaktens behandling av personuppgifter, inklusive den nu nämnda lagen, kan komma att förändras betydligt till följd av förslag från den utred- ning som nyligen getts i uppdrag att se över regleringen av behand- lingen av personuppgifter inom Försvarsmakten och Försvarets radio- anstalt (dir. 2017:42). Det uppdraget ska dock redovisas först den 31 maj 2018. Det är därför vår uppfattning att en motsvarande be- stämmelse som den vi ovan föreslagit för polisdatalagen och tull- brottsdatalagen bör införas i den nämnda lagen för försvarsunder- rättelseverksamheten och militära säkerhetstjänsten i avvaktan på en eventuell ändrad reglering på Försvarsmaktens område. Vi före- slår därför detta och att en sådan bestämmelse tas in som en ny paragraf, 1 kap. 1 a §, i den lagen. 
  
 146 
  
 9Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 9.1Den nya lagens namn, innehåll och syfte 
  
 Våra förslag: Den nya lagen ska heta lagen om flygpassagerar- uppgifter i brottsbekämpningen. Lagen ska inledas med bestäm- melser som i korthet anger lagens innehåll och att lagen innebär ett genomförande av  
 PNR-direktivet. 
  
 Syftet med lagen ska vara att dels tillgodose behovet av till- gång till  
 PNR-uppgifter 
  i verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet som omfattas av  
 PNR-direktivets 
  tillämpningsområde, dels skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behandling av uppgifter om dem. Syftet ska uttryckligen anges i lagen. 
  
 Lagens namn 
  
 Som framgått i avsnitt 8.2 kommer den nya lagen som genomför  
 PNR-direktivet 
  att innehålla såväl verksamhets- som dataskyddsreg- lering. Med tanke härpå bör lagens namn inte ge intrycket att enbart vara av det ena eller andra slaget av reglering. Flygpassagerardatalag eller lag om behandling av flygpassageraruppgifter eller liknande som för tankarna till dataskyddsreglering bör därför inte väljas. Det är vidare allmänt eftersträvansvärt med korta namn på författningar som dock samtidigt ska ge information om författningens innehåll (se t.ex. Ds 2014:1 s. 17). Vi har övervägt att föreslå namnet PNR- lagen. Vi har dock funnit att det skulle vara alltför svårbegripligt för icke insatta och att det därmed vore olämpligt att använda sig av en sådan förkortning i lagens namn. 
  
 147 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagen är komplex och riktar sig i större eller mindre utsträckning till flera aktörer. För att i någon mån leva upp till kravet på korta lagrubriker anser vi att benämningen lagen om flygpassa- geraruppgifter i brottsbekämpningen är ändamålsenlig då den fångar kärnan i regleringen, nämligen att sådana uppgifter ska bli tillgäng- liga för användning inom brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Lagens innehåll 
  
 PNR-direktivets 
  artikel 1 har rubriken syfte och tillämpningsom- råde. Artikeln innehåller dock dels en sammanfattande beskrivning av direktivets innehåll, dels ett initialt klargörande av den mest centrala begränsningen av för vilka ändamål insamlade uppgifter får behandlas enligt direktivet. Vad gäller  
 PNR-direktivets 
  innehåll fram- går av punkten a i artikel 1.1 att direktivet innehåller bestämmelser om lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  om passage- rare på flygningar utanför EU. I punkten b framgår att direktivet också innehåller bestämmelser om behandlingen av de uppgifterna. I den behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som omfattas av direktivet in- begrips enligt artikeln medlemsstaternas insamling, användning, lag- ring och inbördes utbyte av dessa uppgifter. 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med direktivet får enligt artikel 1.2 endast behandlas på det sätt som anges i direktivets artikel 6.2 a, b och c och endast i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. I direktivet används begreppet brott när det är fråga om såväl att före- bygga och upptäcka brott som att utreda brott. I svensk lagstift- ning brukar man emellertid skilja mellan å ena sidan underrättelse- verksamhet som är ett led i arbetet med att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och, å andra sidan, utredning och beivrande av konkreta brott. Vid tidigare genomföranden av såväl Prümrådsbeslutets bestämmelser om automatiserat utbyte av finger- avtrycksuppgifter och  
 VIS-rådsbeslutets 
  bestämmelser om brotts- bekämpande myndigheters tillgång till information för viseringar har begreppet brott tolkats så att det omfattar både konkreta brott och sådan brottslig verksamhet som är föremål för underrättelse- arbete (se prop. 2010/11:129 s. 110 och prop. 2014/15:82 s. 34). Vi ser ingen anledning att göra någon annan tolkning av begreppets 
  
 148 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 innebörd i  
 PNR-direktivet. 
  Det innebär att  
 PNR-uppgifter 
  enligt direktivet får behandlas både vid underrättelseverksamhet och vid förundersökning. Vidare får uppgifterna användas av åklagare och i domstol vid en lagföring. 
  
 Bestämmelsen i artikel 1 utgör en bra sammanfattning av direk- tivet. En ny lag om  
 PNR-uppgifter 
  skulle därför kunna inledas med liknande bestämmelser. Således föreslås en inledande bestämmelse som anger att lagen innehåller bestämmelser om lufttrafikföretags överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till den nationella enheten för passa- gerarinformation och om behandlingen av  
 PNR-uppgifter. 
  Det bör av bestämmelsen vidare framgå att sådana uppgifter får användas i verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lag- föra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Det kan här anmärkas att vi valt att använda ordet eller i uttrycken ”utreda eller lagföra” samt ”terroristbrottslighet eller grov brottslighet” i stället för ordet och som används på motsvarande ställen i den svenska översättning- en av  
 PNR-direktivet, 
  vilket torde vara en felöversättning. Det är alltså inte nödvändigt att alla de angivna syftena samtidigt är upp- fyllda för att uppgifterna ska få behandlas i ett enskilt fall. Inte heller behöver ett syfte med behandlingen vara att både bekämpa terrorist- brottslighet och grov brottslighet, utan det är tillräckligt att den ena sortens brottslighet är aktuell. Vi kommer i det följande att föreslå hur terroristbrottslighet och grov brottslighet ska definieras i lagen. Vi återkommer då till vårt val att använda begreppet terrorist- brottslighet i stället för direktivets uttryck terroristbrott. 
  
 Upplysning om  
 PNR-direktivet 
  
 I författningar som genomför direktiv förekommer ibland och ibland inte en upplysning om att författningen i fråga genomför ett EU- direktiv. En sådan bestämmelse har ingen materiell betydelse som sådan utan innebär enbart just en upplysning. Vi ser ett värde i att upplysa om att lagen genomför  
 PNR-direktivet 
  och föreslår därför att det tas in en sådan upplysningsbestämmelse i lagens inledande paragraf. Härigenom uppfylls vidare kravet enligt artikel 18.1 andra stycket i  
 PNR-direktivet 
  om att hänvisning till direktivet ska göras vid den nationella implementeringen. 
  
 149 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagens syfte 
  
 Direktivets syfte får anses framgå av dess ingress. I skäl 5 anges att målen för direktivet bland annat är att trygga säkerheten, skydda personers liv och säkerhet och att inrätta en rättslig ram till skydd för  
 PNR-uppgifter 
  vid behöriga myndigheters behandling av dessa. I skäl 6 anges att en effektiv behandling av  
 PNR-uppgifter, 
  exem- pelvis genom att jämföra  
 PNR-uppgifter 
  med uppgifter i olika data- baser över eftersökta personer och föremål, är nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och därigenom förbättra den inre säkerheten. En sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  anges även vara nödvändig för att samla in bevisning och i förekommande fall för att hitta med- brottslingar och avslöja kriminella nätverk. I skäl 7 anges vidare att bedömningen av  
 PNR-uppgifter 
  gör det möjligt att identifiera per- soner som tidigare inte har varit misstänkta för delaktighet i terrorist- brott eller grov brottslighet och som bör undersökas närmare av de behöriga myndigheterna. Genom att använda  
 PNR-uppgifter 
  är det möjligt att möta hotet från terroristbrott och grov brottslighet från en annan utgångspunkt än vid behandling av andra kategorier av personuppgifter. 
  
 Enligt skäl 10 är det av största vikt att alla medlemsstater inför bestämmelser om skyldigheter för lufttrafikföretag som tillhanda- håller flygförbindelser utanför EU att överföra de  
 PNR-uppgifter, 
  inklusive  
 API-uppgifter, 
  som de samlar in för att det ska gå att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Av skäl 11 framgår vidare att behandlingen av per- sonuppgifter bör stå i proportion till de särskilda säkerhetsmål som direktivet syftar till att uppfylla. 
  
 På grund av rättsliga och tekniska skillnader mellan olika natio- nella bestämmelser om behandling av personuppgifter, däribland  
 PNR-uppgifter, 
  möts lufttrafikföretagen av olika krav på vilken typ av information som ska översändas och vilka villkor som gäller för översändandet av denna information till de behöriga nationella myn- digheterna. Dessa skillnader kan vara till skada för ett effektivt sam- arbete mellan de behöriga nationella myndigheterna för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. I skäl 35 anges därför som ytterligare syfte bakom 
  
 150 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 direktivet att det är nödvändigt att på unionsnivå inrätta en gemen- sam rättslig ram för överföring och behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  
 Det bör i lagens inledande del finnas en bestämmelse som be- skriver lagens syfte. En sådan bestämmelse måste dock utformas på ett mycket övergripande och förenklat sätt men ändå fånga regle- ringens syfte. Detta är tudelat. Lagen syftar dels till att ge behöriga myndigheter tillgång till information för användning i viss brotts- bekämpande verksamhet, dels till att värna de enskildas integritet vid insamlingen och den vidare användningen samt utbytet av upp- gifter om dem.  
 PNR-direktivets 
  artiklar avspeglar således en avväg- ning mellan, å ena sidan, viljan att skapa ett harmoniserat och enhet- ligt system för informationsanvändning och utbyte inom EU för en effektiv bekämpning av allvarlig brottslighet och, å andra sidan, ett tillgodoseende av berörda passagerares grundläggande rättigheter om respekt för privatlivet och skydd för sina personuppgifter. Detta uttrycks, enligt vår mening, lämpligen med en bestämmelse som anger att syftet med lagen är att tillgodose behovet av tillgång till PNR- uppgifter vid sådan verksamhet som nämnts ovan och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behand- lingen av uppgifter om dem. 
  
 9.2Definitioner i lagen 
  
 Vårt förslag: Vissa uttryck som används i lagen ska definieras. Definitionerna ska ligga så nära  
 PNR-direktivets 
  definitioner som möjligt. 
  
 Vi har i tidigare avsnitt angett att dataskyddsförordningen, brotts- datalagen, polisdatalagen och viss annan dataskyddsreglering för behöriga myndigheter kommer att gälla i mer eller mindre stor utsträckning utöver de bestämmelser som vi föreslår i den nya lagen. Därmed kommer en hel rad dataskyddsrättsliga begrepp att också bli tillämpliga vid behandling av personuppgifter enligt vår lag. Exempel på detta är just orden behandling och personuppgifter, men även begreppen personuppgiftsansvarig, personuppgiftsbiträde, dataskyddsombud, registrerad m.m. 
  
 I artikel 3 i  
 PNR-direktivet 
  definieras vissa uttryck som är av grundläggande betydelse både för förståelsen av bestämmelserna i 
  
 151 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 direktivet och för att ringa in dess närmare tillämpningsområde. Vi menar att huvuddelen av dessa definitioner bör tas in i den nya lagen som genomför direktivet och föreslår därför detta. Vi kommer där- vid att förhålla oss nära lydelsen i direktivet. Vilka begreppen är kommer att närmare behandlas eller annars framgå i andra avsnitt i detta betänkande. 
  
 Ett par definitioner i direktivet kommer det dock att saknas be- hov av i vårt förslag enligt vår bedömning. Detta gäller till en början begreppen flygning utanför EU och flygning inom EU, eftersom det inte kommer att finnas någon särreglering för det ena eller andra slaget av flygningar. Inte heller finns det behov av att definiera be- greppet sändmetoden. Detta kommer vi att närmare behandla i av- snitt 11.4.7. 
  
 Vidare kommer vi att föreslå definitioner av en del ytterligare begrepp än de som anges i artikel 3 i direktivet. Skälet till detta är närmast att förenkla utformningen av de materiella bestämmelserna i lagen. Inte i något avseende kommer dessa extra definitioner att strida mot direktivet. Vilka dessa definitioner är kommer att framgå i senare avsnitt. 
  
 Av avgörande betydelse för  
 PNR-direktivets 
  tillämpningsområde och tillåtna ram för användningen av  
 PNR-uppgifter 
  är emellertid begreppen terroristbrott och grov brottslighet. Genom portalpara- grafen i artikel 1.2 slås nämligen fast att  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med direktivet endast får behandlas i syfte att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet. Nedan behandlar vi i separata avsnitt vad som ska förstås med be- greppen terroristbrott och grov brottslighet och hur de bör definieras i den nya lagen. 
  
 9.3Terroristbrott 
  
 I artikel 3.8 i  
 PNR-direktivet 
  definieras terroristbrott som de brott enligt nationell rätt som avses i artiklarna  
 1–4 
  i rådets rambeslut 2002/475/RIF av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism (ter- rorismrambeslutet). Någon kvalifikation angående straffets svårig- het anges inte i direktivet. 
  
 152 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 9.3.1Bakgrund 
  
 Vad som utgör ett terroristbrott definieras i artikel 1 i terrorism- rambeslutet. Med ett sådant brott avses i korthet vissa uppsåtliga handlingar som genom sin art eller sitt sammanhang allvarligt kan skada ett land eller en internationell organisation och som begås i syfte att 
  
 –injaga allvarlig fruktan hos en befolkning, 
  
 –otillbörligen tvinga offentliga organ eller en internationell orga- nisation att utföra eller att avstå från att utföra en handling, eller 
  
 –allvarligt destabilisera eller förstöra de grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturerna i ett land eller i en internationell organisation. 
  
 Artiklarna  
 2–4 
  i rambeslutet innehåller ytterligare brott med an- knytning till terroristbrottslighet, däribland brott som begås av en terroristgrupp och brott med anknytning till terroristverksamhet. Det huvudsakliga genomförandet av terrorismrambeslutet har i svensk rätt skett genom införandet av lagen (2003:148) om straff för ter- roristbrott. Artiklarna  
 1–4 
  i rambeslutet motsvaras i svensk rätt av 2, 4 och 5 §§ i denna lag. Artikel 3 och 4 i terrorismrambeslutet har ändrats genom rambeslutet 2008/919/RIF1. Ändringarna innebar att ytterligare vissa gärningar med anknytning till terroristbrott skulle vara kriminaliserade. Ändringarna har genomförts i svensk rätt genom lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brotts- lighet. 
  
 Den 15 mars 2017 antog Europaparlamentet och rådet ett direktiv om bekämpande av terrorism2 (terrorismdirektivet). Direktivet har trätt i kraft. Avsikten med direktivet är att fastställa minimiregler rörande definitionen av straffbara gärningar samt påföljder och sank- tioner på området för terroristbrott, brott med anknytning till en terroristgrupp och brott med anknytning till terroristverksamhet. 
  
 1Rådets rambeslut 2008/919/RIF av den 28 november 2008 om ändring av rambeslut 2002/475/RIF om bekämpande av terrorism. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541 av den 15 mars 2017 om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut 2002/475/RIF och om ändring av rådets beslut 2005/671/RIF. 
  
 153 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 Avsikten är vidare att fastställa minimiregler om åtgärder för skydd av och hjälp till offer för terrorism. Direktivet innehåller flera nyheter i förhållande till rambeslutet. Bl.a. föreslås terroristbrottet utökas till att även omfatta vissa angrepp mot informationssystem (i svensk rätt t.ex. grovt dataintrång). Kriminaliseringen av terrorismfinansi- ering utvidgas också. Artiklarna  
 3–14 
  i terrorismdirektivet innehåller de olika straffbara gärningarna på terrorismområdet. Terrorismdirek- tivet ersätter terrorismrambeslutet, dvs. det rambeslut som anges i  
 PNR-direktivet. 
  I terrorismdirektivets artikel 27 anges att hänvis- ningar till terrorismrambeslutet ska anses som hänvisningar till terro- rismdirektivet. Medlemsstaterna ska senast den 8 september 2018 sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. 
  
 Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism (Ju 2014:26) har fått i upp- drag att analysera behovet av och lämna förslag till de författnings- ändringar som behövs för att genomföra det nya terrorismdirektivet. Utredningen ska redovisa detta uppdrag senast den 29 september 2017. 
  
 Vidare har en särskild utredare fått i uppdrag att genomföra en översyn av den nationella straffrättsliga lagstiftningen för att bekämpa terrorism. Syftet med översynen är att åstadkomma en ändamåls- enlig, effektiv och överskådlig reglering som samtidigt är förenlig med ett väl fungerande skydd för grundläggande fri- och rättigheter. Den föreslagna regleringen bör enligt utredningsdirektivet samlas i ett regelverk (dir. 2017:14). Uppdraget ska redovisas senast den 31 januari 2019. 
  
 9.3.2Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: I stället för direktivets benämning terroristbrott ska benämningen terroristbrottslighet användas i lagen. Terrorist- brottslighet ska i den nya lagen definieras som de brott enligt nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater som avses i artik- larna  
 1–4 
  i terrorismrambeslutet. 
  
 154 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 PNR-direktivets 
  definition av terroristbrott omfattar samtliga brott som har införts i eller ansetts svara mot befintlig nationell rätt en- ligt 2002 års rambeslut, med de ändringar som har genomförts genom 2008 års beslut. Att i lag eller förordning ange exakt vilka svenska brott som motsvarar direktivets definition skulle kräva en längre uppräkning och omfatta brott i såväl lagen om terroristbrott som lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Redan av detta framgår att benämningen terroristbrott som används i direk- tivet är för snävt för att passa svenska förhållanden. Vi kommer därför att i lagen använda benämningen terroristbrottslighet både i begreppsdefinitionen och i lagens materiella bestämmelser. 
  
 Behovet och nyttan av en uppräkning av olika brottsbenämning- ar som avser terroristbrottslighet kan ifrågasättas, bl.a. med hänsyn till att det främst är enheten för passagerarinformation som ska tillämpa regleringen. Till detta kommer att terrorismdirektivet har trätt i kraft. Detta direktiv, som ersätter terrorismrambeslutet, inne- håller flera förändringar avseende aktuell brottslighet. En möjlig uppräkning av svenska brott i vårt författningsförslag skulle därmed bli inaktuell efter genomförandet av terrorismdirektivet. 
  
 Det främsta skälet mot en uppräkning av svenska brottsbenäm- ningar är emellertid att även terroristbrottslighet i andra medlems- staters nationella rätt, vari 2002 års rambeslut genomförts eller det nya terrorismdirektivet kommer att genomföras, är av betydelse för tillämpningen av den nya lag vi föreslår. Så blir fallet vid utlämnande av  
 PNR-uppgifter 
  från Sverige till andra medlemsstater, eftersom det även då är ett villkor att mottagaren ska använda uppgiften bara för sådan terroristbrottslighet som avses i  
 PNR-direktivet 
  (eller grov brottslighet enligt samma direktiv). Det är därför olämpligt att bara ha svensk lagstiftning i åtanke vid utformningen av den nya lagens definition av begreppet terroristbrottslighet. 
  
 I redan befintlig näraliggande lagstiftning rörande brottsbekäm- pande myndigheters åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) förekommer en lagteknisk lösning som innebär att begreppet terroristbrott definieras genom en direkt hänvisning till definitionen i artikeln i rådets beslut 2008/633/RIF, se 24 § lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och prop. 2014/15:82 s. 34 f. I artikeln i fråga hänvisas vidare till artiklar i 2002 års rambeslut. Vi har övervägt en motsvarande lösning eftersom det finns uppenbara 
  
 155 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 fördelar med enhetliga lagtekniska lösningar på näraliggande områden. Enligt vår mening skulle det emellertid innebära en enklare och tyd- ligare reglering att i vår lag föra in en direkt hänvisning till de brott enligt nationell rätt som avses i rambeslutet. Med nationell rätt skulle då kunna avses såväl svensk som annat  
 Johnson 
  rättsordning. Av tydlighetsskäl anser vi dock att det bör uttryckligen anges att det kan vara fråga om såväl svensk som annan medlemsstats nationella rätt. Definitionen skulle i så fall kunna ha följande lydelse: ”terrorist- brottslighet – de brott enligt nationell rätt i Sverige eller andra med- lemsstater som avses i artiklarna  
 1–4 
  i rådets rambeslut 2002/475/RIF av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism”. Även om en hän- visning i vår lag till rambeslutet i stället för omvägen via defini- tionen i artikel 3.8  
 PNR-direktivet 
  avviker från det definitionssätt som använts i 2000 års lag, anser vi att fördelarna med en direkt- hänvisning överväger. Den föreslagna definitionen blir därmed i princip likalydande med  
 PNR-direktivets 
  definition. 
  
 Som nyss angetts har terrorismdirektivet förvisso trätt i kraft. Den av oss föreslagna definitionen kan därför troligen behöva ändras i samband med att terrorismdirektivet genomförs i svensk rätt. Det är ännu inte klart hur detta kommer att genomföras i Sverige och vilka analyser som kommer att göras angående förhållandet mellan befintliga och nya definitioner av aktuell brottslighet. Dessa analy- ser och ställningstaganden bör lämpligen göras av den utredning som genomför terrorismdirektivet. 
  
 9.4Grov brottslighet 
  
 Med grov brottslighet avses enligt  
 PNR-direktivet 
  de brott som förtecknas i bilaga II till direktivet och som kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år enligt en medlems- stats nationella rätt (se rättelse av direktivet, bilaga 3). 
  
 Förteckningen över brott i bilaga II omfattar 26 punkter. Upp- räkningen innefattar flera brottsbalksbrott (t.ex. mord, grov miss- handel, rån och bedrägeri) liksom brott och gärningstyper i special- straffrätten (t.ex. narkotikabrott och miljöbrott). En del punkter avser brott som inte har någon direkt svensk motsvarighet, dock kan det indirekt, helt eller delvis, finnas motsvarigheter. 
  
 156 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 9.4.1Bakgrund 
  
 De brott som anges i bilaga II till  
 PNR-direktivet 
  omfattas alla, förutom brottet industrispionage (punkten 26), av den uppräkning som finns i artikel 2.2 i rambeslutet om en europeisk arresterings- order3. Den aktuella artikeln i rambeslutet omfattar däremot fler brott än de som upptas i bilaga II till  
 PNR-direktivet. 
  I rambeslu- tets artikel 2.2 anges de där uppräknade brotten utgöra sådana brott som medför att ett överlämnande på grundval av en europeisk arresteringsorder ska ske utan kontroll av om det föreligger dubbel straffbarhet för gärningen, förutsatt att brotten, som de definieras i den utfärdande medlemsstatens lagstiftning, kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år i den utfärdande med- lemsstaten. Artikeln har införlivats i svensk rätt genom 2 kap. 2 § andra stycket lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder (arresteringsorderlagen). Av bestäm- melsen framgår att den brottslighet som avses är de gärningar som finns angivna i en bilaga till lagen och för vilka det är föreskrivet en frihetsberövande påföljd i tre år eller mer.4 Om det i arresterings- ordern har angetts att en gärning är sådan som anges i den s.k. listan och gärningen enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning kan leda till en frihetsberövande påföljd i tre år eller mer, ska således ett överlämnande beviljas utan prövning av om gärningen motsvarar brott enligt svensk lag (se prop. 2003/04:7 s. 76). 
  
 Tanken med urvalet av brotten i den s.k. listan enligt artikel 2.2 i rambeslutet är att listan ska omfatta typiskt sett grov, gränsöver- skridande brottslighet som kan förekomma mellan medlemsstater- na (se prop. 2001/02:118 s. 8 och prop. 2003/04:7 s. 58.). Vare sig i arresteringsorderlagen eller i dess förarbeten finns angivet vilka svenska brott som motsvarar listbrotten. Detta får anses naturligt eftersom lagen endast gäller överlämnande från Sverige enligt en euro- peisk arresteringsorder och en uppgift från den utfärdande myn- digheten om att en gärning omfattas av listan innebär att någon prövning inte ska göras. Frågan om överlämnande till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder regleras i förordningen (2003:1178) 
  
 3Rådets rambeslut av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan staterna (2002/584/RIF). 
  
 4En motsvarande lösning har införts i lagen (2015:650) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen. 
  
 157 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 om överlämnande till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. Enligt förordningen får en arresteringsorder för lagföring utfärdas för brott, för vilket den eftersökte är häktad på sannolika skäl miss- tänkt för brottet och för vilket är föreskrivet fängelse i ett år eller mer. Inte heller när det gäller överlämnande till Sverige enligt en euro- peisk arresteringsorder finns det således angivet vilka svenska brott som motsvarar listbrotten. De brott som anges i listan motsvarar dock inte nödvändigtvis brott som i den svenska lagen har samma beteckning (se prop. 2001/02:118 s. 8 och prop. 2003/04:7 s. 57 f.). 
  
 För att de brott som anges i bilaga II till  
 PNR-direktivet 
  ska om- fattas av direktivets tillämpningsområde krävs, som redan angetts, att de enligt nationell rätt kan leda till minst tre års fängelse. Skriv- ningen är densamma som i artikel 2.2 i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder. Den innebär att det ska ingå tre års fängelse i brottens straffskala för att de ska omfattas, dvs. det ska för de aktu- ella brotten vara föreskrivet fängelse i tre år eller däröver. Det av- görande är alltså om fängelsestraff av den angivna längden ingår i straffskalan för det brott det gäller. Bedömningen är således hänför- lig till straffskalan för ett brott och inte till en straffvärdebedöm- ning. 
  
 För Sveriges del innebär kravet på att det ska finnas tre års fängel- se i straffskalan för ett brott att det i flera fall krävs att brott be- döms som grova för att de ska omfattas av direktivets användnings- område även om de i och för sig omfattas av listan. Som exempel kan nämnas stöld, bedrägeri, barnpornografibrott och vapenbrott. Narkotikabrott och narkotikasmuggling av normalgraden omfattas dock. Inom tillämpningsområdet faller också t.ex. mord och dråp, grov och synnerligen grov misshandel, människorov, människohandel, olaga frihetsberövande, våldtäkt, och rån. 
  
 9.4.2Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Begreppet grov brottslighet ska i lagen definieras genom en hänvisning till de brott som anges i bilaga II till PNR- direktivet och för vilka det i nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater är föreskrivet fängelse i tre år eller mer. 
  
 158 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 Vid genomförandet av EU:s direktiv om underlättande av ett gräns- överskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott, det s.k.  
 CBE-direktivet, 
  ansåg regeringen det var tillräckligt att i en lagbestämmelse ange att en sökning i en annan stats fordonsregister får göras i syfte att utreda ett sådant trafiksäkerhetsrelaterat brott ”som omfattas av artikel 2 i  
 CBE-direktivet” 
  (se prop. 2013/14:65 s. 36 f.). I propositionen hänvisades till att motsvarande författ- ningsteknik använts tidigare i straffrättsliga regleringar som genom- fört internationella instrument, bl.a. i 2 § lagen om straff för offent- lig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott (se prop. 2009/10:78 s. 40 f.). 
  
 På samma sätt ansåg regeringen vid genomförandet av  
 VIS-råds- 
  beslutet, som framgått ovan, att det var tillräckligt att i författnings- texten göra en hänvisning till rådsbeslutets definitioner.  
 VIS-råds- 
  beslutet innehåller samma definitioner av såväl terroristbrott som grov brottslighet som  
 PNR-direktivet, 
  dock med den skillnaden att det för grova brott enligt  
 VIS-rådsbeslutet 
  görs en direkt hänvisning till den s.k. listan i artikel 2.2 i rambeslutet om en europeisk arreste- ringsorder. I propositionen hänvisade regeringen till att definitioner- na är desamma som i den omförhandlade s.k. Eurodacförordningen (EU) nr 603/2013 som bl.a. ger brottsbekämpande myndigheter och Europol rätt att under vissa förutsättningar få tillgång till uppgifter i Eurodac, en  
 EU-gemensam 
  databas med fingeravtryck. Förord- ningen började tillämpas i juli 2015 och lämnar till tillämparna att avgöra vilka brott som ska anses falla inom definitionerna av terro- ristbrott och andra grova brott enligt förordningen. Regeringen fann det lämpligt att även beträffande  
 VIS-rådsbeslutet 
  överlämna åt tillämparna att uttolka begreppen. Det angavs också att det ytterst är en fråga för  
 EU-domstolen 
  att avgöra (se prop. 2014/15:82 s. 35 f.). Riksdagen godtog regeringens förslag. 
  
 Den hänvisningslösning som har valts vid genomförandet av bl.a.  
 CBE-direktivet 
  och  
 VIS-rådsbeslutet 
  framstår som mest ända- målsenlig. Författningstekniken har därtill använts i flera tidigare lagstiftningsärenden. Metoden att införa en hänvisning till direktivets definition har även den fördelen att regleringen inte kommer att behöva förändras om det i den svenska lagstiftningen skulle införas nya brott med tre års fängelse i straffskalan eller om straffskalan för vissa brott höjs till maximala tre år. Vidare gäller på samma sätt här såsom vi angett ovan angående terroristbrottslighet att inte endast 
  
 159 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 SOU 2017:57 
  
 svensk lagstiftning är av intresse för tillämpningen av den nya lagen. Vid utlämnande av  
 PNR-uppgifter 
  till en behörig mottagare i annan medlemsstat är det således ett villkor att det sker för användning i mottagarlandet vid bekämpning av just sådan grov brottslighet som avses i  
 PNR-direktivet 
  och som i mottagarlandet omfattas av natio- nell reglering enligt direktivets definition (eller terroristbrottslighet). 
  
 Det som talar mot en hänvisning till direktivets definition av grov brottslighet är att en viss otydlighet kan komma att uppstå för tillämparna. Som angivits ovan kommer det dock att vara den natio- nella enheten för passageraruppgifter som i första hand kommer att behandla  
 PNR-uppgifterna 
  och förfrågningar från behöriga myn- digheter m.m. Det kan förutsättas att riktlinjer för enhetens arbete med dessa frågor kommer att utarbetas. 
  
 Enligt vår mening framstår lösningen med en direkt hänvisning till direktivets bilaga sammantaget som den både enklaste och lämp- ligaste lösningen för den nya lagen. Eftersom direktivets definition har rättats bör det av tydlighetsskäl därutöver av lagens definition framgå att brottsligheten ska vara sådan för vilken det i nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater är föreskrivet fängelse i tre år eller mer. 
  
 9.5Otillåten behandling av  
 PNR-information 
  
 Vårt förslag: Det ska i lagen föras in en inledande allmän portal- bestämmelse som tydliggör att det inte är tillåtet att behandla  
 PNR-uppgifter 
  eller resultatet av en enhet för passagerarinfor- mations behandling av sådana uppgifter i annat syfte än att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrotts- lighet eller grov brottslighet. Bestämmelsen genomför bl.a. arti- kel 1.2, 7.4 och  
 9.2–4. 
  För behöriga myndigheter ska dock gälla ett undantag, som närmare kommer att behandlas i avsnitt 16.2.3. 
  
 Vi har redan nämnt att det i artikel 1.2 i direktivet föreskrivs – under artikelns rubrik ”Syfte och tillämpningsområde” – att  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med direktivet endast får behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet i enlighet med artikel 6.2 a, b och c. (Vi kom- mer att behandla artikel 6 närmare i avsnitt 13). 
  
 160 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den nya lagens inledande bestämmelser 
  
 Artikeln kan enligt vår mening ses som en portalbestämmelse som talar om vilken behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som över huvud taget är tillåten enligt direktivet. Såsom vi tolkar bestämmelsen gäller denna begränsning till bekämpning av terroristbrottslighet och grov brottslighet oavsett om  
 PNR-uppgifterna 
  har samlats in från luft- trafikföretag i Sverige eller har samlats in från lufttrafikföretag i en annan medlemsstat men kommit till Sverige i enlighet med direkti- vets bestämmelse om utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  mellan medlems- staterna, se artikel  
 9.2–4. 
  Vidare är begränsningen som huvudregel tillämplig för behöriga myndigheters behandling av mottagna PNR- uppgifter. Det framgår av artikel 7. 
  
 Av direktivets olika bestämmelser följer vidare att inte heller resul- tatet av en enhet för passagerarinformations behandling av PNR- uppgifter får användas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. 
  
 Vi menar att det är lämpligt att i en allmän portalparagraf slå fast den begränsning för användningen av  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av enheternas behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som följer av direktivet. Av tydlighetsskäl bör den formuleras som en förbudsregel som anger att användning för annat slags verksamhet än sådan som avser bekämpning av terroristbrottslighet eller grov brottslighet inte är tillåten. I avsnitt 16.2.3 kommer dock frågan om ett undantag att behandlas (artikel 7.5). 
  
 I avsnitt 18.5 kommer vi att föreslå ett mer allmängiltigt förbud som enligt vår mening bör tas in redan i lagens inledande kapitel, nämligen förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Av framställningstekniska skäl behandlas frågan först i det nämnda senare avsnittet. 
  
 161 
  
 10En enhet för passagerarinformation 
  
 10.1Direktivets bestämmelser 
  
 Enligt artikel 4.1 i direktivet ska varje medlemsstat inrätta eller utse en myndighet med behörighet att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet eller en av- delning inom en sådan myndighet vilken ska fungera som medlems- statens enhet för passagerarinformation. Av skäl 13 framgår att ett syfte med att  
 PNR-uppgifter 
  överförs till en särskilt upprättad enhet är att säkerställa klarhet om vad som gäller och att minska kostna- derna för lufttrafikföretagen. Enheten ska, enligt artikel 4.2, ansvara för att 
  
 a)samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen, lagra och be- handla dessa uppgifter och överföra dessa uppgifter eller resulta- tet av behandlingen av dem till behöriga myndigheter, 
  
 b)utbyta både  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av dessa uppgifter med andra medlemsstaters enheter för passagerar- information och med Europol. 
  
 Personal vid enheten för passagerarinformation kan, enligt artikel 4.3, utgöras av tjänstemän som har avdelats från behöriga myndigheter. Vidare anges att medlemsstaterna ska ge enheterna för passagerar- information tillräckliga resurser för att de ska kunna utföra sina upp- gifter. Av artikel 4.4 framgår att två eller flera medlemsstater får in- rätta eller utse en och samma myndighet till sin gemensamma enhet för passagerarinformation. Slutligen anges i artikel 4.5 att varje med- lemsstat inom en månad från inrättandet eller utseendet av sin enhet för passagerarinformation ska informera kommissionen om detta och får när som helst ändra detta meddelande. Kommissionen ska 
  
 163 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 offentliggöra meddelandet och eventuella ändringar därav i Euro- peiska unionens officiella tidning. 
  
 10.2Den svenska enheten för passagerarinformation 
  
 Våra förslag: Det ska i lagens inledande bestämmelser tas in en paragraf om att det hos Polismyndigheten ska finnas en enhet för passagerarinformation. I bestämmelsen ska enhetens övergripan- de uppgifter beskrivas. Dessa är att samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen, lagra och behandla dessa uppgifter och över- föra  
 PNR-uppgifter 
  och resultaten av behandlingen av dem till behöriga myndigheter samt att utbyta sådan information med andra som är behöriga att motta uppgifterna. 
  
 I lagens definitionsparagraf tas in ett samlingsbegrepp för  
 PNR-uppgifter 
  och resultaten av en enhet för passagerarinforma- tions behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Samlingsbegreppet ska be- nämnas  
 PNR-information. 
  
 Det förs även i lagen in en definition av behörig mottagare. Med en behörig mottagare avses en behörig myndighet i Sverige, en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat, en myndighet som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat eller Europol. 
  
 Artikel 4 slår alltså fast att varje medlemsstat ska inrätta en egen eller med andra medlemsstater gemensam enhet. Enligt direktivet ska enheten utgöra en egen myndighet med brottsbekämpande uppgifter eller utgöra en avdelning inom en sådan myndighet, Direktivet ger således inte utrymme för att enheten utformas som ett myndighets- gemensamt organ för samverkan mellan flera nationella myndigheter med brottsbekämpande uppgifter. Direktivet slår också fast vad en- heten för passagerarinformation ska ha för grundläggande uppgifter. 
  
 Enligt våra kommittédirektiv är utgångspunkten för vårt upp- drag att den nationella enheten för passagerarinformation ska pla- ceras vid Polismyndigheten. Det är således inte aktuellt för vår del att överväga en placering hos någon annan myndighet, att en med annan medlemsstat gemensam enhet för passagerarinformation skulle finnas eller att den svenska enheten ska inrättas som en egen myn- dighet. 
  
 164 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 Inrättandet och placeringen av den svenska nationella enheten för passagerarinformation bör enligt vår mening komma till klart uttryck genom en bestämmelse som placeras bland den nya lagens inledande bestämmelser. I och med att det redan i lagen framgår att enheten ska finnas och vara placerad vid Polismyndigheten, saknas behov av föreskrifter om enheten i Polismyndighetens instruktion. 
  
 Även enhetens övergripande uppgifter bör komma till klart ut- tryck i bestämmelsen. Dessa uppgifter kan uttryckas på motsvarande sätt som i artikel 4.2 i direktivet. Dock anges i den nämnda artikeln endast att utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av dessa uppgifter ska ske med andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation och med Europol. Längre fram i direktivet framgår dock att även sådana myndigheter som utsetts som behöriga i andra medlemsstater har rätt att få del av uppgifter från enheten på motsvarande sätt (artikel 9.3). Enligt vår mening bör det redan av denna inledande bestämmelse framgå samtliga aktörer som är be- höriga att motta uppgifter från enheten för passagerarinformation. Vi föreslår därför att detta kommer till uttryck i lagen. Vi föreslår även att det i lagens definitionsbestämmelse förs in en definition av behöriga mottagare. Definitionen ska omfatta behöriga svenska myn- digheter, enheter för passagerarinformation i andra medlemsstater, myndigheter som har utsetts som behöriga i andra medlemsstater samt Europol. Tredjeländer omfattas inte av definitionen. 
  
 Som framgår redan i artikel 4.2 avser enhetens uppgifter inte bara att lagra, analysera och utbyta  
 PNR-uppgifter 
  som mottagits från lufttrafikföretagen. Analyserna m.m. kommer också att leda till så kallade träffar eller andra slags resultat av behandlingen av PNR- uppgifterna. Uttrycket  
 ”PNR-uppgifter 
  eller resultatet av behand- lingen av dem” eller motsvarande återkommer ett stort antal tillfällen i direktivet. Det finns därför ett behov av att i den lagstiftning vi föreslår referera till inte bara själva  
 PNR-uppgifterna 
  utan även re- sultatet av behandlingen av dem. För att förenkla lagstiftningen före- slår vi att det i lagen förs in en definition som omfattar såväl PNR- uppgifter som resultatet av behandlingen av sådana uppgifter. En lämplig samlingsbeteckning är  
 PNR-information, 
  vilket vi alltså föreslår ska tas in i lagens definitionsparagraf. 
  
 165 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 10.3Enhetens organisation och utredningens uppdrag 
  
 Vår bedömning: Våra författningsförslag ger ett rättsligt ramverk för verksamheten enligt den nya lagen vid enheten för passagerar- information. Hur enheten närmare ska organiseras, bemannas och administreras m.m. bör överlåtas till Polismyndigheten att bestämma, lämpligen i samråd med behöriga myndigheter. 
  
 Enligt våra kommittédirektiv ska Polismyndigheten ansvara för genomförandet av direktivets tekniska bestämmelser. I vårt utred- ningsuppdrag ingår dock att föreslå hur enheten för passagerar- information ska organiseras. 
  
 Inom Polismyndigheten pågår redan ett arbete med att införa en enhet för passagerarinformation. En förstudie gällande införandet av en systematiserad hantering av PNR- och  
 API-uppgifter 
  har, som beskrivits i avsnitt 7.2.1, genomförts av Polismyndigheten tillsammans med Tullverket och Säkerhetspolisen. I förstudien finns förslag på hur enheten för passagerarinformation ska vara organiserad. Polis- myndigheten har också, tillsammans med Tullverket, ansökt om och erhållit bidrag från kommissionen för att etablera en enhet för passagerarinformation. Det pågår för närvarande ett arbete med att etablera en sådan enhet med tillhörande  
 it-stöd. 
  
 Vi har tolkat utredningsuppdraget så att vi i frågan om hur en- heten för passagerarinformation ska vara organiserad bör arbeta i linje med det planeringsarbete som redan pågår. Vi ser det således som vårt uppdrag att se till att det finns ett rättsligt ramverk inom vilket inrättandet och organiseringen kan utvecklas vidare. Vår mål- sättning är således att ge Polismyndigheten möjlighet att genomföra direktivets tekniska bestämmelser och utarbeta hur enheten för passa- gerarinformation rent operativt och administrativt ska organiseras. De mer praktiska frågorna kring hur enheten för passagerarinforma- tion rent faktiskt ska arrangeras och bemannas tas lämpligen och bäst om hand av involverade myndigheter själva. Utgångspunkten för vårt arbete är alltså att Polismyndigheten i stor utsträckning ska få bestämma sin egen organisation (jfr 38 § förordning [2014:1102] med instruktion för Polismyndigheten). Med tanke på enhetens uppgifter att bidra till arbetet att bekämpa terroristbrottslighet och 
  
 166 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 grov brottslighet även vid andra behöriga myndigheter, ter det sig dock lämpligt att det i relevant omfattning sker ett samråd med dessa andra myndigheter när det gäller utformningen av enhetens organi- sation och arbetssätt m.m. Det är dock inget som vi anser behöver regleras närmare. Endast i den mån det anses nödvändigt kommer vi därför att föreslå att enheten för passagerarinformations organi- sation ska författningsregleras (jfr prop. 2013/14:110 s. 395 f.). 
  
 Organisatoriska frågor för utredningen 
  
 Vi ser det således som vårt uppdrag att utarbeta ett rättsligt ramverk inom vilket Polismyndigheten kan organisera enheten för passa- gerarinformation. Den övergripande rättsliga frågan av organisato- risk karaktär som enligt vår mening bör behandlas av utredningen, avser att överväga vilken reglering som krävs för att säkerställa att behandlingen av  
 PNR-information 
  vid enheten för passagerarinfor- mation hålls tillräckligt åtskild från övrig personuppgiftsbehandling inom Polismyndigheten och från behöriga myndigheter i övrigt.  
 PNR-direktivet 
  kan nämligen inte förstås på annat sätt än att de från lufttrafikföretagen insamlade uppgifterna och analysresultaten m.m., dvs.  
 PNR-informationen, 
  ska skyddas inom de nationella en- heterna och bara, i bildlig mening, passera enheternas väggar genom de dörrar och under de förutsättningar i övrigt som direktivets regel- verk ställer upp. I och med att den svenska enheten inrättas i en be- fintlig stor myndighet uppstår frågor om hur dessa ”väggar” lämpligen kan åstadkommas. Denna fråga kommer att analyseras i nästföljande avsnitt 10.4. En annan fråga med organisatorisk anknytning är vilka rättsliga konsekvenser m.m. som följer av planerna på att det vid enheten ska tjänstgöra personal som har sin grundanställning vid andra behöriga myndigheter, se avsnitt 7.2.1. Den frågan behandlas nedan i avsnitt 10.5. 
  
 167 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 10.4Tillgången till  
 PNR-information 
  bör begränsas 
  
 10.4.1Direktåtkomst 
  
 Vårt förslag: Direktåtkomst till  
 PNR-information 
  som behand- las vid enheten för passagerarinformation hos Polismyndigheten ska inte vara tillåten. En bestämmelse som klargör detta tas in i lagen. 
  
 Om direktåtkomst 
  
 Det finns inte någon legaldefinition av begreppet direktåtkomst. Begreppet har dock använts i lagstiftningssammanhang sedan 1990- talet. Dessförinnan användes begreppet terminalåtkomst. Begreppet direktåtkomst har i senare års dataskyddsreglering främst använts såsom en specialform av elektroniskt utlämnande genom passerande av rättsliga gränser mellan myndigheter eller mellan självständiga verk- samhetsgrenar inom myndigheter, s.k. sekretessgränser. Med direkt- åtkomst avses vanligtvis att någon myndighet har en sådan teknisk tillgång till en annan myndighets upptagningar som avses i 2 kap. 3 § andra stycket TF. En myndighet med direktåtkomst har alltså getts direkt tillgång till någon annan myndighets register eller data- bas och kan på egen hand söka efter information, normalt utan att kunna påverka innehållet i registret eller databasen (se bl.a. prop. 2009/10:85 s. 168). I begreppet ligger också att den som är person- uppgiftsansvarig för registret eller databasen inte har någon kontroll över vilka uppgifter som mottagaren vid ett visst söktillfälle tar del av. Den myndighet som lämnar ut uppgifter genom direktåtkomst fattar således inte något beslut om utlämnande av de uppgifter som den som har direktåtkomst tar del av i varje enskilt fall (se bl.a. SOU 2015:39 s. 121). Beslutet att lämna ut uppgifterna tas långt tidi- gare. Uppgifterna i registret eller databasen är nämligen att betrakta som utlämnade i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagstift- ningens mening redan då direktåtkomsten tekniskt etableras. 
  
 Varken nuvarande personuppgiftslag eller det nya dataskydds- direktivet reglerar närmare olika sätt att elektroniskt lämna ut person- uppgifter. Inte heller brottsdatalagen innehåller bestämmelser av det slaget. Däremot förekommer sådana bestämmelser i polisdatalagen, 
  
 168 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 tullbrottsdatalagen och flertalet andra registerförfattningar på om- rådet. Enligt 2 kap. 21 § PDL är direktåtkomst tillåten bara i den utsträckning som följer av polisdatalagen. Av 3 kap. 8 § PDL följer att bl.a. Säkerhetspolisen, Ekobrottsmyndigheten och Tullverket får medges direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts gemen- samt tillgängliga i Polismyndighetens brottsbekämpande verksamhet. Med gemensamt tillgängliga avses att fler än ett fåtal personer har rätt att ta del av uppgifterna (3 kap. 1 § PDL). Enligt en förekom- mande uppfattning innebär tillgång bland en grupp på fler än tio personer att rekvisitet gemensamt tillgängliga är uppfyllt. Inte bara antalet personer med tillgång räknas emellertid. Även sådana fak- torer som hur länge uppgifter behandlas kan ha betydelse för att ta bara ett exempel. I 3 kap. 2 § PDL anges vilka personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. 
  
 Det kan också nämnas att lagen (2006:444) om passagerarregister, som tillkommit för att genomföra  
 API-direktivet 
  i svensk rätt, tillåter Säkerhetspolisen att ha direktåtkomst till personuppgifterna i det registret. 
  
 Våra överväganden 
  
 Av  
 PNR-direktivet 
  följer att behöriga myndigheter, inklusive Polis- myndigheten, ska få tillgång till  
 PNR-information 
  först efter det att de har behandlats och vidareförts från enheten för passagerarinfor- mation i enlighet med en viss procedur enligt direktivets bestäm- melser. De behöriga myndigheterna kan således inte, såsom i lagen om passagerarregister, tillåtas ha egen åtkomst till  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten. 
  
 Som vi redovisat i avsnitt 8.5 kommer polisdatalagen att vara tillämplig vid enhetens behandling av  
 PNR-uppgifter 
  och andra per- sonuppgifter i den utsträckning den nya lagstiftning vi föreslår inte innehåller avvikande bestämmelser. Det är vår bedömning att PNR- uppgifterna, som ska lagras fem år i en databas enligt direktivet, lik- väl som resultatet av enhetens behandling av  
 PNR-uppgifterna 
  rim- ligen bör betraktas som sådana personuppgifter som gjort gemensamt tillgängliga inom Polismyndighetens brottsbekämpande verksam- het även om uppgifterna de facto behandlas avgränsat vid enheten. Med tanke på vad 3 kap. 8 § PDL föreskriver om att direktåtkomst 
  
 169 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 får medges till vissa av de myndigheter som är behöriga myndig- heter enligt  
 PNR-direktivet, 
  anser vi att det behövs en uttrycklig bestämmelse i den nya lagen som förbjuder direktåtkomst till PNR- information som behandlas vid enheten. Utan en sådan bestämmelse ger nämligen, logiskt sett, 3 kap. 8 § PDL en rättslig öppning för att medge direktåtkomst till enhetens  
 PNR-information. 
  Vi föreslår därför en sådan förbudsbestämmelse, som kommer att gälla i stället för polisdatalagens reglering av direktåtkomst. Genom en bestäm- melse som inte tillåter direktåtkomst säkerställs alltså att andra be- höriga myndigheter än Polismyndigheten förhindras att ta direkt del  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten. Med hänsyn till be- stämmelsens grundläggande betydelse bör den, enligt vår mening, föras in i vårt förslag till lag. 
  
 Vi förutsätter att informationsutbytet enligt direktivet ska kunna ske med användning av modern informationsteknik. Därmed anser vi att det i vår reglering finns behov av ett undantag från den nu- varande bestämmelsen i 2 kap. 20 § första meningen PDL som anger att endast enstaka personuppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Frågan kan regleras i förordning. 
  
 10.4.2Sekretess inom Polismyndigheten? 
  
 Vår bedömning: Det kommer inte att finnas någon sekretess- gräns mellan enheten för passagerarinformation och Polismyn- dighetens övriga brottsbekämpande verksamhet. Det finns inte heller tillräcklig anledning att föreslå en reglering som skulle kunna skapa en sådan sekretessgräns. 
  
 Uppgifter inom Polismyndighetens verksamhet omfattas av bestäm- melserna om tystnadsplikt och handlingssekretess i offentlighets- och sekretesslagen. Uppgifter som skyddas av sekretess får inte lämnas ut till en enskild eller annan myndighet utan stöd i offentlighets- och sekretesslagen. Sekretess gäller således även mellan myndigheter (8 kap. 1 § OSL). Mellan myndigheter, även med näraliggande upp- gifter, finns alltså sekretessgränser. 
  
 Enligt 8 kap. 2 § OSL kan det även finnas en sekretessgräns inom en myndighet, nämligen mellan olika verksamhetsgrenar om de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Mellan så- 
  
 170 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 dana verksamhetsgränser får sekretessbelagda uppgifter inte röjas utan stöd i offentlighet- och sekretesslagen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 2 kap. 8 § TF om när en handling blir allmän när den överlämnats mellan organ inom samma myndighetsorganisation. Det avgörande är även i detta fall att organen uppträder som själv- ständiga i förhållande till varandra. Däremot behöver det inte vara fråga om olika verksamhetsgrenar. 
  
 Frågan om när organ eller verksamhetsgrenar inom samma myn- dighetsorganisation är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra kan vara svårbedömd. Frågan har behandlats i ett antal propositioner på senare år, se t.ex. En Kronofogdemyndighet i tiden (prop. 2005/06:200 s. 146 f.) och Patientdatalag m.m. (prop. 2007/08:126 s. 162 f. och 202). I dessa propositioner har, mot bak- grund av uttalandena i förarbetena till den tidigare gällande sekre- tesslagen, slagits fast att om olika delar av en myndighets verksamhet har att tillämpa olika sekretessbestämmelser, får de anses utgöra olika verksamhetsgrenar i sekretesslagens mening. Först om olika delar av en myndighet utgör olika verksamhetsgrenar i sekretesslagstiftning- ens mening finns det skäl att även ta ställning till om de också är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. 
  
 I motiven till offentlighets- och sekretesslagen anges att det för- hållandet att en myndighet har att tillämpa olika sekretessbestäm- melser inte med automatik innebär att det också finns olika verk- samhetsgrenar inom myndigheten i lagens mening. Att myndigheten har att tillämpa flera olika sekretessbestämmelser kan t.ex. bero på att bestämmelserna visserligen gäller på samma verksamhetsområde men att de finns i olika kapitel därför att de gäller till skydd för olika intressen, t.ex. sekretess till skydd för allmänna intressen i 18 kap. OSL och sekretess till skydd för enskildas intressen i 35 kap. OSL. Sekretessregleringen inom ett verksamhetsområde kan vidare vara uppdelad på flera paragrafer av redaktionella skäl. Först om det finns olika delar av en myndighets verksamhet som har att tillämpa sinsemellan helt olika set av sekretessbestämmelser är det fråga om olika verksamhetsgrenar i sekretesslagstiftningens mening. Om så är fallet behövs det därutöver göras en bedömning av om de olika verksamhetsgrenarna också har organiserats på ett sådant sätt att de förhåller sig självständiga till varandra. Det är bara om båda dessa kriterier är uppfyllda som det uppstår en sekretessgräns inom en myndighet. (Se prop. 2008/09:150 s. 358 ff.). 
  
 171 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 De tidigare 21 polismyndigheterna, Rikspolisstyrelsen och Statens kriminaltekniska laboratorium slogs den 1 januari 2015 ihop i en ny myndighet, Polismyndigheten. Säkerhetspolisen utgör sedan samma datum en egen myndighet. I propositionen En ny organisation för polisen (prop. 2013/14:110) analyserades om det kommer att finnas enheter inom den nya Polismyndigheten som intar en sådan ställning att de kan anses utgöra självständiga organ i tryckfrihetsförord- ningens mening. Det ansågs då ännu inte gå att bedöma vilka delar av verksamheten som skulle komma att anses som självständiga organ. Den omständigheten att handläggningen av vissa ärenden koncentre- ras till en viss enhet inom myndigheten ansågs dock inte innebära att enheten kan anses som ett självständigt organ i den mening som avses i 2 kap. 8 § TF (se a. prop. s. 507 ff.). 
  
 I propositionen analyserades vidare om det kommer att finnas sekretessgränser inom Polismyndigheten. Åtta olika verksamhets- grenar identifierades: den brottsförebyggande och brottsutredande verksamheten (18 kap.  
 1–3 
  §§ och 35 kap.  
 1–5 
  §§), särskilt person- säkerhetsarbete enligt 2 a § polislagen [1984:387] (18 kap. 7 § och 35 kap. 11 §), handläggningen av vapenärenden (18 kap. 16 § och 35 kap. 23 §), verksamhet enligt lagen om fingerade personuppgifter (22 kap. 2 §), räddningsinsatser enligt lagen om skydd mot olyckor (32 kap. 8 §), verksamhet som avser hjälp och bistånd till enskilda (35 kap. 20 §), verksamhet som avser utlänningskontroll och med- borgarskap (37 kap. 1 §) och verksamhet som avser skadereglering (40 kap. 6 §). Bedömningen gjordes att de verksamheter som avser personsäkerhetsarbete och fingerade personuppgifter kunde anses utgöra självständiga verksamhetsgrenar i den tidigare organisationen, men att övriga verksamhetsgrenar tidigare inte hade organiserats så att de kunde anses vara självständiga i förhållande till varandra. Det förutsattes att de både verksamheterna avseende personsäkerhets- arbete och fingerade personuppgifter skulle komma att organiseras skilda från övriga verksamheter så att sekretessgränser uppstår. Huruvida övriga verksamhetsgrenar kommer att kunna anses vara självständiga angavs bero på hur den nya myndigheten organiseras. Det angavs vidare att det vid tillfället inte gick att med säkerhet ut- tala sig om i vilken utsträckning det kommer att finnas sekretess- gränser inom Polismyndigheten, men att det är sannolikt att det i de allra flesta fall inte kommer att finnas sådana gränser. (Se a. prop. s. 508 f.) Angående en följdändring i 2 kap. 18 § PDL, angavs vidare 
  
 172 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 att ”första stycket har anpassats till att sekretess inte gäller inom Polismyndigheten i dess brottsbekämpande verksamhet, varför polismyndigheter har tagits bort” (a. prop. s. 649). 
  
 En närliggande fråga är hur en befattningshavare ska tillämpa sekretessreglerna i förhållande till sina kollegor. Den frågan berörs i viss utsträckning i förarbetena till ändringar i sekretesslagen. Där uttalas att sekretessreglerna inte anses utgöra hinder mot att lämna uppgifter mellan befattningshavare hos en myndighet i den utsträck- ning som är normal för och behövlig för ett ärendes handläggning eller verksamhetens bedrivande i övrigt (prop. 1990/91:111 s. 24.) Det framhålls dock att det av grunderna för sekretesslagen torde följa att en befattningshavare inte bör anses ha en obegränsad frihet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till andra anställda inom myndigheten. JO har också uttalat att det torde stå klart att en befattningshavare inte har någon obegränsad frihet att lämna upp- gifter som omfattas av sekretess till sina arbetskamrater (JO 1983/84 s. 262). JO konstaterar dock att sekretesslagstiftningen inte kan anses utgöra ett hinder mot att en handläggare rådfrågar andra befatt- ningshavare om ett ärende, åtminstone inte om det framstår som objektivt försvarbart. Uppgifter måste också fritt kunna lämnas till den som på ett eller annat sätt deltar i beredningen och avgörande av ett ärende. (Se prop. 2013/14:110 s. 517.) 
  
 Vår bedömning 
  
 Enheten för passagerarinformation kommer att vara en egen enhet men som sådan utgöra en del av Polismyndighetens brottsbekäm- pande verksamhet. När det gäller informationsöverföring inom Polis- myndigheten synes den rådande uppfattningen vara den att det inte förekommer sekretessgränser (eller sekretessväggar) inom Polismyn- dighetens brottsförebyggande och brottsutredande verksamhet (se t.ex. a. prop. s. 508 f.). Vi delar den uppfattningen. De sekretessbe- stämmelser som i första hand blir tillämpliga för  
 PNR-information 
  som behandlas hos enheten finns i 18 kap.  
 1–2 
  §§ OSL, till skydd för den brottsbekämpande verksamheten, och 35 kap.  
 1–2 
  §§ OSL, till skydd för enskilda. Dessa bestämmelser tillämpas också för annan brottsförebyggande och brottsutredande verksamhet. 
  
 173 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 Även för det fall särskilda sekretessbestämmelser därutöver skulle införas avseende  
 PNR-information 
  m.m. till skydd för verksamheten vid enheten och för registrerade passagerare (se dock våra bedöm- ningar i den frågan i avsnitt 24) är det knappast motiverat att skapa ett helt eget set av sekretessbestämmelser för verksamheten inom enheten för passagerarinformation. Såvitt kan bedömas är det varken möjligt eller lämpligt att införa någon sekretessreglering i syfte att utforma arbetet inom enheten som en egen verksamhetsgren av annat slag än den brottsförebyggande och brottsutredande verksamheten i övrigt vid Polismyndigheten. Trots att enheten för passagerar- information kommer att organiseras skild från övrig verksamhet, är det inte heller troligt att den kommer att organiseras så att den blir i tillräcklig grad självständig gentemot övrig brottsbekämpande verk- samhet vid Polismyndigheten. Som vi angett ovan bör det överlämnas åt Polismyndigheten att närmare bestämma hur enheten ska orga- niseras. Sammanfattningsvis är det därför olämpligt att lagstiftnings- vägen försöka skapa en ny sekretessgräns inom den brottsbekäm- pande verksamheten. 
  
 Begränsningar i tillgången till  
 PNR-information 
  inom Polismyn- digheten med stöd av sekretessbestämmelser synes alltså inte vara en framkomlig väg för att skydda  
 PNR-informationen 
  i förhållande till övrig brottsbekämpande verksamhet inom Polismyndigheten. Det bör dock i sammanhanget påpekas att frånvaron av en sekre- tessgräns mellan enheten för passagerarinformation och övrig brotts- förebyggande och brottsutredande verksamhet inte innebär att det finns en obegränsad rätt att sprida sekretessbelagda uppgifter till kollegor inom myndigheten. 
  
 10.4.3Begränsningar via dataskyddsbestämmelser m.m. 
  
 Våra förslag: Det ska föras in en bestämmelse i lagen om att bara den som tjänstgör vid enheten för passagerarinformation får ha tillgång till  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten samt att tillgången till  
 PNR-informationen 
  ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter vid enheten. Närmare bestämmelser om tillgång, behörighetstill- delning m.m. kan meddelas genom föreskrifter av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. 
  
 174 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 Nuvarande reglering i polisdatalagstiftningen m.m. 
  
 I 2 kap. 11 § PDL slås fast att tillgången till personuppgifter inom Polismyndigheten ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Bestämmelsen omfattar såväl direkt tillgång till automatiserade uppgiftssamlingar som till- gång i allmänhet. Polismyndigheten ska således organisera sin verk- samhet på ett sådant sätt att obefogad spridning av personuppgifter motverkas. Bestämmelsen riktar sig inte bara till dem som är enga- gerade i den dagliga verksamheten. Den måste också beaktas av dem som ansvarar för utformningen av nya datasystem liksom av dem som avgör vilken tillgång till personuppgifter respektive tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. (Se prop. 2009/10:85 s. 94 och 326.) I bestämmelsens andra stycke finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela närmare föreskrifter om förutsättning- arna för tillgången till personuppgifter. Detaljbestämmelser kan så- ledes utformas så att tillgången till personuppgifter begränsas till vad som är nödvändigt för verksamhetens bedrivande. I lagens för- arbeten har angetts att det inte är lämpligt att i lagform ange detalje- rade riktlinjer för hur tillgången till personuppgifter bör avgränsas. Det har i stället angetts vara Polismyndighetens och övriga berörda myndigheters uppgift att, utifrån respektive myndighets organisation och struktur, säkerställa att åtkomsten till personuppgifter begränsas i enlighet med bestämmelsen (a. prop. s. 95.) Regeringen har i 3 § PDF föreskrivit att Polismyndigheten och Säkerhetspolisen får med- dela närmare föreskrifter om tillgången till personuppgifter för sina respektive verksamhetsområden. Vidare anges att för tilldelning av behörigheter för åtkomst till personuppgifter ska det särskilt beaktas att det, utöver behovet av uppgifterna, ställs krav på utbildning och erfarenhet. Enligt 4 § ska de nu nämnda myndigheterna ansvara för att det inom respektive myndighet finns rutiner för tilldelning, för- ändring, borttagning och regelbunden uppföljning av behörigheter för åtkomst till personuppgifter. Av 4 a § framgår vidare att beträf- fande penningtvättsregistret som regleras i 4 kap. 18 § PDL och det internationella registret som regleras i 4 kap. 21 § PDL får bara tjänstemän vid särskilda enheter ges tillgång till uppgifter i de re- gistren. I paragrafen anges således att endast tjänstemän vid finans- underrättelseenheten vid Polismyndigheten får ha tillgång till upp- 
  
 175 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 gifter i penningtvättsregister och att endast tjänstemän vid den nationella funktionen för internationella uppgifter vid Polismyndig- heten får ha tillgång till uppgifter i det internationella registret. Av bestämmelsen framgår vidare att det vid Polismyndigheten löpande ska föras en förteckning över de tjänstemän vid myndigheten som behandlar dessa uppgifter. 
  
 I förarbetena till polisdatalagen framgår därtill att underrättelse- verksamhet bedrivs vid särskilda enheter med särskilt utbildade tjänstemän och att det är en naturlig del av underrättelsearbete att begränsa antalet tjänstemän som tar del av viss information (a. prop. s. 107). I propositionen En ny organisation för polisen (prop. 2013/14:110) anges att det får förutsättas att underrättelsearbetet kommer att bedrivas på samma sätt i den nya polisorganisationen. Polismyndigheten och Säkerhetspolisen ska se till att anställda som arbetar med underrättelseverksamhet inte ges tillgång till fler upp- gifter än de har behov av i sitt arbete (a. prop. s. 517). 
  
 I de för Tullverket nu gällande bestämmelserna om tillgång till passageraruppgifter finns bestämmelser som reglerar vilka anställda som ska ha behörighet att ta del av bokningsuppgifterna. Således anges i 4 kap. 6 § tullförordningen (2016:287) och i 5 § förordningen (1996:702) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen att chefen för Tullverket, eller en chefstjänsteman som förordnats för uppgiften av chefen, beslutar om vilka anställda som ska ha behörighet att ta del av bokningsupp- gifter som lämnats av transportföretag, eller genom terminalåtkomst. Behörighet ska endast ges till den som har nödvändig utbildning och som behöver informationen för sina arbetsuppgifter inom Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Våra överväganden 
  
 Inom en myndighet utan inre sekretessgränser ställer det allmänna dataskyddsrättsliga regelverket krav på att personuppgifter ska skyd- das genom att tillgången till uppgifterna avgränsas och begränsas så långt möjligt är för verksamheten. Som framgått ovan finns redan tydliga regler om detta för Polismyndighetens del i polisdatalagstift- ningen. Det är snarare regel än undantag att sådana bestämmelser tas in i registerförfattningar som sätter ramar för myndigheternas 
  
 176 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 informationshantering. Denna dataskyddsreglering sker utifrån in- tresset att tillgodose enskilda registrerades intresse av att person- uppgifter om dem hanteras på ett sätt som ger dem ett tillbörligt skydd för deras personliga integritet. 
  
 I stor utsträckning överlappande och likartade krav på att be- gränsa tillgång till myndigheternas information, särskilt känslig sådan, följer även av annan reglering som motiverats av helt andra intressen än det integritetsintresse som ligger bakom den dataskyddsrättsliga regleringen. Begränsningar av tillgången till en myndighets elektro- niska informationssamlingar behövs för att skydda t.ex. verksam- hetens effektivitet, samhällsfunktioner och liknande. Det säger sig självt att Polismyndighetens verksamhet är sådan att ett otal begräns- ningar i polisanställdas tillgång till information måste finnas för att skydda informationen från risken att spridas till nackdel för polis- verksamheten som sådan. 
  
 Inom enheten för passagerarinformation kommer det att finnas personuppgifter om enskilda som inte bör kunna vara allmänt till- gängliga inom Polismyndigheten för att  
 PNR-direktivets 
  krav på till- fredsställande integritetsskydd ska uppnås (se t.ex. artikel 13.2). En korrekt tillämpning av polisdatalagens och polisdataförordningens bestämmelser skulle emellertid i och för sig kunna anses tillräckliga för att få till konsekvens att endast den som tjänstgör vid enheten för passagerarinformation ges tillgång till  
 PNR-information 
  som be- handlas vid enheten. Dock anser vi att frågan om begränsning av tillgången är så pass central för integritetsskyddet att den bör reg- leras särskilt. Ett tillägg i 4 a § PDF om att endast tjänstemän vid enheten får ha tillgång till  
 PNR-information 
  skulle därvid i och för sig kunna tänkas. I och med att  
 PNR-direktivet 
  genomförs genom en egen avgränsad lagstiftning är det emellertid lämpligare att bestäm- melser om begränsningar i tillgången tas in i den lag och förordning som vi föreslår. Vi menar också att en övergripande bestämmelse om att endast den som tjänstgör vid enheten får ha tillgång till PNR- information är av så stor vikt för integritetsskyddet att den bör tas in i lagen. 
  
 Det är också av vikt, menar vi, att det inom enheten inte ska få lov att vara full åtkomst till  
 PNR-informationen 
  alldeles oavsett om det är motiverat för verksamhetens effektivitet och ändamålsenlig- het eller inte. Även detta bör framgå på lagnivå. Vi föreslår därför att det i lagen också anges att tillgången till  
 PNR-informationen 
  ska 
  
 177 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter vid enheten. Därmed framgår motsatsvis att onödigt bred åtkomst bland tjänstemännen på enheten inte får före- komma. Närmare bestämmelser om tillgången – inom denna ram – bör dock kunna meddelas i förordningen eller genom föreskrifter av Polismyndigheten. Dessa bestämmelser kommer att gälla i stället för polisdatalagstiftningens reglering. Vi kommer att i senare avsnitt föreslå en bestämmelse i förordningen om att tillgången till vissa slags uppgifter ska begränsas, se avsnitt 13.4. 
  
 Därutöver får tillgången till uppgifterna vid enheten för passa- gerarinformation regleras internt med hjälp av bestämmelser om be- hörighetstilldelning. Med en sådan ordning kan de uppgifter som behandlas inom enheten på ett enkelt sätt avgränsas och omges av extra integritets- och säkerhetsskydd. Därmed kan tillgången till den information som finns tillgänglig inom enheten för passagerarinfor- mation begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att utföra sina arbetsuppgifter. Behörighetsstyrning och principer som avgör tillgången till uppgifter kan utarbetas på förhand. Behörigheterna kan vidare anpassas till olika befattningshavares behov med hänsyn till tjänstenivå och arbetsuppgifter. 
  
 Inom enheten kommer emellertid att behandlas inte bara PNR- information som vårt förslag tar sikte på. Enheten kommer exempel- vis att kunna göra slagningar i andra databaser som finns tillgäng- liga i den brottsbekämpande verksamheten. Tillgång och övriga förutsättningar för detta bör, menar vi, lämpligen bedömas och han- teras utifrån polisdatalagstiftningen eller annan tillämplig reglering för detta. Vi föreslår alltså ingen tillkommande dataskyddsrättslig reglering för detta. 
  
 Vidare kommer enheten att motta framställningar med förfrågan från behöriga svenska myndigheter, andra länders enheter för pas- sagerarinformation eller Europol. Dessa förfrågningar ska vara moti- verade och det kan förmodas att de innehåller information som är känslig både för enskilda personer och för underrättelse- eller ut- redningsverksamheten vid den begärande myndigheten. Hur dessa ska skyddas från alltför stor tillgänglighet inom enheten eller från spridning ut till övrig verksamhet inom Polismyndigheten bör myn- digheten lämpligen själv tillse, på motsvarande sätt som i dag sker beträffande annan information som av andra hänsyn än integritets- intresset inte kan få bli fritt tillgänglig bland myndighetens tiotusen- 
  
 178 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 tals anställda. Vi föreslår därför ingen reglering av detta. Däremot kommer vi i nästföljande avsnitt att behandla några särskilda frågor som uppkommer med anledning av att personal från andra myndig- heter, dvs. andra behöriga myndigheter än Polismyndigheten, kom- mer att tjänstgöra vid enheten. 
  
 Slutligen hänvisar vi till avsnitt 24 där vi allmänt kommer att be- handla frågor om det behövs nya eller förändrade sekretessbestäm- melser för att skydda  
 PNR-informationen. 
  En ytterligare fråga är om det behövs sekretessbrytande bestämmelser för att möjliggöra de uppgiftsströmmar som  
 PNR-systemet 
  innefattar. 
  
 10.5Personal anställd vid andra myndigheter 
  
 Vår bedömning: Det behövs inga särskilda bestämmelser med anledning av att personal med grundanställning vid andra be- höriga myndigheter än Polismyndigheten kommer att tjänstgöra vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Som tidigare angetts kan enligt direktivet personalen vid enheten för passagerarinformation komma att utgöras av tjänstemän som har avdelats från behöriga myndigheter. Således kan personalen vid enheten komma att ha sin grundanställning inte bara vid Polismyn- digheten utan även vid exempelvis Tullverket och Säkerhetspolisen. En sådan bemanning ger större möjligheter att ta tillvara den sam- lade kompetensen som finns inom de behöriga myndigheterna och underlättar för enheten att bedriva sin verksamhet på ett sätt som är till så stor nytta som möjligt för de behöriga myndigheternas be- kämpning av terroristbrottslighet och grov brottslighet. Såvitt vi förstått det parallella projektarbetet med att praktiskt och tekniskt organisera enheten för passagerarinformation är tanken att tjänste- männen i sitt arbete vid enheten för passagerarinformation ska rep- resentera enheten och inte sina respektive myndigheter. Det är en tanke som är i linje med vad vi angett tidigare om att enheten ska ingå i Polismyndigheten, dvs. inte vara ett samverkansorgan för flera myndigheter. 
  
 En följd av detta är att tjänstemän vid enheten som har avdelats från t.ex. Säkerhetspolisen eller Tullverket anses delta i arbetet vid enheten för passagerarinformation och därmed vid Polismyndigheten. 
  
 179 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 De kommer därmed att i enlighet med 2 kap. 1 § OSL bli bundna av sekretess som gäller för Polismyndighetens arbete vid denna enhet. Det gäller även i förhållande till deras ”hemmamyndigheter”. När personal från Tullverket eller Säkerhetspolisen arbetar inom enheten uppkommer alltså en sekretessgräns mellan dem och dessa myndigheter. Inom enheten kommer det, å andra sidan, inte att finnas sekretessgränser mellan anställda från Polismyndigheten, Säkerhets- polisen eller Tullverket. 
  
 En jämförelse kan i detta sammanhang göras med det arbete som sker vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning (NCT), som är en permanent myndighetsgemensam arbetsgrupp med per- sonal från Säkerhetspolisen, Försvarets radioanstalt (FRA) och Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten vid Försvarsmakten (Must) och som nyligen setts över och analyserats från rättslig syn- vinkel, se Ds 2016:31. Vid NCT arbetar analytiker från de tre NCT- myndigheterna, i gemensamma lokaler hos Säkerhetspolisen. Under sin tid på NCT behåller personalen sin anställning hos den ordinarie myndigheten. Analytikerna vid NCT är, vid sin placering där, alltså fortfarande anställda vid respektive myndighet och företräder också den myndigheten i arbetet vid NCT. Den behandling av person- uppgifter som respektive analytiker utför inom ramen för NCT- samarbetet, utför denne som företrädare för den egna myndigheten. I samarbetet finns myndighetsspecifika mappar med information och handläggares personliga mappar, men det finns också en gemensam mapp. Utbytet inom samarbetet av personuppgifter sker med stöd av respektive myndighets registerförfattning. Den information som ligger till grund för NCT:s analyser och bedömningar hämtas in av tjänstemännen främst från deras respektive hemmamyndigheter. Informationen hämtas från bl.a. olika register och databaser. Analy- tikerna använder sina egna myndigheters  
 IT-system 
  och har inte tillgång till varandras system. Vid sin placering på NCT har analyti- kernas tillgång till information begränsats genom olika behörigheter och analytikerna kommer endast åt sådan information från hemma- myndigheterna som anses vara relevant för det uppdrag de har vid NCT. I den nyss nämnda utredningen föreslås att det i respektive myndighets registerförfattning införs bestämmelser om att direkt- åtkomst får medges till de andra samarbetande myndigheterna med anknytande sekretessbrytande bestämmelser. Förslaget bereds för närvarande i Regeringskansliet. 
  
 180 
  
 SOU 2017:57 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 Av redogörelsen för NCT framgår motsatsvis att förutsättning- arna kommer att vara helt andra vid enheten för passagerarinfor- mation i och med att avdelade tjänstemän från t.ex. Tullverket kommer att delta i Polismyndighetens arbete när de tjänstgör vid enheten. Den information som hanteras inom enheten, inte bara personuppgifter, kommer vidare att ingå i Polismyndighetens infor- mationsmassa. 
  
 Det innebär att en anställd från Tullverket inte kommer att kunna göra slagningar i Tullverkets informationssamlingar med stöd av sin behörighet för tillgång enligt 2 kap. 11 § TBL med anknytande föreskrifter. I stället kommer det att få ske med stöd av den direkt- åtkomst för Polismyndigheten som kan medges enligt 3 kap. 8 § TBL. När tjänstemannen i fråga t.ex. gör en sökning i informationssam- lingar som hör till Polismyndigheten sker det följaktligen inte heller med stöd av direktåtkomst för Tullverket (2 kap.  
 16–18 
  §§ PDL) utan på grund av den eventuella behörighet för tillgång som Polis- myndigheten kan ha gett i enlighet med de bestämmelser vi ovan redogjort för i 4 § PDF m.m. och de vi föreslagit i den nya lagen med anknytande föreskrifter. 
  
 Som vi tidigare påpekat kommer det av allt att döma att före- komma information av olika slag som är mycket känslig, t.ex. om underrättelseoperationer eller som rör rikets säkerhet och liknande, som bara ett fåtal bör känna till och arbeta med. Av den anledningen, samt även ur effektivitetssynpunkt, torde det t.ex. vara lämpligt att bara den som avdelats från Säkerhetspolisen ges rätt att arbeta med att besvara Säkerhetspolisens framställningar om att få ut  
 PNR-in- 
  formation från enheten eller dito framställningar från enheter i andra medlemsstater som uppenbarligen syftar till att vidarebefordras till det landets behöriga säkerhetstjänst. Likaså kan det vara rimligt att den som avdelats från Tullverket ges behörighet att för enhetens, dvs. Polismyndighetens räkning, använda den direktåtkomst till Tullverkets informationssamlingar som Polismyndigheten medgetts. Dessa slags frågeställningar med anknytning till att personal från olika myndigheter arbetar vid enheten bör dock inte regleras i den lagstiftning vi föreslår, utan lämnas bäst över till Polismyndigheten att i samråd med inblandade myndigheter reglera genom föreskrifter, arbetsordning för enheten eller liknande. Vi ser alltså framför oss att det finns behov av en tämligen strikt behörighetstilldelning av 
  
 181 
  
 En enhet för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 hänsyn till såväl dataskydd och integritet som helt andra skydds- hänsyn. 
  
 Redan i detta sammanhang vill vi påpeka att det i vårt arbete inte funnits förutsättningar att klarlägga vilka informationssamlingar utöver  
 PNR-uppgifterna 
  som man kommer behöva använda sig av i arbetet vid enheten för passagerarinformation. Det sagda gäller re- gister och andra gemensamt tillgängliga uppgifter hos både Polis- myndigheten och hos andra myndigheter. Vi utgår därför från att enheten, när den startar det operativa arbetet, kommer att utnyttja system som den nuvarande registerförfattningsregleringen m.m. ger förutsättningar för genom ramar för ändamålbestämning, direktåt- komst m.m. 
  
 182 
  
 11Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 11.1Om lufttrafikföretag 
  
 PNR-direktivet 
  ålägger lufttrafikföretag att överföra uppgifter om sina passagerare. Ett lufttrafikföretag definieras i direktivet som ett lufttrafikföretag med giltig operativ licens eller motsvarande som ger rätt att bedriva passagerarflygtrafik (artikel 3.1). 
  
 Gemensamma bestämmelser för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen finns i EU:s lufttrafikförordning1. Med lufttrafik avses enligt förordningen en flygning eller serie flygningar för befordran av passagerare, gods, och/eller post som utförs mot ersättning och/eller hyra. Ett företag definieras i förordningen som en fysisk eller juri- disk person, oavsett om verksamheten bedrivs i vinstsyfte eller inte. Med företag kan enligt förordningen även avses ett officiellt organ, oavsett om det har självständig status som juridisk person eller inte. 
  
 11.1.1Olika former av kommersiell luftfart för befordran av passagerare 
  
 Den kommersiella luftfarten för transport av passagerare brukar delas in i reguljärflyg och charterflyg. Med reguljärflygning avses luftfart som regelbundet trafikerar vissa flyglinjer. Vid en reguljärflygning köper passagerarna en plats, flygstol, på ett flygplan i linjetrafik. Med charterflygning avses i stället oregelbunden luftfart. Charterflyg- ningarna går således endast under en viss säsong, beroende på res- 
  
 1 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av den 24 september 2008 om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen, vanligen benämnd EU:s lufttrafikförordning. 
  
 183 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 målets karaktär. En charterflygning innebär dessutom vanligtvis att ett helt flygplan hyrs och används som en del av en paketresa, i vilken resa, boende och eventuellt mat m.m. säljs i ett paket. Ett flygplan kan dock chartras även för att utföra en enstaka flygresa. 
  
 Traditionellt har researrangörer hyrt flygplan och besättning från ett flygbolag för att utföra en eller flera charterflygningar. Numera äger ofta de stora researrangörerna även flygbolagen som utför charterflygningar. Skillnaden mellan charterflyg och reguljärflyg har också blivit mindre, då researrangörerna sedan ett antal år ofta säljer flygstolar i charterflygningarna. Skillnaden är dock att charterflyg- ningar inte ingår i systemet för flygbokningar direkt hos lufttrafik- företagen utan att biljetter säljs via arrangörer och resebyråer. 
  
 Det finns även så kallad taxiflygning, som innebär att hela flyg- plan eller helikoptrar hyrs ut tillfälligtvis för transport av passagerare eller gods på uppdrag av företagsledningar, artister osv. Med taxi- flygning avses i detta sammanhang icke regelbunden luftfart med ett mindre luftfartyg, som är typgodkänt för befordran av högst tio passagerare. Vid taxiflygning med passagerare väljs destinations- orten av den som har beställt transporten. 
  
 11.1.2Tillstånd att bedriva passagerarflygtrafik 
  
 För att få utföra lufttransporter mot betalning åt allmänheten krävs som huvudregel ett drifttillstånd (AOC – air operator certificate). Detta regleras i svensk rätt i 7 kap. 1 § luftfartslagen (2010:500). Grundkravet på drifttillstånd finns även reglerat i den s.k. Easa- förordningen2 samt i den tillhörande tillämpningsförordningen, van- ligen benämnd  
 Easa-ops3. 
  Drifttillståndet är ett flygsäkerhetsmässigt godkännande som intygar att tillståndsinnehavaren har de yrkes- mässiga kunskaper och den organisation som krävs för att på ett betryggande sätt sköta den verksamhet som anges i tillståndet. Ett drifttillstånd gäller för viss typ av luftfart och för vissa luftfartyg. 
  
 2Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av den 20 februari 2008 om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, och om upphävande av rådets direktiv 91/670/EEG, förordning (EG) nr 1592/2002 och direktiv 2004/36/EG. 
  
 3Kommissionens förordning (EU) nr 965/2012 av den 5 oktober 2012 om tekniska krav och administrativa förfaranden i samband med flygdrift enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008. 
  
 184 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 Kravet på drifttillstånd gäller även för utländska rättssubjekt vid luftfart inom svenskt område och för svenska rättssubjekt vid luft- fart utanför Sverige. Drifttillstånd utfärdas i Sverige av Transport- styrelsen och kan erhållas av staten, kommuner och landsting, privat- personer samt olika former av bolag, föreningar, stiftelser och sam- fund. I fråga om ett utländskt rättssubjekt som är hemmahörande i ett annat land som är medlem i Internationella civila luftfartsorga- nisationen (Icao) eller i ett land som Sverige träffat avtal med om rätt till luftfart inom svenskt område, godtas ett drifttillstånd eller en likvärdig handling som har utfärdats av det landet i enlighet med Icao:s normer. 
  
 Drifttillstånd krävs således för att få utföra lufttransporter mot betalning åt allmänheten oavsett om det handlar om reguljärflyg, charterflyg eller taxiflyg. Begreppet allmänheten ska tolkas vitt, vilket innebär att i stort sett alla som inte ingår i utövarens närmaste be- kantskapskrets innefattas. Vidare är det tillräckligt att det har avtalats om att någon form av betalning ska utgå för att en lufttransport ska vara tillståndspliktig. Det föreligger således inget krav på vinst eller vinstsyfte. Det finns inte heller något krav på att en verksamhet ska ha en viss omfattning för att den ska vara tillståndspliktig, utan en enda flygning kan medföra tillståndsplikt. (Se prop. 2009/10:95 s. 342.) 
  
 Beträffande luftfart inom EU krävs det utöver drifttillstånd även en operativ licens enligt EU:s lufttrafikförordning. I förordningen anges vilka krav som ska uppfyllas av lufttrafikföretag som bedriver vissa slag av kommersiell flygtrafik inom gemenskapen. Bl.a. krävs att företaget har ett drifttillstånd. Det görs även en prövning av om företaget uppfyller vissa finansiella villkor och försäkringskrav. Ett företag som uppfyller förordningens krav har rätt att få en operativ licens, vilket är ett tillstånd för företaget att mot betalning utföra lufttransport av passagerare, post eller gods som anges i licensen. Inget företag som är etablerat i gemenskapen, dvs. har sitt säte i ett land inom EU, får mot ersättning eller hyra utföra lufttransporter av bl.a. passagerare om de inte har beviljats den nödvändiga opera- tiva licensen. Från kravet på innehav av giltig operativ licens undan- tas lufttrafik som utförs med  
 icke-motordrivna 
  luftfartyg och/eller ultralätta motordrivna luftfartyg samt lokala flygningar. Licensen har karaktären av ett näringspolitiskt tillstånd. En operativ licens ger inte i sig tillgång till särskilda flyglinjer eller marknader. 
  
 185 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 En operativ licens enligt EU:s lufttrafikförordning utfärdas av nationella tillståndsmyndigheter för företag som är etablerade i gemenskapen. I Sverige är Transportstyrelsen tillståndsmyndighet. För närvarande har totalt 31 operativa licenser utfärdats i Sverige för både svenska och utländska företag. Vissa av dessa är tämligen stora aktörer som flyger i internationell trafik från de stora flygplatserna, t.ex. SAS Sverige AB, genom konsortiet SAS, eller TUIfly Nordic AB. Andra innehavare av svenska operativa licenser är avsevärt mindre. Roslagens Helikopterflyg AB är ett exempel på en mindre aktör och kommunalförbundet Svensk luftambulans ett annat. 
  
 När det gäller flygföretag som är etablerade i EU och som enbart flyger på destinationer utanför EU framgår inte uttryckligen av för- ordningen om dessa behöver ha en operativ licens. Eftersom den operativa licensen inte ger tillträde till marknaden utan är ett grund- läggande villkor för verksamheten som flygbolag, synes dock alla medlemsstater acceptera att en operativ licens även är ett krav för att bedriva transporter mellan EU och tredjeland. (Se prop. 2009/10:95 s. 232.) Operativa licenser, eller motsvarande, utfärdas dock även av länder utanför EU. 
  
 Frågan om tillträde till flyglinjer inom unionen, för såväl regel- bunden som icke regelbunden lufttrafik, regleras i kap. II i lufttrafik- förordningen. Enligt förordningen ska berörda medlemsstater tillåta lufttrafikföretag med giltig operativ licens utfärdad av en behörig tillståndsmyndighet inom unionen att utöva trafikrättigheter, där- ibland befordran av passagerare, på flyglinjer inom EU. Således krävs inte något särskilt trafiktillstånd för tillträde till flyglinjer inom unionen för de lufttrafikföretag som har en giltig operativ licens ut- färdad inom EU. När det gäller luftfart som inte omfattas av EU:s lufttrafikförordning, eftersom den avser inrikestrafik, trafik till tredje- länder eller utförs av sådana lufttrafikföretag som inte har en giltig operativ licens utfärdad i ett land inom EU, kan det dock utöver ett drifttillstånd även krävas ett trafiktillstånd enligt 7 kap. 10 § luft- fartslagen för att mot betalning få utföra lufttransporter åt allmän- heten. Ett trafiktillstånd är trafikpolitiskt motiverat och ger till- träde till linjer eller marknader. Trafiktillståndet kan ges till såväl svenska som utländska operatörer och kan avse såväl regelbunden som icke regelbunden trafik. Trafiktillstånd lämnas av regeringen eller Transportstyrelsen. I TSFS 2010:168 finns Transportstyrel- 
  
 186 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 sens föreskrifter om bl.a. trafiktillstånd. När det gäller charter- och taxiflygning finns särskilda föreskrifter i TSFS 2011:104. 
  
 11.1.3Lufttrafikföretagens resor till och från Sverige 
  
 År 2016 utförde sammanlagt 240 lufttrafikföretag flygningar för be- fordran av passagerare till eller från Sverige antingen i linjefart eller som charterflyg. Av dessa flygbolag utförde 100 stycken fem eller färre sådana resor. Därtill utfördes sådana utlandsresor av upp till 87 olika taxiflygbolag.4 Den senare uppgiften är osäker eftersom det inte finns något system som registrerar persontransporter med taxiflyg.5 
  
 Resorna gick till någon av landets många flygplatser. Det finns i dag 38 flygplatser i landet med reguljär trafik i form av linjefart eller charterflyg. Vid sidan av dessa finns ett betydande antal flygplatser av varierande standard. Taxiflygen behöver inte nödvändigtvis an- vända sig av flygplatser som är öppna och bemannade.6 
  
 11.2Lufttrafikföretagens insamlande av  
 PNR-uppgifter 
  
 Det finns i dag inte någon uttrycklig författningsreglering om att lufttrafikföretag ska inhämta  
 PNR-uppgifter 
  om sina passagerare. Gällande bestämmelser på området ålägger dock lufttrafikföretagen att på luftfartygen medföra en passagerarlista med namn på sina passa- gerare. Alla luftfartyg som utför internationella passagerarflygningar ska således ha med sig en passagerarlista som inkluderar passagerar- nas avrese- och destinationsorter. Detta följer av artikel 29 i Chicago- konventionen. Även av  
 Easa-ops 
  följer en skyldighet att medföra passagerarlistor vid kommersiella lufttransporter. Enligt förordningen ska flygoperatören också se till att information som är relevant för flygningen och arten av verksamhet bevaras på marken. Det finns dock inte något uttalat krav på att just passagerarlistorna ska bevaras 
  
 4Enligt Transportstyrelsens statistikuppgifter. 
  
 5Se t.ex. SOU 2016:83 s.143. 
  
 6Se a.a. s. 65 f. och 143. 
  
 187 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 på marken. I förordning (EU) nr 996/20107 behandlas frågor om utredning och förebyggande av flygolyckor. I förordningens arti- kel 20 anges att unionens flygbolag som ankommer till eller avgår från, och flygbolag från tredjeländer som avgår från, en flygplats be- lägen på territorierna i de medlemsstater som omfattas av fördragen, ska införa rutiner som gör det möjligt att så snart som möjligt och senast inom två timmar från underrättelsen om att ett luftfartyg har råkat ut för en olycka, ta fram en validerad förteckning, baserad på bästa tillgängliga uppgifter, över alla personer ombord. För att kunna göra en sådan förteckning torde fordras att uppgifter om resenä- rerna på något sätt finns sparade på marken. 
  
 Enligt 15 § TSFS 2011:104 ska vid charterflygningar en förteck- ning över passagerare förvaras av det företag som utför flygningen och lämnas till Transportstyrelsen på begäran. För taxiflygningarna finns inte någon motsvarande bestämmelse i föreskrifterna om att det ska finnas en förteckning över passagerare. 
  
 De lufttrafikföretag som utför reguljärflygningar samlar i dag in  
 PNR-uppgifter 
  om sina passagerare. Uppgifterna vidarebefordras ofta från resebyråer eller researrangörer via olika bokningssystem. Upp- gifterna kan även lämnas av passagerarna själva när de bokar eller köper flygresor direkt av lufttrafikföretaget, exempelvis via en hem- sida. Lufttrafikföretagen samlar in  
 PNR-uppgifterna 
  för sina egna operativa och kommersiella syften. Därför kan omfattningen av de insamlade uppgifterna samt de insamlade uppgifternas karaktär variera stort mellan lufttrafikföretagen och mellan olika passagerare. I vissa fall kan  
 PNR-uppgifterna 
  bestå endast av namn, resväg, viss allmän in- formation och ett biljettnummer. I andra fall kan  
 PNR-uppgifterna 
  även innehålla exempelvis kontakt- och kreditkortsuppgifter samt uppgifter om att någon särskild service kommer att behövas under resan. Bokningssystemen kan tillhandahållas av olika systemleveran- törer, som är de som normalt överför uppgifterna till de nationella myndigheter som kräver tillgång till uppgifterna. 
  
 De lufttrafikföretag som är specialiserade på charterflygningar samlar oftast inte in egna  
 PNR-uppgifter. 
  De uppgifter som behövs för att utföra en flygning, såsom namn och flygnummer, överförs i 
  
 7 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 996/2010 av den 20 oktober 2010 om utredning och förebyggande av olyckor och tillbud inom civil luftfart och om upphävande av direktiv 94/56/EG. 
  
 188 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 sådant fall till dem från researrangören inför flygresan. Övriga PNR- uppgifter, som passagerarna lämnat i samband med resebokningen, finns kvar hos researrangören. Vid flygningar till tredjeland skickas dock ett  
 API-meddelande 
  till flygbolaget, som i sin tur vidarebe- fordrar meddelandet till myndigheten i ankomstlandet. Meddelandet innehåller namn, födelsetid, nationalitet på pass och passnummer samt ett bokningsnummer. 
  
 De mindre lufttrafikföretag som utför taxiflygningar samlar i de flesta fall inte in uppgifter om sina passagerare på ett systematiserat sätt. De insamlande uppgifterna kan i vissa fall bestå av endast en namnuppgift som noteras för hand eller i ett excelformulär. 
  
 11.3Vilka lufttrafikföretag ska åläggas en skyldighet att överföra  
 PNR-uppgifter? 
  
 Våra förslag:  
 PNR-uppgifter 
  ska enligt lagen överföras från luft- trafikföretag som har en giltig operativ licens eller motsvarande som ger rätt att mot vederlag utföra lufttransporter av passagera- re, och som i sin normala verksamhet samlar och hanterar PNR- uppgifter i reservationssystem. 
  
 Reservationssystem ska i lagen definieras som system där  
 PNR-uppgifter 
  samlas för hantering av reservationer. 
  
 Direktivets definition av ett lufttrafikföretag, innebärandes ett så- dant företag med operativ licens eller motsvarande som ger rätt att bedriva passagerarflygtrafik, innefattar alla företag som utför luft- transport av passagerare mot betalning eller hyra så länge de har den angivna licensen. I begreppet företag innefattas enligt vår bedöm- ning, på samma sätt som enligt lufttrafikförordningen, både fysiska och juridiska personer samt officiella organ. Enligt lufttrafikförord- ningen undantas från kravet på operativ licens endast lufttrafik som utförs med  
 icke-motordrivna 
  luftfartyg och/eller ultralätta motor- drivna luftfartyg samt lokala flygningar. Alla övriga företag som utför lufttransporter mot betalning eller hyra inom unionen ska således ha en operativ licens och träffas därmed av  
 PNR-direktivet. 
  Således omfattas charterflygningarna av direktivets definition, även i de fall charterbolagen äger sina egna flygplan. Även taxiflygen omfattas av direktivets definition. Således träffas också taxiflygföretagen rent 
  
 189 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 definitionsmässigt av direktivets överföringsskyldighet när de mot ersättning eller hyra utför lufttransporter med hjälp av mindre flyg eller helikopter över ett lands gränser. Med tillägget ”eller motsva- rande” innefattas i definitionen även de lufttrafikföretag som inte har en operativ licens utfärdad i ett land inom EU men som har en motsvarande licens från ett tredjeland. 
  
 Begreppet lufttrafikföretag har definierats på olika sätt i olika svenska författningar. Exempelvis definieras begreppet i TSFS 2010:68 som ett flygföretag med ett giltigt drifttillstånd (AOC). I TSFS 2011:104 definieras däremot ett lufttrafikföretag som ett flyg- företag med giltigt drifttillstånd och i förekommande fall operativ licens eller motsvarande. Även i de  
 EU-rättsliga 
  förordningarna på området finns det olika definitioner av begreppet. I exempelvis för- ordning (EG) nr 261/20048 definieras ett lufttrafikföretag endast som ett lufttrafikföretag med en giltig licens. I lufttrafikförord- ningen är dock definitionen av ett lufttrafikföretag ungefärligen den- samma som i  
 PNR-direktivet, 
  dvs. ett företag med giltig operativ licens eller motsvarande. 
  
 Det saknas således enhetlighet i definitionerna av begreppet lufttrafikföretag. Med hänsyn härtill bör, enligt vår mening, PNR- direktivets definition av begreppet införas i den nya lag som vi före- slår. En sådan lösning synes även lämplig eftersom direktivets defi- nition innehåller en upplysning om kravet på en operativ licens. I detta ligger även ett krav på att lufttrafikföretaget har ett giltigt drift- tillstånd. Definitionen omfattar således såväl ett giltigt operativt tillstånd som ett drifttillstånd. Genom tillägget ”eller motsvarande” innefattas även sådana utländska lufttrafikföretag som inte har en operativ licens utfärdad i ett land inom EU men som har en mot- svarande licens från ett tredjeland. Av lagens definition bör också framgå att licensen ska ge rätt att bedriva passagerarflygtrafik, dvs. ge rätt att mot betalning eller hyra, dvs. vederlag, utföra lufttrans- porter av passagerare. 
  
 För att direktivets bestämmelser om överföring av  
 PNR-uppgifter 
  ska bli tillämpliga för lufttrafikföretagen förutsätts, förutom att före- tagen träffas av direktivets definition av ett lufttrafikföretag, att de 
  
 8 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91. 
  
 190 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 samlar in  
 PNR-uppgifter 
  som en del av sin normala verksamhet. Denna avgränsning framgår av artikel 8.1. Att uppgifterna ska sam- las in som en del av företagets normala verksamhet (på eng. normal course of their business) får tolkas som att insamlingen ska ingå som en naturlig del i företagets verksamhet. Insamlingen ska således vara något som företaget redan gör. För det fall företaget inte samlar in  
 PNR-uppgifter 
  i dag, kan överföringsskyldigheten dock inträda i samband med att företaget påbörjar en sådan insamling. Som har angetts ovan ålägger direktivet inte lufttrafikföretagen att inhämta ytterligare uppgifter eller några uppgifter alls om sina passagerare. Vad direktivet handlar om är i stället att redan insamlade uppgifter ska lämnas ut för ny användning i brottsbekämpande syfte. Den grundläggande skyldigheten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  enligt direk- tivet bör därmed inte utsträckas till att avse sådana lufttrafikföretag som inte normalt befattar sig med  
 PNR-uppgifter 
  på det sätt som avses i direktivet. 
  
 Definitionen av  
 PNR-uppgifter 
  i artikel 3.5 synes syfta till en systematisk behandling av uppgifter om passagerare via ett reserva- tionssystem, ett avgångskontrollsystem som används för att checka in passagerare på flygningar eller likvärdiga system med liknande upp- gifter. Med ett reservationssystem avses enligt artikel 3.6 lufttrafik- företagets interna system, där  
 PNR-uppgifter 
  samlas för hantering av reservationer. Sammanställningen av för resan nödvändiga uppgifter om varje enskild passagerare ska, enligt artikel 3.5, göra det möjligt för det lufttrafikföretag som sköter bokningen och andra deltagan- de lufttrafikföretag att behandla och kontrollera reservationen för varje resa. Av artikel 8.3 b framgår vidare att lufttrafikföretagen ska ha tillgång till en gate som passagerarna ska passera på vägen till flyg- planet, varefter den andra omgången  
 PNR-uppgifter 
  ska överföras. Tanken bakom  
 PNR-direktivet 
  synes således vara att  
 PNR-uppgift- 
  erna ska överföras från större aktörer, som normalt samlar in PNR- uppgifter från sina passagerare för operativa och kommersiella ända- mål, systematiskt behandlar dem i reservationssystem, avgångs- kontrollsystem eller likvärdiga system samt själva eller genom en mellanman sköter ombordstigningen på flygplanen genom en gate. 
  
 De lufttrafikföretag som utför charterflygningar innehar i många fall endast en mindre mängd  
 PNR-uppgifter. 
  De uppgifter som de innehar behandlas dock oftast systematiskt i företagens datorsystem. Behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  får därmed anses ingå som en normal 
  
 191 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 del i dessa företags verksamhet. Ombordstigningen på flygplanen sker, i de flesta fall, genom en gate och hanteras elektroniskt på samma sätt som för reguljärflygningarna. Några problem med hänsyn till direktivets överföringstidpunkter föreligger därför i normalfallet inte. Enligt vår bedömning omfattas således, som utgångspunkt, de lufttrafikföretag som utför charterflygningar av direktivets över- föringsskyldighet. 
  
 De lufttrafikföretag som utför taxiflygningar saknar emellertid i många fall strukturmässigt system för behandling av  
 PNR-uppgifter 
  i den mening som avses i direktivet. De namnuppgifter som samlas in för att uppfylla kravet på innehav av passagerarlistor antecknas i vissa fall endast manuellt eller med hjälp av excelblad. Någon sådan datoriserad behandling och kontroll av reservationer som avses i direk- tivet förekommer generellt inte. På mindre flygstationer saknas dess- utom gater och incheckningen sker därför manuellt. Den i direktivet angivna skyldigheten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts synes därmed svår att uppfylla. 
  
 Enligt vår bedömning behandlar inte dessa mindre taxiflygföre- tag  
 PNR-uppgifter 
  på det sätt som avses i direktivet. De bör således inte träffas av överföringsskyldigheten enligt vårt lagförslag. För dessa aktörer får efterfrågade passageraruppgifter i stället begäras in med stöd av de gällande bestämmelserna för transportföretag i polislagen och i tullagstiftningen, som vi därför ser anledning att behålla för sådan lufttrafik som utförs av företag som inte kommer att omfattas av skyldigheter enligt den nya lagen för  
 PNR-uppgifter. 
  
 För att närmare ringa in de lufttrafikföretag som ska åläggas en grundläggande skyldighet att överföra  
 PNR-uppgifter 
  enligt vårt lagförslag bör således ett tillägg göras till definitionen av ett luft- trafikföretag. Detta tillägg bör innebära att lufttrafikföretaget i sin normala verksamhet ska samla och hantera  
 PNR-uppgifter 
  i reser- vationssystem. Genom en sådan skrivning faller de lufttrafikföretag som strukturmässigt saknar sådana system för behandling av PNR- uppgifter utanför överföringsskyldigheten. En definition av ett reser- vationssystem bör också föras in i lagen. Definitionen bör utformas på ungefär samma sätt som direktivets definition. För att inte utesluta de lufttrafikföretag som låter en tredjepart hantera  
 PNR-uppgifterna 
  bör det dock vara tillräckligt att i definitionen ange att med reserva- tionssystem avses sådana system där  
 PNR-uppgifter 
  samlas för hantering av reservationer. 
  
 192 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 11.4Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation 
  
 11.4.1Omfattningen av vårt uppdrag 
  
 Vårt förslag: Den nationella regleringen ska innehålla bestämmel- ser om lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  bara till den svenska enheten för passagerarinformation. 
  
 Av  
 PNR-direktivets 
  artikel 8.1 följer att medlemsstaterna ska anta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att lufttrafikföretag överför vissa i direktivet angivna  
 PNR-uppgifter 
  till databasen hos enheten för passagerarinformation i den medlemsstat på vars terri- torium flygningen kommer att ankomma till eller varifrån flygningen kommer att avgå. Det anges inte uttryckligen vilka delar av direkti- vet som det åligger varje medlemsstat att lagstifta om. Tanken bakom direktivet är dock att det i samtliga rättsordningar i de  
 EU-länder 
  som är bundna av direktivet ska finnas en harmoniserad skyldighet för lufttrafikföretagen att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till såväl av- gångslandets som ankomstlandets nationella enhet för passagerar- information. Med tanke på att varje medlemsstat ska genomföra direk- tivet i sin rättsordning ser vi det som den enda rimliga lösningen att det svenska genomförandet ska begränsas till passagerartrafik som berör Sverige och svenska flygplatser. Det medför att den av oss före- slagna lagen inte reglerar skyldigheten för ett lufttrafikföretag som flyger mellan Italien och Egypten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den italienska enheten. Något annat skulle vara orimligt och leda till dubbelreglering många gånger om inom EU. 
  
 Vad gäller flygtrafiken inom EU, som också ska omfattas av den nya lagen (se avsnitt 11.4.2), kan man också fråga sig vad den svenska regleringen bör ta sikte på. Enligt direktivet ska ett lufttrafikföretag som ska företa en flygresa från Sverige till exempelvis Frankrike överföra sina  
 PNR-uppgifter 
  dels till den svenska enheten för passa- gerarinformation, dels till den franska enheten. Likaså ska lufttrafik- företaget inför en resa från Frankrike till Sverige överföra PNR- uppgifterna till både den franska och den svenska enheten för passagerarinformation. Vi ser det som vår uppgift att reglera luft- trafikföretagets skyldighet att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den svenska enheten för passagerarinformation. Lufttrafikföretagets skyl- 
  
 193 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 dighet att överföra uppgifterna till den franska enheten för passa- gerarinformation får regleras genom Frankrikes genomförande av direktivet. Även här ser vi detta som en nödvändig begränsning för att undvika framtida tillämpningssvårigheter för lufttrafikföretagen. Våra förslag till lag och förordning kommer således att innehålla bestämmelser om lufttrafikföretagens överföring till den svenska enheten för passagerarinformation. 
  
 11.4.2Överföring av uppgifter avseende flygresor både inom och utom EU 
  
 Våra förslag: Lufttrafikföretag ska inför varje flygning ankom- mande till eller avgående från Sverige överföra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation. 
  
 Om flygningens linjebeteckning delas med ett eller flera andra lufttrafikföretag, ska det lufttrafikföretag som utför flygningen överföra  
 PNR-uppgifter 
  om samtliga passagerare. 
  
 Överföring inför flygningar till och från EU 
  
 Enligt artikel 8.1 ska medlemsstaterna anta de åtgärder som är nöd- vändiga för att se till att lufttrafikföretag överför vissa i direktivet angivna  
 PNR-uppgifter 
  i samband med flygningar utanför EU. Med flygning utanför EU avses i direktivet flygningar mellan ett land inom EU och ett land utanför EU (jfr artikel 3.2). Inför sådana flygningar ska enligt bestämmelsen  
 PNR-uppgifter 
  överföras till databasen hos enheten för passagerarinformation i den medlemsstat på vars territorium flygningen kommer att ankomma eller från det territorium varifrån flygningen kommer att avgå. Om flygningens linjebeteckning delas med ett eller flera andra lufttrafikföretag ska, enligt bestämmelsen, det företag som utför flygningen ha skyldig- het att överföra  
 PNR-uppgifter 
  om samtliga passagerare ombord. 
  
 Gemensam linjebeteckning, s.k. code sharing, är en form av sam- arbete mellan flygbolag. Det innebär att ett flygbolag sätter sin egen bolagskod på en flygning som genomförs av ett annat flygbolag. Detta är ett sätt för flygbolagen att genom samarbete med andra flygbolag utvidga sitt linjenät och marknadsföra sig på linjer de inte själva 
  
 194 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 flyger. Enligt direktivet vilar i sådant fall ansvaret för att PNR- uppgifterna överförs på det lufttrafikföretag som utför flygningen. 
  
 I artikel 8.1 anges vidare att för det fall en flygning utanför EU omfattar en eller flera mellanlandningar på medlemsstaternas flyg- platser, ska lufttrafikföretagen överföra  
 PNR-uppgifter 
  för alla passa- gerare till enheterna för passagerarinformation i alla berörda med- lemsstater. Detta gäller även om en flygning inom EU innebär en eller flera mellanlandningar på olika medlemsstaters flygplatser, men endast i fråga om medlemsstater som samlar in  
 PNR-uppgifter 
  från flygningar inom EU. Som angetts i avsnitt 3.3 kommer Danmark inte att tillämpa direktivet, varför detta inte medför någon skyldig- het för lufttrafikföretagen att överföra  
 PNR-uppgifter 
  dit. I övrigt ska alltså  
 PNR-uppgifter 
  överföras till samtliga medlemsstater där en flygning startar, landar eller eventuellt mellanlandar. 
  
 Överföring även inför flygningar inom EU 
  
 Direktivet ålägger således lufttrafikföretagen att överföra PNR- uppgifter om passagerare på flygningar som anländer från eller avgår till ett land utanför EU. Av artikel 2.1 framgår att medlemsstaterna därutöver på frivillig grund kan tillämpa direktivet även på flygningar inom EU. Sverige och övriga medlemsstater som är bundna av direktivet har förklarat att de har för avsikt att tillämpa direktivet även för flygresor inom EU. Sverige kommer att skriftligen meddela kommissionen detta. Kommissionen ska därefter offentliggöra detta meddelande i Europeiska unionens officiella tidning (EUT). När ett sådant meddelande har lämnats, ska, enligt artikel 2.2, alla be- stämmelser i direktivet gälla för flygningar inom EU som om de vore flygningar utanför EU och för  
 PNR-uppgifter 
  från flygningar inom EU som om de vore  
 PNR-uppgifter 
  från flygningar utanför EU. Det som ovan angetts om överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från luft- trafikföretagen kommer således även gälla flygningar inom EU. 
  
 Direktivet ska genomföras i medlemsstaterna senast den 25 maj 2018. Kommissionen har angett att den endast kommer att offent- liggöra meddelanden om att en medlemsstat ska tillämpa direktivet även för flygresor inom EU, om staten även har underrättat kom- missionen om att den har genomfört direktivets övriga bestämmelser i enlighet med artikel 18.1. Enligt kommissionen kommer således ett 
  
 195 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 meddelande från en medlemsstat om att den ska tillämpa direktivet även för flygresor inom EU att få rättslig verkan först när hela direktivet är genomfört i medlemsstaten. Vidare har kommissionen angett att det är tillräckligt att direktivet är genomfört i den med- lemsstat som  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras till för att ett luft- trafikföretag ska vara skyldigt att överföra  
 PNR-uppgifter 
  dit. Huruvida den medlemsstat där lufttrafikföretaget har sitt säte ännu har genomfört direktivet eller lämnat meddelanden om detta till kommissionen saknar således betydelse för överföringsskyldigheten.9 
  
 För Sveriges del innebär det ovanstående att lufttrafikföretagen, när direktivet är genomfört här och kommissionen är informerad om detta och om att Sverige ska tillämpa direktivet även på flygningar inom EU, ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den svenska enheten för passagerarinformation inför alla utrikesresor ankommande till eller avgående från Sverige. 
  
 Våra överväganden 
  
 En utgångspunkt för vårt uppdrag är att direktivet ska tillämpas även för flygningar inom EU och att detta ska genomföras vid samma tidpunkt som direktivet i övrigt ska vara införlivat i svensk rätt. Det bör därför av vår reglering framgå att överföringar av PNR- uppgifter till enheten för passagerarinformation ska ske såväl inför resor till och från länder utanför EU som inför resor inom EU. Detta kan uttryckas som att överföringar ska ske inför varje flyg- ning ankommande till eller avgående från Sverige. Vidare bör det av regleringen framgå att om flygningens linjebeteckning delas med ett eller flera andra lufttrafikföretag, ska det lufttrafikföretag som utför flygningen överföra  
 PNR-uppgifter 
  om samtliga passagerare. Bestämmelserna, som innebär skyldigheter för enskilda lufttrafik- företag, bör föras in i lag. 
  
 9 Se Ref. Ares (2017) 68233 – 06/01/2017. 
  
 196 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 11.4.3 
 PNR-uppgifter 
  och passagerare 
  
 Våra förslag:  
 PNR-uppgifter, 
  eller flygpassageraruppgifter, ska i lagen definieras som en sammanställning av uppgifter om varje enskild passagerare som gör det möjligt för det lufttrafikföretag som sköter bokningen och andra deltagande lufttrafikföretag att behandla och kontrollera reservationen. 
  
 Passagerare ska definieras som alla personer, förutom besätt- ningsmedlemmar, som transporteras eller ska transporteras med ett flygplan och som finns upptagna i passagerarförteckningen. 
  
 Med  
 PNR-uppgifter, 
  eller passageraruppgiftssamling, avses enligt artikel 3.5 en sammanställning av för resan nödvändiga uppgifter om varje enskild passagerare som gör det möjligt för det lufttrafikföretag som sköter bokningen och andra deltagande lufttrafikföretag att behandla och kontrollera reservationen för varje resa som bokas av en person eller för en persons räkning, oavsett om uppgifterna finns i reservationssystemet, i avgångskontrollsystemet som används för att checka in passagerare på flygningar eller i likvärdiga system med motsvarande uppgifter (på eng. functionalities). Med passagerare av- ses enligt artikel 3.4 alla personer, inbegripet personer i transfer eller transit, som transporteras eller ska transporteras med ett flygplan med lufttrafikföretagets godkännande. Detta godkännande ska framgå av att personen står med i passagerarförteckningen. Från begreppet passagerare exkluderas besättningsmedlemmar. 
  
 Definitioner av begreppen  
 PNR-uppgifter 
  och passagerare bör föras in i lagen. Definitionerna bör utformas i nära anslutning till direktivets ordalydelse. För att inte i onödan tynga texten bör dock något kortare definitioner användas. Således bör passagerare defi- nieras som alla personer, förutom besättningsmedlemmar, som trans- porteras eller ska transporteras med ett flygplan och som finns upp- tagna i passagerarförteckningen.  
 PNR-uppgifter 
  bör i lagen definieras som en sammanställning av uppgifter om varje enskild passagerare som gör det möjligt för det lufttrafikföretag som sköter bokningen och andra deltagande lufttrafikföretag att behandla och kontrollera reservationen. Med  
 PNR-uppgifter 
  avses detsamma som flygpassa- geraruppgifter. 
  
 197 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 11.4.4 
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras 
  
 Våra förslag: Samtliga de  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras ska framgå av en bilaga till lagen.  
 PNR-uppgifterna 
  ska dock endast överföras i de fall lufttrafikföretagen samlar in uppgifterna som en del av sin normala verksamhet. 
  
 API-uppgifter 
  ingår bland de uppgifter som ska överföras. I den anslutande förordningen regleras att dessa ska överföras även om de inte lagras eller annars behandlas med hjälp av samma tek- niska metoder som andra  
 PNR-uppgifter. 
  
 PNR-uppgifter 
  som omfattas av direktivet 
  
 En förteckning över de  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras till en- heterna för passagerarinformation återfinns i bilaga I till direktivet. Lufttrafikföretagen ska dock enligt artikel 8.1 endast överföra dessa uppgifter för det fall de redan har samlat in dem som en del av sin normala affärsverksamhet. Direktivet ålägger alltså inte lufttrafik- företagen att inhämta ytterligare uppgifter eller några uppgifter alls om sina passagerare och medför inte någon skyldighet för passagerare att tillhandahålla några uppgifter utöver dem som redan tillhanda- hålls lufttrafikföretagen. Vad direktivet handlar om är således att redan insamlade uppgifter ska lämnas ut för ny användning i brottsbekäm- pande syfte. 
  
 Förteckningen i bilaga I har enligt skäl 15 till syfte att återspegla de offentliga myndigheternas legitima krav på att kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brotts- lighet och därigenom förbättra den inre säkerheten i EU, samtidigt som grundläggande rättigheter skyddas, särskilt rätten till privatlivet och rätten till skydd av personuppgifter. Vid framtagandet av för- teckningen har  
 EU-stadgan, 
  dataskyddskonventionen10 samt Europa- konventionen11 beaktats. Det anges vidare att förteckningen inte är avsedd att grundas på en persons ras eller etniska ursprung, religion eller övertygelse, politiska eller annan åskådning, medlemskap i fack- 
  
 10Europarådets konvention av den 28 januari 1981 om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. 
  
 11Europeiska konventionen den 4 november 1950 angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. 
  
 198 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 förening, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning. De i för- teckningen angivna  
 PNR-uppgifterna 
  ska endast omfatta sådan in- formation om passagerarens bokning och resrutt som gör det möjligt för de behöriga myndigheterna att identifiera flygpassagerare som utgör ett hot mot den inre säkerheten. 
  
 Förteckningen över  
 PNR-uppgifter 
  i bilagan omfattar 19 punkter. Uppräkningen innefattar exempelvis datum för bokning/utfärdan- de av biljett, namn, adress och kontaktuppgifter.  
 PNR-uppgifternas 
  lokaliseringskod enligt punkten 1 avser en kod innehållande siffror och bokstäver som är specifik för en särskild resenärs resa. Koden är detsamma som ett boknings- eller reservationsnummer. Med delade  
 PNR-uppgifter 
  enligt punkten 11 avses en uppgift om att det tidi- gare har funnits ytterligare resenärer med samma lokaliseringskod. När delade  
 PNR-uppgifter 
  finns har alltså inledningsvis två passa- gerare eller fler haft en gemensam bokning, men en eller flera har gjort ombokningar. Vid en ombokning får de utvalda passagerarna en ny lokaliseringskod. 
  
 I punkten 12 i bilagan anges ”Allmänna anmärkningar (inklusive alla tillgängliga uppgifter om ensamkommande barn under 18 år, såsom namn och kön, ålder, språkkunskaper, namn och kontakt- uppgifter för den person som följer barnet till incheckning för av- resan och denna persons förhållande till barnet, namn och kontakt- uppgifter för den person som hämtar barnet vid ankomsten och denna persons förhållande till barnet samt flygplatsanställd som led- sagar barnet vid avresan respektive ankomsten)”. Uppgifterna om barn som reser utan vuxet sällskap är här särskilt angivna eftersom de kan ha betydelse vid utredningar om människosmuggling. All- männa anmärkningar utgör ett fritextsfält för kommunikation mellan t.ex. resebokare och flygbolagspersonal. Bland de allmänna anmärk- ningarna kan finnas uppgifter om exempelvis cykel med ombord, specialkost, funktionshinder m.m. Användningen av fritextfältet för allmänna anmärkningar kan innebära att känsliga personuppgifter behandlas. Denna fråga kommer vi att återkomma till i avsnitt 18.5. 
  
 199 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Även  
 API-uppgifter 
  omfattas 
  
 I punkten 18 i bilagan anges eventuell förhandsinformation (API), som samlats in. Som exempel på  
 API-uppgifter 
  anges typ av identi- tetshandling, identitetshandlingens nummer, utfärdandeland och sista giltighetsdag, efternamn, förnamn, kön, födelsedatum, lufttrafik- företag, flygnummer, utresedatum, ankomstdatum, avresehamn, an- komsthamn, avresetid och ankomsttid. Nationalitet ingår numera även i den svenska exemplifieringen, sedan direktivet rättats på den punkten. 
  
 Vissa lufttrafikföretag lagrar insamlade  
 API-uppgifter 
  som en del av  
 PNR-uppgifterna, 
  andra gör det inte. Att använda  
 PNR-uppgifter 
  tillsammans med  
 API-uppgifter 
  anges i skäl 10 tillföra ett mervärde, genom att det hjälper medlemsstaterna att kontrollera en individs identitet, vilket ökar  
 PNR-uppgifternas 
  betydelse för brottsbekämp- ningen och minimerar risken för att man kontrollerar och utreder oskyldiga personer. I artikel 8.2 anges därför att om lufttrafikföre- tagen har samlat in sådana  
 API-uppgifter 
  om passagerare som för- tecknas i punkten 18 i bilagan, men inte lagrar denna information med hjälp av samma tekniska metoder som för andra  
 PNR-uppgifter, 
  ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att lufttrafikföretagen överför även dessa uppgifter till enheten för pas- sagerarinformation i de medlemsstater som avses i artikel 8.1. Direk- tivets samtliga bestämmelser ska vara tillämpliga även vid överföring av de uppgifterna. 
  
 Våra överväganden 
  
 Det bör av lagen framgå vilka  
 PNR-uppgifter 
  som omfattas av luft- trafikföretagens överföringsskyldighet. Vidare bör det av lagen framgå att  
 PNR-uppgifterna 
  endast ska överföras i de fall lufttrafikföre- tagen samlar in uppgifterna som en del av sin normala verksamhet. 
  
 En förteckning över de  
 PNR-uppgifter 
  som omfattas kan föras in i en bilaga till lagen. En hänvisning endast till den bilaga till direk- tivet där  
 PNR-uppgifterna 
  framgår har inte bedömts lämplig med hänsyn till att den svenska versionen av bilagan har rättats och i övrigt innehåller vissa oklarheter i översättningen. Vi föreslår således att det till lagen fogas en bilaga som listar de  
 PNR-uppgifter 
  som anges i bilaga I till direktivet, med följande justeringar. 
  
 200 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 I punkten 7 har vi valt att byta ut uttrycket hela resrutten för aktuell passageraruppgiftssamling som används i direktivets bilaga mot det kortare uttrycket fullständig resplan. 
  
 Enligt punkten 9 i direktivets bilaga ska uppgifter om resebyrå eller resebyråtjänsteman ingå bland de uppgifter som ska överföras från lufttrafikföretagen. Resebyråtjänsteman synes dock vara en fel- översättning av det engelska ordet travelagent, som bättre bör över- sättas med reseagent eller researrangör. Med hänsyn härtill föreslår vi att ordet reseagent används i stället. 
  
 I punkten 12 i direktivets bilaga anges att så kallade allmänna anmärkningar ska ingå bland de uppgifter som ska överföras från lufttrafikföretagen. De allmänna anmärkningarna exemplifieras med tillgängliga uppgifter om ensamkommande barn. En bättre översätt- ning är ensamresande barn, vilket är den gängse terminologin inom luftfartssektorn. Enligt utredningens mening är också flygplatsper- sonal en bättre översättning än flygplatsanställd enligt samma punkt, eftersom det inte torde krävas att en person är anställd av flygplatsen för att omfattas av bestämmelsen. Vi har därför valt att använda dessa uttryck. 
  
 Vidare får med eventuella  
 API-uppgifter 
  i punkten 18 i bilagan förstås samtliga  
 API-uppgifter 
  som finns tillgängliga. Således ska lufttrafikföretagen överföra alla  
 API-uppgifter 
  som de har samlat in (på eng. any advance passenger information data collected), oavsett om de upptas i exemplifieringen eller inte. Detta framgår därför i bilagan till vårt lagförslag. Vidare är enligt vår mening avrese- och ankomstflygplats bättre översättningar än avrese- och ankomsthamn. Dessa begrepp används därför i vårt förslag. 
  
 I förteckningen över vilka  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras ingår, som framkommit ovan,  
 API-uppgifter. 
  Någon särskild bestäm- melse om att även  
 API-uppgifter 
  ska överföras är därför inte nöd- vändig i den föreslagna lagen. Däremot bör det föras in en bestäm- melse om att  
 API-uppgifter 
  ska överföras även om dessa inte lagras eller annars behandlas av företagen med hjälp av samma tekniska metoder som för andra  
 PNR-uppgifter. 
  Detta kan regleras i för- ordning. 
  
 201 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 11.4.5Överföringar ska ske vid två tillfällen 
  
 Våra förslag:  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras vid två tillfällen. Det första  
 24–48 
  timmar före flygningens avgång, och det andra omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts. 
  
 Den andra överföringen får begränsas till uppdateringar och kompletteringar av de uppgifter som överfördes vid det första tillfället. 
  
 Av artikel 8.3 framgår att lufttrafikföretagen ska överföra sina  
 PNR-uppgifter 
  vid två tillfällen. Det första tillfället då en överföring ska ske är  
 24–48 
  timmar före flygningens planerade avgång. Det andra tillfället är omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts, det vill säga när passagerarna har stigit ombord på planet inför av- gång och passagerare inte längre tillåts stiga ombord eller stiga av. Den sista överföringen av uppgifter anses vara av avgörande bety- delse för brottsbekämpningen eftersom t.ex. narkotikakurirer ofta bokar sina resor sent alternativt bokar om dem. Enligt artikel 8.4 ska medlemsstaterna tillåta lufttrafikföretagen att begränsa den sista överföringen till uppdateringar av de överföringar som har gjorts dess- förinnan. 
  
 Direktivets bestämmelser om överföringstidpunkter bör föras in i vår lag. Bestämmelsen om att den första överföringen ska ske  
 24–48 
  timmar före flygningens planerade avgång kan tolkas som att lufttrafikföretagen får välja när, inom denna tidsram, uppgifterna ska överföras. Skrivningen kan dock även tolkas som att det är upp till varje medlemsstat att bestämma när, inom denna tidsram, uppgifter- na ska överföras. Som har angetts i avsnitt 4.2.1 framgår av annex 9 till Chicagokonventionen att de fördragsslutande stater som kräver tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  bör anpassa sin behandling av uppgifter- na och sina tekniska krav till de riktlinjer som anges i Icao:s doku- ment 9944 och i instruktionerna för implementering av standard- formatet PNRGOV. Av artikel 2.8.2 i dokument 9944 framgår att staterna ska förses med  
 PNR-uppgifter 
  vid på förhand fastställda tidpunkter. Även i instruktionerna angående implementering av PNRGOV anges att överföringarna ska ske vid de tidpunkter som bestäms av staterna. Där anges vidare att det är lufttrafikföretagen som ansvarar för att överföringarna sker i rätt tid. Staterna bör dock vara medvetna om att tiden det tar för lufttrafikföretagen att ta 
  
 202 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 fram  
 PNR-uppgifterna 
  och överföra dem och för staterna att motta uppgifterna, kan variera. Om denna variation är ett bekymmer för en stat kan ett avtal mellan staten och lufttrafikföretaget behöva ingås för att förtydliga inom vilken tidsperiod som uppgifterna ska mottas.12 
  
 Enligt vår bedömning bör den tidsram om  
 24–48 
  timmar som anges i direktivet bibehållas i den svenska lagstiftningen. Över- föringstidpunkten kan regleras närmare i avtal mellan enheten för passagerarinformation och berörda lufttrafikföretag. Har lufttrafik- företagen överfört sina uppgifter inom den i lagen angivna tidsramen har de dock uppfyllt sina lagstadgade skyldigheter och kan inte på denna grund bli föremål för någon sanktionsavgift. 
  
 Den andra överföringstidspunkten kan i lagen avgränsas till när gatens dörrar har stängts. Tidpunkten för överföringen torde här- igenom vara tillräckligt definierad. Att gatens dörrar har stängts innebär att passagerare inte längre tillåts stiga ombord eller stiga av planet. Vidare bör det av lagen framgå att den andra överföringen får begränsas till såväl uppdateringar som kompletteringar av de upp- gifter som överfördes vid det första tillfället. Således ska en andra överföring alltid omfatta även nytillkomna  
 PNR-uppgifter, 
  t.ex. av- seende passagerare som bokat flygresan mindre än ett dygn före avgång. 
  
 11.4.6Överföringar vid andra tidpunkter 
  
 Vårt förslag: När det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet, ska lufttrafikföretag på begäran av enheten för passagerarinfor- mation överföra  
 PNR-uppgifter 
  även vid andra tidpunkter. 
  
 I vissa situationer kan lufttrafikföretagen behöva överföra PNR- uppgifter även vid andra tidpunkter än de som angetts ovan. I arti- kel 8.5 anges nämligen att i situationer där åtkomst till  
 PNR-upp- 
  gifter är nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot 
  
 12 Air Transport  Travel Industry, Functional and Business Principles, PNRGOV, Version 16.1, s. 6, punkterna 8 och 11. 
  
 203 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet, ska luft- trafikföretag efter en bedömning i det enskilda fallet på begäran av en enhet för passagerarinformation överföra  
 PNR-uppgifter 
  vid andra tidpunkter än de som anges i punkt 3. En sådan begäran kan exempelvis bli aktuell då omständigheterna medför att tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  avseende en viss person eller en viss flygresa är nöd- vändig för att reagera på en särskild risk för sådan brottslighet som direktivet avser i tiden mellan den första och andra överförings- tidpunkten. 
  
 Enligt direktivet ska en sådan ”extra” överföring ske efter en bedömning i det enskilda fallet. En bedömning huruvida det i ett en- skilt fall är nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  bör, enligt vår mening, göras av enheten för passagerarinformation, eventuellt efter framställan av en behörig myndighet. Det är ju enheten för passagerarinformation och de behöriga myndigheterna som har bäst kunskap i en sådan fråga och som har tillgång till det, troligen sekre- tessbelagda, material som bedömningen vilar på. Denna tolkning får stöd i artikel 2.8.3 i dokument 9944 och av dokumentet angående implementering av PNRGOV. Det är således inte upp till lufttrafik- företagen huruvida en överföring av  
 PNR-uppgifter 
  ska ske i dessa fall, utan överföringen ska ske när en sådan begäran kommer in från enheten för passagerarinformation. Detta bör framgå av regleringen. 
  
 Bestämmelsen bör i övrigt genomföras i lag i enlighet med dess ordalydelse. I svensk lagstiftning brukar dock ordet fara användas i stället för hot. Ordet används bland annat i brottsdatalagen. Med hänsyn härtill föreslår vi att ordet fara används i stället för hot även i genomförandet av vår lag. Av samma anledning bör ordet avvärja användas i vår lag i stället för begreppet reagera på, som används i  
 PNR-direktivet. 
  Således föreslår vi att det i lagtexten anges att ytter- ligare överföringar ska ske när det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 204 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 11.4.7Hur överföringarna ska gå till 
  
 Våra förslag: Enheten för passagerarinformation får inte med- ges direktåtkomst till lufttrafikföretagens uppgiftssamlingar med  
 PNR-uppgifter. 
  
 Lufttrafikföretagen ska överföra  
 PNR-uppgifterna 
  i elektro- nisk form. Närmare bestämmelser om formen för överföringarna bör framgå av förordning. 
  
 Direktåtkomst är inte tillåten 
  
 Det finns enligt  
 PNR-direktivet 
  två möjliga metoder för överföring av  
 PNR-uppgifter 
  (skäl 16 i ingressen). Den ena är direktåtkomstmeto- den (även kallad  
 pull-metoden) 
  som innebär att de behöriga myn- digheterna i den medlemsstat som begär tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  kan få direktåtkomst till lufttrafikföretagets bokningssystem för att hämta en kopia av de  
 PNR-uppgifter 
  som behövs. Den andra meto- den är sändmetoden (även kallad  
 push-metoden), 
  som innebär att lufttrafikföretagen överför de begärda  
 PNR-uppgifterna 
  till den myn- dighet som har begärt dem. Båda metoderna används av Tullverket vid deras insamlande av  
 PNR-uppgifter 
  i dag. Sändmetoden gör det möjligt för lufttrafikföretagen att behålla kontroll över vilka upp- gifter som tillhandahålls. Den metoden anses därför ge en bättre skyddsnivå för uppgifterna (jfr skäl 16). Direktivet föreskriver så- ledes att all överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen ska ske enligt sändmetoden (artikel 3.7 och 8.1). 
  
 Det bör av lagen framgå vilken metod som ska användas för över- föringarna. Enligt vår mening görs detta lämpligast genom en bestäm- melse som anger att enheten för passagerarinformation inte får med- ges direktåtkomst till lufttrafikföretagens uppgiftssamlingar för  
 PNR-uppgifter, 
  så som dessa avgränsas i bilagan till lagen. Av en sådan bestämmelse framgår motsatsvis att sändmetoden ska användas för överföringarna samtidigt som det anges att direktåtkomst inte är tillåten. Med uppgiftssamlingar avses i sammanhanget lufttrafikföre- tagens reservationssystem eller liknande datoriserade bokningssystem. 
  
 205 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Former för överföringarna 
  
 All överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinformation inom ramen för  
 PNR-direktivet 
  ska enligt artikel 8.3 ske på elektronisk väg. Av bestämmelsen framgår också att överföringarna ska ske med användning av de gemensamma proto- koll och understödda dataformat som kommer att antas av kom- missionen. Vid eventuella tekniska problem får överföringarna ske på något annat sätt som säkerställer ett lämpligt dataskydd. 
  
 I artikel 16.2 finns närmare bestämmelser om formen för över- föringarna. Här framgår att kommissionen ska anta en förteckning över godkända gemensamma protokoll och understödda dataformat som ska användas vid överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  De gemensam- ma protokollen ska användas för alla överföringar, så att PNR- uppgifternas säkerhet under överföringen tryggas. Uppgifterna ska vidare överföras i ett understött format, för att säkerställa att det kan läsas av alla berörda parter. Alla lufttrafikföretag ska bestämma vilket gemensamt protokoll och vilket dataformat i förteckningen som de avser att använda för sina överföringar och underrätta en- heterna för passagerarinformation om detta. 
  
 Kommissionen har i ett genomförandebeslut13 antagit en sådan förteckning över gemensamma protokoll och understödda format. Förteckningen kan senare komma att ändras (artikel 16.3). I genom- förandebeslutet anges att mindre lufttrafikföretag, som inte tillhanda- håller flygförbindelser i enlighet med en särskild och offentlig tidtabell och som inte har den nödvändiga infrastrukturen för att använda de gemensamma protokollen och understödda formaten, ska undantas från skyldigheten att använda dessa format och protokoll. Ett sådant lufttrafikföretag ska i stället överföra sina uppgifter på något annat elektroniskt sätt som tillhandahåller tillräckliga garantier med avse- ende på de tekniska säkerhetsåtgärderna, och som ska överenskom- mas mellan lufttrafikföretaget och den berörda medlemsstaten. 
  
 Ett år från den dag då kommissionen för första gången har an- tagit gemensamma protokoll och understödda dataformat ska all överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinformation inom ramen för direktivet ske enligt de gemen- 
  
 13 Kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/759 av den 28 april 2017 om gemensam- ma protokoll och dataformat som ska användas av lufttrafikföretag när  
 PNR-uppgifter 
  överförs till enheterna för passagerarinformation. 
  
 206 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 samma protokollen och understödda dataformaten (artikel 16.2). Inom samma tid ska medlemsstaterna vidta de tekniska åtgärder som krävs för att dessa gemensamma protokoll och dataformat ska kunna börja användas (artikel 16.5). 
  
 Till dess gemensamma protokoll och understödda dataformat finns tillgängliga ska överföringarna göras med elektroniska medel som tillhandahåller tillräckliga garantier med avseende på de tekniska säkerhetsåtgärder och de organisatoriska åtgärder som styr den be- handling som ska utföras. I händelse av tekniska problem får PNR- uppgifterna överföras på annat lämpligt sätt under förutsättning att samma säkerhetsnivå upprätthålls och att unionsrätten om data- skydd respekteras fullt ut. (Artikel 16.1 och 16.4.) 
  
 Reglering av överföringsformerna 
  
 Kommissionen har således antagit en lista över gemensamma proto- koll och understödda dataformat. Dessa ska användas såväl av luft- trafikföretagen som av medlemsstaterna redan när direktivet ska vara genomfört i nationell rätt. Det saknas därför anledning att reglera vad som skulle ha gällt för det fall sådana gemensamma protokoll och format inte hade antagits. 
  
 Gemensamt för alla överföringar till enheten för passagerarinfor- mation kommer att vara att de ska ske i elektronisk form. Detta bör framgå av vår lag. De närmare formerna för överföringarna kommer dock att skifta mellan lufttrafikföretagen och bero på vilket format och protokoll de kommer att välja för överföringarna och huruvida företagen är sådana att de enligt kommissionens beslut kan använda sig av någon annan form för överföringen. 
  
 Enligt direktivets artikel 14 ska sanktioner träffa de lufttrafik- företag som inte överför  
 PNR-uppgifter 
  i det fastställda formatet. Det behöver därför i regleringen finnas närmare bestämmelser om formaten för överföringarna. Eftersom formaten kan komma att ändras bör denna fråga lämpligen regleras i förordning. Enligt vår mening kan frågan lämpligen lösas genom att det i den till lagen an- slutande förordningen förs in en hänvisning till artikel 1 i kommis- sionens genomförandebeslut. 
  
 207 
  
 Lufttrafikföretagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Vid eventuella tekniska problem ska överföringarna enligt arti- kel 8.3 ske på något annat sätt som säkerställer ett lämpligt dataskydd, se även artikel 16.1. Även denna fråga kan regleras i förordning. 
  
 11.4.8Anlitande av personuppgiftsbiträde 
  
 Vårt förslag: Den som är skyldig att överföra  
 PNR-uppgifter 
  får anlita ett personuppgiftsbiträde för att utföra överföringen. 
  
 Den grundläggande skyldigheten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  åläggs vissa lufttrafikföretag. Som vi kommer att återkomma till i avsnitt 19.1 är lufttrafikföretagen personuppgiftsansvariga för  
 PNR-uppgifter- 
  na och ansvarar därmed för att överföringarna till enheten för passagerarinformation sker på ett säkert sätt. Det finns dock inget i direktivet som hindrar att lufttrafikföretagen använder sig av mellan- män, s.k. personuppgiftsbiträden, för att utföra själva överföringen. Det är således möjligt att överföringarna kommer att ske via system- leverantörer och datoriserade bokningssystem.14 Detta bör av tyd- lighetsskäl framgå av lagen. 
  
 14 Se t.ex. Europarlamentets och rådets förordning (EG) nr 80/2009 av den 14 januari 2009 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem och upphävande av rådets förord- ning (EEG) nr 2299/89. 
  
 208 
  
 12 Resebyråer och researrangörer 
  
 12.1Medlemsstaternas överenskommelse och vårt uppdrag 
  
 PNR-direktivet 
  påverkar inte medlemsstaternas möjligheter att samla in och behandla  
 PNR-uppgifter 
  från andra transportföretag än luft- trafikföretag. Direktivet påverkar inte heller medlemsstaternas möj- lighet att begära in och behandla  
 PNR-uppgifter 
  från andra eko- nomiska aktörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster, såsom resebyråer och researrangörer. I båda fallen förutsätts dock att natio- nella bestämmelser rörande detta är förenliga med  
 EU-rätten 
  (se skäl 33). 
  
 I samband med att  
 PNR-direktivet 
  antogs har dock medlems- staterna även antagit en deklaration som anger att de, i enlighet med sin nationella lagstiftning och med förbehåll för parlamentsbehand- ling i vissa medlemsstater, åtar sig att i enlighet med parlamentets önskemål utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta även aktörer som inte är lufttrafikföretag. Som exempel anges i deklara- tionen resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelate- rade tjänster, inklusive bokning av flygningar, för vilka sådana upp- gifter samlas in och behandlas. Någon tidsgräns för när detta ska vara genomfört i nationell lagstiftning anges inte i deklarationen. 
  
 I våra kommittédirektiv anges att deklarationen innebär att med- lemsstaterna ska eftersträva att införa nationella bestämmelser som innebär skyldigheter att överföra flygpassageraruppgifter även för ekonomiska aktörer som inte är transportörer, t.ex. de resebyråer och researrangörer som erbjuder bokningsförmedling vid vilken så- dana uppgifter samlas in och behandlas. En utgångspunkt för vårt uppdrag är därför att skyldigheten att föra över flygpassagerarupp- gifter till de nationella enheterna i medlemsstaterna även ska om- fatta resebyråer och researrangörer. 
  
 209 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 12.2Resebyråer och researrangörer 
  
 Det är vanligt att dela in de aktörer som förmedlar resetjänster i rese- byråer och researrangörer, där en resebyrå vanligen är att betrakta som en återförsäljare av andras resor och turisttjänster, medan en researrangör är ett företag som producerar och säljer egna resor. Denna uppdelning är emellertid inte helt skarp. En aktör kan vara resebyrå i ett sammanhang och researrangör i ett annat. 
  
 Någon definition av begreppet resebyrå finns inte i lagstiftningen. En resebyrå utmärks dock typiskt sett av att den förmedlar ett avtal för annan. Avtalet ingås mellan, å ena sidan, en resenär och, å andra sidan, en transportör, en researrangör eller ett hotell etc. Det finns emellertid situationer då en resebyrå kan få ställning som part i rese- avtalet. Om resebyrån agerar självständigt i förhållande till trans- portörens avtalsvillkor, t.ex. genom att ge en egen rabatt eller göra egna utfästelser, talar det för att den agerar för egen räkning som part i reseavtalet. Frågan om resebyrån i övrigt intar partsställning får bedömas utifrån allmänna avtalsrättsliga grundsatser (se NJA 2014 s. 978). Det är inte helt ovanligt att en resebyrå även arrangerar egna paketresor, företrädesvis grupp- och konferensresor för affärsrese- kunder. 
  
 Antalet svenska företag som kan betraktas som resebyråer upp- gick vid utgången av år 2015 till drygt 2901. Beräkningen inkluderar dock inte resebyråer som endast säljer resor via internet. Av resebyrå- erna är något mer än hälften huvudsakligen inriktade på privatrese- försäljning, ett sextiotal är renodlade affärsresebyråer och resterande säljer både privat- och affärsresor. Ca 60 procent av alla bokningar av flygbiljetter, inom EU och internationellt, utförs av resebyråer2. 
  
 En researrangör säljer resepaket, dvs. erbjuder en paketlösning med t.ex. flyg och boende. De som säljer och arrangerar paketresor kan vara allt från mindre familjeföretag till större företag och orga- nisationer. Bland researrangörer finns traditionella charteroperatö- rer som t.ex. Tui, Ving och Hoffman med dotterbolag. Dessa tre rese- arrangörer ägs alla av olika internationella resekoncerner och har egna flygbolag. Andra researrangörer använder sig av reguljärflyg eller andra transportmedel. 
  
 1Enligt Svenska Resebyråföreningens marknadsuppgifter för år 2015. 
  
 2Enligt uppgift från Svenska Resebyråföreningen. 
  
 210 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 I lagen (1992:1672) om paketresor (paketreselagen) regleras bl.a. arrangörers ansvar för sådana paketresor som de säljer eller marknads- för. Paketreselagen genomför det s.k. paketresedirektivet3. I lagens 3 § definieras en arrangör som den som annat än tillfälligtvis orga- niserar paketresor och säljer eller marknadsför dem direkt eller genom en återförsäljare. I lagens förarbeten anges att vid bedömningen av vad som är ”annat än tillfälligtvis” torde man få beakta dels hur ofta vederbörande ordnar paketresor men dels också hur regelbundet eller sporadiskt resorna återkommer. Den som varje år ordnar resor till en viss återkommande kongress eller något annat evenemang torde sålunda få anses vara arrangör i lagens mening. Men den som ordnar två eller tre paketresor tätt efter varandra till ett visst evene- mang omfattas knappast av lagen, om han eller hon i övrigt inte alls organiserar resor. Detsamma torde gälla den som oregelbundet och relativt sällan ordnar resor (se prop. 1992/93:95 s. 67). En återför- säljare är enligt lagen den som säljer eller marknadsför arrangörens resor. 
  
 Ett nytt  
 EU-direktiv 
  om bl.a. paketresor antogs i november 2015.4 Genom direktivet upphävs det tidigare direktivet om paket- resor. Medlemsstaterna ska senast den 1 januari 2018 anta och offent- liggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet. Dessa bestämmelser ska tillämpas från och med den 1 juli 2018. I direktivet finns en annorlunda, och längre, definition av arrangörsbegreppet. En arrangör definieras här som en näringsidkare som kombinerar och säljer eller erbjuder paketresor, antingen direkt eller genom en annan näringsidkare eller tillsammans med en annan näringsidkare, eller den näringsidkare som överför rese- närens uppgifter till en annan näringsidkare i enlighet med en sär- skild bestämmelse i direktivet. Direktivet innehåller även en längre definition av begreppet näringsidkare. Återförsäljare definieras i direk- tivet som en annan näringsidkare än arrangören som säljer eller erbjuder paketresor som kombinerats av en arrangör. 
  
 3Rådets direktiv (90/314/EEG) av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang. 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av den 25 november 2015 om paket- resor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU samt om upphävande av rådets direktiv 90/314/EEG. 
  
 211 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 Paketreseutredningen överlämnade den 30 augusti 2016 sina för- slag på hur det nya direktivet ska genomföras i svensk rätt. I betän- kandet föreslås att den nu gällande paketreselagen byts ut mot en ny lag med samma namn. Direktivets definitioner av begreppen arrangör och återförsäljare föreslås oförändrade föras in i den nya lagen (se SOU 2016:56 s. 124 ff.). Förslaget bereds nu inom regeringskansliet. 
  
 Det finns närmare 600 researrangörsföretag i Sverige, bussrese- företagen inte inräknade.5 De flesta arrangerar och säljer paketresor för konsumenter. Ett fåtal är helt inriktade på arrangemang för andra företag. Härutöver finns ett antal företag i form av enskilda firmor och ideella föreningar som organiserar någon eller några enstaka resor om året. 
  
 Cirka hälften av de svenska researrangörernas och resebyråernas totala försäljning sker i dag över internet. Vissa resor säljs av s.k. OTA:er. OTA är en förkortning för ”online travel agency” och be- greppet används för att beskriva aktörer som är helt inriktade på att sälja resor via internet. Det är vanligt att företag som säljer resor via internet gör det under flera olika varumärken. Det företag som har de flesta varumärkena är  
 E-traveli/Svenska 
  resegruppen. Merparten av de företag som säljer på internet gör det under sitt eget varumärke, t.ex. Resia.se och Ticket.se. Vid sidan om onlineförsäljningen finns det digitala tjänster i form av rena söktjänster. Dessa tjänster erbju- der en möjlighet att hitta och jämföra resor från flera leverantörer. Företagen bakom söktjänsterna säljer inte själva resor, utan tjänar pengar på provisioner från reseföretagen och eventuell merförsälj- ning via tjänsterna. Ett exempel på en sådan s.k. metasökmotor är Flygresor.se. Flera av söktjänsterna ägs dock av koncerner som också består av företag som säljer resor. 
  
 Antalet resebyråer och researrangörer inom Europa uppgick år 2014 till omkring 50 000.6 Den internationella konkurrensen på mark- naden har ökat i takt med att konsumenterna i högre utsträckning vant sig vid att köpa resor via internet. Det gäller både svenska före- tag som vänder sig till utländska resenärer och utländska företag som vänder sig till svenska resenärer. Exempel på det senare är företagen Expedia och Booking.com. 
  
 5Enligt Svenska resebyråföreningens marknadsuppgifter för år 2015. 
  
 6The european travel agents and tour operator association (ACTAA), Table of Statistics. 
  
 212 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 12.2.1Resebyråers och researrangörers insamling och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafikföretag 
  
 När en resenär väljer att boka en resa via en resebyrå eller Ferguson gör skapas  
 PNR-uppgifter 
  i samband med att bokningen genomförs.  
 PNR-uppgifterna 
  överförs därefter till lufttrafikföretagen antingen direkt via flygbolagens hemsidor, eller, vilket är vanligast, via sär- skilda reservationssystem. 
  
 De reservationssystem som vanligtvis används brukar kallas Global Distribution System (GDS) eller Computer Reservation System (CRS). Reservationssystemen möjliggör direktkommunikation mellan å ena sidan den som utför bokningen och å andra sidan lufttrafik- företaget. Systemen innehåller information om bland annat flyg- bolagens tidtabeller, platstillgång, biljettpriser och tjänster i samband med flygbefordran. Genom reservationssystemen får en ansluten resebyrå eller researrangör tillgång till anslutna flygbolags ”lager” av t.ex. flygstolar. Resebyrån eller researrangören kan därmed gå rakt in i ”lagret” och sälja en flygstol till en kund för flygbolagets räkning. 
  
 Reservationssystemen byggdes ursprungligen upp och ägdes av flygbolagen. På grund av ändrade regler är det numera inte lika för- delaktigt för flygbolagen att själva äga systemen och flera flygbolag har därför helt eller delvis sålt sina ägarandelar. Det finns i dagsläget tre dominerande reservationssystem; Terrell, Robinson och Travelport. Företaget bakom Terrell är det enda som är lokaliserat i Europa och systemet är det som främst används i Skandinavien. Det har inom EU antagits en förordning som innehåller en uppförandekod för reservationssystemen.7 
  
 När en resebyrå eller researrangör tar emot en bokningsförfrågan från en resenär skapar företaget normalt en bokningsfil i det datori- serade reservationssystemet. Den bokningsfil som skapas innehåller således uppgifter om resenären och dennes bokning, dvs. PNR- uppgifter. De  
 PNR-uppgifter 
  som härigenom skapas överförs där- efter från reservationssystemet till det flygbolag som ansvarar för flygningen. Hur många uppgifter som förs över beror på hur många uppgifter som förts in i systemet. En researrangör ansvarar gent- emot kunden för avtalets fullgörande medan en resebyrå normalt 
  
 7 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 80/2009 av den 14 januari 2009 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 2299/89. 
  
 213 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 endast förmedlar en flygbiljett. Därför har resebyrån och researrangö- ren olika behov av personuppgifter från kunden och de uppgifter som hämtas in och överförs kan variera. Hur många uppgifter som förs över kan också variera beroende på vilka krav som ställs av flyg- bolagen. Resebyråerna överför dock normalt på detta sätt samtliga insamlade  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafikföretagen. 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från resebyråerna eller rese- arrangörerna kan senare ändras på begäran av resenären, i synnerhet vid ändring i eller avbokning av flygbiljetten. En resebyrå ställer dock vanligtvis ut resenärens biljett kort tid efter bokningen och har sedan utfört sin del av avtalet. 
  
 I vissa fall görs ändringar i  
 PNR-uppgifterna 
  en kort tid före avresa. Sådana ändringar kan vara avbokningar i sista minuten eller s.k.  
 ”no-shows”, 
  som innebär att resenären inte infinner sig till in- checkning och avresa. I de flesta fall får inte resebyrån kännedom om sena ändringar, avbokningar eller  
 no-show 
  över huvud taget. 
  
 Det finns resebyråer och researrangörer som inte själva har till- gång till reservationssystem och som i stället köper in den tjänsten från andra resebyråer eller researrangörer. 
  
 För de researrangörer som arrangerar charterresor råder något andra förutsättningar. Resenärernas  
 PNR-uppgifter 
  samlas i dessa fall i charterarrangörernas interna bokningssystem. De  
 PNR-uppgifter 
  som efterfrågas av lufttrafikföretagen överförs i ett förutbestämt filformat en viss bestämd tid före varje flygning. I vissa fall sker över- föringen via en mellanhand som har till uppgift att segmentera ut de uppgifter som respektive flygbolag kräver för aktuell transport och att formatera om de filer som överförs från researrangören till det filformat som krävs av lufttrafikföretaget. Ett exempel på mellan- hand är företaget Paxport med säte i Sverige. De uppgifter som över- förs består i huvudsak endast av en passagerarlista (Passenger Name List – PNL). Passagerarlistan innehåller färre uppgifter än vad som normalt brukar ingå bland  
 PNR-uppgifterna. 
  Dock brukar upp- gifter om namn, kön, ålder på barn, förbokad måltid, specialmat, handikapp eller behov av assistans samt anmälda allergier framgå. 
  
 214 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 12.2.2Behöriga myndigheter vill kunna få tillgång till samtliga insamlade  
 PNR-uppgifter 
  
 För att  
 PNR-systemet 
  ska vara effektivt ur ett brottsbekämpnings- perspektiv bör samtliga  
 PNR-uppgifter 
  som har samlats in om passa- gerare inför en flygning överföras till de nationella enheterna för passagerarinformation. De i utredningen representerade behöriga myndigheterna har uttryckt ett önskemål om att samtliga PNR- uppgifter som passagerarna har lämnat, antingen direkt till ett luft- trafikföretag eller via en resebyrå eller researrangör, och som omfattas av bilaga I i  
 PNR-direktivet, 
  överförs till den svenska enheten för passagerarinformation. 
  
 Flygtrafiken till vissa länder, exempelvis USA, utgörs främst av reguljärflygningar. Om en reguljär flygresa har bokats via en resebyrå, överför resebyrån normalt de  
 PNR-uppgifter 
  som den har samlat in om kunden till det lufttrafikföretag som ska utföra resan. Till andra länder, såsom exempelvis Turkiet, utgörs flygtrafiken främst av charterflyg. Som framgått ovan överförs vid charterresor oftast ett mindre antal  
 PNR-uppgifter 
  till det lufttrafikföretag som ska utföra flygningen. Således är det endast dessa uppgifter som lufttrafikföre- taget i sin tur kommer att överföra till enheten för passagerarinfor- mation. Resten av  
 PNR-uppgifterna 
  finns kvar hos arrangören. Många av just charterflygningarna går till länder som är känsliga utifrån perspektivet bekämpning av grov brottslighet och terrorist- brottslighet. Det har därför framförts önskemål om att tillgång ska finnas även till sådana  
 PNR-uppgifter 
  som finns kvar hos charter- arrangörerna. 
  
 12.2.3Insamling av  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer och researrangörer i dagsläget 
  
 Insamling av  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer eller researrangörer sker i dag, såvitt vi känner till, främst via lufttrafikföretagen. Det finns dock i Frankrike en lagbestämmelse som innebär att resebyråer och researrangörer på begäran kan bli skyldiga att överföra vissa PNR- uppgifter för användning i den brottsbekämpande verksamheten.8 Hur denna reglering närmare är utformad eller fungerar har vi dock 
  
 8 Article  
 L232-7 
  Code de la sécurité intérieure. 
  
 215 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 inte haft möjlighet att närmare granska. Under alla förhållanden baseras lagbestämmelsen dock inte på en implementering av PNR- direktivet eller den därtill hörande överenskommelsen. 
  
 Det är i skrivande stund inte klart hur medlemsstaterna kommer att hantera den aktuella överenskommelsen. Det har i ett sent skede i vår utredning kommit till vår kännedom att det i Tyskland finns ett förslag som innebär att andra aktörer involverade i reservation eller bokning av flygbiljetter i god tid ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafikföretagen för vidare befordran till enheten för passagerar- information. Huruvida förslaget innebär att resebyråer och rese- arrangörer ska överföra fler uppgifter till lufttrafikföretagen än vad de gör i dag har vi dock inte haft möjlighet att analysera. I Storbritannien har man än så länge koncentrerat sig på att genom- föra direktivet i förhållande till lufttrafikföretagen och kommer först i ett senare skede att analysera hur systemet kan utvecklas till att även omfatta resebyråer och researrangörer. Ytterligare uppgifter om hur de andra medlemsstaterna kommer att genomföra den aktu- ella överenskommelsen har vi inte haft möjlighet att få tillgång till. 
  
 12.3Våra överväganden 
  
 Vår bedömning: Resebyråer och researrangörer omfattas redan av systemet med insamling av  
 PNR-uppgifter. 
  Ytterligare utvidg- ningar av detta system bör tills vidare anstå. 
  
 Innebörden av medlemsstaternas överenskommelse och vårt uppdrag 
  
 Medlemsstaterna inklusive Sverige har alltså i ett gemensamt ut- talande från rådet, en deklaration, åtagit sig att utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta aktörer som inte är lufttrafikföre- tag, exempelvis sådana resebyråer och researrangörer som utför rese- bokningar. Några närmare uppgifter om hur detta ska gå till anges inte i deklarationen. Inte heller våra kommittédirektiv preciserar vad det är för insamling som det ingår i vårt uppdrag att överväga. 
  
 På motsvarande sätt som vi tolkat vårt uppdrag när det gäller lufttrafikföretagens skyldigheter kan vi inte förstå denna del av vårt 
  
 216 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 uppdrag på annat sätt än att det handlar om att överväga en utvidg- ning som innebär att den svenska enheten för passagerarinformations insamling av  
 PNR-uppgifter 
  också ska omfatta  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer och researrangörer. Härmed avses sådana uppgifter om kunder som svenska, utländska eller multinationella resebyråer och researrangörer samlar in i sin verksamhet med att arrangera och för- medla resor som innefattar flygresor till eller från Sverige. Vi kom- mer därför att här bara diskutera en eventuell skyldighet för rese- byråer och researrangörer att överföra uppgifter till den svenska enheten för passagerarinformation. Frågan om någon eventuell skyl- dighet för dessa aktörer att förse övriga medlemsstaters enheter med  
 PNR-uppgifter 
  kommer inte att beröras i det följande. 
  
 Möjliga alternativa modeller 
  
 Det kan konstateras att resebyråerna och researrangörerna utgör en stor och brokig skara, som innehåller såväl stora internationella bolag som små enmansbolag, enskilda firmor och ideella föreningar. Vissa aktörer säljer endast resor via internet och andra såväl på traditio- nellt vis som via sina hemsidor. Många aktörer använder sig av de stora internationella reservationssystemen, medan andra köper in sådana tjänster från större bolag. Vidare har användandet av internet medfört att resebranschen blivit alltmer internationell. Det är således inte alls är säkert att en svensk resenär köper sin resa via en svensk resebyrå eller arrangör. Vad gäller utländska resenärer till Sverige torde bilden bli ännu mera brokig. 
  
 Det framgår inte av överenskommelsen om insamlingen ska be- gränsas till sådana resebyråer och researrangörer som har sitt säte inom en medlemsstat eller inom unionen. För det fall insamlingen är tänkt att omfatta samtliga resebyråer och researrangörer som bokar de flygresor som direktivet träffar, skulle det innebära att alla rese- byråer och researrangörer i hela världen som ordnar eller förmedlar flygresor till eller från EU träffas av överföringsskyldigheten. Således skulle alla resebyråer och researrangörer världen över som bokar en flygresa till eller från Sverige åläggas en skyldighet att överföra PNR- uppgifter till den svenska enheten för passagerarinformation. An- talet resebyråer och researrangörer i hela världen uppgår till ett okänt och otaligt antal. Bara i Europa fanns det år 2014 ca 50 000 sådana 
  
 217 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 företag. Redan här kan sägas att ett upplägg som innebär att över- föringar ska ske från företag som inte har någon annan koppling till Sverige än att de förmedlar flygresor hit, får antas vara mycket svårt att anordna. De tekniska och administrativa hindren för att genom- föra ett sådant system synes oändliga. Möjligheten att använda sank- tioner mot de utländska företag som inte uppfyller en sådan över- föringsskyldighet får också antas möta stora praktiska bekymmer. 
  
 Alldeles bortsett från dessa generella svårigheter ser vi i huvud- sak tre tänkbara modeller för hur en utvidgning av insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  skulle kunna konstrueras. Vi har identifierat vissa problem med alla tre modellerna, vilka vi beskriver och diskuterar i det följande. 
  
 Modell 1) – En direkt utvidgning av direktivet 
  
 Ett sätt att genomföra medlemsstaternas överenskommelse vore att direkt utvidga tillämpningen av  
 PNR-direktivet 
  och den svenska lagstiftning som genomför direktivet till att även omfatta resebyråer och researrangörer. Det system för överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheterna för passagerarinformation som direktivet reglerar är dock utformat och anpassat för att det är just lufttrafikföretag, eller deras uppdragstagare, och inte andra aktörer som ska överföra PNR- uppgifterna. Enligt direktivet ska uppgifterna överföras vid två tillfällen, det första  
 24–48 
  timmar före flygningens planerade avgång och det andra omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts. 
  
 Flygbiljetter bokas många gånger långt i förväg. Efter det att en resebyrå har ställt ut önskade flygbiljetter har resebyrån normalt fullgjort sin del av avtalet. Det finns i dag inget givet system som ger resebyråer eller researrangörer möjlighet att söka fram de passagerare som ska resa ett antal dagar och timmar senare. Rent tekniskt skulle i vart fall de stora researrangörerna kunna bygga om sina system för att kunna uppfylla denna skyldighet. Det skulle dock få ske till rela- tivt omfattande kostnader. För mindre resebyråer och researrangörer skulle det vara mycket svårt att bära en sådan kostnad. 
  
 En resebyrå eller researrangör kommer dock aldrig att kunna veta om alla passagerare som är bokade på en flygning också infinner sig till denna. Det är flygbolagens personal som har hand om incheck- ningen på flygplatsen, som står uppe vid flyget och som assisterar 
  
 218 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 så att flyget kan avgå. Ibland kan charterpersonal finnas på flyg- platserna, men i sådana fall är den personalen inhyrd av flygbolagen. Det är således normalt endast det lufttrafikföretag som utför flyg- ningen som har kontroll över inchecknings- och ombordstignings- processen. Komplett och uppdaterad information om vilka resenärer som faktiskt går ombord på flygplanet har därmed endast luft- trafikföretaget. 
  
 En flygning kan bli försenad av många anledningar. En flygresa kan ställas in och ersättningsflyg kan behöva användas. Resebyråerna och researrangörerna har ingen del i denna process. Dessa aktörer kan därför omöjligen veta när gatens dörrar har stängts. För att kunna uppfylla överföringsskyldigheten enligt direktivet skulle samt- liga resebyråer och researrangörer behöva ha personal på plats på samtliga flygplatser vid gaterna, vilket förefaller vara en omöjlighet. Vi kan således inte se att resebyråer och researrangörer har möjlighet att överföra  
 PNR-uppgifter 
  vid de tidpunkter som anges i PNR- direktivet. En direkt utvidgning av direktivets bestämmelser till att omfatta även resebyråer och researrangörer ter sig därför inte prak- tiskt möjlig. 
  
 Modell 2) – Ytterligare överföring via lufttrafikföretagen 
  
 En utvidgning av insamlandet av  
 PNR-uppgifter 
  till att även omfatta resebyråer och researrangörer synes ha till syfte att tillse att alla de  
 PNR-uppgifter 
  som har samlats in av någon aktör i flygresebranschen också överförs till de nationella myndigheterna. Det främsta skälet till att ålägga resebyråer och researrangörer en egen överföringsskyl- dighet får antas vara att endast en mindre del av de insamlade PNR- uppgifterna i dagsläget överförs från charterarrangörerna till de luft- trafikföretag som utför charterflygningar. Vi har full förståelse för de behöriga myndigheternas önskemål om att få tillgång även till de uppgifter som i dessa fall finns kvar hos charterarrangörerna. En lösning på denna problematik vore att charterarrangörerna ålades att överföra fler  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafikföretagen än i dag, för vidare överföring av dessa uppgifter till enheten för passagerar- information. Så skulle i princip kunna göras även beträffande rese- byråer och andra researrangörer än charterbolag. 
  
 219 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 Det är emellertid en grundläggande tanke bakom  
 PNR-direktivet 
  att lufttrafikföretagen inte ska åläggas att samla in eller lagra ytter- ligare uppgifter om sina passagerare (se skäl 8 i direktivets ingress). Det är alltså endast de  
 PNR-uppgifter 
  som lufttrafikföretagen redan samlar in som en del av sin normala kommersiella verksamhet som enligt direktivet ska överföras till de nationella enheterna för passage- rarinformation. Således vore det enligt vår mening oförenligt med  
 PNR-direktivet 
  att i lag eller förordning ålägga lufttrafikföretagen att samla in fler uppgifter än de som de redan samlar in för den egna verksamheten. Vi kan inte heller se att en ordning som innebär en skyldighet för resebyråer och researrangörer att leverera fler PNR- uppgifter till lufttrafikföretagen än vad de sistnämnda i dag behöver skulle vara förenlig med den nyss nämnda grundläggande tanken bakom direktivet. Detta gäller i synnerhet om sådana uppgifter som emanerat från resebyråernas och researrangörernas leveransskyldig- het skulle behandlas av enheten för passagerarinformation och över- föras mellan medlemsstaterna i enlighet med det system som PNR- direktivet ålägger medlemsstaterna att genomföra. Vi har nämligen svårt att se att direktivet ger rättsligt stöd för ett uppgiftsutbyte av- seende andra slags  
 PNR-uppgifter 
  än de som samlas in från luft- trafikföretagen eftersom uppgifterna behandlas i deras kommersiella verksamhet. Att hålla isär de  
 PNR-uppgifter 
  som emanerar från charterarrangörernas uppgiftsskyldighet från sådana som överförs enligt  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser, och därför också skulle om- fattas av direktivets bestämmelser om uppgiftsutbyte mellan med- lemsstaterna m.m., torde emellertid vara en svår utmaning praktiskt sett. Redan det sagda innebär enligt vår mening att det vi kallar modell 2 inte kan föreslås inom ramen för vårt arbete. Det kan i sammanhanget dessutom erinras om att skäl 8 i ingressen anger att direktivet inte bör medföra någon skyldighet för passagerare att till- handahålla några uppgifter utöver de som redan tillhandahålls luft- trafikföretagen (vår kursivering). 
  
 Vi vill framhålla att en lösning enligt modell 2 torde kunna åstad- kommas på frivillig väg. Beroende på hur en sådan lösning riggas skulle den dock av allt att döma innebära utvecklingskostnader för charterarrangörerna och eventuellt ytterligare kostnader för mot- tagandet hos lufttrafikföretagen. Dessutom skulle ett antal frågor rörande integritet och dataskydd behöva analyseras närmare, såsom om överföringarna till lufttrafikföretagen skulle kräva samtycke 
  
 220 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 från resenärerna eller om någon annan rättslig grund i dataskydds- förordningen kan tillämpas, vem som skulle ha personuppgifts- ansvaret för uppgifterna och därmed ansvara för säkerhetsfrågor osv. 
  
 Modell 3) – Överföring från resebyråer och researrangörer direkt till enheten för passagerarinformation 
  
 Den tredje modellen tar sin utgångspunkt i skäl 33 i  
 PNR-direktivet 
  enligt vilket direktivet inte påverkar medlemsstaternas möjligheter att i enlighet med nationell rätt tillhandahålla ett system för insam- ling och behandling av  
 PNR-uppgifter 
  från ekonomiska aktörer som inte är transportörer, t.ex. resebyråer och researrangörer som samlar in  
 PNR-uppgifter 
  i sin verksamhet. Detta förutsätter givetvis att den nationella rätten är förenlig med unionsrätten.  
 PNR-direk- 
  tivet som sådant hindrar alltså inte att det införs en lagstiftning i Sverige om att resebyråer och researrangörer ska överföra PNR- uppgifter direkt till enheten för passagerarinformation. 
  
 Ett system med direktöverföring från resebyråer och researrangö- rer till enheten för passagerarinformation reser ett flertal frågor. 
  
 En första fråga är givetvis hur systemet lämpligen skulle utformas i fråga om när och hur resebyråer och researrangörer skulle över- föra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation. När vore det möjligt i förhållande till flygplans planerade avgångar? När vore det lämpligt utifrån enhetens behov av uppgifterna? Är ett jämfört med lufttrafikföretagens sändningar tidigarelagt översändan- de till enheten, t.ex. vid biljettering, alls acceptabelt från integritets- synpunkt? Hur skulle uppgifterna överföras? Hur kan man undvika att enheten får samma  
 PNR-uppgifter 
  i dubbel upplaga, dvs. både direkt från resebyråerna eller researrangörerna och via lufttrafik- företagen? Kan man utgå från att det finns standardiserade format och språk för alla de olika aktörernas samtliga  
 PNR-uppgifter 
  på motsvarande sätt som det finns för lufttrafikföretagens? Om inte, vem ska utveckla sådana? Hade det varit tillräckligt att överföringar skedde på särskild begäran? 
  
 En ytterligare fråga är vilka möjligheter enheten för passagerar- information har att inom en nära överskådlig tid ta emot PNR- uppgifter direkt från små och stora resebyråer och researrangörer i Sverige och i andra länder vid sidan av dem som kommer från luft- trafikföretagen. Enligt vad vi inhämtat är de tekniska och perso- 
  
 221 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 nella förberedelserna för att kunna ta emot  
 PNR-uppgifter 
  bara från lufttrafikföretagen ingen okomplicerad process. Vi befarar att en utvidgning med ett nytt system med direktöverföringar från rese- byråer och researrangörer kan, i vart fall på kort sikt, bli en över- mäktig uppgift som i värsta fall riskerar att försvåra det faktiska genomförandet av  
 PNR-direktivets 
  system. 
  
 Det måste också beaktas att ett åläggande för resebyråer och researrangörer att själva överföra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation skulle få betydande tekniska, driftsmässiga och ekonomiska konsekvenser för företagen. Den infrastruktur som krävs för en sådan lösning finns inte i dag varför ett sådant åläg- gande torde medföra stora utvecklings- och investeringskostnader. Lönsamheten i branschen är generellt sett svag och företagen har normalt små marginaler. De minsta bolagen med bara ett fåtal an- ställda skulle drabbas hårdast då de skulle ha svårt att klara av att bevaka och säkerställa överföringen av uppgifterna. 
  
 Som tidigare konstaterats består branschen av ett stort antal aktö- rer av skiftande slag och storlek. Att finna ett överföringssystem som kan tillgodose alla aktörers möjligheter och tekniska lösningar är en grannlaga uppgift. Att på egen hand finna ett system som reg- lerar överföring från all världens eller unionens resebyråer och rese- arrangörer får ses som en näst intill omöjlig uppgift inom ramen för detta uppdrag. En begränsning av överföringsskyldigheten till att endast omfatta svenska företag kan inte heller anses lämpligt. Rese- byråerna och researrangörerna agerar på en internationell och kom- mersiell marknad. För det fall Sverige skulle införa en lösning som endast eller till största del träffade svenska företag, skulle företag från andra länder få konkurrensfördelar. Vi kan inte förorda en lösning som innebär att svenska resebyråer och researrangörer drabbas hårdare än andra. Sammantaget är det vår uppfattning att övervägan- den angående införandet av ett system med direktöverföring av  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer och researrangörer till enheten för passagerarinformation måste föregås av ett mer grundligt analys- och kartläggningsarbete än vad som är möjligt att utföra inom ramarna för vårt uppdrag. 
  
 222 
  
 SOU 2017:57 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 Vår sammanfattande bedömning 
  
 Resebyråerna och researrangörerna kommer att bli en del av PNR- systemet, eftersom de redan i dag överför  
 PNR-uppgifter 
  till luft- trafikföretagen för vidare befordran till enheterna för passagerar- information i Sverige och i andra medlemsstater och kommer att fortsätta göra det. Som angetts ovan är det inte möjligt att därut- över göra  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser om överföring från luft- trafikföretagen till de nationella enheterna för passagerarinforma- tion direkt tillämpliga för resebyråerna och researrangörerna. Inte heller är det enligt direktivet möjligt att ålägga lufttrafikföretagen att hämta in fler uppgifter från dessa aktörer. Enligt vår mening kan det knappast ses som ett tillåtet kringgående att – i stället för att ålägga lufttrafikföretagen en ökad insamling – ålägga resebyråer och researrangörer att föra över ytterligare  
 PNR-uppgifter 
  till lufttrafik- företagen; uppgifter som de sistnämnda inte behöver för sin kom- mersiella verksamhet. För att införa bestämmelser om överföring direkt från resebyråerna eller researrangörerna till den nationella en- heten för passagerarinformation skulle det därför vara nödvändigt att åstadkomma en egen nationell lösning. Som vi anfört ovan före- faller ett sådant nationellt system inte vara lämpligt att införa i nuläget. 
  
 Vi är medvetna om att det möjligen har gjorts andra tolkningar av direktivet i Tyskland än de som vi har kommit fram till ovan. Det förändrar inte våra bedömningar i detta läge. Vi ser det dock som tro- ligt att en utvidgning av systemet med insamling av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta ytterligare uppgifter från resebyråer och researrangörer kommer att ske genom en användning av det vi kallar modell 2. En sådan utvidgning kräver dock, som vi ser det, en justering av PNR- direktivet alternativt att en frivillig överenskommelse i frågan ingås mellan lufttrafikföretagen och resebranschen. 
  
 Kommissionen ska senast den 25 maj 2020 utföra en översyn av  
 PNR-direktivet. 
  Vid denna översyn ska det beaktas huruvida det är nödvändigt att låta resebyråer och researrangörer omfattas av direk- tivets tillämpningsområde (artikel 19.3). Mot bakgrund av översynen ska kommissionen, om det är lämpligt, lägga fram ett lagstiftnings- förslag i syfte att ändra direktivet (artikel 19.4). 
  
 Som tidigare har angetts finns det inte någon tidsangivelse för när medlemsstaternas överenskommelse ska vara genomförd i natio- 
  
 223 
  
 Resebyråer och researrangörer 
  
 SOU 2017:57 
  
 nell rätt. Enligt vår mening finns det därför all anledning att avvakta den översyn som kommer att ske av kommissionen, innan överens- kommelsen genomförs i svensk rätt genom en utvidgad insamling av  
 PNR-uppgifter 
  från resebyråer och researrangörer utöver den över- föring av  
 PNR-uppgifter 
  som redan i dag sker via lufttrafikföretagen. 
  
 En skyldighet för resebyråer och researrangörer att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till de nationella enheterna för passagerarinforma- tion bör, precis som frågan om överföring av dessa uppgifter från lufttrafikföretagen, behandlas på samma sätt inom samtliga med- lemsstater. Det är således angeläget att följa utvecklingen i denna fråga inom EU. Med hänsyn härtill och av de skäl som tidigare anförts, finns inte förutsättningar att i nuläget föreslå en ytterligare utvidgning av  
 PNR-systemet. 
  Frågan bör dock bevakas och even- tuellt utredas vidare. 
  
 224 
  
 13Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 13.1En databas för  
 PNR-uppgifter 
  
 Vårt förslag: En bestämmelse förs in i lagen som anger att de  
 PNR-uppgifter 
  som överförts från lufttrafikföretagen ska lagras i en databas vid enheten för passagerarinformation. 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som enligt direktivets artikel 8 ska överföras från lufttrafikföretagen (av dem själva eller deras personuppgiftsbiträden) ska samlas in av varje medlemsstats enhet för passagerarinformation. Av artikel 6.1 framgår inledningsvis att för det fall de överförda  
 PNR-uppgifterna 
  avser andra uppgifter än de som anges i direk- tivets bilaga I, ska enheten för passagerarinformation omedelbart och slutgiltigt radera dessa vid mottagandet. Denna fråga kommer vi att återkomma till i avsnitt 18.3. De  
 PNR-uppgifter 
  som inte gallras bort redan i samband med mottagandet ska föras in i en databas vid enheten för passagerarinformation (artikel 12.1). Samtliga överförda  
 PNR-uppgifter, 
  som inte har raderats vid den inledande gallringen, kommer således att lagras i denna databas. 
  
 Det bör av lagen framgå att det vid enheten för passagerarinforma- tion ska finnas en datoriserad uppgiftssamling där de  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretagen ska lagras. Med hänsyn till det stora antalet passagerare som reser till och från Sverige varje år kommer uppgiftssamlingen att innehålla miljontals  
 PNR-uppgifter. 
  Uppgiftssamlingen kommer att bestå av ett urval av uppgifter som ska hanteras på ett strukturerat sätt. Uppgifterna ska behandlas för särskilda och begränsade ändamål och vara avgränsade från andra 
  
 225 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 uppgiftssamlingar. Visserligen kommer uppgiftssamlingen att inne- hålla vissa fritextfält. Den kommer dock troligen inte att innehålla löpande texter eller elektroniska dokument av olika slag. Detta talar för att det snarare är fråga om ett register i begreppets traditionella bemärkelse än en databas. Dock är de tekniska lösningarna ännu inte uppbyggda och det är därför inte helt klart hur dessa närmare kom- mer att vara utformade. Vi har därför valt att i implementeringen hålla oss så nära direktivets ordalydelse som möjligt. I lagförslaget används därför ordet databas för att beskriva den datoriserade upp- giftssamlingen. 
  
 13.2Ändamål för behandling av  
 PNR-uppgifter 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation får endast be- handla  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretagen för uttryckliga ändamål som anges i lagen. 
  
 Direktivets bestämmelser 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretagen i enlighet med direktivets bestämmelser får endast behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Denna utgångspunkt och grundförutsättning framgår av direktivets artikel 1.2 och har behandlats i avsnitt 9.5. I artikel 6.2 finns de närmare bestämmelserna om vad enheten för passagerarinformation får göra med de insamlade  
 PNR-uppgifter- 
  na. Här anges att enheten endast får behandla  
 PNR-uppgifterna 
  för följande tre ändamål: 
  
 a)Göra en bedömning av passagerare före deras beräknade ankomst till eller avresa från den berörda medlemsstaten, för att identifiera personer som de behöriga myndigheterna och i förekommande fall Europol behöver utreda ytterligare, på grund av att dessa per- soner kan vara inblandade i terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 b)I enskilda fall, besvara en vederbörligen motiverad förfrågan som bygger på tillräckliga skäl från de behöriga myndigheterna om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  i specifika fall i 
  
 226 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra ter- roristbrott eller grov brottslighet och tillhandahålla de behöriga myndigheterna eller, när så är lämpligt, Europol resultaten av sådan behandling. 
  
 c)Analysera  
 PNR-uppgifter 
  för att uppdatera och skapa nya kri- terier som ska användas vid de bedömningar som genomförs enligt artikel 6.3 b, i syfte att identifiera personer som kan vara delaktiga i terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 Våra överväganden 
  
 Artikel 6.2 utgör en verksamhetsreglering som anger hur de insam- lade  
 PNR-uppgifterna 
  ska behandlas för att uppgifterna ska komma till användning vid bekämpande av terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Bestämmelsen utgör dock även en dataskyddsbestäm- melse som anger för vilka ändamål de insamlade  
 PNR-uppgifterna 
  över huvud taget får behandlas. Genom ändamålen sätts ramen för vilken behandling som är tillåten och på så sätt kan användning och spridning av personuppgifter begränsas. Av andra bestämmelser i direktivet framgår emellertid att artikel 6.2 inte är helt exklusiv. Av artikel 9 och 11 framgår nämligen att  
 PNR-uppgifter 
  får behandlas även för att lämnas ut till andra medlemsstater och tredjeländer. 
  
 Ändamålsbestämning är central i dataskyddsreglering. I 2 kap. 3 § BDL anges att personuppgifter bara får behandlas för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. I 2 kap. 4 § framgår under vilka förutsättningar personuppgifter får behandlas för ett nytt ändamål. Normalt är det den personuppgiftsansvarige själv som be- stämmer ändamålen med en behandling. I registerförfattningar kan det emellertid finnas bestämmelser om ändamålsbestämmelser som kan vara mer eller mindre preciserade. I polisdatalagen finns sådana allmänt formulerade ändamålsbestämmelser för Polismyndighetens del främst i 2 kap.  
 7–9 
  §§. 
  
 Genom  
 PNR-direktivet 
  sjösätts ett nytt system för inhämtande, användande och utbyte inom EU av uppgifter om flygpassagerare och deras resande. Det är nödvändigt, menar vi, för ett korrekt genomförande av direktivet att i lag reglera för vilka ändamål PNR- uppgifter som mottagits från lufttrafikföretagen får användas. Enligt vår mening bör artikel 6 genomföras genom en paragraf som på ett 
  
 227 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 enklare sätt beskriver enhetens olika uppgifter och som dessutom inkluderar behandling för sådana ändamål som anges i artiklarna 9 och 11, dvs. behandling för översändande till andra medlemsstater och till tredjeländer. 
  
 Bestämmelsen om ändamål kommer att ersätta de ändamålsbe- stämmelser som anges i 2 kap. 7 och 8 §§ PDL. Den exkluderar även en tillämpning av bestämmelsen om nya ändamål i 2 kap. 4 § BDL. Uppräkningen i bestämmelsen är uttömmande och innebär att en- dast sådan personuppgiftsbehandling som inryms i något av de i para- grafen angivna ändamålen får äga rum. Dock är behandling alltid tillåten för att uppfylla de syften som anges i 2 kap. TF. Vidare får  
 PNR-uppgifterna 
  alltid behandlas för att besvara en förfrågan från en enskild om huruvida dennes personuppgifter behandlas vid en- heten eller för att ge tillsynsmyndigheten tillgång till behandlade upp- gifter. 
  
 Hur de närmare ändamålen ska regleras i lagen diskuteras nedan. 
  
 13.2.1 
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att utföra förhandsbedömningar 
  
 Våra förslag: Från lufttrafikföretag insamlade  
 PNR-uppgifter 
  får behandlas för att göra en bedömning av passagerare före deras beräknade ankomst till eller avresa från Sverige, för att välja ut personer som behöver utredas ytterligare av behöriga myndigheter eller Europol, på grund av att dessa personer kan vara inblandade i terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Denna behandling bör i lagen kallas för förhandsbedömning. 
  
 Användning av  
 PNR-information 
  i realtid 
  
 PNR-uppgifter 
  kan användas för att göra en bedömning av passage- rare redan innan de har anlänt till eller avrest från en medlemsstat. Syftet med en sådan användning är att övervaka eller gripa personer innan ett brott har begåtts. Uppgifterna kan även användas för att ingripa mot personer på grund av att ett brott har begåtts eller håller på att begås.  
 PNR-uppgifterna 
  kan således vara ett användbart verktyg för behöriga myndigheter i realtid. 
  
 228 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 Vidare kan kontroll av  
 PNR-uppgifter 
  före passagerarnas an- komst ge de behöriga myndigheterna möjlighet att göra en mer ingå- ende bedömning av personer som, baserat på objektiva bedömnings- kriterier och tidigare erfarenheter, kan utgöra ett säkerhetshot. Detta underlättar resandet för andra passagerare och minskar risken för att människor olovligen kontrolleras på grundval av kriterier som nationalitet eller hudfärg.1 
  
 PNR-uppgifterna 
  ger således de behöriga myndigheterna möjlig- het att identifiera, dvs. välja ut, personer som kanske inte tidigare varit misstänkta för inblandning i grov brottslighet eller terrorism, men som enligt en analys av uppgifterna kan vara involverade i sådan brottslighet och därför bör bli föremål för ytterligare utredning. Identifieringen av sådana personer ger de behöriga myndigheterna möjlighet att förebygga och avslöja grov brottslighet, inklusive terrorhandlingar. 
  
 Genom artikel 6.2 a ges enheten för passagerarinformation en möjlighet att använda de insamlade  
 PNR-uppgifterna 
  för att göra en bedömning av passagerare före deras beräknade ankomst till eller avresa från den berörda medlemsstaten. 
  
 Våra överväganden och förslag 
  
 Bestämmelsen i artikel 6.2 a bör föras in i lagen i stort sett i enlig- het med sin ordalydelse. Således bör det av bestämmelsen framgå att  
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas i syfte att identifiera sådana per- soner som behöver utredas ytterligare. Med att en person har identi- fierats torde i vanligt språkbruk menas att man har erhållit säkra identitetsuppgifter, såsom namn, födelsedata osv. om personen. För att en sådan identifikation ska kunna ske krävs att det är möjligt att erhålla säkra identitetsuppgifter om den resande.  
 PNR-uppgifterna 
  består dock av sådana uppgifter som har lämnats av passagerarna själva i samband med beställning och bokning av flygresor och anses inte innehålla verifierade identitetsuppgifter. Det vid bokningen upp- givna namnet behöver nämligen inte korrespondera med det namn som anges i en persons pass, eftersom en sådan korrelation inte alltid är nödvändig för att genomföra en resebokning. Säkra identitets- 
  
 1 KOM (2011) 32 slutlig av den 2 februari 2011, s. 6. 
  
 229 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 uppgifter kan endast erhållas för det fall enheten för passagerar- information också får tillgång till  
 API-uppgifter, 
  som främst inne- håller uppgifter hämtade från den resandes pass.  
 API-uppgifter 
  samlas dock inte in inför resor inom EU. Säkra identitetsuppgifter kan således inte erhållas avseende de personer som endast företar resor inom unionen. Med hänsyn härtill bör med ordet identifiering i sam- manhanget förstås att en resenär har valts ut såsom intressant för vidare kontroller. För att undvika missförstånd föreslår vi att orden ”välja ut” användas i lagen i stället för direktivets uttryck. 
  
 Syftet med behandlingen är att  
 PNR-informationen 
  ska utredas vidare av nationella behöriga myndigheter eller av Europol. Behand- lingen ska således inte ske för att finna personer som bör behandlas vidare vid andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation. För det fall enheten skulle finna att den framtagna informationen kan vara av intresse även för en annan medlemstat ska dock infor- mationen sändas även till den medlemsstatens enhet för passagerar- information. Se vidare i avsnitt 15.3.2. 
  
 Bestämmelsen som genomför artikel 6.2 a kommer att behandlas återkommande i betänkandet och i lagförslaget. Av denna anled- ning och för att förenkla lagtexten föreslår vi att den bedömning som ska göras enligt bestämmelsen benämns som förhandsbedöm- ning. Benämningen bör föras in i lagtexten. 
  
 13.2.2Förfarandet vid förhandsbedömningar 
  
 Vårt förslag: Vid förhandsbedömningar får  
 PNR-uppgifter 
  
 1.jämföras med register eller andra uppgiftssamlingar som är relevanta för ett eller flera av syftena att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet, eller 
  
 2.behandlas enligt på förhand utformade och fastställda krite- rier som är riktade, proportionella och avgränsade och som inte grundas på känsliga personuppgifter. 
  
 Som tidigare framgått kommer enheten för passagerarinformation att få del av  
 PNR-uppgifter 
  från miljontals flygresor. För att enheten utifrån dessa uppgifter ska kunna välja ut de personer som kan vara 
  
 230 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 intressanta för vidare utredning bör den ha tillgång till vissa hjälp- medel. Således anges i artikel 6.3 att enheten vid förhandsbedöm- ningarna får jämföra  
 PNR-uppgifter 
  dels med uppgifter i relevanta databaser, dels med på förhand fastställda kriterier. 
  
 Jämförelser med relevanta databaser 
  
 Direktivet anger inte vilka databaser eller register som får användas vid förhandsbedömningarna. I artikel 6.3 a anges i stället att data- baserna ska vara relevanta för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och att det inkluderar databaser över personer eller föremål som är eftersökta eller finns uppförda på en spärrlista. Vidare anges att jämförelserna ska göras i enlighet med unionsbestämmelser eller internationella eller nationella bestämmelser som är tillämpliga på sådana databaser. 
  
 Direktivet innehåller således en generell begränsning av vilka typer av uppgiftssamlingar  
 PNR-uppgifterna 
  kan jämföras med. Medlems- staterna får dock själva bestämma vilka uppgiftssamlingar som ska användas. Artikeln är inte heller tvingande utan ger endast med- lemsstaterna en möjlighet att söka mot relevanta databaser. 
  
 Våra överväganden 
  
 Artikel 6.3 a är av sådan vikt för  
 PNR-uppgifternas 
  användning att den bör genomföras i lagen. Av bestämmelsen bör framgå att PNR- uppgifter vid förhandsbedömningar – utöver jämförelser med tidigare uppgifter i  
 PNR-databasen 
  – får jämföras med sådana register eller andra uppgiftssamlingar som är relevanta för direktivets syften, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller grov brottslighet. De aktuella uppgiftssamlingarna utgör normalt i traditionell mening register och inte databaser. Vi föreslår därför att begreppen register eller andra uppgiftssamlingar används i lagtexten. 
  
 Det är i nuläget inte klart vilka register eller uppgiftssamlingar som  
 PNR-uppgifterna 
  kommer att jämföras med vid enheten för passa- gerarinformation. De man kan tänka sig är i fråga om  
 EU-register 
  t.ex.  
 Sis-registret, 
  där personer efterlysta för brott registreras. I fråga om internationella register finns t.ex. Interpols databas där kända 
  
 231 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 internationella brottslingar kan registreras. Ett nationellt register man kan tänka sig är misstankeregistret. Som angetts i avsnitt 10.5 är det vår utgångspunkt att enheten, när den startar det operativa arbetet, kommer att använda sig av de system som den nuvarande registerförfattningsregleringen ger förutsättningar för och som reg- leras i annan författning. Bestämmelser härom behöver därför inte föras in i denna reglering. Dock krävs, som angetts ovan, att registren eller uppgiftssamlingarna är relevanta för  
 PNR-direktivets 
  syften. 
  
 Det bör i sammanhanget noteras att vissa uppgiftssamlingar som kan bli aktuella för jämförelser kan innehålla uppgifter om personer som inte faller inom direktivets tillämpningsområde eftersom de t.ex. är misstänkta för annat slags eller lindrigare brottslighet. En auto- matisk sökning i dessa uppgiftssamlingar skulle kunna innebära att  
 PNR-uppgifterna 
  leder till träffar avseende sådan brottslighet som inte omfattas av direktivet. Dock kan en träff avseende exempelvis ett lindrigare brott, en person som är försvunnen eller ett dokument som är stulet, leda till andra antaganden och annan information, som i sin tur leder till misstanke om inblandning i grov brottslighet eller terroristbrottslighet. Sökningarna i de olika databaserna bör därför, enligt vår mening, inte begränsas till att endast omfatta sådana brott som avses i direktivet. 
  
 Jämförelser med på förhand fastställda kriterier 
  
 Vid förhandsbedömningarna får enheten för passagerarinformation enligt artikel 6.3 b även behandla  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med på förhand fastställda kriterier. Med behandling i enlighet med på för- hand fastställda kriterier avses vad som i polisiära sammanhang kallas för profilering. Med en profil menas en icke personanknuten före- teelse och kan avse uppgifter om exempelvis avreseort, resrutt, betal- ningssätt, bokningsrutin, bagage m.m. Vissa mönster och beteende i resandeflödet utgör riskprofiler som kan ge anledning att kontrollera en viss person. En profil används således för att leta efter mönster som kan indikera att en person är av intresse för vidare kontroller. 
  
 En analys av  
 PNR-uppgifter 
  kan exempelvis ge indikationer på de vanligaste rutterna för människohandel och narkotikahandel, information som sedan kan användas som bedömningskriterier. I ett konkret fall från en medlemsstat avslöjade  
 PNR-analysen 
  en grupp 
  
 232 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 människohandlare som alltid reste samma väg. De använde falska handlingar för att checka in till en flygning inom EU samtidigt som de använde äkta handlingar för att checka in till en annan flygning med destination i ett tredjeland. Så snart de befann sig i flygplatsens  
 lounge-område 
  gick de ombord på det plan som skulle avgå till en destination inom EU. Utan hjälp av  
 PNR-uppgifter 
  skulle det ha varit omöjligt att nysta upp detta nätverk för människohandel.2 
  
 I artikel 6.4 anges att förhandsbedömningen av passagerare i en- lighet med på förhand fastställda kriterier ska utföras på ett icke- diskriminerande sätt. De på förhand fastställda kriterier måste vara riktade, proportionella och specifika. Medlemsstaterna ska se till att kriterierna fastställs och regelbundet ses över av enheterna för pas- sagerarinformation i samarbete med behöriga myndigheter. Dessa på förhand fastställda kriterier får dessutom under inga omständig- heter vara baserade på känsliga personuppgifter. 
  
 Inte heller direktivets bestämmelse om de på förhand fastställda kriterierna i artikel 6.3 b är tvingande. Det utgör således en frivillig möjlighet för medlemsstaterna att använda sig av profilering. Om en profilering sker ska dock bestämmelserna i artikel 6.4 vara upp- fyllda. 
  
 Våra överväganden 
  
 Även artikel 6.3 b och 6.4 bör genomföras i lagen. Det bör här framgå att  
 PNR-uppgifter 
  får behandlas i enlighet med på förhand utformade och fastställda kriterier i samband med förhandsbedöm- ningar av passagerare. Vidare bör det anges att dessa kriterier ska vara riktade och proportionella. Enligt vår mening utgör avgränsade ett bättre ord i sammanhanget än specifika, varför vi väljer att också använda det i lagen. 
  
 Förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter bör föras in i lagen genom en hänvisning till den bestämmelse i brottsdatalagen där dessa uppgifter behandlas. Dock följer det redan av 1 kap. 9 § RF att en myndighet inte ska utföra sitt arbete på ett diskriminerande sätt. Enlig vår mening saknas det därför anledning att i lagen särskilt ange detta kriterium. 
  
 2 A.a. s. 5. 
  
 233 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 Det kan i förordning regleras att kriterierna ska fastställas och regelbundet ses över av enheten för passagerarinformation i sam- arbete med behöriga myndigheter. 
  
 Konsekvenser av förhandsbedömningarna 
  
 I artikel 6.9 anges att konsekvenserna av förhandsbedömningarna inte får äventyra rätten för personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten att resa in på den berörda medlemsstatens territorium i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG3. När bedömningarna sker i samband med flygningar inom EU mellan medlemsstater för vilka kodexen om Schengengränserna4 är tillämp- lig, ska vidare konsekvenserna av sådana bedömningar vara förenliga med den förordningen. 
  
 I rådets direktiv 2004/38/EG slås unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom med- lemsstaternas territorium fast. Direktivet har genomförts i Sverige främst genom ändrade bestämmelser i utlänningslagen. 
  
 Kodexen om Schengengränserna syftar till att precisera unionens bestämmelser om gränskontroller vid personers passage av EU:s yttre gränser och tillfälliga inre gränser. Kodexen gäller som lag i Sverige. Enligt gränskodexen får alla personer, oavsett nationalitet, passera de inre gränserna vid vilket övergångsställe som helst, utan att någon in- eller utresekontroll genomförs. Detta utesluter inte möjligheten att den nationella polismyndigheten utövar sina befogenheter, på villkor att det inte har samma verkan som gränskontroller. Därut- över finns det i gränskodexen bestämmelser om att de  
 EU-länder 
  som tillhör Schengenområdet under vissa förutsättningar får åter- införa gränskontroller. 
  
 3Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmed- borgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. 
  
 4Direktivet hänvisar till Europarlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 
  
 15mars 2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Lane gränserna). Den har emellertid ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna). 
  
 234 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 PNR-direktivet 
  syftar inte till att förbättra gränskontrollerna eller reglera invandringen, utan syftar till att bekämpa terroristbrottslig- het och grov brottslighet. Direktivet innehåller vidare inga bestäm- melser om avvisning eller utvisning av personer. Med hänsyn härtill är det vår uppfattning att den grundbestämmelse om att  
 PNR-uppgifter 
  endast får användas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, ut- reda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet som föreslås införas i lagen, är tillräcklig för att säkerställa att kraven i artikel 6.9 efterlevs. 
  
 13.2.3 
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att överföra  
 PNR-information 
  till behöriga mottagare och tredjeland 
  
 Våra förslag: Från lufttrafikföretag insamlade  
 PNR-uppgifter 
  får behandlas för att enheten ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt direktivet att på eget initiativ överföra  
 PNR-information 
  eller för att besvara en begäran från en behörig mottagare. Vidare ska i ändamålsbestämmelsen framgå att  
 PNR-uppgifter 
  får över- föras till tredjeland enligt bestämmelserna om detta i lagen. 
  
 Reaktiv behandling av  
 PNR-uppgifter 
  
 PNR-uppgifter 
  behöver inte endast användas i realtid för att för- hindra brottslighet. Uppgifterna kan även användas reaktivt efter det att ett brott har begåtts för att ta fram bevisning och, i förekom- mande fall, hitta medbrottslingar och nysta upp kriminella nätverk. I brottsutredningar kan äldre  
 PNR-uppgifter 
  användas exempelvis för att kartlägga var en misstänkt har befunnit sig vid vissa tidpunk- ter, vem personen har rest med och vem som har betalat för resan. Exempelvis kan kreditkortsinformation som ingår bland  
 PNR-upp- 
  gifterna göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att identifiera och styrka kopplingar mellan en person och en känd brottsling eller ett kriminellt nätverk. Ett exempel från en medlemsstat rörde storskalig människo- och narkotikahandel med anknytning till en medlemsstat och flera tredjeländer. Karteller importerade narkotika till flera olika destinationer i Europa. Människor som själva var offer för människohandel tvingades svälja narkotika och transportera 
  
 235 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 den till EU. Personerna identifierades genom att det på grundval av  
 PNR-uppgifter 
  kunde konstateras att de hade köpt flygbiljetten med stulna kreditkort. Detta ledde till gripanden i den berörda med- lemsstaten. På denna grund skapades ett bedömningskriterium som i sig ledde till flera ytterligare gripanden i andra medlemsstater och tredjeländer.5 
  
 Lagrade  
 PNR-uppgifter 
  kan även vara av intresse i underrättelse- verksamhet eller annan verksamhet för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. 
  
 Behöriga myndigheter som tror sig kunna ha nytta av äldre PNR- uppgifter kan vända sig till enheten för passagerarinformation och begära att få ut äldre  
 PNR-uppgifter 
  som kan vara av värde för dem i deras arbete. Således anges i artikel 6.2 b att  
 PNR-uppgifterna 
  får användas i enskilda fall för att besvara en vederbörligen motiverad förfrågan (request i den engelska versionen av direktivet) från en be- hörig myndighet om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  i ett specifikt fall. Förfrågan ska bygga på tillräckliga skäl och vara ställd i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. Resultatet av en sådan behand- ling av  
 PNR-uppgifter 
  ska enligt bestämmelsen lämnas till de be- höriga myndigheterna eller, när så är lämpligt, till Europol. 
  
 Av andra bestämmelser i direktivet framgår att enheten för passa- gerarinformation under vissa förutsättningar även ska besvara för- frågningar från andra än behöriga myndigheter om att få ta del av sådana  
 PNR-uppgifter 
  som lagras vid enheten. Sådana förfrågningar kan komma från andra medlemsstaters enheter för passagerarinfor- mation (artikel 9.2), myndigheter som har utsetts till behöriga i andra medlemsstater (artikel 9.4), Europol (artikel 10.2) och tredjeländer (artikel 11.2). 
  
 Våra överväganden 
  
 Bestämmelsen i artikel 6.2 b bör genomföras på så sätt att det av bestämmelsen framgår att  
 PNR-uppgifter 
  som överförts från luft- trafikföretagen får behandlas för att besvara en begäran från samt- liga mottagare som enligt direktivet är behöriga att motta PNR- 
  
 5 KOM (2011) 32 slutlig av den 2 februari 2011, s. 5 f. 
  
 236 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 uppgifter från enheten för passagerarinformation och för att tillhandahålla dessa mottagare resultatet av sådan behandling. Detta kan lösas genom att det i lagen hänvisas till behöriga mottagare i stället för endast behöriga myndigheter och Europol. Vidare bör framgå att  
 PNR-uppgifter 
  får behandlas av enheten för att den på eget initiativ ska överföra uppgifter till andra medlemsstater enligt artikel 9.1. De närmare förutsättningarna som anges i artikel 6.2 b och i artikel 9 bör dock inte framgå av ändamålsbestämmelsen utan genomföras i andra bestämmelser i lagen och som vi behandlar i avsnitt 15. 
  
 Enligt artikel 11 i direktivet får i vissa fall  
 PNR-uppgifter 
  be- handlas genom att överföras till tredjeland. Även detta bör framgå i lagens ändamålsbestämmelse. Förutsättningarna för överföring till tredjeland behandlar vi i avsnitt 17. 
  
 13.2.4 
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas för att utforma kriterier 
  
 Vårt förslag: Från lufttrafikföretag insamlade  
 PNR-uppgifter 
  får analyseras för att uppdatera eller skapa nya kriterier som ska an- vändas vid förhandsbedömningarna. 
  
 Som tidigare har angetts ska de på förhand fastställda kriterierna regel- bundet ses över av enheterna för passagerarinformation i samarbete med behöriga myndigheter. De  
 PNR-uppgifter 
  som har samlats in från lufttrafikföretagen och finns lagrade i databasen vid enheten för passagerarinformation får således även användas för att uppdatera riskprofilerna eller skapa nya sådana. Det är därmed möjligt för per- sonalen inom enheten att gå igenom de  
 PNR-uppgifter 
  som finns samlade i databasen för att leta efter mönster som kan indikera att personer kan vara av intresse för vidare kontroller.  
 PNR-uppgifterna 
  kan på detta sätt användas för att förbättra urvalet av de passagerare som kan komma att vara intressanta för vidare granskning. Detta framgår av artikel 6.2 c. 
  
 Enligt vår mening bör även denna ändamålsbestämmelse föras in i lagen. Det bör här framgå att  
 PNR-uppgifter 
  får analyseras för att uppdatera eller skapa nya kriterier som ska användas vid förhands- bedömningarna. 
  
 237 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 13.2.5 
 PNR-information 
  som tas emot från andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation 
  
 Vårt förslag:  
 PNR-information 
  som enheten för passagerar- information mottar från motsvarande enheter i andra medlems- stater får endast behandlas i syfte att vidarebefordra uppgifterna till behöriga myndigheter för fortsatt användning för ett eller flera av syftena att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 En enhet för passagerarinformation som vid sin förhandsbedömning av passagerare har identifierat en person kan i vissa fall överföra  
 PNR-informationen 
  om denna person inte bara till en myndighet som har utsetts till behörig i det egna landet utan även till en motsva- rande enhet i en annan medlemsstat. Detta framgår av artikel 9.1 och behandlas närmare i avsnitt 15.3.2. Vår enhet för passagerarinfor- mation kommer således inte bara att behandla  
 PNR-uppgifter 
  som har kommit in från lufttrafikföretagen till den egna databasen, utan kommer därutöver också att motta och behandla  
 PNR-information 
  från andra medlemsstaters motsvarande enheter. Enligt artikel 9.1 ska den mottagande enheten överföra de på detta sätt mottagna uppgifterna till sina behöriga myndigheter. De uppgifter som över- förs från andra länders enheter för passagerarinformation ska således lämnas vidare från enheten till de nationella behöriga myndigheter- na, och inte bevaras vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Vidare kommer enheten för passagerarinformation att motta  
 PNR-information 
  från andra medlemsstaters enheter för passagerar- information som svar på sådana förfrågningar som enheten ställt till den andra enheten (artikel 9.2). Det framgår dock inte av direktivet vad enheten ska göra med denna information. Enligt vår bedömning bör enheten för passagerarinformation uppfattas som en förmedlare av  
 PNR-information 
  och inte som en slutlig destinationsinstans när det gäller det internationella utbytet av  
 PNR-information. 
  Således ska  
 PNR-information 
  som finns sparad i databaser vid andra med- lemsstaters enheter för passagerarinformation endast hämtas in när det är tillåtet enligt direktivet och därefter föras vidare till behöriga myndigheter.  
 PNR-information 
  kan därmed, enligt vår bedömning, inte hämtas in från andra medlemsstater för att enheten för passage- rarinformation ska kunna verifiera sin egen databas eller finslipa 
  
 238 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 sina kriterier etc. Den  
 PNR-information 
  som hämtas in med stöd av bestämmelserna ska således, enligt vår bedömning, inte bevaras hos enheten, i vart fall inte någon längre tid. Den frågan återkommer vi till i avsnitt 18 om gallring. 
  
 Den behandling som ska ske av  
 PNR-information 
  som mottagits från andra medlemsstater ska således syfta till att uppgifterna ska föras vidare till behöriga myndigheter för användning för något av de syften som framgår av artikel 1.2 i direktivet. Detta bör enligt vår mening komma till klart uttryck i lagen. Vi föreslår således en bestämmelse som anger att den  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation mottar från motsvarande enheter i andra med- lemsstater endast får behandlas i syfte att överföra informationen till behöriga myndigheter för att där komma till användning i verk- samhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Det finns dock inget som hindrar enheten från att inte överföra all denna information, för det fall enheten skulle bedöma den totalt onödig för de behöriga myn- digheterna. Hur enheten i övrigt ska gå till väga vid överlämnandet av  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter behandlas i av- snitt 15.2.2. 
  
 13.3Maskering av  
 PNR-uppgifter 
  
 Våra förslag: En bestämmelse förs in i lagen som anger att vissa  
 PNR-uppgifter 
  ska maskeras sex månader efter mottagandet från lufttrafikföretagen. Dessa uppgifter räknas upp i lagen och mot- svarar artikel 12.2 i direktivet. 
  
 Vidare ska det föras in definitioner i lagen som anger att 
  
 –med maskering ska förstås en åtgärd som innebär att tillgäng- liga uppgifter som direkt kan hänföras till en fysisk person görs osynliga för en användare av ett informationssystem som sak- nar särskild behörighet för åtkomst till uppgifterna, 
  
 239 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 –med maskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses personuppgifter som genomgått en maskering, och 
  
 –med avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses fullständiga flygpassa- geraruppgifter där personuppgifter tidigare genomgått en maskering. 
  
 13.3.1Direktivets bestämmelser 
  
 Enligt direktivets artikel 12.2 ska  
 PNR-uppgifterna 
  i  
 PNR-databasen 
  avidentifieras genom maskering efter en inledande sexmånadersperiod. Med avidentifiering genom maskering av uppgifter menas, enligt direktivets definition i artikel 3.10, att göra de uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den registrerade osynliga för en användare. 
  
 Av artikel 12.2 framgår således att vid utgången av en period på sex månader efter överföringen från lufttrafikföretagen ska PNR- uppgifterna avidentifieras genom maskering av vissa särskilt uppräk- nade uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera de passagerare som PNR uppgifterna avser. 
  
 I artikelns uppräkning ingår 
  
 a)namn, inklusive namn på andra passagerare i PNR samt antal passagerare i PNR som reser tillsammans, 
  
 b)adress och kontaktuppgifter, 
  
 c)alla former av betalningsinformation, inbegripet faktureringsadress om denna innehåller uppgift som kan användas för att omedelbart identifiera den passagerare som personuppgiftssamlingar avser eller andra personer, 
  
 d)uppgifter om bonusprogram, 
  
 e)allmänna anmärkningar, om dessa innehåller uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den passagerare som per- sonuppgiftssamlingar avser, samt 
  
 f)alla  
 API-uppgifter 
  som samlats in. 
  
 240 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 13.3.2Våra överväganden och förslag 
  
 Av direktivets skäl 25 framgår att syftet med maskering av PNR- uppgifter som direkt identifierar en person är att en oproportioner- lig användning av uppgifterna ska undvikas. Tanken torde vara att efter hand som tiden går efter det att det inte längre är aktuellt att göra en förhandsbedömning av passagerare, minskar behovet av till- gång till direkt utpekande personuppgifter om passagerare. Efter så lång tid som sex månader torde det i huvudsak endast vara vid undersökningar på särskild förfrågan som tillgång till sådana uppgifter om passagerare kan vara av intresse. 
  
 Artikel 12.2 är en bestämmelse som enligt vår uppfattning måste genomföras genom författningsreglering. Den har en central ställning och bör därför genomföras i den nya lagen. 
  
 I den svenska översättningen av direktivet används begreppet av- identifiering genom maskering för att beskriva denna ordning. Med avidentifierade data avses dock i andra lagstiftningar och i andra sammanhang att kopplingen mellan uppgifterna och en fysisk per- son har eliminerats. I  
 PNR-direktivet 
  är inte tanken att kopplingen mellan  
 PNR-uppgifterna 
  och den fysiska personen ska brytas. Under vissa förutsättningar ska nämligen de fullständiga uppgifterna kunna plockas fram. Regleringen i direktivet avser i stället att direkt utpe- kande personuppgifter ska göras osynliga för en användare. Ordet avidentifiering bör därför undvikas i lagförslaget. 
  
 Ordet maskering är ett tämligen ovanligt begrepp i lagstiftnings- sammanhang. I artikel 4 i dataskyddsförordningen definieras det till synes näraliggande begreppet pseudonymisering. Vi har övervägt om det vore ett ord som lämpligen borde användas i stället för maskering. Begreppet pseudonymisering definieras emellertid i förordningen med att det avser ”behandling av personuppgifter på ett sätt som innebär att personuppgifterna inte längre kan tillskrivas en specifik registrerad utan att kompletterande uppgifter används, under för- utsättning att dessa kompletterande uppgifter förvaras separat och är föremål för tekniska och organisatoriska åtgärder som säkerställer att personuppgifterna inte tillskrivs en identifierad eller identifier- bar fysisk person”. Enligt vår mening kommer det beträffande det som kallas maskerade  
 PNR-uppgifter 
  i direktivet att brista i den förutsättning i dataskyddsförordningen som kräver separat förvaring. Det som avses ske med  
 PNR-uppgifterna 
  är i stället, i praktiken, 
  
 241 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 att behörigheten för åtkomst eller tillgång till de direkt identi- fierande uppgifterna ska snävas in så att en vanlig befattningshavare vid enheten för passagerarinformation som dittills haft tillgång till fullständiga uppgifter, inte längre kommer att ha det. Begreppet pseudonymiserade  
 PNR-uppgifter 
  bör således inte användas i den nya lagen. 
  
 Vi bedömer det i stället som lämpligast att använda samma be- grepp som i direktivet, dvs. maskering. Ordet förekommer redan i författningstext, nämligen i lagen (2005:900) om förbud mot maske- ring i vissa fall. Den lagen innehåller förbud att i vissa sammanhang, t.ex. en demonstration, helt eller delvis täcka för ansiktet på ett sätt som försvårar identifikation. Att ordet förekommer i ett annat slags sammanhang med en annorlunda innebörd utgör enligt vår mening inget hinder mot att vi använder ordet i den nya lagen för att genom- föra direktivets bestämmelse om den åtgärd som avses där. Detta gäller särskilt eftersom användningsområdena i den nyssnämnda lagen och den av oss föreslagna nya lagen är så pass åtskilda att risken för missuppfattningar om innebörden av ordet i den ena eller andra lagen inte torde kunna uppstå. Vi föreslår således en bestämmelse om att  
 PNR-uppgifter 
  ska maskeras sex månader efter mottagandet från lufttrafikföretagen. 
  
 Med maskering ska förstås en åtgärd som innebär att tillgängliga uppgifter som direkt kan hänföras till en fysisk person görs osynliga för en användare av ett informationssystem som saknar särskild be- hörighet för åtkomst till uppgifterna. Detta föreslår vi ska definieras i lagen. 
  
 Vi föreslår också att det i lagen definieras att med maskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses personuppgifter som genomgått en maske- ring samt att med avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses fullständiga flygpassageraruppgifter där personuppgifter tidigare genomgått en maskering. 
  
 Direktivets uppräkning av de uppgifter som ska maskeras är ut- tömmande. Bestämmelsen i artikel 12.2 bör genomföras i den nya lagen genom en motsvarande uppräkning, men med några språkliga justeringar enligt följande. 
  
 I direktivet anges under punkten a namn, inklusive namn på andra passagerare i PNR samt antal passagerare i PNR som reser tillsam- mans. Med PNR torde i sammanhanget avses passageraruppgifts- samlingen. Det är, enligt vår bedömning, tillräckligt om det i lagen 
  
 242 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 anges att maskering ska ske av alla namnuppgifter samt av uppgifter om antalet passagerare som reser tillsammans. 
  
 Under punkten c anges alla former av betalningsinformation, in- begripet faktureringsadress, om denna innehåller uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den passagerare som pas- sageraruppgiftssamlingen avser eller andra personer. All betalnings- information som kan användas för att direkt identifiera en person ska alltså maskeras, oavsett om denna person är en passagerare eller inte. Detta bör framgå av vår bestämmelse. 
  
 När det gäller de allmänna anmärkningarna enligt punkten e ska dessa maskeras om de innehåller uppgifter som kan användas för att direkt identifiera en passagerare. Även detta bör framgå av bestäm- melsen. 
  
 13.4Begränsad tillgång till maskerade uppgifter 
  
 Våra förslag: Det ska införas ett författningsreglerat krav på att tillgången till maskerade uppgifter ska vara strikt begränsad. Det kan ske genom att det i förordningen förs in en bestämmelse om att endast dataskyddsombudet samt den som har ett särskilt be- hov av fullständiga uppgifter för att kunna utföra sina arbetsupp- gifter vid enheten för passagerarinformation ska kunna ges be- hörighet för tillgång till maskerade  
 PNR-uppgifter. 
  Behörigheten ska bara få utnyttjas när det i ett enskilt fall är absolut nöd- vändigt med tillgång till fullständiga uppgifter. 
  
 Enligt direktivets skäl 25 bör åtkomst till maskerade uppgifter endast beviljas under mycket strikta och begränsade villkor för att säker- ställa högsta möjliga nivå av dataskydd. Som ett komplement till bestämmelserna om maskering bör det därför föras in bestämmelser som ställer krav på att behörigheten för åtkomst till fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  som har maskerats ska vara särskilt begränsad. Så- dana bestämmelser bör kunna tas in i den till den nya lagen anslutande förordningen. Vi föreslår där en bestämmelse som anger att endast dataskyddsombudet samt den som har ett särskilt behov av fullstän- diga uppgifter för att kunna utföra sina arbetsuppgifter vid enheten ska kunna ges behörighet för tillgång till uppgifterna. Vi föreslår även att behörigheten bara får utnyttjas när det i ett enskilt fall är 
  
 243 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 SOU 2017:57 
  
 absolut nödvändigt med tillgång till fullständiga uppgifter. Som fram- går av artikel 6.7 ska enhetens dataskyddsombud ha åtkomst till alla uppgifter som enheten behandlar. Dataskyddsombudet måste därför ha tillgång även till de fullständiga uppgifterna bakom maskerade  
 PNR-uppgifter. 
  Givetvis måste även befattningshavare på enheten för passagerarinformation som hanterar frågor om utlämnande av avmaskerade uppgifter ha tillgång till uppgifterna. Vidare måste någon befattningshavare finnas som kan möta andra slags behov av att kunna ta fram fullständiga uppgifter, exempelvis på tillsynsmyndig- hetens begäran i samband med tillsyn eller i samband med att en enskild registrerad passagerare begär information om behandlingen. Det följer dock av den föreslagna bestämmelsen att behörighets- tilldelningen till maskerade personuppgifter ska vara mycket strikt. Vilka befattningshavare på enheten som kan komma i fråga bör dock överlämnas åt Polismyndigheten att bestämma. Det finns som vi ser det inget hinder i och för sig mot att befattningshavare som har sin grundanställning utanför Polismyndigheten, t.ex. hos Tullverket eller Säkerhetspolisen, ges sådan behörighet, förutsatt att detta skett efter en vederbörligen noggrann behovsanalys. 
  
 244 
  
 14 
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 14.1PNR- och  
 API-uppgifter 
  
 Som har framgått av tidigare avsnitt kan de uppgifter som överförs från lufttrafikföretagen avse såväl PNR- som  
 API-uppgifter. 
  Den förhandsinformation om passagerare  
 (API-uppgifterna) 
  som samlas in utgörs främst av sådan information som finns på passets maskin- läsbara del, såsom namn, födelsedatum, nationalitet och passnummer.  
 API-uppgifterna 
  innehåller även viss information om resrutten, så- som avgångs- och ankomstort, beräknad avgångs- och ankomsttid samt flygnummer. Uppgifterna anses utgöra verifierbar information.  
 PNR-uppgifterna 
  däremot består, som tidigare angetts, av sådan in- formation om passagerare som samlas in vid beställning och bokning av flygresor.  
 PNR-uppgifterna 
  kan beskriva vart och när en passage- rare har tänkt flyga, hur bokningen är gjord och om någon ytterligare service kommer att behövas under resan. Sådan information anses inte vara verifierad. Det uppgivna namnet behöver inte korrespon- dera med det namn som anges i en persons pass, eftersom en sådan korrelation inte alltid är nödvändig för att genomföra en resebokning. 
  
 En viss överlappning mellan vad som är en  
 PNR-uppgift 
  och vad som är en  
 API-uppgift 
  kan förekomma. Vissa lufttrafikföretag lagrar insamlade  
 API-uppgifter 
  som en del av  
 PNR-uppgifterna, 
  andra gör det inte. Sådana  
 API-uppgifter 
  som finns på passets maskinläsbara del samlas endast in av lufttrafikföretagen inför resor till och från länder utanför Schengensamarbetet. Inom Schengenområdet råder passfrihet och de uppgifter som endast finns på passets maskinläs- bara del samlas därmed inte in.  
 PNR-uppgifter 
  samlas dock in inför samtliga flygresor. 
  
 245 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 De  
 API-uppgifter 
  som är kopplade till en viss person blir tillgäng- liga för de lufttrafikföretag som utför reguljärflygningar i samband med incheckningen. En incheckning kan vanligtvis ske via internet upp till 48 timmar före flygets avgång. Incheckning kan även ske vid disk på flygplatsen och passet läses då av maskinellt. De API- uppgifter som är knutna till en person läggs då samman med upp- gifterna om den avgående flighten. Vid incheckning via internet kan passageraren själv fylla i sina pass- och personuppgifter. Uppgifterna blir då verifierade först när passet läses av maskinellt på flygplatsen i samband med ombordstigningen.  
 PNR-uppgifterna 
  blir tillgäng- liga för de lufttrafikföretag som utför reguljärflygningar i samband med att uppgifterna läggs in i bokningssystemen. 
  
 För de lufttrafikföretag som utför charterflygningar blir endast en mindre del av  
 PNR-uppgifterna 
  tillgängliga. Detta sker i samband med att uppgifterna överförs från researrangörerna inför flygningen. Tidpunkten för överföringen kan variera. Vid flygningar till tredje- länder får de lufttrafikföretag som utför charterflygningar även del av  
 API-uppgifter 
  genom ett särskilt meddelande, som ska vidarebe- fordras till ankomstlandet. 
  
 Överförda  
 API-uppgifter 
  utgör huvudsakligen ett verktyg för identifiering. Uppgifterna kan således användas för att underlätta och påskynda identitetskontrollen av passagerare vid gränsen. Till- gång till  
 API-uppgifter 
  kan också göra det möjligt att förhindra att personer som till exempel har belagts med uppehållsförbud reser in i landet. Uppgifterna kan även göra det möjligt att utföra en utökad gränskontroll av vissa i förväg identifierade personer. Uppgifterna kan således användas som ett led i gränskontrollerna.  
 API-uppgifter 
  kan dock även användas av myndigheterna för att de även i andra fall ska kunna identifiera misstänkta och eftersökta personer. Upp- gifterna kan således komma till användning i underrättelsearbetet med att exempelvis kartlägga var vissa personer har befunnit sig vid olika tidpunkter. Eftersom  
 API-uppgifterna 
  avser verifierbara upp- gifter om en persons identitet är de värdefulla för att jämförelser mot olika databaser ska kunna genomföras. 
  
 PNR-uppgifter 
  används snarare som ett verktyg för underrättelse- arbetet än som ett verktyg för identitetskontroll. Uppgifterna an- vänds främst för att göra riskbedömningar av passagerare och för att välja ut personer som skulle kunna vara av intresse för vidare kontroller, men som inte är misstänkta sedan tidigare. Uppgifterna 
  
 246 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 kan även användas för att analysera och fastställa misstänkta rese- och beteendemönster.  
 PNR-uppgifterna 
  kan vidare användas i sam- band med brottsutredningar och för lagföringsåtgärder. 
  
 Det kan innebära ett mervärde att behandla  
 API-uppgifter 
  till- sammans med  
 PNR-uppgifter. 
  Med hjälp av  
 API-uppgifterna 
  kan en individs identitet säkerställas. De misstänkta rese- och beteende- mönster som kan upptäckas med hjälp av  
 PNR-uppgifterna 
  kan där- med matchas med en identitetsuppgift. Sådana korsjämförelser kan minimera risken för att oskyldiga personer kontrolleras och utreds. 
  
 API-direktivet1 
  reglerar, som har beskrivits i avsnitt 4.5, transpor- törers ansvar för att förse nationella myndigheter med  
 API-uppgifter 
  vid ankommande resor från tredjeländer som står utanför Lane samarbetet. Direktivet syftar, enligt artikel 1, till att förbättra gräns- kontrollerna och bekämpa olaglig invandring.  
 API-direktivet 
  har i svensk rätt genomförts främst genom vissa bestämmelser i utlännings- lagen (2005:716) samt genom lagen (2006:444) om passagerarregister. Enligt uppgift från kommissionen kommer en översyn av direktivet att ske under år 2017. 
  
 14.2Vårt uppdrag i denna del 
  
 I kommittédirektiven framhålls att regeringen i skrivelsen Före- bygga, förhindra, försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) angett att systemet för hantering av flygpassagerar- uppgifter bör samordnas med systemet för  
 API-uppgifter, 
  eftersom de tillsammans kan vara ett användbart verktyg i terrorismbekämp- ningen. Mot denna bakgrund ska utredningen 
  
 •analysera om och i så fall hur  
 PNR-direktivet 
  påverkar reglering- en i 9 kap. 3 a § utlänningslagen och lagen om passagerarregister, dvs. det svenska genomförandet av  
 API-direktivet, 
  
 •föreslå hur systemet med flygpassageraruppgifter ska möjliggöra hantering av både  
 PNR-uppgifter 
  och  
 API-uppgifter, 
  och 
  
 •föreslå de författningsändringar som bedöms nödvändiga. 
  
 1 Rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare. 
  
 247 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 14.3Direktivens olika mål och syften 
  
 API-direktivet 
  är en rättsakt som bygger vidare på Schengenregel- verket. Direktivet har tillkommit för att den olagliga invandringen ska kunna bekämpas effektivt och gränskontrollerna förbättras (se skäl 1). I direktivets artikel 1 anges således att direktivet syftar till att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring. Att detta är direktivets syften uttrycks också i skäl 3, 7, 9, 11 och 12. Av skäl 2 framgår att rådet antagit en förklaring om terrorism, i vilken det betonats behovet av att påskynda behandlingen av åtgärder på det området och påskynda arbetet med ett föreslaget rådsdirektiv om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare. Detta har i det svenska genomförandet uttryckts som att direktivet också utgör ett led i kampen mot terrorismen (se prop. 2005/06:129 s. 18 och 20). 
  
 API-direktivet 
  har i svensk rätt, som tidigare angetts, införts bl.a. genom lagen om passagerarregister. Av lagens 4 § framgår att passa- gerarregistret ska föras för att underlätta verkställandet av person- kontroller vid Sveriges gräns mot stater som inte tillhör EU och inte heller har träffat avtal om samarbete enligt Schengenkonventionen med konventionsstaterna. I motiven klargörs att uppgifter enligt lagen bör kunna begäras från en transportör när uppgifterna kan antas ha betydelse för personkontrollverksamheten. Med detta begrepp avses verksamheten för att kontrollera invandringen men även för att förebygga och bekämpa därmed förknippad brottslighet (se prop. 2005/06:129 s. 38). 
  
 PNR-direktivets 
  mål är, förutom att inrätta en rättslig ram till skydd för användningen av  
 PNR-uppgifter, 
  att trygga säkerheten och skydda personers liv och säkerhet (skäl 5). En effektiv behandling av  
 PNR-uppgifter 
  har ansetts nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och därigenom förbättra den inre säkerheten. En sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  har även ansetts nödvändig för att samla in be- visning och i förekommande fall för att hitta medbrottslingar och avslöja kriminella nätverk (skäl 6).  
 PNR-direktivet 
  kan således sägas ha ett brottsbekämpande syfte där målsättningen är att trygga den allmänna säkerheten.  
 PNR-uppgifter 
  får dock endast användas för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller grov brottslighet (se t.ex. artikel 1). 
  
 248 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 14.3.1Innebörden av den personkontroll 
  
 som görs inom ramen för gränskontrollen 
  
 Sverige deltar sedan år 2001, i likhet med ett flertal andra  
 EU-stater, 
  i Schengensamarbetet. Schengensamarbetet kan sägas innefatta två grundtankar, som är starkt sammanlänkade med varandra. Den första är den fria rörligheten för personer, i den betydelsen att person- kontrollerna vid nationsgränserna mellan Schengenstater – inre gräns 
  
 – ska upphöra. Den andra grundtanken är att kampen ska stärkas mot internationell kriminalitet och mot sådan invandring som är illegal. 
  
 Vid Schengenterritoriets yttre gränser utförs gränskontroll i en- lighet med EU:s kodex om Schengengränserna2, som gäller som lag i Sverige. Enligt Schengenregelverket får inre gräns passeras överallt utan att någon in- och utresekontroll genomförs. Medlemsstaterna har dock möjlighet att tillfälligt återinföra gränskontroll vid de inre gränserna, om det uppkommer ett allvarligt hot mot allmän ordning eller inre säkerhet. Regeringen beslutade den 12 november 2015 att tillfälligt återinföra gränskontroll vid inre gräns. De tillfälliga gräns- kontrollerna gäller alltjämt. 
  
 I Sverige ansvarar Polismyndigheten för kontroll av personer vid de yttre gränserna (9 kap. 1 § utlänningslagen). Tullverket och Willis bevakningen är efter en begäran av Polismyndigheten skyldiga att bistå vid en sådan kontroll. Även Migrationsverket får efter över- enskommelse med Polismyndigheten hjälpa till vid kontrollen. Kust- bevakningen ska medverka i Polismyndighetens kontrollverksamhet genom att utöva kontroll av sjötrafiken. 
  
 Den personkontroll som görs inom ramen för gränskontrollerna syftar i första hand till att fastställa behörigheten för  
 icke-svenska 
  medborgare att resa in och vistas här i landet. I huvudsak inriktas kontrollen på att identitet, pass, visering och andra handlingar är i ordning. Denna del av personkontrollen är ett led i Sveriges reglerade invandring. Personkontrollen syftar dock också till att förhindra gränsöverskridande brottslighet. Någon klar och entydig definition av denna brottslighet finns inte, men den innefattar i vart fall en brottslighet som på olika sätt har koppling till fler länder än Sverige, 
  
 2 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unions- kodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna). 
  
 249 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 bl.a. genom resande- och invandrarströmmar. I begränsat avseende hör till den gränsöverskridande brottsligheten de utlänningar som i strid med utlänningslagens bestämmelser reser in eller vistas i Sverige. Brott mot utlänningslagen kan exempelvis avse utlänningar som vistas i Sverige utan erforderliga tillstånd eller bryter mot återreseförbud. Olika former av smugglingsbrott – av varor, narkotika och män- niskor – är därtill naturligtvis att betrakta som gränsöverskridande brottslighet. Även andra brott kan dock vara gränsöverskridande, om de har koppling till flera länder genom att planering eller genom- förande inte enbart sker i Sverige. (Jfr SOU 2004:110 s. 291 och 331 ff.) 
  
 Personkontrollens syfte att förhindra gränsöverskridande brotts- lighet har efter Sveriges inträde i Schengensamarbetet fått en än mer framträdande roll. En av grundtankarna bakom Schengensamarbetet är att genom olika kompensatoriska åtgärder i form av bl.a. ökat polissamarbete och annat rättsligt samarbete förhindra att den fria rörligheten inom Shannon får till följd att kriminella personer och organisationer fritt kan verka inom Schengenområdet. (Se SOU 2004:110 s. 344.) 
  
 Kontrollen vid de yttre gränserna har tre huvudinriktningar. Den första är den traditionella gränskontrollen, dvs. kontroll av att den inresande har erforderliga handlingar och uppfyller övriga villkor för inresa i Schengenområdet. Den andra är kontrollen av om den in- resande har begått brott eller är efterlyst för brott. Slutligen har den yttre gränskontrollen till syfte att vara ett verktyg för att avvärja hot mot allmän ordning och säkerhet. Personkontrollen vid de yttre gränserna kan således sägas innehålla ett i vid mening brottsföre- byggande moment. (Jfr SOU 2004:110 s. 59 och 61, se även prop. 2015/16:65 s. 61 f.) 
  
 I förarbetena till lagen om passagerarregister angavs att förbätt- rade gränskontroller ökar möjligheten att motverka organiserade smugglingsaktioner och att människor utan skyddsbehov luras att till smugglare betala stora summor för att sedan bli avvisade. Förbätt- rade gränskontroller ansågs även innebära att möjligheterna ökar att tidigt kunna identifiera eventuella terrorister och avvärja nya terror- dåd (se prop. 2005/06:129 s. 35). 
  
 250 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 14.4Överföring av  
 API-uppgifter 
  ska ske även enligt  
 PNR-direktivet 
  
 För att uppnå  
 PNR-direktivets 
  mål om att trygga säkerheten och skydda personer från terroristbrottslighet eller grov brottslighet har det ansetts vara av största vikt att alla medlemsstater inför bestäm- melser om skyldigheter för lufttrafikföretag att överföra såväl sina  
 PNR-uppgifter 
  som sina  
 API-uppgifter. 
  Således framgår av punk- ten 18 i direktivets bilaga I att eventuellt insamlade  
 API-uppgifter 
  ingår bland de uppgifter som ska överföras från lufttrafikföretagen till den nationella enheten för passagerarinformation enligt artikel 8.1. I artikel 8.2 anges vidare att direktivets samtliga bestämmelser ska vara tillämpliga även vid överföring av de uppgifterna. Av direktivets skäl 10 framgår att bestämmelserna inte bör påverka tillämpningen av  
 API-direktivet. 
  
 Förpliktelser att överföra  
 API-uppgifter 
  finns därmed inte bara i  
 API-direktivet 
  utan även i  
 PNR-direktivet. 
  De  
 API-uppgifter 
  som samlas in enligt  
 PNR-direktivet 
  ska behandlas enligt det direktivet. Samtidigt kan  
 API-uppgifter 
  även samlas in i enlighet med genom- förandet av  
 API-direktivet 
  och detta ska inte påverkas av PNR- direktivets bestämmelser.  
 API-direktivet 
  har inte heller upphävts eller ändrats i och med  
 PNR-direktivets 
  antagande. 
  
 Vår utmaning är att försöka få genomförandena av de båda direk- tiven att fungera sida vid sida. Kan något föras ihop? Eller talar över- vägande skäl för att genomförandena och tillämpningen av dessa behöver hållas isär? 
  
 14.5Skillnader mellan PNR- och  
 API-direktiven 
  
 Det kan inledningsvis konstateras att de båda direktiven har delvis olika, delvis överlappande mål och syften.  
 PNR-direktivet 
  syftar till att skydda den allmänna säkerheten genom att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet, dvs. avser bekämpning av viss brottslighet.  
 API-direktivet 
  däremot syftar till att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olag- lig invandring. Förbättrade gränskontroller kan visserligen medföra att hot mot den allmänna säkerheten avvärjs. De personkontroller som ingår i gränskontrollerna har också som delmål att förhindra 
  
 251 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 gränsöverskridande brottslighet.  
 API-direktivets 
  syfte att förbättra gränskontrollerna kan därför i en vid mening anses förenligt med  
 PNR-direktivets 
  syfte. Det kan dock konstateras att  
 API-direktivet 
  också har syften som faller utanför brottsbekämpning, nämligen migrationskontroll, se avsnitt 14.3.1. 
  
 En ytterligare väsentlig skillnad är att  
 PNR-direktivet 
  inte, såsom  
 API-direktivet, 
  enbart är knutet till resor från tredjeland och den gränskontroll som därmed blir aktuell.  
 PNR-direktivet 
  ska ju tilläm- pas även vid flygresor från Sverige och, på grund av medlems- staternas åtagande, för resor mellan  
 EU-länder. 
  Terrorism och grov brottslighet utgör visserligen sådan brottslighet som ofta innehåller gränsöverskridande moment. Dock behöver så inte alltid vara fallet. I  
 PNR-direktivets 
  katalog över grov brottslighet ingår brott som naturligen kan ses som gränsöverskridande, såsom t.ex. olaglig han- del med narkotika. Brottskatalogen har dock inte något uttalat gräns- överskridande syfte.  
 PNR-direktivet 
  kan således sägas omfatta en rad olika slags brott utan direkt koppling till sådan gränsöverskridan- de brottslighet som är av intresse vid en gränskontroll.  
 Hughes 
  tivets syfte att bekämpa den olagliga invandringen sammanfaller, som angetts ovan, inte uttryckligen med  
 PNR-direktivets 
  syften. Dock ingår vissa brott med koppling till olaglig invandring i  
 PNR-direk- 
  tivets brottskatalog, t.ex. människohandel och hjälp till olovlig inresa eller olovlig vistelse. 
  
 API-direktivet 
  innehåller inte några brottskataloger eller hän- visningar till särskilda brott, såsom  
 PNR-direktivet. 
  De inhämtade  
 API-uppgifterna 
  enligt  
 API-direktivet 
  synes i stället kunna använ- das för att bekämpa all sorts gränsöverskridande brottslighet. API- direktivet innehåller inte heller någon straffvärdesbegränsning, vilket innebär att det direktivet även kan tillämpas vid mindre grov brotts- lighet än  
 PNR-direktivet. 
  
 API-direktivet 
  ålägger transportörer skyldigheten att överföra  
 API-uppgifterna 
  medan det enligt  
 PNR-direktivet 
  är lufttrafikföre- tag som åläggs ett ansvar att överföra uppgifter. Med transportör enligt  
 API-direktivet 
  avses varje fysisk eller juridisk person som be- driver yrkesmässig persontrafik luftvägen. Som framgått i avsnitt 11.3 kan också lufttrafikföretagen utgöras av såväl fysiska som juridiska personer. I praktiken torde därmed överföringsskyldigheten träffa samma slags aktörer. 
  
 252 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 I  
 API-direktivet 
  specificeras ett antal uppgifter som ska överföras av transportörerna. Kön ingår exempelvis inte i uppräkningen. En- ligt  
 PNR-direktivet 
  ska i stället lufttrafikföretagen överföra alla de eventuella  
 API-uppgifter 
  som de har samlat in (se vidare om detta i avsnitt 11.4.4). 
  
 Direktiven innehåller vidare olika bestämmelser om överförings- tider. Enligt  
 API-direktivet 
  ska  
 API-uppgifterna 
  överföras senast vid slutet av incheckningen. Denna tidpunkt har i 9 kap. 3 a § utlännings- lagen förtydligats till så snart incheckningen har avslutats. Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska överföringen av uppgifter ske vid två tillfällen, det första  
 24–48 
  timmar före flygningens avgång, och det andra ome- delbart efter det att gatens dörrar har stängts. Därtill anges i API- direktivet att uppgifterna ska överföras på begäran. Enligt PNR- direktivet ska dock överföringarna ske inför varje flygning och inte endast när en begäran härom har framställts. Det finns dock inte, som vi ser det, något som hindrar en stående begäran om överföring av uppgifter enligt  
 API-direktivet. 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska de överförda uppgifterna sparas i en databas vid enheten för passagerarinformation.  
 PNR-direktivet 
  inne- håller strikta bestämmelser om hur uppgifterna får behandlas där och hur de behöriga myndigheterna ska få tillgång till uppgifterna. I  
 API-direktivet 
  anges endast att de överförda uppgifterna ska sparas i ett tillfälligt register. Genom det svenska genomförandet gäller en uppgiftsskyldighet i förhållande till Säkerhetspolisen och Tullverket då uppgifter begärs ut för personkontroll vid inresa från tredjeland. Regeringen får också meddela föreskrifter om att uppgifter i registret ska lämnas ut även till andra myndigheter. Säkerhetspolisen har också direktåtkomst till uppgifterna i passagerarregistret. Tullverket har nyligen i en framställan till regeringen begärt att få direktåtkomst till passagerarregistret. Några sådana lösningar är dock inte aktuella för genomförandet av  
 PNR-direktivet 
  (se avsnitt 10.4.1). 
  
 En stor skillnad mellan de båda direktiven är vidare direktivens olika lagringstider för de överförda uppgifterna. Enligt  
 API-direktivet 
  ska de överförda uppgifterna raderas från det tillfälliga registret inom 24 timmar efter översändandet såvida inte uppgifterna behövs för att de myndigheter som ansvarar för genomförandet av personkon- trollerna vid de yttre gränserna ska kunna utföra sina lagstadgade uppgifter. I lagen om passagerarregister anges således att en uppgift i passagerarregistret ska gallras inom 24 timmar efter överföringen 
  
 253 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 till Polismyndigheten. Om uppgifter i registret behövs för att Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket ska kunna verkställa personkontroller, får uppgifterna i registret dock stå kvar till dess att myndighetens kontroller är slutförda. I  
 PNR-direktivet 
  ska upp- gifterna lagras i en databas vid enheten för passagerarinformation under en period om fem år. Det gäller även för de uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera de personer som PNR- uppgifterna avser och som ska maskeras, se avsnitt 13.3. 
  
 14.6Våra överväganden 
  
 14.6.1Hur  
 PNR-direktivet 
  påverkar det svenska genomförandet av  
 API-direktivet 
  
 Vår bedömning:  
 PNR-direktivet 
  varken ersätter eller påverkar  
 API-direktivet 
  eller dess genomförande i Sverige. Direktiven och deras respektive genomföranden kommer därför att vara parallellt tillämpliga. 
  
 Genomförandet av  
 PNR-direktivet 
  innebär att en ny möjlighet för behöriga myndigheter att ta del av  
 API-uppgifter 
  införs i svensk rätt. Överföringen av  
 API-uppgifter 
  enligt  
 PNR-direktivet 
  kommer att avse lufttrafikföretags resor till och från Sverige. Således kommer  
 API-uppgifter 
  efter  
 PNR-direktivets 
  genomförande att överföras inför långt fler resor än vad som tidigare varit möjligt, även om det åtminstone för närvarande torde vara resor till och från tredjeland som det i praktiken kommer att handla om eftersom det är vid sådana resor som  
 API-uppgifter 
  samlas in av lufttrafikföretagen. Över- föringen av uppgifterna kommer också, om de finns tillgängliga, att ske vid ytterligare två tillfällen inför varje resa (dels  
 24–48 
  timmar före avgång, dels omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts) jämfört med vad som följer av  
 API-direktivet 
  (senast vid slutet av incheckningen). Vidare ska överföringen av uppgifterna enligt PNR- direktivet ske inför varje flygresa och inte endast på begäran. Således kan införandet av  
 PNR-direktivet 
  sägas ha en stor betydelse för an- vändningen av  
 API-uppgifter 
  i den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 För de  
 API-uppgifter 
  som har inhämtas med stöd av PNR- direktivet ska enligt artikel 8.2 det direktivets bestämmelser i övrigt 
  
 254 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 vara tillämpliga. De  
 API-uppgifter 
  som överförs från lufttrafikföre- tagen med stöd av de bestämmelser som genomför  
 PNR-direktivet 
  ska således behandlas enligt det direktivets bestämmelser och på- verkas inte av hur  
 API-direktivet 
  är genomfört i svensk rätt. 
  
 Vår bedömning är mot denna bakgrund att  
 PNR-direktivets 
  be- stämmelser om att  
 API-uppgifter 
  ska överföras inte kan förstås på det sättet att de ska gälla i stället för  
 API-direktivets 
  bestämmelser i något avseende.  
 PNR-direktivets 
  genomförande i svensk rätt inne- bär således inte något helt eller delvis ersättande av  
 API-direktivet 
  eller dess genomförande i Sverige. Direktiven och deras respektive genomföranden kommer därför framöver att få tillämpas parallellt. 
  
 I rättslig mening påverkar  
 PNR-direktivet 
  därmed inte i sig genomförandet av  
 API-direktivet 
  i svensk rätt. Detta medför, enligt vår mening, att transportörernas skyldigheter att på begäran lämna  
 API-uppgifter 
  bör vara kvar i utlänningslagen. Vidare bör reglering- en av Polismyndighetens behandling av  
 API-uppgifterna 
  enligt API- direktivet inte inordnas i den reglering av PNR- och  
 API-uppgifter 
  som genomför  
 PNR-direktivet, 
  dvs. den nya lag som vi föreslår. Där- emot kommer  
 PNR-direktivets 
  genomförande att få betydelse för hur  
 API-uppgifterna 
  framöver kan komma att hanteras i praktiken. 
  
 Som tidigare har angetts kommer en översyn av  
 API-direktivet 
  att genomföras under år 2017. Det är i nuläget inte känt vad denna översyn kan komma att innebära. Detta förhållande utgör ännu ett skäl till att inte i detta läge genomföra några förändringar gällande  
 API-direktivets 
  genomförande i svensk rätt. 
  
 14.6.2Är en samordnad hantering 
  
 av PNR- och  
 API-uppgifter 
  möjlig? 
  
 Vår bedömning: En samordnad hantering av PNR- och API- uppgifter vid enheten för passagerarinformation är möjlig även avseende  
 API-uppgifter 
  som behandlas enligt lagen om passage- rarregister. Det kräver dock att  
 API-uppgifter 
  som behandlas en- ligt lagen om passagerarregister hålls isär från de  
 API-uppgifter 
  som överförs från lufttrafikföretagen enligt den nya lagen, att det alltid står klart för vilket syfte och enligt vilket regelverk API- uppgifter behandlas samt att det säkerställs att regelverkens olik- heter i fråga om t.ex. tillgång till uppgifterna följs. 
  
 255 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 En gemensam hantering av de PNR- och  
 API-uppgifter 
  som över- förs med stöd av bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  är självklart möjlig och dessutom nödvändig för att det direktivets bestämmelser ska kunna efterlevas. Frågan vi ställer oss är hur behandlingen av dessa uppgifter ska förhålla sig till behandlingen av de  
 API-uppgifter 
  som hämtas in med stöd av de bestämmelser som genomför  
 Hughes 
  tivet. Vi har förstått att det i projektet med att inrätta den i PNR- direktivet avsedda enheten för passagerarinformation planeras att enheten ska behandla samtliga inkomna  
 API-uppgifter, 
  dvs. även sådana som samlas in enligt de bestämmelser som genomför API- direktivet. En sådan samordnad hantering har naturligen stora för- delar, bl.a. då tillgängliga kunskaps- och materiella resurser kan samlas på samma ställe. En samordnad hantering av de olika passagerarupp- gifterna skulle därmed utgöra den mest effektiva lösningen, inte bara ur kostnadssynpunkt. Som vi har förstått saken behandlas också API- och  
 PNR-uppgifter 
  gemensamt i flera andra länder. Som tidigare angetts framgår det även av regeringens skrivelse Förebygga, förhindra, försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) att det svenska systemet för hantering av  
 PNR-uppgifter 
  bör sam- ordnas med systemet för  
 API-uppgifter, 
  eftersom de tillsammans kan vara ett användbart verktyg i terrorismbekämpningen. 
  
 Enligt vad som framgått ovan finns det dock stora skillnader mellan API- och  
 PNR-direktivet. 
  
 API-uppgifter 
  överförs enligt de båda direktiven inför olika sorts resor och vid olika antal tillfällen per resa.  
 API-uppgifterna 
  får enligt de båda direktiven också lagras och användas på olika sätt.  
 PNR-direktivet 
  innehåller klart fler be- stämmelser och begränsningar kring hur de överförda PNR- och  
 API-uppgifterna 
  får bearbetas. Det direktivet innehåller också helt andra krav på egenkontroll, tillsyn och dataskydd. 
  
 PNR-direktivet 
  syftar, som tidigare har angetts, till att skydda den allmänna säkerheten genom att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet, dvs. viss slags brottslighet.  
 API-direktivet 
  däremot syftar till att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring. I detta ligger, som framgått ovan, dels brottsbekämpning avseende gränsöverskri- dande brottslighet, dels migrationskontroll som inte utgör brotts- bekämpning. Detta medför en rad komplikationer för en samordnad behandling av uppgifter som samlas in med stöd av de båda direk- tiven. I de fall syftet med en behandling av  
 API-uppgifter 
  är kopplat 
  
 256 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 till att bekämpa olaglig invandring, och inte avser brottsbekämpning av något slag eller avser bekämpning av annan brottslighet än sådan som omfattas av  
 PNR-direktivets 
  definitioner av grov brottslighet eller terrorism, faller den behandlingen således utanför ändamålet med  
 PNR-direktivet. 
  Uppgifterna i den databas som avses i PNR- direktivet får inte användas i detta syfte. I de fall  
 API-uppgifter 
  ska användas i syfte att bekämpa olaglig invandring utan anknytning till sådan brottslighet som anges i  
 PNR-direktivet, 
  kan alltså de bestäm- melser som genomför det direktivet inte tillämpas. I stället får API- uppgifterna i sådant fall begäras in med stöd av de bestämmelser som genomför  
 API-direktivet 
  och behandlas i passagerarregistret för  
 API-uppgifter. 
  Är syftet med behandlingen däremot att utföra en gränskontroll i brottsförebyggande syfte, torde bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  vara tillämpliga, men endast för det fall behandling- en avser att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan terroristbrottslighet eller sådan grov brottslighet som avses i PNR- direktivet. Är det fråga om annan eller lindrigare brottslighet får även här  
 API-uppgifter 
  i stället begäras in och behandlas med stöd av de bestämmelser som genomför  
 API-direktivet. 
  
 Det kan te sig svårt att inom samma enhet hantera passagerar- uppgifter som inhämtas enligt bestämmelserna i två direktiv med så pass olika bestämmelser och delvis olika syften och tillämpnings- områden. 
  
 PNR-direktivet 
  innebär inrättandet av databaser i medlemsstater- na för brottsbekämpande ändamål med uppgifter om  
 EU-medbor- 
  gares och andra personers flygresor till och från samt, på grund av medlemsstaternas särskilda åtagande, även deras flygresor inom EU. Direktivet antogs efter en mångårig process där integritets- riskerna med dessa databaser och utbytet av  
 PNR-uppgifter 
  mellan medlemsstaterna ledde till omfattande politiska diskussioner. De detaljerade bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  om hur och för vad  
 PNR-uppgifterna 
  får lagras, användas och överföras till andra m.m. måste ses mot denna bakgrund. Det är därför av största vikt att genomförandet av  
 PNR-direktivet 
  sker på ett sätt som inger för- troende för att  
 PNR-uppgifterna 
  inte används på ett sätt som står i strid med de ovillkorliga begränsningar som direktivet föreskriver. Detta gäller även de  
 API-uppgifter 
  som ska samlas in med stöd av direktivet. 
  
 257 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 SOU 2017:57 
  
 Med hänsyn till det ovanstående kan det alltså synas svårt att hantera  
 API-uppgifter 
  inhämtade enligt de bestämmelser som genom- för  
 API-direktivet 
  samordnat med de PNR- och  
 API-uppgifter 
  som överförs enligt  
 PNR-direktivets 
  genomförande. Det skulle i och för sig kunna anses tala emot att det sker en sådan samordning inom enheten för passagerarinformation som nu planeras i Polismyndig- hetens tekniska och organisatoriska genomförande av  
 PNR-direk- 
  tivet. Samtidigt finns det dock uppenbara rättsliga och praktiska beröringspunkter mellan de båda direktiven. Till det kommer att effektivitetsvinsterna med en samordning torde vara mycket stora. Vi bedömer därför, i likhet med Polismyndigheten, att en sådan sam- ordning som nu planeras – och som innebär att även passagerar- registret med  
 API-uppgifter 
  enligt  
 API-direktivet 
  hanteras inom enheten för passagerarinformation – kan vara möjlig både rättsligt och förtroendemässigt. För att en samordnad hantering inom en- heten ska kunna vara genomförbar fordras dock att enheten och dess hantering av uppgifterna lever upp till vissa krav. 
  
 För det första behöver det säkerställas att de  
 API-uppgifter 
  som hämtas in med stöd av de bestämmelser som genomför  
 Hughes 
  tivet i rättslig och användningsmässig mening hålls isär från de upp- gifter som överförs enligt de bestämmelser som genomför PNR- direktivet. De uppgifter som hämtas in med stöd av  
 PNR-direktivet 
  ska enligt det direktivet föras över av lufttrafikföretagen till en data- bas vid enheten för passagerarinformation, inte till flera. För de in- komna uppgifterna gäller också, som framkommit ovan, olika bestäm- melser om bl.a. gallring. Det är alltså inte möjligt att behandla alla  
 API-uppgifter 
  inkomna enligt bestämmelserna i de båda direktiven på samma sätt. De tekniska lösningarna måste därför klara av att behandla mottagna  
 API-uppgifter 
  på dessa olika sätt och utifrån förutsättningarna i respektive direktiv. 
  
 För det andra är det av största vikt att det i alla lägen står klart enligt vilket syfte  
 API-uppgifter 
  behandlas. Behandlingens ändamål är av stor betydelse för enhetens fortsatta behandling av uppgifter- na och har relevans för frågor om gallring, sekretess m.m. Det är även av stor betydelse för utflödet till den brottsbekämpande verk- samheten att det står klart vilket regelverk som är styrande för upp- gifterna. För det fall syftet med behandlingen är kopplat till att be- kämpa olaglig invandring som ett led i Sveriges migrationskontroll, kan uppgifterna i  
 PNR-databasen 
  vid enheten för passagerarinfor- 
  
 258 
  
 SOU 2017:57  
 PNR-direktivets 
  förhållande till  
 API-direktivet 
  och dess genomförande i svensk rätt 
  
 mation inte användas. Inte heller kan uppgifterna i den databasen användas när syftet med behandlingen är att utföra en gränskontroll avseende annan eller lindrigare brottslighet än den som avses i PNR- direktivet. I sådana fall får i stället passagerarregistret innehållandes endast  
 API-uppgifter 
  användas. 
  
 För det tredje krävs ett säkerställande av att extern tillgång, dvs. åtkomst från operativa delar av Polismyndigheten eller direktåt- komst för Säkerhetspolisen och eventuellt även Tullverket, endast är möjlig till det passagerarregister som genomför  
 API-direktivet. 
  Som har angetts tidigare är det vår bedömning att direktåtkomst inte bör få förekomma till de uppgifter som har överförts med stöd av  
 PNR-direktivet. 
  Även av denna anledning är det således av stor vikt att de  
 API-uppgifter 
  som samlas in enligt de bestämmelser som genomför  
 API-direktivet 
  inte sammanblandas med de  
 API-uppgifter 
  som samlas in med stöd av  
 PNR-direktivet. 
  
 För att säkerställa att användandet av uppgifterna från respek- tive inhämtning endast används på de sätt som direktiven medger krävs alltså en bra riggad organisation, god kunskap i dessa frågor hos befattningshavarna vid enheten för passagerarinformation och en närvarande rättslig kompetens. Vidare kommer en tät intern kontroll och extern tillsyn att vara nödvändig. 
  
 I övrigt vill vi understryka att det ovan sagda handlar om rätts- liga gränser och begränsningar för behandlingen och användningen av de olika uppgiftsslagen inom enheten för passagerarinformation samt för vidareanvändningen av uppgifterna. De informations- tekniska systemen måste tekniskt och logiskt klara av att hantera de krav som ställs upp, särskilt i de bestämmelser som genomför PNR- direktivet. Så länge detta sker, är frågor om hur de informations- tekniska systemen anordnas eller fungerar inte något som bör bli föremål för författningsreglering. 
  
 259 
  
 15Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 15.1Inledning 
  
 Det är ett centralt syfte med  
 PNR-direktivet 
  att varje nationell enhet för passagerarinformation ska fungera som en nod vid vilken massan av  
 PNR-uppgifter 
  som lufttrafikföretagen överför tas emot, lagras och analyseras översiktligt. Endast sådan  
 PNR-information 
  som bedömts vara av intresse för att bekämpa terroristbrottslighet eller grov brottslighet ska därefter nå ut till behöriga myndigheter i det egna landet för vidare analys och åtgärder. Vidare är systemet upp- byggt så att de nationella enheterna ansvarar för det internationella utbytet av  
 PNR-uppgifter. 
  Direktivets reglering av under vilka för- utsättningar  
 PNR-uppgifter 
  ska eller får överföras – självmant eller på begäran – är omfattande och detaljerad. Reglerna gäller visavi samtliga behöriga mottagare av  
 PNR-uppgifter 
  från den nationella enheten, dvs. det egna landets behöriga myndigheter (artikel 7), andra medlemsstaters nationella enheter för passagerarinformation och myndigheter som har utsetts som behöriga i dessa stater (artikel 9) samt Europol (artikel 10). I detta avsnitt behandlas genomförandet av direktivet vad gäller den svenska enhetens överföring av PNR- uppgifter till dessa mottagare. I avsnitt 17 behandlas enhetens överföring av  
 PNR-information 
  till tredjeländer. 
  
 Direktivets bestämmelser om utbyte mellan medlemsstaterna inne- bär även att den svenska enheten för passagerarinformation kommer att kunna begära och få ta emot  
 PNR-information 
  från andra med- lemsstater. I detta avsnitt behandlas även vidarebefordringen av sådan  
 PNR-information 
  och den reglering som vi bedömer behövs för att genomföra direktivet i dessa avseenden. 
  
 Slutligen finns en bestämmelse som innebär att behöriga svenska myndigheter i undantagsfall kan vända sig direkt till andra medlems- 
  
 261 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 stater med en begäran om överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  Den bes- tämmelsen kommer att behandlas i avsnitt 16.1. 
  
 15.2Överföring av  
 PNR-information 
  
 till behöriga nationella myndigheter 
  
 15.2.1Behörig myndighet 
  
 Vårt förslag: En behörig myndighet definieras i lagen som en sådan av regeringen utsedd myndighet som har behörighet att behandla  
 PNR-information 
  i verksamhet för att förebygga, för- hindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Av direktivets artikel 7.1 framgår att varje medlemsstat ska utse de myndigheter som ska vara behöriga att begära eller ta emot PNR- information från enheten för passagerarinformation. Dessa myndig- heter ska ansvara för den vidare granskningen av informationen samt för att vidta lämpliga åtgärder för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. De myn- digheter som utses ska därmed, som får anses framgå av artikel 7.2, vara sådana myndigheter som är behöriga att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. Varje medlemsstat ska enligt artikel 7.3 senast den 25 maj 2017 meddela kommissionen vilka myndigheter som har utsetts. 
  
 Det ingår inte i vårt uppdrag att föreslå vilka myndigheter som ska anses behöriga enligt  
 PNR-direktivet. 
  Regeringen har den 4 maj 2017 utsett Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Eko- brottsmyndigheten och Försvarsmakten som behöriga myndigheter. Utpekandet av de behöriga myndigheterna får enligt artikel 7.3 när som helst ändras. Ytterligare behöriga myndigheter kan således kom- ma att utses i framtiden. 
  
 Våra överväganden 
  
 Det är en lämplig ordning att regeringen avgör vilka brottsbekäm- pande myndigheter som ska vara behöriga enligt direktivet. Av vårt lagförslag bör emellertid framgå vilka myndigheter som regeringen 
  
 262 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 över huvud taget kan ge behörighet att begära eller ta emot PNR- uppgifter och som därmed är skyldiga att behandla dessa uppgifter på det sätt som anges i direktivet. Detta kan åstadkommas genom att det i lagen förs in en definition av begreppet behörig myndighet som inte räknar upp olika myndigheter men som avgränsar vad för slags myndighet som kan komma i fråga och hur den utses som be- hörig enligt direktivet. En definition av detta slag har den fördelen att den inte behöver ändras om nya myndigheter skulle utses som behöriga. Genom att definiera begreppet undviks också att en upp- räkning av de behöriga myndigheterna behöver införas i lagens olika bestämmelser. 
  
 Enligt vårt förslag ska med en behörig myndighet avses en sådan av regeringen utsedd myndighet som har behörighet att behandla  
 PNR-information 
  i sin verksamhet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan terroristbrottslighet eller sådan grov brottslighet som omfattas av lagens definition av dessa begrepp. Endast en sådan av regering utsedd myndighet ska ha befogenhet att motta  
 PNR-information 
  från en enhet för passagerarinformation. Att det ska vara fråga om en svensk myndighet behöver inte särskilt anges. 
  
 15.2.2Överföring av  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation ska i enskilda fall lämna  
 PNR-information 
  till en eller flera behöriga myndig- heter för att 
  
 1.en vidare granskning ska ske av  
 PNR-information 
  rörande passagerare som valts ut vid enhetens förhandsbedömning, 
  
 2.besvara en motiverad begäran från en behörig myndighet om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrotts- lighet eller grov brottslighet och tillhandahålla resultaten av sådan behandling, eller 
  
 263 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 3.vidarebefordra  
 PNR-information 
  som har mottagits från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. 
  
 En befattningshavare vid enheten ska ha gjort en bedömning av  
 PNR-informationen 
  innan den lämnas från enheten. 
  
 I vilka situationer ska  
 PNR-information 
  överföras till behöriga myndigheter? 
  
 Enheten för passagerarinformation ska enligt direktivet föra vidare  
 PNR-information 
  till behöriga nationella myndigheter i tre olika situationer. För det första ska en överföring ske av resultatet av en sådan förhandsbedömning som görs av passagerare före deras be- räknade ankomst till eller avresa från Sverige (artikel 6.2 a och 6.6). För det andra ska  
 PNR-information 
  överföras för att besvara en för- frågan från en behörig myndighet (artikel 6.2 b). För det tredje ska enheten för passagerarinformation vidarebefordra sådan  
 PNR-infor- 
  mation som den har mottagit från andra medlemsstaters motsvaran- de enheter eftersom en sådan enhet vid en förhandsbedömning har ansett att informationen är intressant för vidare granskning i Sverige (artikel 9.1). 
  
 Enheten kan dock även motta  
 PNR-information 
  från andra länders motsvarande enheter såsom svar på sådana frågor som vår enhet har ställt på uppdrag av en behörig myndighet (artikel 9.2). Det anges inte uttryckligen i direktivet vad enheten ska göra med denna in- formation. Det får dock förutsättas att denna  
 PNR-information 
  ska överföras till den behöriga myndighet som ursprungligen har ställt frågan via den svenska enheten. 
  
 Enligt vår mening bör det i författning klargöras i vilka situatio- ner enheten för passagerarinformation får överföra  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter. Med hänsyn till den grundläggande be- tydelsen som en sådan bestämmelse har för integritetsskyddet bör bestämmelsen införas på lagnivå. Vilka närmare förutsättningar som ska vara uppfyllda och vilka närmare överväganden enheten ska göra inför en överföring av  
 PNR-information 
  till behöriga myndig- heter behandlas nedan. 
  
 264 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 Närmare förutsättningar för att en överföring ska få ske 
  
 Direktivets bestämmelser 
  
 I artikel 6.5 och 6.6 finns närmare bestämmelser om hur enheten för passagerarinformation ska gå till väga när en träff har uppkom- mit i samband med en förhandsbedömning av passagerare. Av arti- kel 6.5 framgår att sådana träffar alltid ska granskas individuellt med  
 icke-automatiska 
  metoder för att det ska gå att verifiera huruvida en behörig myndighet behöver vidta åtgärder i anledning av infor- mationen. Alla träffar som uppkommer vid jämförelser med uppgifter i register eller andra uppgiftssamlingar eller vid behandling i enlighet med på förhand fastställda kriterier måste alltså alltid genomgå en granskning innan uppgifterna får användas vidare. Vid denna gransk- ning ska avgöras huruvida det finns anledning att agera vidare på uppgifterna. Om så är fallet ska enheten, enligt artikel 6.6, översända  
 PNR-uppgifterna 
  beträffande personer som har identifierats eller resultaten av behandlingen av dessa uppgifter, till behöriga myndig- heter i samma stat för vidare granskning. Överföring till en behörig myndighet får enligt bestämmelsen dock endast ske i enskilda fall och vid automatisk behandling av  
 PNR-uppgifter, 
  som angetts ovan, efter en individuell och  
 icke-automatisk 
  granskning. 
  
 När enheten för passagerarinformation mottar uppgifter från en annan medlemsstats motsvarande enhet efter en förhandsbedömning vid den enheten ska, enligt artikel 9.1, bestämmelsen i artikel 6.6 tillämpas. Således får även i dessa fall en överföring av  
 PNR-infor- 
  mation till en behörig myndighet endast ske i enskilda fall och efter en individuell och  
 icke-automatisk 
  granskning av uppgifterna. 
  
 Hur enheten ska gå till väga när den ska besvara en särskild för- frågan framgår indirekt av artikel 6.2 b. Enligt bestämmelsen ska en sådan förfrågan endast besvaras i enskilda fall. För att enheten ska behandla en begäran krävs vidare att den är vederbörligen motiverad. Vidare ska förfrågan enligt artikel 6.2 b bygga på tillräckliga skäl om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  i specifika fall i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brott eller grov brottslighet. Härmed bör, enligt vår bedömning, avses att förfrågan ska vara tillräckligt motiverad för att det ska fram- gå att syftet med begäran om att enheten ska tillhandahålla och be- handla  
 PNR-uppgifter 
  är att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet som avses i direktivet. För det fall 
  
 265 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 de  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras är äldre än sex månader och därmed är maskerade, krävs därutöver, för att fullständiga, avmaske- rade,  
 PNR-uppgifter 
  ska kunna lämnas ut, att förutsättningarna i artikel 12.3 är uppfyllda. Detta behandlas nedan i avsnitt 15.5. 
  
 Våra överväganden 
  
 Förutsättningarna för att en överföring alls ska få ske till de be- höriga myndigheterna bör framgå av lagen. Således bör det av lagen framgå att överföringar från enheten för passagerarinformation till behöriga myndigheter endast får ske i enskilda fall. Det krävs således alltid att en individuell bedömning utförs innan  
 PNR-information 
  sänds vidare till behöriga myndigheter.  
 PNR-information 
  kan alltså inte per automatik föras vidare från enheten till en behörig myn- dighet. 
  
 Enligt direktivet ska träffar i samband med automatisk behand- ling av  
 PNR-uppgifter 
  granskas individuellt med  
 icke-automatiska 
  metoder innan de får vidarebefordras till de behöriga myndigheterna. Med  
 icke-automatiska 
  metoder torde, enligt vår mening, inte menas att granskningen måste ske utan inblandning av informationstek- niska hjälpmedel. Det kan t.ex. knappast menas att granskningen be- höver göras endast med användning av papper och penna. Det som avses torde vara att ett översändande inte får grundas enbart på en automatiserad behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Varje beslut om över- föring måste i stället föregås av en bedömning utförd av en person som tjänstgör vid enheten för passagerarinformation. Detta bör fram- gå av lagen. 
  
 En rent automatisk behandling av  
 PNR-uppgifter 
  torde endast bli aktuell vid en sådan förhandsbedömning av passagerare som sker vid jämförelser mot relevanta register eller andra uppgiftssamlingar eller mot på förhand fastställda kriterier. En rent automatisk be- handling torde alltså inte blir aktuell vid sådan behandling av PNR- information som sker för att besvara en förfrågan eller för att vidarebefordra  
 PNR-information 
  från en annan medlemsstat som svar på en förfrågan. Dock ska även överföringar som sker som svar på förfrågningar behandlas i enskilda fall. Enligt vår bedömning bör därmed även dessa överföringar föregås av en bedömning utförd av en person som tjänstgör vid enheten. Vi föreslår att detta anges i 
  
 266 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 lagen. Vidare bör det av lagen framgå att en förfrågan från en be- hörig myndighet ska vara motiverad och avse behandling av PNR- information för ett eller flera av de syften som anges i lagens portal- bestämmelse. 
  
 Närmare om den bedömning som ska göras vid enheten 
  
 Utöver vad som angetts ovan innehåller direktivet inte några närmare bestämmelser om vilka överväganden som bör göras vid enheten för passagerarinformation vid bedömningen av om en träff i sam- band med en förhandsbedömning av passagerare ska överföras till behöriga myndigheter. Det uppställs således inte något krav på att en person ska finnas med i något eller några relevanta register eller andra uppgiftssamlingar för att informationen ska anses vara tillräck- ligt intressant för att föras vidare. Det anges inte heller i vilket skede som sökningar i olika register eller andra uppgiftssamlingar får göras. Enligt vår mening bör det, utöver vad som anges i direktivet, inte närmare i lag eller förordning anges hur enheten för passagerarinfor- mation ska göra sitt urval. Det bör således vara upp till personalen vid enheten för passagerarinformation att bedöma huruvida viss information är så pass intressant att den bör sändas vidare för när- mare granskning. Det kan i sammanhanget tilläggas att de behöriga myndigheterna kan ha annan information om de resande som inte finns tillgänglig för enheten för passagerarinformation, vilket medför att även vissa inledningsvis mindre intressanta träffar visar sig vara högintressanta för de behöriga myndigheterna. 
  
 Den granskning som ska utföras vid enheten för passagerarinfor- mation innan  
 PNR-information 
  får sändas vidare till de behöriga myndigheterna bör dock syfta till att den aktuella  
 PNR-informa- 
  tionen avser personer som kan vara inblandade i sådan brottslighet som omfattas av direktivet. Det kan vara svårt, för att inte säga omöjligt, för personalen vid enheten för passagerarinformation att bedöma i fall den  
 PNR-information 
  som har tagits fram vid en för- handsbedömning är relevant för att bekämpa den aktuella brottslig- heten. Dock kan man inför en överföring av den framtagna infor- mationen se till att det inte av misstag följer med  
 PNR-information 
  som avser sådana personer som inte alls kan bedömas vara intres- santa för vidare granskning på grund av att de kan vara inblandade i 
  
 267 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Så kan vara fallet exem- pelvis om en sökning mot på förhand fastställda kriterier ger ett orimligt stort utfall. Vidare anser vi att det av artikel 6.5 och 6.6 rimligen följer att granskningen också ska omfatta att överföring bara sker till en behörig myndighet som kan antas behöva PNR- informationen för att göra en närmare granskning av informationen och eventuellt göra insatser för att bekämpa aktuell brottslighet. T.ex. bör ett översändande till Ekobrottsmyndigheten endast ske när det kan vara fråga om sådan brottslighet som den myndigheten arbetar mot. 
  
 I artikel 6.2 b anges att svaret på en viss förfrågan från en be- hörig myndighet ska tillhandahållas de behöriga myndigheterna. Skrivningen kan tolkas som att svaret på en förfrågan ska överföras till samtliga behöriga myndigheter. De behöriga myndigheterna har dock olika uppdrag och därmed olika intressen av att få ta del av  
 PNR-information. 
  Enligt vår mening bör därför direktivet tolkas som att ett svar på en viss förfrågan ska översändas endast till den myndighet som har ställt frågan. 
  
 För det fall  
 PNR-information 
  har tagits fram för att besvara en begäran från en behörig myndighet bör den kontroll som ska utföras vid enheten omfatta att uppgifterna kommer att överföras till just den behöriga myndigheten som har framställt frågan. I direktivet anges att en sådan förfrågan från behöriga myndigheter ska vara vederbörligen motiverad och bygga på tillräckliga skäl. Med skriv- ningen bör, enligt vår bedömning, avses att förfrågan ska vara till- räckligt motiverad för att det ska framgå att syftet med begäran om att enheten ska tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  är att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet som avses i direktivet. En granskning av att dessa villkor är uppfyllda ska göras innan enheten ens väljer att behandla förfrågan. En gransk- ning av de framtagna uppgifterna inför att de ska överföras till den behöriga myndigheten bör, enligt vår mening, ändå genomföras för att säkerställa att syftet med behandlingen har varit just någon av de brottsbekämpande åtgärderna och sådan brottslighet som PNR- informationen får användas för. 
  
 Vidare bör det alltid kontrolleras att  
 PNR-informationen 
  inte innehåller några uppgifter som dessförinnan borde ha raderats av en- heten, antingen eftersom de avser andra uppgifter än de som framgår av bilaga I till direktivet, eller eftersom de innehåller känsliga person- 
  
 268 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 uppgifter. Som tidigare har angetts kan sådana känsliga personupp- gifter t.ex. dölja sig bland de allmänna anmärkningarna (se vidare i avsnitt 18.5). 
  
 Vad som bör ingå i den granskning som ska utföras av enheten för passagerarinformation innan en överföring görs framgår implicit av andra bestämmelser i lagen eller förordningen och behöver, enligt vår mening, inte anges särskilt i regleringen. 
  
 15.3Utbyte av  
 PNR-information 
  med andra medlemsstater 
  
 15.3.1Medlemsstat 
  
 Vårt förslag: En medlemsstat definieras i lagen som en stat som är medlem i EU, med undantag för Danmark. 
  
 Artikel 9 gäller vid utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  mellan medlemsstater- na. I vanligt språkbruk benämns en stat som är medlem i EU med- lemsstat. Direktivet utgår också från att det gäller för alla EU:s medlemsstater. Av skäl 40 framgår dock att det inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark. 
  
 Ordet medlemsstat används på flera håll i direktivet, främst i fråga om överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  Det är svårt att undvika att använda ordet medlemsstat i lagförslaget. Eftersom inte alla EU:s medlemsstater omfattas går det inte att använda ordet medlemsstat i lagen utan att definiera det. Ett alternativ skulle vara att räkna upp alla berörda stater, men det skulle bli onödigt omfattande och komp- licerat att göra det i alla tillämpliga bestämmelser. Genom att de- finiera medlemsstat blir det tydligt för vilka stater bestämmelserna gäller utan att lagen tyngs av långa uppräkningar. Medlemsstat bör därför definieras i lagen. En medlemsstat bör definieras som en stat som är medlem i EU, med undantag för Danmark. 
  
 Om Danmark skulle besluta att ansluta sig till direktivet kom- mer Danmark att ingå bland de medlemsstater som omfattas av direktivet. I sådant fall skulle en definition av begreppet inte behövas. 
  
 269 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 15.3.2Utbyte mellan medlemsstaternas enheter för passagerarinformation 
  
 Vår bedömning: Regleringen ska innehålla bestämmelser om den svenska enheten för passagerarinformations skyldigheter att över- föra  
 PNR-information 
  till övriga medlemsstaters enheter för passa- gerarinformation och i dessa stater utsedda behöriga myndig- heter. Regleringen ska också innehålla bestämmelser om hur vår nationella enhet för passagerarinformation samt våra behöriga myndigheter ska gå till väga för att hämta in uppgifter från mot- svarande enheter i de andra medlemsstaterna. 
  
 Av direktivets skäl 23 framgår att medlemsstaterna bör utbyta  
 PNR-uppgifter 
  med varandra om det bedöms nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Där framgår även att enheterna för passagerar- information bör, om det är lämpligt, utan dröjsmål översända resul- tatet av behandlingen av  
 PNR-uppgifterna 
  till motsvarande enheter i andra medlemsstater för ytterligare utredning. De  
 PNR-uppgifter 
  som lufttrafikföretagen överför till enheterna för passagerarinfor- mation och resultatet av behandlingen av sådana uppgifter som tas fram av enheterna enligt bestämmelserna i artikel 6 kommer således inte endast att komma de nationella behöriga myndigheterna till del. Den  
 PNR-information 
  som väljs ut av en enhet för passagerarinfor- mation vid en förhandsbedömning kan således i vissa fall överföras till andra medlemsstaters motsvarande enheter. Vidare kan en enhet för passagerarinformation begära att få ta del av uppgifter i PNR- databasen vid en annan medlemsstats enhet för passagerarinforma- tion. I undantagsfall kan en sådan nationell enhet också begära att en annan enhet för passagerarinformation införskaffar  
 PNR-upp- 
  gifter från lufttrafikföretag på andra tider än normalt och vidare- befordrar dessa till den begärande enheten. 
  
 Bestämmelserna i artiklarna  
 9.1–9.4 
  innehåller såväl skyldigheter för respektive medlemsstat att överföra uppgifter till andra medlems- stater, som möjligheter för medlemsstaterna att få ta del av dessa upp- gifter. Vi ser det som vårt uppdrag att reglera den svenska enhetens skyldigheter att under vissa förhållanden överföra  
 PNR-uppgifter 
  till de andra medlemsstaterna. Skyldigheterna för de andra medlems- staternas enheter för passagerarinformation att överföra uppgifter 
  
 270 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 till vår nationella enhet får självfallet regleras i respektive medlems- stats rättsordning. Våra förslag till reglering kommer således att inne- hålla bestämmelser om den nationella enhetens skyldigheter att under de förutsättningar som anges i direktivet överföra uppgifter till övriga medlemsstaters motsvarande enheter och behöriga myndigheter. Våra förslag kommer också att innehålla vissa bestämmelser om hur enheten för passagerarinformation samt våra behöriga myndigheter ska gå till väga för att inhämta uppgifter från motsvarande enheter i de andra medlemsstaterna. Våra behöriga myndigheters möjlighet i denna del kommer att behandlas i avsnitt 16.1. 
  
 Överföring av  
 PNR-information 
  vid förhandsbedömningar 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation ska till en mot- svarande enhet i en annan medlemsstat överföra sådan PNR- information som behandlats för ändamålet förhandsbedömning och som bedömts vara relevant och nödvändig för vidare gransk- ning i den andra medlemsstaten. 
  
 Direktivets bestämmelse 
  
 När personer har identifierats av en enhet för passagerarinforma- tion i enlighet med artikel 6.2, ska enheten enligt artikel 9.1 även översända alla relevanta och nödvändiga  
 PNR-uppgifter 
  eller resul- taten av en eventuell behandling av dessa uppgifter till motsvarande enheter i de andra medlemsstaterna. Enheterna för passagerarinfor- mation i de mottagande medlemsstaterna ska därefter översända den mottagna informationen till sina behöriga myndigheter enligt artikel 6.6. på samma sätt som om uppgifterna hade tagits fram vid det egna landets enhet. 
  
 Våra överväganden 
  
 Artikel 9.1 innebär att enheten för passagerarinformation självmant ska överföra  
 PNR-information 
  till motsvarande enheter i de övriga medlemsstaterna. Artikeln hänvisar till artikel 6.2, som omfattar både förhandsbedömningar av  
 PNR-uppgifter 
  (6.2 a) och överföring 
  
 271 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 av sådana uppgifter på begäran (6.2 b). Dock anges i bestämmelsen också att ett översändande ska ske när någon har identifierats, vilket enligt bestämmelsen i artikel 6.2 endast sker vid förhandsbedöm- ningar. Dessutom anges att de översända uppgifterna ska behandlas enligt artikel 6.6 i den mottagande staten. Artikel 6.6 behandlar också endast förhandsbedömningar av passagerare. Med hänsyn härtill är det vår uppfattning att artikel 9.1 ska läsas som att den endast avser överföring av sådan  
 PNR-information 
  som väljs ut vid en förhands- bedömning av passagerare. Den tolkningen är också rimlig med tanke på att nästföljande artikel, 9.2, innehåller bestämmelser om över- föring av  
 PNR-information 
  till en annan medlemsstat på begäran. 
  
 Således ska enheten för passagerarinformation enligt bestäm- melsen i artikel 9.1 överföra sådan  
 PNR-information 
  som väljs ut vid en förhandsbedömning av passagerare även till en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. Överföring ska dock endast ske om  
 PNR-informationen 
  anses vara relevant och nödvändig. All PNR- information som bedöms intressant för en eller flera av den egna medlemsstatens behöriga myndigheter skulle i och för sig kunna anses vara i någon mån relevant och nödvändig även för andra medlems- stater. Utbyte mellan samtliga medlemsstater av all sådan informa- tion som tas fram av varje enhet för passagerarinformation skulle dock leda till att alltför stora mängder  
 PNR-information 
  utbyttes mellan medlemsstaterna. Det skulle knappast vara förenligt med pro- portionalitetsprincipen och passagerarnas rätt till respekt för privat- livet och skydd av sina personuppgifter. Systemet skulle vidare tyngas av all denna information och ett långt större antal personer än be- räknat skulle behöva anställas vid varje enhet för passagerarinfor- mation för att ta hand om mottagna uppgifter. Bestämmelsen får enligt vår mening därför tolkas som att det bara är sådan PNR- information som anses vara relevant och nödvändig för just en spe- cifik medlemsstat som ska överföras. Det får alltså i varje fall göras en bedömning av vilka som kan tänkas beröras av informationen. En typisk situation skulle kunna vara när vår enhet för passagerar- information har valt ut en viss person inför dennes resa till en annan medlemsstat. Information kan då lämpligen överföras till enheten för passagerarinformation i det land som den aktuella flighten an- kommer till, och inte till samtliga medlemsstaters motsvarande en- heter. Det måste således alltid från fall till fall göras en bedömning 
  
 272 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 och ett urval både av vilken eller vilka mottagare som kan komma i fråga och vilken  
 PNR-information 
  som ska föras över. 
  
 Artikel 9 gäller vid utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  eller resultatet av en eventuell behandling av dessa uppgifter, dvs.  
 PNR-information. 
  Som angetts ovan bör med resultatet av en eventuell behandling av  
 PNR-uppgifter 
  avses de träffar som har uppkommit genom de auto- matiska sökningarna mot de på förhand fastställda kriterierna samt eventuella uppgifter om att personen även förekommer i en viss databas. Det är dock, enligt vår mening, inte tänkt att direkta upp- gifter ur dessa databaser ska överföras från enheten för passagerar- information till motsvarande enheter i andra medlemsstater. Utbyte av sådan information får ske mellan medlemsstaterna med hjälp av redan upparbetade informationsvägar och enligt bestämmelserna i annan lagstiftning samt efter vederbörlig sekretessprövning. 
  
 En bestämmelse om under vilka förutsättningar den svenska en- heten för passagerarinformation på eget initiativ ska överföra PNR- uppgifter till utlandet är av så grundläggande betydelse att den bör genomföras i lag. 
  
 Överföring av  
 PNR-information 
  på förfrågan 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation ska så snart som möjligt besvara en motiverad begäran från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat och överföra lagrade  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av en eventuell behandling av dessa uppgifter dit. 
  
 Direktivets bestämmelse 
  
 Enligt artikel 9.2 ska enheten för passagerarinformation i en med- lemsstat ha rätt att vid behov begära att en motsvarande enhet i en annan medlemsstat tillhandahåller  
 PNR-uppgifter 
  som lagras i den senares databas och som ännu inte har genomgått en maskering. Vid behov ska även resultaten av en eventuell behandling av dessa uppgifter, om en sådan redan har utförts i enlighet med artikel 6.2 a (dvs. i samband med en förhandsbedömning), tillhandahållas. En begäran om att få ta del av uppgifter ska vederbörligen motiveras. Begäran får avse en viss uppgift eller en kombination av sådana upp- 
  
 273 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 gifter, beroende på vilken information den begärande enheten för passagerarinformation anser vara nödvändig i ett särskilt fall för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. Enheterna för passagerarinformation ska tillhanda- hålla den begärda informationen så snart som möjligt. 
  
 Om de begärda uppgifterna är äldre än sex månader och därmed har maskerats får enheten för passagerarinformation tillhandahålla fullständiga, avmaskerade,  
 PNR-uppgifter 
  endast om det rimligen kan antas vara nödvändigt för de ändamål som anges i artikel 6.2 b, och endast efter tillstånd från en sådan myndighet som avses i artikel 12.3. 
  
 Våra överväganden 
  
 En bestämmelse som genomför enheten för passagerarinformations skyldigheter att överföra  
 PNR-information 
  enligt artikel 9.2 bör föras in på lagnivå. Av bestämmelsen bör framgå att enheten för passagerarinformation är skyldig att så snart som möjligt besvara en förfrågan från en enhet för passagerarinformation i en annan med- lemsstat och föra över  
 PNR-uppgifter 
  dit. För det fall enheten har tillgång till ett resultat av behandling av de aktuella  
 PNR-uppgifter- 
  na som har tagits fram i samband med en förhandsbedömning av upp- gifterna, och detta resultat ännu inte har gallrats, ska även det resul- tatet överföras. Detta bör framgå av bestämmelsen. Härmed framgår att enheten för passagerarinformation inte är skyldig att på begäran av en annan enhet exempelvis jämföra  
 PNR-uppgifterna 
  med upp- gifterna i något register eller någon annan uppgiftssamling. Endast för det fall en sådan bedömning redan är genomförd och alltjämt finns sparad vid enheten, ska resultatet av den också översändas. Som kommer att framgå i avsnitt 18.6 torde det dock höra till rena undantagsfall att sådana resultat finns sparade vid enheten. 
  
 Av bestämmelsen bör vidare framgå att förfrågan från den andra medlemsstaten ska vara motiverad. Skälen till detta är att enheten för passagerarinformation ska kunna bedöma huruvida den begärda informationen behövs för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet och begäran därmed över huvud taget får behandlas. 
  
 274 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 Vi kommer att återkomma till frågan om överföring av avmaske- rade  
 PNR-uppgifter 
  i avsnitt 15.5. 
  
 Inför ett överlämnande av  
 PNR-information 
  på begäran från en annan medlemsstat bör enheten göra samma överväganden som inför en överföring till en behörig myndighet, se ovan i avsnitt 15.2.2. 
  
 Överföring efter begäran om att inhämta  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag 
  
 Vårt förslag: När det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet, ska enheten för passagerarinformation på begäran av en motsva- rande enhet i en annan medlemsstat inhämta  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen vid andra tidpunkter än som i övrigt följer av direktivet och överföra dessa till den begärande enheten. 
  
 Om åtkomst till  
 PNR-uppgifter 
  är nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terrorism eller grov brottslighet, ges enligt artikel 9.4 enheten för passagerarinformation i en medlemsstat i undantagsfall rätt att begära att en motsvarande enhet i en annan medlemsstat införskaffar  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med artikel 8.5 och vidarebefordrar dessa till den begärande enheten för passagerarinformation. Enligt artikel 8.5, som behandlats i av- snitt 11.4.6, ska lufttrafikföretagen under vissa särskilda omständig- heter, överföra  
 PNR-uppgifter 
  vid andra tidpunkter än vad som i övrigt följer av direktivet. 
  
 Även en bestämmelse som genomför enheten för passagerar- informations skyldigheter enligt artikel 9.4 bör genomföras i lag. Av bestämmelsen bör framgå att enheten för passagerarinformation på begäran av en motsvarande enhet i annan medlemsstat ska inhämta uppgifter från lufttrafikföretagen på andra tider än normalt och överföra dessa till den begärande enheten. Uppgifterna ska enligt direktivet hämtas in endast i undantagsfall, vilket torde innebära att det endast är tillåtet i vissa särskilda situationer. Vi föreslår därför att det i lagen anges att uppgifterna endast ska hämtas in på detta sätt i ett enskilt fall. Vidare ska enligt direktivet uppgifter endast hämtas in på andra tider än normalt för det fall de är nödvändiga för att 
  
 275 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terrorist- brottslighet eller grov brottslighet. I svensk lagstiftning brukar ordet fara användas i stället för hot. Ordet används bland annat i brotts- datalagen. Med hänsyn härtill föreslår vi att ordet fara används i stället för hot även i genomförandet av denna lag. Av samma an- ledning bör ordet avvärja användas i vår lag i stället för begreppet reagera på, som används i  
 PNR-direktivet. 
  Vidare finner vi att ordet tillgång bättre än ordet åtkomst beskriver det sätt på vilket upp- gifterna kommer att komma en annan enhet till del. 
  
 15.3.3Överföring på direkt begäran från en behörig myndighet i en annan medlemsstat 
  
 Vårt förslag: Endast när det i ett enskilt brådskande fall är absolut nödvändigt ska enheten för passagerarinformation besvara en motiverad förfrågan från en myndighet som utsetts som behörig i en annan medlemsstat och överföra  
 PNR-uppgifter 
  och resul- tatet av en eventuell behandling av dessa uppgifter direkt till den myndigheten. 
  
 PNR-uppgifter 
  ska som huvudregel utbytas mellan medlemsstater- na bara via medlemsstaternas enheter för passagerarinformation. I artikel 9.3 ges dock möjlighet för en medlemsstats behöriga myndig- heter att i undantagsfall vända sig direkt till enheten för passagerar- information i en annan medlemsstat med en begäran om utlämnan- de av  
 PNR-uppgifter 
  som finns lagrade i den enhetens databas. En sådan begäran får endast framställas i nödfall och i övrigt på samma villkor som anges i artikel 9.2. Även en sådan begäran ska vara vederbörligen motiverad. En kopia av begäran ska alltid skickas till enheten för passagerarinformation i den begärande medlemsstaten. Som angetts ska denna möjlighet endast användas i undantagsfall. I alla andra fall ska de behöriga myndigheterna översända sina fram- ställningar via enheten för passagerarinformation i den egna med- lemsstaten. 
  
 Enheten för passagerarinformations skyldigheter enligt artikel 9.4 bör genomföras i lag. Av en sådan lagbestämmelse bör framgå att enheten endast i speciella undantagsfall ska besvara en begäran från en behörig myndighet i en annan medlemsstat om att få ta del av 
  
 276 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 PNR-information. 
  I direktivets svenska översättning används ordet nödfall (jfr hastende i den danska översättningen). Med nödfall torde menas detsamma som om det är absolut nödvändigt i ett brådskan- de fall. Enligt vår mening passar detta uttryckssätt bättre in i svensk lagstiftning. Vi föreslår därför att detta används i lagtexten. Över- föring ska i övrigt ske endast under samma förutsättningar som över- föring till en annan enhet för passagerarinformation. Det innebär bl.a. att endast motiverade förfrågningar ska besvaras. För det fall en förfrågan avser avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska förutsättningar- na för överföring av sådana vara uppfyllda, se vidare i avsnitt 15.5. 
  
 15.3.4Enhetens inhämtande av  
 PNR-uppgifter 
  
 från andra medlemsstaters motsvarande enheter 
  
 Våra förslag: En begäran om att få ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat ska bara få göras om syftet därmed faller inom ramen för när  
 PNR-uppgifter 
  alls får behandlas, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Endast när det i ett enskilt fall är nödvändigt för att reagera på en specifik och faktisk fara med anknytning till terrorist- brottslighet eller grov brottslighet, får enheten för passagerar- information hos en motsvarande enhet i en annan medlemsstat begära att  
 PNR-uppgifter 
  ska hämtas in från lufttrafikföretag i enlighet med artikel 8.5 i  
 PNR-direktivet 
  för vidarebefordran till enheten. 
  
 Bestämmelser om detta kan tas in i förordning. 
  
 Som framgått ovan innehåller artikel 9.2 och 9.4 också vissa upp- gifter om hur en nationell enhet för passagerarinformation ska gå till väga när den vill ha tillgång till  
 PNR-information 
  som lagras hos en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. Av artikel 9.2 fram- går att en enhet för passagerarinformation har rätt att vid behov begära att få del av sådan information. Således ska en begäran fram- ställas. Vidare ska begäran vara vederbörligen motiverad. Härmed torde i huvudsak avses att informationen kan antas behövas av en- heten eller de svenska behöriga myndigheterna för att förebygga, 
  
 277 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet som omfattas av direktivet. Begäran får vidare enligt artikel 9.2 avse en viss uppgift eller en kombination av uppgifter. Något krav på formen för begäran anges inte och därmed inte heller något uttryckligt skriftlighetskrav. Av artikel 9.5 framgår att informationsutbytet får ske via alla befintliga kanaler för samarbete mellan staterna. En be- gäran om att få ta del av  
 PNR-information 
  som finns lagrad vid en annan medlemsstats enhet för passagerarinformation kommer tro- ligen normalt sett att överföras elektroniskt och därmed skriftligt. Det finns dock alltså inget som hindrar att en begäran framställs muntligen. Av artikel 13.5 b framgår dock att den mottagande en- heten ska dokumentera varje begäran. Den frågan återkommer vi till i avsnitt 19.3. 
  
 Enligt vår mening kan frågan om enheten för passagerarinfor- mations skyldigheter i samband med en begäran om att få ta del av  
 PNR-information 
  från en motsvarande enhet i ett annat land enligt artikel 9.2 regleras i förordning. En sådan bestämmelse kan dock in- skränkas till att ange att en förfrågan bara ska få göras om syftet därmed faller inom ramen för när  
 PNR-uppgifter 
  alls får behandlas enligt direktivet, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 I artikel 9.4 behandlas vår nationella enhets möjlighet att begära att en annan medlemsstats motsvarande enhet hämtar in uppgifter från lufttrafikföretag på andra tider än som i övrigt följer av direk- tivet. En bestämmelse som genomför artikeln i fråga om enhetens begäran bör utformas på samma sätt som angetts ovan för den situa- tion där vår enhet mottar en sådan begäran. Även denna fråga kan regleras i förordning. 
  
 15.3.5Former för informationsutbytet 
  
 Informationsutbytet mellan medlemsstaterna får enligt artikel 9.5 ske via alla befintliga kanaler för samarbete mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det språk som används i samband med be- gäran och informationsutbytet ska vara det som gäller för den kanal som används. Medlemsstaterna ska i samband med att de lämnar meddelanden i enlighet med artikel 4.5 även meddela kommissionen uppgifter om de kontaktpunkter till vilka framställningar kan sändas 
  
 278 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 i nödfall. Kommissionen ska underrätta medlemsstaterna om dessa uppgifter. 
  
 Bestämmelserna i artikel 9.5 behöver enligt vår bedömning inte författningsregleras. 
  
 15.4Europols tillgång till  
 PNR-information 
  
 15.4.1Europol och dess verksamhet 
  
 Europol är EU:s gemensamma polisbyrå och utgör en del av det brottsbekämpande samarbetet i unionen. Europol har till uppgift att stödja och stärka medlemsstaternas polismyndigheter och andra brottsbekämpande organs insatser och deras samarbete för att förebygga och bekämpa viss brottslighet. 
  
 Europol är en egen juridisk person och har ställning av en EU- enhet, finansierad genom unionens allmänna budget. Europols be- hörighet omfattar organiserad brottslighet, terrorism och vissa andra former av allvarlig brottslighet som rör två eller flera medlemsstater på ett sådant sätt att det krävs en gemensam åtgärd från medlems- staternas sida på grund av brottslighetens omfattning, betydelse eller följder. 
  
 Europol arbetar till stor del med insamling, behandling och analys av underrättelser om allvarlig och gränsöverskridande brottslighet inom unionen och fungerar som en knutpunkt för utbyte av upp- gifter mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna tillhandahåller Europol uppgifter främst ur sina nationella polisregister. Dessa upp- gifter sammanställs och bearbetas samt kompletteras i vissa fall med uppgifter från annat håll. Uppgifterna analyseras sedan hos Europol. Underrättelser går tillbaka till medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter som härigenom får ett bättre underlag för sin opera- tiva verksamhet. Härutöver stödjer Europol medlemsstaterna med rådgivning och fördjupade specialkunskaper vid utredningar och till- handahåller även strategiska underrättelser för att främja operationer i medlemsländerna m.m. 
  
 Europol har egna datasystem och upprättar särskilda analysfiler för de ärenden där Europol tar på sig att utföra analysarbetet. Regel- verket innehåller detaljerade bestämmelser om dataskyddet hos Europol och om tillgång till uppgifter som behandlas av Europol. 
  
 279 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 Inom ramen för samarbetet finns också ett gemensamt informa- tionssystem (Siena) för säkert informationsutbyte. 
  
 I varje medlemsstat finns det en nationell enhet som är kontakt- punkt och förbindelselänk mellan Europol och medlemsstaternas myndigheter. Chefen för den nationella enheten har också en formell roll i Europols interna verksamhet. I Sverige är Polismyndigheten nationell enhet. Det operativa ansvaret har lagts vid Polismyndig- hetens nationella operativa avdelning. Den nationella enheten har till huvudsaklig uppgift att förse Europol med den information från de nationella polisregistren eller motsvarande som ska överlämnas till Europol, samt att ta emot information som kommer från Europol och vidarebefordra denna till sådana nationella myndigheter och organ som är ansvariga för att förebygga och bekämpa brott. 
  
 Europols ledning utgörs dels av en styrelse bestående av repre- sentanter från alla medlemsstater och kommissionen, dels en verk- ställande direktör som assisteras av tre biträdande verkställande direktörer. Europols huvudkontor ligger i Haag i Nederländerna. Vid huvudkontoret finns personal som är direkt anställd av Europol, t.ex. experter och analytiker inom olika områden. Där arbetar också särskilda sambandsmän som är utsända av medlemsstaterna. Sam- bandsmännen har till uppgift att praktiskt genomföra informations- och underrättelseutbytet mellan Europol och de nationella enheter- na samt att samverka med Europols anställda i bl.a. analysarbetet. 
  
 Europol inrättades genom Europolkonventionen år 1995. När Sverige tillträdde Europolkonventionen år 1997 gjordes bedömning- en att tillträdet till konventionen endast i mycket begränsad om- fattning krävde lagändringar (prop. 1996/97:164). Europols verk- samhet inleddes år 1999. Europolkonventionen ersattes sedermera av rådets beslut 2009/371/RIF av den 6 april 2009 om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europolrådsbeslutet).  
 PNR-direktivet 
  hän- visar till detta rådsbeslut. 
  
 15.4.2Europolförordningen 
  
 Den 11 maj 2016 antog Europaparlamentet och rådet förordning (EU) 2016/794 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 
  
 280 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 2009/936/RIF och 2009/968/RIF (Europolförordningen). Förord- ningen ska i sin helhet tillämpas från och med den 1 maj 2017 då Europolrådsbeslutet upphörde att gälla. Eftersom Europolförord- ningen är bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna har be- stämmelserna i förordningen inte genomförts i svensk lagstiftning. Europolförordningen har inte heller bedömts medföra behov av några kompletterande bestämmelser i svensk rätt (se prop. 2016/17:139 s. 81). 
  
 Europolförordningen innehåller det styrande regelverket för Europol. Europol kommer även fortsättningsvis ha som huvudsak- lig uppgift att stödja och stärka insatser som utförs av de brotts- bekämpande myndigheterna i medlemsstaterna samt deras ömsesidiga samarbete för att förebygga och bekämpa allvarlig brottslighet som rör två eller fler medlemsstater, terrorism och sådana former av brottslighet som påverkar ett gemensamt intresse som omfattas av unionens politik. Vilken form av brottslighet som avses anges i bilaga I till Europolförordningen. Genom Europolförordningen har Europols uppgifter och mandat utökats något. Europol har bl.a. fått i uppgift att samordna, organisera och initiera insatser tillsammans med med- lemsstaterna. 
  
 Medlemsstaternas skyldighet att förse Europol med den infor- mation som byrån behöver för att genomföra sitt uppdrag förtyd- ligas i Europolförordningen. Enligt artikel 7.6 ska varje medlems- stat tillhandahålla Europol den information som är nödvändig för att den ska kunna uppfylla sina mål. Varje medlemsstat ska också säker- ställa att nationell rätt efterlevs vid tillhandahållande av information till Europol. Enligt förordningen föreligger således en uppgiftsskyl- dighet för de nationella myndigheterna gentemot Europol. Ansvaret för att översändandet av uppgifterna är lagenlig ligger enligt för- ordningen hos den medlemsstat som lämnade uppgifterna. 
  
 En annan skillnad i förhållande till rådsbeslutet är att den pro- cedur enligt vilken Europol kan ingå avtal med tredjeland och vill- koren för överförande av personuppgifter till tredjeland regleras. Europolförordningen innehåller även ett uppdaterat avsnitt med data- skyddsregler. Europolförordningen innehåller därmed en komplett och enhetlig uppsättning regler som omfattar alla relevanta aspekter av dataskydd och som är mer detaljerade än det nya dataskydds- direktivet (se SOU 2017:29 s. 577). 
  
 281 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 Av artikel 41 framgår att Europols styrelse ska utse ett data- skyddsombud, som ska vara anställd vid Europol. Vid fullgörandet av sina arbetsuppgifter ska dataskyddsombudet agera oberoende. 
  
 15.4.3Direktivets bestämmelser 
  
 Europol har enligt  
 PNR-direktivet 
  rätt att både motta och begära tillgång till  
 PNR-information. 
  Europols rätt att motta  
 PNR-uppgifter 
  framgår på flera ställen i direktivet. I artikel 4.2 anges att enheten för passagerarinformation ska ansvara för att bl.a. utbyta  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av dessa uppgifter med Europol. Även av artikel 6.2 a och b framgår att enheten för passagerarinformation får behandla  
 PNR-uppgifter 
  för ändamålen att tillhandahålla Europol resultatet av en behandling av dessa uppgifter. I artikel 6.2 a, som behandlar enhetens förhandsbedömningar, anges bl.a. att sådana ska göras för att identifiera personer som i förekommande fall Europol enligt artikel 10 behöver utreda ytterligare. 
  
 De närmare bestämmelserna om Europols tillgång till PNR- uppgifter finns i artikel 10. Av artikel 10.1 framgår att Europol, inom ramen för sina befogenheter och för fullgörandet av sina arbetsupp- gifter, ska ha rätt att begära specifika  
 PNR-uppgifter 
  eller resultatet av behandlingen av dessa uppgifter från enheterna för passagerar- information i medlemsstaterna. Detta ska, enligt artikel 10.2, gå till på så sätt att Europol från fall till fall via sin nationella enhet lämnar in en elektronisk, vederbörligen motiverad begäran om översändan- de av specifika  
 PNR-uppgifter 
  eller resultaten av behandlingen av dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation i en medlems- stat. Europol får lämna in en sådan begäran när detta är absolut nödvändigt för att stödja och stärka medlemsstaternas åtgärder för att förebygga, förhindra, upptäcka eller utreda ett specifikt terrorist- brott eller grovt brott i den mån brottet i fråga omfattas av Europols behörighet enligt Europolrådsbeslutet. I den motiverade begäran ska rimliga skäl anges till varför Europol anser att översändandet av  
 PNR-uppgifterna 
  eller resultaten av behandlingen av  
 PNR-uppgift- 
  erna väsentligt kommer att bidra till att brottet i fråga förebyggs, upptäcks eller utreds. 
  
 Enligt artikel 10.3 ska Europol informera det dataskyddsombud som har utsetts i enlighet med artikel 28 i Europolrådsbeslutet om 
  
 282 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 varje informationsutbyte enligt den här artikeln. Som angetts finns en liknande bestämmelse i artikel 41 i Europolförordningen. 
  
 I artikel 10.4 anges att informationsutbyte enligt artikeln ska äga rum via Siena och i enlighet med Europolrådsbeslutet. Det språk som används för framställningen och informationsutbytet ska vara det som gäller för Siena. 
  
 Av direktivets skäl 23 framgår att medlemsstaterna bör utbyta  
 PNR-uppgifter 
  som de har mottagit med Europol om det bedöms vara nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Vidare anges att bestäm- melserna i direktivet inte bör påverka andra unionsinstrument om informationsutbyte mellan polismyndigheter och andra brottsbe- kämpande och rättsliga myndigheter. Som exempel på ett sådant unionsinstrument anges Europolrådsbeslutet. 
  
 15.4.4Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation ska besvara en motiverad begäran från Europol och överföra  
 PNR-information 
  dit. 
  
 PNR-direktivets 
  förhållande till Europolförordningen 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller hänvisningar till Europolrådsbeslutet som upphörde att gälla den 1 maj 2017. Direktivets hänvisningar till råds- beslutet får därför tolkas som hänvisningar till den ersättande Europolförordningen. 
  
 Regleringen i Europolförordningen innebär bl.a. att Sverige, lik- som övriga medlemsstater, har en skyldighet att lämna sådan infor- mation till Europol som är nödvändig för att den ska kunna uppfylla sina mål.  
 PNR-uppgifterna 
  utgör sådana uppgifter som kan vara nödvändiga för att Europol ska kunna uppfylla sina mål och utföra sina arbetsuppgifter. Uppgiftsskyldigheten omfattar således även  
 PNR-uppgifter. 
  
 En tanke bakom  
 PNR-direktivet 
  är att det inte ska påverka andra unionsinstrument om informationsutbyte på det brottsbekämpande området. Uppgiftsskyldigheten i Europolförordningen kan därför sägas gälla framför  
 PNR-direktivet 
  (jfr SOU 2017:29 s. 577.). Dock 
  
 283 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 ansvarar enligt förordningen medlemsstaterna för att nationell rätt efterlevs vid tillhandahållande av information till Europol. För det fall det i svensk rätt genomförs närmare bestämmelser om hur PNR- uppgifterna får överföras till Europol, kommer dessa bestämmelser att behöva tillämpas av enheten för passagerarinformation vid över- föringar till Europol. 
  
 Enligt vår bedömning är det inte tillräckligt att luta sig mot de bestämmelser om tillhandahållande av uppgifter som anges i Europol- förordningen. För att genomföra  
 PNR-direktivet 
  på ett korrekt sätt bör vår lag även innehålla en bestämmelse som reglerar överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till Europol. Hur uppgifterna därefter får behandlas av Europol och hur en eventuell vidarebefordran av uppgifter där- ifrån får gå till regleras av Europolförordningen. Därtill hörande data- skyddsfrågor regleras också i Europolförordningen. 
  
 Genomförandet av direktivets bestämmelser 
  
 Artikel 10 innehåller såväl skyldigheter för medlemsstaternas enhe- ter för passagerarinformation att på begäran vidarebefordra PNR- information till Europol, som en rättighet för Europol att begära och motta sådana uppgifter. På samma sätt som vid överföring till andra medlemsstater ser vi det som vår uppgift att författningsreg- lera vår enhet för passagerarinformations skyldighet att i vissa fall översända uppgifter till Europol. I den mån bestämmelserna inne- håller stadganden om i vilka fall och hur Europol ska gå till väga för att begära in PNR uppgifter från de nationella enheterna för passa- gerarinformation, bör dessa tas om hand av Europol. Det kan i vart fall inte ankomma på Sverige att genomföra dessa bestämmelser. 
  
 De grundläggande förutsättningarna för den svenska enheten för passagerarinformations överföring av  
 PNR-information 
  till Europol bör regleras i lag. En nationell bestämmelse om överföring av PNR- uppgifter till Europol bör innehålla den grundläggande anvisningen att  
 PNR-information 
  på begäran ska överföras till Europol. En så- dan överföringsskyldighet kan enligt vår tolkning av direktivet inte begränsas till information om resenärer som har flugit, utan ska om- fatta även uppgifter om resenärer som ännu inte har flugit. Således ska Europol på begäran kunna få tillgång till såväl förhandsbedöm- ningar av passagerare (artikel 6.2 a) som information om tidigare 
  
 284 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 resor (artikel 6.2 b). Med hänsyn härtill och till skyldigheterna enligt Europolförordningen att tillhandahålla Europol med information, bör lagen inte innehålla närmare reglering om i vilka fall PNR- information får överföras till Europol. Innehållet i artikel 10 och direktivets skäl 23 medför dock enligt vår mening att det i bestäm- melsen bör anges att en begäran från Europol ska vara motiverad. Härigenom säkerställs att överföringar endast sker för användning i verksamhet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 I artikel 10 anges inte närmare i vilken form de efterfrågade upp- gifterna ska tillhandahållas. För det fall de begärda  
 PNR-uppgifter- 
  na är äldre än sex månader kommer de uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera passagerare att vara maskerade (se avsnitt 13.4). För att utlämnande av fullständiga uppgifter i sådant fall ska få ske krävs att de förutsättningar som anges i artikel 12.3 är uppfyllda. Det finns inte något undantag i den bestämmelsen för det fall uppgifterna ska tillhandahållas Europol. Bestämmelsen är därför tillämplig även på sådana uppgifter som ska överföras dit. Denna fråga behandlas närmare nedan i avsnitt 15.5. 
  
 Enligt artikel 10.3 ska Europol informera sitt dataskyddsombud om varje informationsutbyte som sker enligt artikeln. Det bör an- komma på Europol, och således inte på den nationella lagstiftaren, att genomföra denna bestämmelse. 
  
 Bestämmelsen i artikel 10.4 innebär enligt vår tolkning att infor- mationsutbytet med Europol ska ske via Siena och i enlighet med Europolförordningen. Dessa frågor behöver enligt vår mening inte författningsregleras. 
  
 15.5Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 15.5.1Direktivets bestämmelser 
  
 När de  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretagen har lagrats i databasen vid enheten för passagerarinformation under sex månader kommer de att vara maskerade på ett sådant sätt att uppgifter som identifierar den eller de personer som uppgifterna avser döljs och bara blir tillgängliga efter en avmaskering. Om någon utanför enheten för passagerarinformation som enligt direktivet har rätt att få ta del av  
 PNR-uppgifter 
  begär tillgång till uppgifter, kom- 
  
 285 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 mer därmed endast de maskerade uppgifterna att lämnas ut. Full- ständiga  
 PNR-uppgifter 
  kan dock lämnas ut även efter den inledande sexmånadersperioden i vissa fall. 
  
 I artikel 12.3 anges således att vid utgången av sexmånadersperio- den ska utlämnande av fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  tillåtas endast om två förutsättningar är uppfyllda. 
  
 För det första ska ett utlämnande rimligen kunna antas vara nöd- vändigt för de ändamål som anges i artikel 6.2 b. Av den bestämmel- sen följer att enheten får behandla personuppgifter för ändamålet att i enskilda fall besvara en vederbörligen motiverad förfrågan som bygger på tillräckliga skäl från de behöriga myndigheterna om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  i specifika fall i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller grov brottslighet och tillhandahålla de behöriga myndigheterna eller, när så är lämpligt, Europol resultaten av en sådan behandling. 
  
 För det andra krävs tillstånd från 
  
 a)en rättslig myndighet, eller 
  
 b)en annan nationell myndighet som i enlighet med nationell rätt är behörig att kontrollera om villkoren för tillgång (på eng. disclosure) är uppfyllda. Detta gäller under förutsättning att dataskydds- ombudet vid enheten för passagerarinformation informeras och att denne genomför en efterhandsutvärdering. 
  
 Enligt artikel 9.2 sista meningen och 9.3 gäller likalydande villkor vid utlämnande från enheten till en enhet eller behörig myndighet i en annan medlemsstat. I artikel 9.2 anges således att enheten för passagerarinformation ska tillhandahålla avmaskerade uppgifter en- dast om det rimligen kan antas vara nödvändigt för de ändamål som anges i artikel 6.2. b och detta endast efter tillstånd från en behörig myndighet som avses i artikel 12.3 b. I artikel 9.3 hänvisas till denna bestämmelse. 
  
 I artikel 11.1 d görs också en hänvisning varav framgår att samma villkor också gäller vid överföring till tredjeland, utöver de ytterligare begränsningar som finns föreskrivna i artikel 11, se avsnitt 17.3.2. 
  
 286 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 15.5.2Vilka överföringar kräver att särskilda förutsättningar är uppfyllda? 
  
 Vårt förslag: Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska bara få ske för ändamålet att besvara en begäran av behöriga motta- gare eller tredjeland om tillgång till uppgifterna för användning i mottagarens verksamhet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Artikel 12.3 anger alltså förutsättningarna för överföring av fullstän- diga, dvs. avmaskerade  
 PNR-uppgifter, 
  efter den inledande sexmåna- dersperioden. Av artikeln framgår bl.a. att utlämnande av avmaske- rade uppgifter bara får ske för ändamålet att besvara en begäran enligt artikel 6.2 b. Artikeln har en central funktion för integritets- skyddet i  
 PNR-direktivet 
  och måste genomföras av medlemsstaterna. Enligt vår uppfattning bör den genomföras genom reglering i den nya lagen. I bestämmelsen anges inte att de begränsande förutsättning- arna enligt artikeln skulle vara tillämpliga endast vid överföring till någon särskild mottagare. Att bestämmelsen är tillämplig vid över- föring på begäran från andra medlemsstaters enheter för passagerar- information och behöriga myndigheter i de staterna framgår av artiklarna 9.2 och 9.3. En hänvisning i artikel 11.1 d innebär att be- stämmelsen är tillämplig även vid överföringar på begäran till tredje- länder. 
  
 Det förhållandet att det i vissa artiklar särskilt anges att arti- kel 12.3 ska vara tillämplig vid en överföring kan, enligt vår mening, inte tas till intäkt för att bestämmelsen inte är tillämplig vid andra överföringar enligt lagen. Bestämmelsen i artikel 12.3 är generellt for- mulerad och träffar därmed överföringar från enheten för passa- gerarinformation till i och för sig behöriga mottagare. Artikel 12.3 ska därför tillämpas även vid överföringar till svenska behöriga myn- digheter och till Europol. Att bestämmelsen är generellt tillämplig vid sådana överföringar som omfattas av direktivet bör framgå genom reglering i den nya lagen. 
  
 287 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 15.5.3Vilken prövning ska enheten göra? 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation ska göra en egen bedömning av om en överföring av fullständiga uppgifter rimligen kan antas vara nödvändig för att besvara mottagarens begäran. 
  
 För att avmaskerade  
 PNR-uppgifter, 
  dvs. fullständiga uppgifter, ska få lämnas ut från enheten krävs alltså enligt artikel 12.3 a att det rimligen kan antas vara nödvändigt för de ändamål som avses i artikel 6.2 b (jfr artiklarna 9.2 sista meningen, 9.3 och 11.1 d). 
  
 Enligt vår tolkning av bestämmelserna innebär detta att en för- utsättning för överföring av avmaskerade uppgifter är att en särskild förfrågan ställts till enheten av en behörig mottagare eller ett tredje- land. En ytterligare förutsättning är att enheten har gjort en egen prövning av motiven till förfrågan och funnit att det rimligen kan antas vara nödvändigt för att besvara förfrågan korrekt att motta- garen i sin bekämpning av terroristbrottslighet eller grov brottslig- het får tillgång inte bara till maskerade  
 PNR-uppgifter 
  utan även till fullständiga uppgifter, dvs. avmaskerade uppgifter. Man kan givetvis fråga sig om det verkligen är ändamålsenligt att införa en sådan prövning eller kontroll när exempelvis en åklagare under pågå- ende förundersökning fattat ett beslut om inhämtande av avmaske- rade uppgifter, se nedan. Som vi ser det ställer direktivet dock krav på något slags egen prövning av enheten. Det är en annan sak att denna, i det nämnda fallet, kan göras tämligen summariskt och i prak- tiken inskränka sig till en kontroll av att det av begäran framgår att framställningen även omfattar utfående av avmaskerade, fullstän- diga uppgifter om en person (förutom den förutsättning som alltid ska prövas nämligen att mottagarens begäran sker i syfte att använda mottagna uppgifter för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottlighet). 
  
 Direktivets bestämmelser om överföring av avmaskerade upp- gifter ger inte medlemsstaterna utrymme att införa snävare förut- sättningar för överföring än de som direktivet föreskriver. Således vore det som vi ser det inte förenligt med direktivet att t.ex. före- skriva att överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  bara skulle få förekomma om mottagaren avser använda uppgifterna i en förunder- sökning, dvs. inte i underrättelseverksamhet. Samtliga förutsättningar 
  
 288 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 för enhetens prövning av om en överföring av avmaskerade PNR- uppgifter är motiverad bör framgå genom bestämmelser i lagen som med vissa tillägg hänvisar till de bestämmelser som genomför artiklarna 6.2 b och 9.2. 
  
 I detta sammanhang förtjänar att påpekas att utlämnanden med stöd av tryckfrihetsförordningen inte kan begränsas på grund av de bestämmelser vi föreslår för att genomföra direktivet. 
  
 15.5.4Vem ska lämna tillstånd till överföring av fullständiga uppgifter? 
  
 En ytterligare förutsättning för överföring av avmaskerade uppgifter, dvs. fullständiga  
 PNR-uppgifter, 
  är som redan nämnts att det finns tillstånd till överföringen från 
  
 a)en rättslig myndighet, eller 
  
 b)en annan nationell myndighet som i enlighet med nationell rätt är behörig att kontrollera om villkoren för tillgång är uppfyllda, under förutsättning att dataskyddsombudet vid enheten för passa- gerarinformation informeras och att denne gör en efterhands- utvärdering. 
  
 I EU:s rättsakter för samarbete i rättsliga frågor används ofta be- greppet rättslig myndighet. Med en sådan myndighet avses enligt en vedertagen uppfattning i första hand domstol eller, för svenska förhållanden, åklagare.  
 PNR-direktivet 
  öppnar dock även upp för att en annan nationell myndighet kan lämna behövligt tillstånd. Frå- gan är hur detta krav ska tillgodoses i Sverige. Vi kommer nedan att analysera frågan om vilken myndighet det bör vara som ger tillstånd eller godkänner utlämnande från enheten för passagerarinformation av avmaskerade uppgifter. Som en bakgrund redogör vi dock först för ett delvis näraliggande exempel med brottsbekämpande myndig- heters tillgång till teleoperatörers datalagrade uppgifter där frågan om hur tillgången ska prövas har diskuterats ingående. Vidare redo- visar vi i korthet den parallellt med vår utredning pågående processen i  
 EU-domstolen 
  angående  
 PNR-avtalet 
  mellan Kanada och EU. 
  
 289 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 Datalagring 
  
 Brottsbekämpande myndigheters tillgång till trafikuppgifter om elektronisk kommunikation via data- eller telenät företer vissa lik- heter med systemet för lagring och utbyte av  
 PNR-uppgifter. 
  I båda fallen handlar det om att enskilda aktörer åläggs skyldigheter att till- handahålla sin för kommersiella syften insamlade information för brottsbekämpande ändamål. I båda fallen finns bakomliggande EU- direktiv och i båda fallen handlar det om generell lagring av oselektera- de uppgifter för sådant ändamål. Det sista syftar på att uppgifter om alla användare av elektronisk kommunikation och alla passagerare blir behandlade, trots att det beträffande nästan alla helt saknas an- ledning att anta att de kan vara inblandade i brottslighet av något slag. 
  
 Det finns dock stora skillnader. Systemet med datalagring av trafikuppgifter innebär en skyldighet för teleoperatörer m.fl. att lagra sin kommersiella information om kunders teletrafik m.m. under viss tid och således inte att leverera den till en nationell enhet för att där samlas i en databas såsom enligt  
 PNR-systemet. 
  Inom lagringstiden för trafikuppgifter, sex månader, ska det vara möjligt för brottsbe- kämpande myndigheter att under vissa förutsättningar få ut infor- mationen från teleoperatörerna. Beskrivningen i det följande tar sikte på sådan lagring av trafikuppgifter som avser vem som kommunice- rade med vem, när och hur länge det skedde, var de som kommuni- cerade befann sig och vilken typ av kommunikation som användes. Uppgifterna om innehållet i kommunikationen omfattas alltså inte. 
  
 Datalagringsdirektivet och det svenska genomförandet 
  
 Datalagringsdirektivet1, som antogs den 15 mars 2006, syftade till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser om skyldighet att lagra vissa uppgifter om elektronisk kommunikation för att på så sätt säkerställa att uppgifterna är tillgängliga för avslöjande, utredning och åtal av allvarliga brott. Direktivet genomfördes i svensk rätt bl.a. genom införandet av nya bestämmelser i 6 kap. 16  
 a–f 
  §§ lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). 
  
 1 Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/24/EG av den 15 mars 2006 om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgäng- liga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv 2002/58/EG. 
  
 290 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 Tillgång till datalagrade uppgifter var inget nytt verktyg inom den svenska brottsbekämpningen när datalagringsdirektivet antogs. Redan vid genomförandet av datalagringsdirektivet var tillgången reglerad såsom ett hemligt tvångsmedel i 27 kap. 19 § RB genom be- stämmelser om hemlig teleövervakning (numera hemlig övervakning av elektronisk kommunikation). Den regleringen var och är tillämp- lig när trafikuppgifter ska inhämtas i en förundersökning. Tillstånd meddelas av allmän domstol. I lagen om elektronisk kommunika- tion fanns vidare bestämmelser om tillgång till trafikuppgifter i bl.a. underrättelseverksamhet. Dessa bestämmelser upphävdes dock vid genomförandet av datalagringsdirektivet och ersattes dels av bestäm- melser i rättegångsbalken som under vissa förutsättningar möjliggör hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i en förunder- sökning även om det inte finns någon som är skäligen misstänkt för brott, dels av bestämmelser i en ny lag om inhämtning av sådana uppgifter i underrättelseverksamhet. 
  
 Frågan om beslutsordningen i underrättelseverksamhet blev i för- arbetena till inhämtningslagen föremål för regeringens allmänna över- väganden (prop. 2011/12:55 Yates f.). Regeringen bedömde att rätten att hämta uppgifter om elektronisk kommunikation i förundersök- ningar alltid ska prövas av domstol. Att allmän domstol fattar beslut om hemliga tvångsmedel under en förundersökning ansågs lämpligt och väl förenligt med det tvåpartsförfarande och de möjligheter till rättslig prövning som gäller där. Vidare ställde sig regeringen frågan om allmän domstol borde fatta beslut om inhämtning i under- rättelseverksamhet. I ett utförligt resonemang betonades det bl.a. att det vore principiellt tveksamt att de allmänna domstolarna på förhand rättsligt prövar olika åtgärder som vidtas inom ramen för underrättelseverksamhet. Därmed kunde det finnas risk för att dom- stolens roll som oberoende prövningsinstans i brottmålsförfarandet ifrågasätts, i varje fall när åtgärderna senare leder fram till förunder- sökning och åtal. En sådan roll skulle för domstolen också vara delvis främmande i det svenska rättssystemet. Domstolarna kunde inte heller tillgodose behovet av snabba beslut utanför kontorstid. Mot den bakgrunden ansåg regeringen att allmänna domstolar inte borde ges beslutanderätten för inhämtning av uppgifter om elektro- nisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas under- rättelseverksamhet. Att tilldela åklagare en roll i polisens allmänna underrättelsearbete ansågs också olämpligt. Beslutanderätten borde 
  
 291 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 därför inte heller läggas hos åklagare. Inte heller ansågs det lämpligt att inrätta särskilda beslutsnämnder för beslut om inhämtning av övervakningsuppgifter i underrättelseverksamhet. I stället landade regeringen i bedömningen att beslutanderätten borde tillkomma de inhämtande myndigheterna själva med myndighetschefen som be- slutande, dock med möjlighet till delegation. 
  
 Lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrät- telseverksamhet (inhämtningslagen) reglerar alltså Polismyndig- hetens, Säkerhetspolisens och Tullverkets möjligheter att hämta in uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet. Beslut om inhämtning enligt inhämtningslagen fattas av myndigheten själv och är inte föremål för någon utomstående förhandskontroll (4 §). Det är myndighetschefen som fattar beslut om inhämtning av trafikuppgifter. Myndighetschefen får delegera rätten att fatta beslut om inhämtning till en annan anställd vid myndigheten som har den särskilda kompetens, utbildning och erfarenhet som behövs. Den som rätten att fatta beslut har delegerats till, får inte fatta beslut om inhämtning i sådan operativ verksamhet som han eller hon deltar i. Enligt 5 § gäller vissa krav på innehållet i beslutet. I 6 § föreskrivs vidare att Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) ska under- rättas om beslut om inhämtning av trafikuppgifter enligt inhämt- ningslagen. Enligt lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbe- kämpande verksamhet har nämnden tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsmedel. 
  
 Sammanfattningsvis fungerar systemet således på det sättet att när trafikuppgifter hämtas in i en pågående förundersökning, gäller rättegångsbalkens bestämmelser om hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation med krav på tillstånd från allmän domstol efter ansökan av åklagare, dvs. förundersökningsledaren. I brådskande fall har åklagaren dock möjlighet att fatta interimistiska beslut i väntan på rättens prövning. Inhämtande i underrättelseverksamhet beslutas av varje myndighet själv. Tullverkets myndighetschef, eller efter delegation någon annan inom Tullverket, prövar inhämtande i Tullverkets underrättelseverksamhet osv. Enskilda som har utsatts för tvångsmedlet ska normalt underrättas om åtgärden i efterhand om det handlar om inhämtning i förundersökning men inte om det gäller underrättelseverksamhet. I underrättelseverksamhet ska i stället SIN underrättas om myndighetsbeslut att inhämta trafikuppgifter. 
  
 292 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 EU-domstolens 
  domar och frågans fortsatta behandling 
  
 Den 8 april 2014 meddelade  
 EU-domstolen 
  dom i de förenade målen  
 C-293/12 
  och  
 C-594/12, 
  Digital Rights Ireland m.fl., angåen- de giltigheten av datalagringsdirektivet med anledning av begäran om förhandsavgöranden från nationella domstolar i Irland respektive Österrike.  
 EU-domstolen 
  förklarade i domen datalagringsdirektivet ogiltigt. Domstolen angav att direktivet innebar ett långtgående och synnerligen allvarligt ingrepp i rätten till privatliv och skyddet av personuppgifter. Enligt domstolen hade EU:s lagstiftande försam- lingar överskridit sina befogenheter då direktivet antogs eftersom regleringen inte ansågs leva upp till den unionsrättsliga proportiona- litetsprincipen. Bl.a. framhöll domstolen som en brist i datalagrings- direktivet att tillgången till lagrade uppgifter inte var underkastad någon förhandskontroll av en domstol eller oberoende myndighet som har till uppgift att se till att tillgången begränsas till vad som kan anses vara strikt nödvändigt (punkterna 61 och 62). 
  
 De svenska reglerna om datalagring, tillgång till och behandling av datalagrade uppgifter samt bestämmelsernas förhållande till unions- rätten, blev därefter föremål för ingående analys (se Ds 2014:23 och SOU 2015:31). Bland annat analyserades inhämtningslagens fören- lighet med unionsrätten, däribland bestämmelsen i 4 § som innebär att uppgifter inhämtas av en myndighet utan föregående prövning av en oberoende instans. Denna förnyade prövning av beslutsord- ningen ledde dock inte till något förslag till lagändring. Bedöm- ningen gjordes alltså att beslut även i fortsättningen borde fattas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket. Resonemangen bakom detta kan sägas i stora drag överensstämma med övervägan- den från förarbetena till inhämtningslagen som redovisats ovan. 
  
 Den 21 december 2016 meddelade  
 EU-domstolen 
  förhandsav- görande i de förenade målen  
 C-203/15 
  och  
 C-698/15, 
  Tele2 Sverige och Watson m.fl., med anledning av begäran från bl.a. Kammarrätten i Stockholm respektive en domstol i Storbritannien. Den svenska begäran om förhandsavgörande framställdes i ett mål mellan Tele2 Sverige AB (Tele2) och Post- och telestyrelsen (PTS) om ett före- läggande från PTS för Tele2 att lagra trafikuppgifter och lokalise- ringsuppgifter avseende bolagets abonnenter och registrerade an- vändare. De frågor som ställts av Kammarrätten avsåg om de svenska bestämmelserna om lagring av och tillgång till uppgifter om elektro- 
  
 293 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 nisk kommunikation är förenliga med unionsrätten.  
 EU-domstolens 
  slutsats i förhandsavgörandet var bl.a. att en generell och odifferen- tierad lagring av uppgifter om elektronisk kommunikation inte är förenlig med  
 EU-rätten. 
  Vidare påtalade domstolen att unionsrät- ten utgör hinder för en nationell lagstiftning som reglerar behöriga nationella myndigheters tillgång till lagrade trafik- och lokaliserings- uppgifter och som inte, inom ramen för brottsbekämpning, före- skriver att tillgången ska vara underkastad förhandskontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet. 
  
 I dom den 7 mars 2017 upphävde Kammarrätten beslutet att före- lägga Tele2 att lagra trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål. I domen anges att det, med hänsyn till  
 EU-domstolens 
  ut- talanden, är klarlagt att de svenska bestämmelserna om lagring av trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål står i strid med unionsrätten och därför inte kan tillämpas. Domen har vunnit laga kraft. 
  
 Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att bl.a. se över bestämmelserna om skyldigheten för leverantörer av allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommu- nikationstjänster att lagra uppgifter om elektronisk kommunikation samt om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till sådana uppgifter, Utredningen om datalagring och  
 EU-rätten 
  (Ju 2017:04). Översynen ska ske i syfte att anpassa det svenska regelverket till EU- rätten såsom den uttolkats av  
 EU-domstolen. 
  Häri ingår bl.a. att se över beslutsordningen för att hämta in lagrade uppgifter. Uppdraget i denna del ska redovisas senast den 9 oktober 2017. 
  
 EU:s  
 PNR-avtal 
  med Kanada 
  
 Europaparlamentet har begärt  
 EU-domstolens 
  yttrande angående ett planerat nytt avtal mellan Kanada och EU om överföring och behandling av passageraruppgifter. Enligt avtalet ska lufttrafikföretag vid resor mellan Kanada och EU överföra  
 PNR-uppgifter 
  till kana- densiska myndigheter för användning i syfte att förebygga och upptäcka terroristbrottslighet eller andra allvarliga gränsöverskri- dande brott. 
  
 294 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 Den 8 september 2016 meddelade generaladvokaten ett förslag till yttrande.2 Yttrandet ska inte redovisas närmare här. Av intresse är dock att generaladvokaten fann det utgöra en brist att den i Kanada insamlande myndigheten, CBSA, själv fattar beslut om ut- lämnande till en annan myndighet i Kanada eller annat tredjeland utan att dess bedömning av skyddsnivån för uppgifterna hos mottagaren är underställd någon förhandskontroll av en oberoende myndighet eller en domstol. 
  
 EU-domstolen 
  har ännu inte meddelat sitt avgörande i målet. 
  
 Våra överväganden och förslag 
  
 Våra förslag: En förutsättning för att en överföring av avmaske- rade  
 PNR-uppgifter 
  ska vara tillåten är att en åklagare har beslutat att fullständiga uppgifter ska hämtas in i en pågående förunder- sökning som handläggs hos någon behörig svensk myndighet eller, i alla andra fall, att Polismyndighetens myndighetschef har god- känt överföringen. Rikspolischefen ska med vissa begränsningar kunna delegera beslutanderätten. 
  
 Bortsett från fall då en svensk åklagare beslutat om inhäm- tande av fullständiga uppgifter, ska dataskyddsombudet vid en- heten för passagerarinformation informeras och göra en efter- handsutvärdering av varje överföring av avmaskerade uppgifter. 
  
 Några utgångspunkter 
  
 Bestämmelsen om att utlämnande av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  kräver tillstånd från en rättslig myndighet eller annan nationell myn- dighet fanns inte med i kommissionens förslag till  
 PNR-direktiv 
  från år 2011 utan tillkom i de senare förhandlingarna. Enligt kommission- ens förslag skulle tillgång till avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  endast kunna beviljas av chefen för enheten för passagerarinformation. Denna justering i direktivet kan, menar vi, inte tolkas på annat sätt än att det byggts in ett krav på något slag av tilläggskontroll av en- hetens egen prövning av att förutsättningarna för överföring av av- 
  
 2 Förslag till yttrande av generadvokat Ballard, föredraget den 8 september 2016. 
  
 295 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 maskerade  
 PNR-uppgifter 
  är uppfyllda. Ett genomförande som inne- bär att chefen för enheten för passagerarinformation beslutar om överföringen uppfyller alltså inte kravet på sådant tillstånd (eller godkännande) som föreskrivs i artikel 12.3 b. 
  
 Det kan konstateras att det inte finns någon myndighet som är självskriven för tillståndsgivningen. Något system med lagring och tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  i viss brottsbekämpning på det sätt som avses ske enligt  
 PNR-direktivet 
  förekommer inte i Sverige. Det finns därför inte någon nuvarande ordning att ta avstamp i vid bedöm- ningen av hur direktivets krav på tillstånd till utlämnande – eller som det uttrycks i den engelska versionen av artikel 12.3 b approved by (jfr godkendt af i den danska versionen) – ska genomföras. Inte heller finns det någon erfarenhet att falla tillbaka på för att kunna göra antaganden om hur ofta eller i vilka slags situationer man kan för- moda att förfrågningar kommer att göras avseende  
 PNR-uppgifter 
  som avser flygresor längre tillbaka i tiden än sex månader. Någon klar bild av huruvida förfrågningar om överföring av avmaskerade personuppgifter kan komma att bli aktuellt bara under pågående brottsutredningar där det finns eller inte finns någon skälig misstänkt, dvs. i förundersökningsförfarandet, eller om också underrättelse- verksamhet kan komma i fråga finns ännu inte. Över huvud taget framstår det alltså som relativt osäkert exakt hur behöriga myndig- heter kommer att nyttja systemet och vilka kvantiteter avmaskerade uppgifter som kan komma att efterfrågas. Vi måste därför ta höjd för att detta kan komma att begäras ut i såväl förundersöknings- verksamhet som underrättelseverksamhet så som direktivets bestäm- melser förpliktar medlemsstaterna att möjliggöra. Det är dock vår uppfattning att när det handlar om så pass gamla identitetsupp- gifter på flygpassagerare, sex månader eller äldre, torde dessa väl så ofta vara av intresse i brottsutredningar som i underrättelseverksam- het. Ett tänkbart exempel är att en kurir, som gripits på Arlanda för grovt narkotikabrott, berättar om tidigare liknande flygresor. För att i förundersökningen kunna nysta i detta och få fram informa- tion om den bakomliggande organisationen skulle det då kunna vara av intresse att få fram uppgifter om mellan vilka destinationer dessa resor gått, vem som bokat och betalat, och i så fall vilka ytterligare flygresor som betalats med samma kontouppgifter osv. Men det kan också vara så att ett inkommet tips om brottslig verksamhet ger 
  
 296 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 anledning att göra förfrågningar till enheten för att skaffa sig mer substans inför ett eventuellt beslut om att inleda förundersökning. 
  
 I linje med hur man resonerat i tidigare lagstiftningsärenden om beslutsordning för brottsbekämpande åtgärder som är ingripande för enskilda berörda anser vi att det finns skäl att göra skillnad mellan om behöriga myndigheter begär ut avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  under en pågående förundersökning eller om det handlar om under- rättelseverksamhet. 
  
 Behörig myndighets begäran sker i en förundersökning 
  
 Förundersökning är ett reglerat förfarande, se 23 kap. RB och för- undersökningskungörelsen (1947:948). Beslut att inleda förundersök- ning kan fattas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller åklagare. Även Tullverket kan fatta beslut om inledande av förundersökning enligt 19 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglings- lagen). De befogenheter och skyldigheter som undersöknings- ledaren har enligt rättegångsbalken gäller i sådant fall Tullverket. 
  
 Har förundersökningen inletts av Polismyndigheten eller Säker- hetspolisen och är saken inte av enkel beskaffenhet, ska ledningen av förundersökningen om brottet övertas av åklagaren så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagaren ska också i annat fall överta ledningen när det är motiverat av särskilda skäl (23 kap. 3 § RB). Liknande bestämmelser finns i smugglingslagen. En förunder- sökning kan alltså ledas av en åklagare, en polisiär undersöknings- ledare eller en tulltjänsteman. När förundersökningen leds av åklaga- ren, får han eller hon anlita biträde av Polismyndigheten, Säkerhets- polisen eller Tullverket för att genomföra den. Åklagaren får också uppdra åt en polisman eller tjänsteman vid Tullverket att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. 
  
 Enligt 23 kap. 4 § RB ska en förundersökning bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska förundersökningsledaren söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel. Förundersök- ningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet. 
  
 297 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 En mängd olika mer eller mindre ingripande åtgärder kan vidtas under en förundersökning. Vissa för enskilda berörda särskilt ingri- pande åtgärder under pågående förundersökning regleras som straff- processuella tvångsmedel i  
 24–28 
  kap. RB, exempelvis frågor om frihetsberövande, vissa andra begränsningar i rörelsefriheten, kvar- stad, beslag, husrannsakan och kroppsbesiktning. I 27 kap. regleras en specialform av tvångsmedel, nämligen hemliga tvångsmedel, bl.a. hemlig övervakning av elektronisk kommunikation som tidigare om- fattades av datalagringsdirektivet, se ovan. 
  
 Gemensamt för all tvångsmedelsanvändning enligt rättegångs- balken är att beslutsförfarandet är reglerat. Vid de mera ingripande tvångsmedlen är allmän domstol ensam behörig att fatta beslut (t.ex. häktning, kvarstad, hemlig rumsavlyssning, hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation), dock med rätt i vissa fall för åklagare att fatta interimistiskt beslut i brådskande fall. 
  
 Beträffande många andra i och för sig ingripande åtgärder under pågående förundersökning finns inte någon motsvarande reglering som den i rättegångsbalken för tvångsmedel. Exempel härpå är an- vändning i förundersökning av vissa spanings- eller utrednings- metoder såsom infiltration eller provokation. Vad gäller just dessa metoder har i stället utfärdats riktlinjer av Åklagarmyndigheten, RåR 2016:1. Av dessa framgår bl.a. att beslut om användande av sådana metoder alltid ska fattas av den allmänna åklagare som är förundersökningsledare. 
  
 Trots den osäkerhet som finns angående hur behöriga myndig- heter kommer att använda sig av möjligheten att begära ut PNR- uppgifter är det vår uppfattning att en sådan åtgärd inte är att jäm- ställa med ett sådant hemligt tvångsmedel som bör regleras som ett sådant i rättegångsbalken. Visserligen finns paralleller med utfående av datalagrad elektronisk kommunikation från teleoperatörer, vilket utgör ett hemligt tvångsmedel benämnt hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Beträffande  
 PNR-systemet 
  handlar det emellertid om utfående av uppgifter som redan har samlats in och använts i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lag- föra vissa brott genom lagring i databasen och förhandsbedömning av passagerare vid enheten för passagerarinformation. Vi ser därför ingen anledning att införa någon reglering i rättegångsbalken om behöriga myndigheters tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  under pågående förundersökning och hur det ska beslutas. Det vore vidare syste- 
  
 298 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 matiskt inkonsekvent att införa förändringar i det straffprocessuella regelverket som vore kopplade enbart till sådana  
 PNR-uppgifter 
  hos enheten för passagerarinformation som lagrats en viss tid och därför maskerats, medan andra  
 PNR-uppgifter 
  som lagrats under kortare tid inte skulle omfattas av regleringen. 
  
 Vid bedömningen av hur tillståndsgivningen enligt  
 PNR-direk- 
  tivet ska genomföras kan diskuteras om denna har en i övrigt straff- rättslig karaktär eller om den innebär en prövning av annat slag. Av direktivets skäl 25 framgår att den maskering av  
 PNR-uppgifter 
  som ska ske efter sex månader syftar till att undvika oproportionell användning av uppgifterna. Åtkomst till de fullständiga  
 PNR-upp- 
  gifterna ska därefter endast få ske under mycket strikta och begrän- sade villkor för att säkerställa högsta möjliga nivå av dataskydd. Syftet med kravet på tillstånd är således att säkerställa att personuppgifter inte används i onödan och att skydda den personliga integriteten. Det är som nyss sagts inte fråga om användande av något tvångs- medel, utan om tillstånd till överföring av fullständiga personupp- gifter, i motsats till maskerade sådana. Samtidigt är förutsättningen för en överföring till behöriga myndigheter knuten till vad som kan antas vara nödvändigt för den brottsbekämpande verksamheten i fråga. Den bedömningen har en i allt väsentligt straffrättslig karaktär. Det ter sig därför lämpligast, menar vi, att prövningen görs av någon som har relevant erfarenhet och kunskap för att bedöma behoven i en förundersökning. I linje med vad vi tidigare anfört om att be- höriga myndigheters utfående av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  inte är något tvångsmedel finner vi det dock inte motiverat att i den nya lagen införa bestämmelser om att allmän domstol ska godkänna överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter. 
  
 Enligt vår mening tillgodoses direktivets krav och enskilda registre- rade passagerares berättigade anspråk på ett tillfredsställande inte- gritetsskydd om det införs en bestämmelse i den nya lagen som föreskriver att en begäran från en behörig myndighet om utfående av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska ha beslutats av en åklagare, om förundersökning har inletts. Detta menar vi ska gälla oavsett om förundersökningen är i ett så pass inledande skede att den leds av en undersökningsledare som inte är åklagare. 
  
 Lydelsen av artikel 12.3 b i direktivet ger vid handen att det är enheten för passagerarinformation som ska inhämta ett tillstånd eller godkännande till utlämnande av avmaskerade  
 PNR-uppgifter. 
  I 
  
 299 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 praktiken uppnås dock samma resultat om det är den begärande be- höriga myndigheten som inhämtar tillståndet eller godkännandet. Vi ser därför inget hinder mot att genomföra direktivets bestämmelse genom ett på så sätt ”omvänt” förfarande där den behöriga myn- digheten införskaffar ett åklagarbeslut. 
  
 En svensk åklagare uppfyller rekvisiten på att vara en sådan rätts- lig myndighet som avses i artikel 12.3 b i direktivet. Direktivet ställer i och för sig inga krav på att den rättsliga myndigheten ska vara oberoende. Vi har dock övervägt om det är olämpligt att en för- undersökningsledande åklagare själv fattar beslutet och därmed står för den särskilda kontrollmekanism som ska stoppa obefogad an- vändning av äldre  
 PNR-uppgifter. 
  Förundersökningsförfarandet bygger emellertid på att det är förundersökningsledaren som har det övergripande ansvaret för utredningens bedrivande. Han eller hon ska åtnjuta en självständig ställning visavi utomstående. Några för- fattningsreglerade bestämmelser om att annan åklagare än förunder- sökningsledaren ska besluta eller godkänna åtgärder finns inte. De möjligheter till överordnad åklagares övertagande av uppgifter som följer av 7 kap. 5 § RB skulle inte passa in för att hantera frågor om utfående av  
 PNR-uppgifter. 
  Någon befintlig ordning att lämna över visst beslutsfattande till en utomstående åklagare som  
 PNR-frågorna 
  skulle kunna inordnas i finns alltså inte. Vi ser det inte heller som nödvändigt eller lämpligt att införa någon nyordning för åklagar- väsendet i syfte att genomföra artikel 12.3 b i  
 PNR-direktivet. 
  Det ingår i åklagares ordinarie arbete som förundersökningsledare att fatta beslut om ingripande åtgärder på ett rättssäkert sätt och med beaktande av proportionalitetsprincipen avseende alla motstående intressen, inte minst att väga effektiviteten i brottsbekämpningen mot intresset av att värna den personliga integriteten. Det torde vidare vara förundersökningsledaren som bättre än någon annan kan bedöma om förutsättningarna för utfående av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  är uppfyllda, dvs. om de kan antas vara nödvändiga för brottsutred- ningen och därmed utgöra en proportionerlig användning. Beslut och åtgärder av detta slag ska dokumenteras i förundersöknings- materialet vilket som huvudregel blir tillgängligt för den misstänktes insyn och granskning när utredningen är klar. Med tanke på att en begäran till enheten för passagerarinformation ska vara kopplad till ett behov avseende utredning eller lagföring av terroristbrottslighet eller grov brottslighet såsom den definieras i den nya lagen, kom- 
  
 300 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 mer det att i allmänhet vara erfarna åklagare som är förundersök- ningsledare. Mot denna bakgrund finner vi att övervägande skäl talar för inte införa något krav på att beslutsfattande åklagare ska vara någon annan än förundersökningsledaren. 
  
 Behörig myndighets begäran sker i underrättelseverksamhet 
  
 Av beskrivningen ovan om genomförandet av datalagringsdirektivet har framgått att det inte finns någon reglering om att vissa åtgärder i underrättelseverksamhet ska beslutas eller underställas någon rättslig myndighet eller någon oberoende myndighet av annat slag. Frågan har varit mycket omdiskuterad och bl.a. har Polismetodutredningen föreslagit inrättande av en nämnd för prövning av vissa särskilda spaningsmetoder under underrättelsestadiet (SOU 2010:103), vilket dock inte lett till vidare lagstiftningsåtgärder. Vi har inom ramen för vårt utredningsuppdrag inte haft möjligheten att göra sådana mera ingående analyser som skulle krävas för att föra frågan vidare och eventuellt finna någon ny lämplig övergripande ordning för hur frågor av detta slag skulle tas om hand. Med tanke på att det tillsatts en utredning som ska analysera  
 EU-domstolens 
  förhandsavgörande rörande det svenska införandet av datalagringsdirektivet ser vi det vidare som olämpligt att vi överväger någon nyordning av mer gene- rell karaktär såsom t.ex. att föreslå tillskapandet av en ny instans för prövning av frågor av det aktuella slaget. 
  
 Våra överväganden och förslag får således anpassas till den be- fintliga strukturen. Det kan därvid konstateras att det inte finns någon befintlig myndighet som vore självskriven för att ge tillstånd till att behöriga myndigheter får tillgång till avmaskerade PNR- uppgifter i sitt underrättelsearbete. 
  
 Fyra olika existerande myndighetsorganisationer, utanför de be- höriga myndigheterna själva, framstår som tänkbara för uppgiften. Dessa är domstolsväsendet, åklagarväsendet och de två tillsynsmyn- digheter som för närvarande har tillsyn över polisens behandling av personuppgifter. Ingen av dessa har, som tidigare angetts, någon erfarenhet av tillståndsgivning i liknande fall. När det gäller dom- stolar och åklagarväsendet instämmer vi dock i de argument mot att lägga beslutsfunktioner hos dem som redovisats ovan i förarbetena till inhämtningslagen. Varken allmän domstol eller åklagare bör alltså 
  
 301 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 ges i uppgift att ta ställning till överföring av avmaskerade person- uppgifter för användning i underrättelseverksamhet. 
  
 En annan lösning vore att lägga tillståndsgivningen hos någon av de myndigheter som har till uppgift att utöva tillsyn över den brotts- bekämpande verksamheten. Datainspektionen och SIN har i dag överlappande tillsynsansvar när det gäller Polismyndighetens behand- ling av personuppgifter. Utredningen om tillsynen över den per- sonliga integriteten har nyligen föreslagit att Datainspektionen ska utses till svensk nationell tillsynsmyndighet enligt både dataskydds- förordningen och det nya dataskyddsdirektivet (se SOU 2016:65). Vidare har utredningen föreslagit att tillsynen över den öppna polisens personuppgiftsbehandling i brottsbekämpande verksamhet inte längre ska ingå i SIN:s uppdrag utan i fortsättningen utföras endast av Datainspektionen. Enligt förslaget kommer Datainspektionen att bli nationell tillsynsmyndighet för Polismyndighetens behandling av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och därmed även för arbetet vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Det vore olämpligt att använda sig av samma myndighet för till- ståndsgivningen som för tillsynen över arbetet inom enheten som för passagerarinformation. Med hänsyn härtill skulle Datainspek- tionen vara utesluten medan SIN däremot skulle kunna användas som tillståndsmyndighet enligt  
 PNR-direktivet. 
  Vid SIN finns en upparbetad organisation för att hantera sekretesskyddat material härrörande från förundersökningar och underrättelsearbete. Det som talar mot en sådan lösning är att SIN inte är uppbyggd för att hantera frågor som uppkommer utanför ordinarie arbetstid och att det skulle innebära ett nytt slags aktiv inblandning i myndigheters pågående verksamhet än vad nämnden har i dag. Det är vår bedöm- ning att det skulle medföra alltför stora förändringar i SIN:s orga- nisation och arbetssätt för att det skulle vara lämpligt att göra nämnden till tillståndsgivare för överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  
 Det alternativ som återstår att överväga är därmed om frågan om tillstånd eller godkännande av en överföring kan beslutas av någon av de behöriga myndigheterna själva förutsatt att det ges av någon utanför enheten.  
 PNR-direktivet 
  föreskriver nämligen inte att det måste vara en oberoende myndighet som ska ge tillstånd som alter- nativ till en rättslig myndighet när det handlar om överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter. 
  
 302 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 Som framgått av ovan nämnda avgöranden från  
 EU-domstolen 
  har avsaknaden av kontroll av en oberoende myndighet i förhållande till brottsbekämpande myndigheters tillgång till uppgifter varit en av flera brister som domstolen riktat mot datalagringsdirektivet. Även när det gäller  
 PNR-avtalet 
  med Kanada har frågan dryftats, se ovan nämnda yttrande av generaladvokaten. Vårt uppdrag är emeller- tid att föreslå den författningsreglering som krävs för att genom- föra  
 PNR-direktivet 
  i svensk rätt. Det ligger alltså inte i uppdraget att särskilt analysera om direktivet som sådant är förenligt med  
 EU-stadgan. 
  Vi kan dock inte se att det skulle vara oförenligt med vare sig  
 PNR-direktivet 
  eller med  
 EU-stadgan 
  att använda motsva- rande beslutsordning för överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  som den som föreskrivs i inhämtningslagen. Utan att vi har kunnat göra någon mera ingående analys av  
 EU-domstolens 
  avgöranden finner vi nämligen att det finns ganska väsentliga skillnader mellan användning i brottsbekämpning av datalagrad elektronisk kommu- nikation respektive av  
 PNR-uppgifter. 
  
 Det som enligt  
 EU-domstolen 
  gör datalagringen särskilt känslig ur integritetssynpunkt är att den innebär en kartläggning som möjlig- gör mycket precisa slutsatser om privatlivet för de personer vilkas uppgifter har lagrats, såsom deras vanor i vardagslivet, deras stadig- varande och tillfälliga uppehållsorter, deras dagliga förflyttningar och förflyttningar i övrigt, de aktiviteter de utövar, deras sociala rela- tioner och de umgängeskretsar de rör sig i. Dessutom sker den senare användningen av uppgifterna utan att den registrerade användaren är underrättad om detta, vilket kan ge de berörda personerna en känsla av att deras privatliv står under ständig övervakning (se punkt 99 och 100 i  
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen  
 C-203/15 
  och  
 C-698/15). 
  
 Behandling, lagring och användning av  
 PNR-uppgifter 
  måste en- ligt vår bedömning anses som ett jämförelsevis väsentligt mindre allvarligt intrång i enskildas privatliv. Internationella flygresor är inget som flertalet människor normalt gör dagligdags, i vart fall inte för privata syften. Likaså torde flygpassagerare inte ha samma för- väntningar på att flyga obemärkt och oregistrerat som den normala användaren av telefoner och datorer har när de samtalar eller använ- der dessa för att skicka och ta emot sms eller andra meddelanden. Även om den beslutade långtidslagringen av  
 PNR-uppgifter 
  är känslig ur ett integritetsperspektiv innebär den alltså typiskt sett inte ett 
  
 303 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 lika stort intrång i privatlivet som datalagringen. Av den anledningen anser vi att det finns goda skäl för att inte dra så långtgående slut- satser av  
 EU-domstolens 
  avgörande i datalagringsfrågorna att någon oberoende kontrollinstans måste ges i uppgift att godkänna över- föring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  trots att detta inte är ett krav enligt  
 PNR-direktivet. 
  Inte heller anser vi att den parallella processen om  
 PNR-avtalet 
  med Kanada och generaladvokatens yttrande på- verkar hur  
 PNR-direktivet 
  ska läsas. Vad som kritiseras i det avtalet är nämligen att det inte finns något oberoende kontrollorgan i det tredjelandet som prövar mottagarens skyddsnivå vid vidareöverföring inom det tredjelandet, dvs. en något annorlunda frågeställning än den som gäller överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till behöriga mottaga- re enligt  
 PNR-direktivet. 
  
 Mot bakgrund av det sagda är det vår bedömning att övervägan- de skäl talar för att  
 PNR-direktivets 
  krav på tillstånd till överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  till behöriga myndigheter för använd- ning i underrättelsearbetet i nuläget bör konstrueras på i huvudsak samma sätt som i inhämtningslagen, nämligen att enheten för passa- gerarinformation ska inhämta tillstånd från myndighetschefen för Polismyndigheten, dvs. rikspolischefen. Vi föreslår därför detta. Motsvarande möjlighet för delegation som i inhämtningslagen bör därvid finnas. Liksom i inhämtningslagen bör delegation inte kunna ske till någon som själv deltar i den verksamhet som har begärt ut informationen, en situation som dock bara kan uppkomma när det är Polismyndigheten som är den begärande behöriga myndigheten. Inte heller ska delegation kunna ges till någon som arbetar vid en- heten för passagerarinformation. 
  
 Vid valet av en annan tillståndsmyndighet än en rättslig sådan ska enligt direktivets bestämmelser dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation informeras och göra en efterhandsutvär- dering varje gång avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  förs över till en be- hörig myndighet. Bestämmelser med denna innebörd kan föras in i förordningen. Hur efterhandsutvärderingen ska utföras bör inte närmare regleras. Det är dock givet att den ska gå ut på att kontrollera att de lagliga förutsättningarna för överföring har varit uppfyllda samt att det funnits behörigt tillstånd till överföringen. Vi kommer att i avsnitt 19.5 närmare behandla hur dataskyddsombudet ska utses och vilka uppgifter han eller hon ska ha. Då kommer vi också att närmare beröra vilka åtgärder som dataskyddsombudet bör vidta 
  
 304 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 om han eller hon vid sin efterhandsutvärdering konstaterar någon brist i hanteringen av överföringen eller liknande. 
  
 Bland annat på grund av att dataskyddsombudet alltid ska göra en egen utredning, med möjlighet att anmäla eventuella missförhål- landen till tillsynsmyndigheten, har vi inte funnit skäl att överväga att underrättelse om överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska sändas till någon tillsynsmyndighet. 
  
 Avslutningsvis vill vi påtala att vi inte är omedvetna om att tillämpningen av beslutsordningen enligt inhämtningslagen i vissa fall föranlett en del kritik från tillsynsmyndigheten SIN. Det inger viss oro och talar för att, i händelse av att en ny ordning för beslutsfat- tande avseende inhämtning av datalagrade uppgifter eller andra åt- gärder i underrättelseförfarande införs som en följd av den översyn av inhämtningslagen som nu genomförs, det kan finnas skäl att i framtiden överväga om också överföring av avmaskerade PNR- uppgifter ska inordnas i ett sådant nytt beslutsförfarande. Det vore dock av värde att kunna göra sådana överväganden först då PNR- systemet kommit igång och funnits en tid för att med erfarenheter från den faktiska hanteringen kunna göra närmare överväganden om vilken beslutsnivå osv. som bör gälla för överföringar enligt den nya lag som genomfört  
 PNR-direktivet. 
  
 Begäran från andra länder och Europol 
  
 Om det framstår som oklart när, hur och för vilken närmare an- vändning avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  kommer att begäras ut av svenska behöriga myndigheter framstår det som än mer ovisst vad som kommer att bli ett vanligt utbyte mellan medlemsstaterna och med Europol. Vi antar emellertid att det, när det gäller så pass ”gamla” uppgifter att de blivit maskerade, kommer att kunna handla om att uppgifterna i den svenska databasen kan vara intressanta i en brotts- utredning i en annan medlemsstat. Det hade i och för sig kunnat vara tänkbart att den svenska enheten för passagerarinformation skulle ha kunnat godta ett beslut från en utländsk domstol eller annan utländsk rättslig myndighet som tillåtit inhämtningen i en brottsutredning om terroristbrottslighet eller grov brottslighet i det landet. Vi vet emellertid inte hur andra medlemsstater kommer att genomföra  
 PNR-direktivet 
  och ett sådant omedelbart accepterande 
  
 305 
  
 Enhetens överföring och utbyte av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 av beslut från andra länders rättsliga myndigheter torde kräva en harmoniserad reglering av något slag. 
  
 Enligt direktivet kommer det vidare som huvudregel att vara en enhet för passagerarinformation som begär ut uppgifterna från den svenska enheten. Vilken bakomliggande information som då kommer att göras tillgänglig för den svenska enheten vet vi inte i nuläget, t.ex. om det kommer att bifogas beslut från en åklagare eller under- sökningsdomare om att uppgifterna ska inhämtas i en viss brottsut- redning eller underrättelseverksamhet. Gissningsvis kommer formulär eller något slags standardiserade ordningar införas för detta upp- giftsutbyte men än så länge finns inga sådana utarbetade. Redan av denna anledning anser vi att övervägande skäl talar för att begäran från andra medlemsstaters enheter och Europol alltid ska behandlas på samma sätt som begäran från svenska myndigheter utanför för- undersökningsförfarandet. Det innebär att oavsett om uppgifterna begärs ut från en annan medlemsstat för att användas i en förunder- sökning eller i underrättelseverksamhet, ska Polismyndighetens myndighetschef fatta beslut om utlämnande och dataskyddsom- budet göra en efterhandsutvärdering. Detsamma föreslår vi ska gälla i de absoluta undantagsfall när det kan bli aktuellt att lämna ut avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  till tredjeland enligt artikel 11. 
  
 306 
  
 16Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 16.1Behöriga myndigheters rätt att motta och begära tillgång till  
 PNR-information 
  
 PNR-systemet 
  är uppbyggt så att endast sådan  
 PNR-information 
  som har behandlats vid en nationell enhet för passagerarinformation och som där har bedömts vara av intresse för bekämpning av sådan brottslighet som avses i direktivet, ska sändas vidare till utvalda myn- digheter i det egna landet för vidare analys och åtgärder. Endast vissa nationella myndigheter kommer att på detta sätt få ta del av  
 PNR-informationen. 
  Dessa myndigheter har även rätt att under vissa förutsättningar ställa egna frågor till enheter för passagerarinforma- tion och kan på så sätt begära att få ta del av sådan  
 PNR-information 
  som är av intresse just för den myndighetens bekämpande av terro- ristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 PNR-information 
  kommer således att vidarebefordras från en- heten för passagerarinformation till de behöriga myndigheterna. Någon möjlighet för de behöriga myndigheterna att få tillgång till enhetens  
 PNR-information 
  genom direktåtkomst är inte tillåten (se avsnitt 10.4.1). 
  
 Som tidigare har angetts ska varje medlemsstat utse de myndig- heter som ska vara behöriga att ta emot eller begära  
 PNR-informa- 
  tion. Dessa myndigheter ska ansvara för den vidare bearbetningen av informationen samt för att vidta lämpliga åtgärder för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Regeringen har den 4 maj 2017 utsett Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Ekobrottsmyndigheten och Försvarsmakten som behöriga myndigheter. Ytterligare myn- digheter kan komma att utses i framtiden. 
  
 307 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 16.1.1Behöriga myndigheters rätt att motta  
 PNR-information 
  
 De behöriga myndigheterna kommer främst att få tillgång till PNR- information avseende sådana passagerare som den nationella enheten för passagerarinformation har valt ut vid de förhandsbedömningar som görs av passagerare före deras beräknade ankomst till eller av- resa från Sverige (artikel 6.2 a och 6.6). Aktuella myndigheter kom- mer även att få tillgång till motsvarande uppgifter som har tagits fram av andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation vid deras förhandsbedömningar och som i vissa fall därefter har överförts till den svenska enheten för vidare befordran till svenska behöriga myndigheter (se artikel 9.1 och 6.6). 
  
 Vidare kommer de behöriga myndigheterna att få tillgång till  
 PNR-information 
  som svar på sådana särskilda förfrågningar som myndigheterna har ställt till enheten för passagerarinformation (artikel 6.2 b). Även i dessa fall kan informationen komma från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat och vidarebefordras till den behöriga myndigheten av den nationella enheten. 
  
 I undantagsfall kan  
 PNR-information 
  även överföras direkt till en behörig myndighet från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat som svar på en särskild begäran, se nedan i av- snitt 16.1.2. 
  
 16.1.2Behöriga myndigheters möjlighet att begära tillgång till  
 PNR-information 
  
 De behöriga myndigheterna har, som framgått ovan, en möjlighet att ställa egna frågor till enheten för passagerarinformation och på så sätt få tillgång till sådan  
 PNR-information 
  som myndigheten bedömer är nödvändig i dess verksamhet. För att en sådan begäran ska besvaras krävs, enligt artikel 6.2 b, att den är vederbörligen moti- verad och bygger på tillräckliga skäl. Förfrågan ska vidare avse ett specifikt fall och syfta till att förebygga, förhindra, upptäcka, ut- reda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Det finns enligt direktivet även en möjlighet för de behöriga myndigheterna att vända sig direkt till en enhet för passagerar- information i en annan medlemsstat för att få ta del av sådan PNR- information som finns lagrad hos den enheten. Denna möjlighet, som regleras i artikel 9.3, ska dock endast användas i nödfall och 
  
 308 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 i övrigt enligt de villkor som fastställts i artikel 9.2 (se avsnitt 15.3.3). Även i dessa fall ska begäran vara motiverad. En kopia av begäran ska alltid skickas till enheten för passagerarinformation i den be- gärande medlemsstaten. Möjligheten för en behörig myndighet att vända sig direkt till en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat ska endast användas i undantagsfall. I alla andra fall ska, enligt artikel 9.3, de behöriga myndigheterna översända sina fram- ställningar via enheten för passagerarinformation i den egna med- lemsstaten. 
  
 16.1.3Våra överväganden och förslag 
  
 Våra förslag: En behörig myndighet som önskar ta del av PNR- information som lagras hos en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat ska framställa begäran till enheten för passagerarinformation vid Polismyndigheten för vidare förmed- ling till den andra medlemsstaten. 
  
 Endast om det i ett enskilt brådskande fall är absolut nöd- vändigt får en behörig myndighet vända sig direkt till enheten för passagerarinformation i en annan medlemsstat med en begäran om att ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos den enheten. En behörig myndighet som har framställt en sådan begäran ska skicka en kopia av begäran till enheten för passagerarinformation vid Polismyndigheten. 
  
 Frågorna kan regleras i förordning. 
  
 Införandet av en bestämmelse som innebär att  
 PNR-information 
  ska överföras från enheten för passagerarinformation till de behöriga myndigheterna har föreslagits i avsnitt 15.2.2. Det saknas anledning att därutöver även reglera i vilka situationer de behöriga myndig- heterna har rätt att motta den överförda  
 PNR-informationen. 
  Detsamma gäller för det fall  
 PNR-information 
  skulle komma myn- digheten till del från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat. Det får nämligen förutsättas att den översändande medlemsstaten tillser att överföringen sker i enlighet med direk- tivets bestämmelser. 
  
 Vidare saknas det enligt vår bedömning anledning att författ- ningsreglera de närmare förutsättningarna för att en behörig myn- 
  
 309 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 dighet ska få tillgång till  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation. Enligt vår mening bör det i stället vara upp till enheten att bedöma vilka förfrågningar som får och ska besva- ras. Således är det upp till enheten för passagerarinformation att bedöma t.ex. huruvida en begäran är tillräckligt motiverad för att den efterfrågade  
 PNR-informationen 
  ska föras över till den efter- frågande myndigheten. När det gäller en begäran om att få ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos en enhet för passagerarinforma- tion i en annan medlemsstat har vi i avsnitt 15.3.4 redan föreslagit en bestämmelse i förordningen som innebär att en sådan begäran får göras endast om syftet därmed faller inom ramen för när PNR- information alls får behandlas enligt lagens portalparagraf som bl.a. genomför artikel 1.2 i direktivet, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. Den bestämmelsen bör vara tillämplig även när en behörig myndighet begär tillgång till  
 PNR-information. 
  
 Vidare bör det av författning framgå att en begäran från en be- hörig myndighet om att få ta del av  
 PNR-information 
  som lagras hos en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat som huvudregel ska framställas till enheten för passagerarinforma- tion vid Polismyndigheten för vidare förmedling till den andra medlemsstaten (jfr artikel 9.3). Denna fråga kan regleras i förord- ning. Det bör också i förordning regleras att en behörig myndighet endast i undantagsfall har rätt att vända sig direkt till en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat med en begäran om att få ta del av sådan information som finns bevarad vid den enhet- en. Enligt artikel 9.3 får en sådan begäran endast framställas i nöd- fall. Med nödfall torde menas detsamma som om det absolut krävs eller är absolut nödvändigt. Enligt vår mening passar uttrycket absolut nödvändigt bättre in i svensk lagstiftning. Vi föreslår därför att detta uttryck används i författningstexten. 
  
 En situation där det skulle kunna anses absolut nödvändigt för en behörig myndighet att vända sig direkt till en enhet för passagerar- information i en annan medlemsstat skulle kunna uppstå om myn- digheten finner att det finns risk för ett nära förestående terrorist- attentat och det är nödvändigt att så snabbt som möjligt få informa- tion om en misstänkts resväg. Enligt vår bedömning kommer dock bestämmelsen troligen inte att användas i praktiken. För de behöriga myndigheterna kommer det sannolikt att gå snabbare att begära in 
  
 310 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 den önskade informationen via den nationella enheten för passagerar- information, som har upparbetade vägar för utbyte med motsva- rande enheter, i stället för att myndigheterna själva ska ta dessa kon- takter. 
  
 För det fall en behörig myndighet har begärt  
 PNR-information 
  direkt från en enhet för passagerarinformation i en annan medlems- stat, ska en kopia av begäran skickas till den nationella enheten för passagerarinformation. Även denna fråga kan regleras i förordning. 
  
 16.2Behandling av  
 PNR-information 
  vid de behöriga myndigheterna 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller endast ett fåtal bestämmelser som rör be- handlingen av den  
 PNR-information 
  som har vidarebefordrats från enheten för passagerarinformation till de behöriga myndigheterna. Bestämmelserna, som finns i direktivets artikel 7, kommer att beröras i det följande. Först följer dock en kort beskrivning av gällande dataskyddsbestämmelser på området och våra allmänna övervägan- den gällande de behöriga myndigheterna. 
  
 16.2.1Tillämpliga dataskyddsbestämmelser hos de behöriga myndigheterna 
  
 Polisdatalagen är för närvarande tillämplig vid behandling av person- uppgifter i brottsbekämpande verksamhet vid Polismyndigheten och Säkerhetspolisen. Lagen gäller även för den polisiära verksam- heten vid Ekobrottsmyndigheten. Enligt vad vi erfarit är det endast till Ekobrottsmyndighetens polisiära del som det kommer att bli aktuellt att överföra  
 PNR-information. 
  Polisdatalagen beskrivs kort- fattat i avsnitt 6.4.1. 
  
 För Tullverkets del kommer från den 1 juli 2017 en ny lag om behandling av personuppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verk- samhet, tullbrottsdatalagen, att bli tillämplig för Tullverkets person- uppgiftsbehandling i den brottsbekämpande verksamheten. Den ersätter den nu gällande lagen (2005:787) om behandling av upp- gifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet. För en kortfattad beskrivning av den nya lagen, se avsnitt 6.4.2. 
  
 311 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 Som tidigare har framgått har Utredningen om 2016 års data- skyddsdirektiv lämnat förslag till en brottsdatalag med bestämmelser om skydd av personuppgifter på det brottsbekämpande området. Förslaget innehåller bestämmelser som i princip genomför samtliga bestämmelser i det nya dataskyddsdirektivet. Utredningen kommer senast den 30 september 2017 att lämna förslag till de författnings- ändringar som krävs för att anpassa bl.a. polisdatalagen och tull- brottsdatalagen till de nya förutsättningarna. 
  
 För Försvarsmakten gäller bl.a. lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverk- samhet och militära säkerhetstjänst med anslutande förordning (SFS 2007:260). Lagen gäller för verksamheten vid den del av För- svarsmakten som kallas Gonzalez och i vilken  
 PNR-information 
  med personuppgifter kan komma att mottas från enheten för passagerar- information för fortsatt behandling i verksamhet med att förebygga, upptäcka eller förhindra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Regleringen är en s.k. heltäckande registerlagstiftning som varken gäller utöver eller hänvisar till personuppgiftslagen. Den innehåller dock likadana eller liknande bestämmelser som personuppgiftslagen, t.ex. om förhållandet till offentlighetsprincipen och definitioner men även bestämmelser rörande information, rättelse, skadestånd, säkerhet och personuppgiftsombud. Tillsyn över personuppgifts- behandlingen enligt lagen utövas av Datainspektionen (10 § förord- ningen). En utredning har nyligen getts i uppdrag att se över regle- ringen av behandlingen av personuppgifter inom bl.a. Försvarsmakten (dir. 2017:42). Det uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2018. 
  
 16.2.2Våra generella överväganden i denna del 
  
 Som vi anfört redan i avsnitt 8.5 hade de fåtaliga bestämmelserna om hur  
 PNR-information 
  får behandlas hos de behöriga myndig- heterna lämpligen kunnat placeras i respektive behörig myndighets registerförfattning. Det föreligger dock för närvarande en stor osäker- het kring hur den aktuella dataskyddsregleringen kommer att se ut efter genomförandet av dataskyddsreformen. Vad gäller de brotts- bekämpande myndigheternas personuppgiftsbehandling kommer den till stor del att regleras av brottsdatalagen och det är i nuläget oklart hur de myndighetsspecifika registerförfattningarna kommer 
  
 312 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 att se ut. Förslaget till brottsdatalag tyder på att dess bestämmelser inte kommer att vara direkt tillämpliga för Säkerhetspolisens verk- samhet. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har dock angett att vissa bestämmelser i brottsdatalagen kommer att vara tillämpliga på motsvarande sätt som vissa bestämmelser i personuppgiftslagen i dag (SOU 2017:29 s. 176). Vilka bestämmelser i brottsdatalagen och hur Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling ska regleras kommer utredningen att återkomma till i sitt slutbetänkande. Vidare omfattas inte Försvarsmaktens personuppgiftsbehandling av den dataskyddsreglering som föreslagits eller kommer att föreslås för brottsbekämpande myndigheter. Med hänsyn till dessa förhållan- den föreslår vi, som framgått av avsnitt 8.5, att  
 PNR-direktivets 
  be- stämmelser om  
 PNR-uppgifternas 
  behandling hos de behöriga myn- digheterna, i vart fall tills vidare, förs in i den av oss föreslagna nya lagen. En fördel med denna samlade lösning är att det inte krävs ändringar i olika registerförfattningar om nya behöriga myndig- heter utses eller någon faller ifrån. 
  
 Vidare föreslår vi att det i de aktuella registerförfattningarna förs in bestämmelser om att det i den av oss föreslagna lagen och i före- skrifter som har meddelats med stöd av den lagen finns bestämmelser om personuppgiftsbehandling som ska tillämpas i stället för bestäm- melserna i aktuell registerförfattning (se avsnitt 8.5). 
  
 Utöver de bestämmelser som kommer att föreslås i detta avsnitt föreslår vi även att det i den nya lagen tas in bestämmelser om gallring vid de behöriga myndigheterna av sådan  
 PNR-information 
  som visar sig sakna betydelse för att förebygga, förhindra, upp- täcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslig- het (se avsnitt 18.8) eller som avslöjar känsliga personuppgifter (se avsnitt 18.5). Det kan här också erinras om att vi i avsnitt 9.5 före- slagit en inledande allmän portalbestämmelse som genomför bl.a. artikel 1.2 i direktivet och som innebär en yttre ram för vilken be- handling som alls är tillåten vad gäller  
 PNR-information. 
  Enligt den bestämmelsen, som även behöriga myndigheter är skyldiga att följa, får  
 PNR-information 
  inte behandlas för andra syften än att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 I övriga frågor kommer behandlingen av den  
 PNR-information 
  som har överförts till de behöriga myndigheterna från en enhet för passagerarinformation att styras av de dataskyddsbestämmelser som 
  
 313 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 är tillämpliga för de behöriga myndigheterna. I praktiken innebär detta brottsdatalagen, avvikande eller kompletterande bestämmelser i polisdatalagen, tullbrottsdatalagen, lagen om behandling av person- uppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst eller de nya författningar som kan komma att genomföras på grundval av förslag från Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv eller den nyss nämnda utredning som ser över behandlingen av personuppgifter inom Försvarsmakten. 
  
 För att skyddet för enskilda ska bli effektivt krävs att de myn- digheter som hanterar  
 PNR-information 
  är medvetna om uppgif- ternas ursprung och att det på grund av ursprunget kan göras särskilda begränsningar för behandlingen. Det kan därför vara lämp- ligt att  
 PNR-informationen 
  förses med någon form av märkning redan i samband med att den erhålls från en enhet för passagerar- information. En sådan märkning skulle göra det enklare för de behöriga myndigheterna att leva upp till lagens krav på hantering av informationen. Det har i tidigare lagstiftningssammanhang disku- terats huruvida det i lag eller förordning bör regleras om en märk- ning ska göras av varifrån vissa uppgifter härstammar. Regeringen har då funnit att frågan om hur en eventuell märkning ska utformas inte bör regleras på lag- eller förordningsnivå, eftersom en sådan reglering skulle kunna innebära en onödig begränsning i myndig- heternas arbete med moderna tekniklösningar (se prop. 2012/13:73 s. 113). Vi delar den bedömningen. Frågan om märkning av den  
 PNR-information 
  som har överförts till de behöriga myndigheterna från en enhet för passagerarinformation bör därför lösas på myndig- hetsnivå, eventuellt i samarbete mellan myndigheterna. 
  
 16.2.3Myndigheternas behandling av den överförda  
 PNR-informationen 
  
 Vårt förslag: Om det har kommit fram uppgifter om annat brott än terroristbrottslighet eller grov brottslighet i samband med en behörig myndighets insats som görs till följd av behandling av  
 PNR-information, 
  får – utöver vad som anges i lagens portal- bestämmelse – informationen användas för att förhindra, utreda eller lagföra brottet. 
  
 314 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 Behandling endast för direktivets syften 
  
 Av artikel 7.4 framgår att de behöriga myndigheterna endast får vidarebehandla sådan  
 PNR-information 
  som de har mottagit av en- heten för passagerarinformation om det specifika syftet är att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 Artikel 7.4 utgör såvitt avser  
 PNR-uppgifter 
  en upprepning av den för direktivet grundläggande bestämmelsen i artikel 1.2 om att  
 PNR-uppgifter 
  endast får behandlas för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Enligt vårt förslag kommer en portalbestämmelse med denna inne- börd att föras in i lagens inledande kapitel. Vi föreslår att den också ska omfatta resultaten av en enhet för passagerarinformations be- handling av  
 PNR-uppgifter, 
  dvs.  
 PNR-information. 
  Det saknas enligt vår bedömning skäl att därutöver införa en särskild bestämmelse med detta innehåll för de behöriga myndigheterna. För det fall be- stämmelserna om hur  
 PNR-information 
  får behandlas hos de behö- riga myndigheterna skulle föras in i varje behörig myndighets re- gisterförfattning hade dock en särskild bestämmelse som genomför artikel 7.4 varit nödvändig i respektive lag. 
  
 Behandling för att förhindra, utreda eller lagföra annan upptäckt brottslighet 
  
 Enligt artikel 7.5 ska punkten 4 inte påverka de brottsbekämpande eller rättsliga myndigheternas befogenheter på nationell nivå, om andra brott eller indikationer på sådana upptäcks i samband med brottsbekämpande insatser som görs till följd av sådan behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Om  
 PNR-informationen 
  leder till att en behörig myndighet genomför en brottsbekämpande insats avseende terrorist- brottslighet eller grov brottslighet och det vid denna insats fram- kommer misstankar om sådan brottslighet som faller utanför direk- tivet, har myndigheterna således rätt att agera även på dessa miss- tankar. Bestämmelsen innebär en möjlighet att förhindra, utreda och lagföra mindre allvarlig brottslighet som upptäcks i samband med en brottsbekämpande insats gällande allvarlig brottslighet, inklusive terrorism. Vad som menas med en brottsbekämpande insats anges inte i direktivet. Enligt vår mening bör med en sådan insats avses 
  
 315 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 SOU 2017:57 
  
 olika möjliga åtgärder som kan ske till följd av sådan misstänkt brotts- lighet som omfattas av direktivet. Man kan t.ex. tänka sig ett för- hör, en husrannsakan, en brottsplatsundersökning eller ett beslag. Man kan också tänka sig en spaningsoperation. Huruvida en för- undersökning har inletts bör inte vara avgörande. 
  
 En bestämmelse som genomför artikel 7.5 bör föras in i lag. Av bestämmelsen bör framgå att den utgör ett undantag från huvud- regeln om att  
 PNR-information 
  endast får användas för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 16.2.4Automatiserade beslut 
  
 Vårt förslag: Ett beslut som har rättsliga följder för en fysisk person eller annars i betydande grad påverkar honom eller henne, får inte enbart grundas på en automatiserad behandling av PNR- uppgifter eller på känsliga personuppgifter. 
  
 Med automatiserade beslut avses beslut som inte fattas av någon tjänsteman utan som blir den automatiska följden av t.ex. att en viss handling ges in eller inte inkommer inom viss tid (SOU 2017:29 s. 288). En bestämmelse med liknande innehåll finns i artikel 11 i det nya dataskyddsdirektivet. I brottsdatalagen har den aktuella artikeln genomförts i 2 kap. 19 §. Av den bestämmelsen framgår att om ett beslut, som har rättsliga följder för en fysisk person eller annars i betydande grad påverkar honom eller henne, enbart grundas på automatiserad behandling av sådana personuppgifter som är av- sedda att bedöma hans eller hennes egenskaper, ska personen ha möjlighet att på begäran få beslutet omprövat av någon person. I bestämmelsen anges också att automatiserade beslut inte får enbart grundas på känsliga personuppgifter. 
  
 I artikel 7.6 i  
 PNR-direktivet 
  anges att de behöriga myndig- heterna inte får fatta några beslut som har negativa rättsliga konse- kvenser för en person eller på annat sätt allvarligt påverkar en per- son endast på grund av den automatiska behandlingen av PNR- uppgifter. Besluten (such decisions i den engelska respektive sådanne afgørelser i den danska versionen) får inte heller grunda sig på känsliga personuppgifter. 
  
 316 
  
 SOU 2017:57 
  
 Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 Bestämmelsen innebär alltså att en behörig myndighet inte får fatta några beslut som har rättsliga följder för en fysisk person eller annars i betydande grad påverkar honom eller henne enbart till följd av en automatiserad behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Ett beslut baserat på  
 PNR-uppgifter 
  måste således alltid föregås av en bedömning gjord av en tjänsteman vid myndigheten. Vidare får ett sådant beslut inte grundas på känsliga personuppgifter. Direktivets bestämmelse uppvisar alltså vissa likheter med förbudet mot automatiserade be- slut i brottsdatalagen. 
  
 Vi föreslår att det tas in en bestämmelse i den nya lagen om auto- matiserade beslut som genomför artikel 7.6 i  
 PNR-direktivet. 
  Liksom på övriga ställen i vår lag där känsliga personuppgifter är aktuella bör det i vår bestämmelse föras in en hänvisning till den bestämmelse i brottsdatalagen där de känsliga personuppgifterna i här aktuellt hänseende definieras. 
  
 För de brottsbekämpande myndigheter som i sin verksamhet tillämpar brottsdatalagen, kommer 2 kap. 19 § BDL att gälla utöver den av oss föreslagna bestämmelsen om automatiserade beslut. En viss dubbelreglering kommer därmed att uppstå avseende automati- serade beslut baserade på känsliga personuppgifter. Det sagda gäller dock bara för sådana behöriga myndigheter som annars har att tillämpa 2 kap. 19 § BDL, inte t.ex. Försvarsmakten. 
  
 Enligt vår bedömning torde bestämmelsen inte komma att få någon praktisk betydelse för de behöriga myndigheternas behand- ling av  
 PNR-information. 
  Denna information kommer alltid att granskas individuellt av någon tjänsteman innan den används på ett sådant sätt att den leder till ett beslut som påverkar den person som  
 PNR-uppgifterna 
  avser. Vidare får  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar käns- liga personuppgifter över huvud taget inte behandlas av enheten för passagerarinformation eller de behöriga myndigheterna. Sådana upp- gifter kommer därför inte att ligga till grund för några beslut. 
  
 317 
  
 17 Överföring till tredjeland 
  
 17.1Direktivets bestämmelser 
  
 Överföringar från enheten för passagerarinformation till tredjeland behandlas i artikel 11 i  
 PNR-direktivet. 
  Av bestämmelsen framgår att det är tillåtet för en medlemsstat att överföra sådan  
 PNR-information 
  som lagras av enheten för passagerarinformation till ett tredjeland (artikel 11.1). En överföring får dock endast ske efter en bedömning i det enskilda fallet och under förutsättning att 
  
 1.de villkor som fastställs i artikel 13 i dataskyddsrambeslutet är upp- fyllda, 
  
 2.överföringen är nödvändig för direktivets syften enligt artikel 1.2, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet, 
  
 3.det berörda tredjelandet godtar att överföra uppgifterna till ett annat tredjeland endast om det är strikt nödvändigt för direk- tivets ändamål enligt artikel 1.2 och endast efter uttryckligt sam- tycke av medlemsstaten, och 
  
 4.samma villkor för överföring till en annan medlemsstat som an- ges i artikel 9.2 är uppfyllda. 
  
 I artikel 11.2 behandlas överföringar av sådan  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation har mottagit från en annan med- lemsstats motsvarande enhet. Överföring av personuppgifter som en svensk myndighet har fått från en annan medlemsstat kräver normalt samtycke från den medlemsstat från vilken uppgifterna har hämtats. I artikel 13.2 i dataskyddsrambeslutet finns det intaget ett undantag från denna huvudregel. Även i  
 PNR-direktivet 
  finns ett sådant undantag, som enligt bestämmelsen ska gälla i stället för mot- svarande bestämmelse i dataskyddsrambeslutet. Således anges i arti- 
  
 319 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 kel 11.2 att överföring av  
 PNR-uppgifter 
  utan förhandssamtycke från den medlemsstat från vilken uppgifterna hämtades får ske i undantagsfall och endast om överföringen är absolut nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet samt förhandssamtycke inte kan erhållas i tid. Den myndighet som ansvarar för att ge samtycke i den ursprungliga medlemsstaten ska informeras utan dröjsmål och över- föringen ska vederbörligen registreras samt genomgå efterhands- kontroll. 
  
 Enligt artikel 11.3 ska medlemsstaterna överföra  
 PNR-uppgifter 
  till behöriga myndigheter i tredjeländer på villkor som är förenliga med direktivet endast efter att ha förvissat sig om att mottagarnas planerade användning av uppgifterna är förenlig med dessa villkor och skyddsåtgärder. Dataskyddsombudet vid enheten för passagerar- information i den medlemsstat som har överfört  
 PNR-uppgifterna 
  ska enligt artikel 11.4 informeras om varje överföring. 
  
 17.2Bakgrund 
  
 17.2.1Dataskyddsrambeslutet och 2013 års lag 
  
 I dataskyddsrambeslutet anges gemensamma regler för behandling av personuppgifter inom ramen för polisiärt och straffrättsligt sam- arbete när personuppgifter överförs eller görs tillgängliga mellan  
 EU-medlemsstater, 
  Island, Liechtenstein, Norge och Schweiz och  
 EU-organ 
  och EU:s informationssystem. Dataskyddsrambeslutet innehåller även bestämmelser om dataskydd vid överföringar till tredjeland. I rambeslutets artikel 13 finns således regler om över- föring av personuppgifter från en medlemsstat till ett tredjeland i de fall där uppgifterna har överförts från eller gjorts tillgängliga för medlemsstaten av en behörig myndighet i en annan medlemsstat. 
  
 I artikel 13.1 anges vissa förutsättningar för att personuppgifter ska få överföras. En sådan överföring får göras bara om den stat från vilken uppgifterna har erhållits har gett samtycke till överföringen, överföringen är nödvändig för att förebygga, utreda, upptäcka eller lagföra brott eller för verkställighet av en straffrättslig påföljd och om mottagaren har ansvar för sådan verksamhet, samt det finns en adekvat skyddsnivå för databehandling i den stat i vilken mottagande myndighet eller mottagande internationellt organ finns. För att det 
  
 320 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 ska vara tillåtet att föra över uppgifter eller göra dessa tillgängliga måste samtliga dessa villkor som huvudregel vara uppfyllda. 
  
 Enligt artikel 13.2 finns dock möjlighet att överföra personupp- gifter i förväg. Enligt artikeln krävs då att överföringen är absolut nödvändig, antingen för att avvärja en omedelbar och allvarlig fara för den allmänna säkerheten i en medlemsstat eller en tredjestat eller för att tillgodose en medlemsstats väsentliga intressen samt att ett förhandsmedgivande inte hinner utverkas i tid. Om överföringen sker utan medgivande ska enligt artikel 13.2 sista meningen den myn- dighet, vars medgivande till överföring krävs, underrättas utan dröjs- mål. 
  
 Artikel 13.3 innehåller en möjlighet att överföra personuppgifter trots att kravet på adekvat skyddsnivå inte är uppfyllt. I artikel 13.4 anges vilka faktorer som ska beaktas vid bedömningen av om mot- tagaren har en adekvat skyddsnivå. 
  
 Artikel 13 i dataskyddsrambeslutet har i svensk rätt genomförts i lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för person- uppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen (2013 års lag) och i en tillhörande förordning (2013:343) med i övrigt samma namn. 2013 års lag gör det således möjligt för en svensk myndighet att föra över personuppgifter till ett tredjeland. Den tillämpas dock bara på personuppgifter som en svensk myndighet har fått från en annan stat som är medlem i EU, Island, Liechtenstein, Norge eller Schweiz, ett  
 EU-organ 
  eller ett  
 EU-informationssystem. 
  I lagens 7 § anges att personuppgifter får överföras till ett tredjeland om den som har överfört eller gjort upp- gifterna tillgängliga för den svenska myndigheten har medgett att de överförs, överföringen är nödvändig för något av de ändamål som omfattas av lagens tillämpningsområde och mottagaren har ansvar för ett sådant ändamål. Därtill ska staten där den mottagande myn- digheten eller organet finns ha en adekvat skyddsnivå för den avsedda behandlingen. Undantag från kravet på adekvat skyddsnivå görs i vissa enskilda fall som framgår av paragrafen. På samma sätt föreskrivs undantag från kravet på medgivande i förväg. 
  
 Artikel 13 i dataskyddsrambeslutet och 2013 års lag är som an- getts enbart tillämplig vid överföring av personuppgifter som här- rör från andra medlemsstater eller från vissa andra stater, organ och informationssystem. Personuppgiftslagen blir därför tillämplig för andra överföringar, bl.a. genom hänvisningar dit i myndigheters 
  
 321 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 registerförfattningar. Vad gäller bestämmelserna i personuppgifts- lagen hänvisas till redogörelsen i avsnitt 6.3.2. 
  
 17.2.2Brottsdatalagen 
  
 Dataskyddsrambeslutet upphör att gälla den 6 maj 2018, då det kom- mer att ersättas av det nya dataskyddsdirektivet. Av  
 PNR-direk- 
  tivets skäl 27 framgår att hänvisningar till dataskyddsrambeslutet bör ses som hänvisningar till såväl nuvarande lagstiftning som de framtida bestämmelser som kommer att ersätta denna. Eftersom det nya dataskyddsdirektivet ska genomföras i nationell rätt ungefärligen samtidigt som  
 PNR-direktivet, 
  får hänvisningarna till dataskydds- rambeslutet läsas som hänvisningar till det nya dataskyddsdirek- tivet. Som tidigare framgått föreslås det nya dataskyddsdirektivet genomföras i svensk rätt genom brottsdatalagen. 
  
 Bestämmelserna om överföring till tredjeland har tagits in i 8 kap. brottsdatalagen. I 8 kap. 1 och 2 §§ anges de grundläggande förut- sättningarna för en sådan överföring. Enligt 1 § får en behörig myn- dighet överföra personuppgifter som behandlas till ett tredjeland eller en internationell organisation. Det gäller även överföring av person- uppgifter för behandling i ett tredjeland eller av en internationell organisation. Personuppgifterna får dock endast överföras om över- föringen 
  
 1.är nödvändig för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet, 
  
 2.riktas till en behörig myndighet i ett tredjeland eller till en inter- nationell organisation som är en behörig myndighet, och 
  
 3.omfattas av 
  
 a)ett beslut om adekvat skyddsnivå enligt 3 §, eller 
  
 b)tillräckliga skyddsåtgärder enligt 4 §, eller 
  
 c)ett undantag för särskilda situationer enligt 5 §. 
  
 Enligt andra stycket ska en behörig myndighet som avser att över- föra personuppgifter till ett tredjeland särskilt beakta risken för att enskilda får försämrat skydd för sina personuppgifter. 
  
 322 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 Personuppgifter som en svensk myndighet har fått från en annan medlemsstat får, enligt 8 kap. 2 §, överföras till ett tredjeland eller en internationell organisation endast om den medlemsstat som lämnat uppgifterna till en svensk myndighet har medgett att de överförs. Om medgivande på grund av tidsbrist inte kan inhämtas i förväg, får, enligt andra stycket, personuppgifter ändå överföras om det är nödvändigt för att avvärja en omedelbar och allvarlig fara för allmän säkerhet. Detsamma gäller om det är nödvändigt för att avvärja en omedelbar och allvarlig fara för andra väsentliga intressen för Sverige eller annan medlemsstat. 
  
 I 8 kap. 3 § anges att om kommissionen har beslutat att det finns en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter i ett tredjeland, eller en viss geografisk eller på annat sätt angiven del av det, får person- uppgifter överföras dit. 
  
 Om det inte finns ett beslut om adekvat skyddsnivå får, enligt 8 kap.4 §, personuppgifter ändå överföras om 
  
 1.skyddsåtgärder för personuppgifter har fastställts i ett avtal som ger tillräckliga garantier till skydd för registrerades rättigheter, eller 
  
 2.den behöriga myndighet som uppgifterna ska överföras till på annat sätt garanterar tillräckligt skydd för dem. 
  
 Enligt 8 kap. 5 § kan överföring vara tillåten i vissa särskilda situa- tioner även om det inte finns ett beslut om adekvat skyddsnivå enligt 3 § eller tillräckliga skyddsåtgärder enligt 4 §. I sådant fall får en överföring, eller en samling av överföringar, göras endast om över- föringen är nödvändig för att 
  
 1.skydda den registrerades eller en annan fysisk persons vitala in- tressen, eller andra berättigade intressen för den registrerade, 
  
 2.i ett enskilt fall förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet, 
  
 3.i ett enskilt fall kunna fastställa, göra gällande eller försvara ett rättsligt anspråk som hänför sig till ett sådant syfte som anges i 2, eller 
  
 4.avvärja en omedelbar och allvarlig fara för allmän säkerhet. 
  
 323 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgifter får, enligt andra stycket, inte överföras om den registrerades intresse av skydd mot kränkning av grundläggande fri- och rättigheter väger tyngre än det allmännas intresse av en sådan överföring som avses i första stycket 2 eller 3. 
  
 I 8 kap. 6 och 7 §§ finns bestämmelser om vidareöverföring till ett annat tredjeland eller internationell organisation. Enligt 6 § får en svensk myndighet inte tillåta att sådana personuppgifter som en myndighet har fått från en annan medlemsstat, och som överförts till ett tredjeland, vidareöverförs till ett annat tredjeland eller en internationell organisation, om inte den behöriga myndigheten i den medlemsstat som ursprungligen lämnade uppgiften, har medgett att uppgifterna får vidareöverföras. I 7 § anges vad en behörig myndig- het ska beakta när den ska ta ställning till om personuppgifter som behandlats i Sverige får vidareöverföras. 
  
 I 8 kap. 8 § finns en möjlighet att i vissa fall överföra person- uppgifter till andra än behöriga myndigheter. Enligt 9 § ska svenska myndigheter följa uppställda villkor för att använda personuppgifter som har överförts från ett tredjeland. I 10 § anges att en svensk behörig myndighet får, vid överföring av personuppgifter till tredje- land, ställa upp villkor som begränsar möjligheten att använda upp- gifterna, om det krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän synpunkt. 
  
 Enligt 7 kap. 1 § BDF ska den som har överfört personuppgifter till ett tredjeland utan förhandsmedgivande enligt 8 kap. 2 § andra stycket BDL, utan dröjsmål informera den medlemsstat som lämnat uppgifterna till en svensk myndighet om överföringen. 
  
 17.3Våra överväganden och förslag 
  
 17.3.1Grundläggande begrepp 
  
 Vårt förslag: Tredjeland ska i lagen definieras som en stat som inte är en medlemsstat. 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller inte någon definition av tredjeland. Med tredjeland avses i  
 EU-sammanhang 
  vanligtvis ett land som inte är medlem i unionen och som därmed står utanför medlemsstaternas samarbete. Alla  
 EU-medlemsstater 
  är dock inte bundna av PNR- 
  
 324 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 direktivet. Som tidigare har angetts ska direktivet inte tillämpas av Danmark. Överföringar av  
 PNR-uppgifter 
  till Danmark får därmed uppfattas som överföringar till ett tredjeland. Med hänsyn härtill blir en definition av begreppet tredjeland nödvändig i vår lag. Utgångs- punkten för en sådan definition bör enligt utredningen vara hur med- lemsstat definieras. Som framgått av avsnitt 15.3.1 avses med med- lemsstat i lagförslaget en stat som är medlem i EU, med undantag för Danmark. Stater som inte är medlemsstater enligt direktivet ska betraktas som tredjeländer. Definitionen av tredjeland bör därför vara en stat som inte är en medlemsstat enligt lagens definition av en sådan. 
  
 17.3.2Förutsättningar för överföring till tredjeland 
  
 Vårt förslag: Enheten för passagerarinformation får överföra  
 PNR-information 
  till en myndighet i ett tredjeland som där är behörig att bedriva verksamhet för att förebygga, förhindra, upp- täcka, utreda eller lagföra sådan brottslighet som motsvarar ter- roristbrottslighet eller grov brottslighet. Uppgifterna får dock endast överföras om 
  
 1.de grundläggande förutsättningarna för överföring av person- uppgifter enligt 8 kap. 1 § första stycket 3 och 2 § första stycket Evans är uppfyllda och under i övrigt samma förutsätt- ningar som överföringar får ske mellan medlemsstaterna, 
  
 2.överföringen är nödvändig för att förebygga, förhindra, upp- täcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet, och 
  
 3.det tredjelandet godtar att vidareöverföra uppgifterna till ett annat tredjeland endast om det är absolut nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller grov brottslighet och enheten för passagerar- information har lämnat ett uttryckligt medgivande till över- föringen. 
  
 325 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-information 
  får överföras till vissa myndigheter i tredjeland 
  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser om överföring till tredjeland bör i huvudsak genomföras i den av oss föreslagna lagen. Vissa detalj- bestämmelser kan dock tas in i den anslutande förordningen. 
  
 Det bör av lagen framgå att enheten för passagerarinformation får överföra  
 PNR-information 
  till ett tredjeland. Det är således en- ligt direktivet inte möjligt att, såsom får ske enligt brottsdatalagen, överföra  
 PNR-information 
  även till internationella organisationer. 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  får överföringar endast ske till en behörig myndighet i tredjeland (artikel 11.3). Även i brottsdatalagen anges att överföringar får ske till en behörig myndighet i tredjeland. En behörig myndighet definieras i brottsdatalagen som en myndighet eller en annan aktör som har i uppdrag att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säker- het (1 kap. 6 §). Enligt vår mening bör med behörig myndighet i  
 PNR-direktivet 
  dock avses en myndighet som i det tredjelandet är behörig att bedriva verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott motsvarande terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Det bör av lagen framgå att överföringar endast får ske till en sådan myndighet i tredjeland. Så kan ske genom en hänvisning till lagens portalbestämmelse där dessa syften anges. 
  
 Det bör vidare av lagen framgå att en överföring endast får ske om vissa särskilt uppräknade villkor är uppfyllda. En bestämmelse om överföring bör utformas så att det framgår att samtliga villkor ska vara uppfyllda för att enheten ska få överföra  
 PNR-information 
  till ett tredjeland. Vilka dessa villkor bör vara diskuteras i det följ- ande. 
  
 Grundläggande bestämmelser om överföring av personuppgifter till tredjeland ska vara uppfyllda 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller inte några grundläggande bestämmelser med allmänna principer för överföring av personuppgifter till tredje- land. T.ex. saknas i direktivet bestämmelser om krav på adekvat skyddsnivå för personuppgifterna i det tredjelandet. I stället anges att villkoren i artikel 13 i dataskyddsrambeslutet ska vara uppfyllda vid överföringar av  
 PNR-information 
  till tredjeland. Som tidigare 
  
 326 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 har angetts upphävs dataskyddsrambeslutet i samband med genom- förandet av det nya dataskyddsdirektivet.  
 PNR-direktivets 
  hänvis- ningar till dataskyddsrambeslutet får därför läsas som hänvisningar till det nya dataskyddsdirektivet. 
  
 Artikel 13 i dataskyddsrambeslutet innehåller rambeslutets samt- liga bestämmelser om överföring till tredjeland. Den allmänna hän- visningen till rambeslutets samtliga bestämmelser i frågan får därför tolkas som en hänvisning även till samtliga bestämmelser om över- föring till tredjeland i det nya dataskyddsdirektivet. I något fall inne- håller det direktivet dock bestämmelser som inte kan tillämpas vid överföringar till tredjeländer från enheten för passagerarinforma- tion, eftersom  
 PNR-direktivet 
  innehåller andra regler. Dessa bestäm- melser kommer vi att återkomma till nedan. 
  
 Som tidigare har angetts föreslås det nya dataskyddsdirektivets samtliga bestämmelser om överföring till tredjeland genomföras i brottsdatalagen med tillhörande förordning. Brottsdatalagen inne- håller således de grundläggande bestämmelserna med allmänna prin- ciper för överföring av personuppgifter till tredjeland inom det brottsbekämpande området. Enligt vår mening är det viktigt att dessa grundläggande bestämmelser tillämpas även vid överföring av PNR- information för att den skyddsnivå som säkerställs genom det direk- tivet inte ska undergrävas. Dessa bestämmelser i brottsdatalagen bör därmed vara tillämpliga även vid överföring av  
 PNR-information. 
  
 De grundläggande förutsättningarna för att överföringar alls ska få ske till tredjeländer framgår för det första av 8 kap. 1 § första stycket 3 BDL. Bestämmelsen hänvisar till 3, 4 och 5 §§, som anger förutsättningarna för att en överföring ska omfattas av beslut om adekvat skyddsnivå, av tillräckliga skyddsåtgärder eller vara föremål för ett undantag för särskilda situationer. Dessa bestämmelser bör således tillämpas även vid överföringar av  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation. Det kan dock sägas att 8 kap. 5 § inte torde kunna ha något tillämpningsutrymme i praktiken med tanke på det snäva användningsområdet och detaljregleringen av hur  
 PNR-uppgifter 
  får användas enligt vårt förslag till lagstiftning. 
  
 Vidare finns i 8 kap. 2 § första stycket intaget den huvudregel som anger att personuppgifter som har erhållits från en annan med- lemsstat endast får överföras om den medlemsstat som har lämnat uppgifterna har medgett att de överförs. Även denna huvudregel bör gälla vid överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  
 327 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 Förutsättningarna för överföring till en annan medlemsstat ska vara uppfyllda 
  
 Enligt artikel 11.1 d ska de villkor som fastställs i artikel 9.2 vara uppfyllda även vid en överföring av  
 PNR-information 
  till tredje- land. Av artikel 9.2, som har behandlats i avsnitt 15.3.2, framgår vad som ska iakttas vid överföring av  
 PNR-information 
  till en annan medlemsstat på särskild förfrågan. Således ska samma villkor som gäller vid överföring av  
 PNR-information 
  till en annan medlems- stat på särskild begäran vara uppfyllda även när sådan information överförs till ett tredjeland. 
  
 Bestämmelsen i artikel 11.1 d bör genomföras i lagen genom en hänvisning till de paragrafer som genomför artikel 9.2. Det innebär att för det fall överföringen avser  
 PNR-uppgifter 
  som är äldre än sex månader och därmed maskerade, får fullständiga, avmaskerade,  
 PNR-uppgifter 
  endast överföras om även de bestämmelser som genomför artikel 12.3 är uppfyllda, se vidare i avsnitt 15.5. 
  
 Överföringen ska vara nödvändig för direktivets syften 
  
 Av artikel 11.1 b framgår att en överföring av  
 PNR-information 
  till tredjeland endast får ske om den är nödvändig för direktivets syften enligt artikel 1.2. Således krävs enligt  
 PNR-direktivet 
  att en överföring till tredjeland är nödvändig för just de syften som anges i direk- tivet, dvs. för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. I brottsdatalagen anges i stället att överföringar endast får ske om de ändamål som anges i data- skyddsdirektivet, och som är mer allmängiltiga, är uppfyllda (8 kap. 1 § 1).  
 PNR-direktivets 
  syften innefattas i de syften som anges i brottsdatalagen. Det behöver därför inte i den lag som vi föreslår införas någon bestämmelse som anger att 8 kap. 1 § 1 inte ska vara tillämplig. Dock krävs det i lagen en bestämmelse som anger att en överföring till tredjeland endast får ske om syftena i  
 PNR-direktivet 
  är uppfyllda. Den bestämmelsen är en sådan avvikande bestämmelse i annan författning som enligt 1 kap. 5 § BDL gäller före brotts- datalagen. 
  
 Bestämmelsen bör föras in i lagen genom en hänvisning till ett eller flera av de syften som anges i den portalbestämmelsen i lagen som genomför artikel 1.2 i direktivet och som innebär att uppgift- 
  
 328 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 erna endast får behandlas för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Visser- ligen hade bestämmelsen blivit tydligare om dessa syften skrevs ut i bestämmelsen. Dessa syften återkommer emellertid så pass frekvent i lagen, sedd som helhet, att hänvisningar i allmänhet bör väljas för att lagtexten inte i ska bli onödigt ordrik. Med terroristbrottslighet och grov brottslighet bör i sammanhanget avses motsvarande brotts- lighet i det tredjelandet. 
  
 Direktivets krav på att överföringen ska vara nödvändig bör också föras in i lagen. Enligt vår mening bör nödvändigheten tolkas på samma sätt som i allmänt språkbruk, dvs. att det är fråga om något som behövs. De  
 PNR-uppgifter 
  som överförs ska således behövas av ett tredjeland i dess bekämpning av aktuell brottslighet. 
  
 Villkor för vidareöverföring från det tredjelandet 
  
 Artikel 11.1 c behandlar frågan om vidareöverföring från ett tredje- land till ett annat tredjeland av sådan  
 PNR-information 
  som här- stammar från den svenska enheten för passagerarinformation. Enligt bestämmelsen ska det tredjeland som vill motta  
 PNR-information 
  godta att de överförda uppgifterna endast får föras vidare till ett annat tredjeland om det är strikt nödvändigt för detta direktivs ändamål och efter uttryckligt samtycke av medlemsstaten. 
  
 I brottsdatalagen anges endast att en svensk behörig myndighet får ställa upp villkor som begränsar möjligheten att använda de över- förda uppgifterna, om det krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän synpunkt (8 kap. 10 §). Bestämmelsen i direktivet bör därför genomföras i vår lag. På samma sätt som angetts ovan föreslår vi att det i bestämmelsen ska framgå de syften för vilka en över- föring ska vara nödvändig. Så bör, på samma sätt som angetts ovan, ske genom en hänvisning till ett eller flera av de syften som anges i lagens portalbestämmelse. 
  
 Enligt direktivet får en vidareöverföring endast ske om det är strikt nödvändigt (i den engelska versionen strictly necessary, i den danska strengt nødvendigt). I svensk lag brukar begreppet absolut nödvän- digt användas för att markera ett undantagsfall som ska tillämpas restriktivt. Vi föreslår därför att det i lagen anges att det tredjelandet 
  
 329 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 ska godta att överföra uppgifterna till ett annat tredjeland endast om det är absolut nödvändigt för direktivets ändamål. 
  
 Vidare får en vidareöverföring enligt direktivet endast ske efter uttryckligt samtycke av medlemsstaten. I 2013 års lag och i brotts- datalagen används ordet medgivande i stället för samtycke. För att bättre korrespondera med denna lagstiftning föreslår vi att ordet medgivande används även i vår lag. Medgivandet bör lämpligen lämnas av enheten för passagerarinformation. 
  
 Medgivandet ska enligt direktivet vara uttryckligt. Det framgår dock inte närmare hur ett sådant medgivande ska manifesteras. Man skulle kunna tänka sig att ett uttryckligt medgivande sker såväl munt- ligt som skriftligt och vi ser inga principiella eller praktiska problem med en sådan ordning. Vi föreslår därför att endast ett krav på ut- trycklighet införs i lagen. Det säger sig dock självt att oavsett på vilket sätt ett samtycke getts, måste det dokumenteras på något sätt. 
  
 17.3.3Överföring utan medgivande 
  
 Våra förslag: Om medgivande till överföring av  
 PNR-informa- 
  tion på grund av tidsbrist inte kan inhämtas i förväg från den medlemsstat som har lämnat informationen till enheten för passagerarinformation får, i stället för vad som anges i 8 kap. 2 § andra stycket BDL, informationen ändå överföras om det är absolut nödvändigt för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 I förordning ska regleras att om  
 PNR-information, 
  som kom- mer från en annan medlemsstat, har överförts till ett tredjeland utan förhandsmedgivande, ska enheten för passagerarinforma- tion utan dröjsmål informera den andra medlemsstaten om över- föringen. Det ska i förordning också regleras att överföringar utan förhandsmedgivande ska genomgå efterhandskontroll av dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Som tidigare har angetts får, enligt 8 kap. 2 § första stycket BDL, personuppgifter som en svensk myndighet har fått från en annan medlemsstat överföras till ett tredjeland endast om den medlems- stat som lämnat personuppgifterna i förväg har medgett att de överförs till tredjelandet. Bestämmelsen ska enligt vårt förslag 
  
 330 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 tillämpas även vid överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  I bestämmelsens andra stycke finns intaget ett undantag från denna huvudregel. Även i artikel 11.2 i  
 PNR-direktivet 
  finns ett undantag från kravet på förhandsmedgivande, som är snävare än det undantag som föreslås i brottsdatalagen. För att en överföring av  
 PNR-information 
  ska få ske krävs enligt bestämmelsen att överföringen är absolut nödvän- dig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet i en medlemsstat eller tredje- land och att ett förhandssamtycke inte kan erhållas i tid. En be- stämmelse bör därför föras in i vår lag som ska gälla i stället för undantaget i 8 kap. 2 § andra stycket BDL. 
  
 För förutsebarhetens skull bör bestämmelsen i vår lag genom- föras på liknande sätt som den angivna bestämmelsen i brottsdata- lagen. Ordet medgivande bör därför, som angetts ovan, användas i stället för samtycke. I brottsdatalagen och i 2013 års lag används också ordet fara i stället för hot. Med hänsyn härtill och eftersom svensk lagstiftning brukar utformas på det sättet, föreslår vi att ordet fara används i stället för hot även vid genomförandet av PNR- direktivet. Av samma anledning bör det i de andra lagarna använda ordet avvärja användas också i vår lag i stället för begreppet reagera på, som används i direktivet. Således bör det i lagen anges att en överföring utan förhandsmedgivande får ske om det är absolut nöd- vändigt för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Med uttrycket absolut nödvändigt markeras att undantaget ska tillämpas restriktivt och att det kan bli fråga om överföring utan förhandssamtycke endast i undantagsfall. Tillägget att det ska gälla brott i en medlemsstat eller tredjeland innebär att tillämpningsområdet omfattar alla stater och saknar därför egentligt innehåll. Tillägget bör således inte föras in i vår lag. 
  
 Bestämmelsen skulle exempelvis kunna användas om överföringen är nödvändig för att avvärja ett terroristattentat i en medlemsstat eller tredjeland. Eftersom det typiskt sett är fråga om en överhäng- ande fara för att något ska hända får prövningen i dessa fall göras utifrån att åtgärden kan antas vara nödvändig för att avvärja faran. Att faran inte förverkligas behöver inte innebära att överföringen har varit otillåten. Bedömningen måste göras med hänsyn till vad som är känt när prövningen görs. 
  
 331 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enligt andra stycket i artikel 11.2 ska den myndighet som ansvarar för att ge samtycke informeras om överföringen utan dröjsmål. En liknande bestämmelse finns i dag i 1 § i 2013 års förordning och föreslås införas i 7 kap. 1 § BDF. Vi föreslår att en liknande bestäm- melse förs in i den till vår lag hörande förordningen. I bestämmelsen bör anges att om  
 PNR-information, 
  som kommer från en annan med- lemsstat, har överförts till ett tredjeland utan förhandsmedgivande, ska enheten för passagerarinformation utan dröjsmål informera den andra medlemsstaten om överföringen. 
  
 Vidare ska enligt artikel 11.2 överföringar utan samtycke regi- streras och genomgå efterhandskontroll. Att överföringar till tredje- länder ska registreras anges även i artikel 13.5 c. Vi kommer därför att behandla frågan i samband med våra förslag till genomförande av den artikeln (se avsnitt 19.3). Hur en efterhandskontroll ska gå till eller av vem anges inte i direktivet. Enligt vår bedömning bör denna kontroll utföras av dataskyddsombudet vid enheten för pas- sagerarinformation(se vidare om dataskyddsombudets uppgifter i avsnitt 19.5). Även denna fråga kan regleras i förordning. 
  
 17.3.4Säkerställande av direktivets bestämmelser 
  
 Våra förslag: Det ska vara obligatoriskt för enheten för passage- rarinformation att uppställa villkor om användningsbegränsning för den som ska ta emot  
 PNR-information. 
  Begränsningarna ska syfta till att skydda  
 PNR-informationen 
  från användning i strid med  
 PNR-direktivet. 
  Frågan kan regleras i förordning. Där kan även regleras att dataskyddsombudet vid enheten för passagerar- information ska informeras om varje överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till tredjeland. 
  
 När enheten för passagerarinformation överför  
 PNR-informa- 
  tion till ett tredjeland ska vad som anges i 8 kap. 8 § BDL inte gälla. 
  
 Enligt artikel 11.3 ska medlemsstaterna överföra  
 PNR-uppgifter 
  till behöriga myndigheter i tredjeländer på villkor som är förenliga med direktivet endast efter att ha förvissat sig om att mottagarnas pla- nerade användning av uppgifterna är förenlig med dessa villkor och skyddsåtgärder. Bestämmelsen innebär i huvudsak att medlems- staterna ska säkerställa att direktivets bestämmelser om överföring 
  
 332 
  
 SOU 2017:57 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 till tredjeländer sker i enlighet med direktivets bestämmelser och att den överförda informationen är planerad att användas i överens- stämmelse med direktivets syften och begränsningar. Vid en över- föring till ett tredjeland fordras således att enheten för passagerar- information försäkrar sig om att den planerade användningen av informationen inte kommer att strida mot lagens grundläggande be- stämmelser, framför allt att informationen bara används för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 I brottsdatalagen föreslås en bestämmelse, 8 kap. 10 §, som anger att en svensk behörig myndighet får ställa upp villkor som begränsar mottagarens möjlighet att använda överförda uppgifter. Det är dock inte obligatoriskt för en myndighet att ställa villkor. I 9 § 2013 års lag, som bl.a. genomför artikel 12 i dataskyddsrambeslutet, föreskrivs att om en svensk myndighet överför personuppgifter, ska myndig- heten underrätta mottagaren om de särskilda villkor som gäller för användningen av uppgifterna. Det finns även i andra lagar bestäm- melser som anger att svenska myndigheter under vissa förutsättning- ar får ställa upp villkor som begränsar möjligheten att använda upp- gifter som lämnas till en annan stat, se t.ex. 3 a § lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete eller 5 kap. 2 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. 
  
 Enligt vår mening bör det, för ett korrekt genomförande av arti- kel 11.3 i  
 PNR-direktivet, 
  vara obligatoriskt för enheten att ställa upp villkor om användningsbegränsningar. Vi föreslår därför en be- stämmelse som anger att enheten för passagerarinformation, i sam- band med en överföring av  
 PNR-information 
  till ett tredjeland, ska ställa upp sådana villkor om användningsbegränsningar som avses i 8 kap. 10 § BDL. Det ska vidare anges att sådana villkor ska syfta till att skydda informationen från användning i strid med PNR- direktivet. Sådana villkor kan exempelvis avse för vilket eller vilka specifika syften den överförda informationen får behandlas av den som tar emot den, att spridningen inom den mottagande myndig- heten eller mottagarlandet ska begränsas eller om, och i så fall under vilka förutsättningar, den får vidareöverföras. Bestämmelsen bör kunna regleras i förordning. Det ligger i sakens natur att det inte går att i övrigt i svensk rätt föreskriva hur uppgifterna ska behandlas i det tredjelandet. Det får beaktas av enheten vid bedömningen av om  
 PNR-information 
  alls ska överföras till det tredjelandet. 
  
 333 
  
 Överföring till tredjeland 
  
 SOU 2017:57 
  
 I 8 kap. 8 § BDL anges en möjlighet att i enskilda fall överföra personuppgifter till andra organ än behöriga myndigheter eller inter- nationella organisationer. Som tidigare har angetts får  
 PNR-informa- 
  tion enligt direktivet endast överföras till tredjeland och inte till någon internationell organisation. Inte heller ger direktivet någon möjlighet att överföra personuppgifter till andra organ. Bestämmel- sen i 8 kap. 8 § BDL, som inte motsvaras av någon bestämmelse i dataskyddsrambeslutet, kan därför inte vara tillämplig vid överföring av  
 PNR-information. 
  Detta bör framgå av vår lag. 
  
 Övriga, inte här särskilt angivna bestämmelser om överföring till tredjeland i brottsdatalagen kommer att bli generellt tillämpliga vid enheten för pasagerarinformations överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  Detta behöver inte särskilt anges i vår lag. 
  
 Enligt artikel 11.4 i  
 PNR-direktivet 
  ska dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation informeras om varje överföring enligt artikeln. Frågan kan regleras i förordning. 
  
 334 
  
 18 Lagringstid och gallring 
  
 18.1Inledning 
  
 I detta avsnitt behandlar vi  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser som har betydelse för bevarande och gallring av  
 PNR-information. 
  I arti- kel 6.1 finns en inledande bestämmelse som ska säkerställa att en- dast sådana  
 PNR-uppgifter 
  som omfattas av direktivet får behand- las vid enheten för passagerarinformation. För det fall enheten tar emot andra  
 PNR-uppgifter 
  ska de omedelbart raderas. Enligt arti- kel 13.4 ska enheten för passagerarinformation även radera sådana  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar känsliga personuppgifter. I artikel 12 finns vidare bestämmelser om hur länge  
 PNR-uppgifterna 
  ska och får lagras i databasen hos enheten för passagerarinformation. Avsnittet inleds dock med en beskrivning av relevant reglering på området såsom en rättslig bakgrund till våra överväganden. 
  
 18.2Rättslig bakgrund 
  
 När stora mängder personuppgifter samlas hos myndigheter uppstår onekligen integritetsrisker, i synnerhet då informationsteknikens ut- veckling inneburit ständigt förbättrade möjligheter att söka och sammanställa uppgifter. Frågor om hur länge personuppgifter ska få behandlas i datoriserade myndighetsregister har därför, alltsedan datoriseringen inleddes, varit en central fråga i all dataskyddsregler- ing. Efter hand som myndigheter övergått till att behandla i princip all verksamhetsinformation med hjälp av elektronisk informations- teknik har frågeställningarna blivit alltmer komplexa. Mot den data- skyddsrättsliga principen står nämligen de intressen som bär upp offentlighetsprincipen i form av handlingsoffentligheten, dvs. var och ens rätt att ta del av allmänna handlingar, se 2 kap. 1 § TF. Av be- stämmelsen framgår att syftet härmed är att främja ett fritt menings- 
  
 335 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 utbyte och en allsidig upplysning. Myndigheter kan också från verk- samhetssynpunkt ha legitima intressen av att lagra information en längre tid. Även för den enskilde registrerade kan ett långsiktigt bevarande av information om honom eller henne vara mycket viktigt i vissa fall. 
  
 För att handlingsoffentligheten och andra bevarandeintressen ska kunna få genomslag i praktiken förutsätts att allmänna hand- lingar bevaras och hålls ordnade. I den svenska dataskyddsregler- ingen på myndighetsområdet har därför genomgående gjorts avväg- ningar mellan dessa ofta motstående intressen. 
  
 18.2.1Gällande rätt 
  
 Begreppet allmän handling 
  
 Med begreppet allmänna handlingar förstås inte bara traditionella handlingar. Även upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel, t.ex. datorlagrad information, är enligt 2 kap. 3 § TF att se som handlingar. Det är informationsinnehållet, dvs. de lagrade uppgifterna, som konstitu- erar handlingen (se SOU 2012:90 s. 60 f.). En sådan upptagning är en allmän handling om den förvaras hos myndigheten samt är in- kommen eller upprättad där. 
  
 I fråga om upptagningar anses en sådan som en förvarad hand- ling hos myndigheten om den är tillgänglig för den med sådana tek- niska hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas (2 kap. 3 § andra stycket TF). En hos myndigheten förvarad hand- ling blir alltså allmän om den är att betrakta som inkommen till myndigheten. I fråga om upptagningar gäller att en sådan anses som inkommen till en myndighet i samma ögonblick som den är att anse som förvarad hos myndigheten på sätt som anges i 2 kap. 3 § andra stycket TF. Detta gäller under förutsättning att det är någon utan- för myndigheten, dvs. en annan myndighet eller en enskild som har vidtagit den åtgärd som gjort handlingen tillgänglig för myndig- heten (2 kap. 6 § första stycket andra meningen TF). Vad gäller en förvarad upptagning som myndigheten själv framställt i sin verk- samhet blir den att betrakta som allmän handling när den enligt en relativt komplicerad reglering i 2 kap. 7 § TF är att anse som upp- 
  
 336 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 rättad hos myndigheten. Huvudregeln är att en handling anses upp- rättad och därmed allmän när den har expedierats, dvs. lämnats till annan myndighet eller enskild, eller annars föreligger i slutligt skick. 
  
 Arkivlagstiftningen 
  
 Handlingsoffentligheten förutsätter som ovan nämnts att allmänna handlingar hålls ordnade och bevaras. Myndigheterna har därför grundläggande skyldigheter att bevara och vårda sina allmänna hand- lingar i arkiv. Bestämmelser om bevarande och gallring av allmänna handlingar hos bl.a. de statliga myndigheterna finns i arkivlagen (1990:782). Lagen är en ramlag som innehåller allmänna och över- gripande bestämmelser om myndigheternas arkiv. Lagen fylls ut av arkivförordningen (1991:446) samt de myndighetsspecifika beslut eller generella föreskrifter som arkivmyndigheterna utfärdar. Riks- arkivet är statlig arkivmyndighet. 
  
 Huvudprincipen enligt arkivlagen är att allmänna handlingar – konventionella handlingar likväl som upptagningar – ska bevaras i myndigheternas arkiv. Gallring av allmänna handlingar får dock ske, vilket anges i lagens 10 §. Vid gallring ska alltid beaktas att arkiven utgör en del av kulturarvet och att det arkivmaterial som återstår ska kunna tillgodose rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättskipningen och förvaltningen samt forskningens behov. Arkivlagens bestämmelser om gallring syftar således primärt inte till att tillgodose integritetsskyddsintressen. 
  
 I 10 § tredje stycket arkivlagen anges att avvikande bestämmelser om gallring av vissa allmänna handlingar i annan lag eller förordning har företräde framför arkivlagens gallringsregler. Avvikande bestäm- melser om bevarande och gallring finns i de flesta registerförfatt- ningar. Bestämmelserna kan syfta till att skydda den personliga inte- griteten hos de som uppgifterna rör. Det kan dock finnas bestäm- melser om gallring, eller som i vart fall i praktiken får till följd att gallring sker, som tillkommit av andra skäl än integritetsskäl. Även sådana bestämmelser går före arkivlagens regler enligt detta stycke. 
  
 Med gallring av elektronisk information avses normalt att viss information raderas från databäraren. Gallring kan dock även inne- bära en partiell gallring där information tas bort från ett register eller ett ärendehanteringssystem men kommer att bevaras i annan form, 
  
 337 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 t.ex. på pappersutskrifter eller i elektronisk form men med för- sämrade sök- eller sammanställningsmöjligheter (se SOU 2015:39 s. 526 f.). 
  
 Personuppgiftslagen 
  
 I 9 § första stycket PUL framgår att det är ett grundläggande krav att den personuppgiftsansvarige ska se till att personuppgifter inte bevaras under en längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Det är alltså ändamålen för en personuppgiftsbehandling som avgör hur länge uppgifterna får be- varas. Ospecificerad lagring av personuppgifter som kan vara ”bra att ha” är inte tillåten. Behövs uppgifterna inte längre för ändamålen ska de förstöras eller avidentifieras (se SOU 1997:39 s. 356). Dock får uppgifterna bevaras även därefter så länge det behövs för histo- riska, statistiska eller vetenskapliga ändamål (9 § tredje stycket). 
  
 För myndigheter gäller enligt 8 § andra stycket PUL särskilda regler om förhållandet till arkivbildning. Enligt 8 § andra stycket första meningen hindrar bestämmelserna i personuppgiftslagen inte att en myndighet arkiverar och bevarar allmänna handlingar eller att arkivmaterial tas om hand av en arkivmyndighet. 
  
 Bestämmelsen i 10 § arkivlagen om att avvikande bestämmelser om gallring av vissa allmänna handlingar i annan lag eller förordning ska ha företräde framför arkivlagens gallringsregler syftar inte på personuppgiftslagens bestämmelser om hur länge personuppgifter får bevaras. Arkivlagstiftningen har alltså i fråga om allmänna hand- lingar företräde framför personuppgiftslagens bestämmelser om längsta bevarandetid. I detta avseende kan alltså sägas att intresset av att bevara allmänna handlingar har prioriterats framför integritets- skyddsintresset. 
  
 Bevarande och gallring i särreglering för brottsbekämpande verksamhet 
  
 I så gott som all särreglering för de behöriga myndigheterna finns regler om bevarande och gallring av uppgifter. Endast ett mycket begränsat urval nämns i det följande. 
  
 338 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 I polisdatalagen, som gäller generellt för brottsbekämpande verk- samhet vid Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Ekobrottsmyn- dighetens polisiära verksamhet, finns ett omfattande regelverk om bevarande och gallring. Detta tar sikte på dels uppgifter i särskilda register som regleras i lagen, t.ex. penningtvättsregistret eller DNA- registret, dels uppgifter som mer allmänt behandlas i den brottsbe- kämpande verksamheten, se 2 kap. 12 § PDL med där angivna hän- visningar. Huvudprincipen kan sägas vara att personuppgifter inte får bevaras under längre tid än vad som behövs för det aktuella ändamålet. Därutöver finns bestämmelser om hur länge uppgifter får bevaras som längst. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan också meddela avvikande föreskrifter om längre tids bevarande för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. I  
 20–26 
  §§ PDF finns sådana närmare föreskrifter med längre beva- randetider avseende vissa slags uppgifter hänförliga till verksamhet med utredande och beivrande av brott. I 27 § finns vidare ett bemyn- digande för Riksarkivet att meddela föreskrifter i övrigt om längre tids bevarande för historiska, statistiska eller vetenskapliga syften. Hur gallring ska ske regleras inte närmare i de nämnda författ- ningarna. 
  
 I den nya tullbrottsdatalagen som träder i kraft den 1 juli 2017 finns bestämmelser om bevarande och gallring samlade i lagens 4 kap. De påminner i stora drag om regleringen i polisdatalagen med gall- ring som huvudregel och bevarande som undantag genom möjlig- het att meddela särskilda föreskrifter. 
  
 I 4 kap. 8 § tullagen (2016:253) och 16 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) finns bestämmelser om lagring och förstöring av vissa uppgifter från transportföretag. Där framgår att uppgifter från transportföretag som Tullverket tar del av genom terminalåtkomst inte får ändras eller på annat sätt bearbetas eller lagras. Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst ska förstöras omedelbart om de visar sig sakna betydelse för utredning och lagföring av brott. Motsvarande bestämmelser finns i 26 § polislagen (1984:387). Huvudregeln är alltså att uppgifterna inte alls ska bevaras utan gallras så fort de visar sig inte behövas för det primära ändamål för vilka de togs fram. I 2 kap.  
 8–9 
  §§ TBL finns ytterligare bestämmelser om behandling av person- uppgifter från transportföretag. Bestämmelserna innebär bl.a. att 
  
 339 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 bokningsuppgifterna i vissa fall får göras gemensamt tillgängliga och därmed omfattas av lagens gallringsbestämmelser. 
  
 Enligt 9 § lagen (2006:444) om passagerarregister ska en uppgift i passagerarregistret gallras inom 24 timmar efter överföringen till Polismyndigheten. Om uppgifter i registret behövs för att Polismyn- digheten, Säkerhetspolisen eller Tullverket ska kunna verkställa per- sonkontroller enligt 4 § samma lag, får uppgifterna i registret dock stå kvar till dess att myndighetens kontroller är slutförda. Vidare får regeringen meddela föreskrifter om att uppgifter i registret får stå kvar till dess att någon annan myndighet, som behöver uppgifterna för att kunna verkställa personkontroller enligt 4 §, har slutfört kon- trollerna. Även här är huvudregeln således att i princip omedelbar gallring ska ske så fort uppgifterna inte längre behövs för sitt pri- mära syfte. 
  
 Slutligen ska nämnas att det även i lagstiftningen om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst finns regler om bevarande och gallring i lagen (2007:258) och den anslutande förordningen (2007:260). 
  
 18.2.2Brottsdatalagen 
  
 I 2 kap. 17 § BDL anges att personuppgifter inte får behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Detta gäller dock inte om det finns avvikande bestäm- melser i lag eller förordning. Inte heller finns hinder mot att en myndighet bevarar allmänna handlingar för arkivändamål. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har i sitt delbe- tänkande uttalat att begreppen bevarande och gallring enbart bör användas i den betydelse de har i arkivlagstiftningen för att tydligare skilja mellan arkivrättsliga regler och regler om skydd för person- uppgifter. Brottsdatalagen och myndigheternas registerförfattningar bör därför i stället utgå från hur länge personuppgifter får behandlas för andra ändamål än arkivändamål (SOU 2017:29 s. 284). Detta kommer att behandlas närmare för registerförfattningarnas del i ut- redningen slutbetänkande. 
  
 340 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.3Inledande radering hos enheten för passagerarinformation 
  
 Vårt förslag: I den nya förordning som ansluter till lagen ska före- skrivas att om lufttrafikföretagen skickat in andra  
 PNR-uppgifter 
  än de som anges i bilagan till lagen, ska dessa omedelbart gallras genom att raderas redan då de kommer in till enheten för passa- gerarinformation. 
  
 18.3.1Direktivets bestämmelser 
  
 PNR-direktivet 
  ålägger lufttrafikföretagen att överföra sådana PNR- uppgifter som räknas upp i bilaga I till direktivet, förutsatt att de redan samlar in sådana i sin verksamhet som en del av sin normala verksamhet. Några andra uppgifter är lufttrafikföretagen inte skyl- diga att skicka till enheterna för passagerarinformation. Det finns å andra sidan inte något förbud mot att skicka fler uppgifter (så länge de inte utgör känsliga personuppgifter, se avsnitt 18.5) eller något åliggande för lufttrafikföretagen att skilja ut de  
 PNR-uppgifter 
  som enheterna för passagerarinformation ska motta från eventuella andra  
 PNR-uppgifter 
  som måhända behandlas gemensamt i passagerar- uppgiftssamlingen. I direktivet har därför förutsetts att lufttrafikföre- tagen kan komma att överföra även sådana  
 PNR-uppgifter 
  som en- heterna inte ska ha rätt att behandla. I artikel 6.1 föreskrivs därför att för det fall de överförda  
 PNR-uppgifterna 
  avser andra uppgifter än de som framgår av direktivets bilaga I, ska enheten för passagerarinfor- mation omedelbart och slutgiltigt radera dessa vid mottagandet. 
  
 18.3.2Våra överväganden och förslag 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som överförs till enheten för passagerarinfor- mation blir inkomna allmänna handlingar hos Polismyndigheten när de har översänts elektroniskt från lufttrafikföretagen och enheten kan ta fram dem i läsbart skick. 
  
 Vi uppfattar direktivets artikel 6.1 som utgörande en i arkiv- rättsligt hänseende omedelbar gallringsskyldighet, där de uppgifter 
  
 341 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 som inte omfattas av bilaga I till direktivet inte alls ska få föras in i databasen vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Bestämmelsen bör genomföras i stort sett i enlighet med dess orda- lydelse. Av vår bestämmelse bör således framgå att de aktuella upp- gifterna ska raderas omedelbart vid mottagandet. Enligt vår mening bör dock det i svensk lagstiftning vedertagna begreppet gallring an- vändas. För att klargöra att det är fråga om en definitiv och inte endast en partiell gallring av dessa  
 PNR-uppgifter 
  bör det i bestäm- melsen också anges att uppgifterna ska gallras genom att raderas. Ordet utplåning eller förstöras vore ett alternativt sätt att uttrycka samma sak. Med tanke på den osäkerhet om kommande begrepps- apparat som för närvarande finns på grund av den pågående data- skyddsreformen, anser vi dock att begreppet radering, som före- kommer i såväl dataskyddsförordningen som i det nya dataskydds- direktivet, är att föredra. Det kan anmärkas att vi inte utesluter att den kommande utvecklingen kan medföra såväl en utmönstring av det arkivrättsliga begreppet gallring ur registerförfattningar som att annan vokabulär kommer att bli vanlig när det närmare ska beskrivas hur personuppgiftsbehandlingen ska avslutas. Det är viktigt att detta uppmärksammas i den fortsatta beredningen då en enhetlig be- greppsapparat bör eftersträvas. Vi vill dock understryka att vi här och i de fortsatta delavsnitten använder begreppet gallring i dess arkivrättsliga hänseende, oaktat att motiven till gallringen syftar till att skydda enskildas personliga integritet. Den omedelbara gallringen i detta delavsnitt har integritetsskyddande syfte, men innebär sam- tidigt att regleringsmetoden för det är att ”överskottsinformation” från lufttrafikföretagen aldrig ska bli en del av myndighetens arkiv. 
  
 Enligt vår mening kan och bör bestämmelsen om gallring genom radering tas in i den till den nya lagen anslutande förordningen. 
  
 När det gäller tillämpningen av denna omedelbara gallringsskyl- dighet är vi givetvis medvetna om att det dagligen kommer att kom- ma in mycket stora mängder  
 PNR-uppgifter 
  till enheten, så stora mängder att det vore en orimlig tanke att personal vid enheten skulle kunna granska de inkomna uppgifterna och manuellt separera ”över- skottsinformation” från sådan som enheten ska ta emot. Det får dock förutsättas att enhetens tekniska lösningar programmeras och utformas på så sätt att de genom automatiserade processer kan känna av och sortera bort sådana  
 PNR-uppgifter 
  som omedelbart ska gallras. 
  
 342 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.4Lagringstiden hos enheten för passagerarinformation för  
 PNR-uppgifter 
  som mottagits från lufttrafikföretag 
  
 Vårt förslag: I lagen föreskrivs att  
 PNR-uppgifter 
  som mottagits från lufttrafikföretagen ska lagras i databasen vid enheten för passagerarinformation i fem år. Därefter ska de gallras genom att uppgifterna raderas. 
  
 18.4.1Direktivets bestämmelser 
  
 Lagringstiden för  
 PNR-uppgifterna 
  har bestämts till fem år i direk- tivet. Av skäl 25 framgår att denna tidsrymd ansetts dels stå i rimlig proportion till ändamålen att bekämpa terroristbrott och grov brottslighet, dels vara tillräckligt lång för att möjliggöra att PNR- uppgifterna kan användas i samband med analyser och utredningar. 
  
 I artikel 12.1 anges således att medlemsstaterna ska se till att  
 PNR-uppgifter 
  som lämnas till enheten för passagerarinformation från lufttrafikföretag lagras i en databas vid enheten under en period på fem år efter överföringen till enheten för passagerarinformation i den medlemsstat på vars territorium flygningen ankom eller av- gick. Vid utgången av femårsperioden ska medlemsstaterna, enligt artikel 12.4 första meningen, se till att  
 PNR-uppgifterna 
  slutgiltigt raderas.  
 PNR-uppgifterna 
  ska således bevaras i databasen vid enheten för passagerarinformation i fem år, varken längre eller kortare tid. 
  
 18.4.2Våra överväganden och förslag 
  
 PNR-direktivet 
  är dels en verksamhetsreglering som sätter upp ett system för informationsförsörjning och  
 -utbyte 
  i brottsbekämpning av visst slag, dels en dataskyddsreglering som sätter upp ramar och vissa absoluta krav som ska uppfyllas i syfte att kringgärda verk- samheten med tillfredsställande skydd för registrerades integritet. Regleringen är i dessa avseenden mycket sammanflätad. Bestämmel- serna i artikel 12.1 och 12.4 om lagring och slutgiltig radering av de  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts till enheten för passagerarinfor- mation från lufttrafikföretagen är ett exempel på detta. Lagrings- 
  
 343 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 tiden på fem år är ett åliggande som medlemsstaterna ska genomföra i linje med sin skyldighet att bedriva sitt lands del i  
 PNR-systemet. 
  Även den slutliga raderingen efter fem år är ett åliggande för medlems- staterna men är motiverad utifrån ett dataskyddsrättsligt intresse. 
  
 Vi föreslår att det i den nya lagen tas in en bestämmelse som anger att sådana  
 PNR-uppgifter 
  som har tagits emot, dvs. kommit in från lufttrafikföretagen, ska lagras i enhetens  
 PNR-databas 
  och bevaras där i fem år. 
  
 I skäl 30 till direktivet anges att direktivet inte påverkar tillämp- ningen av nationell rätt om principen om allmänhetens tillgång till officiella handlingar, varmed för svenskt vidkommande avses all- männa handlingar. Vi anser emellertid att det inte bör komma i fråga att utifrån de intressen som bär upp handlingsoffentligheten och med åberopande av vår grundlag och skäl 30 föreslå en längre tids lagring än den i direktivet stipulerade absoluta tidsgränsen. Något bärande insynsintresse i den stora massan  
 PNR-uppgifter 
  som kom- mer att lagras i  
 PNR-databasen 
  kan vi inte identifiera. I den mån  
 PNR-uppgifter 
  verkligen kommer att användas i den brottsbekäm- pande verksamheten hos behöriga myndigheter – i vilken allmänheten i och för sig har ett tungt vägande insynsintresse – rör det sig om ett proportionellt sett ytterst litet antal uppgifter för vilka andra regler för bevarande och gallring än den nu aktuella artikeln kommer att aktiveras. Vi bedömer därför att det framstår som oproblematiskt att  
 PNR-uppgifter 
  i  
 PNR-databasen 
  efter denna föreskrivna femårs- period ska gallras definitivt. 
  
 Vi föreslår alltså en bestämmelse i den nya lagen som anger att  
 PNR-uppgifter 
  ska gallras fem år efter att uppgifterna kommit in till enheten från lufttrafikföretagen. Hur gallring ska ske bör också anges i lagen genom att det föreskrivs att gallringen i detta avseende ska ske genom radering. Härmed avses i praktiken att uppgifterna utplånas. Bestämmelsen, som måste införas enligt direktivet, medför att succes- siv gallring måste ske kontinuerligt. Det får förutsättas att de tek- niska lösningarna utformas så att detta kan skötas genom förpro- grammerade processer. 
  
 344 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.5Radering av  
 PNR-uppgifter 
  
 som utgör känsliga personuppgifter 
  
 Våra förslag: Bland lagens inledande bestämmelser tas in en be- stämmelse som förbjuder behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som av- slöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening, eller som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning. I bestämmelsen ska detta framgå genom att det hänvisas till relevant bestämmelse i brottsdatalagen som närmare räknar upp dessa slags uppgifter såsom känsliga personuppgifter. I den nya lagen kommer alltså dessa uppgifter inte att närmare definieras. 
  
 Det förs i lagen in en bestämmelse som anger att enheten för passagerarinformation omedelbart ska gallra  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter genom att radera dem om en- heten mottar sådana uppgifter från lufttrafikföretag eller från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat. Vidare förs det in en bestämmelse som anger att även behöriga myndig- heter omedelbart ska gallra sådana uppgifter genom att radera dem för det fall de skulle motta sådana. 
  
 18.5.1Direktivets bestämmelser 
  
 Enligt artikel 13.4 ska medlemsstaterna förbjuda behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religion eller filosofiska övertygelse, fackförenings- tillhörighet, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning. Om en- heten för passagerarinformation mottar  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar sådana uppgifter, ska dessa uppgifter omedelbart raderas. 
  
 18.5.2Allmänt om känsliga personuppgifter 
  
 De i artikel 13.4 uppräknade uppgifterna utgör vad som i dataskydds- sammanhang brukar betecknas som känsliga personuppgifter, se t.ex. 13 § PUL. Också det nya dataskyddsdirektivet innehåller en bestäm- melse om känsliga personuppgifter (artikel 10). Enligt den bestäm- melsen får sådana personuppgifter behandlas endast om det är absolut 
  
 345 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 nödvändigt och om vissa närmare angivna förutsättningar i övrigt är uppfyllda. Bestämmelsen är genomförd i 2 kap.  
 11–14 
  §§ BDL. Även i artikel 9 i dataskyddsförordningen – som framöver kommer att vara tillämplig exempelvis hos lufttrafikföretagen – finns ett principiellt förbud mot behandling av känsliga personuppgifter samt vissa undan- tagsgrunder. 
  
 Uppräkningen av vilka personuppgifter som är att se som käns- liga har tidigare varit densamma i olika instrument på dataskydds- området. Det nya dataskyddsdirektivet och dataskyddsförordningen innehåller emellertid ytterligare två kategorier av känsliga person- uppgifter; genetiska och biometriska uppgifter, som inte anges i  
 PNR-direktivet. 
  I 2 kap. 11 § BDL behandlas samtliga känsliga per- sonuppgifter som avses i  
 PNR-direktivet. 
  Biometriska och genetiska uppgifter behandlas i 2 kap. 12 §. 
  
 18.5.3 
 PNR-uppgifter 
  som kan utgöra känsliga personuppgifter 
  
 PNR-direktivet 
  ger inte något stöd för att lufttrafikföretagen ska överföra känsliga personuppgifter till enheten för passagerarinfor- mation. Tvärtom anges i direktivet att behandling av känsliga per- sonuppgifter ska förbjudas. Enligt direktivet ska således inte luft- trafikföretagen skicka in känsliga personuppgifter till enheten för passagerarinformation. Dock kan sådana uppgifter komma att över- föras av misstag. Känsliga personuppgifter kan t.ex. komma att ingå bland de allmänna anmärkningarna (punkten 12 i bilaga I till direk- tivet). Som tidigare har angetts utgör de allmänna anmärkningarna ett fritextfält för kommunikation mellan t.ex. resebokare och flyg- bolagspersonal. Här kan finnas uppgifter om t.ex. specialkost, behov av assistans, medicinska behov och andra hälsouppgifter. Dessa upp- gifter kan avslöja en persons religion eller hälsotillstånd och får därmed inte behandlas enligt direktivet. 
  
 Även andra  
 PNR-uppgifter 
  kan innehålla personuppgifter som avslöjar känsliga personuppgifter. Man kan t.ex. tänka sig att en  
 e-postadress 
  innehåller ett partinamn eller fackföreningsnamn i en medlemsstat och adressen kan därmed avslöja en persons politiska tillhörighet eller fackföreningstillhörighet. 
  
 346 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 Uppgifter om en persons nationalitet har i lagstiftning som rör be- handling av personuppgifter inte ansetts vara uppgifter som normalt avslöjar ras eller etniskt ursprung (se t.ex. SOU 2015:39 s. 328 f.). En uppgift om att en resenär är medborgare i ett visst land omfattas alltså inte av förbudet. Skulle emellertid en sådan uppgift i det en- skilda fallet t.ex. avslöja etniskt ursprung faller den dock in under förbudet. Uppgifter om att en viss person närmast kommer från en viss världsdel eller ett visst land faller också som regel utanför förbu- det mot behandling av känsliga personuppgifter (se prop. 2009/10:85 s. 325). Dock kan uppgifter om namn och språkkunskaper tillsam- mans utgöra indirekta upplysningar om en persons etniska ursprung (se t.ex. SOU 2003:40 s. 180). 
  
 18.5.4Våra överväganden och förslag 
  
 Direktivet anger att varje medlemsstat ska förbjuda behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar känsliga personuppgifter. En bestäm- melse med denna innebörd bör därmed föras in i vårt lagförslag. Med tanke på dess centrala betydelse och att den bör gälla för samt- liga aktörer som omfattas av lagen bör den tas in bland lagens in- ledande bestämmelser. Vidare bör det i bestämmelsen hänvisas till den paragraf i brottsdatalagen vari just dessa slags känsliga person- uppgifter definieras som sådana. Vårt förbud mot behandling av känsliga personuppgifter gäller i övrigt i stället för bestämmelsen i 2 kap. 11 § BDL. 
  
 Det bör vidare av lagen framgå att för det fall enheten för passa- gerarinformation mottar  
 PNR-uppgifter 
  som utgör sådana uppgif- ter som räknas upp i artikel 13.4, ska de omedelbart gallras genom att raderas. 
  
 Direktivet ger inte några närmare anvisningar kring hur gall- ringen av de  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar känsliga personuppgifter ska gå till. Det är således upp till varje medlemsstat att finna lämp- liga tekniska lösningar för att uppfylla denna skyldighet. Eftersom en hel del av de känsliga personuppgifterna kan tänkas förekomma i det s.k. fritextfältet, hade en lösning varit att helt radera detta fält av  
 PNR-uppgifter. 
  Dock skulle en sådan lösning medföra att även sådana  
 PNR-uppgifter 
  som inte innehåller känsliga personuppgifter gallrades. Sådana uppgifter som enligt direktivet ska överföras av 
  
 347 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 lufttrafikföretagen och behandlas av enheterna för passagerarinfor- mation skulle därmed helt tas bort. En sådan generell gallring av hela fritextfältet kan inte anses vara förenlig med direktivet. Vi kan därför inte förorda en sådan lösning. 
  
 Det ska vidare poängteras att förbudet mot behandling av PNR- uppgifter som utgör känsliga personuppgifter och gallringsskyldig- heten inte enbart omfattar sådana  
 PNR-uppgifter 
  som kommer in direkt från lufttrafikföretagen. Förbudet och gallringsskyldigheten gäller även för det fall sådana  
 PNR-uppgifter 
  skulle komma in till enheten från motsvarande enheter i andra medlemsstater, t.ex. där- för att en enhet i det andra landet inte insett att uppgiften i fråga röjer ett medlemskap i en svensk fackförening eller liknande. 
  
 De tekniska lösningar som tas fram för att genomföra PNR- systemet får utformas så att de kan tillgodose kravet på radering av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter. 
  
 Eftersom enheten för passagerarinformation inte får behandla  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter ska sådana uppgifter inte heller föras över från enheten till de behöriga myn- digheterna. Dock kan det i något fall ändå förekomma att sådana uppgifter förs vidare av misstag. T.ex. kan det först sedan PNR- uppgifter har överförts från enheten uppmärksammas att dessa inne- håller en persons yrkestitel i vilken framgår att denne är t.ex. präst, rabbin eller imam i ett trossamfund. För det fall ett sådant misstag skulle inträffa och  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga person- uppgifter skulle överföras till en behörig myndighet, bör den be- höriga myndigheten omedelbart radera dessa. Vi föreslår att en bestämmelse med denna innebörd förs in i lagen. Bestämmelsen bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelse för en- heten för passagerarinformation. För det fall en behörig myndighet mottar  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter ska så- ledes dessa genast gallras genom att raderas. 
  
 348 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.6Enhetens bevarande och gallring av resultatet av en förhandsbedömning 
  
 Våra förslag: Det förs i förordning in bestämmelser som genom- för artikel 12.5 om hur resultatet av en förhandsbedömning – dvs. träffar – ska få sparas. En positiv träff ska gallras så snart resultatet inte längre behövs för att kunna informera behöriga mottagare om resultatet. En ”falsk” träff får bevaras längst till dess att de bakom- liggande  
 PNR-uppgifterna 
  i databasen gallrats vid utgången av den femåriga lagringstiden. 
  
 Vidare införs en bestämmelse om att träffar med  
 PNR-infor- 
  mation som har kommit in till enheten från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat ska gallras när den vidarebefordrats till en behörig myndighet och inte längre behövs för att en återrappor- tering ska kunna göras till avsändaren i den andra medlemsstaten. 
  
 18.6.1Direktivets bestämmelser 
  
 Resultatet av en förhandsbedömning av passagerare, dvs. den träff som kan uppkomma vid de bedömningar av passagerare som ska göras före deras beräknade ankomst till eller avresa från Sverige, får endast bevaras av enheten för passagerarinformation så länge som det krävs för att informera de behöriga myndigheterna och even- tuellt enheterna för passagerarinformation i andra medlemsstater om träffen. Detta framgår av första meningen i artikel 12.5. 
  
 Om resultatet av en automatisk behandling av  
 PNR-uppgifter 
  efter en individuell granskning enligt artikel 6.5 inte ger någon träff, dvs. inte visar sig vara intressant för vidare granskning, får resultatet dock bevaras för att undvika framtida ”falska” träffar. De falska träffarna får sparas så länge de bakomliggande  
 Booth 
  terna inte har raderats. Detta anges i andra meningen i artikel 12.5. 
  
 349 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 18.6.2Våra överväganden och förslag 
  
 Positiva träffar ska inte sparas 
  
 Bestämmelsen i artikel 12.5 första meningen skulle kunna tolkas som att en s.k. positiv match eller träff bara får sparas tills den sänts vidare till en eller flera behöriga myndigheter. Vi menar emellertid att direktivet rimligen måste förstås så att enheten ska få behålla re- sultatet en viss tid även efter att ha skickat en träff till en av de be- höriga myndigheterna för vidare granskning. Det finns nämligen behov av viss tid för återrapportering från den behöriga myndig- heten. Den behöriga myndigheten kan exempelvis återrapportera att någon ytterligare behörig myndighet eller något annat lands enhet för passagerarinformation också bör informeras om träffen. 
  
 Direktivets bestämmelse angående sparande av träffar bör genom- föras så att dessa förutsättningar för hur länge resultaten av en för- handsbedömning av  
 PNR-uppgifter 
  får bevaras tillgodoses. Det bör således i en bestämmelse anges att ett resultat ska gallras så snart det inte längre behövs för att informera behöriga myndigheter och eventuellt andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation om resultatet. Frågan kan regleras i förordning. Den föreslagna be- stämmelsen ska utgöra en huvudregel för hur länge resultat, dvs. träffar, får bevaras. Vi ser inget behov av att fastställa en tidsgräns för hur lång tid som kan gå innan gallring ska ske. Det kan dock inte röra sig om någon längre tid, högst någon vecka enligt vår bedömning. 
  
 ”Falska” träffar får sparas 
  
 En falsk träff, dvs. resultatet av en förhandsbedömning som efter den individuella granskning som skett på enheten enligt artikel 6.5 inte bedöms behöva granskas närmare och därför inte har översänts till en behörig myndighet, får alltså sparas i upp till fem år enligt artikel 12.5 andra meningen. Syftet är att undvika upprepning av samma felaktiga träff mot urvalskriterierna. Sparade uppgifter om falska träffar kan nämligen medföra att oskyldiga personer inte blir kontrollerade på nytt vid en ny resa. De falska träffarna kan även användas för att förbättra urvalskriterierna. Enligt vår tolkning av bestämmelsen måste en falsk träff kunna konstateras även efter ett översändande av träffen till en behörig myndighet, nämligen om 
  
 350 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 den myndigheten återrapporterar att den vidare granskningen visat att träffen var falsk, dvs. att det fanns inte fog för några misstankar. 
  
 En reglering i enlighet med det här sagda bör införas genom en bestämmelse som innebär ett undantag från huvudregeln om beva- rande av positiva träffar. Av bestämmelsen bör framgå att om sådana träffar som fåtts fram vid en förhandsbedömning av  
 PNR-uppgifter 
  efter en initial bedömning inte anses ge anledning till behov av vidare granskning, får resultatet bevaras längst till dess de bakomliggande  
 PNR-uppgifterna 
  har gallrats, dvs. vid utgången av den femåriga lag- ringstiden. Senast då ska de gallras. Detsamma ska gälla om träffarna sänts vidare till behöriga myndigheter men dessa hinner återrappor- tera att träffarna inte föranlett vidare misstankar innan träffarna har hunnit gallras av enheten för passagerarinformation enligt huvud- regeln om att träffar ska gallras efter det att de inte längre behövs för att kunna informera behöriga mottagare. Även denna fråga kan regleras i förordning. 
  
 Träffar som har mottagits från andra medlemsstater 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller inga uttryckliga bestämmelser om hur länge de träffar med  
 PNR-uppgifter 
  som har översänts från andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation till vår motsva- rande enhet får bevaras. Som har angetts tidigare är enheten för passagerarinformation en förmedlare av  
 PNR-information 
  och inte en slutlig destinationsinstans när det gäller det internationella utbytet av sådana uppgifter. Den  
 PNR-information 
  som överförs till en- heten från andra medlemsstaters motsvarande enheter ska således sändas vidare till de behöriga myndigheterna för att användas där. Tanken är alltså inte att dessa uppgifter ska bevaras hos enheten. De  
 PNR-uppgifter 
  som har översänts till vår nationella enhet för passagerarinformation från andra medlemsstaters motsvarande en- heter kan således, enligt vår mening, inte ens tolkningsvis anses om- fattas av de lagringsbestämmelser som anges i artikel 12. 
  
 Enligt vår mening bör det föras in en bestämmelse som anger hur länge  
 PNR-information 
  som har översänts från andra medlems- staters enheter för passagerarinformation till vår motsvarande enhet får bevaras där. En sådan bestämmelse bör lämpligen tas in i den nya förordningen. 
  
 351 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 Som har angetts ovan ska vår enhet för passagerarinformation vidaresända den  
 PNR-information 
  som den mottagit från andra medlemsstaters motsvarande enheter till våra behöriga myndig- heter, och inte därefter bevara den informationen. En bestämmelse liknande den i artikel 12.5 första meningen, som anger att resultatet av en behandling av  
 PNR-uppgifter 
  ska bevaras endast så länge som det krävs för att genomföra översändandet till behöriga myndig- heter, skulle därmed kunna föreslås. Det har emellertid framförts till oss att enheten för passagerarinformation behöver kunna bevara den aktuella  
 PNR-informationen 
  ytterligare en tid på liknande sätt som beträffande enhetens egna träffar. Enheten för passagerar- information ska nämligen, utan att det anges i direktivet, återrap- portera till den motsvarande enhet som har översänt informationen och ange om den översända informationen har varit av intresse för våra behöriga myndigheter. För att kunna utföra denna återrap- portering behöver först en liknande rapportering ske från de behö- riga myndigheter som har mottagit informationen till vår enhet för passagerarinformation. Först därefter kan enheten föra dessa upp- gifter vidare. För att vår enhet för passagerarinformation ska veta vilken information som återrapporteringen ska avse, vore det där- för lämpligt att enheten får bevara informationen om träffen till dess den har gjort sin återrapportering. Vi föreslår därför en be- stämmelse som anger att den  
 PNR-information 
  som har mottagits från andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation ska gallras så snart den inte längre behövs för återrapportering till den enhet för passagerarinformation som har översänt informationen. Enligt vår bedömning talar övervägande skäl för att det är befogat med en sådan ytterligare kort tids bevarande. Vi ser inte heller här något behov av att fastställa en tidsgräns för hur lång tid som kan gå innan gallring ska ske. Liksom ovan bedömer vi dock att en veckas tid bör vara tillräcklig för att genomföra en återrapportering. 
  
 352 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.7Enhetens bevarande och gallring av resultat av behandling av  
 PNR-uppgifter 
  på begäran 
  
 Våra förslag: Resultatet av en sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som görs för att besvara en begäran ska gallras så snart det inte längre behöver bevaras för återrapportering från mottagaren. 
  
 Resultat som andra medlemsstaters enheter för passagerar- information tar fram för att besvara en svensk förfrågan och sänder över till den svenska enheten, ska gallras så snart det inte längre behövs för att kunna informera behöriga myndigheter och eventuellt återrapportera till den andra medlemsstaten. 
  
 Framtagen  
 PNR-information 
  efter behandling på begäran 
  
 Det finns inga bestämmelser i direktivet som reglerar vad som ska gälla för sådana resultat som fås fram när enheten behandlar och bearbetar  
 PNR-uppgifter 
  för att besvara en begäran från behöriga myndigheter enligt artikel 6.2 b, från enheter i andra medlemsstater enligt artikel 9.2, från Europol enligt artikel 10.2 eller vid över- föringar till tredjeland, se artikel 11.1 d. Sådan information torde kunna innehålla både  
 PNR-uppgifter 
  och eventuell kompletterande information som fåtts fram genom sökningar i relevanta databaser. 
  
 Enligt vår bedömning kommer det inte att finnas någon anled- ning för enheten att ha tillgång till dessa resultat längre tid än vad det krävs för att kunna informera de behöriga mottagarna. Vi före- slår därför att det i förordning tas in en bestämmelse som anger att resultatet av en sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som görs för att besvara en särskild förfrågan ska gallras så snart återrapporter- ing har skett eller en sådan inte längre är aktuell. 
  
 Resultat som mottagits från andra medlemsstaters enheter 
  
 Enheten för passagerarinformation kommer också att motta resul- tat av sådan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som har skett vid andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation för att besvara förfrågningar från den svenska enheten enligt artikel 9.2. Direktivet innehåller inte heller några bestämmelser om bevarande eller gall- 
  
 353 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 SOU 2017:57 
  
 ring av sådana uppgifter. Vår bedömning är dock i denna fråga den- samma som ovan, nämligen att det inte finns något behov av att spara denna information vid den nationella enheten för passage- rarinformation. Resultat som mottagits från andra medlemsstaters enheter efter en svensk begäran bör därför gallras så snart den har överförts till relevanta behöriga myndigheter och en eventuell åter- rapportering har skett till den andra medlemsstaten. Även denna fråga bör kunna regleras i förordning. 
  
 18.8Bevarande och gallring av  
 PNR-information 
  hos behöriga myndigheter 
  
 Vårt förslag:  
 PNR-information 
  som de behöriga myndigheterna har mottagit från enheten för passagerarinformation efter enhe- tens förhandsbedömning ska gallras genom att raderas, om den visar sig sakna betydelse för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Vår bedömning: Behöriga myndigheters bevarande och gallring av  
 PNR-information 
  som de mottar från en enhet för passagerar- information bör i övrigt styras av den reglering som i övrigt gäller för myndigheternas behandling av personuppgifter i aktuell verk- samhet. 
  
 18.8.1Direktivets bestämmelser 
  
 Bestämmelserna i direktivet om lagring, bevarande och radering be- handlar endast hur PNR information ska och får hanteras vid enheten för passagerarinformation. I artikel 12.4 andra meningen anges dock att skyldigheten i första meningen att slutgiltigt radera  
 PNR-upp- 
  gifter vid utgången av den femåriga lagringstiden inte gäller om specifika  
 PNR-uppgifter 
  har överförts till behöriga myndigheter och används i specifika fall i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. Då ska de behöriga myndigheternas lagring av uppgifterna i stället regleras av nationell rätt. 
  
 354 
  
 SOU 2017:57 
  
 Lagringstid och gallring 
  
 18.8.2Våra överväganden och förslag 
  
 När behöriga myndigheter mottar  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation sker det som en del av myndigheternas ordinarie verksamhet avseende sådan kvalificerad brottslighet som omfattas av  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser. Detsamma gäller när en behörig myndighet undantagsvis får  
 PNR-information 
  direkt från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. Förutsättningen för informationshantering är i vart fall såvitt gäller personuppgifter noga reglerade hos de myndigheter som kan komma att bli behöriga sådana enligt vår lag, se t.ex. polisdatalagen och tullbrottsdatalagen. Enligt vår mening uppfyller dessa regleringar en rimlig avvägning mellan de olika intressen som står mot varandra även när det gäller  
 PNR-uppgifter 
  eller annan  
 PNR-information. 
  Det saknas därför – med ett undantag – anledning att föreslå några bestämmelser om hur länge behöriga myndigheter får bevara sådan information som de tar emot från en enhet för passagerarinformation. 
  
 Undantaget avser sådan  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation efter sin förhandsbedömning enligt arti- kel 6.2 a skickar till en eller flera behöriga myndigheter för vidare granskning. För det fall den behöriga myndigheten konstaterar att  
 PNR-informationen 
  med resultatet av enhetens behandling visar sig sakna betydelse för att bekämpa terroristbrottslighet eller grov brottslighet, är det vår mening att informationen ska gallras hos den behöriga myndigheten genom att raderas. Vi föreslår därför en sådan bestämmelse, som bör föras in i lagen. Bestämmelsen kan sägas utgöra en motsvarighet till de bestämmelser som finns i 26 § polis- lagen, 4 kap. 8 § tullagen och 16 § inregränslagen, se avsnitt 18.2.1. Bestämmelsen kommer att gälla för samtliga nuvarande och even- tuellt tillkommande behöriga myndigheter. Det ska observeras att det kan ta olika lång tid i olika fall att konstatera om en uppgift saknar betydelse för den angivna brottsligheten. Det är alltså först när detta konstaterats som gallringsskyldigheten träder in. 
  
 355 
  
 19Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 19.1Personuppgiftsansvar 
  
 19.1.1Direktivets bestämmelser 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller inte några särskilda bestämmelser om per- sonuppgiftsansvar. Däremot innehåller direktivet en rad skyldigheter som ålagts de nationella enheterna för passagerarinformation. Exem- pelvis anger direktivet hur enheten får behandla  
 PNR-uppgifter 
  och när enheten får överföra dessa uppgifter till behöriga myndigheter och andra mottagare. Vidare anges i direktivet att medlemsstaterna ska se till att enheten för passagerarinformation bevarar viss doku- mentation och loggar behandlingen av uppgifter samt informerar om personuppgiftsincidenter. Enheten ska också utse ett dataskyddsom- bud. Alla dessa skyldigheter innebär krav på behandling av person- uppgifter. 
  
 Vidare anges i artikel 13.3 att direktivet inte påverkar tillämplig- heten av det nuvarande dataskyddsdirektivet1 på lufttrafikföretags behandling av personuppgifter, i synnerhet deras skyldigheter att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda personuppgifters säkerhet och konfidentialitet. 
  
 1 Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. 
  
 357 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 19.1.2Nya dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen 
  
 En definition av begreppet personuppgiftsansvarig finns intagen i artikel 3.8 i det nya dataskyddsdirektivet. Enligt definitionen avses med personuppgiftsansvarig en behörig myndighet som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen och medlen för be- handlingen av personuppgifter. Om ändamålen och medlen för be- handlingen bestäms av unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt kan den personuppgiftsansvarige eller de särskilda kriterierna för hur denne ska utses föreskrivas i unionsrätten eller medlemsstater- nas nationella rätt.  Av definitionen framgår att endast myndigheter kan vara personuppgiftsansvariga inom direktivets område. Enligt skäl 50 i direktivet bör vidare de personuppgiftsansvariga åläggas ansvaret för all behandling av personuppgifter som de utför eller som utförs på deras vägnar. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv föreslår att en personuppgiftsansvarig definieras som den behöriga myndighet som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter (1 kap. 6 § BDL). Enligt 3 kap. 1 § BDL ska den personuppgiftsansvarige vara ansvarig för all behandling av personuppgifter som utförs under dennes ledning eller på dennes vägnar. Enligt utredningens allmänna överväganden ger brottsdatalagens definition vägledning som på ett tillräckligt tydligt sätt gör att det går att fastställa vem som är personuppgiftsansvarig i verksamheter där endast brottsdatalagen kommer att gälla. Vidare pekas på att myndigheternas registerförfattningar föreskriver vem som är personuppgiftsansvarig samt att utredningen kommer att i sitt slutbetänkande behandla hur personuppgiftsansvaret ska regleras i dessa författningar (SOU 2017:29 s. 298). 
  
 19.1.3Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag och vår bedömning: I lagen tas in en bestämmelse om att Polismyndigheten är personuppgiftsansvarig för den be- handling av personuppgifter som utförs vid enheten för passagerar- information. Ytterligare bestämmelser om personuppgiftsansvar behöver inte föras in i lagen. 
  
 358 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 Personuppgiftsansvaret för behandling av personuppgifter vid enheten för passagerarinformation 
  
 Enheterna för passagerarinformation får enligt direktivet inrättas såsom nya, egna, myndigheter eller etableras inom en redan befintlig myndighet. Eftersom valet av organisationsform är upp till varje med- lemsstat, är det förståeligt att direktivet ålägger enheterna för passa- gerarinformation de skyldigheter som direktivet kräver. Den svenska enheten för passagerarinformation kommer dock att inrättas inom Polismyndigheten och ingå som en organisatorisk enhet i den myn- digheten. Inom svensk förvaltning är det normalt så att det yttersta ansvaret för verksamheten läggs på myndighetsnivå. Det är således myndigheten i stort som ansvarar för personuppgiftsbehandlingen. 
  
 Eftersom enheten för passagerarinformation kommer att placeras inom Polismyndigheten är det alltså den enda rimliga ordningen enligt vår mening att det är Polismyndigheten som ska vara person- uppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som enheten utför enligt den lag som vi föreslår. Frågan är om detta behöver regleras särskilt. 
  
 För Polismyndighetens personuppgiftsbehandling i den brotts- bekämpande verksamheten kommer brottsdatalagen att bli tillämp- lig. I brottsdatalagen pekas inte särskilt ut vilken myndighet som är personuppgiftsansvarig för vad. Såvitt vi i skrivande stund kan för- moda kommer den befintliga regleringen av personuppgiftsansvaret att i huvudsak behållas i de särskilda registerförfattningarna för behöriga myndigheter på området, däribland polisdatalagen, även sedan de anpassats till brottsdatalagen. Polisdatalagen kommer att gälla även för arbetet vid enheten för passagerarinformation, för det fall inte annat anges i vår lag. Det torde därför inte vara helt nöd- vändigt att även i vår lag ange att det är Polismyndigheten som har personuppgiftsansvaret. Eftersom frågan förtjänar tydlighet föreslår dock vi att det i lagen förs in en bestämmelse om Polismyndighetens personuppgiftsansvar. Behovet av tydlighet sammanhänger bl.a. med att det annars kan uppstå missförstånd på grund av de bestämmelser som anger vad enheten för passagerarinformation ska eller får göra. Bestämmelsen är således av upplysande karaktär och förtydligar att det är Polismyndigheten som ska ansvara för att  
 PNR-direktivets 
  och brottsdatalagens olika skyldigheter följs vad gäller verksamheten vid enheten för passagerarinformation. 
  
 359 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvaret för behandling hos behöriga myndigheter 
  
 Sedan  
 PNR-uppgifterna 
  har överförts från enheten för passagerar- information till olika behöriga myndigheter kommer respektive myndighet att vara ansvarig för de överförda personuppgifterna och dess fortsatta behandling. Det gäller oavsett om  
 PNR-informationen 
  överförts efter en förhandsbedömning eller på särskild begäran. Detta behöver inte regleras särskilt i vår lag. 
  
 Personuppgiftsansvaret för behandling hos lufttrafikföretagen 
  
 Lufttrafikföretagen åläggs en författningsreglerad skyldighet att över- föra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation. Så gott som samtliga lufttrafikföretag torde vara sådana i EU etablerade aktörer som kommer att omfattas av den kommande dataskyddsför- ordningens tillämpningsområde, se artikel 3 i förordningen. I förord- ningen finns en med det nya dataskyddsdirektivet likartad definition av personuppgiftsansvarig (artikel 4.7). De  
 PNR-uppgifter 
  som luft- trafikföretagen överför är uppgifter som företagen redan samlat in i sin kommersiella verksamhet i vilken de bestämmer ändamålen och medlen med behandlingen av uppgifterna. Det torde inte kunna råda något tvivel om att ett lufttrafikföretag har personuppgiftsansvaret för de  
 PNR-uppgifter 
  som företaget samlat in och behandlar. Visser- ligen anges i artikel 11.1 i den tidigare nämnda förordningen om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem2 att systemleveran- tören ska betraktas som registeransvarig, dvs. personuppgiftsansvarig för personuppgifterna i systemen. Enligt vår mening fråntar dock inte detta förhållande lufttrafikföretagens personuppgiftsansvar en- ligt dataskyddsförordningen för  
 PNR-uppgifterna 
  i samband med deras överföring till enheten för passagerarinformation. Det kan här anmärkas att artikel 13.3 respektive 21.2 i  
 PNR-direktivet 
  synes förutsätta att lufttrafikföretagen är personuppgiftsansvariga i detta avseende. Det förhållandet att lufttrafikföretagen åläggs en skyldig- het att översända redan insamlade uppgifter till enheten för passage- rarinformation medför inget behov av särskild reglering av person- 
  
 2 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 80/2009 av den 14 januari 2009 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 2299/89. 
  
 360 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 uppgiftsansvaret menar vi. Lufttrafikföretagens personuppgiftsan- svar enligt dataskyddsförordningen för  
 PNR-uppgifterna 
  kommer alltså att omfatta deras överföring av  
 PNR-information 
  till enheten för passagerarinformation. För det fall ett lufttrafikföretag anlitar en systemleverantör för överföringen till enheten för passagerarinforma- tion uppträder denne, i fråga om överföringen, som ett personupp- giftsbiträde som behandlar personuppgifter för det personuppgifts- ansvariga lufttrafikföretagets räkning. 
  
 Ansvaret för att överföringen till enheten för passagerarinforma- tion sker på ett säkert sätt ligger således hos lufttrafikföretagen. De har dock givetvis inget ansvar för den fortsatta hantering som sker vid enheten eller behöriga myndigheter m.fl. från och med enhetens mottagande av uppgifterna. 
  
 19.2Generella datasäkerhetsbestämmelser 
  
 19.2.1Direktivets bestämmelser 
  
 Direktivet innehåller ett flertal bestämmelser som syftar till att säker- ställa en hög nivå av datasäkerhet vid behandlingen av PNR- uppgifter. I artikel 13.7 anges att medlemsstaterna ska se till att deras enhet för passagerarinformation genomför lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder och förfaranden för att säkerställa en så hög säkerhetsnivå som är lämplig med tanke på de risker som är för- knippade med behandlingen och arten av  
 PNR-uppgifterna. 
  Vidare anges i artikel 13.2 att medlemsstaterna ska föreskriva att de nationella bestämmelser om konfidentiell behandling och datasäkerhet som har antagits för genomförande av artiklarna 21 och 22 i dataskydds- rambeslutet även är tillämpliga på all behandling av personuppgifter i enlighet med detta direktiv. En ytterligare bestämmelse med anknyt- ning till datasäkerhet är artikel 6.8 vari anges att lagring, behandling och analys av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation uteslutande ska utföras på en eller flera säkra platser på en med- lemsstats territorium. 
  
 Som redan tidigare nämnts anges vidare i artikel 13.3 att direk- tivet inte påverkar tillämpligheten av det nuvarande dataskydds- direktivet på lufttrafikföretags behandling av personuppgifter, i synnerhet deras skyldigheter att vidta lämpliga tekniska och organi- satoriska åtgärder för att skydda personuppgifters säkerhet och 
  
 361 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 konfidentialitet. I artikel 16.1 anges vidare att all överföring av PNR- uppgifter från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinforma- tion ska göras med elektroniska medel som tillhandahåller tillräck- liga garantier med avseende på de tekniska säkerhetsåtgärder och de organisatoriska åtgärder som styr den behandling som ska utföras. I händelse av tekniska problem får  
 PNR-uppgifterna 
  överföras på annat lämpligt sätt under förutsättning att samma säkerhetsnivå upprätthålls och att unionsrätten om dataskydd respekteras fullt ut (se även artikel 8.3). 
  
 19.2.2Dataskyddsrambeslutet och dess genomförande i svensk rätt 
  
 Artikel 22 i dataskyddsrambeslutet föreskriver krav på säkerhet i samband med behandlingen av personuppgifter. Enligt bestämmelsen ska medlemsstaterna se till att behöriga myndigheter vidtar lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda personuppgifter från att avsiktligt eller oavsiktligt utplånas eller gå förlorade samt från ändringar, otillåten spridning och otillåten tillgång till uppgifterna. I punkten 2 ställs mera konkreta krav på olika typer av åtgärder som dels ska förhindra att uppgifterna hamnar i orätta händer, dels till- försäkra att det går att i efterhand kontrollera vem som har lagt in uppgifter och att de system som används fungerar tillfredsställande. 
  
 I artikel 21 i rambeslutet föreskrivs att personuppgifter endast får behandlas av anställda vid den behöriga myndigheten eller efter instruktioner från denna, om det inte föreligger rättsliga skyldigheter till annan behandling. Vidare ska den som anlitas för att arbeta för en behörig myndighet vara bunden av alla de bestämmelser om skydd av uppgifter som gäller för respektive myndighet. 
  
 De aktuella bestämmelserna föranledde inte några ändringar i lag eller förordning i samband med genomförandet av rambeslutet, efter- som gällande rätt för den brottsbekämpande sektorn redan ansågs tillgodose kraven enligt rambeslutet (se prop. 2008/09:16 s. 52 f.). Bland annat hänvisades till de allmänna bestämmelserna i  
 30–32 
  §§ PUL om säkerheten vid behandling av personuppgifter. Bestämmel- serna avser att trygga både den tekniska säkerheten och att de per- soner som behandlar uppgifterna har tillräckliga instruktioner för att behandla uppgifterna på ett korrekt sätt. Den personuppgifts- ansvarige har ett stort ansvar för säkerheten. Vidare hänvisades till att 
  
 362 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 bestämmelser om informationssäkerhet även finns i andra författ- ningar, t.ex. i arkivlagen (1990:782). Vad gäller artikel 21 ansågs där- utöver 14 § i lagen (1994:260) om offentlig anställning ha betydelse för att uppfylla rambeslutets krav såvitt gäller allmän verksamhet. 
  
 19.2.3Brottsdatalagen 
  
 Som tidigare har angetts upphävs dataskyddsrambeslutet i samband med genomförandet av det nya dataskyddsdirektivet. Av PNR- direktivets skäl 27 framgår att hänvisningar till dataskyddsrambeslu- tet bör ses som hänvisningar till såväl nuvarande lagstiftning som de framtida bestämmelser som kommer att ersätta denna. Eftersom det nya dataskyddsdirektivet ska genomföras i nationell rätt ungefärligen samtidigt som  
 PNR-direktivet, 
  får hänvisningarna till dataskydds- rambeslutet läsas som hänvisningar till det nya dataskyddsdirektivet. 
  
 Som tidigare framgått föreslås det nya dataskyddsdirektivet genomföras i svensk rätt genom brottsdatalagen och den tillhörande förordningen. Så gäller även för det nya dataskyddsdirektivets be- stämmelser om tekniska och organisatoriska åtgärder. Enligt 3 kap. 2 § BDL ska den personuppgiftsansvarige, genom lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder, säkerställa och kunna visa att behand- lingen av personuppgifter är författningsenlig och att registrerades rättigheter skyddas. I 3 kap. 3 § anges att den personuppgiftsansva- rige ska, genom lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder, se till att dataskyddsprinciper säkerställs på ett effektivt sätt och att nödvändiga skyddsåtgärder integreras i behandlingen (inbyggt data- skydd). Det gäller både vid beslut om hur behandlingen ska utföras och vid behandlingen. 
  
 Enligt 3 kap. 4 § ska den personuppgiftsansvarige se till att det i automatiserade behandlingssystem som regel endast är möjligt att behandla de personuppgifter som är nödvändiga för varje särskilt angivet ändamål med behandlingen (dataskydd som standard). 
  
 I 3 kap. 6 § anges att den personuppgiftsansvarige ska se till att tillgången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. 
  
 Kan en typ av ny behandling eller betydande förändringar av- seende redan pågående behandling antas medföra särskild risk för intrång i den registrerades personliga integritet, ska den person- 
  
 363 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 uppgiftsansvarige, enligt 3 kap. 7 §, innan behandlingen påbörjas eller förändringen genomförs bedöma konsekvenserna för skyddet av personuppgifter. I sådana fall ska den personuppgiftsansvarige sam- råda med tillsynsmyndigheten i god tid innan behandlingen påbörjas eller betydande förändringar genomförs. 
  
 Enligt 3 kap. 8 § ska den personuppgiftsansvarige vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personupp- gifter som behandlas, särskilt mot obehörig eller otillåten behandling och mot förlust, förstöring eller annan oavsiktlig skada. I 3 kap. 8 § BDF anges vidare vad som ska beaktas vid utformningen av säker- hetsåtgärder för att en lämplig säkerhetsnivå ska uppnås. 
  
 För en närmare beskrivning av de föreslagna bestämmelserna hänvisas till SOU 2017:29. 
  
 19.2.4Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag och vår bedömning: Det ska i lagen föras in en be- stämmelse som genomför artikel 6.8 i direktivet. Enligt bestäm- melsen får enheten för passagerarinformations lagring och annan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  inte ske utanför en medlemsstats territorium. Generella dataskyddsbestämmelser behöver i övrigt inte föras in i lagen. 
  
 Som framgått innehåller brottsdatalagen ett flertal bestämmelser som innebär att lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder ska vidtas för att säkerställa en hög säkerhetsnivå till skydd av person- uppgifter. De ovan angivna bestämmelserna innehåller även krav på sådan konfidentiell behandling och datasäkerhet som avses i data- skyddsrambeslutet. Brottsdatalagen kommer att gälla såväl för den personuppgiftsbehandling som sker vid enheten för passagerar- information som vid de flesta behöriga myndigheter som senare kommer att ta del av  
 PNR-information. 
  
 Bestämmelserna i brottsdatalagen är generellt formulerade och kommer därmed att bli direkt tillämpliga för den personuppgifts- behandling som avses i  
 PNR-direktivet 
  och som utförs vid enheten för passagerarinformation eller vid de flesta behöriga myndigheter. Enligt vår uppfattning motsvarar dessa generella bestämmelser de krav som bör ställas i fråga om  
 PNR-information. 
  Vi förutsätter att 
  
 364 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 registerförfattningarna för de behöriga myndigheter som inte kom- mer att tillämpa brottsdatalagen kommer att innehålla motsvarande bestämmelser. Särskilda bestämmelser i dessa frågor behöver, med ett undantag, således inte föras in i vårt lagförslag. 
  
 Undantaget avser kravet i artikel 6.8 om att enhetens lagring, behandling och analys av  
 PNR-uppgifter 
  måste ske på en eller flera säkra platser på en medlemsstats territorium. Den bestämmelsen saknar motsvarighet i brottsdatalagen och bör genomföras i den nya lagstiftning vi föreslår. Enligt vår bedömning innebär bestämmelsen ett förbud mot att lagring och annan behandling sker på ett territo- rium utanför en medlemsstat enligt direktivet. Det innebär alltså inte nödvändigtvis ett krav på att behandlingen ska ske i Sverige även om det är så som planeras ske. För att inte låsa fast den tekniska utvecklingen av  
 PNR-systemet 
  och samarbetet mellan medlems- staterna för lång tid bör det inte föreskrivas att all lagring och annan behandling måste ske i Sverige. Artikel 6.8 bör i detta avseende genomföras som ett absolut förbud mot att enheten för passagerar- information lagrar och utför annan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  utanför medlemsstaternas territorium. Med tanke på de generella säkerhetsbestämmelser som kommer att gälla ter det sig enligt vår mening inte nödvändigt att särskilt föreskriva att hanteringen ska ske på säkra platser. Att så måste ske följer enligt vår bedömning redan av de generella säkerhetskraven enligt brottsdatalagen. 
  
 Vad gäller lufttrafikföretagen kommer dessas behandling av insamlade  
 PNR-uppgifter 
  och överföring till enheten för passagerar- information att omfattas av de bestämmelser om konfidentiell be- handling och datasäkerhet som finns i dataskyddsförordningen (se bl.a. artiklarna 3, 5.1 f och 32 i förordningen). Vi ser inte anledning att införa ytterligare reglering om detta i den nya lagen. 
  
 19.3Bevarande av dokumentation och loggning 
  
 19.3.1Direktivets bestämmelser 
  
 Av direktivets skäl 37 framgår att all behandling av  
 PNR-uppgifter 
  bör loggas eller dokumenteras i syfte att kontrollera att den är laglig och för att möjliggöra självövervakning och säkerställande av upp- gifternas integritet och en säker behandling. Artikel 13.5 i direktivet behandlar frågan om bevarande av dokumentation. I bestämmelsen 
  
 365 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 anges att enheten för passagerarinformation ska bevara dokumen- tation om alla system och förfaranden för uppgiftsbehandling inom dess ansvarsområde. Dokumentationen ska minst innehålla 
  
 a)namn och kontaktuppgifter för den organisatoriska enhet och den personal vid enheten för passagerarinformation som anför- trotts behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och de olika nivåerna av åtkomstbehörighet, 
  
 b)begäran från behöriga myndigheter och enheter för passagerar- information i andra medlemsstater, 
  
 c)begäran om och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till ett tredjeland. 
  
 I bestämmelsen anges vidare att enheten för passagerarinformation på begäran ska göra all dokumentation tillgänglig för den nationella tillsynsmyndigheten. 
  
 Loggning är en säkerhetsåtgärd som innebär att behandlings- historik sparas under en viss tid. Det är en teknisk funktion i syste- met som fungerar automatiskt och som inte går att ändra eller påverka på annat sätt. Loggning fyller flera olika funktioner. Den ger den personuppgiftsansvarige information både om hur behand- lingssystemen används och om externa och interna angrepp mot systemen. Loggning är således mycket viktig för det interna säker- hetsarbetet. Den ger också tillsynsmyndigheten nödvändig infor- mation för granskningen i efterhand av hur personuppgifter har behandlats. 
  
 Av artikel 13.6 framgår att medlemsstaterna ska se till att enheten för passagerarinformation för loggar över behandling av  
 PNR-upp- 
  gifter. Enligt bestämmelsen ska loggar föras över åtminstone in- samling, läsning, utlämning och radering. Loggarna över läsning och utlämning ska särskilt visa ändamål, datum och tidpunkt för sådan behandling och i möjligaste mån identitetsuppgifter för den person som har läst eller lämnat ut  
 PNR-uppgifterna 
  samt identitetsupp- gifter för de personer som har mottagit uppgifterna. Loggarna ska uteslutande användas för kontroll och självövervakning, för att säker- ställa dataintegritet och datasäkerhet och för revision. Enheten för passagerarinformation ska på begäran göra loggarna tillgängliga för den nationella tillsynsmyndigheten. Av artikeln framgår vidare att loggarna ska bevaras i fem år. 
  
 366 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 19.3.2Nuvarande reglering 
  
 Personuppgiftsansvariga har enligt det nu gällande dataskyddsdirek- tivet ingen skyldighet att föra register över de behandlingar som de ansvarar för. I stället är de skyldiga att anmäla behandling av per- sonuppgifter som är helt eller delvis automatiserad till tillsyns- myndigheten, som ska föra ett sådant register över de behandlingar som har anmälts till myndigheten. Någon anmälan till tillsynsmyn- digheten behöver emellertid inte göras om den personuppgifts- ansvarige utser ett personuppgiftsombud, som bl.a. ska ha till uppgift att föra register över de behandlingar som utförs av den personupp- giftsansvarige. Artiklarna har genomförts dels i 36, 37 och 39 §§ PUL, dels i personuppgiftsförordningen. Enligt 3 § 3 PUF gäller undantag från anmälningsskyldigheten bl.a. för behandling av personuppgifter som regleras genom särskilda föreskrifter i lag eller förordning. Myndigheternas registerförfattningar är sådana särskilda föreskrifter. Myndigheterna i rättskedjan är därmed inte anmälningsskyldiga och Datainspektionen för således inget register över dessa behandlingar. I t.ex. polisdatalagen anges dock att ett personuppgiftsombud ska utses och, genom hänvisning till 39 § PUL, att ombudet ska föra en förteckning över de behandlingar som utförs. 
  
 Som tidigare nämnts ställs krav på säkerhetsåtgärder i 31 § PUL. De anses även omfatta loggning och liknande åtgärder. Av Datain- spektionens allmänna råd om säkerhet för personuppgifter framgår att det, beroende på känsligheten hos personuppgifterna, bör finnas en behandlingshistorik (logg) som sparas viss tid så att åtkomsten till uppgifterna kan kontrolleras. Enligt Datainspektionen bör en behandlingshistorik normalt vara så detaljerad att den kan användas för att utreda felaktig eller obehörig användning av personuppgif- ter. Historiken bör, beroende på hur känsliga personuppgifterna är, ange t.ex. läsning, ändring, utplåning eller kopiering av personupp- gifter (Säkerhet för personuppgifter, Datainspektionens allmänna råd, november 2008, s. 22). Bestämmelser om loggning kan även finnas i myndighetsföreskrifter. 
  
 367 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 19.3.3Brottsdatalagen 
  
 Det nya dataskyddsdirektivet innehåller skyldigheter för person- uppgiftsansvariga att föra såväl register över viss personuppgiftsbe- handling som loggar. Skyldigheten för de personuppgiftsansvariga att föra ett register över behandlingar föreslås av Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv genomföras i brottsdataförordningen. I 3 kap. 3 § BDF anges att den personuppgiftsansvarige ska för- teckna kategorier av behandlingar av personuppgifter som denne ansvarar för. Registret ska, förutom namnet på och kontaktupp- gifter till den personuppgiftsansvarige, gemensamt personuppgifts- ansvariga och dataskyddsombud, för varje kategori av behandling innehålla följande uppgifter. 
  
 1.Den rättsliga grunden för behandlingen. 
  
 2.Ändamålen med behandlingen. 
  
 3.Kategorier av tjänstemän som har tillgång till de personuppgif- ter som behandlas. 
  
 4.Kategorier av mottagare till vilka uppgifterna kan komma att lämnas ut, även i tredjeland eller internationella organisationer. 
  
 5.Kategorier av registrerade som berörs av behandlingen. 
  
 6.Kategorier av personuppgifter som kan komma att behandlas. 
  
 7.Samlingar av överföringar av personuppgifter till tredjeland eller internationella organisationer. 
  
 8.Användning av profilering. 
  
 9.Om det är möjligt, tidsfrister för hur länge kategorierna av per- sonuppgifter får behandlas. 
  
 10.Om det är möjligt, en allmän beskrivning av vilka säkerhets- åtgärder som har vidtagits. 
  
 En bestämmelse om loggning föreslås i 3 kap. 5 § BDL. Enligt be- stämmelsen ska den personuppgiftsansvarige säkerställa att det i automatiserade behandlingssystem förs loggar över personuppgifts- behandling i den utsträckning det är särskilt föreskrivet. I 3 kap. 4 § BDF anges närmare vilka behandlingar som avses. Enligt bestäm- melsen ska, i automatiserade behandlingssystem, behandlingar som 
  
 368 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 innebär insamling, ändring, läsning, utlämning, överföring till tredje- land eller internationella organisationer, sammanföring och radering av personuppgifter loggas. Loggarna över läsning och utlämning ska visa datum och tidpunkt för behandlingen och, så långt möjligt, vem som har läst eller lämnat ut personuppgifterna och vem som har fått ta del av personuppgifterna. 
  
 I det nya dataskyddsdirektivet anges att loggarna över läsning och utlämning även ska göra det möjligt att fastställa motiveringen för behandlingen (i den engelska versionen justification, i den danska fastlägga begrundelsen). Enligt Utredningen om 2016 års dataskydds- direktiv kan inte skälen till att någon i ett visst fall tar del av eller lämnar ut en viss personuppgift fastställas automatiskt genom logg- ning. Någon sådan skyldighet att logga motiveringen till varför personuppgifter behandlas har därför inte förts in i förordningen (se SOU 2017:29 s. 308 f.). 
  
 Bestämmelserna om loggning i 3 kap. 5 § BDL och 3 kap. 4 § BDF föreslås inte behöva tillämpas på automatiserade behandlings- system som inrättats före den 6 maj 2018 förrän den 1 maj 2023. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska på begäran få upplysningar om och dokumentation av behandling av personuppgifter och säkerhets- och skyddsåtgärder från den personuppgiftsansvarige (5 kap. 5 § BDL). 
  
 19.3.4Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Skyldigheten för Polismyndigheten att bevara viss dokumentation och att föra logg över vissa typer av behand- lingar vid enheten för passagerarinformation ska regleras i för- ordning. 
  
 Enligt brottsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige, i vårt fall Polismyndigheten, föra ett register över alla kategorier av verksam- heter som den ansvarar för. Den information som ska bevaras i detta register är i många fall begränsat till kategorier av uppgifter. Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska mer detaljerade uppgifter bevaras än de som anges i brottsdatalagen. Dessutom ska dokumentation bevaras om vissa faktiska enskilda behandlingar. En särskild bestämmelse om bevarande av dokumentation behöver därför föras in i vår reglering. 
  
 369 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska dokumentation bevaras om alla system och förfaranden för uppgiftsbehandling inom enheten för passa- gerarinformations ansvarsområde (i den engelska versionen docu- mentation relating to all processing systems and procedures). Med dokumentation om alla system avses enligt vår tolkning såväl uppgifter om det system för behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som ska byggas upp inom enheten, som uppgifter om vilka olika register eller andra uppgiftssamlingar som används vid de förhandsbedöm- ningar som görs av  
 PNR-uppgifterna. 
  Med förfaranden avses enligt vår mening de på förhand fastställda kriterier som också får använ- das vid förhandsbedömningar av passagerare. Det bör av bestäm- melsen framgå att dokumentation om behandlingen av PNR- uppgifter samt uppgifter om vilka register eller andra uppgifts- samlingar och på förhand fastställda kriterier som används inom enheten ska bevaras. Detta torde vara viktig information för att det i efterhand ska kunna göras bedömningar av om faktiskt utförda sökningar, analyser och annan behandling har skett lagenligt, exem- pelvis med användande av databaser som varit relevanta på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 a eller med sökkriterier som utformats i enlighet med artikel 6.4. 
  
 Bestämmelsen bör också ange att namn och kontaktuppgifter till enheten och dess personal samt personalens olika nivåer av åt- komstbehörighet ska dokumenteras. Vidare bör det av bestämmel- sen framgå att varje begäran från en behörig myndighet, eller en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat, samt varje begäran om och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till ett tredjeland ska dokumenteras. Med en behörig myndighet torde enligt direktivet menas även sådana myndigheter som utsetts som behöriga i andra medlemsstater. Ett förtydligande i den frågan bör föras in i författ- ningen. 
  
 Det anges inte i  
 PNR-direktivet 
  hur länge informationen ska bevaras. Vi ser för vår del ingen anledning att från dataskyddssyn- punkt tidsbegränsa bevarandet av dokumentationen. För det fall det i dokumentationen ingår någon  
 PNR-uppgift 
  som har över- förts till enheten från ett lufttrafikföretag, måste den dock raderas fem år efter insamlandet. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv föreslår generella bestämmelser om loggning av sådana personuppgifter som behand- las i automatiserade behandlingssystem. Behandlingen av  
 PNR-upp- 
  
 370 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 gifter inom enheten för passagerarinformation kommer av naturliga skäl att ske med hjälp av sådana automatiserade behandlingssystem. Den loggning som ska ske enligt de båda direktiven har därtill samma syften. Vidare omfattar uppräkningen av de uppgifter som ska loggas enligt brottsdataförordningen, förutom i ett fall, de uppgifter som ska loggas enligt  
 PNR-direktivet. 
  Den bestämmelse om loggning som föreslås införas i brottsdataförordningen kan således bli tillämplig även för den loggning som ska ske över enheten för passagerarinfor- mations personuppgiftsbehandling. 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska loggarna över läsning och utlämning även visa ändamålet med behandlingen (i den engelska versionen the purpose of such operations). I det nya dataskyddsdirektivet anges i stället att motiveringen för behandlingen (i den engelska versionen the justification) ska loggas. Enligt vår bedömning är den språkliga skillnaden mellan uttrycken inte avsedd att innebära någon faktisk skillnad, utan är endast ett utfall av den kontext i vilken respektive bestämmelse återfinns. Utredningen om 2016 års dataskydds- direktiv har angett att det inte är möjligt att genom automatisk loggning fastställa de exakta skälen till att någon i ett visst fall tar del av eller lämnar ut en viss personuppgift. Vi delar den bedöm- ningen. Eftersom loggningen är ett automatiskt förfarande kan endast viss information om behandlingen dokumenteras. Det rör sig främst om datum och tidpunkt för behandlingen. Det kommer även att gå att få fram information om vem som behandlat person- uppgifterna i och med att åtkomst till  
 PNR-databasen 
  kommer att kräva särskild behörighet och inloggning i de  
 it-system 
  som behövs. 
  
 Uppgifterna i  
 PNR-databasen 
  kommer att behandlas för ett fler- tal olika ändamål. Många gånger kommer uppgifterna också att be- handlas för olika ändamål samtidigt. T.ex. kommer de uppgifter som en tjänsteman vid enheten för passagerarinformation hanterar från utfallet av en förhandsbedömning (artikel 6.2 a) regelmässigt också att utgöra ett led i den kontinuerliga analys av  
 PNR-uppgifter 
  som kommer att göras för att skapa nya sökkriterier mot vilka PNR- uppgifterna ska kontrolleras vid framtida förhandsbedömningar (artikel 6.2 c). Skälen till att någon i ett visst fall tar del av eller lämnar ut en viss personuppgift kan således inte fastställas automa- tiskt genom loggning. Den tolkning som Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har gjort, att bestämmelsen måste förstås så att man indirekt av annan loggad information kan dra vissa slutsatser 
  
 371 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 om anledningen till behandlingen, är den mest rimliga. Enligt vår bedömning behöver således inte  
 PNR-direktivets 
  krav på att log- garna särskilt ska visa ändamålen med läsning och utlämning av uppgifter införas i våra författningsförslag Syftet med direktivets bestämmelse uppnås i stället genom den automatiska loggning som kan ske i förening med styrdokument, arbetsbeskrivningar, system- dokumentation och behörighetsadministration. 
  
 Vi föreslår således en bestämmelse som anger att Polismyndig- heten ska se till att det utförs sådan loggning som anges i 3 kap. 4 § BDF över enheten för passagerarinformations personuppgifts- behandling. Av bestämmelsen ska vidare framgå att loggarna ska bevaras i fem år. 
  
 PNR-systemet 
  kommer att inrättas i tiden efter den 6 maj 2018. De föreslagna övergångsbestämmelserna i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen blir därför inte tillämpliga. 
  
 Bestämmelserna om dokumentation och loggning kan, liksom de närmare bestämmelser som genomför motsvarande artiklar i det nya dataskyddsdirektivet, föras in på förordningsnivå. 
  
 Att dokumentationen och loggarna på begäran ska göras till- gängliga för tillsynsmyndigheten framgår av brottsdatalagen och behöver inte regleras särskilt i vår lag. 
  
 19.4Personuppgiftsincident 
  
 19.4.1Direktivets bestämmelser 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller bestämmelser om personuppgiftsinci- denter. Personuppgiftsincident är ett nytt begrepp när det gäller dataskydd som används även i dataskyddsförordningen och det nya dataskyddsdirektivet. På informationssäkerhetsområdet är ordet incident emellertid etablerat. En personuppgiftsincident motsvarar till viss del vad som i dagligt tal brukar kallas dataintrång. Med per- sonuppgiftsincident avses dock inte bara ett sådant avsiktligt in- trång, utan även olyckshändelser och andra oavsiktliga händelser som får oönskade effekter, t.ex. brand. En incident kan inträffa genom yttre påverkan, men kan också bero på interna brister eller otillåtet handlande av någon inom organisationen. Det som är väsentligt för definitionen av personuppgiftsincident är inte hur 
  
 372 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 händelsen uppkommit eller vem som åstadkommit den utan effek- ten av den. (Jfr SOU 2017:29 s. 329.) 
  
 I artikel 13.8 i  
 PNR-direktivet 
  anges att om en personuppgifts- incident kan antas medföra ett avsevärt hot mot skyddet av den registrerades personuppgifter eller negativt påverka dennes integ- ritet, ska medlemsstaterna se till att enheten för passagerarinforma- tion utan onödigt dröjsmål informerar den registrerade och den nationella tillsynsmyndigheten för dataskydd om incidenten. 
  
 19.4.2Nuvarande reglering 
  
 Det finns inga regler om personuppgiftsincidenter i personupp- giftslagen eller myndigheternas registerförfattningar. Incidenter behandlas inte heller i Datainspektionens allmänna råd om säker- het. Däremot ska incidenter i  
 it-system 
  rapporteras av andra skäl. I 20 § första stycket förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap föreskrivs att en myndighet skyndsamt ska rapportera  
 it-incidenter 
  som inträffat i myndighetens  
 it-system 
  till Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap. Det gäller om incidenten allvarligt kan påverka säkerheten i den informationshantering som myndigheten ansvarar för eller i tjänster som myndigheten tillhandahåller åt en annan organisation. 
  
 Rapporteringsskyldigheten omfattar inte  
 it-incidenter 
  som en- ligt 10 a § säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) ska rapporteras till Säkerhetspolisen eller Försvarsmakten. Exempel på sådana in- cidenter är incidenter i informationssystem där hemliga uppgifter som rör rikets säkerhet behandlas eller i  
 it-system 
  som särskilt be- höver skyddas mot terrorism. Säkerhetskyddsförordningen gäller för myndigheter, kommuner och landsting och för vissa bolag, föreningar, stiftelser och enskilda. 
  
 19.4.3Brottsdatalagen 
  
 Personuppgiftsincident definieras i 1 kap. 6 § BDL som en säker- hetsincident som leder till oavsiktlig eller olaglig förstöring, förlust eller ändring eller obehörigt röjande av eller obehörig åtkomst till personuppgifter. 
  
 373 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enligt 3 kap. 9 § ska den personuppgiftsansvarige anmäla en per- sonuppgiftsincident till tillsynsmyndigheten senast 72 timmar efter det att denne fått kännedom om incidenten. Det gäller dock inte om incidenten rör nationell säkerhet. Anmälan behöver inte heller göras om det kan antas att personuppgiftsincidenten inte har medfört eller kommer att medföra risk för otillbörligt intrång i den registrerades personliga integritet. Utredningen om 2016 års data- skyddsdirektiv anger att någon anmälan t.ex. inte behöver göras om incidenten påverkat få personuppgifter som inte är av känslig art eller om skyddet för personuppgifterna påverkats under en så kort tid att obehörig åtkomst inte varit möjlig (se SOU 2017:29. 331). 
  
 Det föreslagna undantaget från anmälningsplikten för det fall personuppgiftsincidenten rör nationell säkerhet har sin grund i att  
 it-incidenter 
  som kan antas påverka säkerheten för hemliga upp- gifter som rör rikets säkerhet enligt gällande rätt enbart ska an- mälas enligt säkerhetsskyddsförordningen. Behovet av att skydda sådan information anses nämligen vara så viktigt att endast den myndighet som utövar tillsyn över säkerhetsskyddet ska få ta del av den. Även om den rapporteringen har ett annat syfte än rapporter- ingen av personuppgiftsincidenter, anser utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv att behovet av skydd för uppgifter som rör rikets säkerhet väger tyngre än behovet av att skydda enskilda från eventuella intrång i den personliga integriteten. Eftersom nationell säkerhet ligger utanför dataskyddsdirektivets tillämpningsområde har utredningen funnit att sådana personuppgiftsincidenter som ska anmälas enligt säkerhetsskyddsförordningen inte bör anmälas till tillsynsmyndigheten enligt brottsdatalagen. (Jfr SOU 2017:29 s. 332.) I 3 kap. 9 § BDF förtydligas att det i 10 a och 39 §§ säker- hetsskyddsförordningen framgår vilka incidenter som enligt 3 kap. 9 § första stycket BDL inte ska anmälas till tillsynsmyndigheten på grund av att de rör nationell säkerhet. 
  
 Information till enskilda registrerade regleras i 3 kap. 10 § BDL. Om en personuppgiftsincident som ska anmälas enligt 9 § har med- fört eller kan antas medföra särskild risk för otillbörligt intrång i den registrerades personliga integritet ska den personuppgiftsan- svarige utan onödigt dröjsmål underrätta den registrerade om in- cidenten. Enligt andra stycket gäller underrättelseskyldigheten inte om den personuppgiftsansvarige 
  
 374 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 1.har tillämpat lämpliga tekniska och organisatoriska skyddsåtgärder på de personuppgifter som påverkades av incidenten, 
  
 2.har säkerställt att det inte längre finns särskild risk för otillbörligt intrång i den personliga integriteten, eller 
  
 3.skulle behöva göra oproportionerliga ansträngningar för att under- rätta alla berörda. 
  
 I det senare fallet ska allmänheten, enligt tredje stycket, informeras eller en liknande åtgärd vidtas genom vilken de registrerade får nödvändig information. 
  
 I 3 kap. 11 § anges att den personuppgiftsansvarige får underlåta att lämna information enligt 10 § i den utsträckning det är särskilt föreskrivet i lag eller annan författning eller annars framgår av be- slut som har meddelats med stöd av författning att personuppgifter inte får lämnas ut av hänsyn till intresset av att 
  
 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet, 
  
 2.andra rättsliga utredningar eller undersökningar inte hindras, 
  
 3.nationell säkerhet skyddas, eller 
  
 4.annans fri- och rättigheter skyddas. 
  
 3 kap. 11 § innebär att bestämmelser om sekretess och tystnads- plikt har företräde framför regeln om rätt till information vid per- sonuppgiftsincidenter. 
  
 19.4.4Våra överväganden 
  
 Vår bedömning: Bestämmelserna om personuppgiftsincidenter i brottsdatalagen bör i sin helhet tillämpas vid enheten för passa- gerarinformation. Personuppgiftsincidenter behöver därför inte regleras särskilt i den av oss föreslagna lagen. 
  
 375 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivets 
  bestämmelser om personuppgiftsincidenter avser personuppgiftsbehandling vid enheten för passagerarinformation. Bestämmelserna har sin motsvarighet i 3 kap. 9 § och 10 § första stycket BDL. De senare bestämmelserna kommer att gälla för eventuella personuppgiftsincidenter vid enheten för passagerar- information i den mån det inte införs avvikande bestämmelser i den av oss föreslagna lagen. 
  
 I 3 kap. 9 § BDL anges visserligen att den personuppgiftsansva- rige inte ska anmäla personuppgiftsincidenter som rör nationell säkerhet till tillsynsmyndigheten. Ett sådant undantag finns inte angivet i  
 PNR-direktivet. 
  Nationell säkerhet omfattas dock inte av unionsrätten. Som tidigare har angetts har Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektivs funnit att behovet av skydd för uppgifter som rör rikets säkerhet väger tyngre än behovet av att skydda enskilda från eventuella intrång i den personliga integriteten. Vi instämmer i den bedömningen. Således finner inte heller vi att sådana person- uppgiftsincidenter som ska anmälas enligt säkerhetsskyddsförord- ningen även bör anmälas till tillsynsmyndigheten. 3 kap. 9 § och 10 § första stycket BDL kan därmed tillämpas även för sådana per- sonuppgiftsincidenter som kan komma att inträffa vid enheten för passagerarinformation. 
  
 PNR-direktivet 
  saknar motsvarigheter till de undantag från underrättelseplikten som anges i 3 kap. 10 § andra och tredje stycket samt 11 § BDL. Enligt vår mening bör dock artikel 13.8 i PNR- direktivet ses som en huvudregel som inte fråntar undantagen i arti- kel 31 i det nya dataskyddsdirektivet från informationsskyldigheten. Dessa undantag och deras genomförande i brottsdatalagen är resul- tatet av rimliga och nödvändiga avvägningar. Om inte samma undan- tag skulle gälla för enheten för passagerarinformation skulle enheten åläggas orimliga krav som inte står i proportion till enskildas behov av information. Enligt vår mening bör därför undantagen i brottsdata- lagen vara tillämpliga även för sådana personuppgiftsincidenter som kan komma att uppstå vid enheten för passagerarinformation. Sär- skilda bestämmelser om personuppgiftsincidenter behöver således inte föras in i den reglering som vi föreslår. 
  
 376 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 19.5Dataskyddsombud 
  
 19.5.1Direktivets bestämmelser 
  
 Enheten för passagerarinformation ska, enligt artikel 5.1 i PNR- direktivet, utse ett dataskyddsombud. Någon definition av begrep- pet dataskyddsombud finns inte i direktivet. Termen används dock även i dataskyddsförordningen och i det nya dataskyddsdirektivet. Dagens motsvarighet till dataskyddsombud är det som i person- uppgiftslagen kallas för personuppgiftsombud. Ett personuppgifts- ombud definieras i 3 § PUL som den fysiska person som, efter förordnande av den personuppgiftsansvarige, självständigt ska se till att personuppgifter behandlas på ett korrekt och lagligt sätt. 
  
 Enligt artikel 5.1 i  
 PNR-direktivet 
  ska det dataskyddsombud som utses av enheten för passagerarinformation ansvara för över- vakningen av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och för genomföran- det av relevanta skyddsåtgärder. I artikel 5.2 anges att medlems- staterna ska förse dataskyddsombuden med de resurser som de behöver för att utföra sina uppgifter på ett effektivt och oberoende sätt. Vidare ska medlemsstaterna, enligt artikel 5.3, se till att en registrerad har rätt att kontakta dataskyddsombudet, i egenskap av enda kontaktpunkt, i alla frågor som rör behandlingen av den regi- strerades  
 PNR-uppgifter. 
  
 Även i andra artiklar i direktivet finns bestämmelser som rör dataskyddsombudet. I artikel 6.7 anges att medlemsstaterna ska se till att dataskyddsombudet har åtkomst till alla uppgifter som en- heten för passagerarinformation behandlar. Om dataskyddsombu- det anser att behandlingen av vissa uppgifter inte har varit lagenlig, ska dataskyddsombudet hänskjuta ärendet till den nationella till- synsmyndigheten. 
  
 Enligt artikel 11.4 ska dataskyddsombudet informeras varje gång en medlemsstat överför  
 PNR-uppgifter 
  till ett tredjeland enligt arti- kel 11. Även i artikel 11.2 kan dataskyddsombudet anses involverat, eftersom där anges att överföringar utan förhandssamtycke av den medlemsstat från vilken uppgifterna hämtades ska genomgå efter- handskontroll. 
  
 Vidare ska dataskyddsombudet, enligt artikel 12.3, informeras och genomföra en efterhandsutvärdering när en annan nationell myndighet än en rättslig sådan har lämnat tillstånd till utlämnande 
  
 377 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 av fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  som har bevarats vid enheten för passagerarinformation under längre tid än sex månader. 
  
 19.5.2Nuvarande reglering 
  
 Som nyss nämnts används i dag termen personuppgiftsombud för det som motsvarar dataskyddsombud. Personuppgiftslagen föreskriver ingen skyldighet att utse personuppgiftsombud. De behöriga myn- digheterna kan dock enligt sina registerförfattningar vara skyldiga att ha personuppgiftsombud. Ett sådant krav finns t.ex. i polisdatalagen. 
  
 Enligt  
 38–40 
  §§ PUL ska personuppgiftsombud självständigt se till att den personuppgiftsansvarige behandlar personuppgifter på ett lagligt och korrekt sätt och i enlighet med god sed och påpeka eventuella brister. Har personuppgiftsombuden anledning att miss- tänka att den personuppgiftsansvarige bryter mot de bestämmelser som gäller för behandlingen av personuppgifter, och vidtas inte rättelse efter påpekande, ska ombuden anmäla det till tillsynsmyn- digheten. Personuppgiftsombud ska även i övrigt samråda med till- synsmyndigheten. Personuppgiftsombuden ska också föra förteck- ning över de behandlingar som den personuppgiftsansvarige utför och som skulle ha omfattats av anmälningsskyldighet om inte om- budet hade funnits. Personuppgiftsombud ska dessutom hjälpa registrerade att få rättelse när det finns anledning att misstänka att behandlade personuppgifter är felaktiga eller ofullständiga. 
  
 19.5.3Brottsdatalagen 
  
 Ett dataskyddsombud definieras i 1 kap. 6 § BDL som en fysisk per- son som utses av den personuppgiftsansvarige för att självständigt se till att personuppgifter behandlas författningsenligt och på ett korrekt sätt. 
  
 Enligt 3 kap. 13 § BDL ska den personuppgiftsansvarige utse ett eller flera dataskyddsombud och anmäla till tillsynsmyndigheten när dataskyddsombud utses och entledigas. 
  
 Dataskyddsombudets uppgifter framgår av 3 kap. 14 §. Där an- ges att dataskyddsombudet ska 
  
 378 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 1.självständigt kontrollera att den personuppgiftsansvarige behand- lar personuppgifter författningsenligt och på ett korrekt sätt och i övrigt fullgör sina skyldigheter, 
  
 2.informera och ge råd till den personuppgiftsansvarige och de som behandlar personuppgifter under dennes ledning om deras skyl- digheter vid behandling av personuppgifter, 
  
 3.på begäran ge den personuppgiftsansvarige råd vid en konsekvens- bedömning och kontrollera att den genomförs på ett korrekt sätt, 
  
 4.vara kontaktpunkt för enskilda i frågor som rör behandling av personuppgifter, och 
  
 5.samarbeta med tillsynsmyndigheten och vara kontaktpunkt för den vid förhandssamråd och andra frågor som rör behandling av personuppgifter. 
  
 Om den personuppgiftsansvarige bryter mot bestämmelser för be- handling av personuppgifter och rättelse inte vidtas, ska dataskydds- ombudet, enligt 3 kap. 15 §, anmäla det till tillsynsmyndigheten. 
  
 Enligt 3 kap. 14 § BDF ska den personuppgiftsansvarige säker- ställa att dataskyddsombud ges möjlighet att delta i de frågor som rör skyddet av personuppgifter. Den personuppgiftsansvarige ska se till att dataskyddsombud kan utföra de uppgifter som anges i 3 kap. 14 och 15 §§ BDL genom att tillhandahålla nödvändiga resur- ser, ge tillgång till dokumentation om behandling av personuppgifter och vid behov medge åtkomst till personuppgifter som behandlas. Den personuppgiftsansvarige ska också se till att dataskyddsombud ges möjlighet att upprätthålla sin sakkunskap. 
  
 19.5.4Våra överväganden och förslag 
  
 Våra förslag: Polismyndigheten ska utse ett dataskyddsombud för enheten för passagerarinformation. Dataskyddsombudet ska ha tillgång till alla uppgifter som behandlas vid enheten. 
  
 Det förs i lagen in bestämmelser som anger att dataskydds- ombudet vid enheten för passagerarinformation ska ansvara för genomförandet av relevanta skyddsåtgärder. Vidare ska enskilda ha rätt att kontakta dataskyddsombudet i egenskap av enda kon- 
  
 379 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 taktpunkt i alla frågor som gäller behandling av dennes PNR- uppgifter enligt lagen. Om dataskyddsombudet anser att enheten för passagerarinformation bryter mot bestämmelser för behand- ling av  
 PNR-uppgifter, 
  ska han eller hon anmäla det till tillsyns- myndigheten. 
  
 Enligt brottsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige utse ett eller flera dataskyddsombud. I  
 PNR-direktivet 
  anges i stället att enheten för passagerarinformation ska utse ett eget dataskyddsombud. Som tidigare framgått ska enheten för passagerarinformation placeras vid Polismyndigheten och ingå som en organisatorisk enhet i den myn- digheten. Skyldigheten att utse enhetens dataskyddsombud bör i linje med den normala strukturen inom svensk förvaltning läggas på myndighetsnivå, dvs. på den nivå inom myndigheten som har det yttersta ansvaret för verksamheten vid enheten och som är person- uppgiftsansvarig för enhetens behandling av personuppgifter. Enligt vår mening kan det knappast anses strida mot  
 PNR-direktivet 
  att utseendet av dataskyddsombud sker i en överordnad nivå i stället för på enheten. Det väsentliga med direktivets bestämmelser, som vi tolkar dem, är att det finns ett särskilt dataskyddsombud hos enheten som kan utföra de uppgifter som ett sådant ska ha enligt direktivet. 
  
 Skyldighet för Polismyndigheten att utse ett dataskyddsombud vid enheten för passagerarinformation bör föras in i vår reglering. Skyldigheten att anmäla till tillsynsmyndigheten när dataskydds- ombud utses och entledigas bör också åligga den personuppgifts- ansvarige, dvs. Polismyndigheten. Detta framgår av brottsdatalagen och behöver inte regleras särskilt i vår lag. 
  
 Att det ska utses ett särskilt dataskyddsombud vid enheten för passagerarinformation hindrar, som vi ser det, inte i sig att detta ombud har sin anställning utanför enheten eller har fler uppdrag som dataskyddsombud. Huruvida detta är lämpligt eller möjligt torde bero på hur mycket arbete det kommer att visa sig att ombu- det behöver lägga ned på sitt uppdrag, vilket är svårt att nu bedöma. Dessutom kan säkerhetsaspekten med tanke på känsligheten i in- formationen och ombudets obegränsade tillgång till uppgifterna tala mot en sådan lösning. 
  
 Dataskyddsombuds uppgifter enligt brottsdatalagen omfattar i stora delar även de uppgifter som ett dataskyddsombud ska ha en- ligt  
 PNR-direktivet. 
  Men det finns vissa skillnader. 
  
 380 
  
 SOU 2017:57 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 Således menar vi att skyldigheten enligt artikel 5.1 i direktivet att övervaka behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och genomförandet av relevanta skyddsåtgärder, i huvudsak omfattas av 3 kap. 14 § 1 BDL, dock att ombudet dessutom ska ansvara för genomförandet av rele- vanta skyddsåtgärder. Detta innebär, enligt vår tolkning, att det ankommer på ombudet vid sidan av Polismyndigheten att ta initiativ till och lämna riktlinjer och förslag på lämpliga skyddsåtgärder samt att också se till att dessa genomförs i praktiken på enheten. Detta bör regleras särskilt i den av oss föreslagna lagen. 
  
 Vidare omfattas uppgiften att vara kontaktpunkt för enskilda enligt artikel 5.3 i stort sett av bestämmelsen i 3 kap. 14 § 4 BDL, dock att det i  
 PNR-direktivet 
  framhålls att registrerade ska ha rätt att kontakta dataskyddsombudet i egenskap av kontaktpunkt i alla frågor som rör behandlingen av den registrerades  
 PNR-uppgifter. 
  Detta torde vara en inte oväsentlig utvidgning av ombudets upp- gifter jämfört med brottsdatalagen. Vi tolkar nämligen artikel 5.3 på så sätt att enskilda ska ha en möjlighet att vända sig till och få hjälp eller information av dataskyddsombudet vid enheten även om behandlingen i det särskilda fallet helt eller delvis utförts av ett luft- trafikföretag, en behörig myndighet eller av utländska mottagare, dock bara såtillvida det varit fråga om en tillämpning av den lag vi föreslår. Detta föreslår vi ska uttryckas genom en bestämmelse i den nya lagen som gäller utöver 3 kap. 14 § 4 BDL. Om en enskild har invändningar mot t.ex. lufttrafikföretags insamling av  
 PNR-uppgifter 
  får denne däremot vända sig till vederbörande lufttrafikföretag. Likaså får en enskild vända sig till vederbörande dataskyddsombud utanför enheten om det handlar om användning av  
 PNR-uppgifter 
  i ett förundersökningsprotokoll. Dock bör enhetens dataskydds- ombud i sådana fall kunna lotsa en missnöjd eller undrande enskild vidare till rätt kontaktpunkt. 
  
 Av bestämmelsen i 3 kap. 14 § BDF framgår att den person- uppgiftsansvarige ska tillhandahålla nödvändiga resurser för att dataskyddsombudet ska kunna utföra sina uppgifter (jfr artikel 5.2 i  
 PNR-direktivet). 
  Den bestämmelsen kommer att gälla även för dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation och be- höver alltså inte regleras särskilt i våra förslag. 
  
 Enligt artikel 6.7 i  
 PNR-direktivet 
  ska dataskyddsombudet ha åtkomst till alla uppgifter som enheten för passagerarinformation behandlar. I brottsdataförordningen anges att den personuppgifts- 
  
 381 
  
 Personuppgiftsansvarigas skyldigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 ansvarige ska säkerställa att dataskyddsombudet ges möjlighet att delta i de frågor som rör skyddet av personuppgifter. Vidare ska den personuppgiftsansvarige enligt bestämmelsen ge tillgång till doku- mentation om behandling av personuppgifter och vid behov medge åtkomst till personuppgifter som behandlas. Enligt vår mening torde ett behov av tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  ständigt föreligga för att dataskyddsombudet ska kunna utföra sina uppgifter. Man skulle där- för kunna resonera som så att ytterligare reglering inte är nödvändig i frågan. Vi menar dock att ombudets kontinuerliga tillgång till upp- gifterna är så pass central, för att lagligheten i behandlingen ska kunna kontrolleras, att frågan bör tas in i vår reglering. Vi föreslår alltså en bestämmelse som anger att dataskyddsombudet ska ges tillgång till alla uppgifter som behandlas vid enheten. 
  
 Vidare anges i artikel 6.7, som avser behandling av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation, att dataskyddsombudet ska hänskjuta en fråga till tillsynsmyndigheten om denne anser att behandlingen av vissa uppgifter inte har varit lagenlig. Enligt brotts- datalagen ska en anmälan till tillsynsmyndigheten i liknande situa- tioner göras först om rättelse inte vidtas (3 kap. 15 § ). Bestämmelsen i  
 PNR-direktivet 
  är således strängare än den föreslagna bestämmelsen i brottsdatalagen. Frågan får därför regleras särskilt i vår lag. 
  
 Frågor om information till dataskyddsombudet i vissa fall och om efterhandskontroll har behandlats i tidigare avsnitt, se av- snitt 15.5.4 och 17.3.4. 
  
 382 
  
 20 Enskildas rättigheter 
  
 20.1Direktivets bestämmelser 
  
 En viktig aspekt av personuppgiftsskyddet är enskildas rätt att få veta hur deras personuppgifter behandlas. Information om den person- uppgiftsbehandling som pågår är en förutsättning för att någon ska kunna kontrollera om behandlingen är författningsenlig och i övrigt kunna bevaka sina intressen. Enligt  
 PNR-direktivets 
  skäl 37 bör med- lemsstaterna se till att passagerarna klart och tydligt informeras om insamlingen av  
 PNR-uppgifterna 
  och om sina rättigheter. Även i skäl 29 anges att medlemsstaterna bör se till att passagerare förses med korrekt, lättåtkomlig och lättbegriplig information om insam- lingen av  
 PNR-uppgifter 
  och överföringen av dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation samt om sina rättigheter i egen- skap av registrerade. 
  
 Direktivet anger att passagerarna ska tillerkännas vissa grundläg- gande rättigheter vid behandlingen av deras personuppgifter. Enligt artikel 13.1 ska medlemsstaterna föreskriva att alla passagerare vid all behandling av personuppgifter i enlighet med direktivet har sam- ma rätt till skydd av sina personuppgifter, rätt till åtkomst, rättelse, radering och begränsning samt rätt till ersättning och tillgång till rättsmedel som fastställs i unionsrätten och nationell rätt och för genomförande av artiklarna 17, 18, 19 och 20 i dataskyddsram- beslutet. Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska således de angivna artiklarna i dataskyddsrambeslutet tillämpas även vid sådan personuppgiftsbe- handling som omfattas av direktivet. 
  
 383 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 20.2Rätten till information 
  
 20.2.1Dataskyddsrambeslutet 
  
 En enskild registrerads rätt till information om behandlingen reg- leras i dataskyddsrambeslutet i artiklarna 16 och 17.  
 PNR-direktivet 
  hänvisar dock endast till artikel 17. Enligt den bestämmelsen har den registrerade rätt att på begäran åtminstone få bekräftat av den register- ansvarige eller den nationella tillsynsmyndigheten om uppgifter röran- de honom eller henne har överförts eller gjorts tillgängliga och i så fall till vilka mottagare eller mottagarkategorier (artikel 17.1.a), eller en bekräftelse från tillsynsmyndigheten att alla nödvändiga kon- troller har utförts (artikel 17.1.b). Artikel 17.2 anger för vilka syften undantag får göras från reglerna om den registrerades rätt till infor- mation. Sådana undantag får göras bl.a. om begränsningen är nöd- vändig för att hindra obstruktion och skydda allmän eller nationell säkerhet. Artikel 17.3 föreskriver att en vägran att lämna information till den enskilde enligt huvudregeln ska vara skriftlig och innehålla skälen för vägran. Om vägran att lämna information grundas på något av undantagen i artikel 17 behöver några skäl inte anges. Den registre- rade ska underrättas om möjligheten att överklaga till den nationella tillsynsmyndigheten, en rättslig myndighet eller till domstol. 
  
 Vid genomförandet av dataskyddsrambeslutet ansågs artikel 17.1 motsvaras av 26 § PUL, som ställer mer långtgående krav på vilken information som ska lämnas. Undantagsgrunderna i 8 a och 27 §§ PUL ansågs i allt väsentligt motsvara de undantagsgrunder som anges i artikel 17.2. Bestämmelserna i artikel 17.3 ansågs inte kräva några lagstiftningsåtgärder. (Se prop. 2012/13:73 s. 90 ff.) Bestämmelserna i personuppgiftslagen behandlas närmare i avsnitt 6.3.2. 
  
 20.2.2Brottsdatalagen 
  
 Som har angetts i tidigare avsnitt får  
 PNR-direktivets 
  hänvisningar till dataskyddsrambeslutet läsas som hänvisningar till det nya data- skyddsdirektivet, som föreslås genomföras i brottsdatalagen. Enskil- das rätt till information behandlas i 4 kap. brottsdatalagen. Enligt 4 kap. 1 § ska den personuppgiftsansvarige göra viss allmän infor- mation tillgänglig för registrerade. Informationen omfattar den per- sonuppgiftsansvariges identitet och kontaktuppgifter, dataskydds- 
  
 384 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 ombudet kontaktuppgifter, ändamålen med behandlingen, rätten att begära att få information om behandling av personuppgifter och att få del av dem, rätten att begära rättelse, radering eller begränsning av behandlingen samt möjligheten att lämna in klagomål till tillsyns- myndigheten och kontaktuppgifter till den. 
  
 Om den personuppgiftsansvarige anser att en registrerad behöver ytterligare information för att kunna ta tillvara sina rättigheter ska, enligt 4 kap. 2 §, den personuppgiftsansvarige på eget initiativ även lämna viss personrelaterad information. Denna information omfattar den rättsliga grunden för behandlingen, kategorier av mottagare av personuppgifterna, hur länge personuppgifterna får behandlas eller, om det inte är möjligt att ange, kriterierna för att fastställa det samt övrig nödvändig information. Vid bedömningen av om övrig nöd- vändig information ska lämnas ut ska det särskilt beaktas om person- uppgifterna samlats in utan den registrerades vetskap. 
  
 I 4 kap. 3 § anges vilken information som ska lämnas till en registrerad på begäran. Enligt bestämmelsen ska den personuppgifts- ansvarige till den som begär det utan dröjsmål lämna skriftligt be- sked om personuppgifter som rör honom eller henne behandlas. Behandlas sådana uppgifter ska sökanden få del av dem och även få viss skriftlig information om behandlingen. Den skriftliga informa- tionen ska omfatta 
  
 1.vilka personuppgifter om sökanden som behandlas, 
  
 2.varifrån uppgifterna kommer, 
  
 3.den rättsliga grunden för behandlingen, 
  
 4.ändamålen med behandlingen, 
  
 5.mottagare eller kategorier av mottagare av personuppgifterna, även i tredjeland eller internationella organisationer, 
  
 6.hur länge personuppgifterna får behandlas eller, om det inte är möjligt att ange, kriterierna för att fastställa det, 
  
 7.rätten att begära rättelse, radering eller begränsning av behand- lingen, och 
  
 8.möjligheten att lämna in klagomål till tillsynsmyndigheten och kontaktuppgifterna till den. 
  
 385 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sökanden behöver inte få del av personuppgifter som han eller hon har tagit del av, om det inte begärs. Det ska dock framgå av informa- tionen att personuppgifterna i fråga behandlas. 
  
 I 4 kap. 5 § anges att rätten till information får begränsas i lag, annan författning eller i beslut som har meddelats med stöd av för- fattning. En sådan begränsning får endast göras av hänsyn till in- tresset av att 
  
 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet, 
  
 2.andra rättsliga utredningar eller undersökningar inte hindras, 
  
 3.nationell säkerhet skyddas, eller 
  
 4.annans fri- och rättigheter skyddas. 
  
 Om dessa förutsättningar är uppfyllda är den personuppgiftsansva- riga inte heller skyldig att lämna ut skälen för beslut enligt första stycket eller beslut i fråga om rättelse, radering eller begränsning av behandling. 
  
 Informationsskyldigheten enligt 4 kap. 3 § gäller som huvud- regel inte heller för personuppgifter i löpande text som inte fått sin slutliga utformning när begäran gjordes eller i minnesanteckningar eller liknande (4 kap. 6 §). 
  
 Om en begäran om information om att personuppgifter behand- las eller att få del av dem är orimlig eller uppenbart ogrundad får den personuppgiftsansvarige avslå den (4 kap. 7 §). 
  
 Information ska som huvudregel lämnas utan avgift. Om någon begär information eller uppgifter enligt 3 § oftare än en gång per år får den personuppgiftsansvarige dock ta ut en rimlig avgift eller avslå begäran (4 kap. 7 och 12 §§). 
  
 I brottsdataförordningen anges krav på utformningen av bl.a. den information som lämnas till enskilda. Informationen ska vara lättill- gänglig och lättbegriplig och lämnas i lämplig form (4 kap. 1 §). En enskilds begäran om att ta del av information ska göras skriftligen hos den personuppgiftsansvarige (4 kap. 2 §). 
  
 386 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 20.2.3Dataskyddsförordningen 
  
 Lufttrafikföretagen hör inte till den brottsbekämpande sektorn. För dem kommer således inte bestämmelserna om personuppgifts- behandling enligt dataskyddsrambeslutet eller det nya dataskydds- direktivet att vara tillämpliga. Lufttrafikföretagens personuppgifts- behandling omfattas i stället i dag av tillämpningsområdet för det nu gällande dataskyddsdirektivet1, som genomförts i svensk rätt genom personuppgiftslagen. Som tidigare angetts ska det nu gällande data- skyddsdirektivet ersättas av dataskyddsförordningen, som ska börja tillämpas den 25 maj 2018. 
  
 Enligt artikel 13.2 i  
 PNR-direktivet 
  ska detta inte påverka tillämp- ligheten av det nu gällande dataskyddsdirektivet när det gäller luft- trafikföretagens behandling av personuppgifter.  
 PNR-direktivets 
  hänvisning till dataskyddsdirektivet får, med hänsyn till ovanstående, läsas som en hänvisning till dataskyddsförordningen. 
  
 Enskildas rätt till information regleras i artiklarna  
 12–14 
  i data- skyddsförordningen. Av artikel 12 framgår att den information som den personuppgiftsansvarige lämnar ska vara koncis, klar och tydlig, begriplig och lätt tillgänglig. Informationen ska tillhandahållas skrift- ligt eller i någon annan lämplig form. Om den registrerade begär det kan informationen lämnas muntligt. Informationen ska normalt till- handahållas kostnadsfritt. 
  
 I artikel 13 anges vilken information som ska tillhandahållas om personuppgifter har samlats in från den registrerade. Den informa- tion som lufttrafikföretagen i sådant fall ska tillhandahålla omfattar bl.a. identitet och kontaktuppgifter för den personuppgiftsansvarige och eventuellt dataskyddsombud, ändamålen med behandlingen, den period under vilken personuppgifterna kommer att lagras, rätten att begära tillgång till uppgifterna, rätten till rättelse, radering eller be- gränsning av behandlingen av uppgifterna och rätten att inge klago- mål till en tillsynsmyndighet. Den information som ska lämnas ska även omfatta vilka mottagare eller kategorier av mottagare som i före- kommande fall ska ta del av personuppgifterna. 
  
 Om personuppgifterna i stället har lämnats till lufttrafikföre- tagen från någon annan, exempelvis en resebyrå eller researrangör, 
  
 1 Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. 
  
 387 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 anges vilken information som ska lämnas i artikel 14. Bestämmelsen innehåller ungefärligen samma uppgifter som föregående artikel. Dock ska informationen i dessa fall även omfatta uppgifter om bl.a. varifrån personuppgifterna kommer samt information om de kate- gorier av personuppgifter som behandlingen gäller. Även i dessa fall ska den personuppgiftsansvarige lämna uppgift om mottagare eller de kategorier av mottagare som ska ta del av personuppgifterna. Informationen ska lämnas inom en rimlig tid efter det att person- uppgifterna erhållits, dock senast inom en månad. Om ett utläm- nande till en annan mottagare förutses, ska informationen lämnas senast när personuppgifterna lämnas ut för första gången. Informa- tion som den registrerade redan förfogar över behöver inte lämnas. Informationen behöver inte heller lämnas om erhållande eller ut- lämnande av uppgifterna följer av unionsrätten eller nationell rätt som fastställer lämpliga åtgärder för att skydda den registrerades berättigade intressen. 
  
 20.2.4Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Lufttrafikföretagen ska informera passagerarna om överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinfor- mation och om syftet med överföringen. 
  
 Vår bedömning: Ytterligare bestämmelser om enskildas rätt till information behöver inte föras in i lagen. 
  
 Rätten till information om insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och överföringen av dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation 
  
 Enligt skälen till  
 PNR-direktivet 
  ska medlemsstaterna se till att passagerarna förses med korrekt, lättåtkomlig och lättbegriplig infor- mation om insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och om överföringen av dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation. Vem som ska lämna denna information till passagerarna anges inte. Informationen skulle således kunna lämnas såväl av lufttrafikföretagen som av en- heten för passagerarinformation. Kommissionen har angett att den 
  
 388 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 mest praktiska lösningen vore om informationen lämnades av luft- trafikföretagen och att det därför är den mest önskvärda lösningen.2 
  
 Lufttrafikföretagen ska enligt dataskyddsförordningen tillhanda- hålla information om sin egen insamling av  
 PNR-uppgifter. 
  Infor- mationsskyldigheten omfattar även vilka mottagare eller kategorier av mottagare som ska ta del av personuppgifterna. Således följer det redan av dataskyddsförordningen att lufttrafikföretagen ska infor- mera sina passagerare om att de insamlade  
 PNR-uppgifterna 
  kommer att överföras till enheten för passagerarinformation. Den skyldig- heten gäller dock inte för det fall lufttrafikföretagen erhållit PNR- uppgifterna från en researrangör eller resebyrå, dvs. i fall då lufttrafik- företagen inte samlat in uppgifterna från den registrerade själv, efter- som lufttrafikföretagen kommer att överföra uppgifterna till följd av en författningsreglerad skyldighet att göra det (jfr artikel 14.5 c i förordningen). Förordningen ställer vidare inga krav på att informa- tionen i denna fråga även ska innehålla skälen till överföringen, i detta fall att den följer av ett författningsreglerat åläggande som genom- för ett  
 EU-direktiv 
  om användning av  
 PNR-uppgifter 
  för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. 
  
 Vi anser att lufttrafikföretagen bör åläggas en skyldighet att infor- mera sina passagerare om överföringen till enheten för passagerar- information alldeles oavsett om  
 PNR-uppgifterna 
  samlats in direkt från passagerare eller via en resebyrå eller researrangör. Vi föreslår därför detta. 
  
 Endast en upplysning om att  
 PNR-uppgifterna 
  kommer att över- föras till enheten för passagerarinformation torde dock för den enskilde resenären framstå som svårförståelig. För att det tydligt ska framgå för passagerarna varför deras personuppgifter överförs bör de, enligt vår mening, även informeras om lufttrafikföretagens skyl- digheter enligt  
 PNR-direktivet 
  och om direktivets syfte. Det bör därför i vår lag föras in en bestämmelse som anger att passagerarna ska informeras om överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och om skälen till överföringen. 
  
 Lufttrafikföretagen lämnar redan i dag liknande information till sina resenärer inför resor till länder som kräver tillgång till PNR- 
  
 2 COM, Report of the third meeting on the implementation of the PNR Directive, 12 December 2016. 
  
 389 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 uppgifter. Vi delar kommissionens uppfattning att den mest prak- tiska lösningen vore om lufttrafikföretagen ålades att lämna även den här aktuella informationen till sina passagerare. Således föreslår 
  
 viatt informationsskyldigheten ska åläggas lufttrafikföretagen. Informationen kan lämpligen lämnas tillsammans med den övriga 
  
 information som lufttrafikföretagen ska tillhandahålla enligt data- skyddsförordningen. Informationen kan framgå av flygbiljetten eller av lufttrafikföretagens hemsidor, eller, allra helst, på båda sätten. 
  
 Ett åläggande för lufttrafikföretagen att lämna denna information påverkar inte tillämpligheten av dataskyddsförordningen. Åläggandet medför inte heller någon inskränkning i Polismyndighetens skyldig- heter enligt brottsdatalagen att såsom personuppgiftsansvarig lämna information om den personuppgiftsbehandling som kommer att ske vid enheten för passagerarinformation. 
  
 Rätten till information om personuppgiftsbehandlingen vid enheten för passagerarinformation och behöriga myndigheter 
  
 Efter det att  
 PNR-uppgifterna 
  har överförts till enheten för passa- gerarinformation kommer enskildas rätt till information om person- uppgiftsbehandlingen i stort att styras av bestämmelserna i det nya dataskyddsdirektivet så som detta genomförts i Sverige. 
  
 Som tidigare har framgått hänvisar  
 PNR-direktivet 
  till vissa bestämmelser i det nu gällande dataskyddsrambeslutet. Enligt direk- tivets skäl 27 bör dock hänvisningarna läsas som hänvisningar även till de framtida bestämmelser som kommer att ersätta dessa. Det nya dataskyddsdirektivet går i vissa avseenden längre än dataskyddsram- beslutet i bemärkelsen att det ålägger personuppgiftsansvariga fler skyldigheter och enskilda förstärkta rättigheter. Det vore i och för sig möjligt att vid genomförandet av  
 PNR-direktivet 
  lägga sig på den något lägre nivå av rättigheter för enskilda som rambeslutet anger.  
 PNR-direktivet 
  innebär dock en så pass känslig personuppgifts- hantering att det vore helt oproportionerligt om enskilda skulle ges ett sämre skydd än vad som annars gäller på det brottsbekämpande området till följd av det nya dataskyddsdirektivet. Enligt vår tolkning bör således dataskyddsdirektivets mer långtgående krav gälla och inte rambeslutets. Vi menar att skäl 27 i  
 PNR-direktivet 
  ligger i linje med vår uppfattning i denna fråga. 
  
 390 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 Det nya dataskyddsdirektivets bestämmelser om enskildas rätt till information föreslås genomföras i 4 kap.  
 1–7 
  §§ Evans och i den tillhörande förordningen. I 4 kap. 12 § BDL finns en bestämmelse om avgifter för informationen. Samtliga angivna bestämmelser är allmänt formulerade och kan tillämpas även för behandlingen av  
 PNR-uppgifter. 
  
 Brottsdatalagen kommer att gälla utöver den av oss föreslagna lagen beträffande behandling som utförs vid enheten för passagerar- information eller vid sådana behöriga myndigheter som i sin verk- samhet har att tillämpa brottsdatalagen, dvs. Polismyndigheten, Eko- brottsmyndigheten och Tullverket som det ser ut i nuläget. 
  
 Som tidigare nämnts föreslås Säkerhetspolisen i allt väsentligt inte omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde. Däremot kommer det inom kort föreslås särreglering för Säkerhetspolisen. Det är rim- ligt att tro att det i det sammanhanget kommer att föreslås en generell lösning för frågan om enskildas rätt till information gällande Säker- hetspolisens verksamhet. Vi ser ingen anledning att nu föregripa det arbetet med någon särslösning för Säkerhetspolisens del. Vi gör sam- ma bedömning vad gäller Försvarsmakten vars författningsreglering av personuppgiftsbehandlingen inom försvarsunderrättelseverksam- heten och den militära säkerhetstjänsten för närvarande utreds. Det är alltså vår sammantagna bedömning att särskilda bestämmelser om enskildas rätt till information från berörda myndigheter inte bör föras in i vårt lagförslag. 
  
 Det bör påpekas att skyldigheten att lämna ut uppgifter i många fall kommer att begränsas av bl.a. bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. 
  
 20.3Rätt till rättelse, radering eller begränsning av behandlingen av uppgifter 
  
 20.3.1Dataskyddsrambeslutet 
  
 I artikel 18 i dataskyddsrambeslutet anges att en registrerad ska ha rätt att förvänta sig att en registeransvarig fullgör sina skyldigheter enligt rambeslutet att rätta, radera eller blockera personuppgifter. Medlemsstaterna ska fastställa hur den registrerade ska kunna göra anspråk på rätten till rättelse, radering och blockering. Om den re- gisteransvariga vägrar att rätta, radera eller blockera uppgifter måste 
  
 391 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 vägran meddelas skriftligen och den registrerade informeras om möjligheterna att anföra klagomål eller begära prövning. När ett klagomål eller en begäran prövats ska den registrerade informeras om huruvida den registeransvarige handlat korrekt eller inte. 
  
 Vid genomförandet av rambeslutet ansågs bestämmelsen inte kräva några ändringar eller tillägg i personuppgiftslagen (se prop. 2012/13:73 s. 95 f.), där frågan behandlas i 28 §. Se om den bestämmelsen i avsnitt 6.3.2. 
  
 20.3.2Brottsdatalagen 
  
 Artikel 16 i det nya dataskyddsdirektivet innehåller bestämmelser om registrerades rätt till rättelse eller radering av personuppgifter och begränsning av behandling. Artikeln föreslås genomföras genom 4 kap. 9 och 10 §§ BDL. 
  
 I 4 kap. 9 § BDL anges att den personuppgiftsansvarige på begä- ran av den registrerade utan onödigt dröjsmål ska rätta eller komplet- tera personuppgifter som rör honom eller henne om de är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Om den personuppgiftsansvarige inte kan fastställa att personuppgifterna är korrekta ska behandlingen i stället utan onödigt dröjsmål be- gränsas. 
  
 I 4 kap. 10 § första stycket BDL anges att den personuppgifts- ansvarige, på begäran av den registrerade, utan onödigt dröjsmål ska radera personuppgifter som rör honom eller henne om de behandlas i strid med vissa särskilt angivna bestämmelser i lagen som innehåller grundläggande krav på behandling av personuppgifter eller lagens bestämmelser om behandling av känsliga personuppgifter, rättslig grund eller ändamål med behandlingen. Detsamma gäller om rade- ring krävs för att den personuppgiftsansvarige ska utföra en rättslig förpliktelse. Uttrycket rättslig förpliktelse syftar på en skyldighet som åligger den personuppgiftsansvarige enligt brottsdatalagen, den behöriga myndighetens registerförfattning eller andra författningar med bestämmelser om personuppgiftsbehandling. Med radering avses detsamma som utplåning. För att radera personuppgifter i allmänna handlingar krävs författningsstöd för gallring. Utrymmet för att radera personuppgifter i allmänna handlingar på grund av att person- 
  
 392 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 uppgifterna inte har behandlats författningsenligt torde därför vara begränsat (jfr bl.a. SOU 2015:39 s. 529 och Mccarthy). 
  
 Om förutsättningarna för att radera personuppgifter är uppfyllda, men uppgifterna behöver finnas kvar som bevisning, ska den person- uppgiftsansvarige på begäran av den registrerade i stället utan onödigt dröjsmål begränsa behandlingen av dem (4 kap. 10 § andra stycket). Med begränsning av behandling avses enligt direktivet en markering av lagrade personuppgifter i syfte att begränsa behandlingen av dem i framtiden. Dagens motsvarighet till begränsning av behandling är blockering. 
  
 Det är den personuppgiftsansvarige som avgör vilken åtgärd som ska vidtas med anledning av en begäran om rättelse, radering eller begränsning av behandling (4 kap. 11 §). 
  
 Som tidigare framgått innehåller brottsdataförordningen flera be- stämmelser om enskildas rättigheter. Här framgår att beslut gällande enskildas rättigheter ska vara skriftliga och att beslut som går den registrerade emot ska motiveras, om inte annat angetts i lagen (4 kap. 3 §). Vidare anges en rad situationer då den registrerade eller andra ska underrättas om beslut och om möjligheten att lämna in klagomål till tillsynsmyndigheten m.m. Bl.a. ska en underrättelse alltid skickas på den personuppgiftsansvariges eget initiativ till den myn- dighet som har mottagit en personuppgift, för det fall denna upp- gift senare har rättats eller raderats eller behandlingen av den har begränsats (4 kap. 8 § andra stycket). 
  
 20.3.3Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Det förs i lagen in en bestämmelse som anger att rätten till radering eller begränsning av behandling av person- uppgifter enligt 4 kap. 10 § BDL ska gälla vid behandling i strid mot bestämmelserna i vår lag om otillåten behandling av PNR- information, förbud mot behandling av känsliga personuppgifter samt skyldigheten att gallra  
 PNR-uppgifter 
  i  
 PNR-databasen 
  efter fem år. Sådana beslut kan överklagas till allmän förvaltnings- domstol enligt 7 kap. 2 § BDL. 
  
 393 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 Vår bedömning: Ytterligare bestämmelser om enskildas rätt till rättelse, radering eller begränsning av behandling av uppgifter behöver inte föras in i lagen. 
  
 Som konstaterats i avsnitt 20.2.4 bör de nationella bestämmelser om enskildas rättigheter som genomför det nya dataskyddsdirektivet fullt ut vara tillämpliga vid sådan personuppgiftsbehandling som regleras i den av oss föreslagna lagen. 
  
 Brottsdatalagen innehåller bestämmelser om den registrerades rätt till rättelse, radering och begränsning av behandling av person- uppgifter i 4 kap.  
 9–11 
  §. Bestämmelserna i 4 kap. 9 och 11 §§ är formulerade på ett sådant allmängiltigt sätt att de blir direkt tillämp- liga vid personuppgiftsbehandling även enligt vår lag, för det fall inget annat anges. Någon hänvisning till dessa bestämmelser behöver därför inte föras in i vårt lagförslag. 
  
 4 kap. 10 § anger att den registrerade har rätt till radering eller begränsning av personuppgifter om uppgifterna har behandlats i strid mot vissa angivna bestämmelser i brottsdatalagen. De angivna bestäm- melserna är av så generell natur att överträdelser av dem bör med- föra en rätt för registrerade till radering eller begränsning även vid personuppgiftsbehandling enligt vår lag. Enligt vår mening bör en registrerad dock också ha rätt till radering eller begränsning av be- handling av personuppgifter vid överträdelser av vissa centrala be- stämmelser enligt vårt lagförslag. En sådan rättighet bör förekom- ma när personuppgifter har behandlats i strid mot vår lags förbud mot behandling av känsliga personuppgifter, lagens begränsning i fråga om vad för slags brottslighet som uppgifterna får användas för samt förpliktelsen att gallra  
 PNR-uppgifterna 
  slutligt efter fem år. Vi föreslår därför att det i lagen förs in en bestämmelse som anger att 4 kap. 10 § BDL ska tillämpas vid behandling i strid mot de an- givna bestämmelserna i vår lag. Vidare föreslår vi att det förs in en upplysning om att det i 7 kap. 2 § BDL föreskrivs att sådana beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se nedan i av- snitt 20.5.2). 
  
 Så som vi formulerar bestämmelsen, kommer den att vara tillämp- lig alldeles oavsett vem som i ett enskilt fall har utfört den felaktiga behandlingen; ett lufttrafikföretag, enheten för passagerarinforma- tion eller en behörig myndighet. I praktiken torde den dock bara bli aktuell att tillämpa för de myndigheter som annars omfattas av 
  
 394 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 brottsdatalagens tillämpningsområde. Alldeles oavsett detta förutser vi dock inte att det kommer att uppstå några tillämpningsproblem med anledning av brottsdatalagbestämmelsens i viss mån vidgade tillämpningsområde. När det gäller Säkerhetspolisen och Försvars- makten gör vi vidare motsvarande bedömningar som ovan i av- snitt 20.2.4 och ser således inte skäl till att i detta lagstiftningsarbete föreslå någon särreglering vad avser motsvarigheter till 4 kap. 9 och 11 §§ BDL. 
  
 20.4Rätt till ersättning 
  
 20.4.1Dataskyddsrambeslutet 
  
 Enligt artikel 19 i dataskyddsrambeslutet har var och en som lidit skada till följd av otillåten behandling av personuppgifter eller någon annan åtgärd som är oförenlig med de nationella bestämmelser som antagits till följd av rambeslutet, rätt till ersättning av den register- ansvarige, eller av en annan myndighet, för den skada han eller hon lidit. Det är inte möjligt att undgå skadeståndsansvar genom att åberopa att behandlingen avser uppgifter som har överförts från annat land och som var felaktiga redan vid överföringen. 
  
 Vid genomförandet av dataskyddsrambeslutet ansågs kraven i ram- beslutet vara uppfyllda genom skadeståndsbestämmelsen i 48 § första stycket PUL. Dock ansågs inte den jämkningsmöjlighet som finns i den bestämmelsens andra stycke förenlig med rambeslutet. Därför infördes en bestämmelse i 10 § lagen (2013:329) med vissa bestäm- melser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straff- rättsligt samarbete inom Europeiska unionen som anger att 48 § andra stycket PUL inte gäller för uppgifter som har överförts vid sådant polisiärt eller straffrättsligt samarbete som rambeslutet omfattar. 
  
 20.4.2Brottsdatalagen 
  
 Enligt 7 kap. 1 § BDL ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för den skada och kränkning av den personliga integri- teten som behandling av personuppgifter i strid med brottsdata- lagen, eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den, har orsakat. Bestämmelsen har utformats med motsvarande bestämmelse 
  
 395 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 i personuppgiftslagen som mönster. Någon möjlighet till jämkning förekommer dock inte. 
  
 20.4.3Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Det förs i lagen in en bestämmelse som innebär att 7 kap. 1 § BDL om skadestånd ska gälla också i fråga om behand- ling av personuppgifter i strid med bestämmelser enligt den nya lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 
  
 Bestämmelsen om skadestånd enligt brottsdatalagen kommer att gälla om personuppgifter behandlas i strid med den lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. För att bestämmelsen i brotts- datalagen även ska vara tillämplig vid behandling av personuppgifter i strid med den av oss föreslagna lagen eller med föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen behöver en hänvisning till bestäm- melsen föras in i vårt lagförslag. 
  
 Vi föreslår därför att en hänvisning till 7 kap. 1 § BDL förs in i den av oss föreslagna lagen. Den ska dock bara avse sådana över- trädelser av bestämmelser som avser att ge skydd för personupp- gifter. Om ett lufttrafikföretag bryter mot bestämmelserna i 2 kap. genom att inte skicka  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerar- information eller när enheten för passagerarinformation bryter mot sin skyldighet att besvara förfrågningar från behöriga myndigheter eller fullgöra sina förpliktelser om informationsutbyte med andra medlemsstater ska givetvis inte skadeståndsbestämmelsen i 7 kap. 1 § BDL tillämpas. Detta ska framgå i lagen genom att hänvisningen till 7 kap. 1 § BDL endast ska avse behandling i strid med bestämmelser i lagen eller förordningen till skydd för personuppgifter. 
  
 20.5Rätt till rättsmedel 
  
 20.5.1Dataskyddsrambeslutet 
  
 Enligt artikel 20 i dataskyddsrambeslutet ska den registrerade ha rätt att inför domstol föra talan mot kränkningar av sådana rättigheter som skyddas av den tillämpliga lagstiftningen. En liknande skrivning i det nu gällande dataskyddsdirektivet medförde inte några särskilda 
  
 396 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 lagstiftningsåtgärder vid personuppgiftslagens införande. Rambeslu- tets bestämmelser om överklagande ansågs inte heller kräva några lagstiftningsåtgärder (se prop. 2012/13:73 s. 97 f.). 
  
 20.5.2Brottsdatalagen 
  
 Rätten att vid allmän domstol föra talan mot en personuppgifts- ansvarig eller ett personuppgiftsbiträde om den registrerades rättig- heter har kränkts genom personuppgiftsbehandlingen kräver, enligt Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv, inga lagstiftnings- åtgärder. Den möjlighet enskilda har att väcka talan vid allmän dom- stol i den ordning som gäller för tvistemål anses vara tillräcklig (se SOU 2017:29 s. 529 f.). 
  
 Enligt brottsdatalagen ska dock beslut i fråga om rättelse, komplet- tering, radering eller begränsning av behandlingen av personuppgif- ter, som har meddelats av en myndighet i egenskap av personupp- giftsansvarig, få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller beslut att inte lämna information på begäran av en registrerad, att ta ut avgift för att lämna sådan information eller att inte medge omprövning av ett automatiserat beslut. Vid överklagande till kam- marrätten ska, på samma sätt som i dag, krävas prövningstillstånd. Beslut av regeringen, Högsta domstolen, Högsta förvaltningsdom- stolen eller riksdagens ombudsmän ska inte kunna överklagas (7 kap. 2 §). 
  
 En registrerads rätt att lämna in klagomål till en tillsynsmyndig- het om han eller hon anser att hans eller hennes personuppgifter har behandlats felaktigt har inte ansetts kräva några lagstiftningsåtgärder. Däremot föreslås det införas en ny möjlighet för en registrerad att föra en s.k. dröjsmålstalan mot tillsynsmyndigheten. Enligt förslaget ska tillsynsmyndigheten inom tre månader från den dag ett klagomål kom in till myndigheten lämna skriftligt besked om den avser att utöva tillsyn eller i ett särskilt beslut avslå begäran (5 kap. 9 §). Om tillsynsmyndigheten avslår den registrerades begäran om besked om huruvida tillsyn kommer att utövas, får han eller hon överklaga beslutet till allmän förvaltningsdomstol. Om domstolen bifaller ett överklagande av ett avslagsbeslut, ska den förelägga tillsynsmyndig- heten att, inom den tid som domstolen bestämmer, lämna den registrerade besked om tillsyn kommer att utövas. Annars ska dom- 
  
 397 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 SOU 2017:57 
  
 stolen avslå överklagandet. Domstolens beslut får inte överklagas. (Se 7 kap. 3 §.) 
  
 I 7 kap. 4 § föreskrivs att tillsynsmyndighetens beslut i andra frågor än de som regleras i 3 § får överklagas. Det är framför allt fråga om beslut som tillsynsmyndigheten har fattat med stöd av sina korrigerande befogenheter. Det kan t.ex. vara beslut om rättelse och radering. Det kan även vara beslut om sanktionsavgift. 
  
 Några andra beslut än de som uttryckligen anges i brottsdata- lagen ska inte få överklagas (7 kap. 5 §). 
  
 20.5.3Våra överväganden och förslag 
  
 Vår bedömning: Ytterligare bestämmelser om enskildas rätt till rättsmedel behöver inte föras in i lagen. 
  
 Bestämmelser om överklagande har tagits in i 7 kap.  
 2–5 
  §§ BDL. Att bestämmelsen i 7 kap. 2 §, som behandlar möjligheten att över- klaga vissa myndighetsbeslut, bör vara tillämplig även vid överkla- gande av sådana beslut om radering eller begränsning av uppgifter som fattas med stöd av vår lag har vi redan angett ovan. 
  
 Någon hänvisning till bestämmelsen om dröjsmålstalan i 7 kap. 3 § är inte nödvändig för att bestämmelsen ska bli tillämplig för sådan behandling som avses i vår lag. Vidare kommer tillsynsmyndigheten inte att fatta några beslut enligt vår lag utan endast enligt bestäm- melserna i brottsdatalagen. Någon hänvisning till 7 kap. 4 § BDL är därför inte nödvändig i vår lag. Inte heller ser vi det som befogat att hänvisa till 7 kap. 5 § BDL i vår lag. 
  
 När det gäller Säkerhetspolisen och Försvarsmakten gör vi vidare motsvarande bedömningar som ovan i avsnitt 20.2.4 och ser således inte skäl till att i detta lagstiftningsarbete föreslå någon särreglering vad avser motsvarigheter till 7 kap. 3 och 5 §§ BDL. 
  
 398 
  
 21 Tillsyn 
  
 21.1Direktivets bestämmelser 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller särskilda bestämmelser om tillsyn. I arti- kel 15.1 anges att varje medlemsstat ska föreskriva att den nationella tillsynsmyndighet som avses i artikel 25 i dataskyddsrambeslutet ska ansvara för att ge riktlinjer för och övervaka tillämpningen av de natio- nella bestämmelser som genomför direktivet. Vid tillsynen ska arti- kel 25 i dataskyddsrambeslutet tillämpas. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska, enligt artikel 15.2, utföra sina uppgifter i syfte att skydda grundläggande rättigheter i samband med behand- ling av personuppgifter. I artikel 15.3 anges att varje nationell till- synsmyndighet också ska 
  
 a)hantera klagomål från en registrerad, undersöka ärendet och inom rimlig tid informera de registrerade om förloppet för och resultatet av dennes klagomål, 
  
 b)kontrollera att uppgiftsbehandlingen är laglig, genomföra utred- ningar, inspektioner och revision i enlighet med nationell rätt, antingen på eget initiativ eller på grundval av ett klagomål som avses i led a. 
  
 Vidare ska, enligt artikel 15.4, varje nationell tillsynsmyndighet på begäran ge registrerade råd om hur de kan utöva de rättigheter som fastställs vid genomförandet av direktivet. 
  
 Som vi berört i tidigare avsnitt framgår av artikel 6.7 att ärenden kan initieras hos tillsynsmyndigheten av dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation, nämligen om ombudet anser att enhetens behandling av uppgifter inte varit lagenlig. I artikel 13.5 och 13.6 anges vidare att enheten för passagerarinformation på be- 
  
 399 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 gäran ska göra dokumentation och loggar tillgängliga för tillsyns- myndigheten. 
  
 21.2Bakgrund 
  
 21.2.1Dagens tillsyn över behandling av personuppgifter 
  
 Datainspektionen 
  
 Datainspektionen utövar i dag tillsyn över all behandling av person- uppgifter, om inte ansvaret uttryckligen har anförtrotts någon annan myndighet. Tillsynen omfattar såväl sådan personuppgiftsbehand- ling som regleras i personuppgiftslagen som i särskilda registerför- fattningar eller andra författningar som innehåller bestämmelser om behandling av personuppgifter. Datainspektionens uppdrag regleras i förordningen (2007:975) med instruktion för Datainspektionen (nedan kallad Datainspektionens instruktion). 
  
 Inspektionen har utsetts till nationell tillsynsmyndighet enligt flera  
 EU-rättsakter, 
  Bush. enligt dataskyddsrambeslutet. Tillsynsuppgifter- na framgår av 2 a och 4 §§ Datainspektionens instruktion. Data- inspektionen är enligt 2 § PUF även tillsynsmyndighet enligt per- sonuppgiftslagen. 
  
 Datainspektionen har till uppgift att verka för att människor skyddas mot att deras personliga integritet kränks genom behand- ling av personuppgifter. Inspektionen ska särskilt inrikta sin verk- samhet på att informera om gällande regler och att ge råd och hjälp åt personuppgiftsombud. Vidare ska myndigheten följa och beskriva utvecklingen på  
 it-området 
  när det gäller frågor som rör integritet och ny teknik (1 § Datainspektionens instruktion). 
  
 Inspektionen har rätt att för sin tillsyn få tillgång till person- uppgifter, upplysningar och dokument och tillträde till lokaler som används för behandling av personuppgifter (43 § PUL). Genom på- pekanden och liknande förfaranden ska Datainspektionen i första hand försöka åstadkomma rättelse och i andra hand besluta om för- bud mot annan behandling än lagring (45 §) eller vid domstol an- söka om utplåning av personuppgifter som behandlats på olagligt sätt (47 §) I vissa fall kan inspektionen förena sina förelägganden med 
  
 400 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillsyn 
  
 vite (44 och 45 §§). Datainspektionens beslut i tillsynsfrågor får över- klagas (52 §). 
  
 Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden 
  
 Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) utövar också tillsyn över de brottsbekämpande myndigheterna. Nämndens uppdrag regle- ras i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verk- samhet och förordningen (2007:1141) med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden. 
  
 SIN utövar tillsyn över brottsbekämpande myndigheters använd- ning av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sammanhängande verksamhet. De myndigheter vars verksam- het med hemliga tvångsmedel berörs av tillsynen är Polismyndighe- ten, Säkerhetspolisen, Ekobrottsmyndigheten, Åklagarmyndigheten och Tullverket. Nämnden utövar även tillsyn över Säkerhetspolisens och Polismyndighetens behandling av personuppgifter enligt polis- datalagen och lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregi- ster. Tillsynen ska särskilt ta sikte på behandlingen av känsliga per- sonuppgifter. 
  
 SIN utövar sin tillsyn genom inspektioner och andra undersök- ningar. Nämnden är också skyldig att på begäran av en enskild kon- trollera om denne har varit föremål för hemliga tvångsmedel eller sådan behandling av personuppgifter inom nämndens tillsynsområde som strider mot lag eller annan författning. Den enskilde ska under- rättas om att kontrollen genomförts. För sin tillsyn har nämnden rätt att få tillgång till de uppgifter och den hjälp som den begär av den myndighet som tillsynen avser. Om nämnden finner något att anmärka på får den lämna synpunkter på hur bristerna bör avhjälpas. Nämndens rekommendationer är inte bindande och kan inte över- klagas. 
  
 Om SIN i sin verksamhet uppmärksammar förhållanden som kan utgöra brott, ska nämnden anmäla det till Åklagarmyndigheten och om nämnden finner något som kan leda till skadeståndsansvar för staten ska det anmälas till JK. Vidare ska nämnden, om den finner omständigheter som Datainspektionen bör uppmärksammas på, anmäla det till inspektionen. 
  
 401 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 JO och JK 
  
 JO och JK utövar tillsyn över hur lagar och andra föreskrifter tilläm- pas i offentlig verksamhet. Deras tillsyn omfattar därmed även be- handlingen av personuppgifter och skyddet av enskildas integritet vid sådan behandling. JO:s verksamhet regleras framför allt i reger- ingsformen, riksdagsordningen och lagen (1986:765) med instruktion för Riksdagens ombudsmän. JK:s verksamhet regleras huvudsak- ligen i lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn och i förord- ningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern. 
  
 Ett granskningsärende kan inledas både efter klagomål från en- skilda och på JO:s eller JK:s eget initiativ. De som står under JO:s och JK:s tillsyn ska på begäran lämna upplysningar och yttranden och ge tillgång till handlingar och protokoll. Såväl JO som JK kan genomföra inspektioner som ett led i granskningen. Tillsynsären- dena kan resultera i beslut som kan innehålla kritik eller vägledande uttalanden. JO och JK kan även väcka åtal mot någon som står under deras tillsyn för brott som begåtts i tjänsten. JO och JK har också rätt att väcka frågor om disciplinär bestraffning. 
  
 21.2.2Förslag om förändrat tillsynsansvar 
  
 Utredningen om tillsyn över den personliga integriteten (Ju 2015:02) har haft till uppdrag att kartlägga vilken tillsyn över behandling av personuppgifter som bedrivs i dag och överväga om tillsynen i större utsträckning kan samlas hos en myndighet. Utredningen har också haft i uppdrag att bl.a. peka ut vilken eller vilka svenska myndigheter som bör vara tillsynsmyndighet enligt dataskyddsförordningen respektive det nya dataskyddsdirektivet. Även frågor om hur tillsyns- verksamheten ska organiseras har ingått i den utredningens uppdrag. Utredningen har avgett betänkandet Ett samlat ansvar för tillsyn över den personliga integriteten (SOU 2016:65). 
  
 Utredningen föreslår att tillsynen enligt både dataskyddsför- ordningen och det nya dataskyddsdirektivet ska samlas hos Datain- spektionen och att det i myndighetens instruktion ska föreskrivas att Datainspektionen ska vara tillsynsmyndighet enligt de båda rätts- akterna. Enligt förslaget ska SIN – vid sidan av Datainspektionen – även fortsättningsvis utöva tillsyn över Säkerhetspolisens behand- ling av personuppgifter men däremot inte över Polismyndighetens 
  
 402 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillsyn 
  
 personuppgiftsbehandling i allmänhet. SIN föreslås också behålla uppgiften att utöva tillsyn över bl.a. användningen av hemliga tvångs- medel. 
  
 Statsmakterna har ännu inte tagit ställning till förslagen. 
  
 21.2.3Dataskyddsrambeslutet 
  
 I artikel 25 i dataskyddsrambeslutet förutsätts att det ska finnas minst en oberoende tillsynsmyndighet i varje medlemsstat. Enligt artikeln ska tillsynsmyndigheten bl.a. ha utredningsbefogenheter och tillgång till alla de uppgifter som behövs för tillsynen. Tillsynsmyndigheten ska också ha faktiska befogenheter att ingripa och att inleda rättsliga förfaranden eller uppmärksamma de rättsliga myndigheterna på över- trädelser. Vidare ska enskilda kunna vända sig till tillsynsmyndigheten med klagomål över personuppgiftsbehandlingen. 
  
 Vid genomförandet av dataskyddsrambeslutet bedömdes inte ram- beslutets regler om tillsyn kräva några lagstiftningsåtgärder, eftersom bestämmelserna i  
 43–47 
  §§ PUL ansågs uppfylla de aktuella reglerna (se prop. 2012/13:73 s. 113 f.). 
  
 Regeringen har, som tidigare angetts, utsett Datainspektionen till nationell tillsynsmyndighet enligt rambeslutet. 
  
 21.2.4Brottsdatalagen 
  
 Som framgått i tidigare avsnitt får  
 PNR-direktivets 
  hänvisningar till dataskyddsrambeslutet läsas som hänvisningar till det nya data- skyddsdirektivet, som ska ersätta rambeslutet. I Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektivs uppdrag har ingått att föreslå hur det nya direktivets förpliktelser ska genomföras även när det gäller tillsyn. Dock undantogs från uppdraget sådana frågor som omhändertagits av Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten. 
  
 I 1 kap. 6 § Wilsonefinieras tillsynsmyndigheten som den myn- dighet som regeringen utser att enligt dataskyddsdirektivet utöva tillsyn över behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brotts- lig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. 
  
 403 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 Enligt utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv värnas tillsyns- myndighetens oberoende bäst om det inte införs några regler om när och hur tillsyn ska inledas respektive avslutas eller hur tillsynen närmare ska bedrivas. Det som har funnits nödvändigt att reglera är tillsynsområdet, vem som ska utföra tillsyn, tillsynsmyndighetens uppgifter samt myndighetens befogenheter. Enligt utredningen be- hövs det även vissa regler om handläggningen av ärenden. (Se SOU 2017:29 s. 442 f.) 
  
 Tillsynsmyndigheten ska enligt 5 kap. 1 § BDL ha dubbla perspek- tiv. Således anges i bestämmelsen att tillsynsmyndigheten ska verka både för att fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter och friheter skyddas i samband med personuppgiftsbehandling och för att underlätta det fria flödet av personuppgifter inom lagens tillämpningsområde. Samtidigt som det är viktigt att tillsynsmyndig- heten verkar för en hög skyddsnivå för personuppgifter och be- driver ett kraftfullt tillsynsarbete, måste de behöriga myndigheter- nas perspektiv beaktas. I den mån det finns utrymme att välja olika lösningar som är likvärdiga ur integritetssynpunkt, bör tillsynsmyn- digheten välja den som bäst tillgodoser det fria flödet av person- uppgifter. (Se SOU 2017:29 s. 445.) 
  
 I det nya dataskyddsdirektivet behandlas tillsynsmyndighetens uppgifter i artikel 46. Denna artikel är i brottsdatalagen genomförd genom 5 kap.  
 2–4 
  §§ BDL. Tillsynsmyndighetens huvuduppgifter definieras i 2 §. Där anges att tillsynsmyndigheten ska 
  
 1.utöva allmän tillsyn över personuppgiftsbehandling, 
  
 2.handlägga klagomål från registrerade, 
  
 3.utföra kontroll enligt 3 §, och 
  
 4.på begäran bistå en tillståndsmyndighet i en annan stat. 
  
 I allmän tillsyn ingår, enligt utredningen, de uppgifter som nämns i artikel 46.1 punkterna a och i. Direktivets bestämmelser om hur klagomål ska hanteras av tillsynsmyndigheten motsvarar enligt utred- ningen vidare vad som redan tillämpas enligt allmänna principer för tillsyn och reglerna i förvaltningslagen (1986:223). Utöver bestäm- melsen om att det ska framgå att handläggning av klagomål ingår i tillsynsuppgifterna, behövs därför inga lagstiftningsåtgärder för att genomföra bestämmelserna i artikel 46.1 f (se SOU 2017:29 s. 449). 
  
 404 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillsyn 
  
 Personuppgiftsansvariga får under vissa förutsättningar begränsa enskildas rätt till information (se avsnitt 20.2). Av 5 kap. 3 § BDL framgår att tillsynsmyndigheten på begäran ska kontrollera om upp- gifter om en fysisk person behandlas författningsenligt. Den som begär sådan kontroll ska visa att han eller hon först har begärt in- formation från eller en korrigeringsåtgärd av den personuppgifts- ansvarige. Tillsynsmyndigheten får vägra att utföra en kontroll om begäran är orimlig eller uppenbart ogrundad. 
  
 I 5 kap. 4 § anges att tillsynsmyndigheten ska ge råd och stöd till personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden. Enligt utred- ningens mening följer det dock redan av den allmänna service- skyldigheten enligt 4 § förvaltningslagen att myndigheterna har en skyldighet att på begäran ge enskilda information och råd om hur de kan ta tillvara sina rättigheter. När det behövs och är lämpligt ska en myndighet vägleda den enskilde genom att, beroende på om- ständigheterna, ta initiativ till ytterligare utredning, verka för att utredningen begränsas till vad som är nödvändigt och fästa den en- skildes uppmärksamhet på att det finns något annat, bättre sätt att nå det han eller hon eftersträvar. Någon lagstiftningsåtgärd för att genomföra artikel 46.1 e föreslås därför inte. (Se SOU 2017:29 s. 460.) 
  
 I 5 kap.  
 5–7 
  §§ BDL regleras tillsynsmyndighetens befogenheter (motsvarar bl.a. artikel 47 i det nya dataskyddsdirektivet). I 5 kap. 5 § anges tillsynsmyndighetens undersökande befogenheter. Enligt bestämmelsen ska tillsynsmyndigheten ha rätt att från personupp- giftsansvariga och personuppgiftsbiträden på begäran få 
  
 1.tillgång till alla personuppgifter som behandlas, 
  
 2.upplysningar om och dokumentation av behandling av person- uppgifter och säkerhets- och skyddsåtgärder, 
  
 3.tillträde till lokaler som den personuppgiftsansvarige eller per- sonuppgiftsbiträdet disponerar och tillgång till utrustning och andra medel för behandling av personuppgifter, och 
  
 4.det biträde och annan information som behövs för tillsynen. 
  
 Tillsynsmyndigheten föreslås, på liknande sätt som i dag, ha möjlig- het att tillgripa olika befogenheter för det fall personuppgifter be- handlas i strid med lag eller annan författning. Enligt utredningens 
  
 405 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 förslag ska dessa befogenheter ses som en trappa som ger tillsyns- myndigheten möjlighet att successivt använda kraftfullare medel och därigenom stegra påtryckningarna på den som inte självmant rättar sig efter myndighetens anvisningar (se SOU 2017:29 s. 468). I 5 kap. 6 § behandlas tillsynsmyndighetens förebyggande befogenheter. För det fall tillsynsmyndigheten bedömer att det finns risk för att personuppgifter kan komma att behandlas i strid med lag eller annan författning ska, enligt bestämmelsen, tillsynsmyndigheten genom råd, rekommendationer och påpekanden försöka förmå den person- uppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet att vidta åtgärder för att minska den risken. Tillsynsmyndigheten får utfärda en skriftlig varning för att det finns risk för att planerad behandling av person- uppgifter kan komma att stå i strid med lag eller annan författning. Detsamma gäller om det finns risk för att pågående behandling kan komma att stå i strid med lag eller annan författning. I 5 kap. 7 § anges tillsynsmyndighetens korrigerande befogenheter. Om tillsyns- myndigheten konstaterar att personuppgifter behandlas i strid med lag eller annan författning eller att den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet annars inte fullgör sina skyldigheter får tillsynsmyndigheten 
  
 1.genom förebyggande åtgärder förmå den personuppgiftsansva- rige eller personuppgiftsbiträdet att vidta åtgärder för att behand- lingen ska bli författningsenlig eller att uppfylla andra skyldig- heter, 
  
 2.förelägga den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträ- det att vidta åtgärder för att behandlingen ska bli författnings- enlig eller att uppfylla andra skyldigheter, 
  
 3.förbjuda fortsatt behandling om bristen är allvarlig, eller 
  
 4.besluta om sanktionsavgift. 
  
 Innan tillsynsmyndigheten fattar ett bindande beslut mot en person- uppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde, ska den som beslutet gäller ges tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över allt material av betydelse för beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt (5 kap. 8 §). 
  
 I brottsdataförordningen anges att tillsynsmyndigheten ska an- mäla personuppgiftsbehandling som kan utgöra brott eller medföra 
  
 406 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillsyn 
  
 skadeståndsskyldighet för staten till den myndighet i vars arbets- uppgifter det ingår att utreda frågan (5 kap. 3 §). Enligt 5 kap. 10 § BDF ska tillsynsmyndigheten utföra sina tillsynsuppgifter av- giftsfritt, om inte annat bestäms. 
  
 21.2.5Dataskyddsförordningen 
  
 Bestämmelser om tillsyn finns i artiklarna  
 51–76 
  i dataskyddsförord- ningen. Av artikel 51.1 framgår att tillsyn enligt förordningen, på samma sätt som enligt det nya dataskyddsdirektivet, ska ske i syfte att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter i samband med personuppgiftsbehandling samt att underlätta det fria flödet av sådana uppgifter inom unionen. De närmare tillsynsupp- gifterna framgår av artikel 57. Bland uppgifterna ingår att övervaka och verkställa tillämpningen av förordningen, att på begäran tillhanda- hålla information till registrerade om hur de ska utöva sina rättig- heter enligt förordningen, att behandla klagomål från bl.a. registrerade och att utföra undersökningar om tillämpningen av förordningen. 
  
 Som tidigare har angetts har Utredningen om tillsyn över den personliga integriteten föreslagit att Datainspektionen ska vara till- synsmyndighet även enligt dataskyddsförordningen. 
  
 21.3Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Det ska i lagen föras in en bestämmelse som anger att tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt lagen ska utföras av tillsynsmyndigheten enligt brottsdatalagen och i enlighet med bestämmelserna om tillsyn i den lagen. 
  
 Enligt  
 PNR-direktivet 
  ska den tillsynsmyndighet som avses i data- skyddsrambeslutet ha tillsyn över de bestämmelser som genomför direktivet. Eftersom direktivets hänvisningar till rambeslutet ska läsas som hänvisningar till det nya dataskyddsdirektivet, ska således samma myndighet som ska utöva tillsyn enligt det nya dataskydds- direktivet vara tillsynsmyndighet även enligt  
 PNR-direktivet. 
  Ut- redningen om tillsyn över den personliga integriteten har föreslagit att Datainspektionen ska vara tillsynsmyndighet för det nya data- 
  
 407 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 skyddsdirektivet och att detta ska regleras i Datainspektionens myn- dighetsinstruktion. Det kommer inte att finnas något ställnings- tagande till förslaget när vårt uppdrag ska redovisas. Om Datain- spektionen utses till tillsynsmyndighet enligt dataskyddsdirektivet bör det i myndighetens instruktion föras in att inspektionen ska vara tillsynsmyndighet även enligt  
 PNR-direktivet. 
  Så kan ske förslagsvis i instruktionens 4 §. I lagförslaget benämner vi tillsynsmyndigheten som den tillsynsmyndighet som avses i brottsdatalagen. 
  
 Vid tillsynen ska, enligt  
 PNR-direktivet, 
  bestämmelserna om till- syn i rambeslutet tillämpas, vilket alltså får tolkas som det nya data- skyddsdirektivets bestämmelser. Bestämmelserna om tillsyn i det nya dataskyddsdirektivet föreslås samtliga genomföras i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen. De aktuella bestämmelserna i brottsdatalagen är generellt formulerade och kan bli direkt tillämp- liga även vid tillsyn över sådan personuppgiftsbehandling som avses i vår lag i den mån de personuppgiftsansvariga annars omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde. Så är emellertid inte fallet med lufttrafikföretagen, för vilka tillsyn i övrigt kommer att regleras i dataskyddsförordningen och den föreslagna kompletterande lagen, respektive Försvarsmakten beträffande vilka det i nu aktuell del finns bestämmelser om tillsyn i 5 kap. lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst. Enligt den anslutande förordningen till den sistnämnda lagen är Datainspektionen tillsynsmyndighet enligt lagen. Det är vidare ännu oklart vad som kommer att gälla för till- syn och annan dataskyddsreglering beträffande Säkerhetspolisen. 
  
 I  
 PNR-direktivet 
  pekas vissa särskilda uppgifter ut, som till- synsmyndigheten ska utföra. Myndigheten ska, enligt artikel 15.3, hantera klagomål från enskilda och kontrollera att uppgiftsbehand- lingen är laglig. Vidare ska tillsynsmyndigheten genomföra utred- ningar, inspektioner och revision i enlighet med nationell rätt. Dessa grundläggande tillsynsuppgifter omfattas enligt vår mening av 5 kap. 2 § BDL. I det nya dataskyddsdirektivet anges inte särskilt att re- vision ska utföras och det föreslås således inga bestämmelser om detta i brottsdatalagen. Med hänsyn till att det i  
 PNR-direktivet 
  anges att revision ska utföras i enlighet med nationell rätt tolkar vi det inte som någon skyldighet för medlemsstaterna att införa någon ny sorts tillsynsuppgift i nationell rätt. De tillsynsuppgifter som 
  
 408 
  
 SOU 2017:57 
  
 Tillsyn 
  
 anges i brottsdatalagen är således enligt vår mening tillräckliga för att uppfylla  
 PNR-direktivets 
  krav i denna del. 
  
 Vidare ska tillsynsmyndigheten, enligt artikel 15.4 i direktivet, på begäran ge registrerade råd om hur de kan utöva sina rättigheter. Denna uppgift har Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv an- sett omfattas av den allmänna serviceskyldigheten i förvaltningslagen och därmed inte kräva några lagstiftningsåtgärder. Vi delar den bedömningen. De tillsynsuppgifter som anges i brottsdatalagen kan således tillämpas för all personuppgiftsbehandling enligt PNR- direktivet. 
  
 I direktivet anges att tillsynsmyndigheten ska utföra sina upp- gifter i syfte att skydda grundläggande rättigheter i samband med behandling av personuppgifter. Även enligt brottsdatalagen ska till- synen ske i detta syfte (5 kap. 1 § BDL). Enligt den bestämmelsen ska tillsynen också ske i syfte att underlätta det fria flödet av per- sonuppgifter. Enligt vår mening kommer inte tillsynens dubbla syften att medföra en lägre skyddsnivå för personuppgifterna. Bestämmel- sen i brottsdatalagen uppfyller därmed direktivets krav. Det kan i sammanhanget påpekas att tillsyn även enligt dataskyddsförordning- en ska ske både i syfte att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter i samband med personuppgiftsbehandling och i syfte att underlätta det fria flödet av sådana uppgifter inom unionen. Tillsynen inom såväl direktivets som förordningens tillämpnings- områden kommer således framöver att ske enligt båda dessa syften. 
  
 Som nyss angetts kommer den av oss föreslagna lagen att tillämpas även av aktörer som inte omfattas av brottsdatalagens tillämpnings- område, t.ex. lufttrafikföretag och Försvarsmakten. Enligt vår mening bör det därför i lagen föras in en allmän bestämmelse som anger att tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt lagen ska utföras av till- synsmyndigheten enligt brottsdatalagen och i enlighet med den lagens bestämmelser om tillsyn. Därmed regleras att tillsynsmyndig- heten enligt brottsdatalagen ska ha tillsyn även över lufttrafikföretags behandling av personuppgifter enligt lagen. Bestämmelsen blir även tillämplig såväl för den behandling av personuppgifter enligt lagen som sker vid enheten för passagerarinformation som vid de behöriga myndigheterna, oavsett vilken tillsynsmyndighet som i övrigt har tillsynsansvaret för den myndigheten. Enligt vår mening är det näm- ligen en rimlig ordning att samma tillsynsmyndighet har tillsyn över 
  
 409 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2017:57 
  
 hela lagens tillämpning, vilket vi menar också är den ordning som föreskrivs i artikel 15.1 i  
 PNR-direktivet. 
  
 410 
  
 22 Sanktioner 
  
 22.1Direktivets bestämmelser och vårt uppdrag 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller krav på att medlemsstaterna ska införa bestämmelser om sanktioner. I artikel 14 anges att medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella be- stämmelser som har antagits enligt direktivet och vidta alla nödvän- diga åtgärder för att se till att de genomförs. I bestämmelsen anges vidare att medlemsstaterna särskilt ska fastställa bestämmelser om sanktioner, inklusive ekonomiska sådana, mot lufttrafikföretag som inte översänder uppgifter i enlighet med artikel 8 eller som inte översänder uppgifterna i det fastställda formatet. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 I vårt uppdrag ingår således att föreslå sanktioner mot de lufttrafik- företag som inte uppfyller skyldigheten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  eller som inte överför uppgifterna i det fastställda formatet. I kom- mittédirektiven anges att ett sådant sanktionssystem riktat mot lufttrafikföretagen bör vara uppbyggt enligt den struktur som redan gäller i dag, som innebär att en myndighets beslut om sanktioner kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Vidare ingår i uppdraget att föreslå bestämmelser om sanktioner för sådana eventuella överträdelser som kan komma att ske vid en- heten för passagerarinformation och vid behöriga myndigheter av de nationella bestämmelser som genomför direktivet. Dessa sanktioner ska tillse att direktivets bestämmelser om behandling och skydd av  
 PNR-uppgifter 
  efterlevs av myndigheterna och syftar främst till att förhindra att enskildas integritet kränks. 
  
 Lufttrafikföretagens behandling av personuppgifter kommer fram- över att regleras av dataskyddsförordningen. Förordningen kommer att vara direkt tillämplig i medlemsstaterna. För det fall lufttrafik- företagen i samband med sin överföring av  
 PNR-uppgifter 
  skulle 
  
 411 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 bryta mot någon dataskyddsbestämmelse i förordningen, t.ex. genom att inte skydda  
 PNR-uppgifterna 
  med erforderlig informationssäker- het eller inte ha rättsenliga avtal med eventuella personuppgifts- biträden, kommer de sanktioner som anges i dataskyddsförordningen att bli tillämpliga. 
  
 22.2Olika typer av sanktioner 
  
 Det finns inte någon rättslig definition av begreppet sanktion. En sanktion är dock i princip alltid handlingsdirigerande eller har ett bestraffande syfte. Med en vid definition skulle sanktion kunna sägas vara alla former av påföljder som kan följa på ett rättsstridigt hand- lande. 
  
 En sanktion kan vara repressiv eller icke repressiv. Med att en sanktion är repressiv avses att det är staten som kan ta initiativ till sanktionen. En icke repressiv sanktion är t.ex. möjligheten att be- gära skadestånd i en civilprocess. 
  
 Det finns flera olika sorter av repressiva sanktioner. Den mest ingripande formen utgörs av straff. Straffsanktioner bör dock an- vändas i sista hand och endast om det inte finns någon annan sank- tion som är tillräckligt effektiv (jfr Europeiska unionens råd, doku- ment 16542/3/09). 
  
 I många fall utgörs sanktioner av ekonomiska sådana. Böter, företagsbot, sanktionsavgifter och vite är alla olika former av eko- nomiska sanktioner. 
  
 Böter är en straffrättslig påföljd, som kan åläggas genom dom, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Företagsbot är en särskild rättsverkan av brott som är avsedd att tillämpas vid all- varliga brott i näringsverksamhet. Företagsboten har en bestraffande funktion riktad mot näringsidkare i vars verksamhet brott har begåtts. 
  
 Med sanktionsavgifter avses sådana administrativa avgifter som utgör en ekonomisk sanktion vid sidan av eller i stället för vissa skadestånd, vite, böter och förverkande. Avgifterna är knutna till vissa bestämmelser på ett sådant sätt att en överträdelse av bestäm- melsen medför skyldighet att betala avgift till det allmänna. Sank- tionsavgifter drabbar den som bedriver den verksamhet inom vars ram överträdelsen har inträffat. Skyldigheten att betala avgifterna 
  
 412 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 åläggs vanligen med strikt ansvar. Bestämmelsen i 19 kap. 5 a § ut- länningslagen (2005:716), som anger att transportörer som inte full- gör sin skyldighet att överföra  
 API-uppgifter 
  ska betala en särskild avgift, utgör ett exempel på en sanktionsavgift. 
  
 Vite är ett ekonomiskt påtryckningsmedel för att få någon att vidta en åtgärd eller underlåta något. Det kan, liksom sanktions- avgifter, användas mot såväl fysiska som juridiska personer. Ett vite har alltid anknytning till ett visst föreläggande eller förbud och riktas mot den i beslutet angivna adressaten. Möjligheten att införa vite går ofta tillbaka på generella regler av något slag, ofta av förbuds- karaktär, men måste inte ha den konstruktionen. Föreläggande och utdömande av vite regleras i lagen (1985:206) om viten (viteslagen). 
  
 Därutöver finns det en rad  
 icke-ekonomiska 
  sanktionsmöjlig- heter. I  
 API-direktivet 
  (artikel 4.2) anges som exempel på andra sanktioner som kan användas gentemot transportörer körförbud, beslag och förverkande av transportmedel och tillfälligt upphävande eller återkallande av den operativa licensen. 
  
 22.3Sanktioner mot lufttrafikföretag 
  
 22.3.1Chicagokonventionens bestämmelser 
  
 Chicagokonventionen, även kallad  
 Icao-konventionen, 
  innehåller be- stämmelser om internationell civil luftfart. Så gott som alla länder har anslutit sig till konventionen, som behandlas närmare i avsnitt 4.2.1. 
  
 I annex 9 till konventionen finns bl.a. bestämmelser om behand- lingen av API- och  
 PNR-uppgifter. 
  I artikel 3.48 behandlas överför- ingen av  
 API-uppgifter. 
  Här anges att de fördragsslutande staterna så långt det är möjligt bör försöka minimera de operativa och admini- strativa bördorna för lufttrafikföretagen (artikel 3.48.5). Enligt arti- kel 3.48.6 rekommenderas de fördragsslutande staterna att avhålla sig från användningen av sanktioner mot lufttrafikföretag på grund av tekniska överföringsfel. 
  
 I artikel 3.49 behandlas överföringen av  
 PNR-uppgifter. 
  Enligt bestämmelsen bör fördragsslutande stater som kräver tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  anpassa sin behandling av uppgifterna och sina tek- niska krav till bl.a. de riktlinjer som anges i Icao:s dokument 9944, Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data. Sanktioner och straff behandlas i artikel 2.16 i dokument 9944. I artikel 2.16.1 anges 
  
 413 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 att stater bör erkänna att de  
 PNR-uppgifter 
  som inhämtas av lufttrafikföretagen inte kan verifieras i fråga om riktighet eller full- komlighet. Därför bör, enligt bestämmelsen, åtgärder inte vidtas mot en operatör eller denne hållas ansvarig för att uppgifter över- förda i god tro senare visar sig vara inkorrekta. I artikel 2.16.2 finns en bestämmelse om omdirigerade flygningar, dvs. flygningar som inte sker enligt den förutbestämda rutten. Om en operatör inte har överfört  
 PNR-uppgifter 
  för en sådan flygning bör stater ta hänsyn till omständigheterna rörande omdirigeringen. Enligt artikel 2.16.3 ska de sanktioner som stater kan använda sig av mot operatörer som inte överför  
 PNR-uppgifter, 
  endast rikta sig mot de företag som direkt utför de aktuella flygningarna. 
  
 22.3.2Jämförbara nationella sanktionsbestämmelser 
  
 Flera olika sanktioner kan, som tidigare angetts, tänkas vara möjliga att använda gentemot de lufttrafikföretag som inte överför PNR- uppgifter i enlighet med de nationella bestämmelser som genomför  
 PNR-direktivet. 
  I detta avsnitt redogörs för vissa jämförbara natio- nella sanktionssystem. 
  
 Sanktionsavgifter kopplade till transportörsansvaret i utlänningslagen 
  
 Sedan den 1 juli 2004 finns i utlänningslagen regler om en transportörs ansvar för att kontrollera att en utlänning, som denne transporterar till Sverige direkt från en stat som inte omfattas av Schengenkon- ventionen, innehar pass och de tillstånd som krävs för att resa in i landet (se avsnitt 4.4.2). I 19 kap. 5 § utlänningslagen finns bestäm- melser om ekonomiska sanktioner mot de transportörer som inte uppfyller denna kontrollskyldighet. Bestämmelsen innebär att de transportörer som inte uppfyller sina skyldigheter ska betala en sär- skild avgift (sanktionsavgift) om beslut om avvisning har meddelats på grund av att utlänningen saknar pass eller de tillstånd som krävs för inresa och beslutet har vunnit laga kraft eller har verkställts trots att det inte har vunnit laga kraft. Om transportören visar sig ha haft skälig anledning att anta att utlänningen hade rätt att resa in i Sverige ska emellertid någon särskild avgift inte betalas. Detsam- 
  
 414 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 ma gäller om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Den särskilda avgiften ska enligt 19 kap. 6 § bestämmas till högst 46 000 kronor för varje utlänning. Frågan om transportören ska be- tala en avgift prövas enligt 19 kap. 7 § av den myndighet som ska verkställa avvisningen. I bestämmelsen anges att avgiften ska betalas till Migrationsverket och tillfaller staten. Vidare anges att mål om ut- tagande av avgift handläggs som allmänt mål samt att bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Beslut om särskild avgift får enligt 14 kap. 14 § ut- länningslagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövnings- tillstånd krävs vid överklagande till Kammarrätten. 
  
 Sanktionsavgifter enligt genomförandet av  
 API-direktivet 
  
 Enligt  
 API-direktivets 
  artikel 4.1 ska medlemsstaterna vidta de åt- gärder som är nödvändiga för att införa påföljder för transportörer som genom fel eller försummelse har underlåtit att lämna uppgifter eller som lämnar ofullständiga eller felaktiga uppgifter. Liksom i  
 PNR-direktivet 
  ska påföljderna vara avskräckande, effektiva och proportionella. Maximibeloppet för en påföljd får inte understiga 5 000 euro, eller motsvarande belopp i nationell valuta, för varje resa som gjorts utan att uppgifterna om passagerarna har lämnats eller om de har lämnats inkorrekt. Påföljden får inte heller understiga ett minimibelopp om 3 000 euro. I artikel 4.2 anges vidare att direktivet inte ska hindra medlemsstaterna från att gentemot de transportörer som mycket allvarligt åsidosätter de skyldigheter som följer av be- stämmelserna i direktivet, införa eller bibehålla andra påföljder. Som förslag på sådana andra påföljder anges i bestämmelsen, som tidigare framgått, körförbud, beslag och förverkande av transportmedel eller tillfälligt upphävande eller återkallande av den operativa licensen. 
  
 Genomförandet av  
 API-direktivet 
  i svensk rätt har behandlats bl.a. i avsnitt 4.5. För att uppnå enhetlighet med transportörsansvaret i utlänningslagen valdes samma sanktionssystem, dvs. sanktionsav- gifter (se prop. 2005/06:129 s. 41 ff.). Således anges i 19 kap. 5 a § ut- länningslagen att en transportör som inte har fullgjort sin uppgifts- skyldighet ska betala en särskild avgift. För det fall transportören visar att underlåtenheten inte beror på fel eller försummelse, eller om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften, ska dock 
  
 415 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 transportören undgå detta ansvar. Enligt 19 kap. 6 § ska den sär- skilda avgiften för varje flygning som har gjorts utan att transpor- tören har fullgjort sin uppgiftsskyldighet bestämmas till högst 46 000 kronor. Frågan om transportören ska betala en särskild av- gift ska enligt 19 kap. 7 § prövas av Polismyndigheten. Avgiften ska också betalas dit, men tillfaller staten. Även mål om uttagande av denna avgift handläggs som allmänt mål och får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (14 kap. 14 § utlänningslagen). 
  
 API-direktivet 
  förhindrar alltså inte medlemsstaterna från att införa andra än ekonomiska sanktioner mot de transportörer som allvarligt åsidosätter sina skyldigheter enligt direktivets bestämmel- ser. Möjligheten att införa sådana andra än ekonomiska sanktioner diskuterades inte i förarbetena till genomförandet av direktivet i svensk rätt. 
  
 Vite enligt tullagstiftningen 
  
 I såväl polislagen (1984:387) som i tullagstiftningen finns bestäm- melser om transportörers skyldighet att på begäran av myndig- heterna lämna vissa uppgifter om transporten (se avsnitt 5.2). Om transportföretag inte lämnar dessa uppgifter på Tullverkets begäran, har Tullverket möjlighet att förelägga transportföretaget att vid vite lämna uppgifterna. Bestämmelser härom finns i 4 kap. 24 § och 7 kap. 5 § tullagen (2016:253) samt i 21 § lagen (1996:701) om Tullverkets befogenhet vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Ett sådant föreläggande innebär en skyl- dighet för transportföretaget att lämna tidigare begärda boknings- uppgifter till Tullverket. Till föreläggandet kopplas ett vite som kan dömas ut om transportföretaget inte lämnar de begärda uppgifter- na. Föreläggandet gäller först när delgivning har skett. Vitesbeloppet fastställs av Tullverket och ska enligt 3 § viteslagen uppgå till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adressatens ekono- miska förhållanden och till omständigheterna i övrigt kan antas förmå honom att följa det föreläggande som förenats med vitet. Om transportföretaget inte följer föreläggandet om att lämna bok- ningsuppgifter till Tullverket ska verket ansöka hos Förvaltnings- rätten i Stockholm om att få vitet utdömt. 
  
 416 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 Tullverket har endast vid två tillfällen använt sig av möjligheten att förelägga lufttrafikföretag att vid vite lämna ut bokningsupp- gifter. Inte något av fallen har gått vidare till domstol. 
  
 Sanktionsavgifter vid överträdelser av regelverket om identitetskontroller vid transporter med buss, tåg eller passagerarfartyg 
  
 Lagen (2015:1073) om särskilda åtgärder vid allvarlig fara för den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i landet trädde i kraft den 21 december 2015. Lagen är tillfällig och gäller under tre år. I lagen ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer rätt att vid allvarlig fara för den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i landet meddela föreskrifter om identitetskontroller vid transporter som utförs med buss, tåg eller passagerarfartyg till Sverige från en annan stat. Regeringen får också meddela föreskrifter om sanktionsavgifter. Föreskrifterna får gälla i högst sex månader i taget. I lagens förarbeten anges att ett system med sanktionsavgift har den fördelen att man uppnår en snabb, enkel och kostnadseffektiv hantering av överträdelser av regelverket. Det ansågs därför vara lämpligt att en sanktionsavgift ska kunna tas ut av den som låter bli att utföra identitetskontroller enligt sådana föreskrifter som får med- delas med stöd av lagen (se prop. 2015/16:67 s. 17). 
  
 Regeringen har vid fyra tillfällen beslutat om en förordning med närmare föreskrifter om transportörers skyldighet att utföra iden- titetskontroller vid resor till Sverige från Danmark. Den senaste för- ordningen gällde till den 4 maj 2017. Förordningen gäller dock fort- farande för ärenden eller mål om sanktionsavgift som har inletts innan förordningen upphörde att gälla. 
  
 Sanktioner på luftfartens område 
  
 I luftfartslagen (2010:500) finns grundläggande bestämmelser om rätt att utöva luftfart inom svenskt område. Numera finns även en rad  
 EU-förordningar 
  på luftfartens område som gäller vid sidan av lagen och som har företräde framför nationell rätt. 
  
 I 11 kap. luftfartslagen finns sanktionsbestämmelser bestående i avgångsförbud. Enligt 11 kap. 1 § får Transportstyrelsen eller den 
  
 417 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 som styrelsen utser förbjuda en flygning och hindra ett luftfartyg från att avgå om det, när flygningen ska påbörjas, kan antas att luftfartyget inte uppfyller de villkor som anges i luftfartslagen eller som har fastställts med stöd av lagen. Detsamma gäller när andra villkor som fastställts för flygningen inte är uppfyllda. Den som bryter mot ett beslutat avgångsförbud kan dömas enligt 17 kap. 13 § brottsbalken för överträdelse av myndighets bud. 
  
 Vidare finns i 11 kap. 2 § luftfartslagen en bestämmelse som anger att den som driver en flygplats får hindra ett luftfartygs avgång om avgifter för användningen av flygplatsen och tjänsterna för luftfarten, som avser luftfartygets senaste ankomst, uppehåll och avgång, inte har betalats och säkerhet inte har ställts. 
  
 Luftfartslagen innehåller flera straffbestämmelser i dess 13 kap. Dessutom finns en bestämmelse om förverkande. Om ägaren eller någon som är i ägarens ställe uppsåtligen begår eller medverkar till vissa brottsliga gärningar kan ett luftfartyg enligt 13 kap. 12 § för- klaras förverkat, om det behövs för att förebygga brott eller om det i övrigt finns särskilda skäl. Detta gäller dock inte, om förverkande är uppenbart oskäligt. 
  
 I 13 kap. 13 § finns vidare en generell bestämmelse som anger att ett föreläggande eller ett förbud som en myndighet meddelar enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får förenas med vite. 
  
 För det fall ett lufttrafikföretag inte uppfyller aktuella regler kan vidare ett meddelat tillstånd återkallas. Exempelvis anges i 7 kap. 6 § att ett drifttillstånd ska återkallas om tillståndshavaren i väsent- lig grad åsidosätter föreskrifterna eller villkoren för verksamheten. Tillståndet kan också återkallas, om det måste antas att innehavaren inte kan upprätthålla verksamheten. I 7 kap. 11 § anges att ett trafik- tillstånd får återkallas helt eller för viss tid eller begränsas, om till- ståndshavaren inte iakttar de föreskrifter eller villkor som gäller för verksamheten, eller det i övrigt finns särskilda skäl. 
  
 En operativ licens kan enligt artikel 9 i EU:s lufttrafikförordning1 återkallas tillfälligt eller permanent om förordningens krav på eko- nomiska förutsättningar inte längre är uppfyllda. Detsamma gäller om lufttrafikföretaget uppsåtligen eller genom försumlighet förser 
  
 1 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av den 24 september 2008 om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen. 
  
 418 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 tillståndsmyndigheten med information som är felaktig i sak eller om företaget inte längre lever upp till förordningens krav på gott anseende. 
  
 22.3.3Sanktioner som tillämpas i andra länder 
  
 Krav på överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till ett lands myndigheter infördes för första gången i USA i början av  
 2000-talet. 
  Om lufttrafikföretagen inte överförde de angivna upp- gifterna kunde detta leda till ekonomiska sanktioner eller indraget landningstillstånd. Många länder har därefter infört egna PNR- system. De sanktioner som kan användas mot de lufttrafikföretag som inte överför sina  
 PNR-uppgifter 
  utgörs i de flesta fall av ekono- miska sådana. T.ex. använder sig Mexiko, Argentina och Sydkorea av ekonomiska sanktioner. 
  
 I de gällande avtalen mellan EU och USA respektive Australien som reglerar överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till dessa länder finns inga bestämmelser om sanktioner mot de lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter. 
  Inte heller det nya förslaget till avtal med Kanada innehåller bestämmelser om sanktioner mot de lufttrafik- företag som inte överför sina  
 PNR-uppgifter. 
  
 Storbritannien har i sitt nuvarande  
 PNR-system 
  såväl ekono- miska som straffrättsliga sanktionsmöjligheter. Inte vid något tillfälle har man dock använt sig av någon av dessa former av sanktioner. I Danmark finns en sanktionsbestämmelse som innebär att ett flyg kan nekas att avgå om  
 PNR-uppgifter 
  inte lämnas. Det finns även en möjlighet att neka åtkomst till eller utgång från flygplanet samt att neka tillförsel eller frånförsel av varor till dess uppgifterna har lämnats. 
  
 Det pågår för närvarande arbete inom samtliga medlemsstater med att genomföra  
 PNR-direktivet 
  i nationell rätt. Det råder där- för varierande osäkerhet kring vilka sanktionsmöjligheter de övriga medlemsstaterna kommer att använda sig av. 
  
 419 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 22.3.4Valet av sanktionsform 
  
 Vårt förslag: Administrativ sanktionsavgift bör användas som enda sanktionsform mot lufttrafikföretagen. 
  
 Våra överväganden och förslag 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Som framgått finns sedan tidigare bestämmelser i svensk rätt som innebär skyldigheter för lufttrafikföretag att lämna uppgifter om sina transporter till de svenska myndigheterna. I vissa fall kan sanktioner bli tillämpliga när dessa bestämmelser inte efterlevs. I svensk rätt är det således ingen ny företeelse att lufttrafikföretag, såväl inhemska som utländska, är skyldiga att vidta vissa åtgärder, ibland före ankomst till landet, liksom att underlåtenhet att genomföra dessa åtgärder i vissa fall kan resultera i ekonomiska sanktioner. 
  
 Straffbestämmelser bör inte väljas 
  
 PNR-direktivet 
  pekar inte ut vilka sanktioner som ska införas mot lufttrafikföretagen. Det som anges är att ekonomiska sådana i vart fall ska införas. Vidare anges att sanktionerna ska vara effektiva, pro- portionella och avskräckande (artikel 14). Den sanktion som åtmin- stone teoretiskt anses som mest avskräckande är straff. Generellt kan konstateras att kriminalisering inte är det enda och inte heller alltid det mest effektiva medlet för att motverka oönskade beteen- den. Det allmännas resurser för brottsbekämpning bör rimligen kon- centreras på sådana förfaranden som kan leda till påtaglig skada eller fara och som inte kan hanteras på annat sätt (jfr prop. 1994/95:23 s. 54 ff.). Straffsanktioner ska således användas i sista hand och en- dast om det inte finns någon annan sanktion som inte är tillräckligt effektiv. Någon straffbestämmelse bör således enligt vår mening inte införas i lagen. Andra sanktionsformer bör övervägas i stället. 
  
 420 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 Ekonomiska sanktioner 
  
 Såväl böter som företagsbot förutsätter en kriminalisering. Av de ekonomiska sanktionerna faller därmed både böter och företagsbot bort som tänkbara sanktionsformer. De möjliga ekonomiska sank- tionsformer som återstår utgörs därmed av sanktionsavgifter och vite. 
  
 Administrativa sanktionsavgifter används numera allt oftare. Över- gången från straffbestämmelser till bestämmelser om sanktions- avgifter syftade ursprungligen till att bättre utnyttja rättsväsendets resurser och att kunna beivra en del mindre allvarliga och ofta före- kommande överträdelser effektivare. Ett annat syfte var att skapa en kännbar ekonomisk sanktion mot juridiska personer, som inte kan bli föremål för straffrättsliga åtgärder. Sanktionsavgift kan därmed riktas mot det subjekt som tjänar på överträdelsen eller bär det största ansvaret för att överträdelsen begicks. (Jfr SOU 2017:29 s. 498.) 
  
 Sanktionsavgifter finns inom en rad områden. De har olika syften och utformning. Tillämpningsområdet varierar också. I vissa fall är sanktionsavgift den enda sanktionen för en överträdelse, men i andra fall kan avgift påföras vid sidan av eller i stället för straff. Både fysiska och juridiska personer kan påföras sanktionsavgift. Ofta kan avgiften påföras oavsett om reglerna överträtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
  
 Sanktionsavgifter har bl.a. den fördelen att de medför ett enklare och snabbare beivrande av överträdelser. Att det är en myndighet och inte domstol som beslutar om avgiften anses ha betydelse för effek- tiviteten. Det förhållandet att myndigheten fattar beslut utifrån sin egen utredning medför också en resurseffektivitet. Andra myndig- heter behöver därmed inte kopplas in i processen, utom vid över- klagande. (Jfr SOU 2014:83, s. 104 f.) 
  
 Särskilt i förhållande till viten anses sanktionsavgifter vara mer effektiva. Användning av vite innebär ett mer omständligt förfaran- de, eftersom det först måste föreläggas och sedan överträdas för att kunna dömas ut. 
  
 Det finns givetvis även nackdelar med sanktionsavgifter. Om avgiften är satt för lågt kan verksamhetsutövaren se avgiften enbart som en kostnad som det går att kalkylera med. I dessa fall bidrar avgiften inte till ökad regelefterlevnad. Att införa system med sanktionsavgifter kan vidare kräva mer resurser hos myndigheten. Avsaknaden av domstols bedömning av händelseförlopp kan också inverka menligt på rättssäkerheten (se prop. 2007/08:107 s. 17 och 
  
 421 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 SOU 2014:83 s. 104 f.). Domstolsväsendet kan, i vart fall inlednings- vis, få fler ärenden att hantera om sanktionsavgifter införs. Det kan t.ex. råda osäkerhet om när sanktionsavgift ska påföras och med vilket belopp innan det finns vägledande praxis. Det behöver alltså inte bli en ekonomisk besparing för staten att införa sanktionsav- gifter (SOU 2014:83 s. 106). 
  
 I dataskyddsförordningen föreskrivs sanktionsavgifter vid överträ- delse av bestämmelserna om personuppgiftsbehandling. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv föreslår också att sanktionsavgifter ska användas vid överträdelser av brottsdatalagens bestämmelser om personuppgiftsbehandling. 
  
 Det är viktigt att regelverk på snarlika områden är enhetligt ut- formade. Reglerna blir då lättare att tillämpa och mer förutsägbara. Bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  uppvisar stora likheter med API- direktivet. Båda direktiven innebär en skyldighet för lufttrafikföre- tag att överföra uppgifter om sina passagerare till nationella myndig- heter. Oavsett vilket direktiv som är tillämpligt kommer överföring- en enligt svensk rätt att ske till Polismyndigheten.  
 API-direktivet 
  är, som tidigare angetts, genomfört i bl.a. utlänningslagen. Underlåten- het att överföra  
 API-uppgifter 
  kan medföra en skyldighet för luft- trafikföretagen att betala att en sanktionsavgift. 
  
 Av regeringens skrivelse Förebygga, förhindra, försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) framgår att PNR- systemet bör samordnas med systemet för  
 API-uppgifter, 
  eftersom de tillsammans kan vara ett användbart verktyg i kampen mot terro- rism. Enligt Polismyndighetens planering kommer också de båda systemen att hanteras parallellt inom enheten för passagerarinforma- tion. Med hänsyn till den samordnade hanteringen vore det lämp- ligt om samma sorts sanktioner användes i båda systemen. För att tillgodose kravet på en enhetlig utformning bör således bestämmel- serna om sanktioner mot lufttrafikföretagen enligt  
 PNR-systemet 
  så långt som möjligt utformas i enlighet med de gällande bestämmel- serna om sanktioner vid underlåtenhet att överföra  
 API-uppgifter. 
  
 Sanktionsavgifter är därtill en snabb och tydlig sanktion – som även kan vara kännbar ekonomiskt. Risken att påföras sanktionsav- gifter skulle enligt utredningens bedömning verka avskräckande. Sanktionsavgifter synes också vara mer ändamålsenliga än viten. Sanktionsavgifter bör därför enligt vår mening kunna åläggas de luft- 
  
 422 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 trafikföretag som inte har fullgjort sin överföringsskyldighet enligt  
 PNR-direktivet. 
  
 Andra än ekonomiska sanktioner bör inte införas 
  
 Förutom de ekonomiska sanktionerna finns det andra sanktions- former som skulle kunna användas mot de lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med direktivet. Några sådana sanktionsformer tillämpas dock inte för närvarande vid liknande situationer enligt svensk rätt. Frågan om användande av andra än ekonomiska sanktioner berördes inte ens i samband med det svenska genomförandet av  
 API-direktivet. 
  
 Som har angetts ovan bör en enhetlig utformning av bestämmel- serna om sanktioner mot lufttrafikföretag eftersträvas. Vidare bör sanktionerna, enligt vår bedömning, inte riskera att gå ut över tredje- man, främst flygresenärer. Införandet av ett avgångsförbud skulle kunna få konsekvenser för bilaterala luftfartsavtal, varför använd- ningen av en sådan sanktion noga bör övervägas innan den införs. Indragande av ett lufttrafikföretags operativa licens synes därtill inte vara möjligt i en situation som den förevarande enligt bestämmel- serna i lufttrafikförordningen. 
  
 Enligt vår mening är ekonomiska sanktioner tillräckliga för att förmå lufttrafikföretagen att fullgöra sin överföringsskyldighet. Först om det i ett senare skede skulle visa sig att de införda sanktionerna inte är tillräckligt effektiva, bör det övervägas om ytterligare sank- tionsformer behöver föras in i svensk rätt. 
  
 22.3.5När ska sanktionsavgift få användas? 
  
 Vårt förslag: Sanktionsavgift ska tas ut av de lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med bestämmelserna i lagen eller den tillhörande förordningen. 
  
 423 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner mot lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter 
  
 Enligt direktivet ska sanktioner träffa de lufttrafikföretag som inte översänder uppgifter i enlighet med artikel 8 eller som inte överför uppgifterna i det fastställda formatet. I artikel 8.3 anges att lufttrafik- företagen som huvudregel ska överföra  
 PNR-uppgifterna 
  elektro- niskt med användning av de gemensamma protokoll och understödda dataformat som har antagits av kommissionen. Således anges redan i artikel 8 att överföringarna ska överföras i det fastställda formatet. Bestämmelserna i artikel 8 ska enligt vårt förslag genomföras såväl i den av oss föreslagna lagen som i den tillhörande förordningen. Sanktionsavgifterna bör därmed träffa de lufttrafikföretag som inte överför  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med dessa bestämmelser. 
  
 En bestämmelse som innebär att sanktionsavgift ska tas ut av luft- trafikföretag som inte fullgör sina skyldigheter motsvarar liknande bestämmelser om sanktionsavgifter för transportörer i utlänningslagen och i det tidigare gällande regelverket om identitetskontroller vid transporter med buss, tåg eller passagerarfartyg. Liksom i dessa för- fattningar bör det finnas en möjlighet att i det enskilda fallet inte ta ut en sådan avgift, se nedan i avsnitt 22.3.6. 
  
 Enligt vårt förslag ska  
 PNR-uppgifterna 
  överföras av det luft- trafikföretag som utför själva flygningen. Sanktioner kommer således inte att drabba de lufttrafikföretag som endast delar linjebeteckning med det företag som utför flygningen. 
  
 Inga sanktioner vid utebliven information 
  
 Den av oss föreslagna regleringen innehåller en bestämmelse om att lufttrafikföretag ska informera sina passagerare om överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och om skälen till överföringen. Denna informationsskyldighet följer inte av någon artikel i direktivet utan framgår endast av skälen till direktivet. Det kan redan av denna omständighet ifrågasättas om det är lämpligt att införa sanktioner mot den som inte följer bestämmelsen. Den föreslagna bestämmelsen utgör därtill främst en utökad informationsskyldighet i förhållande till de krav som följer av dataskyddsförordningen. Enligt förordningen ska nämligen information om överföringen lämnas till passagerarna för det fall uppgifterna har kommit in direkt från dem till ett lufttrafikföretag. I sådana fall är det således bara information om 
  
 424 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 skälen till överföringen som följer endast av vårt lagförslag. För det fall  
 PNR-uppgifterna 
  kommer in till ett lufttrafikföretag från en resebyrå eller researrangör har lufttrafikföretaget dock inte mot- svarande skyldighet att informera enligt förordningen. Eftersom informationsskyldigheten till viss del redan följer av dataskyddsför- ordningen skulle införandet av sanktioner i detta avseende kunna påverka tillämpligheten av dataskyddsförordningen när det gäller lufttrafikföretagens behandling av personuppgifter, vilket inte får ske enligt  
 PNR-direktivet 
  (jfr artikel 13.2). 
  
 Visserligen kan det ses som grundläggande att passagerarna in- formeras fullt ut om överföringen om  
 PNR-uppgifter, 
  för att de ska ha möjlighet att utöva sina rättigheter enligt direktivet. Sank- tionsavgifter bör dock enligt vår mening endast användas vid över- trädelser av de bestämmelser om behandling av personuppgifter som anses viktigast för att värna enskildas integritet, som innehåller de grundläggande reglerna om hur personuppgifter får behandlas och som – om de inte efterlevs – riskerar att leda till allvarliga kränkningar av registrerades integritet. Eftersom informationsskyldigheten till viss del redan följer av dataskyddsförordningen kan det inte anses leda till någon allvarlig kränkning av enskildas personliga integritet att de inte också informeras om skälen till överföringen. Det finns därtill andra möjligheter att ingripa mot ett lufttrafikföretag som inte lämnar angiven information, eftersom tillsynsmyndigheten kommer att ha tillsyn över efterlevandet av bestämmelsen. Enligt vår mening saknas därmed tillräckliga skäl att i lagen införa sanktioner mot luft- trafikföretag för utebliven information till passagerarna. 
  
 22.3.6Utformningen av sanktionsavgiftssystemet 
  
 Enligt direktivet ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de sanktioner som införs också genomförs. Det finns i dag inga generella förfaranderegler för handläggningen av sanktions- avgifter. Regeringen har dock meddelat riktlinjer för hur sanktions- avgifter ska utformas och användas (se prop. 1981/82:142 s. 24 f.). Sådana riktlinjer följer även av internationella åtaganden.2 Vid utform- ningen av sanktionsavgiftssystemet bör bestämmelserna utformas i 
  
 2 Se t.ex. Europarådets rekommendation nr R (91) om administrativa sanktionsavgifter. 
  
 425 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 linje med hur sådana avgifter utformats inom andra rättsområden och de rättssäkerhetskrav som ställs på sanktionsavgift bör få genomslag. Det innebär att sanktionsavgiftssystemet bör regleras i lag och att det av den bör framgå när, hur och av vem sanktionsavgift får tas ut. Systemet ska också vara förutsägbart. Det ska även möta kravet på rimlig handläggningstid, domstolsprövning och en rättssäker process. (Jfr SOU 2017:29 s. 504.) 
  
 Ska sanktionsavgift alltid tas ut? 
  
 Vårt förslag: Regleringen av sanktionsavgifter ska bygga på strikt ansvar. 
  
 Syftet med att införa administrativa sanktionsavgifter är att erhålla ett förenklat och effektivt sanktionsavgiftssystem. Som tidigare framgått är det en förutsättning att sanktionsavgiftssystemet om- fattar överträdelser av bestämmelser som typiskt sett är klara och tydliga och att överträdelserna i normalfallet inte kräver någon mer ingående utredning. På så sätt kan en överträdelse leda till en snabb reaktion från samhället i form av en avgift. En avgiftsskyldighet som bygger på strikt ansvar bidrar till en förenkling och effektivisering av sanktionssystemet. Bedömningsinslaget blir betydligt mindre än om det för ansvar skulle krävas oaktsamhet eller uppsåt. 
  
 Sanktionsavgiftssystem utformas som huvudregel med strikt an- svar. I  
 API-direktivet 
  anges dock att medlemsstaterna ska införa sanktioner för transportörer som genom fel eller försummelse under- låtit att lämna uppgifter. En annan utformning av sanktionssyste- met fick därför användas vid genomförandet av det direktivet. Något krav på att underlåtenheten att överföra  
 PNR-uppgifter 
  ska bero på fel eller försummelse anges inte i  
 PNR-direktivet. 
  Enligt vår mening finns det därför inte skäl att i vårt fall avvika från den grundprincip som gäller för sanktionsavgifter, nämligen att ansvaret ska vara strikt. 
  
 Att ansvaret är strikt utesluter inte att myndigheten får avgöra om en överträdelse är så allvarlig att sanktionsavgift bör tas ut. Strikt ansvar innebär endast att uppsåt eller oaktsamhet inte krävs för att sanktionsavgift över huvud taget ska tas ut. 
  
 Lagrådet har uttalat att skrivningar om att avgiftsskyldigheten bygger på strikt ansvar inte bör tas med i författningstext. I mot- 
  
 426 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 sats till vad som gäller för straffbestämmelser finns det nämligen inte något formellt krav på uppsåt eller oaktsamhet för att besluta om sanktionsavgift (se prop. 2012/13:55 s. 142). Vi ser därför inget skäl att införa en sådan bestämmelse. 
  
 Avgiftens storlek 
  
 Vårt förslag: Avgiften ska uppgå till minst 20 000 kronor och högst 100 000 kronor för varje flygning som har utförts utan att lufttrafikföretaget har fullgjort sin överföringsskyldighet. 
  
 Ett effektivt sanktionsavgiftssystem innebär att sanktionsavgift ska kunna påföras frekvent och kort tid efter det att överträdelsen ägt rum. För att uppfylla grundläggande rättssäkerhetskrav krävs det också att systemet är förutsebart. Ett sådant system kan åstad- kommas endast om det är enkelt att avgöra med vilket belopp som avgiften ska påföras vid varje enskilt tillfälle. Detta innebär att av- giften i viss mån får fastställas schablonmässigt. 
  
 Underlåtenhet att överföra  
 API-uppgifter 
  kan, enligt det svenska genomförandet av  
 API-direktivet, 
  medföra en sanktionsavgift om högst 46 000 kronor. Avgiften är bestämd med ledning av den sank- tionsavgift på samma belopp som enligt utlänningslagen ska betalas av de transportörer som inte uppfyller sin kontrollskyldighet enligt transportörsansvaret. Avgifterna har sin grund i de  
 EU-direktiv 
  som bestämmelserna genomför. 
  
 Den transportör som inte har fullgjort sin kontrollskyldighet enligt det tidigare gällande regelverket om identitetskontroller vid transporter med buss, tåg eller passagerarfartyg, ska betala en sank- tionsavgift om 50 000 kronor per transporttillfälle. Sanktionsavgiften är således på förhand bestämd till ett visst belopp. Dock finns det möjlighet för myndigheten att sätta ned avgiften eller avstå från att ta ut den om det finns särskilda skäl för det. 
  
 Det är vår bedömning att de möjliga sanktionsavgifterna vid under- låtenhet att överföra  
 PNR-uppgifter, 
  på samma sätt som vid jämför- bara sanktionsavgifter riktade mot transportörer, bör bestämmas med ledning av vissa i lagen angivna belopp, och inte knytas till om- sättningen av verksamheten, vinsten eller liknande kriterium. Vidare bör avgiftsnivåerna inte i alltför stor grad avvika från de nivåer som 
  
 427 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 gäller i dag vid underlåten överföring av  
 API-uppgifter. 
  Eftersom inte vi, på det sätt som gällde vid genomförandet av  
 API-direktivet, 
  är bundna av några särskilda nivåer, anser vi att det finns skäl att sätta nivån för den högsta avgift som kan utgå vid underlåten eller felaktig överföring av  
 PNR-uppgifter 
  något högre. Därmed skapas ett visst utrymme för en differentierad avgiftsanvändning. Vi föreslår därför att den högsta avgiften som kan användas bör uppgå till 100 000 kronor. Enligt vår bedömning bör även ett minsta belopp för avgiften införas i lagen, för att ett spann ska kunna föreligga. Efter- som sanktionsavgifterna ska vara avskräckande bör minimibeloppet inte sättas alltför lågt. Enligt vår mening bör den lägsta avgiften som kan åläggas lufttrafikföretagen därför bestämmas till 20 000 kronor. Således bör sanktionsavgiften för varje flygning som har utförts utan att lufttrafikföretaget har fullgjort sin överföringsskyldighet bestämmas till minst 20 000 kronor och högst 100 000 kronor. 
  
 Avgifter som motsvarar eller ligger i närheten av maximibelop- pet är avsedda för de allvarligare fallen. Det kan röra sig om uppre- pade överträdelser eller fall som rör ett stort antal passagerare och där ingen rimlig förklaring finns till att de aktuella uppgifterna inte har lämnats. I övriga fall bör en lägre avgift kunna fastställas. Direk- tivets föreskrift om att sanktionerna ska vara effektiva, proportio- nella och avskräckande ska dock alltid beaktas. 
  
 Sanktionsavgiften bör kunna sättas ned helt eller delvis 
  
 Vårt förslag: Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. 
  
 Lufttrafikföretagen kommer normalt sett ha möjlighet att lämna uppgifter i enlighet med direktivets bestämmelser. Det kan emellertid finnas olika orsaker till att ett lufttrafikföretag inte har fullgjort sin överföringsskyldighet. Det kan t.ex. vara så att det har skett ett tek- niskt fel vid överföringen av uppgifterna. Vidare kan ett flyg som inte var tänkt att anlända till Sverige oväntat ha omdirigerats hit. Det kan således finnas situationer där det bedöms oskäligt att ta ut en särskild avgift för att lufttrafikföretaget inte har överfört sina PNR- uppgifter. Det behöver därför i lagen finnas en möjlighet att i sådana 
  
 428 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 situationer sätta ned avgiften helt. Detta följer av våra åtaganden enligt Chicagokonventionen. Vidare bör det i vissa situationer finnas möjlighet att jämka en avgift. Så kan t.ex. vara fallet när en överträ- delse av någon orsak bedöms vara ursäktlig. 
  
 Således bör det i lagen införas en bestämmelse om att sanktions- avgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. 
  
 22.3.7Förfarandet vid beslut om sanktionsavgift 
  
 Som tidigare har angetts finns det inte några generella förfarande- regler för handläggningen av sanktionsavgifter. Detta regleras i stället vanligtvis i de författningar som föreskriver att sådana avgifter ska kunna påföras. 
  
 Vi har tidigare angett att bestämmelserna om sanktioner mot luft- trafikföretag enligt  
 PNR-systemet 
  så långt som möjligt bör utfor- mas i enlighet med de gällande bestämmelserna om sanktioner vid underlåtenhet att överföra  
 API-uppgifter. 
  
 API-direktivet 
  är i denna del dock genomfört i utlänningslagen endast genom ett fåtal bestäm- melser och någon förordning på området finns ännu inte i bruk. Det är således inte möjligt för oss att på detaljnivå använda samma handläggningsregler som enligt det systemet. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv föreslår, som tidigare framgått, också ett system med sanktionsavgifter, som ska användas vid överträdelser av brottsdatalagens bestämmelser om personupp- giftsbehandling. I brottsdatalagen och i den tillhörande förordningen finns således bestämmelser som hanterar förfarandet vid beslut om sanktionsavgifter. De föreslagna förfarandereglerna i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen motsvarar enligt vår mening de rättssäkerhetskrav som kan ställas. Regleringen synes väl avvägd och får anses vara förutsägbar. 
  
 Vårt förslag till lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämp- ningen kommer att utgöra en sektorspecifik särreglering i förhållande till brottsdatalagen i den mån vår lag också utgör en dataskydds- reglering. Dock utgör vår lag även en verksamhetsreglering som i den aktuella frågan ålägger lufttrafikföretagen vissa skyldigheter att över- föra  
 PNR-uppgifter. 
  Dessa skyldigheter har inte med dataskydd att 
  
 429 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 göra, snarare tvärtom. Lufttrafikföretagen utgör inte heller sådana behöriga myndigheter med brottsbekämpande uppgifter som brotts- datalagen uteslutande är tillämplig för. För lufttrafikföretagens per- sonuppgiftsbehandling blir i stället dataskyddsförordningen med an- slutande reglering tillämplig. 
  
 Av systematiska skäl vore det därför olämpligt att, när det gäller frågan om sanktioner mot lufttrafikföretag, hänvisa till de förfarande- regler som anges i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen. Inte heller vore det lämpligt att hänvisa till bestämmelserna i data- skyddsförordningen eller den lagstiftning som kommer att innehålla till dataskyddsförordningen kompletterande bestämmelser. Nödvän- diga förfaranderegler får i stället föras in i den av oss föreslagna regleringen. 
  
 Ansvarig myndighet 
  
 Vårt förslag: Polismyndigheten ska besluta om sanktionsavgift. 
  
 Beslut om sanktionsavgift fattas normalt av en tillsynsmyndighet eller en domstol. Som tidigare har angetts är dock ett av syftena med användandet av sanktionsavgifter just att man inte ska behöva gå vägen via en domstol för att kunna använda sanktionen. 
  
 Transportstyrelsen utövar tillsyn över lufttrafikföretagen. Det är också den myndigheten som beslutar om sanktionsavgifter vid överträdelser av regelverket om identitetskontroller vid transporter med buss, tåg eller passagerarfartyg. Transportstyrelsens tillsyn över lufttrafikföretagen innebär dock främst att myndigheten övervakar och kontrollerar att krav och regelverk följs av dem som fått ett visst tillstånd. Det kan inte sägas ingå i Transportstyrelsens nor- mala uppdrag att kontrollera att lufttrafikföretagen överför PNR- uppgifter till brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Om ett lufttrafikföretag inte uppfyller sin överföringsskyldighet enligt vår lag kommer det att vara Polismyndigheten genom enheten för passagerarinformation som upptäcker detta. Polismyndigheten är också den myndighet som enligt dagens system prövar om sank- tionsavgift ska betalas av ett lufttrafikföretag som inte har överfört sina  
 API-uppgifter. 
  
 430 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 Krav på effektivitet och rättssäkerhet måste balanseras mot varan- dra vid utformningen av ett system om sanktionsavgifter. Om upp- giften att besluta om sanktionsavgift läggs på Polismyndigheten även enligt  
 PNR-systemet 
  kommer frågan att hanteras av den myndighet som har den största sakkunskapen. Handläggningen skulle troligt- vis också gå snabbare, eftersom myndigheten redan har tillgång till det material som ett sanktionsbeslut kommer att grundas på. 
  
 Enligt vår mening talar övervägande skäl för att Polismyndig- heten även bör pröva frågor om åläggande av sanktionsavgift enligt  
 PNR-systemet. 
  En bestämmelse med denna innebörd bör därför föras in i vår lag. 
  
 Polismyndighetens beslut om sanktionsavgifter bör få överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se nedan). På så sätt tillgodoses rätts- säkerhetsaspekterna för den som åläggs sanktionsavgift. 
  
 En särskild fråga är vem hos Polismyndigheten som bör pröva frågor om sanktionsavgift. Det har i annat sammanhang ansetts finnas starka skäl – inte minst ur rättsäkerhetssynpunkt – som talar mot att samma person som har utrett en eventuell överträdelse får besluta om sanktionsavgift. Det har ansetts viktigt att verksamheten orga- niseras så att förtroendet för myndigheten inte riskerar att rubbas. Det har vidare ansetts böra ställas höga krav på den som får besluta sanktionsavgift och det har funnits lämpligt att sådana beslut bara får fattas av ett fåtal personer(se SOU 2017:29 s. 521). Vi delar denna uppfattning. Det kommer därmed fordras att enheten för passagerarinformation gör en utredning och rapportering till Polis- myndighetens ledning för beslutsfattande av den som getts behörig- het att företräda myndigheten i fråga om sanktionsavgifter. Detta är dock inget som vi ser anledning att föreslå regler kring utan det får vara en intern angelägenhet för Polismyndigheten. 
  
 Närmare om handläggningen vid Polismyndigheten 
  
 Våra förslag: Innan sanktionsavgift beslutas ska den som an- språket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. Sanktionsavgift får inte beslutas om den som ska påföras avgiften inte har getts tillfälle att yttra sig inom två år från den dag då överträdelsen ägde rum. 
  
 Att beslutet ska delges den som sanktionsavgiften ska tas ut av kan regleras i förordning. 
  
 431 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 Innan Polismyndigheten beslutar om sanktionsavgift bör lufttrafik- företaget ges tillfälle att yttra sig. Det ger lufttrafikföretaget möj- lighet att anföra omständigheter som kan påverka både frågan om sanktionsavgift ska tas ut och frågan om sanktionsavgiftens storlek. Möjligheten att komma till tals innan beslut fattas i frågan är en förutsättning för materiellt riktiga avgöranden och är en viktig rättssäkerhetsfråga. 
  
 Det bör finnas en bortre gräns för när en sanktionsavgift får be- slutas. En regel som anger när avgift senast får beslutas, som blir en form av preskriptionsregel, bör därför tas in i vår lag. Förfarandet är avsett att leda till snabbt beivrande av överträdelser och dessa kan inte anses vara svåra att upptäcka. Preskriptionstiden bör där- för sättas kort. Enligt vår bedömning bör preskriptionstiden uppgå till två år, vilket motsvarar den åtalspreskriptionstid som gäller för brott som kan medföra böter eller fängelse i högst ett år. Motsva- rande preskriptionstid tillämpas t.ex. vid uttagande av sanktionsav- gift från transportörer enligt regelverket om identitetskontroller vid transporter med buss, tåg eller passagerarfartyg. 
  
 Utgångspunkten är att avgiften ska betalas kort tid efter beslutet. Polismyndighetens beslut bör därför av rättssäkerhetsskäl delges lufttrafikföretaget. Denna fråga bör kunna regleras i förordning. 
  
 Rätt att överklaga 
  
 Våra förslag: Polismyndighetens beslut om sanktionsavgift får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. 
  
 Ett beslut om att påföra sanktionsavgift bör kunna prövas av dom- stol. Den som har ålagts sanktionsavgift bör ha rätt att överklaga beslutet. Enligt kommittédirektiven bör ett sanktionssystem vara upp- byggt enligt den struktur som redan gäller i dag, som innebär att en myndighets beslut om sanktioner kan överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. 
  
 Det bör i vår lag införas en bestämmelse som anger att Polismyn- dighetens beslut om sanktionsavgift får överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Av regeln bör framgå att det vid överklagande till kam- 
  
 432 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 marrätten krävs att domstolen fattar ett beslut om att bevilja pröv- ningstillstånd för att klaganden ska få sitt överklagande prövat i sak. 
  
 Betalning och verkställighet 
  
 Våra förslag: Sanktionsavgifter ska tillfalla staten. I förordning ska det bl.a. regleras att en sanktionsavgift ska betalas till Polismyn- digheten, när en sanktionsavgift ska betalas och vad som gäller vid indrivning. 
  
 Polismyndighetens beslut om sanktionsavgift bör gälla som en dom och vara verkställbar. Genom en sådan lösning skapas förutsätt- ningar för en effektiv och snabb handläggning. 
  
 Sanktionsavgiften bör som brukligt tillfalla staten. Denna fråga bör regleras i lagen. 
  
 Betalningen bör göras inom 30 dagar från det att beslutet fick laga kraft. Betalningen sker lämpligen till Polismyndigheten. 
  
 Ett beslut om sanktionsavgift bör få lämnas till indrivning efter sista betalningsdagen. Bestämmelser om indrivning finns i lagen om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställig- het ske enligt utsökningsbalken. 
  
 På samma sätt som det bör anges en tidpunkt för när sanktions- avgift inte längre får påföras, bör det också finnas en bortre gräns för när ett beslut om sanktionsavgift får verkställas. När beslutet om sanktionsavgift fått laga kraft bör beslutet verkställas inom fem år. Om så inte blir fallet bör avgiften falla bort till den del den inte har betalats. Dessa frågor kan regleras i förordning. 
  
 22.4Sanktioner vid felaktig behandling av  
 PNR-uppgifter 
  
 22.4.1Dagens sanktionssystem vid felaktig behandling av personuppgifter 
  
 I personuppgiftslagen finns flera bestämmelser som innehåller sank- tioner mot den som behandlar personuppgifter i strid med lagen. Genom dessa bestämmelser genomförs artikel 24 i det nu gällande 
  
 433 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 dataskyddsdirektivet. Artikeln i direktivet överlåter till medlems- staterna att välja sanktioner. 
  
 Personuppgiftslagen innehåller dels regler om straffansvar (49 §), dels regler som ger tillsynsmyndigheten rätt att vid vite förbjuda behandling på annat sätt än genom lagring (44 och 45 §§). Det finns även en möjlighet för tillsynsmyndigheten att hos domstol ansöka om att personuppgifter som behandlats på ett olagligt sätt ska utplånas (47 §). Även möjligheten att begära skadestånd brukar ses som en del av sanktionssystemet. I förarbetena till personuppgiftslagen fram- höll regeringen att de huvudsakliga sanktionerna mot personupp- giftsansvariga som inte följer lagen är skadestånd och vite. Dessa sank- tioner ansågs effektiva och i stort sett tillräckliga (jfr prop. 1997/98:44 s. 104 f.). 
  
 22.4.2Administrativa sanktionsavgifter enligt brottsdatalagen 
  
 Även det nya dataskyddsdirektivet överlåter till medlemsstaterna att välja sanktioner. Enligt brottsdatalagen ska tillsynsmyndigheten, på liknande sätt som i dag, ha befogenheter att tillgripa olika medel för det fall personuppgifter behandlas i strid med lag eller annan för- fattning. Befogenheterna ska ses som en trappa som ger tillsynsmyn- digheten möjlighet att successivt använda olika medel och därigenom stegra påtryckningarna mot den som inte självmant rättar sig efter myndighetens anvisningar. Befogenheterna sträcker sig från rådgiv- ning och omfattar även möjligheten att meddela förelägganden och besluta om förbud mot fortsatt behandling. Dessa lindrigare befogen- heter behandlas i vårt avsnitt 21 om tillsyn. I sista hand har tillsyns- myndigheten en möjlighet att besluta om sanktionsavgift. 
  
 Enligt brottsdatalagen ska sanktionsavgifter få tas ut av person- uppgiftsansvariga och i vissa fall av personuppgiftsbiträden. Denna reglering är införd i 6 kap. BDL. Sanktionsavgifter ska få tas ut vid överträdelse av de bestämmelser om behandling av personuppgifter i brottsdatalagen som anses viktigast för att värna enskildas integ- ritet, som innehåller de grundläggande reglerna om hur personupp- gifter får behandlas och som – om de inte efterlevs – riskerar att leda till allvarliga kränkningar av registrerades integritet. Sanktions- avgift föreslås även få tas ut vid underlåtenhet att bistå tillsyns- 
  
 434 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 myndigheten eller att rätta sig efter förelägganden eller beslut som myndigheten meddelat. (1 och 2 §§.) 
  
 För allvarliga överträdelser ska, enligt 3 §, sanktionsavgiften upp- gå till minst 50 000 kronor och högst 20 000 000 kronor. För mindre allvarliga överträdelser ska avgiften uppgå till minst 25 000 kronor och högst 10 000 000 kronor. Om flera bestämmelser har överträtts genom samma personuppgiftsbehandling, eller om en eller flera bestämmelser har överträtts genom sammankopplade personupp- giftsbehandlingar, ska sanktionsavgiften kunna bestämmas efter överträdelsernas allvar. Sanktionsavgiften får dock aldrig överstiga maximibeloppet för den allvarligaste överträdelsen. 
  
 Till mindre allvarliga överträdelser räknas att tillgången till per- sonuppgifter inte har begränsats internt. Enligt Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv är risken för kränkning av den enskildes integritet då mindre än om uppgifterna sprids utanför verksamheten eller behandlas otillåtet på annat sätt. Till mindre allvarliga överträ- delser bör enligt utredningen också räknas underlåtenhet att anmäla eller dokumentera personuppgiftsincidenter. Även en underlåtenhet att göra en konsekvensbedömning eller att inleda ett förhandssamråd med tillsynsmyndigheten anses som mindre allvarlig. Övriga över- trädelser, som utgör den övervägande majoriteten av de överträdelser som enligt förslaget kan leda till sanktionsavgift, ska räknas som allvarliga överträdelser. (Se SOU 2017:29 s. 515.) 
  
 Strikt ansvar ska gälla för överträdelserna. Avsikten med överträ- delserna ska dock vägas in när tillsynsmyndigheten överväger frågan om sanktionsavgift ska påföras och bestämmer dess storlek. Vid bedömningen av om sanktionsavgift ska tas ut och till vilket belopp sanktionsavgiften ska bestämmas, ska, enligt 4 §, särskild hänsyn även tas till vilken skada, fara eller kränkning som överträdelsen inneburit, dess karaktär, svårhetsgrad och varaktighet och vad den person- uppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet gjort för att begränsa skadan. Om den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet tidigare ålagts sanktionsavgift ska det vägas in. 
  
 Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdel- sen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständighet- erna skulle vara oskäligt att ta ut avgiften (5 §). 
  
 Det är tillsynsmyndigheten som ska besluta om sanktionsavgift (6 §). Sanktionsavgiften ska som brukligt tillfalla staten. Den som ska påföras sanktionsavgift ska ges tillfälle att yttra sig innan till- 
  
 435 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 synsmyndigheten fattar sitt beslut (7 §). Beslutet får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (7 kap. 4 §). 
  
 I brottsdataförordningen finns ytterligare förfaranderegler om delgivning, betalning, verkställighet, preskription och återbetalning. 
  
 Enligt utredningens förslag ska överträdelser av reglerna om per- sonuppgiftsbehandling i brottsdatalagen inte medföra straffrättsliga påföljder, utöver vad som gäller enligt brottsbalken. Vite föreslås inte heller användas i brottsdatalagen. 
  
 22.4.3Sanktionsavgiftssystemet i brottsdatalagen bör användas 
  
 Våra förslag: Administrativ sanktionsavgift får tas ut av person- uppgiftsansvariga myndigheter vid överträdelser av de bestäm- melser i lagen som har till syfte att skydda enskildas integritet. 
  
 Vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek och i hand- läggningsfrågor ska sanktionsavgiftssystemet i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen tillämpas. Beslut om sanktions- avgift kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 7 kap. 4 § BDL. 
  
 Våra överväganden och förslag 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Som tidigare har framgått innehåller  
 PNR-direktivet 
  såväl en verk- samhetsreglering med bestämmelser om hur  
 PNR-uppgifterna 
  ska användas i brottsbekämpningen, som en dataskyddsreglering med bestämmelser som har till avsikt att skydda resenärernas personliga integritet vid myndigheternas behandling av uppgifter om dem. Som vi ser det innebär direktivets krav på sanktioner i denna del att det ska finnas bestämmelser i nationell rätt som tillser att direkti- vets dataskyddsreglering efterlevs av de myndigheter som behand- lar  
 PNR-uppgifter. 
  Sådana sanktioner bör kunna träffa såväl den behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som utförs vid enheten för passage- rarinformation som vid de behöriga myndigheter som därefter får tillgång till  
 PNR-information. 
  Om enheten för passagerarinfor- 
  
 436 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 mation exempelvis inte gallrar  
 PNR-uppgifter 
  i rätt tid eller om de behöriga myndigheterna, utan stöd i den särskilda bestämmelsen om det, skulle komma att använda  
 PNR-uppgifterna 
  för bekäm- pande av annan brottslighet än den som avses i direktivet, ska det således finnas sanktioner att tillgripa. 
  
 Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit att administrativa sanktionsavgifter ska användas mot den som be- handlar personuppgifter i strid med vissa närmare bestämmelser i brottsdatalagen. Det finns stora effektivitetsvinster med att an- vända sig av samma sanktionssystem i vår lag som i den föreslagna brottsdatalagen. På så sätt undviks införandet av en onödig dubbel- reglering. För de tillämpande myndigheterna vore det också av värde om samma sanktioner kan följa på all otillåten behandling av personuppgifter inom det brottsbekämpande området. Det sank- tionssystem som föreslås av Utredningen om 2016 års dataskydds- direktiv synes därtill vara lämpligt och väl avvägt. Någon annan sanktionsmöjlighet än sanktionsavgifter föreslås inte heller vid över- trädelser av bestämmelserna om personuppgiftsbehandling på det brottsbekämpande området. Enligt vår mening bör således sanktions- avgifter användas även vid överträdelser av de bestämmelser om personuppgiftsbehandling som genomför  
 PNR-direktivet. 
  Vidare bör det sanktionssystem som föreslås i brottsdatalagen vara tillämpligt även vid överträdelser av bestämmelserna i vår lag. Med hänsyn till legalitetsprincipen och sanktionsavgifternas straffrättsliga karaktär bör det dock direkt av vår lag framgå vilka förfaranden enligt lagen som kan leda till sanktionsavgift. Det bör vidare framgå vem som ska kunna åläggas sanktionsavgift samt med vilket belopp. 
  
 För vilka överträdelser ska sanktionsavgift tas ut? 
  
 De bestämmelser i vår lag som bör föranleda sanktionsavgift är som utgångspunkt de som innehåller grundläggande regler om hur PNR- uppgifterna får behandlas och som därför får anses viktigast för att värna enskildas integritet. Med det som utgångspunkt bör enligt utredningens mening överträdelser av följande skyldigheter föranleda sanktionsavgift. 
  
 Bestämmelsen om att  
 PNR-uppgifter 
  inte får behandlas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra 
  
 437 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 terroristbrottslighet eller grov brottslighet är av så grundläggande natur att överträdelser av den bör föranleda sanktionsavgift. Det- samma gäller för överträdelser av förbudet mot behandling av käns- liga personuppgifter. 
  
 Vidare bör överträdelser av bestämmelserna om hur enheten för passagerarinformation får behandla  
 PNR-uppgifter 
  kunna leda till sanktionsavgift. Häri inräknas lagens ändamålsbestämmelser och be- stämmelser som begränsar tillgången till  
 PNR-information 
  och för- bjuder direktåtkomst. Även överträdelser av lagens bestämmelser om bevarande och gallring bör kunna föranleda sanktionsavgift samt överträdelser av bestämmelserna om maskering av  
 PNR-uppgifter 
  och överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter. 
  Även överträdelser av bestämmelser om hur  
 PNR-uppgifter 
  får användas vid de behö- riga myndigheterna bör kunna bli föremål för sanktionsavgift. Slut- ligen bör, på samma sätt som i brottsdatalagen, de bestämmelser som begränsar möjligheten att överföra uppgifter till tredjeland kunna bli föremål för sanktionsavgift. 
  
 De bestämmelser som innebär att  
 PNR-uppgifter 
  ska överföras till behöriga myndigheter, andra medlemsstater och Europol utgör en ren verksamhetsreglering som enligt vår mening inte bör föranleda sanktionsavgifter. Inte heller bör underlåtenhet att utse dataskydds- ombud föranleda sanktionsavgift. Liksom Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv anser vi att det är tillräckligt att det i brottsdata- lagen finns en skyldighet att anmäla att ombud har utsetts och entledigats till tillsynsmyndigheten. Om en personuppgiftsansvarig inte skulle fullgöra den skyldigheten, kan tillsynsmyndigheten reagera och t.ex. utfärda ett föreläggande. 
  
 För det fall det inom enheten för passagerarinformation skulle ske överträdelser av andra tillämpliga dataskyddsbestämmelser än de som anges i vår lag, t.ex. bestämmelserna i brottsdatalagen, blir de sanktionsbestämmelser som anges i de lagarna tillämpliga. 
  
 Vem ska träffas av sanktionsavgift? 
  
 En personuppgiftsansvarig bär ansvaret inte bara för sin egen per- sonuppgiftsbehandling utan även för den behandling ett person- uppgiftsbiträde eller någon annan som behandlar personuppgifter på den personuppgiftsansvariges vägnar utför, dvs. anställda, personer 
  
 438 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktioner 
  
 som är att jämställa med anställda (inhyrd personal) eller uppdrags- tagare. För den behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som enheten för passagerarinformation utför, är det Polismyndigheten som är person- uppgiftsansvarig. De behöriga myndigheterna har personuppgifts- ansvaret för den behandling som de utför. För Polismyndighetens del kommer personuppgiftsansvaret för behandling av personuppgifter enligt den nya lagen således att omfatta både enhetens behandling och den behandling enligt lagen som myndigheten utför med den PNR- information som mottagits från enheten. 
  
 Enligt brottsdatalagen får sanktionsavgift tas ut av en person- uppgiftsansvarig. Även personuppgiftsbiträden ska enligt förslaget kunna påföras sanktionsavgift i vissa fall, dock endast när de har uttryckliga skyldigheter som framgår direkt av författning. 
  
 Eventuella personuppgiftsbiträden som kan komma att anlitas av enheten för passagerarinformation eller av behöriga myndigheter kommer inte att ha några uttryckliga skyldigheter enligt vår regler- ing. Det är därför tillräckligt att i vår lag ange att sanktionsavgifter kan åläggas den personuppgiftsansvariga myndigheten. Dock kommer bestämmelserna i brottsdatalagen om personuppgiftsbiträdens skyl- digheter att vara tillämpliga även vid enheten för passagerarinfor- mation i förekommande fall. 
  
 Storleken på sanktionsavgifterna 
  
 Sanktionsavgift kan enligt brottsdatalagen tas ut enligt två nivåer; en lägre nivå vid överträdelser som betraktas som mindre allvarliga och en högre nivå vid allvarligare överträdelser. Den högre nivån föreslås gälla för de flesta överträdelser. 
  
 Enligt vår mening bör överträdelser av samtliga aktuella bestäm- melser i den av oss föreslagna lagen anses vara så allvarliga att den högre nivån enligt brottsdatalagen bör tillämpas. Detta gäller även för skyldigheten att internt inom Polismyndigheten begränsa tillgången till  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten för passagerar- information. Vilken sanktionsnivå som kan bli aktuell bör uttryck- ligen framgå av lagen. 
  
 Utgångspunkten vid bestämmandet av sanktionsavgift är den behandling som skett av personuppgifterna. Det är möjligt att ett agerande i strid med vår lag skulle kunna föranleda sanktionsavgift 
  
 439 
  
 Sanktioner 
  
 SOU 2017:57 
  
 enligt såväl vår lag som enligt den mer generella regleringen i brotts- datalagen. Tanken är inte att ett sådant agerande ska leda till dubbla sanktionsavgifter. Dock bör ett sådant agerande kunna föranleda en högre sanktionsavgift. Frågan får avgöras från fall till fall av tillsyns- myndigheten. 
  
 I övrigt bör brottsdatalagens bestämmelser vara tillämpliga 
  
 Bestämmelserna om handläggningen av sanktionsavgifter i brotts- datalagen och den tillhörande förordningen bör i övrigt vara tillämp- liga även vid överträdelser av de angivna bestämmelserna i vår lag. Särskilda bestämmelser om handläggningen behöver därför inte föras in i våra författningsförslag. En hänvisning till aktuella bestämmel- ser i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen är tillräcklig. Dessutom föreslår vi att det förs in en upplysning om att det i 7 kap. 4 § BDL föreskrivs att beslut om sanktionsavgifter kan över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 440 
  
 23Bestämmelser i direktivet som inte kräver lagstiftningsåtgärder 
  
 Vår bedömning: Artiklarna 17 och  
 19–22 
  i direktivet kräver inga lagstiftningsåtgärder. 
  
 Det har i tidigare avsnitt framkommit i vilken mån de behandlade artiklarna i direktivet bör bli föremål för lagstiftningsåtgärder. Vi har där i några fall gjort bedömningen att vissa bestämmelser inte behöver föranleda författningsreglering. Därutöver innehåller direk- tivet artiklar som inte överhuvudtaget behöver omsättas i lagstiftning. Således kräver inte artikel 17 om kommittéförfarande, artikel 19 om översyn, artikel 20 om statistik, artikel 21 om förhållandet till andra instrument samt artikel 22 om direktivets ikraftträdande några lag- stiftningsåtgärder. 
  
 441 
  
 24 Sekretess 
  
 24.1Vårt uppdrag i denna del 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller inga bestämmelser om sekretess. Däremot innebär direktivet begränsningar i för vilka ändamål  
 PNR-information 
  får användas. Vidare hänvisas i artikel 13.2 till att de nationella be- stämmelser om konfidentiell behandling som har antagits för genom- förande av artikel 21 i dataskyddsrambeslutet ska vara tillämpliga på all behandling av personuppgifter enligt  
 PNR-direktivet. 
  I skäl 30 anges att direktivet inte påverkar tillämpningen av principen om all- mänhetens tillgång till officiella handlingar. 
  
 Enligt kommittédirektiven ska vi ta ställning till om reglerna i offentlighets- och sekretesslagen innebär ett tillräckligt skydd för de uppgifter som ska utbytas enligt  
 PNR-direktivet 
  eller om nuva- rande lagstiftning behöver ändras för att Sverige ska leva upp till bestämmelserna i direktivet. I uppdraget ingår också att föreslå en reglering för sekretess som passar in i den befintliga svenska struk- turen och ger en rättssäker och mer effektiv brottsbekämpning, sam- tidigt som skyddet för den personliga integriteten säkerställs. 
  
 Vi har tolkat vårt uppdrag i denna del på så sätt att vi bör be- handla frågor om sekretesskydd för 
  
 • 
 PNR-uppgifter 
  som enheten för passagerarinformation mottar från lufttrafikföretag och resultaten av enhetens behandling av sådana uppgifter, samt 
  
 • 
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation mot- tar från enheter eller behöriga myndigheter i andra medlems- stater. 
  
 443 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 Vi har dessutom sett det som en uppgift för oss att behandla frågan om det finns behov av sekretessbrytande bestämmelser för att möj- liggöra det utbyte av  
 PNR-information 
  som direktivet syftar till. 
  
 Som vi tidigare redogjort för behandlar vi inte frågor om en- heten för passagerarinformations tillgång till register, databaser eller andra informationskällor, se avsnitt 10.5. Följaktligen behandlar vi inte heller eventuella behov av sekretessgenombrott för sådan infor- mationsinhämtning som enheten för passagerarinformation kan komma att vilja göra sedan den börjat arbeta med  
 PNR-information 
  efter ikraftträdandet. 
  
 24.2Sekretess i brottsbekämpande verksamhet m.m. 
  
 Uppgifter inom Polismyndighetens, Säkerhetspolisens, Tullverkets, Ekobrottsmyndighetens och Försvarsmaktens verksamheter om- fattas av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Det- samma gäller för andra myndigheter som i framtiden kan komma att utses som behöriga myndigheter enligt den nya lagen. 
  
 Sekretess gäller i förhållande till såväl enskilda (fysiska eller juri- diska personer) som andra myndigheter (8 kap. 1 § OSL). Uppgifter som skyddas av sekretess får inte lämnas ut till en enskild eller annan myndighet utan stöd i offentlighets- och sekretesslagen. Detsamma gäller visavi utländska myndigheter. Enligt 8 kap. 3 § OSL får en upp- gift för vilken sekretess gäller bara röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning (punkten 1), eller uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myn- dighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisa- tionen (punkten 2). I bestämmelsen görs det ingen skillnad mellan myndigheter i EU:s medlemsstater eller i tredjeländer. 
  
 Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker muntligt, genom utlämnande av allmän handling eller på något annat sätt (3 kap. 1 § OSL). Sekretess innebär således både handlingssekre- tess och tystnadsplikt. 
  
 444 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 De viktigare materiella sekretessbestämmelserna 
  
 Offentlighets- och sekretesslagen innehåller en stor mängd sekre- tessbestämmelser som kan bli tillämpliga för aktuella myndigheter. Vissa gäller generellt för alla myndigheter, t.ex. bestämmelserna om utrikes- eller försvarssekretess i 15 kap. 1 och 2 §§ OSL, vilka i detta sammanhang torde vara av särskild relevans för Försvarsmakten. Andra generella bestämmelser skyddar känsligare uppgifter om enskilda och finns i 21 kap. OSL. Flertalet sekretessbestämmelser har emellertid en avgränsad räckvidd som innebär att de bara gäller inom exempelvis viss verksamhet eller vid viss myndighet. I det följande redovisar vi enbart ett urval bestämmelser som vi bedömt särskilt relevanta att beröra för de frågeställningar som behandlas i detta kapitel. Det ska alltså observeras att redovisningen nedan är långt ifrån fullständig. 
  
 Sekretess till skydd för allmänna intressen 
  
 Sekretessbestämmelser till skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott finns i 18 kap. OSL. Enligt 18 kap. 1 § gäller sekretess för uppgift som hänför sig till en förundersökning i brottmål eller angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott. Enligt andra stycket 2 gäller sekretess även för uppgifter som hänför sig till annan verk- samhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av bl.a. Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket. Även åklagarmyndighet omfattas av bestämmelsen vilket i sammanhanget innebär att också Ekobrottsmyndigheten omfattas av bestämmelsens räckvidd. Det som åsyftas med andra stycket 2 är brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet i allmänhet utan anknytning till något konkret fall. Sekretessen gäller exempelvis för uppgifter hänförliga till spaningsmetoder och för sådana uppgifter som finns i de register som används i polisär verksamhet. För upp- gifter i t.ex. Polismyndighetens verksamhet för att förebygga brott etc. som hänför sig till underrättelseverksamhet ska dock 18 kap. 2 § tillämpas.1 Bestämmelserna i 18 kap. 1 § har ett rakt skaderekvisit, som har konstruerats så att sekretessen gäller endast om följden av 
  
 1 Walker m.fl., Zeteo juli 2016, kommentaren till 18 kap. 1 § OSL. 
  
 445 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 att uppgifterna lämnas ut kan antas bli att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. 
  
 Vidare gäller enligt 18 kap. 2 § sekretess för uppgift som hänför sig till bl.a. sådan verksamhet som avses i 2 kap. 7 § 1 (förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet) eller 6 kap. 1 § 1 PDL (förebygga, förhindra eller upptäcka viss slags brottslig verksamhet som innefattar t.ex. terrorbrott). Det polisarbete som åsyftas är i första hand underrättelseverksamhet, dvs. arbete med insamling, be- arbetning och analys av information för att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet när det inte finns konkreta misstankar om att ett visst brott har begåtts. Polisarbete som är inriktat på en redan begången individualiserad gärning faller inte in under punkten (se prop. 2009/10:85 s. 318). Sekretessen för uppgifterna enligt bestäm- melsen i polisdatalagen gäller enligt 18 kap. 2 § OSL med ett omvänt skaderekvisit, vilket innebär att uppgifterna inte får lämnas ut om det inte står klart att de kan röjas utan att syftet med beslutade eller för- utsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Enligt andra stycket 2 gäller motsvarande sekretess för uppgifter som hänför sig till Tullverkets underrättelseverksamhet. 
  
 Det kan påpekas att sekretessen enligt 18 kap. 1 och 2 §§ OSL även gäller hos myndigheter som inte bedriver brottsbekämpande verksamhet. Det beror på att sekretessen, enligt paragraferna, avser uppgifter som hänför sig till förundersökning och underrättelseverk- samhet m.m. som bedrivs av de i paragraferna angivna brottsbekäm- pande myndigheterna. Sekretessen enligt 18 kap. 1 eller 2 § kan där- med sägas, i bildlig mening, följa med när den lämnas vidare till en helt annan slags myndighet. 
  
 Sekretessen till skydd för brottsbekämpande verksamhet gäller enbart svensk sådan verksamhet. Därför har en särskild bestämmelse, som skyddar utländsk brottsbekämpande verksamhet, införts i 18 kap. 17 § OSL. Sekretess gäller i verksamhet som avser visst rättsligt sam- arbete samt utbyte inom ramen för Gordon informationssystem. Regeringen har i en lagrådsremiss som beslutades den 4 maj 2017 före- slagit en ny sekretessbestämmelse, 18 kap. 17 a §, enligt vilken sekre- tess ska gälla hos brottsbekämpande myndigheter för uppgift som lämnats av ett utländskt organ vid internationellt polisiärt samarbete i syfte att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, om det kan antas att en förutsättning för att uppgiften lämnades var att den inte 
  
 446 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 skulle röjas. Syftet med bestämmelsen är att göra sekretesskyddet för uppgifter som mottas i samarbetet tydligare och mer heltäckande. Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 december 2017. 
  
 Sekretess till skydd för enskildas intressen 
  
 Sekretess till skydd för enskildas personliga och ekonomiska för- hållanden i sådan verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott regleras huvudsakligen i 35 kap. OSL. Med begreppet ”enskilda” avses såväl fysiska som juridiska personer. 
  
 Sekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL skyddar enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i bl.a. förundersökningar, brottsföre- byggande verksamhet och vissa polisiära register m.m. Enligt första stycket 4 gäller sekretess för uppgift i annan verksamhet (annan än bl.a. förundersökning som regleras i punkten 1) som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs bl.a. av åklagarmyndighet (t.ex. Ekobrottsmyndigheten, se ovan), Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket. Genom bestämmel- sen blir det möjligt att hemlighålla uppgifter som mera allmänt hän- för sig till de i bestämmelsen uppräknade myndigheternas brottsbe- kämpande verksamhet. Bestämmelsen är bl.a. tillämplig på sådana personregister som förs inom myndigheterna och som inte om- fattas av särskilda bestämmelser (bl.a. punkterna 6, 7 och 10 i denna bestämmelse och 3 §). Även behandling av personuppgifter som inte sker i register omfattas av bestämmelsen. Enligt punkten 6 gäller sekretess för uppgifter i register som förs av Polismyndigheten enligt 4 kap. PDL eller som annars behandlas med stöd av de bestämmel- serna. De register som avses är register över  
 DNA-profiler, 
  finger- avtrycks- och signalementsregister, penningtvättsregister och det internationella registret. Enligt punkten 7 gäller sekretess för upp- gifter i register som förs enligt lagen om misstankeregister. Register som förs av Tullverket omfattas av punkten 10. Sekretessen enligt bestämmelsen i 35 kap. 1 § första stycket gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men. Presumtionen är alltså att sekretess gäller. 
  
 Bestämmelser om sekretess för Polismyndighetens register finns vidare i 35 kap. 3 och 4 §§. I 3 § regleras sekretessen för uppgifter i belastningsregistret. I 4 § regleras sekretessen för ytterligare några 
  
 447 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 register, bl.a. register över strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot. Sekretessen enligt såväl 3 och 4 §§ är absolut, dvs. något skaderekvisit ställs inte upp som villkor för sekretessen. 
  
 Minimiskyddsregler till skydd för enskildas personliga integritet finns i 21 kap. OSL. I 21 kap. 5 § regleras sekretess för särskilt käns- liga uppgifter om utlänningar. Bestämmelsen tar sikte på varje slag av uppgifter som rör utlänningar, oavsett i vilket sammanhang upp- gifterna förekommer. För sekretess krävs att det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men. Dessutom fordras att risken för skada ska vara föranledd av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. 
  
 Särskilt om gällande sekretessbestämmelser för  
 API-uppgifter 
  
 Vid genomförandet av  
 API-direktivet 
  ansågs det saknas sekretess- bestämmelser till skydd för svenska medborgares personliga förhållan- den liksom en bestämmelse till skydd för enskildas – och då särskilt juridiska personers – ekonomiska förhållanden (se prop. 2005/06:129 s. 51). 
  
 I förarbetena till lagstiftningen om s.k. trängselskatt gjordes vissa uttalanden avseende möjligheten att kartlägga en persons för- flyttningar in och ut ur ett område (prop. 2003/04:145 s. 103). Det anfördes bl.a. att det är angeläget att den enskildes integritet värnas så långt det är möjligt inom ramen för systemet med trängselskatt och att möjligheten att kartlägga en persons förflyttningar in och ut ur ett område som omfattas av trängselskatt därför ska förhindras. Mot denna bakgrund gjorde regeringen den bedömningen att det var nödvändigt att undanta vissa uppgifter i de aktuella beskattnings- besluten från offentlighet. Dessa var uppgift om vilken betalstation bilen har passerat och om tidpunkten för denna passage. För dessa uppgifter råder absolut sekretess. 
  
 Vid genomförandet av  
 API-direktivet 
  hänvisades till ovan nämnda uttalanden i förarbetena till lagstiftningen om trängselskatt. Med hän- syn till den enskildes integritet och för att förhindra möjligheten att kartlägga personers förflyttningar, infördes en absolut sekretess- bestämmelse till skydd för uppgifter om personers namn och födelsedatum i passagerarregistret. Med hänsyn till att passnummer 
  
 448 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 eller nummer på identitetskort kan användas för att utröna en passa- gerares namn och födelsedatum, omfattar sekretesskyddet även nummer på resehandlingen. (Se prop. 2005/06:129 s. 50 ff.). 
  
 Uppgifterna i passagerarregistret betraktades i övrigt typiskt sett som harmlösa. Till detta kom att uppgifterna i det registret ska gallras relativt snabbt om det inte finns särskilda omständigheter. Det ansågs dock kunna finnas uppgifter eller sammanställningar som kan miss- brukas eller som i ett särskilt fall kan användas till skada för den uppgiften rör. Detta ansågs särskilt gälla uppgifter om enskildas, främst transportörernas, ekonomiska förhållanden. Som exempel an- gavs flygplanens beläggning, vilken kan utläsas om uppgifter om det totala antalet passagerare jämförs med antalet platser i det aktuella flygplanet. Eftersom det ansågs kunna finnas risk för att enskilda lider skada om uppgifter om deras ekonomiska förhållanden röjs, infördes en möjlighet att sekretessbelägga uppgifter i passagerar- registret till skydd för enskilds förhållanden av ekonomisk natur. För dessa uppgifter ansågs det tillräckligt med en presumtion för offent- lighet där sekretess endast gäller om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. (Se prop. 2005/06:129 s. 50 ff.). 
  
 I anlutning till lagen (2006:444) om passagerarregister infördes således en bestämmelse om sekretess för vissa uppgifter i det register som förs enligt lagen. Bestämmelsen, som numera återfinns i 32 kap. 7 § OSL, stadgar att sekretess gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register enligt lagen om passagerarregister för upp- gift om enskilds namn och födelsedatum samt nummer på rese- handling. Sekretessen är i denna del absolut. Sekretess gäller också för uppgift om en enskilds ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. I denna del gäller sekretessen således med ett s.k. rakt skaderekvisit. 
  
 Sekretessbrytande bestämmelser 
  
 I offentlighets- och sekretesslagen finns ett flertal bestämmelser som möjliggör utbyte av uppgifter mellan myndigheter trots den sekretess som annars gäller för uppgifterna. Många av generell räckvidd finns i 
  
 10kap. 
  
 Av 10 kap. 2 § OSL framgår att sekretessbelagda uppgifter får 
  
 lämnas från en myndighet till en annan om det är nödvändigt för att 
  
 449 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen, som är avsedd att tillämpas restriktivt, medger inte sekretessgenombrott på den grunden att den mottagande myn- digheten behöver uppgifterna i sin verksamhet. 
  
 Enligt 10 kap. 28 § första stycket hindrar sekretess inte att upp- gifter lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Med lag avses även en  
 EU-förordning. 
  Det är mycket vanligt förekommande med sekretessbrytande bestämmel- ser om uppgiftsskyldighet, exempelvis i registerförfattningar som syftar till att möjliggöra direktåtkomst mellan myndigheter. Ett exempel på en sådan är 2 kap. 16 § PDL som föreskriver att vissa myndigheter med brottsbekämpande uppgifter trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket (enskilds adress, kontaktuppgifter m.m.) och 35 kap. 1 § OSL har rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga, om den mottagande myndigheten be- höver uppgifterna i sin brottsbekämpande verksamhet. Uppgifter kan vidare, med vissa undantag, lämnas ut med stöd av 10 kap. 18  
 Li 
  §§, när uppgifterna behövs för olika i paragraferna angivna ändamål inom brottsbekämpningen, bl.a. förundersökning. 
  
 Enligt 10 kap. 27 §, den s.k. generalklausulen, gäller som huvud- regel att en uppgift får lämnas ut till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde fram- för det intresse som sekretessen ska skydda. Undantag görs dock för vissa sekretessregler som är av begränsat intresse här. Har det i en lag eller förordning föreskrivits att uppgifter ”bör” eller ”får” lämnas från en myndighet till en annan, finns det normalt särskild anledning att anse att generalklausulen är tillämplig.2 En annan bestämmelse av generell innebörd är 12 kap. 1 § OSL enligt vilken sekretess till skydd för enskild inte annat än i undantagsfall gäller i förhållande till den enskilde själv. Samma uppgift om den enskilde kan emellertid skyddas också av sekretess för ett annat intresse, t.ex. brottsbekämpningens enligt 18 kap., vilket då kan medföra att den enskilde inte har någon rätt att få ut uppgiften om sig själv. 
  
 I anslutning till offentlighets- och sekretesslagens materiella sekre- tessbestämmelser finns inte sällan ytterligare sekretessbrytande be- stämmelser som gäller just den aktuella sekretessen i fråga. En sådan är 35 kap. 10 § OSL. Av den bestämmelsen följer att sekretessen 
  
 2 Walker m.fl., Zeteo juli 2016, kommentaren till 10 kap. 27 § OSL. 
  
 450 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 enligt 1 § i samma kapitel inte hindrar att en uppgift lämnas ut bl.a. enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister och polisdatalagen eller förordningar som har stöd i dessa lagar. Denna sekretessbrytande bestämmelse har bl.a. införts för att myn- digheterna inte ska behöva förlita sig på en sekretessprövning enligt generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Bestämmelsen medför också en möjlighet att lämna ut uppgifter till enskilda eller till andra stater enligt vad som föreskrivs i de i bestämmelsen angivna författningarna (jfr 8 kap. 3 § OSL). En ytterligare i förhållande till 35 kap. 1 § sekre- tessbrytande bestämmelse är 35 kap. 10 a § enligt vilken sekretessen i 1 § inte hindrar att uppgift om en enskild lämnas mellan Polismyn- digheten och Säkerhetspolisen, om den mottagande myndigheten behöver uppgiften i sin brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Även här kan påpekas att redogörelsen ovan är ofullständig. 
  
 24.3Våra överväganden 
  
 24.3.1Skyddet för  
 PNR-information 
  hos enheten för passagerarinformation 
  
 Vår bedömning: Sekretessregleringen i 18 kap. 1 och 2 §§ samt 35 kap. 1 § första stycket 4 OSL ger ett tillfredsställande skydd för  
 PNR-uppgifter 
  som kommer in från lufttrafikföretagen för att lagras i  
 PNR-databasen 
  och även vid senare användning inom enheten.  
 PNR-uppgifter 
  som överförts från andra medlems- stater omfattas också av denna sekretessreglering liksom sådana träffar, analyser och andra resultat som tas fram inom enheten eller kommer in till enheten genom det internationella utbytet för vidare granskning av svenska behöriga myndigheter. Någon ny eller ändrad sekretessreglering, t.ex. avseende sekretessens styrka, är därför inte motiverad. 
  
 I  
 PNR-databasen 
  hos enheten för passagerarinformation kommer det att lagras  
 PNR-uppgifter 
  från miljontals flygpassagerare. Som vi tidigare berört innebär  
 PNR-systemet 
  en massregistrering som potentiellt sett möjliggör en kartläggning av enskildas flygresande till och från Sverige. Även om uppgifterna sedda var för sig ofta kan te sig harmlösa finns det därför ett behov av sekretesskydd för 
  
 451 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 att skydda passagerarnas personliga integritet. Bland uppgifterna kan också finnas en del skyddsvärda ekonomiska uppgifter såsom bank- eller kontokortsinformation. Likaså kan lufttrafikföretagen, researrangörer och resebyråer ha kommersiella intressen av att  
 PNR-uppgifter 
  som emanerar från dem inte blir offentligt tillgäng- liga och sammanförda med konkurrenters motsvarande uppgifter. 
  
 För det allmännas intresse av sekretesskydd för den brottsbe- kämpande verksamheten torde det stora flertalet  
 PNR-uppgifter 
  i och för sig kunna röjas för vem som helst utan skada för verksam- heten. De allra flesta uppgifter som enheten för passagerarinforma- tion mottar från lufttrafikföretagen avser ju passagerare av intet in- tresse för bekämpningen av terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. Däremot säger det sig själv att ett röjande av träffar som fås fram vid enhetens förhandsbedömningar liksom annat resultat av en- hetens bearbetning och analys av  
 PNR-uppgifterna 
  kan antas skada kommande insatser som grundas på denna information. Detsamma gäller för  
 PNR-information 
  som mottagits från andra medlemsstater som bedömt att det finns anledning för Sverige att undersöka denna vidare. Även framtagna riskkriterier torde behöva skyddas från offentlighet för att det långsiktiga brottsbekämpande arbetet vid enheten och hos behöriga myndigheter inte ska störas. 
  
 Arbetet vid enheten för passagerarinformation går med ett sam- manfattande ord ut på att informationsförsörja den brottsbekämpan- de verksamheten och är därmed en del av Polismyndighetens verk- samhet med att förebygga, förhindra, upptäcka och utreda brott. Som sådan är det vår bedömning att uppgifter som behandlas i  
 PNR-data- 
  basen vid enheten kommer att omfattas av de sekretessbestämmelser i 18 kap. 1 och 2 §§ samt 35 kap. 1 § första stycket 4 OSL som vi redogjort för ovan. Vad gäller den sistnämnda bestämmelsen kommer den att reglera inte bara uppgifter i  
 PNR-databasen 
  utan även andra uppgifter om enskilda som enheten behandlar enligt den nya lagen. Sekretessen enligt 35 kap. 1 § gäller, om det inte står klart att en uppgift kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men. Det kan för övrigt nämnas att de bokningsuppgifter som inhämtas i dag med stöd av bestämmelserna i 25 och 26 §§ polis- lagen (1984:387) också anses omfattas av sekretesskyddet i bestäm- melserna i 18 och 35 kap. OSL under den tid de förvaras hos Polis- myndigheten (jfr prop. 1996/97:175 s. 68). Såvitt vi nu kan bedöma torde det inte bli aktuellt att  
 PNR-information 
  skulle omfattas av 
  
 452 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 sekretess enligt 21 kap. 5 § OSL till skydd för utlänningars säkerhet, men vi kan inte helt utesluta det i särskilda fall. 
  
 När det gäller sekretessen enligt 18 kap. 1 eller 2 § OSL kan det inte på ett enkelt sätt anges om den ena eller andra paragrafen är tillämplig i olika fall och mycket talar för att båda bestämmelserna ibland är parallellt tillämpliga. Enligt vår uppfattning kan det bero på den aktuella situationen. Själva lagringen av  
 PNR-uppgifter 
  (vilket kan komma att avse minst 28 miljoner flygpassagerarresor per år) torde kunna ses som en sådan annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott som avses i 18 kap. 1 § andra stycket 2. Enligt vår mening talar emellertid det mesta för att förhandsbedömningar, träffar och resultat från behandlingar för att t.ex. besvara en särskild begäran från underrättelseenheter vid be- höriga myndigheter omfattas av den starkare sekretessregleringen i 18 kap. 2 § första stycket. Däremot torde resultat av behandlingar som gjorts för att besvara en förfrågan om att hämta in  
 PNR-infor- 
  mation i en förundersökning inte höra hemma i 18 kap. 2 §. Det är dock under alla förhållanden vår slutsats att det allmännas intresse och behov av sekretesskydd för enhetens  
 PNR-information 
  är väl tillgodosett genom 18 kap. 1 och 2 §§ även om det i det enskilda fallet inte är alldeles enkelt att bedöma om det är den ena eller andra paragrafen eller båda som ska tillämpas parallellt. 
  
 Sekretessregleringen inom det brottsbekämpande området, inte minst när det får internationella inslag, är redan i dag relativt kom- plex. Det talar för att inte i onödan föreslå ytterligare bestämmelser om de som redan gäller ger ett tillfredsställande sekretesskydd. Det är vår uppfattning att så är fallet när det gäller såväl det allmännas intresse av att skydda den brottsbekämpande verksamheten som in- tresset av att skydda passagerares integritet och berörda företags kommersiella verksamhet. 
  
 Vad gäller integritetsintresset ser vi således inte tillräckliga skäl att, såsom gjorts beträffande vissa andra register, införa någon absolut sekretess för uppgifter i  
 PNR-databasen. 
  Absolut sekretess bör användas återhållsamt och när det verkligen finns ett oundgängligt behov av det. Det omvända skaderekvisitet i 35 kap. 1 § med presum- tion för sekretess ger enligt vår mening ett tillräckligt starkt skydd. Vi ser heller inte anledning att – på motsvarande sätt som gjorts i fråga om passagerarregistret – föreslå ett annat skaderekvisit för kommer- siella intressen än vad som annars gäller inom den brottsbekämpande 
  
 453 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 verksamheten enligt 35 kap. 1 §. Sammanfattningsvis menar vi att det inte finns behov av ändrad sekretessreglering för att skydda PNR- uppgifter hos enheten för passagerarinformation eller annan PNR- information som enheten för passagerarinformation genererar i sitt arbete eller mottar från andra medlemsstater. 
  
 24.3.2Skyddet för  
 PNR-information 
  hos behöriga myndigheter 
  
 Vår bedömning:  
 PNR-information 
  som enheten för passagerar- information överför till verksamhet vid brottsbekämpande be- höriga myndigheter – självmant efter sin förhandsbedömning eller på begäran från den behöriga myndigheten – omfattas av samma sekretess som gäller för andra uppgifter i den verksamhet vari  
 PNR-informationen 
  används. Detsamma gäller för sådan PNR- information som sänts från enheter i andra medlemsstater via en- heten för passagerarinformation eller, i undantagsfall, direkt till myndigheten. Någon ny eller ändrad sekretessreglering behövs därför inte. 
  
 Brottsbekämpande myndigheter 
  
 Vi har ovan relativt ingående redogjort för de sekretessbestämmelser som i huvudsak gäller i aktuell verksamhet vid sådana brottsbe- kämpande myndigheter som utsetts eller kommer att utses till be- höriga myndigheter. Dessa kommer att få  
 PNR-information 
  från enheten efter dennas eller någon annan medlemsstats förhandsbe- dömning, på egen begäran eller undantagsvis direkt från en enhet i annan medlemsstat. I samtliga fall sker detta därför att de ska an- vända  
 PNR-informationen 
  i sin verksamhet med att förebygga, för- hindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Vi ser det som den enda rimliga ordningen att samma sekretessbestämmelser bör gälla för  
 PNR-informationen 
  som för andra uppgifter som myndigheterna har eller hämtar in och använder i denna verksamhet. Dessa sekretessbestämmelser ger ett tillfreds- ställande skydd. Det saknas därför anledning att föreslå någon ny eller ändrad reglering i sekretesslagstiftningen. 
  
 454 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sekretess 
  
 Försvarsmakten 
  
 Vad gäller Försvarsmakten såsom behörig myndighet är det i verk- samhet inom Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst (Must) som det kan bli aktuellt att motta och använda  
 PNR-information 
  för något av de syften som anges i den nya lagen. I den verksamheten finns t.ex. behov av uppgifter om in- och utresande individer för att följa upp sådan säkerhets- hotande verksamhet som omfattas av lagens definition av terrorist- brottslighet eller, i viss utsträckning, grov brottslighet. 
  
 Försvarsmaktens verksamhet inom Must omfattas inte direkt av sekretessregleringen enligt de ovan redovisade bestämmelserna i 18 kap. 1 och 2 §§ eller 35 kap. 1 § OSL. Däremot utgör  
 PNR-infor- 
  mationen uppgifter som, enligt det tidigare sagda, hänför sig till sådan verksamhet hos enheten för passagerarinformations som avses i 18 kap. 1 och 2 §. Den sekretessregleringen kommer, som framgått ovan, att vara tillämplig även hos Försvarsmakten efter det att PNR- informationen mottagits från enheten. 
  
 Det är vidare vår uppfattning att även sekretessregleringen i 15 kap. 1 § (utrikessekretess) eller 2 § (försvarssekretess) OSL kan omfatta mottagen  
 PNR-information 
  i Flores verksamhet på samma sätt som dessa bestämmelser gäller i övrigt inom Musts verksamhet. Det har särskild betydelse för sådan  
 PNR-information 
  som Gonzalez i vissa undantagsfall kan begära direkt från en enhet i en annan med- lemsstat. Båda dessa bestämmelser innehåller emellertid raka skade- rekvisit med en presumtion för offentlighet. För sekretess enligt 15 kap. 1 § krävs att ett röjande kan antas störa Sveriges mellan- folkliga förbindelser eller på annat sätt skada landet, För sekretess enligt 15 kap. 2 § gäller att det ska kunna antas att ett röjande skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säker- het om uppgiften röjs. Beroende på sammanhanget eller uppgifter- nas karaktär är det alltså inte givet att  
 PNR-information 
  kan anses sekretessbelagd vid en prövning i det enskilda fallet gentemot dessa skaderekvisit. 
  
 För Musts verksamhet finns därutöver en särskild sekretessbestäm- melse, 38 kap. 4 § OSL, till skydd för enskilds intresse. Enligt bestäm- melsen gäller sekretess hos Försvarsmakten i försvarsunderrättelse- verksamheten och den militära säkerhetstjänsten i underrättelse- och säkerhetsverksamheten för uppgift om enskilds personliga eller eko- 
  
 455 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 nomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Skaderekvisitet är, liksom enligt 35 kap. 1 § OSL, omvänt med en presumtion för sekretess. Den bestämmelsen kommer att även vara tillämplig på  
 PNR-information 
  som mottas för att användas i Musts verksamhet. Vidare gäller 21 kap. 5 § OSL om sekretess till skydd för utlännings säkerhet även hos Försvarsmakten. 
  
 Mot bakgrund av ovanstående är det vår uppfattning att PNR- information som överförs till Försvarsmakten såsom behörig myn- dighet enligt artikel 7 i direktivet kommer att åtnjuta ett tillfreds- ställande sekretesskydd hos Försvarsmakten. 
  
 24.3.3Behövs nya sekretessbrytande bestämmelser? 
  
 Vår bedömning: Det uppgiftsutlämnande av  
 PNR-information 
  som  
 PNR-direktivet 
  medför för enheten för passagerarinforma- tion är förenligt med nuvarande sekretessreglering och sekretess- brytande undantag. Det behövs ingen särskild bestämmelse om sekretessgenombrott i offentlighets- och sekretesslagen eller i den nya lagen. 
  
 PNR-direktivet 
  medför att enheten för passagerarinformation ska sända sekretessreglerad  
 PNR-information 
  vidare till behöriga myn- digheter, till mottagare i andra medlemsstater och till Europol. Den nya lagen och den anslutande förordningen kommer att innehålla ett flertal bestämmelser om uppgiftsflödet ut från enheten till olika behöriga mottagare i Sverige eller övriga EU. Under vissa begrän- sade förutsättningar ska enheten vidare få överföra  
 PNR-informa- 
  tion till tredjeland. 
  
 Det är vår bedömning att skaderekvisiten i bestämmelserna om sekretess till skydd för den brottsbekämpande verksamheten normalt inte kommer att ”slå till” vid uppgiftsutbytet enligt  
 PNR-direktivet 
  och därmed kräva tillämpning av någon sekretessbrytande bestäm- melse. Däremot är sekretessen i 35 kap. 1 § OSL till skydd för i första hand uppgifter om berörda passagerares personliga förhållanden sådan att tillämpning av sekretessbrytande bestämmelser krävs för att möjliggöra utbytet av  
 PNR-information. 
  Det ska observeras att det nedan sagda inte tar sikte på Polismyndigheten såsom behörig myn- 
  
 456 
  
 SOU 2017:57 Sekretess 
  
 dighet, utan enbart på andra myndigheter. Enhetens uppgifts- lämnande till Polismyndigheten såsom behörig myndighet enligt den nya lagen och vice versa är en intern överföring inom myndigheten som inte korsar någon sekretessgräns eller kräver stöd i sekretess- brytande bestämmelser, se avsnitt 10.4. Beträffande Säkerhetspolisen som mottagande behörig myndighet framgår vidare av 35 kap. 10 a § OSL att sekretessen enligt 35 kap. 1 § inte utgör något hinder för utlämnande, se ovan. 
  
 Vad beträffar andra behöriga myndigheter än Polismyndigheten är, som tidigare angetts, informationsförsörjning till verksamhet med att bekämpa terroristbrottslighet eller grov brottslighet en helt cen- tral uppgift för enheten. Vi bedömer därför att det finns ett tänkbart 
  
 utrymme 
  
 för 
  
 att den sekretessbrytande bestämmelsen i 
  
 10 kap. 
  
 2 § OSL 
  
 om 
  
 nödvändigt uppgiftslämnande kan tillämpas 
  
 vid åt- 
  
 minstone utlämnande till behöriga myndigheter av träffar beträffande passagerare som enheten vid sina förhandsbedömningar finner be- höver granskas närmare av mottagande behörig myndighet eller be- hörig mottagare i annan medlemsstat eller Europol. Även vidare- befordran till behöriga myndigheter av  
 PNR-information 
  som andra länders enheter ansett böra granskas vidare är en central uppgift för den svenska enheten liksom att besvara andra medlemsstaters fram- ställningar med begäran om utfående av  
 PNR-information. 
  I och med att det på nuvarande stadium dock är något vanskligt att exakt se framför sig hur informationsutbytet kommer att gestalta sig och vilken prövning inför utlämnanden som enheten kommer att behöva göra i olika fall, förefaller det dock långt ifrån säkert att 10 kap. 2 § räcker till för allt det utlämnande till behöriga myndigheter som bör äga rum. 
  
 De bestämmelser vi föreslagit i avsnitt  
 15.2–15.4 
  innebär att en- heten ska överföra  
 PNR-information 
  till behöriga mottagare, dvs. behöriga myndigheter, andra medlemsstaters enheter eller, undan- tagsvis, utsedda behöriga myndigheter i andra medlemsstater eller Europol. Förutsatt att enheten finner att villkoren enligt bestämmel- serna är uppfyllda, har enheten således en skyldighet att överföra  
 PNR-informationen 
  som mottagaren behöver för sin verksamhet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller grov brottslighet. Som vi ser det innebär detta att det visavi de svenska behöriga myndigheterna föreligger en sådan upp- giftsskyldighet som aktualiserar en tillämpning av 10 kap. 28 § OSL. 
  
 457 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2017:57 
  
 Den bryter sekretess oavsett vilken materiell sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i fråga. Det ska dock påpekas att det ytterst är enhetens sak – dvs. Polismyndighetens i strikt mening utifrån sekretesslagstiftningens systematik – att bedöma vilka uppgifter mot- tagaren behöver för den aktuella bekämpningen avseende terrorist- brottslighet eller grov brottslighet som mottagna uppgifter är tänkta att användas för. Självfallet är det därför inte tillåtet för enheten att med åberopande av uppgiftsskyldighet och 10 kap. 28 § OSL lämna fler eller andra uppgifter som en mottagande myndighet inte alls verkar behöva. Att så inte får ske följer emellertid redan av andra bestämmelser i den föreslagna lagen. 
  
 Regleringen i den nya lagen om förutsättningarna för att lämna ut  
 PNR-information 
  till andra medlemsstater och Europol är detal- jerade. Detsamma gäller bestämmelserna om utlämnande till tredje- land. Vi bedömer att det utlämnande som kommer i fråga till ut- ländska myndigheter enligt den nya lagen sker i enlighet med sådana särskilda föreskrifter i lag eller förordning som avses i 8 kap. 3 § 1 OSL. Även beträffande behöriga mottagare i utlandet finns således förutsättningar att med stöd av offentlighets- och sekretess- lagen sända över  
 PNR-information 
  som omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL eller någon annan materiell sekretessbestämmelse. 
  
 Det är alltså vår samlade bedömning att sekretess inte utgör hinder för det utbyte av information som kommer att vara en integ- rerad del av verksamheten vid enheten för passagerarinformation. Vi ser heller inte skäl för att tydliggöra detta genom någon upplysande bestämmelse i vare sig den nya lagen eller i offentlighets- och sekretes- slagstiftningen. Den typen av tydliggörande kan nämligen leda till osäkerhet om vad som gäller på andra områden som saknar mot- svarande upplysningsbestämmelser. 
  
 Vad särskilt gäller överföring till tredjeland kan avslutningsvis tilläggas att bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  är formellt neutrala i den meningen att det principiellt sett inte påverkar tillämpningen av överföringsbestämmelserna om  
 PNR-information, 
  som enheten över- för till tredjeland, omfattas av sekretess eller inte hos Polismyndig- heten. Det är en annan sak att sekretess för överförda uppgifter kan påverka vilken skyddsnivå i mottagarlandet eller vilka skyddsåt- gärder eller villkor om användningsbegränsning som krävs i den enskilda situationen. 
  
 458 
  
 25 
 PNR-direktivets 
  betydelse 
  
 för den nuvarande regleringen 
  
 25.1Nuvarande reglering 
  
 Som framgått i avsnitt 5.2 finns det redan i dag bestämmelser som innebär att  
 PNR-uppgifter 
  kan användas i den brottsbekämpande verksamheten. Enligt dessa regelverk har Polismyndigheten, Säker- hetspolisen och Tullverket möjlighet att få ta del av bokningsupp- gifter redan innan misstanke om ett visst konkret brott har uppstått. Bestämmelser härom finns i 25 och 26 §§ polislagen (1984:387), 4 kap.  
 6–8 
  §§ tullagen (2016:253) och i 15 och 16 §§ lagen (1996:701) om Tullverkets befogenhet vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Regleringen är i huvudsak ut- formad på samma sätt i de olika lagarna. På begäran av någon av de angivna myndigheterna ska ett transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige skyndsamt lämna de aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter som företaget har tillgång till. Transportföretaget har endast skyldighet att lämna de uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage, medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. Uppgifterna får bara begäras in om de kan antas ha betydelse för den brottsbe- kämpande verksamheten. I övrigt innehåller regleringen ingen be- gränsning i fråga om för vilken slags brottslighet uppgifterna får användas. Uppgifterna får lämnas på så sätt att de görs läsbara genom direktåtkomst. De aktuella myndigheterna får ta del av uppgifter genom direktåtkomst endast i den omfattning och under den tid som behövs för att kontrollera transporterna. De får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt. Uppgifter om enskilda som lämnats på annat sätt än genom direktåtkomst ska omedelbart förstöras, om de visar sig sakna be- tydelse för utredning och lagföring av brott. 
  
 459 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 SOU 2017:57 
  
 För Tullverkets del finns det kompletterande bestämmelser i 4 kap.  
 4–9 
  §§ tullförordningen (2016:287) och i  
 3–7 
  §§ förordning- en (1996:702) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränsförordningen). Bl.a. anges att information om innehållet i inhämtade bokningsupp- gifter får lämnas till andra tulltjänstemän, andra enheter inom Tull- verket, Polismyndigheten och Kustbevakningen om uppgiften behövs i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet för att klarlägga om brott eller brottslig verksamhet har förekommit, pågår eller planeras. Sådan information får också lämnas till en utländsk myndighet eller mellan- folklig organisation, om utlämnandet följer av en konvention som Sverige har tillträtt eller en överenskommelse som Sverige har ingått. 
  
 Den kommande tullbrottsdatalagen, som ska träda i kraft den 1 juli 2017, innehåller bestämmelser om den vidare behandlingen av bokningsuppgifter vid Tullverket (se prop. 2016/17:91). Enligt 2 kap. 8 § TBL får personuppgifter som har lämnats till Tullverket från transportföretag enligt 4 kap. 6 § tullagen eller 15 § inregränslagen behandlas i den utsträckning det är tillåtet enligt de lagarna och enbart i den utsträckning det behövs för planering av kontroll- verksamheten och urval av kontrollobjekt. Endast om det behövs i ett enskilt fall får sådana personuppgifter behandlas även för något av lagens primära ändamål och göras gemensamt tillgängliga. I 2 kap. 9 § TBL finns en bestämmelse som reglerar hur en sökning bland bokningsuppgifterna får gå till. 
  
 I detta avsnitt kommer vi att analysera hur bestämmelserna om transportföretags skyldighet att lämna uppgifter om transporter och om de berörda myndigheternas behandling av dessa uppgifter berörs av genomförandet av  
 PNR-direktivet. 
  
 Utöver de ovan nämnda bestämmelserna regleras i 9 kap. 3  
 a–f 
  §§ utlänningslagen (2005:716) skyldigheter för transportörer som luft- vägen transporterar passagerare till Sverige att på begäran överföra  
 API-uppgifter 
  till Polismyndigheten. De överförda uppgifterna kan enligt 6 § lagen (2006:444) om passagerarregister på begäran lämnas ut från Polismyndigheten till Säkerhetspolisen och Tullverket för att underlätta verkställandet av personkontroller vid Sveriges gräns. De angivna bestämmelserna genomför  
 API-direktivet 
  i svensk rätt. Som framgått av vår analys och våra överväganden i avsnitt 14 inne- bär  
 PNR-direktivets 
  genomförande inte att genomförandet av API- direktivet i svensk rätt påverkas.  
 PNR-direktivets 
  förhållande till 
  
 460 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 API-direktivet 
  och de bestämmelser som genomför det direktivet berörs därför inte närmare i detta avsnitt. 
  
 25.2Våra överväganden och förslag 
  
 Vårt förslag: Det förs i polislagen, tullagen och inregränslagen in bestämmelser som innebär att transportföretags skyldigheter enligt de lagarna att överföra bokningsuppgifter till Polismyn- digheten, Säkerhetspolisen och Tullverket inte ska gälla när lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen är tillämplig. 
  
 PNR-direktivet 
  påverkar inte samtliga transportörer 
  
 PNR-direktivet 
  innehåller endast bestämmelser om insamling och behandling av sådana  
 PNR-uppgifter 
  som lagras hos lufttrafikföre- tag. Direktivet innehåller således inga bestämmelser om insamling av  
 PNR-uppgifter 
  från transportörer som utför exempelvis  
 buss-, 
  
 färje-, 
  eller tågtransporter. I skäl 33 anges att direktivet inte påverkar med- lemsstaternas möjligheter att tillhandahålla system för insamling och behandling av  
 PNR-uppgifter 
  från andra transportföretag, under förutsättning att den nationella rätten är förenlig med unionsrätten.  
 PNR-direktivet 
  påverkar således inte insamling och behandling av  
 PNR-uppgifter 
  från andra transportörer än lufttrafikföretag. Våra författningsförslag innehåller inte heller bestämmelser som påverkar andra transportörsslag. 
  
 Författningsförslagen berör inte heller samtliga lufttrafikföre- tag. För att omfattas av överföringsskyldigheten enligt den före- slagna lagen fordras nämligen att lufttrafikföretagen i sin normala verksamhet samlar och hanterar  
 PNR-uppgifter 
  i någon form av reservationssystem med systematiserad behandling av standardise- rade  
 PNR-uppgifter. 
  Som utgångspunkt utesluts från överförings- skyldighet härigenom flertalet mindre lufttrafikföretag som utför taxiflygningar från mindre flygstationer. 
  
 För de transportörer som inte omfattas av våra författningsför- slag bör bestämmelserna i polislagen, tullagen och inregränslagen om transportörers överföring av bokningsuppgifter gälla även efter det att  
 PNR-direktivet 
  är genomfört. 
  
 461 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivet 
  påverkar dagens insamling av bokningsuppgifter från lufttrafikföretag 
  
 När direktivet är genomfört i svensk rätt ska de lufttrafikföretag som omfattas av överföringsskyldigheten föra över  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation inför varje flygning till eller från Sverige. Listan över de  
 PNR-uppgifter 
  som ska överföras är lång och omfattar de uppgifter som transportörer i dag är skyldiga att lämna om sina passagerare enligt bestämmelserna i polislagen, tullagen och inregränslagen. De överförda  
 PNR-uppgifterna 
  får där- efter endast användas, lagras och utbytas enligt de bestämmelser som genomför direktivet. Av artikel 1.2 framgår att  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med direktivet endast får behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Däremot får  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in enligt direktivet användas av behöriga myndigheter om det i samband med en insats som baserats på  
 PNR-uppgifter 
  har kommit fram uppgifter om annan brottslighet. Vi har i avsnitt 16.2.3 föreslagit en bestäm- melse som tillåter en behörig myndighet att i en sådan situation an- vända  
 PNR-information 
  för att förhindra, utreda eller lagföra brottet. 
  
 Som tidigare har angetts har  
 PNR-direktivet 
  dubbla syften. Ett av dessa är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid behandling av uppgifter om dem. Direktivet ska således sätta en rättslig ram till skydd av  
 PNR-uppgifterna 
  vid behöriga myndigheters behandling av dem (se skäl 5). Vid framtagandet av direktivet har en generell insamling och användning av  
 PNR-upp- 
  gifter ansetts vara förenlig med enskildas rätt till privatliv och skyddet av personuppgifter endast om de bestämmelser till skydd för enskilda som anges i direktivet är uppfyllda. Kommissionen har uttalat starka reservationer mot nationella lösningar innebärande att  
 PNR-upp- 
  gifter samlas in och behandlas utanför direktivets ramverk baserat på annan nationell reglering.1 Vi delar den bedömningen. 
  
 Den reglering om inhämtande av bokningsuppgifter från trans- portföretag som gäller i dag uppfyller inte direktivets krav. För det fall det framöver skulle vara möjligt för de brottsbekämpande myn- digheterna att, då uppgifterna överförs till enheten för passagerar- 
  
 1 Com, Report of the fourth meeting on the implementation of the PNR Directive, 8 March 2017. 
  
 462 
  
 SOU 2017:57 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 information, även hämta in dem direkt från lufttrafikföretagen, skulle  
 PNR-uppgifterna 
  inte behandlas i enlighet med direktivets bestämmelser. Ett av direktivets grundläggande syften skulle där- med falla och de bestämmelser som genomför direktivet skulle mista sin funktion. 
  
 En fortsatt möjlighet för de brottsbekämpande myndigheterna att, då uppgifterna samlas in av enheten för passagerarinformation, hämta in bokningsuppgifter direkt från lufttrafikföretag skulle alltså inte stå i överensstämmelse med  
 PNR-direktivet. 
  Det sagda gäller oavsett om det skulle ske för att bekämpa sådan brottslighet som avses i direktivet eller inte. 
  
 Med hänsyn härtill föreslår vi att det i bestämmelserna i polislagen, tullagen och inregränslagen om transportföretags skyldigheter att överföra bokningsuppgifter förs in ett tillägg som anger att dessa be- stämmelser inte ska gälla när lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen är tillämplig. Sådana tillägg kan göras i ett nytt tredje stycke i 25 § polislagen och i 15 § inregränslagen samt i en ny paragraf, 4 kap. 6 a §, i tullagen. 
  
 Ytterligare författningsändringar bedöms inte nödvändiga 
  
 Som framgått i avsnitt 8.5 föreslår vi att det i de behöriga myndig- heternas allmänna registerförfattningar förs in bestämmelser som anger att det i den av oss föreslagna lagen och i föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen finns bestämmelser om person- uppgiftsbehandling som ska tillämpas i stället för bestämmelserna i aktuell registerförfattning. För Tullverkets del har vi föreslagit en sådan bestämmelse genom ett tillägg i 2 kap. 8 § TBL. Genom att lägga bestämmelsen i anslutning till den lagens bestämmelser om be- handling av bokningsuppgifter som hämtas in med stöd av tullagen eller inregränslagen tydliggörs att andra bestämmelser ska tillämpas för det fall det är fråga om bokningsuppgifter som överförts till Tull- verket från enheten för passagerarinformation eller från en motsva- rande enhet i en annan medlemsstat. 
  
 De bokningsuppgifter som Tullverket och övriga behöriga myn- digheter kommer att få tillgång till via enheten för passagerarinfor- mation kommer att bestå av  
 PNR-information 
  som enheten har bedömt vara intressant för vidare granskning hos den behöriga myn- 
  
 463 
  
 PNR-direktivets 
  betydelse för den nuvarande regleringen 
  
 SOU 2017:57 
  
 digheten. De bokningsuppgifter som har bedömts sakna intresse för den brottsbekämpande verksamheten har således redan sållats bort. Några ytterligare bestämmelser om behandling av mottagen PNR- information, motsvarande de som gäller för bokningsuppgifter enligt 2 kap. 8 och 9 §§ TBL om ändamåls- och sökbegränsningar, bedöms därför inte behöva föras in i tullbrottsdatalagen. 
  
 Den  
 PNR-information 
  som överförs från enheten för passage- rarinformation kommer att kunna behandlas av Tullverket för de syften som anges i portalparagrafen i den nya lag som vi föreslår. Vidare kommer lagens bestämmelser om gallring och förbud mot be- handling av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga persononuppgifter att gälla även för Tullverket. Mot den bakgrunden ser vi inga problem med att den mottagna  
 PNR-informationen 
  därutöver får behandlas enligt tullbrottsdatalagens allmänna bestämmelser i den mån dessa är förenliga med de skyldigheter som följer av den nya lagen med anslutande förordning. 
  
 Med hänsyn till den föreslagna bestämmelsen i tullbrottsdatalagen bedömer vi inte att det behövs föras in några förändringar i tull- förordningen eller inregränsförordningen med anledning av genom- förandet av  
 PNR-direktivet. 
  
 464 
  
 26 Konsekvenser 
  
 26.1Inledning 
  
 Förslaget till ny lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen och den tillhörande förordningen syftar till att genomföra PNR- direktivet i svensk rätt och att uppfylla den överenskommelse som medlemsstaterna har ingått om att direktivet även ska tillämpas på flygningar inom EU. Målen för  
 PNR-direktivet 
  är bl.a. att trygga säkerheten, skydda personers liv och säkerhet och att inrätta en rättslig ram till skydd av  
 PNR-uppgifter 
  vid behöriga myndigheters behandling av dessa.1 Bakgrunden till och en översikt av direktivet finns i kapitel 3. 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att reglerna i direktivet genomförs i nationell rätt. Om så inte sker eller om de till följd av direktivet nödvändiga anpassningarna av gällande rätt inte görs, riskerar Sverige att kommissionen inleder ett förfarande om fördragsbrott. Att avstå från ett genomförande utgör alltså inte något alternativ. De förslag som lämnas i betänkandet är enligt vår mening nödvändiga för att genomföra direktivet och för att uppfylla den nämnda överens- kommelsen. 
  
 PNR-direktivet 
  ger en begränsad möjlighet till nationell särregle- ring. En sådan möjlighet finns främst vid valet av sanktionsformer. I denna fråga har vi valt att följa det motsvarande regelverk om sanktionsavgift som gäller i dag för lufttrafikföretag som underlåter att överföra  
 API-uppgifter 
  och det sanktionssystem som föreslås av Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv. 
  
 En allmän utgångspunkt för utredningen har varit att tolka direk- tivets bestämmelser snävt och på det sätt som ger minst utrymme för intrång i den personliga integriteten. I den mån det har bedömts 
  
 1 Se skäl 5 i  
 PNR-direktivet. 
  
 465 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:57 
  
 finnas val- eller tolkningsmöjligheter har vi valt att i anslutning till lämnade förslag beskriva alternativa lösningar och motivera varför den valda lösningen har föreslagits. I detta kapitel ges en mer över- gripande och sammanfattande beskrivning av de nya reglernas för- väntade konsekvenser. 
  
 26.2En effektiv användning av  
 PNR-uppgifter 
  i brottsbekämpningen 
  
 Vår bedömning: Förslagen förväntas få positiva konsekvenser för arbetet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrottslighet och grov brottslighet. 
  
 Förslagen innebär införandet av ett system för att samla in PNR- uppgifter och behandla dessa för vissa syften.  
 PNR-uppgifterna 
  kan användas av behöriga myndigheter för att göra en bedömning av passagerare redan innan de har anlänt till eller avrest från en medlemsstat. Syftet med en sådan användning är att övervaka eller gripa personer innan ett brott har begåtts. Uppgifterna kan även användas för att ingripa mot personer på grund av att ett brott har begåtts eller håller på att begås.  
 PNR-uppgifterna 
  kan således vara ett användbart verktyg för de behöriga myndigheterna i realtid. Uppgifterna kan även användas reaktivt efter det att ett brott har begåtts för att ta fram bevisning och, i förekommande fall, hitta medbrottslingar och nysta upp kriminella nätverk. I brottsutred- ningar kan äldre  
 PNR-uppgifter 
  användas exempelvis för att kart- lägga var en misstänkt har befunnit sig vid vissa tidpunkter, vem personen har rest med och vem som har betalat för resan. PNR- uppgifterna kan även användas för att förbättra urvalet av de passage- rare som kan komma att vara intressanta för vidare granskning. 
  
 För de behöriga myndigheter som i dag använder sig av PNR- uppgifter kommer  
 PNR-systemet 
  att innebära en mer effektiv an- vändning av uppgifterna och att ett större antal passagerare kan kontrolleras. Även för sådana behöriga myndigheter som inte tidi- gare har använt sig av  
 PNR-uppgifter 
  kommer tillgången till PNR- information att medföra effektivitetsvinster. 
  
 Förslagen innebär också en stor möjlighet till utbyte av PNR- information mellan medlemsstaterna. Särskilt för Polismyndig- 
  
 466 
  
 SOU 2017:57 
  
 Konsekvenser 
  
 heten har olika initiativ till utökat samarbete inom EU och med de andra nordiska länderna visat sig ha en positiv effekt. Det gäller exempelvis det utökade utbytet av  
 DNA-uppgifter, 
  fingeravtrycks- uppgifter och kriminalregisterutdrag. Även ett utbyte av PNR- uppgifter mellan medlemsstaterna kommer, enligt vår bedömning, att leda till en effektivare brottsbekämpning. 
  
 Det nya systemets potential att tidigt hitta passagerare som kan misstänkas för inblandning i allvarlig brottslighet bör kunna med- föra att fler sådana brott kan förhindras. T.ex. kan en analys av  
 PNR-uppgifterna 
  medföra att en misstänkt terrorist kan upptäckas och terroristbrottslighet därmed undvikas. Vidare kan en flygresa vara en förutsättning för genomförandet av ett brott eller i vart fall underlätta brottsligheten. En ökad risk för att kontrolleras av de behöriga myndigheterna i samband med en flygresa torde kunna ha en viss avskräckande effekt för en potentiell gärningsman och få denne att avstå från att t.ex. smuggla narkotika. Förslagen får därför antas leda till en viss minskning av antalet begångna grova brott. 
  
 26.3Konsekvenser för lufttrafikföretagen 
  
 Vår bedömning: Förslagen kommer att belasta lufttrafikföreta- gen arbets- och kostnadsmässigt. 
  
 Lufttrafikföretagens konkurrensförhållanden kommer inte att påverkas i någon större omfattning. 
  
 De enskilda aktörer som främst berörs av våra förslag är de lufttra- fikföretag som åläggs att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation och att informera passagerarna om över- föringen. Systemet med överföring av  
 PNR-uppgifter 
  kommer att beröra samtliga lufttrafikföretag som flyger till eller från någon av medlemsstaterna. Den av oss föreslagna regleringen kommer att omfatta såväl svenska flygbolag som flygbolag från andra länder inom och utom EU som flyger till eller från Sverige. År 2016 var det 240 flygbolag som utförde flygningar till eller från Sverige antingen i linjefart eller som charterflyg. Av dessa utförde 100 flygbolag fem 
  
 467 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:57 
  
 eller färre sådana resor.2 Det finns inte några samlade uppgifter om storleken på de aktuella lufttrafikföretagen. Det kan dock sägas att storleken på företagen varierar stort. De minsta charterflygbolagen har endast ett fåtal anställda medan exempelvis konsortiet SAS har mer än 10 000 anställda. Det är främst större bolag som bedriver reguljär flygtrafik och som arbetar globalt. 
  
 PNR-direktivet 
  har föregåtts av ett omfattande arbete på EU- nivå där berörda aktörer har haft möjlighet att yttra sig. Det har i utformningen av systemet tagits i beaktande att överföringsskyldig- heten inte i onödan ska belasta lufttrafikföretagen arbets- eller kost- nadsmässigt. Således ska lufttrafikföretagen endast överföra sådana  
 PNR-uppgifter 
  som de redan i dag samlar in av kommersiella och operativa skäl. 
  
 Lufttrafikföretagen har förklarat att det främst är formen för överföringarna som har betydelse för hur stora kostnader genom- förandet av  
 PNR-systemet 
  kommer att ha för dem. Kommissionen har därför tagit fram en förteckning över gemensamma protokoll och understödda dataformat som ska användas vid överföringarna till de olika medlemsstaternas enheter för passagerarinformation. Lufttrafikföretagen får utifrån förteckningen själva välja vilka pro- tokoll och format som de vill använda vid överföringarna. Genom att använda standardformat kan kostnaderna för lufttrafikföretagen hållas nere. I den mån överföringar kommer att ske från mindre lufttrafikföretag som inte flyger i linjetrafik och som inte har den nödvändiga tekniska infrastrukturen för att använda de gemensamma protokollen och understödda formaten, ska dessa, enligt kommis- sionens beslut, överföra sina uppgifter på något annat elektroniskt sätt som ska överenskommas med varje medlemsstat. Detta gäller så länge överföringarna sker på ett säkert sätt. Även kostnaderna för sådana mindre aktörer kommer därmed att kunna begränsas. 
  
 Enligt Polismyndighetens beräkningar är cirka 80 flygbolag av den storleken att de kommer att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den svenska enheten för passagerarinformation med hjälp av de gemen- samma protokollen och standardformaten. De mindre bolagen som inte flyger i linjetrafik kan komma att få överföra sina uppgifter på annat sätt, t.ex. via en webbsida. 
  
 2 Enligt Transportstyrelsens statistik. 
  
 468 
  
 SOU 2017:57 
  
 Konsekvenser 
  
 Dock kommer självklart införandet av ett  
 PNR-system 
  att med- föra omställningskostnader för lufttrafikföretagen. Bl.a. kommer det att krävas investeringar i och för löpande drift av nya och ändrade tekniska och administrativa system och rutiner. Därutöver uppstår kostnader till följd av administrativt och juridiskt merarbete, främst i samband med uppkopplingen mot enheten för passagerarinforma- tion. Kommissionen har i sin konsekvensanalys angett att kostnaden för att införa en möjlighet att överföra  
 PNR-uppgifter 
  från luft- trafikföretag till enheterna för passagerarinformation kommer att uppgå till 100 000 euro per lufttrafikföretag. Den årliga kostnaden för överföringarna beräknades uppgå till 33 500 euro per lufttrafikföre- tag.3 Därtill kommer extra resurser att krävas för att administrera och underhålla överföringssystemen och för att vara tillgängliga för uppföljning. Det bör dock i sammanhanget påpekas att många luft- trafikföretag redan överför  
 PNR-uppgifter 
  till länder som kräver tillgång till sådana uppgifter. Det finns således redan internationellt standardiserad infrastruktur upparbetad kring dessa frågor. 
  
 Enligt lufttrafikföretagens uppskattningar kommer det att ta upp till sex månader att genomföra den första uppkopplingen från ett lufttrafikföretag till en enhet för passagerarinformation. Senare uppkopplingar kommer att ta avsevärt kortare tid. Själva överför- ingarna av  
 PNR-uppgifterna 
  kommer att ske per automatik och be- döms av utredningen inte medföra någon tidsåtgång. 
  
 Lufttrafikföretagen har redan i dag och kommer även enligt data- skyddsförordningen att ha en skyldighet att lämna viss information till sina passagerare. Enligt vår bedömning kan information om över- föringsskyldigheten till enheten för passagerarinformation lämnas tillsammans med denna information, exempelvis på flygbiljetten och/eller via en hemsida. Informationsskyldigheten bör enligt vår bedömning endast i försumbar omfattning leda till ytterligare kost- nader. 
  
 De kostnader som överföringsskyldigheten innebär bör lufttrafik- företagen huvudsakligen kunna överföra på sina kunder. Det är så- ledes sannolikt att kostnaderna kommer att läggas till biljettpriset. Enligt kommissionens beräkningar kan överföringsskyldigheten som mest innebära att biljettpriserna höjs med mindre än 0,10 euro per 
  
 3 Se SEC (2011) 133 final, s. 7 f. 
  
 469 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:57 
  
 biljett,4 vilket får anses vara en försumbar del av kostnaden för en flygbiljett. 
  
 Privatresenärer dominerar utrikesmarknaden. Denna marknad är mindre priskänslig än inrikesmarknaden, bland annat beroende på skillnader i tillgång till alternativa färdmedel.5 Det är således osanno- likt att efterfrågan på utrikes flygresor kommer att påverkas av genomförandet av  
 PNR-systemet. 
  
 Vårt förslag omfattar inte sådana mindre lufttrafikföretag som strukturmässigt saknar reservationssystem för behandling av PNR- uppgifter. Det innebär att s.k. taxiflyg som utgångspunkt inte kommer att omfattas av överföringsskyldigheten enligt lagen, se av- snitt 11.3. Någon möjlighet att därutöver, och utöver vad kom- missionen gjort vid antagandet av de gemensamma protokollen och formaten, ta någon särskild hänsyn till mindre lufttrafikföretag före- ligger inte. 
  
 En utgångspunkt i  
 PNR-systemet 
  är att lufttrafikföretagen be- handlas lika och att som huvudregel alla flygningar till och från EU samt mellan medlemsstaterna omfattas. Det innebär att konkurren- sen mellan flygbolagen inte kommer att påverkas. Dock undantas, som tidigare angetts, de allra minsta lufttrafikföretagen, från vårt för- slag. De företagen kan sägas få vissa konkurrensfördelar. Dock är det vår bedömning att de flygbolagen inte trafikerar de större flyg- linjerna och därmed inte konkurrerar på samma marknad som övriga lufttrafikföretag. 
  
 Med undantag av några enstaka linjer är konkurrensen från land- och sjötransporter obetydlig6 och bedöms inte påverkas av våra förslag. 
  
 Eftersom vi inte föreslår några skyldigheter för resebyråer och researrangörer kommer förslagen inte att leda till några särskilda konsekvenser för dem såvitt vi kan bedöma. 
  
 4Se a.a. s. 8. 
  
 Moody 2016:83 s. 182 f. 
  
 6Se t.ex. a.a. s. 69. 
  
 470 
  
 SOU 2017:57 
  
 Konsekvenser 
  
 26.4Konsekvenser för staten 
  
 Vår bedömning: Förslagen innebär kostnader för Polismyndig- heten kopplade till inrättandet av en enhet för passagerarinfor- mation och till drivandet av enheten. Kostnaderna får i nuläget antas kunna rymmas inom befintliga budgetramar. 
  
 Förslagen kan även innebära kostnader för behöriga myndig- heter, tillsynsmyndigheten och förvaltningsdomstolarna. Även dessa kostnader bör rymmas inom befintliga anslagsramar. 
  
 Genomförandet av direktivet medför att en enhet för passagerar- information ska byggas upp dit lufttrafikföretagen ska överföra sina  
 PNR-uppgifter, 
  där uppgifterna ska behandlas och från vilken vissa av uppgifterna ska föras vidare ut till behöriga myndigheter. Denna enhet ska enligt våra utredningsdirektiv finnas inom Polismyndig- heten och kommer att vara en egen enhet inom denna myndighet. Vidare kräver ett genomförande av direktivet att investeringar sker på så sätt att  
 PNR-systemet 
  kan fungera fullt ut. Systemet kommer därmed även att ta driftskostnader i anspråk. Enligt uppgifter från Polismyndigheten kommer införandet av en enhet för passagerar- information innebära kostnader främst i form av utarbetandet av ett nytt  
 it-system 
  som kan ta emot och hantera de stora mängder PNR- uppgifter som kommer att överföras från lufttrafikföretagen på det sätt som följer av direktivet. Även bemannandet av enheten kommer att driva stora kostnader. 
  
 Av direktivets skäl 14 framgår att medlemsstaterna ska betala kostnaderna för användning, lagring och utbyte av  
 PNR-uppgifter. 
  Enligt artikel 4.3 ska medlemsstaterna ge enheterna för passage- rarinformation tillräckliga resurser för att de ska kunna utföra sina uppgifter. Vidare ska enligt artikel 5.2 medlemsstaterna förse det dataskyddsombud som ska finnas vid enheten med de resurser som behövs för att utföra sina uppgifter på ett effektivt och oberoende sätt. 
  
 Arbetet med att införa en enhet för passagerarinformation och genomföra direktivets tekniska delar pågår parallellt med vår utred- ning. Enligt uppgifter från Polismyndigheten har kostnaderna för projektet fram till och med mars 2017 uppgått till cirka 3 miljo- ner kronor. Under resterande delen av år 2017 beräknas kostnader- na uppgå till omkring 6 miljoner kronor. Från januari 2018 till och 
  
 471 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:57 
  
 med december 2020 beräknar projektledningen att kostnaderna kommer att uppgå till  
 130–140 
  miljoner kronor. I denna kostnads- beräkning ingår kostnader för att bygga ut enheten för passagerar- information till att bli fullt ut fungerande i frågor gällande profiler- ing, ärendehantering, kommunikation med övriga medlemsstaters motsvarande enheter m.m. I kostnaderna ingår också att driva det operativa arbetet vid enheten från våren 2018 och framåt. I dessa beräkningar anges att enheten för passagerarinformation, när den är fullt utbyggd, kommer att vara bemannad av cirka 40 personer. En viss del av kostnaderna kan täckas av fondmedel från EU. Enligt uppgift kan i bästa fall cirka 63 miljoner erhållas i fondmedel för perioden  
 2018–2020. 
  Summan kan dock även bli långt mycket lägre. Besked i denna fråga kommer inte förrän i december 2017. 
  
 Mycket arbete återstår innan  
 PNR-systemet 
  är till fullo genom- fört i Sverige. Trots de uppgifter vi har fått från Polismyndigheten är det alltjämt mycket som är oklart kring projektets genomförande och kostnader. Vidare är det i nuläget oklart vilka långsiktiga effek- tivitetsvinster som kan bli följden av införandet av systemet hos Polismyndigheten. På nuvarande stadium är det därför vår uppfatt- ning att kostnaderna får rymmas inom befintliga budgetramar. Dock kan det komma att krävas vissa omprioriteringar. Vi vill därför under- stryka att det är av stor vikt att arbetet med att införa även direktivets tekniska delar är nödvändigt för att Sverige ska kunna bedömas ha genomfört  
 PNR-direktivet. 
  
 De behöriga myndigheter som kommer att få del av  
 PNR-upp- 
  gifter kan komma att få ökade kostnader i form av administration av mottagandet av informationen. Även de frågor som ska ställas till enheten, i vissa fall efter beslut av åklagare, för att få tillgång till PNR- uppgifter t.ex. i pågående förundersökningar kommer att medföra viss administration. De analyser som ska göras av de mottagna upp- gifterna kan också medföra kostnader. Mot detta får ställas den effektivitetsvinst som troligen blir resultatet av mottagandet av sådan  
 PNR-information 
  som kan vara av intresse för vidare granskning i den brottsbekämpande verksamheten. Enligt vår bedömning kommer en eventuell kostnadsökning i dessa delar endast att bli marginell. 
  
 Förslagen innebär vidare att Tullverkets arbete med  
 PNR-upp- 
  gifter kommer att förenklas eftersom myndigheten inte längre på egen hand behöver administrera insamlandet av  
 PNR-uppgifter 
  från sådana lufttrafikföretag som berörs av den nya lagen. Detta kan 
  
 472 
  
 SOU 2017:57 
  
 Konsekvenser 
  
 komma att leda till minskade kostnader för den myndigheten i denna del. Som angetts ovan kommer dock sannolikt volymen av PNR- uppgifter som ska kontrolleras att öka på ett sådant sätt att det inte kommer att bli fråga om någon generell kostnadsminskning. 
  
 En ökad användning av  
 PNR-uppgifter 
  i brottsbekämpningen skulle kunna leda till att kostnaderna ökar inom vissa sektorer av rättsväsendet. Om t.ex. polisen blir effektivare kan det leda till en ökad arbetsbörda med krav på ökade resurser för åklagare och doms- tolar. Men totalt sett torde rättsväsendets olika insatser vid utred- ning och lagföring av allvarlig brottslighet effektiviseras. 
  
 Vi bedömer att våra förslag i sig inte kommer att medföra så många tillkommande ärenden årligen att det på grund av detta finns behov av några resursförstärkningar för rättsväsendet. 
  
 När ny lagstiftning införs krävs det normalt utbildningsinsatser. Det är inte unikt för de förslag som utredningen presenterar utan uppkommer regelmässigt i olika lagstiftningsärenden. Kostnaderna för utbildning bör rymmas inom befintliga ramar. Ny lagstiftning kräver normalt också nya interna föreskrifter och styrande doku- ment. Det får anses ingå i de normala uppgifterna för myndigheterna. 
  
 Den tillsynsmyndighet som ska utses enligt det nya dataskydds- direktivet kommer att få ytterligare arbetsuppgifter och därmed ökade kostnader då den även ska övervaka behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  vid bl.a. enheten för passagerarinformation. Förslaget att sanktions- beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol kan också innebära en viss ökad belastning för domstolarna. Enligt vår bedöm- ning kommer dock dessa fall att bli få. Tillsynsmyndighetens och domstolarnas kostnader får i nuläget antas kunna rymmas inom an- slagsramarna. 
  
 26.5Konsekvenser för enskilda 
  
 Vår bedömning: Förslagen innebär att fler  
 PNR-uppgifter 
  avse- ende enskilda flygresenärer samlas in i syfte att motverka terrorist- brottslighet och grov brottslighet men säkerställer också skyddet för enskildas personliga integritet vid de behöriga myndigheternas behandling av uppgifterna. 
  
 473 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:57 
  
 För allmänheten innebär den föreslagna regleringen att  
 PNR-upp- 
  gifter om oss alla, i egenskap av utrikesresenärer, kommer att över- föras och behandlas vid enheten för passagerarinformation. PNR- uppgifter har även tidigare använts av brottsbekämpande myndigheter. Dock innebär förslagen att uppgifter om samtliga utrikesresenärer ska samlas in och behandlas. Den föreslagna regleringen kan därmed sägas påverka resenärernas integritet. Insamlingen och behandlingen av uppgifterna kommer dock inte att märkas i praktiken, om de inte föranleder ingripanden gällande misstanke om allvarlig brottslighet eller terroristbrottslighet. 
  
 Samtliga inskickade  
 PNR-uppgifter 
  kommer att genomgå en auto- matisk analys vid enheten för passagerarinformation där de kan jäm- föras mot relevanta register eller andra uppgiftssamlingar eller med på förhand fastställda kriterier. Fler s.k. träffar kommer troligen att uppkomma än vid en rent manuell behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  Detta kan i förlängningen innebära att fler individer anses vara intres- santa för vidare kontroller och att  
 PNR-information 
  om dem sänds vidare från enheten för passagerarinformation till behöriga myn- digheter. Den  
 PNR-information 
  som sänds vidare kan avse såväl skyldiga som oskyldiga personer. Systemet kan därmed innebära att många träffar skickas över till behöriga myndigheter för vidare granskning för att sedan konstateras inte vara relevanta. Enligt vårt förslag ska dock sådana träffar genast raderas av de behöriga myn- digheterna. 
  
 Ur dataskyddssynpunkt kan det nya systemet även ses som posi- tivt, eftersom det enbart är  
 PNR-uppgifterna 
  för de personer där det vid en automatiserad analys blir en träff som kommer att läsas av de tjänstemän som därefter ska göra en bedömning av uppgifterna. Det innebär att  
 PNR-uppgifter 
  från det stora flertalet resenärer aldrig kommer att granskas av en fysisk person. Behandlingen kan även väntas innebära att ett färre antal oskyldiga personer väljs ut för fysisk kontroll på en flygplats. 
  
 Regleringen innehåller stränga krav på hur de överförda PNR- uppgifterna får behandlas hos enheten för passagerarinformation och hos de behöriga myndigheter som senare tar del av uppgifterna.  
 PNR-uppgifterna 
  får endast behandlas för att bekämpa terrorist- brottslighet eller grov brottslighet.  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar käns- liga personuppgifter får inte behandlas över huvud taget. Vidare får och ska  
 PNR-informationen 
  endast överföras till behöriga myn- 
  
 474 
  
 SOU 2017:57 
  
 Konsekvenser 
  
 digheter, andra medlemsstater, Europol och tredjeländer när vissa förutsättningar är uppfyllda. Regleringen ställer också krav på att  
 PNR-uppgifterna 
  behandlas på ett säkert sätt och ger enskilda rätt till information om behandlingen, att kräva rättelse av felaktig be- handling samt begära skadestånd och överklaga beslut vid felaktig behandling. Enskilda kommer också ha rätt att vända sig till ett data- skyddsombud vid enheten för passagerarinformation för att få råd och information om behandlingen av  
 PNR-uppgifterna. 
  Förslagen ger således ett tillfredsställande skydd för enskildas personliga in- tegritet vid de behöriga myndigheternas behandling av deras PNR- uppgifter. 
  
 Våra förslag innebär vidare att enskilda kommer att beröras i den utsträckning flygbiljetter blir dyrare. Som vi angett ovan förväntas dock biljettpriserna öka endast i försumbar omfattning. 
  
 26.6Konsekvenser i övrigt 
  
 Utredningens bedömning: Förslagen förväntas inte få några andra konsekvenser. 
  
 Förslagen får inte några konsekvenser för kommuner eller landsting generellt eller för den kommunala självstyrelsen. Förslagen bedöms inte heller innebära några konsekvenser för jämställdheten eller miljön. Enligt utredningens bedömning medför förslagen i betänkandet inte heller några andra konsekvenser av det slag som anges i 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) och som inte kommenteras på andra ställen i detta kapitel. 
  
 475 
  
 27 Ikraftträdande 
  
 Vårt förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft den 25 maj 2018. 
  
 Medlemsstaterna ska enligt artikel 18 i direktivet sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet senast den 25 maj 2018. Vid samma tidpunkt kommer dataskyddsförordningen att börja tillämpas. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit att brottsdatalagen ska börja gälla den 1 maj 2018. 
  
 Med hänsyn till att vår reglering har betydelse för aktörer både inom och utom det brottsbekämpande området bör vår reglering lämpligen träda i kraft tidigast när samtliga de nya dataskyddsbestäm- melserna i såväl dataskyddsförordningen som i de författningar som genomför det nya dataskyddsdirektivet har börjat gälla. Våra författ- ningsförslag bör därför träda i kraft den 25 maj 2018. 
  
 Något behov av ytterligare ikraftträdandebestämmelser eller över- gångsbestämmelser har vi inte identifierat. 
  
 477 
  
 28 Författningskommentar 
  
 28.1Förslaget till lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen 
  
 1 kap. Allmänna bestämmelser 
  
 Lagens innehåll 
  
 1 § 
  
 I paragrafen anges lagens innehåll. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 9.1. 
  
 Första stycket innehåller en sammanfattande beskrivning av lagens innehåll. Bestämmelsen genomför, tillsammans med 5 §, artikel 1 i  
 PNR-direktivet. 
  Definitioner av lufttrafikföretag,  
 PNR-uppgifter, 
  terroristbrottslighet och grov brottslighet finns i 3 §. Med ordet be- handling avses detsamma som 1 kap. 6 § BDL1. Däri inbegrips in- samling, användning, lagring och medlemsstaternas inbördes utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  enligt artikel 1 b i  
 PNR-direktivet. 
  
 PNR-uppgift- 
  erna får användas för att förebygga, förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Uppgifterna kan enligt lagen således behandlas både i underrättelseverksamhet och i för- undersökning. Vidare kan uppgifterna behandlas av åklagare och i domstol vid en lagföring. Den behandlingen regleras dock inte av denna lag. Angående lagens förhållande till annan central dataskydds- reglering på området, se avsnitt 8.5. 
  
 I andra stycket anges att lagen genomför Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, 
  
 1 Se förslag till brottsdatalag i SOU 2017:29. 
  
 479 
  
 Författningskommentar SOU 2017:57 
  
 förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. 
  
 Lagens syfte 
  
 2 § 
  
 Paragrafen anger lagens övergripande syfte. Bestämmelsen behand- las i avsnitt 9.1. 
  
 Lagens syfte är tudelat. Den syftar till att dels ge behöriga myn- digheter tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  för användning i viss brottsbe- kämpning, dels värna de registrerades integritet vid insamlingen och den vidare användningen samt utbytet av uppgifter om dem. Be- stämmelsen har främst en informativ och pedagogisk betydelse då den klargör den övergripande målsättningen med regleringen. 
  
 Definitioner 
  
 3 § 
  
 I paragrafen, som bl.a. genomför artikel 3, definieras vissa uttryck som används i lagen. 
  
 Avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 Avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  definieras inte i direktivet. Uttrycket behandlas i avsnitt 13.3. 
  
 Med avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses sådana uppgifter som tidi- gare har gjorts osynliga i  
 PNR-databasen 
  för användare utan särskild behörighet, eftersom de har förvarats där under längre tid än sex månader och som därefter har gjorts synliga på nytt. 
  
 480 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Behörig mottagare 
  
 Behörig mottagare definieras inte i direktivet. Uttrycket behandlas i avsnitt 10.2. 
  
 Med behörig mottagare avses samtliga aktörer som är behöriga att motta  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation. Mottagare i tredjeland omfattas inte av definitionen. 
  
 Behörig myndighet 
  
 Definitionen, som genomför artikel 7.2, behandlas i avsnitt 15.2.1. Bestämmelsen avgränsar vad för slags myndighet som i Sverige 
  
 kan utses till en behörig sådan och hur myndigheten utses. Med att en myndighet är behörig avses att den är behörig att ta emot PNR- information från enheten för passagerarinformation, antingen efter enhetens förhandsbedömning eller efter särskild begäran enligt lagens bestämmelser. Även andra kan dock komma att ha rätt att använda  
 PNR-informationen, 
  t.ex. åklagare eller allmän domstol i samband med utredning eller lagföring av terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. Dessa är dock inte i lagens mening behöriga att få PNR- information direkt från enheten. 
  
 Flygpassageraruppgifter eller  
 PNR-uppgifter 
  
 Definitionen motsvarar artikel 3.5 i direktivet och behandlas bl.a. i avsnitt 11.4.3. 
  
 PNR-uppgifter 
  utgörs av sådana uppgifter om resenärer som läm- nas i samband med bokning eller köp av flygresor eller vid incheck- ning och som samlas och hanteras av lufttrafikföretag för deras kom- mersiella och operativa syften. PNR är en i resebranschen vedertagen benämning som står för Passenger Name Record. Det spelar ingen roll om  
 PNR-uppgifterna 
  samlas i lufttrafikföretagens system för hantering av reservationer, i avgångskonstrollsystem som används för att checka in passagerare på flygningar eller i likvärdiga system med motsvarande funktioner. Vilka  
 PNR-uppgifter 
  som ska behandlas enligt lagen framgår av bilagan till lagen. Det ska observeras att även s.k.  
 API-uppgifter 
  (Advance Passenger Information) kan ingå bland dessa  
 PNR-uppgifter. 
  
 481 
  
 Författningskommentar SOU 2017:57 
  
 Grov brottslighet 
  
 Definitionen motsvarar artikel 3.9 i direktivet och behandlas i avsnitt 9.4. 
  
 Med grov brottslighet avses sådana brott enligt nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater som har sin motsvarighet i bilaga II till direktivet och för vilka det ingår tre års fängelse i straffskalan. För att ett brott ska ses som grovt i denna lags mening ska det således omfattas av den angivna bilagan och kunna leda till tre års fängelse eller mer. Inom det svenska tillämpningsområdet faller t.ex. män- niskohandel, våldtäkt, rån, grov stöld, narkotikabrott, narkotika- smuggling och grovt vapenbrott. 
  
 Definitionen och bilaga II till direktivet har betydelse för att när- mare avgränsa i vilka fall  
 PNR-information 
  ska överföras från enheten för passagerarinformation till behöriga myndigheter för användning i deras verksamhet med att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra aktuell brottslighet. För det fall  
 PNR-information 
  ska överföras till en annan medlemsstat på begäran bör det vara tillräck- ligt att den medlemsstat som begär tillgång till uppgifterna anger att aktuell brottslighet omfattas av bilagan och kan leda till tre års fängelse enligt den medlemsstatens nationella rätt. I de fall enheten för passagerarinformation mottar  
 PNR-information 
  från en annan medlemsstat efter en förhandsbedömning av passagerare gjord i den medlemsstaten, får informationen endast sändas vidare till behöriga myndigheter här om aktuell brottslighet omfattas av aktuell bilaga och kan leda till tre års fängelse i Sverige. 
  
 Det ska observeras att den svenska översättningen av bestämmel- sen har rättats i direktivet genom ett särskilt beslut. Definitionen i 3 § genomför den rättade versionen. 
  
 Lufttrafikföretag 
  
 Definitionen behandlas i avsnitt 11.3 och motsvarar delvis defini- tionen i artikel 3.1. 
  
 Med lufttrafikföretag i lagens mening avses sådana lufttrafik- företag som har en giltig operativ licens utfärdad enligt bestämmel- serna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av den 24 september 2008 om gemensamma regler för tillhandahål- lande av lufttrafik i gemenskapen och som ger rätt att mot betalning 
  
 482 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 och/eller hyra utföra lufttransporter av passagerare. Även sådana lufttrafikföretag som har en motsvarande licens utfärdad i en stat utanför EU innefattas. För att omfattas av överföringsskyldigheten enligt lagen fordras därutöver att lufttrafikföretagen i sin normala verksamhet samlar och hanterar  
 PNR-uppgifter 
  i någon form av reservationssystem med systematiserad behandling av standardise- rade  
 PNR-uppgifter. 
  Som utgångspunkt utesluts från överförings- skyldighet härigenom flertalet mindre lufttrafikföretag som utför taxiflygningar från mindre flygstationer utan system för avgångs- kontroller av passagerare. 
  
 Maskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 Maskerade  
 PNR-uppgifter 
  definieras inte i direktivet. Uttrycket be- handlas i avsnitt 13.3. 
  
 Med maskerade  
 PNR-uppgifter 
  avses sådana uppgifter som har gjorts osynliga i  
 PNR-databasen 
  för den vanliga användaren av data- basen eftersom de har förvarats där under längre tid än sex månader. 
  
 Maskering 
  
 Definitionen, som avses i artikel 3.10, behandlas i avsnitt 13.3. Genom en maskering görs sådana  
 PNR-uppgifter 
  som direkt 
  
 kan hänföras till en fysisk person osynliga, dvs. oåtkomliga, för den användare av  
 PNR-databasen 
  som saknar särskild behörighet för att få ta del av maskerade uppgifter. Maskering ska ske sex månader efter det att  
 PNR-uppgifterna 
  har kommit in från lufttrafikföre- tagen, se 3 kap. 11 § där det också anges vilka uppgifter som ska maskeras. 
  
 Medlemsstat 
  
 Definitionen har ingen motsvarighet i direktivet. Uttrycket behand- las i avsnitt 15.3.1. 
  
 Med medlemsstat avses sådana stater som är bundna av direktivet, vilket gäller samtliga EU:s medlemsstater förutom Danmark. 
  
 483 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 Passagerare 
  
 Definitionen motsvaras av artikel 3.4 i direktivet. Uttrycket behand- las i avsnitt 11.4.3. 
  
 Med passagerare avses alla personer, även de i transfer eller transit, som finns upptagna i passagerarförteckningen och därmed trans- porteras eller kommer att transporteras med ett flygplan med luft- trafikföretagets godkännande. Besättningsmedlemmar omfattas dock inte. Sådana operatörsanställda som reser med flygplanet utan att tjänstgöra ombord transporteras med lufttrafikföretagets godkän- nande och ska stå med i passagerarlistan. De omfattas därmed av direktivets definition av passagerare. 
  
 PNR-information 
  
 Definitionen har ingen motsvarighet i direktivet. Uttrycket behand- las i avsnitt 10.2. 
  
 Med  
 PNR-information 
  avses såväl  
 PNR-uppgifter 
  som det resul- tat som framkommer när  
 PNR-uppgifter 
  behandlas vid en enhet för passagerarinformation och jämförs med uppgifter i relevanta register eller andra uppgiftssamlingar eller med på förhand fastställda kri- terier. 
  
 Reservationssystem 
  
 Definitionen motsvarar artikel 3.6 i direktivet och behandlas i avsnitt 11.3. 
  
 Med reservationssystem avses ett sådant elektroniskt system där lufttrafikföretag systematiskt samlar  
 PNR-uppgifter 
  och hanterar reservationer. Det har ingen betydelse om reservationssystemet till- hör lufttrafikföretaget eller om  
 PNR-uppgifterna 
  samlas och hanteras i ett system som tillhandahålls av en tredjepart. 
  
 484 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Terroristbrottslighet 
  
 Definitionen motsvarar artikel 3.8 i direktivet. Den behandlas i av- snitt 9.3. 
  
 Med terroristbrottslighet avses i lagen samtliga brott som har införts i eller har ansetts svara mot befintlig nationell rätt i Sverige eller andra medlemsstater på grund av de aktuella bestämmelserna i rambeslutet och de ändringar som har genomförts i det beslutet. 
  
 Precis som definitionen av grov brottslighet har definitionen av terroristbrottslighet betydelse för att närmare avgränsa i vilka fall  
 PNR-information 
  får behandlas och t.ex. ska överföras från enheten för passagerarinformation till behöriga mottagare. 
  
 Tredjeland 
  
 Tredjeland är inte definierat i direktivet. Definitionen täcker alla stater som inte är medlemsstater i lagens mening och utgår alltså från hur en medlemsstat är definierad. Danmark är således i lagens mening ett tredjeland. Uttrycket behandlas i avsnitt 17.3.1. 
  
 Enhet för passagerarinformation 
  
 4 § 
  
 I paragrafen behandlas enheten för passagerarinformation. Bestäm- melsen genomför artikel 4.1 och 4.2 i direktivet. Den behandlas i avsnitt 10.2. 
  
 I bestämmelsen slås fast att den nationella enheten för passagerar- information ska vara en enhet inom Polismyndigheten. Den kommer där att ingå i den verksamhetsgren som ägnar sig åt att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller syftar till att lagföra brottslig verk- samhet. Vidare anges enhetens övergripande uppgifter, som är att samla in, lagra och behandla  
 PNR-uppgifter 
  och att överföra dem och annan  
 PNR-information 
  till behöriga myndigheter. Bland de grundläggande uppgifterna ingår också att utbyta  
 PNR-information 
  med andra medlemsstaters motsvarande enheter, med Europol och, i undantagsfall, med sådana myndigheter som har utsetts som be- höriga i andra medlemsstater. I 6 kap. finns bestämmelser som anger 
  
 485 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 att  
 PNR-information 
  får överföras även till tredjeland om vissa för- utsättningar är uppfyllda. 
  
 Otillåten behandling av  
 PNR-information 
  
 5 § 
  
 Paragrafen genomför bl.a. artikel 1.2, 7.4 och  
 9.2–4 
  i direktivet. Den behandlas i avsnitt 9.5. 
  
 I paragrafen föreskrivs ett förbud mot behandling av PNR- information för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Para- grafen kan ses som en portalbestämmelse som talar om vilken be- handling av  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av dessa uppgifter som över huvud taget är tillåten enligt lagen. Det har ingen betydelse om  
 PNR-uppgifterna 
  har överförts till enheten för passa- gerarinformation från ett lufttrafikföretag eller från en annan med- lemsstats motsvarande enhet. Det har inte heller någon betydelse om uppgifterna behandlas vid enheten för passagerarinformation eller vid en behörig myndighet.  
 PNR-uppgifter 
  som har samlats in i enlighet med  
 PNR-direktivet 
  får inte behandlas för andra syften än de som anges i bestämmelsen. Det finns dock ett undantag för be- handling av uppgifter hos behöriga myndigheter i ett visst fall, se vidare i 5 kap. 3 §. 
  
 Förbud mot behandling av känsliga personuppgifter 
  
 6 § 
  
 Paragrafen genomför artikel 13.4 i direktivet. Den behandlas i av- snitt 18.5. 
  
 Genom bestämmelsen förbjuds behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter. Vilka personuppgifter som avses framgår av en motsvarande bestämmelse i 2 kap. 11 § BDL. Som käns- liga personuppgifter avses sådana uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller som rör, hälsa, sexualliv eller sexuell läggning. För det fall enheten för passagerarinformation mottar så- dana uppgifter ska dessa omedelbart raderas, se vidare i 3 kap. 10 §. 
  
 486 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Inte heller en behörig myndighet får behandla  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter. Även för det fall en sådan myndighet av misstag skulle motta sådana uppgifter ska de omedelbart raderas, se vidare i 5 kap. 2 §. 
  
 Förbudet mot behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter tar sikte på sådana personuppgifter där det direkt framgår – av uppgiften i sig själv - att det är fråga om en känslig per- sonuppgift. Det krävs alltså inte att en mottagare av uppgifterna gör några närmare analyser och bedömningar av uppgifterna med jäm- förelser med övriga tillgängliga uppgifter osv, för att bedöma huru- vida en  
 PNR-uppgift 
  indirekt utgör en känslig personuppgift. 
  
 2 kap. Lufttrafikföretagens skyldigheter 
  
 Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinformation 
  
 1 § 
  
 I bestämmelsen behandlas skyldigheten för lufttrafikföretag att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den svenska enheten för passagerar- information. Paragrafen genomför artikel 8.1 i direktivet samt med- lemsstaternas överenskommelse om att tillämpa direktivet även på flygningar inom EU. Den behandlas i avsnitt 11.4. 
  
 Första stycket innebär att lufttrafikföretagen ska överföra PNR- uppgifter inför varje flygning ankommande till eller avgående från Sverige. Härmed omfattas alla flygningar mellan Sverige och ett annat land, oavsett om det är fråga om ett annat  
 EU-land 
  eller ett land utanför EU, och även för det fall det endast är fråga om en mellan- landning på svensk mark. Inrikesflygningar omfattas däremot inte. Av bestämmelsen framgår också den för direktivet gällande grund- satsen, nämligen att lufttrafikföretagen inte ska överföra fler upp- gifter än de som de redan samlar in i sin normala verksamhet. Lagen ålägger alltså inte lufttrafikföretagen att hämta in ytterligare PNR- uppgifter om sina passagerare (från passagerarna själva, charterbolagen eller resebyråer m.fl.) utan endast att överföra sådana uppgifter som de redan har tillgång till. Vilka uppgifter som kan vara aktuella för en sådan överföring framgår av bilagan till lagen. Även  
 API-uppgifter 
  ingår bland de uppräknade uppgifterna i bilagan. I den anslutande 
  
 487 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 förordningen regleras att eventuella  
 API-uppgifter 
  ska överföras även om de inte lagras eller annars behandlas med hjälp av samma tek- niska metoder som andra  
 PNR-uppgifter. 
  
 I andra stycket anges att för det fall flera lufttrafikföretag sam- arbetar och har en gemensam linjebeteckning, s.k. code sharing, ska  
 PNR-uppgifterna 
  överföras av det lufttrafikföretag som utför själva flygningen. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen genomför delar av artikel 8.3 samt artikel 8.4 i direktivet. Den behandlas i avsnitt 11.4.5. 
  
 Av bestämmelsen framgår att  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras vid två tillfällen, det första ett till två dygn före flygningens avgång och det andra omedelbart efter det att gatens dörrar har stängts, dvs. när passagerarna har stigit ombord på planet inför avgång och passa- gerare inte längre tillåts stiga ombord eller stiga av. Det är möjligt för ett lufttrafikföretag och enheten för passagerarinformation att kom- ma överens om vid vilken närmare tidpunkt den första överföringen ska ske. Har lufttrafikföretaget överfört  
 PNR-uppgifterna 
  inom den i lagen angivna tidsramen har företaget dock uppfyllt sin överförings- skyldighet enligt den första punkten. 
  
 I andra stycket framgår att den senare överföringen får begränsas till uppdateringar och kompletteringar av den information som över- fördes vid det första tillfället. En sådan uppdatering kan avse såväl ändringar i tidigare lämnade  
 PNR-uppgifter 
  som helt nytillkomna  
 PNR-uppgifter, 
  t.ex. avseende passagerare inbokade samma dag som flygets avgång. 
  
 3 § 
  
 Bestämmelsen, som genomför artikel 8.5 i direktivet, behandlas i avsnitt 11.4.6. 
  
 Av bestämmelsen framgår att lufttrafikföretag, utöver vad som anges i 2 §, är skyldiga att överföra  
 PNR-uppgifter 
  även vid andra tidpunkter om det i ett enskilt fall bedöms nödvändigt för att av- värja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrotts- lighet eller grov brottslighet. Det är enheten för passagerarinforma- 
  
 488 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 tion som, i praktiken normalt efter framställan från en behörig myndighet, ska bedöma huruvida det i ett enskilt fall är nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  vid andra tidpunkter än de som anges i 2 §. En sådan begäran kan bli aktuell då omständigheterna medför att tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  avseende en viss person eller en viss flygresa är nödvändig för att reagera på en särskild risk för sådan brottslighet som direktivet avser. 
  
 4 § 
  
 Bestämmelsen genomför delar av artiklarna 8.1 och 8.3 i direktivet. Den behandlas i avsnitt 11.4.7. 
  
 Första meningen i bestämmelsen anger att  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras från lufttrafikföretagen till databasen vid enheten för passa- gerarinformation på elektronisk väg. Av andra meningen framgår att överföringen ska ske via den s.k. sändmetoden. Det är således inte tillåtet för enheten att via direktåtkomst ta del av  
 PNR-uppgifter 
  i lufttrafikföretagens reservationssystem eller liknande datoriserade bokningssystem. Närmare bestämmelser om formen för överföring- arna finns i den anslutande förordningen. 
  
 5 § 
  
 Bestämmelsen motsvaras inte av någon bestämmelse i direktivet. Den behandlas i avsnitt 11.4.8. 
  
 Paragrafen erinrar om att ett lufttrafikföretag har möjlighet att låta t.ex. en systemleverantör av ett datoriserat bokningssystem över- föra  
 PNR-uppgifterna 
  till enheten för passagerarinformation. Det är dock lufttrafikföretaget som har personuppgiftsansvaret för över- föringen av uppgifterna, bl.a. att den kringgärdas av tillräckliga säker- hetsåtgärder. Det är även lufttrafikföretaget som riskerar sanktions- avgift om uppgiftsskyldigheten inte fullgörs enligt denna lag. 
  
 489 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 Information till passagerare 
  
 6 § 
  
 Bestämmelsen genomför direktivets skäl 29 och 37. Den behandlas i avsnitt 20.2.4. 
  
 Paragrafen innebär att lufttrafikföretag vars passagerare berörs av överföringen av  
 PNR-uppgifter 
  enligt lagen ska informera passa- gerarna om att uppgifterna överförs till enheten för passagerarin- formation och om att detta sker till följd av ett författningsreglerat åläggande som genomför  
 PNR-direktivet. 
  Informationen kan lämp- ligen lämnas tillsammans med den övriga information som lufttrafik- företagen ska tillhandahålla enligt dataskyddsförordningen. Infor- mationsskyldigheten fullgörs lämpligen både med en mer allmänt riktad metod, t.ex. en webbplats, och genom information till passa- geraren i fråga, t.ex. på biljett eller bokningsbekräftelse. Vid samarbete mellan lufttrafikföretag, s.k. code sharing, ansvarar respektive luft- trafikföretag för att informera sina passagerare. 
  
 Sanktionsavgift för lufttrafikföretag 
  
 7 § 
  
 Paragrafen reglerar för vilka överträdelser administrativ sanktions- avgift ska tas ut av ett lufttrafikföretag. Den genomför artikel 14 i direktivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 22.3.5. 
  
 I paragrafen anges uttömmande vilka överträdelser som kan för- anleda sanktionsavgift. Både överträdelser av bestämmelser i lagen och bestämmelser som har utfärdats i anslutning till lagen kan leda till sanktionsavgift. Sanktionsavgift kan t.ex. utgå om överföringar inte sker vid de tidpunkter som anges i lagen eller om de görs i ett annat format än de som godkänts av kommissionen. Polismyndig- heten avgör dock i det enskilda fallet om det är påkallat att ta ut sanktionsavgift, se 8 § andra stycket. 
  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras av det lufttrafikföretag som utför själva flygningen. Sanktioner kommer således inte att drabba de luft- trafikföretag som endast delar linjebeteckning med det företag som utför flygningen. Det följer inte heller någon sanktionsavgift enligt lagen vid utebliven information till passagerarna om överföringen. 
  
 490 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Ansvaret för överträdelser är strikt. Det krävs alltså varken uppsåt eller oaktsamhet för att en sanktionsavgift ska kunna tas ut. Det är tillräckligt att en överträdelse har ägt rum. 
  
 8 § 
  
 Paragrafen behandlar sanktionsavgiftens storlek. Övervägandena finns i avsnitt 22.3.6. 
  
 I första stycket fastställs minimi- och maximibelopp för sanktions- avgift. Avgifter som motsvarar eller ligger i närheten av maximi- beloppet är avsedda för de allvarligare fallen. Det kan röra sig om upprepade överträdelser eller fall som rör ett stort antal passagerare och där ingen rimlig förklaring finns till att de aktuella uppgifterna inte har lämnats. I andra fall bör en lägre avgift kunna fastställas. Direktivets föreskrift om att sanktionerna ska vara effektiva, pro- portionella och avskräckande ska dock alltid beaktas. 
  
 I andra stycket föreskrivs att sanktionsavgiften kan sättas ned helt eller delvis. Lufttrafikföretagen kommer normalt sett ha möjlighet att lämna uppgifter i enlighet med direktivets bestämmelser. Det kan emellertid finnas olika orsaker till att ett lufttrafikföretag inte har fullgjort sin överföringsskyldighet. Det kan t.ex. vara så att det har skett ett tekniskt fel vid överföringen av uppgifterna. Vidare kan ett flyg som inte var tänkt att anlända till Sverige oväntat ha om- dirigerats hit. Paragrafen ger möjlighet att sätta ned sanktions- avgiften, helt eller delvis, om överträdelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. 
  
 9 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 22.3.7. I första stycket föreskrivs att Polismyndigheten beslutar om sanktionsavgift. Av andra stycket fram- går att sanktionsavgiften tillfaller staten. 
  
 491 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 10 § 
  
 Av paragrafen följer att den som avgiften ska tas ut av ska ges tillfälle att yttra sig innan Polismyndigheten beslutar om sanktionsavgift. Paragrafen behandlas i avsnitt 22.3.7. Möjligheten att besluta om sanktionsavgift bortfaller om den som avgiften ska tas ut av inte har fått tillfälle att yttra sig inom två år efter överträdelsen. 
  
 11 § 
  
 Av bestämmelsen, som behandlas i avsnitt 22.3.7, framgår att Polis- myndighetens beslut om sanktionsavgift får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten krävs pröv- ningstillstånd. 
  
 Föreskrifter 
  
 12 § 
  
 I bestämmelsen upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om lufttrafikföre- tagens överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till enheten för passagerarinfor- mation samt om handläggningen av beslut om och verkställighet av sanktionsavgifter. 
  
 3 kap. Behandling av  
 PNR-information 
  vid enheten för passagerarinformation 
  
 PNR-databas 
  
 1 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 13.1. Den genomför bl.a. artikel 12.1 i direktivet. 
  
 Genom bestämmelsen föreskrivs att det ska finnas en databas för  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation där de PNR- uppgifter som överförs från lufttrafikföretagen ska lagras. Begrep- pet databas används i lagen i en rättslig mening för att beteckna en 
  
 492 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 avgränsad uppgiftssamling med  
 PNR-uppgifter. 
  Någon särskild tek- nisk lösning för denna avgränsning föreskrivs inte. 
  
 Personuppgiftsansvar m.m. 
  
 2 § 
  
 Bestämmelsen, som inte motsvaras av någon artikel i direktivet, be- handlas i avsnitt 19.1.3. 
  
 Bestämmelsen är av upplysande karaktär och anger att det är Polis- myndigheten som är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som utförs vid enheten för passagerarinformation. Det är således Polismyndigheten som ska ansvara för att sådana skyl- digheter som följer av bl.a. denna lag följs i den verksamhet som sker vid enheten för passagerarinformation. 
  
 3 § 
  
 Paragrafen genomför artikel 6.8 i direktivet. Den behandlas i av- snitt 19.2.4. 
  
 Bestämmelsen innebär ett förbud mot att enhetens lagring och annan behandling av  
 PNR-uppgifter 
  sker på ett territorium utanför en medlemsstat enligt direktivet. Den innebär inte nödvändigtvis ett krav på att enhetens behandling av  
 PNR-uppgifter 
  ska ske i Sverige. Huvudsaken är att uppgifterna garanteras den säkerhetsnivå och övrigt dataskydd som gäller i medlemsstaterna. 
  
 Tillåtna ändamål 
  
 4 § 
  
 Paragrafen innehåller de grundläggande ändamålen för vilka de  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från lufttrafikföretag får behandlas vid enheten för passagerarinformation. Bestämmelsen genomför arti- kel 6.2. Den behandlas i avsnitt 13.2. 
  
 Bestämmelsen ersätter de ändamålsbestämmelser som anges i 2 kap. 7 och 8 §§ PDL. Den exkluderar även en tillämpning av be- stämmelsen om behandling av personuppgifter för nya ändamål i 
  
 493 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 2 kap. 4 § BDL. Uppräkningen i bestämmelsen är alltså uttömman- de och innebär att endast sådan personuppgiftsbehandling som inryms i något av de i paragrafen angivna ändamålen får äga rum. Dock är behandling alltid tillåten för att uppfylla de syften som anges i 2 kap. TF. Vidare får  
 PNR-uppgifterna 
  alltid behandlas för att besvara en förfrågan från en enskild om huruvida dennes personuppgifter be- handlas vid enheten eller för att ge tillsynsmyndigheten tillgång till behandlade uppgifter. 
  
 Enligt första stycket punkten 1 får  
 PNR-uppgifterna 
  behandlas för att göra en förhandsbedömning av passagerare innan de har an- länt till eller avrest från Sverige. En sådan realtidsbedömning har till syfte att identifiera personer som behöver utredas ytterligare av be- höriga myndigheter eller Europol. En bedömning av  
 PNR-uppgift- 
  erna innebär en möjlighet att välja ut personer som inte tidigare varit misstänkta för inblandning i grov brottslighet eller terrorism, men som enligt en analys av uppgifterna kan vara inblandade i sådan brottslighet och därför bör bli föremål för ytterligare utredning av de behöriga myndigheterna. Syftet med behandlingen enligt denna punkt är att  
 PNR-informationen 
  ska analyseras vidare av nationella behöriga myndigheter eller av Europol, för ställningstagande där till om den ger anledning till vidare insatser, t.ex. att en eller flera passagerare kontrolleras. Behandlingen ska således inte ske för att finna personer som bör behandlas vidare vid andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation. För det fall enheten skulle finna att den framtagna informationen kan vara av intresse även för en annan medlemstat ska dock informationen sändas även till den med- lemsstatens enhet för passagerarinformation enligt 4 kap. 2 §. Be- handling av  
 PNR-information 
  för ett sådant ändamål behandlas i punkten 2. 
  
 Av andra punkten följer att enheten för passagerarinformation får behandla  
 PNR-uppgifter 
  för att fullgöra sina uppgifter enligt 4 kap. att besvara en begäran från en behörig mottagare om att få tillgång till äldre  
 PNR-uppgifter 
  och att överföra dem till den efterfrågande mottagaren. I brottsutredningar kan äldre  
 PNR-uppgifter 
  vara an- vändbara för att exempelvis kartlägga var en misstänkt har befunnit sig vid vissa tidpunkter, vem personen har rest med och vem som har betalat för resan.  
 PNR-uppgifter 
  kan således även användas reaktivt efter det att ett brott har begåtts för att t.ex. ta fram bevisning eller, i förekommande fall, hitta medbrottslingar och nysta upp kriminella 
  
 494 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 nätverk. Behöriga mottagare kan därför ha ett intresse av att få del av sådana äldre  
 PNR-uppgifter 
  som bevaras vid enheten för passage- rarinformation. 
  
 Enligt tredje punkten får  
 PNR-uppgifterna 
  behandlas för att skapa nya eller uppdatera gamla kriterier som ska användas vid förhands- bedömningarna enligt första punkten. Det är därmed möjligt för personalen inom enheten för passagerarinformation att gå igenom de  
 PNR-uppgifter 
  som finns samlade i databasen för att t.ex. leta efter mönster som kan indikera att personer kan vara av intresse för vidare kontroller. 
  
 I andra stycket upplyses om att det i 6 kap. finns bestämmelser som anger att  
 PNR-uppgifter 
  under vissa förutsättningar får över- föras till ett tredjeland.  
 PNR-uppgifterna 
  får behandlas även för detta ändamål. 
  
 5 § 
  
 Paragrafen anger hur en förhandsbedömning av  
 PNR-uppgifter 
  får gå till. Bestämmelsen genomför artikel 6.3 och behandlas i avsnitt 13.2.2. 
  
 PNR-uppgifterna 
  får enligt första punkten jämföras med sådana register eller andra uppgiftssamlingar som är relevanta för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Vilka register eller uppgiftssamlingar som ska användas är upp till varje medlemsstat. Dessa måste dock vara rele- vanta för direktivets syften, dvs. att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Enligt direktivet kan detta omfatta register över personer eller föremål som är eftersökta eller finns uppförda på en spärrlista. 
  
 Enligt andra punkten får  
 PNR-uppgifterna 
  behandlas i enlighet med på förhand utformade och fastställda kriterier. Uppgifterna får således jämföras med sådana i förväg bestämda profiler som kan ge anledning att kontrollera en viss person. En profil avser en icke per- sonanknuten företeelse och kan omfatta uppgifter om exempelvis avreseort, resrutt, betalningssätt, bokningsrutin, bagage m.m. Profiler kan användas för att leta efter mönster som kan indikera att en per- son är av intresse för vidare kontroller. Enligt bestämmelsen ska så- dana kriterier, eller profiler, vara riktade, proportionella och avgrän- sade och får inte grundas på känsliga personuppgifter. Det framgår 
  
 495 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 av förordningen att kriterierna ska fastställas och fortlöpande ses över av enheten för passagerarinformation i samarbete med behöriga myndigheter. Härigenom kan kriterierna kontinuerligt förbättras och träffsäkerheten öka. 
  
 6 § 
  
 Paragrafen reglerar enheten för passagerarinformations behandling av  
 PNR-information 
  som den mottagit från motsvarande enheter i andra medlemsstater. Den har ingen motsvarighet i direktivet. Be- stämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.5. 
  
 Enheten för passagerarinformation kommer inte bara att behandla  
 PNR-uppgifter 
  som har kommit in till enheten från lufttrafikföre- tag, utan kommer också att motta och behandla  
 PNR-information 
  som överförts från andra medlemsstaters motsvarande enheter. Av bestämmelsen framgår att enheten endast får behandla denna PNR- information i syfte att vidarebefordra den till en eller flera behöriga myndigheter för fortsatt användning enligt de syften som anges i 1 kap. 5 §. Den  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinfor- mation mottagit från motsvarande enheter i andra medlemsstater kan således inte användas t.ex. för att enheten ska kunna verifiera sin egen databas eller finslipa sina kriterier etc. För det fall det kan konstateras att den mottagna informationen inte avser terroristbrotts- lighet och inte heller avser sådan brottslighet som definieras som grov brottslighet i Sverige, följer av 1 kap. 5 § att informationen inte får sändas vidare till behöriga myndigheter. 
  
 Tillgång till  
 PNR-information 
  
 7 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 10.4.3. Den begränsar antalet personer vid Polismyndigheten som är behöriga att ta del av uppgifterna i  
 PNR-databasen 
  och den övriga  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten för passagerarinformation. Endast de som arbetar vid enheten får ha tillgång till dessa uppgifter. Dessutom ska tillgången begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter vid enheten. 
  
 496 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Vissa tjänstemän kan ha sin grundanställning på en annan behörig myndighet än Polismyndigheten men ha avdelats för att arbeta vid enheten för passagerarinformation. När de gör det anses de delta i Polismyndighetens verksamhet i den mening som avses i bl.a. 2 kap. 1 § OSL. 
  
 Förbud mot direktåtkomst 
  
 8 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 10.4.1. Den innebär att andra myndig- heter än Polismyndigheten inte får tillåtas ha direkt tillgång till upp- gifterna i  
 PNR-databasen 
  vid enheten för passagerarinformation eller i övrigt till den  
 PNR-information 
  som behandlas vid enheten. Behöriga myndigheter får således endast tillgång till dessa uppgifter sedan de har överförts till dem från enheten för passagerarinfor- mation. Tillgången inom Polismyndigheten regleras i 7 §. 
  
 Bevarande och gallring av  
 PNR-uppgifter 
  
 9 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 18.4. Den genomför delvis artikel 12.1 och 12.4 i direktivet. 
  
 I bestämmelsen föreskrivs att  
 PNR-uppgifter 
  som mottagits från lufttrafikföretagen ska lagras i databasen för  
 PNR-uppgifter 
  vid en- heten för passagerarinformation i fem år. Det har ingen betydelse om  
 PNR-uppgifterna 
  levereras till enheten direkt från ett lufttrafik- företag eller från ett personuppgiftsbiträde, exempelvis en system- leverantör. Efter fem år ska  
 PNR-uppgifterna 
  gallras genom att rade- ras. Härmed avses i praktiken att uppgifterna utplånas. 
  
 För det fall  
 PNR-uppgifter 
  har överförts till behöriga myndig- heter gäller samma gallringsregler för de uppgifterna som i övrigt är tillämpliga vid den myndigheten. Dock ska sådana  
 PNR-uppgifter 
  som har överförts från enheten för passagerarinformation efter enhetens förhandsbedömning och som inte är av intresse för vidare kontroller raderas genast, se 5 kap. 1 §. 
  
 497 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 10 § 
  
 Bestämmelsen behandlar radering av  
 PNR-uppgifter 
  som utgör käns- liga personuppgifter. Den genomför artikel 13.4 i direktivet och be- handlas i avsnitt 18.5. 
  
 Lufttrafikföretagen bör inte skicka in andra uppgifter än de som omfattas av deras uppgiftsskyldighet, därmed inte heller känsliga personuppgifter. Dock kan detta komma att ske av misstag, t.ex. därför att uppgiven kontaktadress röjer en svensk partitillhörighet som är obekant för det asiatiska lufttrafikföretaget i fråga. Enligt bestämmelsen ska enheten för passagerarinformation omedelbart gallra  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter genom att radera dem om enheten mottar sådana uppgifter från lufttrafik- företag eller från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat. Bestämmelsen kräver inte manuell genomgång av varje inkommen uppgift. Däremot krävs att det används tillgänglig infor- mationsteknik för att genom automatiserade processer söka efter och radera känsliga personuppgifter när enhetens tekniska lösningar utformas och uppdateras. 
  
 En motsvarande bestämmelse för behöriga myndigheter finns i 5 kap. 2.§. 
  
 Maskering av  
 PNR-uppgifter 
  
 11 § 
  
 Av bestämmelsen framgår vilka  
 PNR-uppgifter 
  som ska maskeras sex månader efter att de överförts från lufttrafikföretag och förts in i databasen för  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinforma- tion. Paragrafen genomför artikel 12.2 i direktivet och behandlas i avsnitt 13.3. 
  
 De  
 PNR-uppgifter 
  som ska maskeras avser sådana uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera passagerare. Uppräk- ningen motsvarar densamma i direktivet, dock med några språkliga justeringar. Med alla former av betalningsinformation enligt punkten 4 avses all sådan information som kan användas för att omedelbart identifiera en person, oavsett om denne är en passagerare eller inte. 
  
 498 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Dataskyddsombud 
  
 12 § 
  
 Paragrafen genomför artikel 5.1 första ledet och artikel 6.7 första meningen i direktivet. Den behandlas i avsnitt 19.5.4. 
  
 Av första stycket följer att Polismyndigheten ska utse ett eget dataskyddsombud för enheten för passagerarinformation. Av andra stycket följer att detta ombud för sitt arbete ska ha tillgång till samt- liga uppgifter som behandlas vid enheten för passagerarinformation. Genom en sådan tillgång kan lagligheten i behandlingen fortlöpande kontrolleras. 
  
 13 § 
  
 Paragrafen reglerar dataskyddsombudets uppgifter. Bestämmelsen genomför andra ledet av artikel 5.1 i direktivet. Den behandlas i avsnitt 19.5.4. 
  
 Dataskyddsombudets generella uppgifter regleras i brottsdata- lagen. Av första stycket framgår att dataskyddsombudet, utöver vad som anges i 3 kap. 14 § BDL, även ska ansvara för genomförandet av relevanta skyddsåtgärder. Detta innebär att det ankommer på om- budet, vid sidan av Polismyndigheten, att ta initiativ till och lämna riktlinjer och förslag på lämpliga skyddsåtgärder samt att också se till att dessa genomförs i praktiken vid enheten för passagerarinfor- mation. 
  
 Av andra stycket följer att enskilda ska ha rätt att vända sig till dataskyddsombudet i egenskap av enda kontaktpunkt i alla frågor som gäller behandlingen enligt lagen av  
 PNR-uppgifter 
  om denne. Den enskilde ska således kunna vända sig till och få hjälp eller in- formation av dataskyddsombudet vid enheten även om behandlingen i det särskilda fallet helt eller delvis utförts av ett lufttrafikföretag, en behörig myndighet eller av utländska mottagare, dock bara såtill- vida det varit fråga om en tillämpning av lagens bestämmelser. Om den enskilde har invändningar mot t.ex. lufttrafikföretags insamling av  
 PNR-uppgifter 
  får denne däremot vända sig till vederbörande lufttrafikföretag. Likaså får en enskild vända sig till vederbörande dataskyddsombud utanför enheten om det t.ex. handlar om använd- ning av  
 PNR-uppgifter 
  i ett förundersökningsprotokoll. Dock bör 
  
 499 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 enhetens dataskyddsombud i sådana fall kunna lotsa en missnöjd eller undrande enskild vidare till rätt kontaktpunkt. 
  
 14 § 
  
 Paragrafen, som behandlas i avsnitt 19.5.4, reglerar dataskyddsom- budets skyldighet att anmäla brister till tillsynsmyndigheten. Be- stämmelsen genomför artikel 6.7 andra meningen. 
  
 Om den personuppgiftsansvarige inte följer regelverket för be- handling av personuppgifter inom enheten för passagerarinformation ska dataskyddsombudet agera och anmäla detta till tillsynsmyndig- heten. Någon rätt för den personuppgiftsansvarige att först vidta rättelse föreligger alltså inte. Däremot får det givetvis förutsättas att rättelse ändå sker snarast möjligt. Det är upp till dataskyddsom- budet att bedöma om en anmälan ska ske. Att ett anställt dataskydds- ombud med stöd av paragrafen gör en anmälan får inte leda till några konsekvenser för ombudet i arbetsrättsligt hänseende, eftersom det är fråga om en lagreglerad skyldighet. 
  
 Föreskrifter 
  
 15 § 
  
 I bestämmelsen upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om utformande av kriterier, tillgång till  
 PNR-information, 
  dataskyddsombudets upp- gifter, bevarande och gallring, dokumentation och loggning, infor- mation till dataskyddsombud samt enheten för passagerarinforma- tions inhämtande av  
 PNR-information 
  från andra medlemsstater. Sådana bestämmelser finns i den till lagen anslutande förordningen. 
  
 500 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 4 kap. Överföring av  
 PNR-information 
  från enheten för passagerarinformation 
  
 Överföring till behöriga myndigheter 
  
 1 § 
  
 Paragrafen föreskriver i vilka situationer  
 PNR-information 
  ska över- föras från enheten för passagerarinformation till en behörig nationell myndighet. Bestämmelsen, som delvis genomför artikel 6.2 a och b samt 6.5 och 6.6. i direktivet, behandlas i avsnitt 15.2.2. 
  
 Överföring till en behörig myndighet ska enligt första stycket första punkten ske för att vidarebefordra  
 PNR-information 
  avseende per- soner som vid den förhandsbedömning som görs av passagerare före deras beräknade ankomst till eller avresa från Sverige har ansetts vara intressanta för vidare granskning. Vidare ska enligt andra punkten  
 PNR-information 
  lämnas till en behörig myndighet som svar på en särskild motiverad förfrågan från den myndigheten. Förfrågan ska endast besvaras om den är motiverad och avser tillgång till PNR- information för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lag- föra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Om de begärda uppgifterna är äldre än sex månader och därför har maskerats ska även villkoren i 4 kap. 7 § vara uppfyllda för att en överföring av fullständiga, avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska kunna ske. Enligt tredje punkten ska enheten för passagerarinformation lämna över sådan  
 PNR-information 
  som har överförts från en motsvarande enhet i en annan medlemsstat. 
  
 Överföring från enheten för passagerarinformation till behöriga myndigheter ska endast ske i enskilda fall.  
 PNR-information 
  ska alltså inte per automatik föras vidare från enheten till en behörig myndighet. Vidare ska enligt andra stycket varje överlämnande till en behörig myndighet föregås av en bedömning av  
 PNR-informationen 
  utförd av en person som tjänstgör vid enheten för passagerarinfor- mation. Granskningen ska ske för att t.ex., då en förhandsbedöm- ning gett flera träffar, rensa bort information om personer som vid en snabb bedömning kan avfärdas såsom ointressanta för vidare granskning. Enheten bör också tillse att överföring bara sker till den behöriga myndighet som kan antas ha anledning att göra en vidare kontroll. Tanken är alltså inte att alla träffar som uppkommer vid en förhandsgranskning utan vidare ska skickas till alla befintliga be- 
  
 501 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 höriga myndigheter. Även då  
 PNR-information 
  ska lämnas vidare efter en begäran från en behörig myndighet ska en granskning göras, t.ex. för att säkerställa att uppgifterna går till den begärande myn- digheten och att uppgifterna överensstämmer med vad begäran om- fattat. 
  
 Överföring till andra medlemsstater 
  
 2 § 
  
 Bestämmelsen reglerar överföring till enheter för passagerarinfor- mation i andra medlemsstater av sådan  
 PNR-information 
  som en- heten för passagerarinformation väljer ut vid en förhandsbedömning av passagerare. Den genomför artikel 9.1 i direktivet och behandlas i avsnitt 15.3.2. 
  
 Resultatet av en förhandsbedömning av passagerare kan vara av intresse inte bara för behöriga nationella myndigheter utan även för en eller flera andra medlemsstater. Enligt bestämmelsen ska enheten för passagerarinformation därför självmant överföra resultatet av en förhandsbedömning till en motsvarande enhet i en annan medlems- stat. Bestämmelsen är formulerad som en uppgiftsskyldighet men en överföring ska dock endast ske om enheten bedömer att PNR- informationen är relevant och nödvändig för vidare granskning i den andra medlemsstaten för att där förebygga, förhindra, upptäcka, ut- reda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Det är först då det uppkommer en skyldighet att lämna  
 PNR-informationen 
  vidare. Det får därmed från fall till fall övervägas huruvida det är lämpligt att, utöver den överföring som ska ske till nationella be- höriga myndigheter, även överföra  
 PNR-informationen 
  till en viss annan medlemsstat. En typisk situation när en överföring enligt bestämmelsen kan blir aktuell är när enheten för passagerarinfor- mation har valt ut en viss person för vidare granskning inför dennes resa till en annan medlemsstat. Information om denne person ska då överföras till enheten för passagerarinformation i den medlemssta- ten, om det bedöms relevant och nödvändigt med en vidare gransk- ning där. 
  
 502 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § 
  
 Paragrafen behandlar enheten för passagerarinformations behandling av förfrågningar från motsvarande enheter i andra medlemsstater om att få del av  
 PNR-information. 
  Den genomför artikel 9.2 och behandlas i avsnitt 15.3.2 
  
 Bestämmelsen innebär att enheten för passagerarinformation är skyldig att så snart som möjligt besvara en motiverad förfrågan från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat om att få del av  
 PNR-information 
  som bevaras i  
 PNR-databasen 
  och över- föra de efterfrågade uppgifterna dit. För det fall enheten har tillgång till ett resultat av behandling av de aktuella  
 PNR-uppgifterna 
  som har tagits fram i samband med en förhandsbedömning av uppgifter- na, och detta resultat ännu inte har gallrats, ska även det resultatet överföras. Enheten för passagerarinformation är dock inte skyldig att på begäran av en annan enhet exempelvis jämföra  
 PNR-uppgifterna 
  med uppgifter i något register eller någon annan uppgiftssamling. Endast för det fall en sådan förhandsbedömning redan är genom- förd och alltjämt finns sparad vid enheten ska resultatet av den också överföras. 
  
 I att förfrågan ska vara motiverad ligger ett krav på att den ska innehålla tillräckliga uppgifter för att det ska gå att bedöma om  
 PNR-informationen 
  ska användas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet. Om så inte är fallet, ska  
 PNR-informationen 
  inte överföras. 
  
 Om den begärda  
 PNR-informationen 
  är äldre än sex månader och därför har maskerats ska även villkoren i 4 kap. 7 § vara upp- fyllda för att en överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska kunna ske. 
  
 4 § 
  
 Paragrafen reglerar översändande från enheten för passagerarinfor- mation direkt till en myndighet som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat. Den genomför artikel 9.3 i direktivet och be- handlas i avsnitt 15.3.3. 
  
 PNR-uppgifter 
  ska som huvudregel utbytas mellan medlems- staterna bara via deras enheter för passagerarinformation. PNR- direktivet innehåller dock en möjlighet för en medlemsstats behöriga 
  
 503 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 myndigheter att i undantagsfall vända sig direkt till enheten för passagerarinformation i en annan medlemsstat med en begäran om överföring av  
 PNR-information. 
  Av aktuell bestämmelse framgår att enheten för passagerarinformation endast i ett enskilt brådskande fall där det är absolut nödvändigt är skyldig att besvara en motive- rad förfrågan från en myndighet som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat och överföra  
 PNR-information 
  dit. Av artikel 7.3 i  
 PNR-direktivet 
  framgår att medlemsstaterna ska meddela kommis- sionen sin förteckning över behöriga myndigheter. Kommissionen ska offentliggöra dessa och eventuella ändringar i Europeiska unionens officiella tidning. När en myndighet vänder sig direkt till den svenska enheten för passagerarinformation ska det alltså vara enkelt för en- heten att få fram uppdaterad information om myndigheten i fråga är en behörig myndighet enligt  
 PNR-direktivet 
  i sitt land. 
  
 Överföring av  
 PNR-information 
  direkt till en myndighet som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat ska i övrigt ske endast under samma förutsättningar som överföring till en annan enhet för passagerarinformation. Det innebär bl.a. att endast motiverade förfrågningar ska besvaras. Om de begärda uppgifterna är äldre än sex månader och därför har maskerats ska även villkoren i 4 kap. 7 § vara uppfyllda för att en överföring av fullständiga, avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska kunna ske. 
  
 5 § 
  
 Paragrafen behandlar inhämtande av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafik- företag på andra tider än normalt på begäran av en enhet för passa- gerarinformation i en annan medlemsstat. Bestämmelsen genomför artikel 9.4 i direktivet och behandlas i avsnitt 15.3.2. 
  
 Av 2 kap. 3 § framgår att enheten för passagerarinformation kan begära att lufttrafikföretag ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  även vid andra tidpunkter än de som anges i 2 kap. 2 § om det i ett enskilt fall bedöms nödvändigt med tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Aktuell paragraf föreskriver att enheten för passagerarinformation under i övrigt samma omständigheter ska be- gära in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag vid andra tidpunkter än normalt på begäran av en enhet för passagerarinformation i en 
  
 504 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 annan medlemsstat, för att därefter översända uppgifterna till den efterfrågande enheten. 
  
 Överföring till Europol 
  
 6 § 
  
 Paragrafen genomför artikel 10 och behandlas i avsnitt 15.4. 
  
 Av bestämmelsen framgår att enheten för passagerarinformation på begäran ska överföra efterfrågad  
 PNR-information 
  till Europol. Överföring enligt bestämmelsen kan ske såväl av förhandsinforma- tion om passagerare som av äldre uppgifter som lagras i databasen över  
 PNR-uppgifter. 
  En begäran från Europol om att få ta del av  
 PNR-information 
  ska vara motiverad. I att begäran ska vara moti- verad ligger ett krav på information som tydliggör att syftet med behandlingen av den mottagna informationen är att förebygga, för- hindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Om de begärda  
 PNR-uppgifterna 
  är äldre än sex månader och därför har maskerats ska även villkoren i 4 kap. 7 § vara uppfyllda för att en överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  ska kunna ske. 
  
 Överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  
 7 § 
  
 Paragrafen behandlar förutsättningarna för överföring av avmaske- rade  
 PNR-uppgifter 
  från enheten för passagerarinformation. Den genomför artikel 12.3 i direktivet och behandlas i avsnitt 15.5. 
  
 Avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  definieras i 1 kap. 3 §. Enligt denna bestämmelse kan översändande av sådana äldre och fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  ske på särskild begäran från en behörig mottagare eller ett tredjeland. En överföring får dock endast ske om det kan antas vara nödvändigt för att besvara begäran. Enheten ska före över- föringen göra en egen prövning av motiven till begäran och bedöma om det rimligen kan antas vara nödvändigt för att besvara den kor- rekt att mottagaren i sin bekämpning av terroristbrottslighet eller grov brottslighet får tillgång inte bara till maskerade  
 PNR-uppgifter 
  utan även till de fullständiga uppgifterna. Prövningen kan göras täm- 
  
 505 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 ligen summariskt och inskränka sig till en kontroll av att det av be- gäran framgår att framställningen även omfattar utfående av avmaske- rade, fullständiga uppgifter om en person. Därutöver ska, som vid samtliga överföringar från enheten, kontrolleras att mottagarens be- gäran sker i syfte att använda mottagna uppgifter för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottlighet. Som en ytterligare förutsättning för överföring av av- maskerade uppgifter krävs ett beslut eller tillstånd enligt 8 eller 9 §. 
  
 Enligt bestämmelsen får avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  överföras som svar på en begäran från en myndighet som har utsetts som be- hörig i en annan medlemsstat. Enligt 4 kap. 4 § ska dock enheten för passagerarinformation endast besvara en sådan begäran i ett en- skilt brådskande undantagsfall. I praktiken torde det knappast vara nödvändigt att överföra äldre, avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  i en sådan situation. 
  
 8 § 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15.5.4. 
  
 För det fall en förundersökning har inletts ska en begäran från behöriga svenska myndigheter om att få tillgång till fullständiga, avmaskerade,  
 PNR-uppgifter 
  ha beslutats av allmän åklagare. Så är fallet även om allmän åklagare inte är förundersökningsledare. Åkla- garen ska inför sitt beslut avgöra om tillgång till uppgifterna rimligen kan antas vara nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Be- slutet ska dokumenteras i förundersökningsmaterialet. 
  
 9 § 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15.5.4. 
  
 I de fall begäran om utfående av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  framställs i underrättelsearbete eller om begäran kommer från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat, en myndig- het som har utsetts som behörig i en annan medlemsstat, Europol eller ett tredjeland, ska enheten för passagerarinformation inhämta tillstånd till överföring av sådana fullständiga  
 PNR-uppgifter 
  från myndighetschefen för Polismyndigheten, dvs. rikspolischefen. Rätten 
  
 506 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 att fatta beslut om tillstånd får delegeras till en annan anställd vid myndigheten som har rätt kompetens, utbildning och erfarenhet. Delegation får dock inte ske till någon som själv deltar i den verk- samhet som har begärt ut informationen. Inte heller får delegation ges till någon som arbetar vid enheten för passagerarinformation. Den som fattar beslutet ska avgöra om tillgång till fullständiga avmaske- rade  
 PNR-uppgifter 
  rimligen kan antas vara nödvändigt för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Av den till lagen hörande förordningen framgår att dataskydds- ombudet vid enheten för passagerarinformation ska informeras och göra en efterhandsutvärdering av varje överföring av avmaskerade uppgifter enligt denna bestämmelse. 
  
 5 kap. Behöriga myndigheters behandling av  
 PNR-information 
  
 Gallring av  
 PNR-information 
  
 1 § 
  
 Bestämmelsen behandlar frågan om gallring av resultatet av för- handsbedömningar hos de behöriga myndigheterna. Den motsvaras inte av någon bestämmelse i direktivet och behandlas i avsnitt 18.8. 
  
 För det fall en behörig myndighet, som har mottagit PNR- information från enheten för passagerarinformation med resultat från enhetens förhandsbedömning av passagerare, vid sin granskning finner att informationen saknar betydelse för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brotts- lighet, ska denna information gallras av den behöriga myndigheten. Resultatet av sådana förhandsbedömningar av passagerare som visar sig sakna betydelse för den brottsbekämpande verksamheten ska således inte bevaras hos de behöriga myndigheterna. Motsvarande bestämmelser finns för bokningsuppgifter från transportörer i 26 § tredje stycket polislagen (1984:387), 4 kap. 8 § tredje stycket tullagen (2016:253 och 16 § tredje stycket lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. 
  
 Det kan från fall till fall ta olika lång tid innan det går att kon- statera om en uppgift saknar betydelse för den angivna brottslig- 
  
 507 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 heten. Så snart detta har konstaterats ska dock  
 PNR-informationen 
  gallras genom att raderas. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen behandlar frågan om gallring av känsliga personuppgifter hos de behöriga myndigheterna. Bestämmelsen genomför artikel 13.4 i direktivet och behandlas i avsnitt 18.5. 
  
 Eftersom enheten för passagerarinformation inte får behandla  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter ska sådana upp- gifter inte heller föras över från enheten till de behöriga myndig- heterna. Med hänsyn till det stora antalet  
 PNR-uppgifter 
  som behand- las vid enheten kan det dock i något fall ändå av misstag förekomma att sådana uppgifter förs vidare. För det fall ett sådant misstag skulle inträffa och  
 PNR-uppgifter 
  som utgör känsliga personuppgifter skulle överföras till en behörig myndighet, ska den behöriga myn- digheten omedelbart radera dessa. Bestämmelsen är utformad på samma sätt som motsvarande bestämmelse för enheten för passage- rarinformation i 3 kap. 10 §. 
  
 Annan behandling av  
 PNR-information 
  
 3 § 
  
 Paragrafen innehåller ett undantag från bestämmelsen om otillåten behandling av  
 PNR-uppgifter 
  i 1 kap. 5 §. Den genomför artikel 7.5 i direktivet och behandlas i avsnitt 16.2.3. 
  
 Bestämmelsen innebär en möjlighet för de behöriga myndig- heterna att förhindra, utreda och lagföra mindre allvarlig eller annat slags brottslighet som upptäcks i samband med en brottsbekämpan- de insats som görs till följd av sådan  
 PNR-information 
  som myn- digheten har fått från en enhet för passagerarinformation. Om denna  
 PNR-information 
  leder till att den behöriga myndigheten genomför en brottsbekämpande insats avseende terroristbrottslighet eller grov brottslighet och det vid denna insats framkommer misstankar om sådan brottslighet som faller utanför direktivet, har myndigheten alltså rätt att agera även på dessa misstankar för att förhindra, utreda eller lagföra brott. 
  
 508 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Med en brottsbekämpande insats avses olika möjliga åtgärder som kan ske till följd av sådan misstänkt brottslighet som omfattas av direktivet. Det kan t.ex. röra sig om ett förhör, en husrannsakan, en brottsplatsundersökning, ett beslag eller en spaningsoperation. Huruvida en förundersökning har inletts är inte avgörande. 
  
 Automatiserade beslut 
  
 4 § 
  
 Paragrafen behandlar automatiserade beslut hos de behöriga myndig- heterna. Den genomför artikel 7.6 och behandlas i avsnitt 16.2.4. 
  
 Av bestämmelsen framgår att de behöriga myndigheterna inte får fatta några beslut som har rättsliga konsekvenser för en person eller på annat sätt allvarligt påverkar denne endast på grund av den automatiska behandlingen av  
 PNR-uppgifter. 
  Ett beslut baserat på  
 PNR-uppgifter 
  måste således alltid föregås av en bedömning gjord av en tjänsteman vid myndigheten. Enligt bestämmelsen får besluten inte heller grunda sig på känsliga personuppgifter. 
  
 Föreskrifter 
  
 5 § 
  
 I bestämmelsen upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om behöriga myn- digheters inhämtande och behandling av  
 PNR-information. 
  
 6 kap. Överföring till tredjeland 
  
 1 § 
  
 Bestämmelsen reglerar överföringen av  
 PNR-information 
  från en- heten för passagerarinformation till ett tredjeland. Bestämmelsen genomför artikel 11.1 i direktivet och behandlas i avsnitt 17.3.2. 
  
 Av bestämmelsen framgår att enheten för passagerarinformation får överföra  
 PNR-information 
  till tredjeland. Det är däremot inte, som i brottsdatalagen, tillåtet att överföra  
 PNR-information 
  till inter- nationella organisationer. Tredjeland definieras i 1 kap. 3 §. Vidare 
  
 509 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 får  
 PNR-information 
  endast överföras till en sådan myndighet i det tredjelandet som där är behörig att bedriva verksamhet för att före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott motsvarande terroristbrottslighet eller grov brottslighet. 
  
 Samtliga villkor i bestämmelsen ska vara uppfyllda för att en- heten ska få överföra  
 PNR-information 
  till ett tredjeland. 
  
 Enligt första punkten får uppgifterna endast överföras om förut- sättningarna för överföring av  
 PNR-information 
  mellan medlems- staterna är uppfyllda. Vidare ska de grundläggande förutsättningarna för överföring av personuppgifter enligt 8 kap. 1 § första stycket 3 och 2 § första stycket Evans vara uppfyllda. I de bestämmelserna anges bl.a. att en överföring ska omfattas av beslut om adekvat skyddsnivå, av tillräckliga skyddsåtgärder eller vara föremål för ett undantag för särskilda situationer. Där anges också att personupp- gifter som har erhållits från en annan medlemsstat som huvudregel endast får överföras om den medlemsstat som har lämnat uppgifter- na har medgett att de överförs. För det fall överföringen avser  
 PNR-information 
  som enheten för passagerarinformation har fått från en annan medlemsstat och något medgivande till överföringen inte har hunnits hämtas in från den medlemsstaten, ska även be- stämmelsen i 2 § vara uppfylld. 
  
 Av andra punkten framgår att en överföring ska vara nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott som motsvarar terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Med att över- föringen ska vara nödvändig menas att det är fråga om något som behövs. De  
 PNR-uppgifter 
  som överförs ska således behövas t.ex. för att en behörig myndighet i ett tredjeland ska kunna lagföra brott som motsvarar terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Om en myndighet i ett tredjeland begär att få tillgång till  
 PNR-uppgifter 
  ska enheten för passagerarinformation således pröva om den utländska myndigheten behöver uppgifterna för ett syfte som omfattas av lagens tillämpningsområde. 
  
 Enligt tredje punkten ska det tredjelandet också godta att endast vidareöverföra uppgifterna till ett annat tredjeland om det är absolut nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lag- föra brott motsvarande terroristbrottslighet eller grov brottslighet och enheten för passagerarinformation har lämnat ett uttryckligt med- givande till vidareöverföringen. Medgivandet kan ske såväl muntligt 
  
 510 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 som skriftligt. För att det i efterhand ska gå att kontrollera bör dock medgivandet dokumenteras av enheten för passagerarinformation. 
  
 I den anslutande förordningen regleras att enheten för passagerar- information i samband med en överföring av  
 PNR-information 
  till ett tredjeland ska uppställa villkor om användningsbegränsning i syfte att skydda  
 PNR-informationen 
  från användning i strid med  
 PNR-direktivet. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen behandlar frågan om överföring till tredjeland utan för- handsmedgivande. Den genomför artikel 11.2 i direktivet och be- handlas i avsnitt 17.3.3. 
  
 Bestämmelsen innebär att för det fall den  
 PNR-information 
  som ska överföras har erhållits från en annan medlemsstat och något förhandsmedgivande till överföringen inte har hunnit inhämtas från den medlemsstaten, får informationen ändå överföras om det är absolut nödvändigt för att avvärja en specifik och faktisk fara med anknytning till terroristbrottslighet eller grov brottslighet. Med ut- trycket absolut nödvändigt markeras att undantaget ska tillämpas restriktivt och att det endast i undantagsfall kan bli fråga om över- föring utan förhandssamtycke. Bestämmelsen kan bli tillämplig t.ex. om en överföring är nödvändig för att avvärja ett terroristattentat i en medlemsstat eller tredjeland. Eftersom det typiskt sett är fråga om en överhängande fara för att något ska hända får prövningen i dessa fall göras utifrån att åtgärden kan antas vara nödvändig för att avvärja faran. Att det sedan i efterhand visar sig att överföringen inte var nödvändig, t.ex. därför att faran aldrig realiserades, innebär inte att överföringen var otillåten. 
  
 I den anslutande förordningen anges att om  
 PNR-information, 
  som kommer från en annan medlemsstat, har överförts till ett tredje- land utan förhandsmedgivande, ska enheten för passagerarinforma- tion utan dröjsmål informera den andra medlemsstaten om överfö- ringen. I förordningen regleras också att överföringar utan förhands- medgivande ska genomgå efterhandskontroll av dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation. 
  
 511 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 3 § 
  
 Bestämmelsen, som reglerar förhållandet till brottsdatalagen, behand- las i avsnitt 17.3.4. Den motsvaras inte av någon artikel i direktivet. 
  
 8 kap. 8 § BDL föreskriver en möjlighet att i enskilda fall överföra personuppgifter till andra organ i ett tredjeland än behöriga myn- digheter. Denna möjlighet är inte tillämplig vid överföring av PNR- information, som endast får överföras till en myndighet i ett tredje- land som där är behörig att bedriva verksamhet för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott motsvarande terrorist- brottslighet eller grov brottslighet (se 1 §). 
  
 4 § 
  
 I paragrafen upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om information till en annan medlemsstat när personuppgifter, som enheten för passage- rarinformation har fått från den andra medlemsstaten, har överförts till ett tredjeland utan förhandsmedgivande samt om uppställande av villkor om användningsbegränsning av  
 PNR-information 
  som överförts till ett tredjeland. 
  
 7 kap. Övriga bestämmelser 
  
 Enskildas rättigheter 
  
 1 § 
  
 Paragrafen reglerar rätten till radering eller begränsning av behand- ling av personuppgifter. Den behandlas i avsnitt 20.3.3. Bestämmel- sen genomför till viss del artikel 13.1 i direktivet. 
  
 4 kap. 10 § BDL innehåller bestämmelser om en registrerads rätt till radering eller begränsning av behandling av personuppgifter. Av första stycket följer att de aktuella bestämmelserna även ska gälla för det fall personuppgifter behandlas i strid med vissa centrala bestäm- melser i denna lag. Bestämmelserna avser lagens portalbestämmelse om otillåten behandling av personuppgifter, förbudet mot behand- ling av känsliga personuppgifter samt förpliktelsen att gallra PNR- uppgifter som har överförts från lufttrafikföretag efter fem år. 
  
 512 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 Av andra stycket följer att sådana beslut om radering eller begräns- ning av uppgifter som anges i bestämmelsen kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen behandlar skadestånd vid otillåten behandling av person- uppgifter. Den genomför till viss del artikel 13.1 i direktivet och behandlas i avsnitt 20.4.3. 
  
 Av bestämmelsen följer att brottsdatalagens bestämmelser om skadestånd ska gälla även när personuppgifter behandlas i strid med denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av den. Bestäm- melsen är bara tillämplig för överträdelser av lagens bestämmelser som avser att ge skydd för personuppgifter. Om ett lufttrafikföretag bryter mot bestämmelserna i 2 kap. genom att inte överföra PNR- uppgifter till enheten för passagerarinformation eller när enheten för passagerarinformation bryter mot sin skyldighet att besvara för- frågningar från behöriga myndigheter eller fullgöra sina förpliktel- ser om informationsutbyte med andra medlemsstater enligt 4 kap. ska skadeståndsbestämmelsen inte tillämpas. 
  
 Tillsyn 
  
 3 § 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 21.3. Den genomför artikel 15 i direktivet. 
  
 Bestämmelsen föreskriver att den tillsynsmyndighet som avses i brottsdatalagen ska ha tillsyn över all personuppgiftsbehandling en- ligt lagen. Det har således ingen betydelse om personuppgiftsbe- handlingen har utförts av enheten för passagerarinformation, ett lufttrafikföretag eller en behörig myndighet. Tillsynsmyndighetens uppgifter och befogenheter regleras i brottsdatalagen. 
  
 513 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 Sanktionsavgifter vid överträdelser av enheten för passagerarinformation eller en behörig myndighet 
  
 4 § 
  
 Paragrafen reglerar vid vilka överträdelser av lagens bestämmelser som administrativ sanktionsavgift får tas ut av en personuppgifts- ansvarig myndighet. Den genomför artikel 14.1 och innebär att sank- tioner kan tillgripas vid överträdelser av de bestämmelser i lagen som har till syfte att skydda enskildas integritet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.3. 
  
 Tillsynsmyndigheten avgör i det enskilda fallet om sanktionsav- gift bör tas ut, vilket framgår av formuleringen att avgift får tas ut. Paragrafen föreskriver att sanktionsavgift får tas ut av den person- uppgiftsansvariga myndigheten, oavsett om en överträdelse har skett vid enheten för passagerarinformation eller vid en behörig myndighet. 
  
 I paragrafen anges uttömmande vilka överträdelser som kan för- anleda sanktionsavgift. Enligt punkten 1 kan sanktionsavgift tas ut vid överträdelser av bestämmelsen om att  
 PNR-uppgifter 
  inte får behandlas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller grov brottslighet samt vid överträdelser av förbudet mot behandling av känsliga personupp- gifter. Enligt punkten 2 kan sanktionsavgift utgå för överträdelse av flertalet av bestämmelserna i 3 kap. om hur  
 PNR-information 
  får behandlas vid enheten för passagerarinformation. Det innebär bl.a. att behandling av  
 PNR-uppgifter 
  för andra ändamål än de som anges i lagen kan leda till sanktionsavgift. Detsamma gäller vid överträdelse av de bestämmelser som begränsar tillgången till  
 PNR-information 
  och förbjuder direktåtkomst. Även överträdelser av lagens bestäm- melser om maskering av  
 PNR-uppgifter, 
  bevarande och gallring kan föranleda sanktionsavgift. Av punkten 3 framgår att överträdelser av bestämmelserna om överföring av avmaskerade  
 PNR-uppgifter 
  kan föranleda sanktionsavgift. Även överträdelser av vissa bestämmelser om hur  
 PNR-uppgifter 
  får användas vid de behöriga myndigheterna kan enligt punkten 4 bli föremål för sanktionsavgift. Vid överträ- delser av regler om överföring till tredjeland kan enligt punkten 5 sanktionsavgift också tas ut. 
  
 514 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 5 § 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.3. I första stycket föreskrivs att sanktionsavgiftssystemet i brottsdatalagen och den tillhörande förordningen ska tillämpas även vid överträdelser enligt denna lag. 
  
 Av andra stycket framgår att de i brottsdatalagen föreslagna minimi- och maximibeloppen för allvarligare överträdelser ska tilläm- pas när sanktionsavgiften ska bestämmas. Utgångspunkten vid be- stämmandet av sanktionsavgift är den behandling som skett av per- sonuppgifterna. 
  
 I tredje stycket upplyses om att beslut om sanktionsavgift kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 7 kap. 4 § BDL 
  
 28.2Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) 
  
 25 § 
  
 Paragrafen, som behandlas bl.a. i avsnitt 25, reglerar skyldigheten för transportörer av varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen. 
  
 Första och andra stycket är oförändrade. 
  
 I tredje stycket anges att första och andra stycket inte ska gälla för det fall lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbe- kämpningen är tillämplig. 
  
 28.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 
  
 15 § 
  
 Paragrafen, som behandlas bl.a. i avsnitt 25, reglerar skyldigheten för transportörer av varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till Tullverket. 
  
 Första och andra stycket är oförändrade. 
  
 515 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:57 
  
 I tredje stycket anges att första och andra stycket inte ska gälla för det fall lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbe- kämpningen är tillämplig. 
  
 28.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter 
  
 i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst 
  
 1 kap. 
  
 1 a § 
  
 Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.5, reglerar förhållandet till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Be- stämmelsen är ny. 
  
 Genom paragrafen föreskrivs att för det fall det i lagen om flyg- passageraruppgifter i brottsbekämpningen finns avvikande bestäm- melser, ska dessa tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. 
  
 28.5Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (2010:361) 
  
 1 kap. 
  
 4 a § 
  
 Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.5, reglerar förhållandet till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Be- stämmelsen är ny. 
  
 Genom paragrafen föreskrivs att för det fall det i lagen om flyg- passageraruppgifter i brottsbekämpningen finns avvikande bestäm- melser, ska dessa tillämpas i stället för bestämmelserna i polisdatalag- en. Det gäller oavsett om det handlar om personuppgiftsbehandling vid enheten för passagerarinformation eller en behörig myndighet som omfattas av polisdatalagens tillämpningsområde. 
  
 516 
  
 SOU 2017:57 
  
 Författningskommentar 
  
 28.6Förslaget till lag om ändring i tullagen (2016:253) 
  
 4 kap. 
  
 6 a § 
  
 Paragrafen, som behandlas i avsnitt 25, reglerar förhållandet mellan lagens bestämmelser om Tullverkets tillgång till transportörers bok- ningsuppgifter och lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Bestämmelsen är ny. 
  
 Av bestämmelsen framgår att skyldigheten enligt 4 kap. 6 § tullagen för transportörer av varor, passagerare eller fordon till eller från Sverige att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till Tull- verket inte ska gälla för det fall lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen är tillämplig. 
  
 28.7Förslaget till lag om ändring i tullbrottsdatalagen (2017:000) 
  
 2 kap. 
  
 8 § 
  
 Paragrafen, som behandlas bl.a. i avsnitt 8.5, reglerar behandling av personuppgifter som har lämnats till Tullverket från transportföre- tag. I ett nytt tredje stycke föreskrivs att för det fall det i lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen finns avvikande bestämmelser ska dessa tillämpas i stället. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 
  
 517 
  
 Särskilt yttrande 
  
 av experterna James,  
 Jensen och Edwards 
  
 Av utredningen framgår att cirka 60 procent av alla bokningar av flygbiljetter inom EU och internationellt utförs av resebyråer. San- nolikt kommer denna typ av bokningar att öka i framtiden i takt med att användandet av internet ökar globalt. I samband med att  
 PNR-direktivet 
  antogs gjorde Europeiska unionens råd ett uttalan- de av vilket framgår att medlemsstaterna förklarar att de i enlighet med Europaparlamentets önskemål åtar sig att i enlighet med sin nationella lagstiftning utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta aktörer som inte är lufttrafikföretag. Som sådana aktörer nämns särskilt resebyråer och researrangörer. 
  
 Vi anser att det redan nu finns mycket goda skäl att införa en ut- ökad skyldighet för dessa aktörer att överföra  
 PNR-uppgifter 
  till den svenska enheten för passagerarinformation. Utredningen har dock inte lagt fram något sådant förslag. Ur ett brottsbekämpningsper- spektiv är det väldigt olyckligt och kan leda till att den nya regle- ringen inte blir så framgångsrik som det var tänkt. Vi vill framhålla att det är av mycket stor vikt att även dessa aktörer inom kort om- fattas av samma överföringsskyldighet. Vi vill också betona vikten av att arbetet med att ta fram en sådan reglering inleds snarast. 
  
 519 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2016:22 
  
 Genomförande av direktiv om användning av passageraruppgiftssamlingar 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 17 mars 2016 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska föreslå hur direktivet om användning av passageraruppgiftssamlingar för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet  
 (PNR-direk- 
  tivet) ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska föreslå ett system för hanteringen av flygpassageraruppgifter och den reglering för per- sonuppgiftsbehandling och sekretess som detta kräver. Utredaren ska också lämna de författningsförslag som krävs för att svensk lag- stiftning ska leva upp till direktivet och den deklaration som med- lemsstaterna ska anta samtidigt som direktivet. Vid utformningen av regleringen ska skyddet för enskildas personliga integritet särskilt beaktas. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2017. 
  
 PNR-direktivet 
  
 Passageraruppgiftssamlingar består av uppgifter som lämnats av passagerare (Passenger Name Records – PNR) och samlats in av lufttrafikföretag (härefter benämnda flygbolag) i samband med be- ställning och bokning av biljetter samt vid incheckning, t.ex. namn, betalningssätt, bagageinformation, destination och resebolag. Flyg- 
  
 521 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:57 
  
 bolag samlar redan i dag in och behandlar sådana uppgifter om sina passagerare för kommersiella syften. 
  
 Ett direktiv om användning av passageraruppgiftssamlingar för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet  
 (PNR-direktivet) 
  kommer att antas inom kort. Medlemsstaterna måste genomföra direktivet i nationell rätt inom två år efter att det trätt i kraft. 
  
 Direktivet reglerar skyldigheten för flygbolag att överföra passa- geraruppgiftssamlingar till enheter för passagerarinformation i med- lemsstaterna, för vilka ändamål uppgifterna får behandlas, hur länge uppgifterna får lagras och under vilka förutsättningar de får lämnas ut. Flygpassageraruppgifterna får endast behandlas för att förebyg- ga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Terroristbrott definieras som de brott enligt nationell rätt som avses i artiklarna  
 1–4 
  i rådets rambeslut 2002/475/RIF av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism. Med grov brottslig- het avses de brott som listas i bilaga II till direktivet, t.ex. människo- handel, olaglig handel med narkotika, våldtäkt och sabotage, om de kan bestraffas med fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år enligt nationell rätt. 
  
 Direktivet innehåller även andra bestämmelser om dataskydd. 
  
 Utredningsuppdraget 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Utredarens övergripande uppdrag är att analysera direktivet och föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som krävs för att  
 PNR-systemet 
  ska kunna genomföras i svensk rätt. Förslagen ska sammantaget ge en väl balanserad reglering. I det ligger att utredaren ska ta hänsyn till intresset av en rättssäker och effektiv brottsbe- kämpning samtidigt som skyddet för den personliga integriteten och andra grundläggande fri- och rättigheter säkerställs. Vid utformning- en av de författningsförslag som lämnas ska utredaren beakta EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (EUT C 83, 30.3.2010, s. 389) och de internationella konventioner på området som Sverige är förpliktat att följa. Utredaren ska vidare eftersträva kostnads- effektiva lösningar för dem som berörs av direktivet. 
  
 522 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 1 
  
 Direktivet kräver endast att flygbolagen lämnar passagerarupp- giftssamlingar för flygtransporter som anländer från eller avgår till ett land utanför Europeiska unionen (EU). Medlemsstaterna har också möjlighet att tillämpa det på flygningar inom EU. Medlems- staterna kommer i en deklaration som ska antas samtidigt som direk- tivet åta sig att utnyttja denna möjlighet. Genom deklarationen har medlemsstaterna även uttalat att man ska eftersträva att, med hänsyn till nationellt parlamentariskt förfarande, införa nationella bestäm- melser som innebär skyldighet att överföra flygpassageraruppgifter även för ekonomiska aktörer som inte är transportörer, t.ex. de rese- byråer och researrangörer som erbjuder bokningsförmedling vid vilken sådana uppgifter samlas in och behandlas. Utgångspunkten för uppdraget är därför att direktivet även ska tillämpas på flygningar inom EU och att skyldigheten att föra över flygpassageraruppgifter till de nationella enheterna i medlemsstaterna även ska omfatta rese- byråer och researrangörer. 
  
 Utredaren ska föreslå ett system för hanteringen av flygpassa- geraruppgifter och den reglering för personuppgiftsbehandling och sekretess som detta kräver. Utredaren ska även analysera om och i så fall hur  
 PNR-direktivet 
  påverkar det svenska genomförandet av rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare  
 (API-direktivet). 
  
 Ett system för hantering av flygpassageraruppgifter 
  
 PNR-direktivet 
  ställer krav på medlemsstaterna att se till att det finns ett fungerande system för att hantera flygpassageraruppgifter. Enligt direktivet ska flygbolag överföra flygpassageraruppgifter för ankom- mande och avgående transporter till den medlemsstat som flyget an- kommer till eller avgår ifrån. I enlighet med den deklaration som medlemsstaterna ska anta ska det eftersträvas att det i nationell rätt föreskrivs samma skyldighet för resebyråer och researrangörer. Med- lemsstaterna ska säkerställa att det i nationell rätt införs effektiva proportionella och avskräckande sanktioner, inklusive ekonomiska sådana, för flygbolag som inte uppfyller sina skyldigheter enligt direk- tivet vad gäller överföring av uppgifter eller som inte översänder uppgifterna i det fastställda formatet. För svenskt vidkommande bör ett sådant system vara uppbyggt enligt den struktur som redan gäller 
  
 523 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:57 
  
 i dag, dvs. att en myndighets beslut om sanktioner kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Varje medlemsstat ska inrätta eller utse en myndighet eller del av myndighet med behörighet att förebygga, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet som ska fungera som med- lemsstatens enhet för passagerarinformation. Enheten ska ansvara för att samla in flygpassageraruppgifter från flygbolagen, lagra, be- handla och överföra dessa uppgifter eller resultatet av behandlingen av dem till behöriga brottsbekämpande myndigheter. Enheten ska också ansvara för att utbyta flygpassageraruppgifter och resultatet av behandlingen av sådana uppgifter med andra medlemsstaters en- heter för passagerarinformation och med Europol. Enheten ska lagra uppgifterna i fem år. Efter sex månader ska uppgifterna maskeras på ett sådant sätt att passageraren inte kan identifieras. De insamlade uppgifterna får endast behandlas för vissa angivna ändamål och läm- nas ut under vissa förutsättningar. Polismyndigheten har till uppgift att förebygga, upptäcka och utreda de flesta av de brott som om- fattas av direktivet. Utgångspunkten för uppdraget är därför att den nationella enheten ska placeras vid Polismyndigheten. Myndigheten ska även ansvara för genomförandet av direktivets tekniska bestäm- melser. 
  
 Medlemsstaterna ska utse de myndigheter som ska vara behöriga att begära eller ta emot flygpassageraruppgifter och underrätta Euro- peiska kommissionen om dessa senast ett år efter det att direktivet trätt i kraft. Regeringen kommer inom kort att utse dessa myndig- heter och det ingår därför inte i uppdraget att föreslå vilka myndig- heter som ska anses behöriga enligt direktivet. 
  
 Utredaren ska föreslå 
  
 •ett system för hur flygpassageraruppgifter ska hanteras i Sverige, 
  
 •hur enheten för passagerarinformation ska organiseras, 
  
 •vilka sanktioner som ska kunna åläggas flygbolag som inte upp- fyller sina skyldigheter enligt direktivet, och 
  
 Combs författningsändringar som behövs. 
  
 524 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 1 
  
 Behandling av personuppgifter och sekretess 
  
 Ett effektivt system för hantering av flygpassageraruppgifter förut- sätter att uppgifter kan överföras inom systemet. Samtidigt måste skyddet för enskildas personliga integritet säkerställas. 
  
 För att myndigheter ska kunna utbyta information krävs att in- formationen inte omfattas av sekretess eller att sekretessen kan brytas. Vidare krävs att det finns stöd för att uppgifterna får lämnas ut. Regler om utlämnande av uppgifter från en myndighet till en annan finns, vad gäller den behandling som direktivet föreskriver, dels i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), dels i de författningar som reglerar myndigheternas personuppgiftsbehandling. Dessa är polisdatalagen (2010:361) och lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet. 
  
 Enligt direktivet ska medlemsstaterna säkerställa att den behand- ling av personuppgifter som sker vid den nationella enheten och vid behöriga brottsbekämpande myndigheter omfattas av nationella dataskyddsbestämmelser som överensstämmer med rådets rambeslut 2008/977/RIF av den 27 november 2008 om skydd av personupp- gifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straff- rättsligt samarbete (dataskyddsrambeslutet) och de dataskyddsbe- stämmelser som finns angivna i  
 PNR-direktivet. 
  Med hänvisningen till dataskyddsrambeslutet ska förstås såväl nuvarande lagstiftning som de framtida bestämmelser som kommer att ersätta detta. Inom kort kommer nämligen ett nytt direktiv att antas med regler om skydd av personuppgifter när myndigheter behandlar sådana uppgifter vid brottsbekämpning, brottmålshantering eller straffverkställighet (det nya dataskyddsdirektivet). 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera vilken personuppgiftsbehandling som aktualiseras vid tillämpningen av direktivet, 
  
 •ta ställning till om reglerna i offentlighets- och sekretesslagen innebär ett tillräckligt skydd för de uppgifter som ska utbytas en- ligt direktivet eller om nuvarande lagstiftning behöver ändras för att Sverige ska leva upp till bestämmelserna i direktivet, 
  
 •föreslå en reglering för personuppgiftsbehandling och sekretess som passar in i den befintliga svenska strukturen och ger en rätts- 
  
 525 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:57 
  
 säker och mer effektiv brottsbekämpning samtidigt som skyddet för den personliga integriteten säkerställs, och 
  
 •i den utsträckning det är möjligt, beakta det arbete som genom- förs av den utredning som kommer att få i uppdrag att genomföra det nya dataskyddsdirektivet. 
  
 Påverkar  
 PNR-direktivet 
  det svenska genomförandet av  
 API-direktivet? 
  
 Enligt bilaga I till direktivet omfattar flygpassageraruppgifter bl.a. förhandsuppgifter om passagerare (Advance Passenger Information, API). Inhämtandet av sådana uppgifter regleras i direktiv 2004/82/EG om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare  
 (API-direktivet). 
  
 API-direktivet 
  har genomförts i svensk rätt genom en bestämmelse i 9 kap. 3 a § utlänningslagen (2005:716) och genom lagen (2006:444) om passagerarregister. Bestämmelsen i utlännings- lagen innebär att en transportör som luftvägen transporterar passa- gerare till Sverige från en stat utanför Schengenområdet, på begäran av Polismyndigheten ska överföra uppgifter om de ankommande passagerarna så snart incheckningen avslutats. Informationen ska föras över till Polismyndigheten som ska spara uppgifterna i ett passa- gerarregister. 
  
 PNR-direktivet 
  innebär en skyldighet för flygbolag att överföra de förhandsuppgifter om passagerare och flygpassageraruppgifter som framgår av bilaga I till direktivet. Tillämpningen av bestämmelserna i  
 PNR-direktivet 
  ska i övrigt inte påverka tillämpningen av API- direktivet. 
  
 I regeringens skrivelse Förebygga, förhindra, försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) anges att syste- met för hantering av flygpassageraruppgifter bör samordnas med systemet för  
 API-uppgifter, 
  eftersom de tillsammans kan vara ett an- vändbart verktyg i terrorismbekämpningen. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera hur  
 PNR-direktivet 
  förhåller sig till regleringen i 9 kap. 3 a § utlänningslagen och lagen om passagerarregister, 
  
 •föreslå hur systemet för flygpassageraruppgifter ska möjliggöra hantering av både  
 PNR-uppgifter 
  och  
 API-uppgifter, 
  och 
  
 526 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 1 
  
 • föreslå de författningsändringar som bedöms nödvändiga. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska bedöma de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för de behöriga brottsbekämpande myndigheterna och konsekven- serna i övrigt av förslagen. Om förslagen kan förväntas leda till kost- nadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska även bedöma vilka konsekvenser förslagen får för enskilda. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska inhämta synpunkter från berörda myndigheter, sär- skilt Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket, Ekobrotts- myndigheten, Transportstyrelsen, Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden och Datainspektionen. I lämplig omfattning ska utredaren även inhämta synpunkter från berörda flygbolag, andra ekonomiska aktörer och branschorganisationer. Utredaren ska vidare hålla sig informerad om arbetet med att genomföra det nya dataskyddsdirek- tivet och Polismyndighetens arbete med att genomföra  
 PNR-direk- 
  tivet i dess tekniska delar. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2017. 
  
 (Justitiedepartementet) 
  
 527 
  
 Bilaga 2 
  
 529 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 530 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 531 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 532 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 533 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 534 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 535 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 536 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 537 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 538 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 539 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 540 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 541 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 542 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 543 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 544 
  
 SOU 2017:57 
  
 Bilaga 2 
  
 545 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:57 
  
 546 
  
 Bilaga 3 
  
 547 
  
 Bilaga 4 
  
 549 
  
 L 119/132 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2016/681 
  
 av den 27 april 2016 
  
 om användning av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 82.1 d och 87.2 a, 
  
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, 
  
 efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, 
  
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), 
  
 efter att ha hört Regionkommittén, 
  
 i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och 
  
 av följande skäl: 
  
 (1)Den 6 november 2007 antog kommissionen ett förslag till rådets rambeslut om användning av passagerarupp­ giftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  i brottsbekämpningssyfte. Ikraftträdandet av Lissabonfördraget den 1 december 2009 ledde dock till att kommissionens förslag, som ännu inte hade antagits av rådet, blev inaktuellt. 
  
 (2)I Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (3) uppmanades kommissionen att lägga fram ett förslag om användning av  
 PNR-uppgifter 
  för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terrorism och grov brottslighet. 
  
 (3)I sitt meddelande av den 21 september 2010 om en övergripande strategi när det gäller överföring av passagera­ ruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  till tredjeländer skisserade kommissionen ett antal huvuddrag i en ny unionsstrategi på detta område. 
  
 (4)I rådets direktiv 2004/82/EG (4) regleras transportörers översändande av förhandsinformation om passagerare  
 (API-uppgifter) 
  till behöriga nationella myndigheter i syfte att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring. 
  
 (5)Målen för detta direktiv är bland annat att trygga säkerheten, skydda personers liv och säkerhet och att inrätta en rättslig ram för skydd av  
 PNR-uppgifter 
  vid behöriga myndigheters behandling av dessa. 
  
 (6)En effektiv användning av  
 PNR-uppgifter, 
  exempelvis genom att jämföra  
 PNR-uppgifter 
  med uppgifter i olika databaser över eftersökta personer och föremål, är nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och därigenom förbättra den inre säkerheten, för att samla in bevisning och i förekommande fall för att hitta medbrottslingar och avslöja kriminella nätverk. 
  
 (7)Bedömningen av  
 PNR-uppgifter 
  gör det möjligt att identifiera personer som tidigare inte har varit misstänkta för 
  
 delaktighet i terroristbrott eller grov brottslighet innan en sådan bedömning görs och som bör undersökas 
  
 (1) EUT C 218, 23.7.2011, s. 107. 
  
 (2) Europaparlamentets ståndpunkt av den 14 april 2016 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 21 april 2016. (3) EUT C 115, 4.5.2010, s. 1. 
  
 (4) Rådets direktiv 2004/82/EG av den 29 april 2004 om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare (EUT L 261, 6.8.2004, s. 24). 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/133 
  
 närmare av de behöriga myndigheterna. Genom att använda  
 PNR-uppgifter 
  är det möjligt att möta hotet från terroristbrott och grov brottslighet från en annan utgångspunkt än vid behandling av andra kategorier av personuppgifter. För att säkerställa att behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  begränsas till vad som är nödvändigt, bör emellertid utformning och tillämpning av bedömningskriterierna begränsas till att endast omfatta terroristbrott och grov brottslighet för vilka användningen av sådana kriterier är relevant. Bedömningskriterierna bör dessutom fastställas på ett sätt som gör att så få oskyldiga människor som möjligt identifieras felaktigt av systemet. 
  
 (8)Redan nu samlar lufttrafikföretagen in och behandlar  
 PNR-uppgifter 
  om sina passagerare för sina egna kommersiella syften. Detta direktiv bör inte medföra någon skyldighet för lufttrafikföretagen att samla in eller lagra några ytterligare uppgifter om passagerare eller någon skyldighet för passagerare att tillhandahålla några uppgifter utöver dem som redan tillhandahålls lufttrafikföretagen. 
  
 (9)Vissa lufttrafikföretag lagrar insamlade  
 API-uppgifter 
  som en del av  
 PNR-uppgifterna, 
  andra gör det inte. Att använda  
 PNR-uppgifter 
  tillsammans med  
 API-uppgifter 
  tillför ett mervärde, genom att det hjälper medlemsstaterna att kontrollera en individs identitet, vilket ökar  
 PNR-uppgifternas 
  betydelse för brottsbe­ kämpningen och minimerar risken för att man kontrollerar och utreder oskyldiga människor. Därför är det viktigt att säkerställa att lufttrafikföretag, om de samlar in  
 API-uppgifter, 
  överför dessa, oavsett om de lagrar API- uppgifter med hjälp av andra tekniska metoder än andra  
 PNR-uppgifter. 
  
 (10)För att det ska gå att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet är det av största vikt att alla medlemsstater inför bestämmelser om skyldigheter för lufttrafikföretag som tillhandahåller 
  
 f lygförbindelser utanför EU att överföra de  
 PNR-uppgifter, 
  inklusive  
 API-uppgifter, 
  som de samlar in. Medlemsstaterna bör även ha möjlighet att utsträcka denna skyldighet till lufttrafikföretag som tillhandahåller f lygförbindelser inom EU. De bestämmelserna bör inte påverka tillämpningen av direktiv 2004/82/EG. 
  
 (11)Behandlingen av personuppgifter bör stå i proportion till de särskilda säkerhetsmål som detta direktiv syftar till att uppfylla. 
  
 (12)Den definition av terroristbrott som tillämpas i detta direktiv bör vara densamma som i rådets rambeslut 2002/475/RIF (1). Definitionen av allvarlig brottslighet bör omfatta de brottskategorier som förtecknas i bilaga II till detta direktiv. 
  
 (13) 
 PNR-uppgifter 
  bör överföras till en särskild enhet för passagerarinformation i den berörda medlemsstaten, för att säkerställa klarhet om vad som gäller och för att minska kostnaderna för lufttrafikföretagen. Enheten för passagerarinformation får ha olika avdelningar i en medlemsstat och medlemsstater får också gemensamt inrätta en enhet för passagerarinformation. Medlemsstaterna bör utbyta information med varandra genom relevanta nät för informationsutbyte för att underlätta informationsutbyte och säkerställa driftskompatibilitet. 
  
 (14)Medlemsstaterna bör betala kostnaderna för användning, lagring och utbyte av  
 PNR-uppgifter. 
  
 (15)En förteckning över  
 PNR-uppgifter 
  som ska vidarebefordras till en enhet för passagerarinformation bör utformas i syfte att återspegla de offentliga myndigheternas legitima krav på att kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och därigenom förbättra den inre säkerheten i unionen, samtidigt som grundläggande rättigheter skyddas, särskilt rätten till skydd av privatlivet och rätten till skydd av personuppgifter. I detta syfte bör höga standarder tillämpas, i enlighet med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), konventionen om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (nedan kallad konvention nr 108) och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kallad Europakonventionen). En sådan förteckning bör inte grundas på en persons ras eller etniska ursprung, religion eller övertygelse, politiska eller annan åskådning, medlemskap i fackförening, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning.  
 PNR-uppgifterna 
  bör endast omfatta sådan information om passagerarens bokning och resrutt som gör det möjligt för de behöriga myndigheterna att identifiera f lygpassagerare som utgör ett hot mot den inre säkerheten. 
  
 (16)Det finns för närvarande två möjliga metoder för överföring av uppgifter: direktåtkomstmetoden  
 (pull-metoden), 
  som innebär att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som begär  
 PNR-uppgifterna 
  kan få direkt åtkomst till lufttrafikföretagets bokningssystem för att hämta en kopia av de  
 PNR-uppgifter 
  som behövs, och sändmetoden  
 (push-metoden), 
  som innebär att lufttrafikföretagen överför de begärda  
 PNR-uppgifterna 
  till den myndighet som har begärt dem, vilket således gör det möjligt för lufttrafikföretagen att behålla kontrollen över vilka uppgifter som tillhandahålls. Sändmetoden anses ge en bättre skyddsnivå för uppgifterna och bör vara obligatorisk för alla lufttrafikföretag. 
  
 (1) Rådets rambeslut 2002/475/RIF av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism (EGT L 164, 22.6.2002, s. 3). 
  
 L 119/134 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 (17)Kommissionen stöder Internationella civila luftfartsorganisationens (Icao) riktlinjer om PNR. Dessa riktlinjer bör därför fungera som underlag vid antagandet av understödda dataformat för överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till medlemsstater. För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av understödda dataformat och av relevanta protokoll som gäller för överföring av uppgifter från lufttrafikföretag bör kommissionen ges genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (1). 
  
 (18)Medlemsstaterna bör vidta alla nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för lufttrafikföretagen att uppfylla sina skyldigheter enligt detta direktiv. Medlemsstaterna bör fastställa effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner, även ekonomiska sanktioner, för de lufttrafikföretag som inte uppfyller sina skyldigheter med avseende på överföring av  
 PNR-uppgifter. 
  
 (19)Varje medlemsstat bör ansvara för att bedöma potentiella hot från terroristbrott och grov brottslighet. 
  
 (20)Med fullt beaktande av rätten till skydd av personuppgifter och rätten till  
 icke-diskriminering, 
  bör inga beslut som har negativa rättsliga verkningar för en person eller som på ett väsentligt sätt påverkar denna person fattas enbart på grund av den automatiska behandlingen av  
 PNR-uppgifter. 
  Med hänsyn till artiklarna 8 och 21 i stadgan bör sådana beslut inte diskriminera på grund av en persons kön, ras, hudfärg, etniska eller sociala ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politiska eller annan åskådning, tillhörighet till en nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuella läggning. Kommissionen bör även beakta dessa principer när den ser över tillämpningen av detta direktiv. 
  
 (21)Medlemsstaterna bör under inga omständigheter använda resultatet av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  för att kringgå sina internationella skyldigheter enligt konventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning i dess lydelse enligt protokollet av den 31 januari 1967 eller för att förvägra asylsökande säkra, ändamålsenliga och lagliga möjligheter att ta sig till unionens territorium för att utöva sin rätt till internationellt skydd. 
  
 (22)Med fullt beaktande av principerna i aktuell relevant rättspraxis från Europeiska unionens domstol bör tillämpningen av detta direktiv säkerställa full respekt för de grundläggande rättigheterna, rätten till skydd av privatlivet och proportionalitetsprincipen. Den bör även till fullo vara förenlig med vad som är nödvändigt och proportionellt för att de mål av allmänt intresse som erkänts av unionen ska uppnås och med behovet att skydda andras rättigheter och friheter i kampen mot terroristbrott och grov brottslighet. Tillämpningen av detta direktiv bör vara vederbörligen motiverad och nödvändiga skyddsåtgärder bör vidtas för att säkerställa att all lagring, analys, överföring eller användning av  
 PNR-uppgifter 
  sker på laglig grund. 
  
 (23)Medlemsstaterna bör utbyta  
 PNR-uppgifter 
  som de har mottagit med varandra och med Europol, om detta bedöms vara nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Enheterna för passagerarinformation bör om lämpligt och utan dröjsmål översända resultatet av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till enheterna för passagerarinformation i andra medlemsstater för ytterligare utredning. Bestämmelserna i detta direktiv bör inte påverka andra unionsinstrument om informationsutbyte mellan polismyndigheter och andra brottsbekämpande myndigheter och rättsliga myndigheter, till exempel rådets beslut 2009/371/RIF (2) och rådets rambeslut 2006/960/RIF (3). Ett sådant utbyte av  
 PNR-uppgifter 
  bör omfattas av bestämmelserna om polissamarbete och rättsligt samarbete och bör inte undergräva den höga skyddsnivå för både privatlivet och personuppgifter som stadgan, konvention nr 108 och Europakonventionen föreskriver. 
  
 (24)Ett säkert informationsutbyte om  
 PNR-uppgifter 
  mellan medlemsstaterna bör säkerställas genom någon av de befintliga kanalerna för samarbete mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter och särskilt med Europol genom Europols nätapplikation för säkert informationsutbyte (Siena). 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (EUT L 55, 28.2.2011, s. 13). 
  
 (2) Rådets beslut 2009/371/RIF av den 6 april 2009 om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol) (EUT L 121, 15.5.2009, s. 37). (3) Rådets rambeslut 2006/960/RIF av den 18 december 2006 om förenklat informations- och underrättelseutbyte mellan de brottsbe­ 
  
 kämpande myndigheterna i Europeiska unionens medlemsstater (EUT L 386, 29.12.2006, s. 89). 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/135 
  
 (25)Lagringstiden för  
 PNR-uppgifter 
  bör vara tillräckligt lång och stå i proportion till ändamålen, nämligen att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Med tanke på  
 PNR-uppgifternas 
  art och användningsområden bör det vara tillåtet att lagra dem tillräckligt länge för att de ska kunna användas i samband med analyser och utredningar. För att undvika oproportionell användning bör  
 PNR-uppgifterna 
  efter den inledande lagringsperioden avidentifieras genom maskering av uppgifter. För att säkerställa högsta möjliga nivå av dataskydd bör åtkomst till fullständiga  
 PNR-uppgifter, 
  vilka gör det möjligt att direkt identifiera den registrerade, endast beviljas under mycket strikta och begränsade villkor efter den inledande perioden. 
  
 (26)Om specifika  
 PNR-uppgifter 
  har överförts till en behörig myndighet för att användas inom ramen för särskilda brottsutredningar eller lagföringsåtgärder, bör den behöriga myndighetens lagring av dessa uppgifter regleras av nationell rätt, oavsett vilken lagringstid för uppgifter som anges i detta direktiv. 
  
 (27)Den behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som i medlemsstaterna utförs av enheten för passagerarinformation och de behöriga myndigheterna bör omfattas av en standard för skydd av personuppgifter enligt nationell rätt i linje med rådets rambeslut 2008/977/RIF (1) och de särskilda krav på dataskydd som fastställs i detta direktiv. Hänvisningar till rambeslut 2008/977/RIF bör ses som hänvisningar till gällande lagstiftning och till lagstiftning som kommer att ersätta denna. 
  
 (28)Med hänsyn till rätten till skydd för personuppgifter är det viktigt att de registrerades rättigheter vid behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som rör dem, till exempel rätt till åtkomst, rättelse, radering och begränsning samt rätt till ersättning och tillgång till rättsmedel överensstämmer med både rambeslut 2008/977/RIF och den höga skyddsnivå som stadgan och Europakonventionen föreskriver. 
  
 (29)Med hänsyn till passagerares rätt att bli informerade om behandlingen av personuppgifter bör medlemsstaterna se till att passagerare förses med korrekt, lättåtkomlig och lättbegriplig information om insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och överföringen av dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation samt om sina rättigheter i egenskap av registrerade. 
  
 (30)Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av unionsrätt och nationell rätt om principen om allmänhetens tillgång till officiella handlingar. 
  
 (31)Överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från medlemsstater till tredjeländer bör endast vara tillåten i enskilda fall och i full överensstämmelse med de bestämmelser som medlemsstaterna fastställt i enlighet med rambeslut 2008/977/RIF. För att säkerställa skyddet av personuppgifter bör sådana överföringar omfattas av kompletterande krav knutna till syftet med överföringen. De bör också omfattas av principerna om nödvändighet och proportionalitet och av den höga skyddsnivå som stadgan och Europakonventionen föreskriver. 
  
 (32)Den nationella tillsynsmyndighet som har inrättats enligt rådets rambeslut 2008/977/RIF bör även ansvara för att meddela riktlinjer för och utöva tillsyn över tillämpningen av de bestämmelser som medlemsstaterna antar i enlighet med detta direktiv. 
  
 (33)Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas möjligheter att i enlighet med nationell rätt tillhandahålla ett system för insamling och behandling av  
 PNR-uppgifter 
  från ekonomiska aktörer som inte är transportörer, t.ex. resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster, inklusive bokning av flygningar, för vilka de samlar in och behandlar  
 PNR-uppgifter, 
  eller från andra transportföretag än de som anges i detta direktiv, förutsatt att sådan nationell rätt är förenlig med unionsrätten. 
  
 (34)Detta direktiv påverkar inte gällande unionsbestämmelser om formerna för utförande av gränskontroller eller unionsbestämmelser om in- och utresa från unionens territorium. 
  
 (35)På grund av rättsliga och tekniska skillnader mellan olika nationella bestämmelser om behandling av personuppgifter, däribland  
 PNR-uppgifter, 
  möts lufttrafikföretagen av olika krav på vilken typ av information som ska översändas och vilka villkor som gäller för översändandet av denna information till de behöriga nationella 
  
 (1) Rådets rambeslut 2008/977/RIF av den 27 november 2008 om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete (EUT L 350, 30.12.2008, s. 60). 
  
 L 119/136 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 myndigheterna. Dessa skillnader kan vara till skada för ett effektivt samarbete mellan de behöriga nationella myndigheterna för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Det är därför nödvändigt att på unionsnivå inrätta en gemensam rättslig ram för överföring och behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  
 (36)Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna och principerna i stadgan, särskilt rätten till skydd av personuppgifter, rätten till respekt för privatlivet och rätten till  
 icke-diskriminering, 
  som skyddas genom artiklarna 8, 7 och 21 i stadgan, och bör därför genomföras i enlighet med dessa. Detta direktiv överensstämmer med principerna om dataskydd och dess bestämmelser är förenliga med rambeslut 2008/977/RIF. För att detta direktiv inte ska inkräkta på proportionalitetsprincipen kommer dess bestämmelser om dataskydd i vissa fall att vara strängare än motsvarande bestämmelser i rambeslut 2008/977/RIF. 
  
 (37)Tillämpningsområdet för detta direktiv är så begränsat som möjligt eftersom det föreskriver att  
 PNR-uppgifter 
  får lagras i enheter för passagerarinformation i högst fem år, varefter de bör raderas, det föreskriver att uppgifterna bör avidentifieras genom maskering av uppgifter efter en inledande period av sex månader, och det förbjuder insamling och användning av känsliga uppgifter. För att säkerställa effektivitet och en hög nivå av dataskydd, bör medlemsstaterna se till att en oberoende nationell tillsynsmyndighet och särskilt ett dataskyddsombud ges ansvaret för att meddela riktlinjer för och övervaka på vilket sätt  
 PNR-uppgifter 
  behandlas. All behandling av  
 PNR-uppgifter 
  bör loggas eller dokumenteras i syfte att kontrollera att den är laglig, att möjliggöra självövervakning och att säkerställa uppgifternas integritet och en säker behandling. Medlemsstaterna bör också se till att passagerarna klart och tydligt informeras om insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och om sina rättigheter. 
  
 (38)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen lufttrafikföretags överföring av  
 PNR-uppgifter 
  och behandling av dessa uppgifter för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. 
  
 (39)I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har Förenade kungariket och Irland meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. 
  
 (40)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Mcguire ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark. 
  
 (41)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 28.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (1) och avgav ett yttrande den 25 mars 2011. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 KAPITEL I 
  
 Allmänna bestämmelser 
  
 Artikel 1 
  
 Syfte och tillämpningsområde 
  
 1.Detta direktiv innehåller bestämmelser om 
  
 a)lufttrafikföretags överföring av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  om passagerare på f lygningar utanför EU, 
  
 b)behandlingen av de uppgifter som avses i led a, inbegripet medlemsstaternas insamling, användning, lagring och inbördes utbyte av dessa uppgifter. 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitu­ tionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, 12.1.2001, s. 1). 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/137 
  
 2.  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in i enlighet med detta direktiv får endast behandlas i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet i enlighet med artikel 6.2 a, b och c. 
  
 Artikel 2 
  
 Detta direktivs tillämpning på f lygningar inom EU 
  
 1.Om en medlemsstat beslutar att tillämpa detta direktiv på f lygningar inom EU, ska denna medlemsstat skriftligen meddela kommissionen detta. En medlemsstat får när som helst lämna eller återkalla ett sådant meddelande. Kommissionen ska offentliggöra detta meddelande, och en eventuell återkallelse av det, i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 2.När ett meddelande som avses i punkt 1 lämnas, ska alla bestämmelser i detta direktiv gälla för flygningar inom EU som om de vore f lygningar utanför EU och för  
 PNR-uppgifter 
  från f lygningar inom EU som om de vore  
 PNR-uppgifter 
  från f lygningar utanför EU. 
  
 3.En medlemsstat får besluta att endast tillämpa detta direktiv på valda f lygningar inom EU. När medlemsstaten fattar ett sådant beslut, ska den välja de flygningar som den anser vara nödvändiga för att efterfölja målen för detta direktiv. Medlemsstaten får när som helst besluta att ändra urvalet av f lygningar inom EU. 
  
 Artikel 3 
  
 Definitioner 
  
 I detta direktiv avses med 
  
 1.lufttrafikföretag: ett lufttrafikföretag med giltig operativ licens eller motsvarande som ger rätt att bedriva passagerar­ f lygtrafik, 
  
 2.flygning utanför EU: varje reguljär eller  
 icke-reguljär 
  f lygning som utförs av ett lufttrafikföretag, med avgång från ett tredjeland och planerad landning på en medlemsstats territorium eller f lygning från en medlemsstats territorium med planerad landning i ett tredjeland, i båda fallen inklusive eventuella mellanlandningar på territorier i medlemsstater eller tredjeländer, 
  
 3.flygning inom EU: varje reguljär eller  
 icke-reguljär 
  f lygning som utförs av ett lufttrafikföretag, med avgång från en medlemsstats territorium och planerad landning på en eller f lera andra medlemsstaters territorium, utan eventuella mellanlandningar på tredjeländers territorier, 
  
 4.passagerare: alla personer, inbegripet personer i transfer eller transit förutom besättningsmedlemmar, som transporteras eller ska transporteras med ett f lygplan med lufttrafikföretagets godkännande, vilket godkännande framgår av att denna person står med på passagerarförteckningen, 
  
 5.passageraruppgiftssamling eller  
 PNR-uppgifter: 
  en sammanställning av för resan nödvändiga uppgifter om varje enskild passagerare som gör det möjligt för det lufttrafikföretag som sköter bokningen och andra deltagande lufttrafikföretag att behandla och kontrollera reservationen för varje resa som bokas av en person eller för en persons räkning, oavsett om uppgifterna finns i reservationssystemet, det avgångskontrollsystem som används för att checka in passagerare på f lygningar eller likvärdiga system med motsvarande uppgift, 
  
 6.reservationssystem: lufttrafikföretagets interna system, där  
 PNR-uppgifter 
  samlas för hantering av reservationer, 
  
 7.sändmetod: den metod varigenom lufttrafikföretagen överför de  
 PNR-uppgifter 
  som förtecknas i bilaga I till databasen vid den myndighet som begärt dem, 
  
 L 119/138 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 8.terroristbrott: de brott enligt nationell rätt som avses i artiklarna  
 1–4 
  i rambeslut 2002/475/RIF, 
  
 9.grov brottslighet: brott som förtecknas i bilaga II vilka bestraffas med fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år enligt en medlemsstats nationella rätt, 
  
 10.avidentifiering genom maskering av uppgifter: att göra de uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den registrerade osynliga för en användare. 
  
 KAPITEL II 
  
 Medlemsstaternas skyldigheter 
  
 Artikel 4 
  
 Enhet för passagerarinformation 
  
 1.Varje medlemsstat ska inrätta eller utse en myndighet med behörighet att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet eller en avdelning inom en sådan myndighet, vilken ska fungera som medlemsstatens enhet för passagerarinformation. 
  
 2.Enheten för passagerarinformation ska ansvara för att 
  
 a)samla in  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretagen, lagra och behandla dessa uppgifter och överföra dessa uppgifter eller resultatet av behandlingen av dem till de behöriga myndigheter som avses i artikel 7, 
  
 b)utbyta både  
 PNR-uppgifter 
  och resultatet av behandlingen av dessa uppgifter med andra medlemsstaters enheter för passagerarinformation och med Europol i enlighet med artiklarna 9 och 10. 
  
 3.Personal vid enheten för passagerarinformation kan utgöras av tjänstemän som avdelats från behöriga myndigheter. Medlemsstaterna ska ge enheterna för passagerarinformation tillräckliga resurser för att de ska kunna utföra sina uppgifter. 
  
 4.Två eller f lera medlemsstater (nedan kallade de deltagande medlemsstaterna) får inrätta eller utse en och samma myndighet till sin gemensamma enhet för passagerarinformation. En sådan enhet för passagerarinformation ska inrättas i en av de deltagande medlemsstaterna och fungera som nationell enhet för passagerarinformation för alla deltagande medlemsstater. De deltagande medlemsstaterna ska tillsammans enas om närmare bestämmelser för driften av enheten för passagerarinformation utan att avvika från kraven i detta direktiv. 
  
 5.Varje medlemsstat ska inom en månad från inrättandet eller utseendet av sin enhet för passagerarinformation meddela kommissionen detta och får när som helst ändra detta meddelande. Kommissionen ska offentliggöra meddelandet och eventuella ändringar därav i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 Artikel 5 
  
 Dataskyddsombud vid enheten för passagerarinformation 
  
 1.Enheten för passagerarinformation ska utse ett dataskyddsombud, som ska ansvara för övervakningen av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och för genomförandet av relevanta skyddsåtgärder. 
  
 2.Medlemsstaterna ska förse dataskyddsombuden med de resurser som de behöver för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna artikel på ett effektivt och oberoende sätt. 
  
 3.Medlemsstaterna ska se till att en registrerad har rätt att kontakta dataskyddsombudet, i egenskap av enda kontaktpunkt, i alla frågor som rör behandlingen av den registrerades  
 PNR-uppgifter. 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/139 
  
 Artikel 6 
  
 Behandling av  
 PNR-uppgifter 
  
 1. 
 PNR-uppgifter 
  som överförs av lufttrafikföretag ska samlas in av den berörda medlemsstatens enhet för passagera­ rinformation i enlighet med artikel 8. Om  
 PNR-uppgifter 
  som överförs av lufttrafikföretag omfattar andra uppgifter än dem som anges i bilaga I, ska enheten för passagerarinformation omedelbart och slutgiltigt radera dessa vid mottagandet. 
  
 2.Enheten för passagerarinformation ska enbart behandla  
 PNR-uppgifterna 
  för följande ändamål: 
  
 a)Göra en bedömning av passagerare före deras beräknade ankomst till eller avresa från den berörda medlemsstaten, för att identifiera personer som de behöriga myndigheterna enligt artikel 7 och i förekommande fall Europol enligt artikel 10 behöver utreda ytterligare, på grund av att dessa personer kan vara inblandade i terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 b)I enskilda fall, besvara en vederbörligen motiverad förfrågan som bygger på tillräckliga skäl från de behöriga myndigheterna om att tillhandahålla och behandla  
 PNR-uppgifter 
  i specifika fall i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet och tillhandahålla de behöriga myndigheterna eller, när så är lämpligt, Europol resultaten av sådan behandling. 
  
 c)Analysera  
 PNR-uppgifter 
  för att uppdatera och skapa nya kriterier som ska användas vid de bedömningar som genomförs enligt punkt 3 b, i syfte att identifiera personer som kan vara delaktiga i terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 3.När enheten för passagerarinformation utför den bedömning som avses i punkt 2 a får den: 
  
 a)Jämföra  
 PNR-uppgifter 
  med uppgifter i databaser som är relevanta för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet, inklusive databaser över personer eller föremål som är eftersökta eller finns uppförda på spärrlista, i enlighet med unionsbestämmelser eller internationella eller nationella bestämmelser som är tillämpliga på sådana databaser, eller 
  
 b)behandla  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med på förhand fastställda kriterier. 
  
 4.En bedömning av passagerare före planerad ankomst till eller avresa från medlemsstaten som görs enligt punkt 3 b i enlighet med på förhand fastställda kriterier ska utföras på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt. Dessa på förhand fastställda kriterier måste vara riktade, proportionella och specifika. Medlemsstaterna ska se till att kriterierna fastställs och regelbundet ses över av enheterna för passagerarinformation i samarbete med de behöriga myndigheter som avses i artikel 7. Dessa på förhand fastställda kriterier får under inga omständigheter vara baserade på en persons ras, etniska ursprung, politiska åskådning, religiösa eller filosofiska övertygelse, fackföreningstillhörighet, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning. 
  
 5.Medlemsstaterna ska se till att eventuella träffar i samband med automatisk behandling av  
 PNR-uppgifter 
  enligt punkt 2 a granskas individuellt med  
 icke-automatiska 
  metoder, för att verifiera huruvida den behöriga myndighet som avses i artikel 7 behöver vidta åtgärder enligt nationell rätt. 
  
 6.Enheten för passagerarinformation i en medlemsstat ska översända  
 PNR-uppgifterna 
  beträffande personer som har identifierats i enlighet med punkt 2 a eller resultaten av behandlingen av dessa uppgifter till de behöriga myndigheter som avses i artikel 7 i samma medlemsstat för vidare granskning. Sådana överföringar får endast göras i enskilda fall och, vid automatisk behandling av  
 PNR-uppgifter, 
  efter individuell  
 icke-automatisk 
  granskning. 
  
 7.Medlemsstaterna ska se till att dataskyddsombudet har åtkomst till alla uppgifter som enheten för passagerarin­ formation behandlar. Om dataskyddsombudet anser att behandlingen av vissa uppgifter inte har varit lagenlig, ska dataskyddsombudet hänskjuta ärendet till den nationella tillsynsmyndigheten. 
  
 8.Lagring, behandling och analys av  
 PNR-uppgifter 
  vid enheten för passagerarinformation ska uteslutande utföras på en eller f lera säkra platser på en medlemsstats territorium. 
  
 L 119/140 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 9. Konsekvenserna av de bedömningar av passagerare som avses i punkt 2 a i denna artikel får inte äventyra rätten för personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten att resa in på den berörda medlemsstatens territorium i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG (1). När bedömningarna sker i samband med f lygningar inom EU mellan medlemsstater för vilka Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 (2) är tillämplig, ska konsekvenserna av sådana bedömningar vara förenliga med den förordningen. 
  
 Artikel 7 
  
 Behöriga myndigheter 
  
 1.Varje medlemsstat ska fastställa en förteckning över de behöriga myndigheter som har befogenhet att begära eller motta  
 PNR-uppgifter 
  eller resultat av behandlingen av dessa uppgifter från enheten för passagerarinformation för vidare granskning av informationen eller för att vidta lämpliga åtgärder för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 2.De myndigheter som avses i punkt 1 ska vara myndigheter som är behöriga att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 3.Med avseende på tillämpningen av artikel 9.3 ska varje medlemsstat senast den 25 maj 2017 meddela kommissionen förteckningen över sina behöriga myndigheter och får när som helst ändra sitt meddelande. Kommissionen ska offentliggöra meddelandet och eventuella ändringar därav i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 4. 
 PNR-uppgifter 
  och resultaten av behandling av dessa uppgifter som mottas av enheten för passagerarinformation får endast vidarebehandlas av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna, om det specifika syftet är att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. 
  
 5.Punkt 4 ska inte påverka de brottsbekämpande eller rättsliga myndigheternas befogenheter på nationell nivå, om andra brott eller indikationer på sådana upptäcks i samband med brottsbekämpande insatser som görs till följd av sådan behandling av  
 PNR-uppgifter. 
  
 6.De behöriga myndigheterna får inte fatta några beslut som har negativa rättsliga konsekvenser för en person eller på annat sätt allvarligt påverkar en person endast på grund av den automatiska behandlingen av  
 PNR-uppgifter. 
  Besluten får inte grunda sig på en persons ras eller etniska ursprung, politiska åskådning, religiösa eller filosofiska övertygelse, fackföreningstillhörighet, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning. 
  
 Artikel 8 
  
 Lufttrafikföretagens skyldigheter vad gäller överföring av uppgifter 
  
 1. Medlemsstaterna ska anta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att lufttrafikföretag genom sändmetoden överför de  
 PNR-uppgifter 
  som förtecknas i bilaga I, förutsatt att de redan samlar in sådana uppgifter som en del av sin normala affärsverksamhet, till databasen hos enheten för passagerarinformation i den medlemsstat på vars territorium f lygningen kommer att ankomma eller från det territorium varifrån f lygningen kommer att avgå. Om f lygningens linjebeteckning delas med ett eller flera andra lufttrafikföretag, ska det företag som utför f lygningen ha skyldighet att överföra  
 PNR-uppgifter 
  om samtliga passagerare ombord. Om en f lygning utanför EU omfattar en eller f lera mellanlandningar på medlemsstaternas f lygplatser, ska lufttrafikföretagen överföra  
 PNR-uppgifterna 
  för alla passagerare till enheterna för passagerarinformation i alla berörda medlemsstater. Detta gäller även om en f lygning inom EU innebär en eller f lera mellanlandningar på olika medlemsstaters f lygplatser, men endast i fråga om medlemsstater som samlar in  
 PNR-uppgifter 
  från f lygningar inom EU. 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77). 
  
 (2) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 15 mars 2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 105, 13.4.2006, s. 1). 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/141 
  
 2.Om lufttrafikföretagen har samlat in sådan förhandsinformation om passagerare  
 (API-uppgifter) 
  som förtecknas i punkt 18 i bilaga I men inte lagrar denna information med hjälp av samma tekniska metoder som för andra  
 PNR-uppgifter, 
  ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att lufttrafikföretagen genom sändmetoden även överför dessa uppgifter till enheten för passagerarinformation i de medlemsstater som avses i punkt 1. Vid sådan överföring ska alla bestämmelser i detta direktiv vara tillämpliga på dessa  
 API-uppgifter. 
  
 3.Lufttrafikföretagen ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  elektroniskt med användning av de gemensamma protokoll och understödda dataformat som ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 17.2 eller, vid eventuella tekniska problem, på något annat sätt som säkerställer ett lämpligt dataskydd 
  
 a) 
 24–48 
  timmar före f lygningens planerade avgång, och 
  
 b)omedelbart efter det att gatens dörrar stängts, det vill säga när passagerarna har stigit ombord på planet inför avgång och passagerare inte längre tillåts stiga ombord eller stiga av. 
  
 4.Medlemsstaterna ska tillåta lufttrafikföretag att begränsa den överföring som avses i punkt 3 b till uppdateringar av sådana överföringar som avses i punkt 3 a. 
  
 5.I situationer där åtkomst till  
 PNR-uppgifter 
  är nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet, ska lufttrafikföretag efter en bedömning i det enskilda fallet på begäran av en enhet för passagerarinformation, i enlighet med nationell rätt, överföra  
 PNR-uppgifter 
  vid andra tidpunkter än de som anges i punkt 3. 
  
 Artikel 9 
  
 Utbyte av information mellan medlemsstaterna 
  
 1.När personer identifieras av en enhet för passagerarinformation i enlighet med artikel 6.2, ska medlemsstaterna se till att enheten översänder alla relevanta och nödvändiga  
 PNR-uppgifter 
  eller resultaten av en eventuell behandling av dessa uppgifter till motsvarande enheter i de andra medlemsstaterna. Enheterna för passagerarinformation i de mottagande medlemsstaterna ska översända den mottagna informationen till sina behöriga myndigheter i enlighet med artikel 6.6. 
  
 2.Enheten för passagerarinformation i en medlemsstat ska ha rätt att vid behov begära att en enhet för passagerarin­ formation i en annan medlemsstat tillhandahåller  
 PNR-uppgifter 
  som lagras i den senares databas och ännu inte har avidentifierats genom maskering av uppgifter i enlighet med artikel 12.2 och vid behov även resultaten av en eventuell behandling av dessa uppgifter, om en sådan redan har utförts i enlighet med artikel 6.2 a. En sådan begäran ska vederbörligen motiveras. Den får avse en viss uppgift eller en kombination av sådana uppgifter, beroende på vilken information den begärande enheten för passagerarinformation anser vara nödvändig i ett särskilt fall för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott eller grov brottslighet. Enheterna för passagerarinformation ska tillhandahålla den begärda informationen så snart som möjligt. Om de begärda uppgifterna har avidentifierats genom maskering av uppgifter i enlighet med artikel 12.2, ska enheten för passagerarinformation endast tillhandahålla fullständiga  
 PNR-uppgifter, 
  om det rimligen kan antas vara nödvändigt för de ändamål som anges i artikel 6.2 b och detta endast efter tillstånd från en behörig myndighet som avses i artikel 12.3 b. 
  
 3.Endast i nödfall och enligt de villkor som fastställts i punkt 2 får en medlemsstats behöriga myndigheter vända sig direkt till enheten för passagerarinformation i en annan medlemsstat med en begäran om utlämnande av  
 PNR-uppgifter 
  som finns lagrade i den enhetens databas. Begäran från de behöriga myndigheterna ska motiveras. En kopia av begäran ska alltid skickas till enheten för passagerarinformation i den begärande medlemsstaten. I alla andra fall ska de behöriga myndigheterna översända sina framställningar via enheten för passagerarinformation i den egna medlemsstaten. 
  
 4.Om åtkomst till  
 PNR-uppgifter 
  är nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet, ska enheten för passagerarinformation i en medlemsstat i undantagsfall ha rätt att begära att enheten för passagerarinformation i en annan medlemsstat införskaffar  
 PNR-uppgifter 
  i enlighet med artikel 8.5 och vidarebefordrar dessa till den begärande enheten för passagerarinformation. 
  
 5.Informationsutbyte enligt denna artikel får göras via alla befintliga kanaler för samarbete mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det språk som används i samband med begäran och informationsutbytet ska vara det som gäller 
  
 L 119/142 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 för den kanal som används. Medlemsstaterna ska i samband med att de lämnar meddelanden i enlighet med artikel 4.5 även meddela kommissionen uppgifter om de kontaktpunkter till vilka framställningar kan sändas i nödfall. Kommissionen ska underrätta medlemsstaterna om dessa uppgifter. 
  
 Artikel 10 
  
 Villkor för Europols åtkomst till  
 PNR-uppgifter 
  
 1.Europol ska inom ramen för sina befogenheter och för fullgörandet av sina arbetsuppgifter ha rätt att begära  
 PNR-uppgifter 
  eller resultatet av behandlingen av dessa uppgifter från enheterna för passagerarinformation i medlemsstaterna. 
  
 2.Europol får från fall till fall via Europols nationella enhet lämna in en elektronisk, vederbörligen motiverad begäran till enheten för passagerarinformation i en medlemsstat om översändande av specifika  
 PNR-uppgifter 
  eller resultaten av behandlingen av dessa uppgifter. Europol får lämna in en sådan begäran när detta är absolut nödvändigt för att stödja och stärka medlemsstaternas åtgärder för att förebygga, förhindra, upptäcka eller utreda ett specifikt terroristbrott eller grovt brott i den mån brottet i fråga omfattas av Europols behörighet enligt beslut 2009/371/RIF. I den motiverade begäran ska rimliga skäl anges till varför Europol anser att översändandet av  
 PNR-uppgifterna 
  eller resultaten av behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  väsentligt kommer att bidra till att brottet i fråga förebyggs, upptäcks eller utreds. 
  
 3.Europol ska informera det dataskyddsombud som utsetts i enlighet med artikel 28 i beslut 2009/371/RIF om varje informationsutbyte enligt den här artikeln. 
  
 4.Informationsutbyte enligt denna artikel ska äga rum via Siena och i enlighet med beslut 2009/371/RIF. Det språk som används för framställningen och informationsutbytet ska vara det som gäller för Siena. 
  
 Artikel 11 
  
 Överföring av uppgifter till tredjeländer 
  
 1. En medlemsstat får överföra  
 PNR-uppgifter 
  och resultaten av behandling av sådana uppgifter som lagras av enheten för passagerarinformation i enlighet med artikel 12 till ett tredjeland efter bedömning i det enskilda fallet, endast under förutsättning att 
  
 a)de villkor som fastställs i artikel 13 i rambeslut 2008/977/RIF är uppfyllda, 
  
 b)överföringen är nödvändig för detta direktivs syften enligt artikel 1.2, 
  
 c)det berörda tredjelandet godtar att överföra uppgifterna till ett annat tredjeland endast om det är strikt nödvändigt för detta direktivs ändamål enligt artikel 1.2 och endast efter uttryckligt samtycke av medlemsstaten, och 
  
 d)samma villkor som de som fastställs i artikel 9.2 är uppfyllda. 
  
 2. Trots vad som sägs i artikel 13.2 i rambeslut 2008/977/RIF ska överföring av  
 PNR-uppgifter 
  utan förhands­ samtycke av den medlemsstat från vilken uppgifterna hämtades tillåtas i undantagsfall och endast om 
  
 a)överföringen är absolut nödvändig för att reagera på ett specifikt och faktiskt hot med anknytning till terroristbrott eller grov brottslighet i en medlemsstat eller ett tredjeland, och 
  
 b)förhandssamtycke inte kan erhållas i tid. 
  
 Den myndighet som ansvarar för att ge samtycke ska informeras utan dröjsmål och överföringen ska vederbörligen registreras samt genomgå efterhandskontroll. 
  
 3.Medlemsstaterna ska överföra  
 PNR-uppgifter 
  till behöriga myndigheter i tredjeländer på villkor som är förenliga med detta direktiv endast efter att ha förvissat sig om att mottagarnas planerade användning av uppgifterna är förenlig med dessa villkor och skyddsåtgärder. 
  
 4.Dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation i den medlemsstat som har överfört  
 PNR-uppgifterna 
  ska informeras varje gång medlemsstaten överför  
 PNR-uppgifter 
  enligt denna artikel. 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/143 
  
 Artikel 12 
  
 Lagringstid för uppgifter och avidentifiering 
  
 1.Medlemsstaterna ska se till att  
 PNR-uppgifter 
  som lämnas av lufttrafikföretag till enheten för passagerarinformation lagras i en databas vid enheten under en period på fem år efter överföringen till enheten för passagerarinformation i den medlemsstat på vars territorium f lygningen ankom eller avgick. 
  
 2.Vid utgången av en period på sex månader efter överföringen av de  
 PNR-uppgifter 
  som avses i punkt 1 ska alla  
 PNR-uppgifter 
  avidentifieras genom maskering av följande uppgifter, som kan användas för att omedelbart identifiera de passagerare som  
 PNR-uppgifterna 
  avser: 
  
 a)Namn, inklusive namn på andra passagerare i PNR samt antal passagerare i PNR som reser tillsammans. 
  
 b)Adress och kontaktuppgifter. 
  
 c)Alla former av betalningsinformation, inbegripet faktureringsadress, om denna innehåller uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den passagerare som passageraruppgiftssamlingar avser eller andra personer. 
  
 d)Uppgifter om bonusprogram. 
  
 e)Allmänna anmärkningar, om dessa innehåller uppgifter som kan användas för att omedelbart identifiera den passagerare som passageraruppgiftssamlingar avser. 
  
 f)Alla  
 API-uppgifter 
  som samlats in. 
  
 3. Vid utgången av den sexmånadersperiod som avses i punkt 2 ska utlämnande av de fullständiga  
 PNR-uppgifterna 
  tillåtas endast 
  
 a)om det rimligen kan antas vara nödvändigt för de ändamål som avses i artikel 6.2 b, och 
  
 b)efter tillstånd från 
  
 i)en rättslig myndighet, eller 
  
 ii)en annan nationell myndighet som i enlighet med nationell rätt är behörig att kontrollera om villkoren för tillgång är uppfyllda, under förutsättning att dataskyddsombudet vid enheten för passagerarinformation informeras och att denne genomför en efterhandsutvärdering. 
  
 4.Medlemsstaterna ska se till att  
 PNR-uppgifterna 
  slutgiltigt raderas vid utgången av den period som avses i punkt 1. Denna skyldighet gäller dock inte om specifika  
 PNR-uppgifter 
  har överförts till en behörig myndighet och används i specifika fall i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott eller grov brottslighet, varvid den behöriga myndighetens lagring av uppgifterna i stället ska regleras av nationell rätt. 
  
 5.Resultaten av den behandling som avses i artikel 6.2 a ska bevaras endast av enheten för passagerarinformation så länge som krävs för att informera de behöriga myndigheterna och, i enlighet med artikel 9.1, för att informera enheterna för passagerarinformation i andra medlemsstater om en träff. Även om automatisk behandling som utförs efter en sådan individuell  
 icke-automatisk 
  granskning som avses i artikel 6.5 inte ger någon träff, får resultatet bevaras för att undvika framtida ”falska” träffar, så länge de bakomliggande uppgifterna inte har raderats enligt punkt 4 i den här artikeln. 
  
 Artikel 13 
  
 Skydd av personuppgifter 
  
 1. Medlemsstaterna ska föreskriva att alla passagerare vid all behandling av personuppgifter i enlighet med detta direktiv har samma rätt till skydd av sina personuppgifter, rätt till åtkomst, rättelse, radering och begränsning samt rätt till ersättning och tillgång till rättsmedel som fastställs i unionsrätten och nationell rätt och för genomförande av artiklarna 17, 18, 19 och 20 i rambeslut 2008/977/RIF. Dessa artiklar ska därför tillämpas. 
  
 L 119/144 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 2.Medlemsstaterna ska föreskriva att de nationella bestämmelser om konfidentiell behandling och datasäkerhet som har antagits för genomförande av artiklarna 21 och 22 i rambeslut 2008/977/RIF även är tillämpliga på all behandling av personuppgifter i enlighet med detta direktiv. 
  
 3.Detta direktiv påverkar inte tillämpligheten av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (1) på lufttrafik­ företags behandling av personuppgifter, i synnerhet deras skyldigheter att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda personuppgifters säkerhet och konfidentialitet. 
  
 4.Medlemsstaterna ska förbjuda behandling av  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religion eller filosofiska övertygelse, fackföreningstillhörighet, hälsotillstånd, sexualliv eller sexuella läggning. Om enheten för passagerarinformation mottar  
 PNR-uppgifter 
  som avslöjar sådana uppgifter, ska dessa uppgifter omedelbart raderas. 
  
 5.Medlemsstaterna ska se till att enheten för passagerarinformation bevarar dokumentation om alla system och förfaranden för uppgiftsbehandling inom deras ansvarsområde. Dokumentationen ska minst innehålla 
  
 a)namn och kontaktuppgifter för den organisatoriska enhet och den personal vid enheten för passagerarinformation som anförtrotts behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  och de olika nivåerna av åtkomstbehörighet, 
  
 b)begäran från behöriga myndigheter och enheter för passagerarinformation i andra medlemsstater, 
  
 c)begäran om och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  till ett tredjeland. 
  
 Enheten för passagerarinformation ska på begäran göra all dokumentation tillgänglig för den nationella tillsynsmyndighe­ ten. 
  
 6. Medlemsstaterna ska se till att enheten för passagerarinformation för loggar över åtminstone följande typer av behandling: insamling, läsning, utlämning och radering. Loggarna över läsning och utlämning ska särskilt visa ändamål, datum och tidpunkt för sådan behandling och i möjligaste mån identitetsuppgifter för den person som har läst eller lämnat ut  
 PNR-uppgifterna 
  samt identitetsuppgifter för de personer som mottagit uppgifterna. Loggarna ska uteslutande användas för kontroll och självövervakning, för att säkerställa dataintegritet och datasäkerhet och för revision. Enheten för passagerarinformation ska på begäran göra loggarna tillgängliga för den nationella tillsynsmyndigheten. 
  
 Loggarna ska bevaras i fem år. 
  
 7.Medlemsstaterna ska se till att deras enhet för passagerarinformation genomför lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder och förfaranden för att säkerställa en så hög säkerhetsnivå som är lämplig med tanke på de risker som är förknippade med behandlingen och arten av  
 PNR-uppgifterna. 
  
 8.Om ett en personuppgiftsincident kan antas medföra ett avsevärt hot mot skyddet av den registrerades personuppgifter eller negativt påverka dennes integritet, ska medlemsstaterna se till att enheten för passagerarinformation utan onödigt dröjsmål informerar den registrerade och den nationella tillsynsmyndigheten för dataskydd om incidenten. 
  
 Artikel 14 
  
 Sanktioner 
  
 Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att de genomförs. 
  
 Medlemsstaterna ska särskilt fastställa bestämmelser om sanktioner, inklusive ekonomiska sanktioner, mot lufttrafikföretag som inte översänder uppgifter i enlighet med artikel 8 eller som inte översänder uppgifterna i det fastställda formatet. 
  
 Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria f lödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31). 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/145 
  
 Artikel 15 
  
 Nationell tillsynsmyndighet 
  
 1.Varje medlemsstat ska föreskriva att den nationella tillsynsmyndighet som avses i artikel 25 i rambeslut 2008/977/RIF ska ansvara för att inom sitt territorium ge riktlinjer för och övervaka tillämpningen av de bestämmelser som medlemsstaterna antar i enlighet med detta direktiv. Artikel 25 i rambeslut 2008/977/RIF ska tillämpas. 
  
 2.De nationella tillsynsmyndigheterna ska utföra sina uppgifter enligt punkt 1 i syfte att skydda grundläggande rättigheter i samband med behandling av personuppgifter. 
  
 3.Varje nationell tillsynsmyndighet ska 
  
 a)hantera klagomål från en registrerad, undersöka ärendet och inom rimlig tid informera de registrerade om förloppet för och resultatet av dennes klagomål, 
  
 b)kontrollera att uppgiftsbehandlingen är laglig, genomföra utredningar, inspektioner och revision i enlighet med nationell rätt, antingen på eget initiativ eller på grundval av ett klagomål som avses i led a. 
  
 4. Varje nationell tillsynsmyndighet ska på begäran ge registrerade råd om hur de kan utöva de rättigheter som fastställs i de bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv. 
  
 KAPITEL III 
  
 Genomförandeåtgärder 
  
 Artikel 16 
  
 Gemensamma protokoll och understödda dataformat 
  
 1.All överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinformation inom ramen för detta direktiv ska göras med elektroniska medel som tillhandahåller tillräckliga garantier med avseende på de tekniska säkerhetsåtgärder och de organisatoriska åtgärder som styr den behandling som ska utföras. I händelse av tekniska problem får  
 PNR-uppgifterna 
  överföras på annat lämpligt sätt under förutsättning att samma säkerhetsnivå upprätthålls och att unionsrätten om dataskydd respekteras fullt ut. 
  
 2.Ett år från den dag då kommissionen för första gången antar gemensamma protokoll och understödda dataformat i enlighet med punkt 3, ska all överföring av  
 PNR-uppgifter 
  från lufttrafikföretag till enheter för passagerarinformation inom ramen för detta direktiv göras på elektronisk väg med användning av säkra metoder i överensstämmelse med dessa godkända gemensamma protokoll. Dessa protokoll ska vara gemensamma för alla överföringar, så att  
 PNR-uppgifternas 
  säkerhet under överföringen tryggas.  
 PNR-uppgifterna 
  ska överföras i ett understött dataformat, för att säkerställa att de kan läsas av alla berörda parter. Alla lufttrafikföretag ska bestämma vilket gemensamt protokoll och vilket dataformat de avser att använda för sina överföringar och underrätta enheten för passagerarinformation om detta. 
  
 3.En förteckning över gemensamma protokoll och understödda dataformat ska upprättas och vid behov anpassas av kommissionen genom genomförandeakter. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 17.2. 
  
 4.Punkt 1 ska tillämpas så länge som de gemensamma protokoll och understödda dataformat som avses i punkterna 2 och 3 inte finns tillgängliga. 
  
 5.Inom ett år från den dag då de gemensamma protokoll och understödda dataformat som avses i punkt 2 antas, ska medlemsstaterna vidta de tekniska åtgärder som krävs för att dessa gemensamma protokoll och dataformat ska kunna börja användas. 
  
 L 119/146 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 Artikel 17 
  
 Kommittéförfarande 
  
 1.Kommissionen ska biträdas av en kommitté. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. 
  
 2.När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas. 
  
 Om kommittén inte avger något yttrande, ska kommissionen inte anta utkastet till genomförandeakt och artikel 5.4 tredje stycket i förordning (EU) nr 182/2011 ska tillämpas. 
  
 KAPITEL IV 
  
 Slutbestämmelser 
  
 Artikel 18 
  
 Införlivande 
  
 1. Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 25 maj 2018. De ska genast underrätta kommissionen om detta. 
  
 När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. 
  
 2. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. 
  
 Artikel 19 
  
 Översyn 
  
 1.På grundval av information som medlemsstaterna tillhandahållit, inbegripet de statistiska uppgifter som avses i artikel 20.2, ska kommissionen senast den 25 maj 2020 göra en översyn av samtliga delar av detta direktiv och överlämna till och lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet. 
  
 2.Kommissionen ska, när den utför sin översyn, lägga särskild vikt vid 
  
 a)efterlevnaden av de tillämpliga standarderna för skydd av personuppgifter, 
  
 b)nödvändigheten och proportionaliteten i insamlingen och behandlingen av  
 PNR-uppgifter 
  för vart och ett av de syften som fastställs i detta direktiv, 
  
 c)längden på den period som uppgifterna lagras, 
  
 d)ändamålsenligheten i informationsutbytet mellan medlemsstaterna, och 
  
 e)kvaliteten på bedömningarna, även med hänsyn till den statistik som samlats in i enlighet med artikel 20. 
  
 3. Den rapport som avses i punkt 1 ska också innefatta en översyn av nödvändigheten, proportionaliteten och ändamålsenligheten i att i detta direktivs tillämpningsområde inbegripa obligatorisk insamling och överföring av  
 PNR-uppgifter 
  avseende samtliga eller utvalda f lygningar inom EU. Kommissionen ska beakta medlemsstaternas erfarenheter, särskilt de medlemsstater som tillämpar detta direktiv på f lygningar inom EU i enlighet med artikel 2. Rapporten ska också beakta huruvida det är nödvändigt att låta ekonomiska aktörer som inte är trafikföretag, t.ex. resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster, inklusive bokning av f lygningar, omfattas av detta direktivs tillämpningsområde. 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/147 
  
 4. Mot bakgrund av den översyn som genomförs i enlighet med denna artikel, ska kommissionen om lämpligt lägga fram ett lagstiftningsförslag för Europaparlamentet och rådet i syfte att ändra detta direktiv. 
  
 Artikel 20 
  
 Statistik 
  
 1.Medlemsstaterna ska årligen tillhandahålla kommissionen statistik om  
 PNR-uppgifter 
  som lämnats till enheterna för passagerarinformation. Sådan statistik får inte innehålla några personuppgifter. 
  
 2.Statistiken ska åtminstone omfatta följande: 
  
 a)Det totala antalet passagerare vars  
 PNR-uppgifter 
  samlats in och utbytts. 
  
 b)Antalet passagerare som identifierats för ytterligare undersökning. 
  
 Artikel 21 
  
 Förhållande till andra instrument 
  
 1.Medlemsstaterna får fortsätta att sinsemellan tillämpa de bilaterala eller multilaterala avtal eller ordningar som är i kraft den 24 maj 2016 på utbyte av uppgifter mellan behöriga myndigheter, förutsatt att dessa avtal eller ordningar är förenliga med detta direktiv. 
  
 2.Detta direktiv påverkar inte tillämpligheten av direktiv 95/46/EG på lufttrafikföretags behandling av personuppgifter. 
  
 3.Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas eller unionens eventuella skyldigheter och åtaganden enligt bilaterala eller multilaterala avtal med tredjeländer. 
  
 Artikel 22 
  
 Ikraftträdande 
  
 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen. 
  
 Utfärdat i Bryssel den 27 april 2016. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 M. SCHULZ 
  
 J.A.  
 HENNIS-PLASSCHAERT 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 L 119/148 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 4.5.2016 
  
 BILAGA I 
  
 PNR-uppgifter 
  som samlas in av lufttrafikföretag 
  
 1. 
 PNR-uppgifternas 
  lokaliseringskod. 
  
 2.Datum för bokning/utfärdande av biljett. 
  
 3.Planerat/planerade resdatum. 
  
 4.Namn. 
  
 5.Adress och kontaktuppgifter (telefonnummer och  
 e-postadress). 
  
 6.Alla former av betalningsinformation, inbegripet faktureringsadress. 
  
 7.Hela resrutten för aktuell passageraruppgiftssamling. 
  
 8.Uppgifter om bonusprogram. 
  
 9.Resebyrå/resebyråtjänsteman. 
  
 10.Passagerarens resestatus, inbegripet resebekräftelser, incheckningsstatus, no show (passagerare som inte infinner sig) eller go show (passagerare utan bokning). 
  
 11.Delade  
 PNR-uppgifter. 
  
 12.Allmänna anmärkningar (inklusive alla tillgängliga uppgifter om ensamkommande barn under 18 år, såsom namn och kön, ålder, språkkunskaper, namn och kontaktuppgifter för den person som följer barnet till incheckning för avresan och denna persons förhållande till barnet, namn och kontaktuppgifter för den person som hämtar barnet vid ankomsten och denna persons förhållande till barnet, f lygplatsanställd som ledsagar barnet vid avresan respektive ankomsten). 
  
 13.Biljettinformation, inbegripet biljettnummer, datum för utfärdande av biljetten, enkelbiljetter och automatisk biljettprisuppgift. 
  
 14.Platsnummer och annan platsinformation. 
  
 15.Information om gemensam linjebeteckning. 
  
 16.All bagageinformation. 
  
 17.Antal medresenärer i  
 PNR-uppgifterna 
  samt deras namn. 
  
 18.Eventuell förhandsinformation (API) som samlats in (inklusive typ av identitetshandling, identitetshandlingens 
  
 nummer, utfärdandeland och sista giltighetsdag, efternamn, förnamn, kön, födelsedatum, lufttrafikföretag, f lygnummer, utresedatum, ankomstdatum, avresehamn, ankomsthamn, avresetid och ankomsttid). 
  
 19. Alla ändringar som gjorts av de  
 PNR-uppgifter 
  som anges i punkterna  
 1–18. 
  
 4.5.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 119/149 
  
 BILAGA II 
  
 Förteckning över brott enligt artikel 3.9 
  
 1.Deltagande i en kriminell organisation. 
  
 2.Människohandel. 
  
 3.Sexuellt utnyttjande av barn samt barnpornografi. 
  
 4.Olaglig handel med narkotika och psykotropa ämnen. 
  
 5.Olaglig handel med vapen, ammunition och sprängämnen. 
  
 6.Korruption. 
  
 7.Bedrägeri, inbegripet riktat mot unionens finansiella intressen. 
  
 8.Penningtvätt och penningförfalskning, inklusive förfalskning av euron. 
  
 9. 
 It-brottslighet/cyberbrottslighet. 
  
 10.Miljöbrott, inbegripet olaglig handel med hotade djurarter och hotade växtarter och växtsorter. 
  
 11.Hjälp till olovlig inresa och olovlig vistelse. 
  
 12.Mord, grov misshandel. 
  
 13.Olaglig handel med mänskliga organ och vävnader. 
  
 14.Människorov, olaga frihetsberövande och tagande av gisslan. 
  
 15.Organiserad stöld och väpnat rån. 
  
 16.Olaglig handel med kulturföremål, inbegripet antikviteter och konstverk. 
  
 17.Varumärkesförfalskning och piratkopiering. 
  
 18.Förfalskning av administrativa dokument och handel med sådana förfalskningar. 
  
 19.Olaglig handel med hormonsubstanser och andra tillväxtsubstanser. 
  
 20.Olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen. 
  
 21.Våldtäkt. 
  
 22.Brott som omfattas av den internationella brottmålsdomstolens behörighet. 
  
 23.Kapning av f lygplan eller fartyg. 
  
 24.Sabotage. 
  
 25.Handel med stulna fordon. 
  
 26.Industrispionage. 
  
 19.11.2016 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 313/59 
  
 Palmer 
  
 Rättelse till Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar  
 (PNR-uppgifter) 
  för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet 
  
 (Europeiska unionens officiella tidning L 119 av den 4 maj 2016) 
  
 1.Sidan 138, artikel 3.9 
  
 I stället för: ”9. grov brottslighet: brott som förtecknas i bilaga II vilka bestraffas med fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år enligt en medlemsstats nationella rätt,” 
  
 ska det stå: ”9. grov brottslighet: brott som förtecknas i bilaga II som kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år enligt en medlemsstats nationella rätt,”. 
  
 2.Sidan 148, bilaga I, punkt 18 
  
 I stället för: ”18. … (inklusive typ av identitetshandling, identitetshandlingens nummer, utfärdandeland och sista giltighetsdag, efternamn, förnamn, …” 
  
 ska det stå: ”18. … (inklusive typ av identitetshandling, identitetshandlingens nummer, utfärdandeland och sista giltighetsdag, nationalitet, efternamn, förnamn, …”. 
  
 Europeiska unionens råd 
  
 Interinstitutionellt ärende: 2011/0023 (COD) 
  
 I/A-PUNKTSNOT 
  
 Bryssel den 18 april 2016 (OR. en) 
  
 7829/16 ADD 1 
  
 CODEC 422 
  
 GENVAL 47 
  
 AVIATION 63 
  
 DATAPROTECT 29 
  
 ENFOPOL 104 
  
 från: 
  
 Rådets generalsekretariat 
  
 till: 
  
 Ständiga representanternas kommitté (Coreper)/rådet 
  
 Ärende: 
  
 Utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om användning av 
  
 passageraruppgiftssamlingar (PNR) för att förebygga, förhindra, upptäcka, 
  
 utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet (första 
  
 behandlingen) 
  
 - Antagande av lagstiftningsakten (L + U) 
  
 = Uttalande 
  
 Uttalande från rådet 
  
 Enligt artikel 2 i  
 PNR-direktivet 
  får de medlemsstater som så önskar på frivillig grund tillämpa direktivet på flygningar inom EU, efter att ha meddelat kommissionen detta. 
  
 Mot bakgrund av det aktuella säkerhetsläget i Europa förklarar medlemsstaterna att de senast det datum för införlivande som anges i artikel 18 fullt ut kommer att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 2, enligt de villkor som anges i direktivet. 
  
 Medlemsstaterna förklarar att de i enlighet med parlamentets önskemål åtar sig1 att i enlighet med sin nationella lagstiftning utvidga insamlingen av  
 PNR-uppgifter 
  till att omfatta aktörer som inte är lufttrafikföretag, t.ex. resebyråer och researrangörer som tillhandahåller reserelaterade tjänster, inklusive bokning av flygningar, för vilka de samlar in och behandlar  
 PNR-uppgifter. 
  
 1 
  
 Med förbehåll för parlamentsbehandling i vissa medlemsstater. 
  
 7829/16 ADD 1 
  
 ek/EHE/np 
  
 1 
  
 DRI 
  
 SV 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.För Sveriges landsbygder 
  
 –en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. N. 
  
 2.Kraftsamling för framtidens energi. M. 
  
 3.Karens för statsråd och statssekreterare. Fi. 
  
 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. S. 
  
 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. S. 
  
 6.Se barnet! Ju. 
  
 7.Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag 
  
 i brottmål – en bättre hantering av stora mål. Ju. 
  
 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. M. 
  
 9.Det handlar om oss. 
  
 –unga som varken arbetar eller studerar. U. 
  
 10.Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. U. 
  
 11.Vägskatt. Volym 1 och 2. Fi. 
  
 12.Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. Ju. 
  
 13.Finansiering av infrastruktur med privat kapital? Fi. 
  
 14.Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna. Ju. 
  
 15.Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. S. 
  
 16.Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  UD. 
  
 17.Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Ju. 
  
 18.En nationell strategi för validering. U. 
  
 19.Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan 
  
 för unga arbetslösa. A. 
  
 20.Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till högskoleutbildning. U. 
  
 21.Läs mig! Nationell kvalitetsplan för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. S. 
  
 22.Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. M. 
  
 23.digitalforvaltning.nu. Fi. 
  
 24.Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? A. 
  
 25.Samlad kunskap – stärkt handläggning. S. 
  
 26.Delningsekonomi. På användarnas villkor. Fi. 
  
 27.Vissa frågor inom fastighets- och stämpelskatteområdet. Fi. 
  
 28.Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. A. 
  
 29.Brottsdatalag. Ju 
  
 30.En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. Fi. 
  
 31.Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. Ju. 
  
 32.Substitution i Centrum 
  
 –stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. M. 
  
 33.Stärkt ställning för hyresgäster. Ju. 
  
 34.Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystem- tjänster, samtidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. M. 
  
 35.Samling för skolan. Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. U. 
  
 36.Informationssäkerhet för samhälls­ viktiga och digitala tjänster. Ju. 
  
 37.Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 –förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. Ju. 
  
 38.Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Fi. 
  
 39.Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds­ förordning. Ju. 
  
 40.För dig och för alla. S. 
  
 41.Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. Ju. 
  
 42.Vem har ansvaret? M. 
  
 43.På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörj- ningen. S. 
  
 44.Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. U. 
  
 45.Ny lag om företagshemligheter. Ju. 
  
 46.Stärkt ordning och säkerhet i domstol. Ju. 
  
 47.Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. S. 
  
 48.Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. S. 
  
 49.EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. U. 
  
 50.Personuppgiftsbehandling för forskningsändamål. U. 
  
 51.Utbildning, undervisning och ledning 
  
 – reformvård till stöd för en bättre skola. U. 
  
 52.Så stärker vi den personliga integriteten. Ju. 
  
 53.God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. S. 
  
 54.Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. U. 
  
 55.En ny kamerabevakningslag. Ju. 
  
 56.Jakten på den perfekta ersättnings­ modellen. Vad händer med med­ arbetarnas handlingsutrymme? Fi. 
  
 57.Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Ju. 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan för unga arbetslösa. [19] 
  
 Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? [24] 
  
 Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. [28] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Karens för statsråd och statssekreterare. [3] Vägskatt. Volym 1 och 2. [11] 
  
 Finansiering av infrastruktur med privat kapital? [13] 
  
 digitalforvaltning.nu. [23] 
  
 Delningsekonomi. På användarnas villkor. [26] 
  
 Vissa frågor inom fastighets- och stämpel- skatteområdet. [27] 
  
 En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. [30] 
  
 Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. [38] 
  
 Jakten på den perfekta ersättningsmodel- len. Vad händer med medarbetarnas handlingsutrymme? [56] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Se barnet! [6] 
  
 Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål 
  
 – en bättre hantering av stora mål. [7] 
  
 Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. [12] 
  
 Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna.[14] 
  
 Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. [17] 
  
 Brottsdatalag. [29] 
  
 Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. [31] Stärkt ställning för hyresgäster. [33] 
  
 Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. [36] 
  
 Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. [37] 
  
 Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds­ förordning. [39] 
  
 Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. [41] 
  
 Ny lag om företagshemligheter. [45] Stärkt ordning och säkerhet i domstol. [46] Så stärker vi den personliga integriteten. [52] En ny kamerabevakningslag. [55] 
  
 Lag om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen. [57] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kraftsamling för framtidens energi. [2] 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. [8] 
  
 Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. [22] 
  
 Substitution i Centrum 
  
 – stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. [32] 
  
 Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystemtjänster, sam- tidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. [34] 
  
 Vem har ansvaret? [42] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 För Sveriges landsbygder 
  
 – en sammanhållen politik för 
  
 arbete, hållbar tillväxt och välfärd. [1] 
  
 Socialdepartementet 
  
 För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det 
  
 folkhälsopolitiska ramverket. [4] 
  
 Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2.[5] 
  
 Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. [15] 
  
 Läs mig! Nationell kvalitetsplan 
  
 för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. [21] 
  
 Samlad kunskap – stärkt handläggning. [25] För dig och för alla. [40] 
  
 På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörjningen. [43] 
  
 Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. [47] 
  
 Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. [48] 
  
 God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. [53] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Det handlar om oss. 
  
 – unga som varken arbetar eller studerar. [9] 
  
 Ny ordning för att främja god sed 
  
 och hantera oredlighet i forskning. [10] En nationell strategi för validering [18] 
  
 Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till hög­ skoleutbildning. [20] 
  
 Samling för skolan. 
  
 Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. [35] 
  
 Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. [44] 
  
 EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. [49] 
  
 Personuppgiftsbehandling 
  
 för forskningsändamål.[50] 
  
 Utbildning, undervisning och ledning 
  
 – reformvård till stöd för en bättre skola. [51] 
  
 Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. [54] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  [16]