sou 2015 24 d2 
  
 En kommunallag för framtiden 
  
 Del B 
  
 Slutbetänkande av Utredningen om en kommunallag för framtiden 
  
 Stockholm 2015 
  
 SOU 2015:24 
  
 SOU och Ds kan köpas från Payne kundtjänst. 
  
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst, 106 47 Stockholm 
  
 Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se 
  
 Webbplats: fritzes.se 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Payne Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför. 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
  
 Omslag: Peterson. 
  
 Tryck: Solis, Stockholm 2015. 
  
 ISBN  
 978-91-38-24257-5 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Del V 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 18 Lagteknisk översyn 
  
 18.1Nuvarande struktur 
  
 Kommunallagen är indelad i tio kapitel som reglerar bl.a. följande frågor: 
  
 1 kap. Indelning, medlemskap 
  
 I kapitlet regleras den kommunala självstyrelsen, indelning och med- lemskap samt hänvisningar till annan lagstiftning. 
  
 2 kap. Kommunernas och landstingens befogenheter 
  
 I detta kapitel finns de grundläggande bestämmelserna om den kom- munala kompetensen och olika begränsningar av denna, t.ex. lik- ställighetsprincipen, samt kommunalt partistöd. 
  
 3 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer 
  
 Här regleras de kommunala organen, fullmäktige, nämnder etc, och i viss mån deras uppgifter. Vidare finns de kommunala samverkans- formerna gemensam nämnd och kommunalförbund samt förutsätt- ningarna för att överlämna kommunal verksamhet till kommunala företag och till privata utförare. 
  
 4 kap. De förtroendevalda 
  
 De förtroendevaldas rättigheter och skyldigheter finns i detta kapitel. 
  
 5 kap. Fullmäktige 
  
 Grundläggande regler om antalet ledamöter och ersättare samt hur beslutsfattandet i fullmäktige ska ske finns här. 
  
 649 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder 
  
 Här finns bestämmelser om styrelsen och övriga nämnder. 
  
 7 kap. Medbestämmandeformer 
  
 I detta kapitel finns en reglering av medbestämmandeformer för de anställda genom partssammansatta organ och närvarorätt för perso- nalföreträdare samt möjligheterna att inrätta självförvaltningsorgan, vilket är en form av brukarinflytande. 
  
 8 kap. Ekonomisk förvaltning 
  
 Den ekonomiska förvaltningen och budgetregleringen samt bl.a. självkostnadsprincipen finns i detta kapitel. 
  
 9 kap. Revision 
  
 Regelverket om den kommunala revisionen finns i detta kapitel. 
  
 10 kap. Laglighetsprövning 
  
 Här regleras överklagandeprocessen. 
  
 18.2En ny kommunallag med tydligare och modernare struktur 
  
 Utredningens förslag: En ny kommunallag ska ersätta den nu- varande. I den nya kommunallagen ska i förhållande till den nuva- rande föras in särskilda kapitel som ska handla om de anställda, medborgarna, kommunal samverkan och överlämnande av kom- munala angelägenheter. Det särskilda kapitlet om medbestäm- mandeformer utgår och bestämmelserna i det förs till andra kapi- tel. 
  
 Utredningen har föreslagit ett antal ändringar av kommunallagen. Den nuvarande kommunallagens struktur med tio kapitel börjar dock enligt utredningens mening bli alltför begränsad för att kunna utvecklas ytterligare. Genom utredningens förslag tillförs än fler bestämmelser. Att föra in dem i den nuvarande strukturen innebär att lagen blir mer svårgenomtränglig. Det är en olycklig men natur- lig följd om man ska fortsätta att arbeta i den nuvarande struk- turen. Det finns också delar och uppbyggnad i den nuvarande lagen 
  
 650 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 som inte återspeglar den utveckling som skett sedan ikraftträd- andet. De många partiella reformerna sedan lagens tillkomst har också påverkat den sammantagna utformningen av lagen. Lagens struktur behöver därför ses över. I grunden är emellertid stora delar av den fortfarande väl uppbyggd. Någon större lagteknisk förändring i likhet med den som skedde 1977 då fyra lagar blev en behöver därför inte göras. Däremot finns enskildheter i strukturen som behöver förändras som t.ex. att bestämmelserna i 7 kap. om medbestämmandeformer inte används i den praktiska kommunala verksamheten i den utsträckning som motiverar ett eget kapitel. Förändringsbehovet handlar dock framför allt om att det finns delar av den kommunala verksamheten som inte lyfts fram genom den nuvarande kommunallagen. 
  
 Utredningen har i avsnitt 4 om övergripande principer för den nya kommunallagen gjort bedömningen att kommunallagen behöver utformas så att den tillgodoser både behovet av effektivitet och professionalitet i verksamheten samtidigt som den ska bidra till att kommuner och landsting kan fungera som demokratiska arenor. Det kan konstateras att den nuvarande lagen reglerar mycket kring rollen som demokratisk arena medan frågor om rättssäkerhet och arbetsgivarrollen är mer sparsamt reglerade. Ska kommuner och landsting fungera som attraktiva arbetsgivare, attrahera alla de olika professioner som behövs för en kommunal verksamhet och garan- tera en rättssäker hantering av ärenden kan lagen behöva stärkas i dessa avseenden. 
  
 En ytterligare grundläggande aspekt på lagens utformning är att den ska vara utformad från ett medborgarperspektiv. Detta ställer krav på att lagen är begriplig även för personer utan juridiska för- kunskaper. En intresserad medborgare ska genom att läsa lagen kunna få en rättvisande bild av hur beslutsfattandet i den kommunala verk- samheten går till. Från ett medborgarperspektiv är det inte bara viktigt att lagen är lättläst utan också att de centrala reglerna om medborgarnas möjlighet till inflytande och insyn finns samlade på ett tydligt sätt. Ett särskilt kapitel om medborgarna bör därför finnas i kommunallagen. Där samlas och ges en översikt över både nu- varande och nya bestämmelser som är betydelsefulla för medbor- garnas delaktighet oavsett om de är bosatta i kommunen eller lands- tinget, väljare, brukare eller en del av allmänheten. 
  
 651 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 Det är inte bara medborgarna och de förtroendevalda som de utser som sina representanter som är viktiga i den kommunala verk- samheten. Det finns mer än en miljon kommunalt anställda. Utifrån bl.a. tanken att kommunallagen ska spegla att de anställda också har en betydelsefull roll för den kommunala verksamheten har utred- ningen i avsnitt 8 föreslagit att bestämmelser om de anställda sam- las i ett eget kapitel om de anställda. 
  
 Kommunal samverkan är en allt viktigare del av den kommunala verksamheten. Regleringen av kommunal samverkan är i nuvarande lag spridd på flera håll. När samverkan blir allt vanligare är det viktigt att regelverket finns samlat så att de som ska tillämpa reg- lerna lätt kan ta del av vad som gäller kring de olika samverkans- formerna. Tidigare fanns bestämmelserna om kommunalförbund i en egen lag. I samband med att bestämmelserna om kommunal- förbund och gemensam nämnd togs in i kommunallagen på 1990- talet anfördes att dessa i huvudsak skulle placeras i anslutning till bestämmelserna om kommunala företag i 3 kap. KL eftersom före- tagen är en privaträttslig samverkansform. Regeringen ansåg att de offentligrättsliga formerna för samverkan borde framgå av samma kapitel i kommunallagen.1 Utredningen föreslår nedan att bestäm- melserna om kommunala företag regleras i ett eget kapitel. De ursprungliga skälen för att reglera samverkansbestämmelserna i 3 kap. KL är därför inte längre aktuella. Det finns i stället skäl att så långt möjligt föra samman bestämmelserna om kommunalförbund och gemensam nämnd i ett eget kapitel. På så vis skapas också en naturlig plats att föra in eventuella nya former av samverkan eller t.ex. en reglering av avtalssamverkan. Några vidgade möjligheter till avtalssamverkan har utredningen emellertid inte föreslagit eftersom utredningen inte fått ett sådant uppdrag av regeringen. 
  
 Vidare kan konstateras att, som utredningen redan belyst i sitt delbetänkande, allt mer av den kommunala verksamheten utförs i kommunala företag och av privata utförare. I nuvarande 3 kap. KL återfinns de detaljerade reglerna om möjligheten att överlämna verksamhet till kommunala företag och privata utförare tillsammans med översikten över de kommunala organen. För att lyfta fram denna centrala del föreslås att detta i likhet med andra viktiga delar 
  
 1 Prop. 1996/97:105 s. 36. 
  
 652 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 av verksamheten ska regleras i ett eget kapitel om överlämnade av kommunala angelägenheter. 
  
 Mot bakgrund av behovet av att modernisera lagstiftningen och med hänsyn till de nya kapitlena som föreslås anser utredningen att en helt ny lag bör antas. 
  
 Som delvis redan framgått har de många revisionerna av lagen inneburit att det finns många bestämmelser som har placerats utan att det nödvändigtvis blivit lämpligast eller mest ändamålsenligt. Den nya lagen måste därför utformas med detta i åtanke och också för att skapa utrymme för att genomföra framtida revisioner som på ett bättre sätt kan flyta in i en redan befintlig systematik. 
  
 Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår utredningen att strukturen i den nya kommunallagen ska se ut på följande sätt: 
  
 1 kap. Grunderna för den kommunala verksamheten 
  
 2 kap. Kommunala angelägenheter 
  
 3 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer 
  
 4 kap. Förtroendevalda 
  
 5 kap. Fullmäktige 
  
 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder 
  
 7 kap. Anställda 
  
 8 kap. Medborgarna 
  
 9 kap. Kommunal samverkan 
  
 10 kap. Överlämnande av kommunala angelägenheter 
  
 11 kap. Ekonomisk förvaltning 
  
 12 kap. Revision 
  
 13 kap. Laglighetsprövning 
  
 18.3En enhetlig struktur i varje kapitel 
  
 I nuvarande kommunallag förekommer i flera kapitel att frågor om hur organen tillsätts behandlas före frågan vad organen ska göra. Ut- redningen föreslår att man som huvudregel först ska ange organens uppgifter och därefter reglera hur de tillsätts. 
  
 För många av de bestämmelser som gäller för fullmäktige finns motsvarande eller liknande reglering för nämnderna. Utredningens uppfattning är därför att dessa kapitel, så långt möjligt, bör ha en 
  
 653 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 liknande struktur. Därför föreslår utredningen att flera bestäm- melser i 5 kap. KL om fullmäktige ska flyttas. 
  
 Utredningen har, förutom i 5 kap. Fullmäktige, också samlat alla hänvisningsbestämmelser till annan lagstiftning i slutet av varje kapitel under rubriken Hänvisning till annan lagstiftning. Detta har gjorts för att göra lagen mer tillgänglig ur ett medborgarperspektiv. Hän- visningarna utgör inte materiella regler och kan placeras sist för att kunna justeras vid behov. Utredningen har övervägt att utmönstra alla hänvisningar men stannat för att de viktigaste hänvisningarna fyller en betydelsefull och informativ funktion i en ramlag som denna. Utredningen har dock bedömt att 5 kap. Fullmäktige är för omfatt- ande för att det ska vara möjligt att samla alla hänvisningar i slutet av kapitlet. Hänvisningarna är inte uttömmande. Den närmare struk- turen i vart och ett av lagens kapitel behandlas i avsnitt 18.8. 
  
 18.4Vissa mindre ändringsförslag 
  
 I utredningens direktiv anges att utredningen är oförhindrad att ta upp andra frågor än de som nämns i direktiven, om det behövs för att utredningen ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett tillfredsstäl- lande sätt. 
  
 Det har kommit upp ett antal sådana frågor med materiell inne- börd under utredningens arbete med den lagtekniska översynen som inte nämns särskilt i direktiven. I de följande avsnitten 18.4.1– 18.4.6 kommer utredningen beröra ett antal frågor som faller inom ramen för utredningens uppdrag och där utredningen lämnar för- slag till förändringar. 
  
 Frågor som bör utredas i särskild ordning 
  
 Det har i samband med den lagtekniska översynen kommit upp frå- gor om bl.a. val och sammanträdesteknik som enligt utredningens bedömning bör ses över i något annat sammanhang. Dessa handlar bl.a. om vilka befogenheter en vice ordförande har när denne er- sätter fullmäktiges ordförande, vilka möjligheter en ordinarie full- mäktigeledamot har att avbryta tjänstgöringen vid ett sammanträde på grund av annat hinder än jäv och därefter under samma dag åter 
  
 654 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 tjänstgöra, fyllnadsval vid proportionellt val samt behovet av en särskild bestämmelse om kallelse till nämndsammanträde. 
  
 Utredningen har vidare övervägt att i linje med den modernise- ring och ökad användning av  
 e-lösningar 
  som utredningen före- slagit vad gäller bl.a. anslagstavlan, även föreslå att folkinitiativ ska kunna väckas elektroniskt. Det skulle med bibehållen säkerhet kunna lösas med hjälp av  
 e-legitimationer 
  och liknande. Detta är dock en fråga som 2014 års Demokratiutredning (Ku Ju 2014:19) har i upp- drag att utreda. Det faller därför inte inom denna utrednings upp- drag att föreslå detta. 
  
 Utredningen har heller inte något förslag om att utsträcka möjlig- heten att lämna medborgarförslag till alla medlemmar eller till ytter- ligare kategorier av kommun- eller landstingsmedlemmar som full- mäktige bestämmer, än de unionsmedborgare som utredningen behandlar i avsnitt 14.11.8. Ett sådant förslag skulle i för sig ligga i linje med tanken att alla kategorier av medlemmar ska behandlas lika. Detta är även det en fråga som närmare berör demokratiutredningen. 
  
 När det gäller de förtroendevaldas ekonomiska förmåner kommer demokratiutredningen bl.a. undersöka hur kommuner och landsting tillämpar bestämmelser om ersättning, rätt till ledighet från anställ- ning och andra bestämmelser som påverkar möjligheten att verka som förtroendevald samt vid behov föreslå författningsändringar som kan bidra till att färre väljer att avstå från förtroendeuppdrag eller att lämna sådana uppdrag i förtid. 
  
 18.4.1Rätt att behålla uppdrag trots flytt 
  
 Utredningens förslag: Om en förtroendevald som valts av full- mäktige upphör att vara valbar, upphör också uppdraget vid nästa fullmäktigesammanträde, om inte fullmäktige beslutar att den förtroendevalde får ha kvar sitt uppdrag under återstoden av mandattiden. 
  
 Enligt huvudregeln i 4 kap. 8 § första meningen KL upphör ett upp- drag genast om en förtroendevald upphör att vara valbar, t.ex. genom att hen folkbokförs i en annan kommun eller anställs som kom- mundirektör. Obehörigheten inträder dock omedelbart. Det framgår vidare av andra meningen att fullmäktige får besluta att en förtro- 
  
 655 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 endevald som valts av fullmäktige får stanna kvar på sina uppdrag under återstoden av mandattiden. Bestämmelsen är således endast tillämplig på sådana förtroendevalda som utses av fullmäktige. Av förarbetena framgår att det förutsätts att den enskilde själv begär att få behålla sitt uppdrag. Bestämmelsen innebär alltså ingen rättighet för den förtroendevalde. Syftet med bestämmelsen är att den som under en begränsad period är bosatt och folkbokförd på annan ort, exempelvis för studier, ska kunna ges möjlighet att behålla sina uppdrag under återstoden av mandatperioden. Bestäm- melsen avser inte den situationen att den förtroendevalde inte är valbar på grund av omständighet i 4 kap. 6 § KL. Det är fullmäktige som, utifrån en helhetsbedömning, avgör om den förtroendevalde ska få behålla sina uppdrag. I denna bedömning bör vägas in om den förtroendevalde avser att flytta tillbaka till hemkommunen när studier eller motsvarande slutförts. Vidare bör övervägas om den förtroendevalde har för avsikt, och reella möjligheter, att delta i sammanträdena i det organ i vilken hen behåller sitt uppdrag.2 
  
 Av förarbetena framgår att möjligheten för fullmäktige att besluta att den förtroendevalde ska få behålla sitt förtroendeuppdrag trots att hen flyttat från kommunen riktar sig särskilt till unga och fram- för allt till de som studerar på annan ort. Många gånger återvänder dessa personer efter en kortare tid till sin hemkommun och syftet med bestämmelsen är att de i sådana fall ska kunna behålla sina för- troendeuppdrag under återstoden av mandatperioden. När det gäller studier på annan ort får man ofta reda på att man kommit in på en utbildning relativt kort tid före studierna börjar och ofta under sommaren. När nästa fullmäktigesammanträde hålls händer det att de förtroendevalda redan flyttat till studieorten och blivit folkbok- förda där och att de då inte längre uppfyller valbarhetsvillkoren. Det innebär att de enligt 4 kap. 8 § KL redan förlorat sitt förtro- endeuppdrag. I praktiken har fullmäktige inte haft möjlighet att behandla deras begäran om att de ska få behålla sitt förtroende- uppdrag eftersom det i många fall inte har hållits något fullmäktige- sammanträde före deras flytt. 
  
 Utredningen anser att bestämmelsen i 4 kap. 8 § andra meningen bör ändras så att de förtroendevalda som valts av fullmäktige och som under en period flyttar till annan ort ska hinna få sin begäran 
  
 2 Prop. 2001/02:80 s. 138 f. 
  
 656 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 om att de ska få behålla sitt förtroendeuppdrag behandlad av full- mäktige innan uppdraget upphör. En sådan möjlighet skulle kunna införas genom att man anger att uppdraget inte ska upphöra genast utan ska upphöra om inte fullmäktige vid nästa fullmäktige- sammanträde beslutar att den förtroendevalde får ha kvar sitt upp- drag under återstoden av mandattiden. 
  
 Utredningens förslag innebär att de förtroendevalda trots att de inte längre uppfyller valbarhetskriteriet har kvar sina förtroende- uppdrag och kan delta i handläggningen och fatta beslut, i vart fall fram till nästa fullmäktigesammanträde. Det gäller de förtroende- valda som är valda av fullmäktige till ledamöter i nämnder m.m. Utredningen har den uppfattningen att förslaget är motiverat av kommunaldemokratiska skäl eftersom det främjar framför allt unga förtroendevaldas möjligheter att engagera sig i kommunalpolitiken även om de en kortare tid är bosatt på en annan ort. 
  
 18.4.2Förtroendeuppdragens upphörande 
  
 Utredningens förslag: Fullmäktige får besluta att de förtroende- valda som väljs efter ett omval, en förnyad sammanräkning eller ett extra val, kan tillträda vid en tidigare tidpunkt än två månader efter att omvalet, sammanräkningen eller extra valet avslutats. De förtroendevalda vars uppdrag upphör i och med att omvalet, sammanräkningen eller extra valet har avslutats, upphör vid den tidpunkt de nyvalda förtroendevalda tillträder sina uppdrag. 
  
 I 4 kap. 7 § KL regleras verkan för de förtroendevalda som valts av den tidigare fullmäktigeförsamlingen om valet till fullmäktige har upphävts och omval av fullmäktige har ägt rum eller om rättelse har skett genom förnyad sammanräkning och mandatfördelningen mellan partierna därigenom ändrats. Bakgrunden till bestämmelsen är att en eventuell ändring av majoritetsförhållandena i fullmäktige vid omval eller rättelse ska få genomslag också på nämndsidan. Bestäm- melsen avser alla förtroendevalda, även revisorerna. År 2011 gjordes ett tillägg i paragrafen för att säkerställa att en eventuell ändring av majoritetsförhållandena i fullmäktige efter ett extra val får genom- 
  
 657 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 slag i nämndernas sammansättning.3 Av bestämmelsen framgår att uppdragen för de förtroendevalda ska upphöra två månader efter det att omvalet, sammanräkningen eller extra valet har avslutats. 
  
 Utredningen anser att bestämmelsen om att förtroendevaldas upp- drag ska upphöra efter två månader efter omval, sammanräkning eller extra val behöver bli mer flexibel. Utredningen föreslår därför att fullmäktige ska få möjlighet att besluta att de förtroendevalda som väljs efter det att ett omval, en sammanräkning eller ett extra val har avslutats kan tillträda vid en tidigare tidpunkt än två måna- der efter att omvalet, sammanräkningen eller extra valet avslutats. Det innebär att de förtroendevalda som innehar uppdragen kommer lämna sina uppdrag samtidigt som de nyvalda förtroendevalda till- träder sina uppdrag. 
  
 Utredningen anser att det fortfarande är viktigt att ha en sluttid angiven i lag när uppdraget senast ska avslutas. Den sluttiden bör fortsatt vara två månader. Enligt utredningens uppfattning bör det emellertid finnas möjlighet för fullmäktige att besluta att den nya kommunstyrelsen eller nämnden ska kunna påbörja sitt uppdrag tidi- gare än två månader efter omvalets, sammanräkningens eller extra valets avslutande, om fullmäktige så önskar. 
  
 18.4.3Minimiantal för ersättare i styrelsen 
  
 Utredningens förslag: Ersättarna i en styrelse ska vara minst fem. 
  
 Av 6 kap. 9 § KL framgår att ledamöter och ersättare i en nämnd väljs till det antal som fullmäktige bestämmer. Det framgår vidare att i styrelsen får antalet ledamöter inte vara mindre än fem och när det gäller ersättare i styrelsen bör antalet ersättare vara lika stort som antalet ledamöter. Enligt utredningens uppfattning ska man und- vika att använda ”bör” i lagtext, särskilt i frågor av denna dignitet. Antingen ska kravet strykas eller så ska det skärpas genom att skriva ”ska”. 
  
 Det är mycket vanligt att antalet ledamöter och ersättare är lika många. Så är exempelvis fallet i samtliga kommuner i kommungrup- 
  
 3 Prop. 1981/82:4, prop. 2009/10:80 s. 319 och Dickerson, m.fl., Kommunallagen med kom- mentarer och praxis, s. 276. 
  
 658 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 pen glesbygdskommuner, som representerar relativt små kommu- ner. Samtidigt finns exempelvis andra kommuner som har ett lägre antal ersättare än ledamöter. Det framstår mot denna bakgrund inte som lämpligt att föreskriva att antalet ersättare ska vara lika många som ledamöter. Utredningen föreslår därför endast ett minikrav på fem ersättare. Inget hindrar givetvis att lika många ersättare som ledamöter väljs om kommunen eller landstinget så önskar. 
  
 18.4.4Andra än förtroendevalda ska få väljas till en nämndberedning 
  
 Utredningens förslag: Det ska uttryckligen framgå att nämnden till en nämndberedning får välja även andra än förtroendevalda. 
  
 I nuvarande kommunallag framgår det att en nämnd får tillsätta de nämndberedningar som behövs (6 kap. 21 § andra stycket KL). Det är inte närmare angivet i kommunallagen vem som får väljas till en nämndberedning. Men det framgår både av förarbeten till kommunal- lagen och i juridisk litteratur att en nämndberedning kan i princip fritt sättas samman och bestå av både förtroendevalda och anställda.4 Utredningen anser att detta uttryckligen bör framgå av en ny kom- munallag och föreslår en bestämmelse med denna innebörd. 
  
 18.4.5Kommunalförbundens förbundsordningar 
  
 Utredningens förslag: Kraven på vad kommunalförbundens förbundsordningar ska innehålla bör ändras i vissa begränsade avseenden. 
  
 I nuvarande 3 kap. 28 § KL anges vad som ska regleras i ett kom- munalförbunds förbundsordning. Av punkten 5 framgår att för- bundsordningen ska, i fråga om förbund med förbundsdirektion, ange på vilket sätt och vilken av förbundsmedlemmarna som ska utse revisorer. Utredningen har erfarit att det i praktiken aldrig en- 
  
 4 Prop. 2001/02:80 s. 95 och Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 423. 
  
 659 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 dast är en förbundsmedlem som utser revisorer, utan att detta görs av flera eller alla förbundsmedlemmar. Utredningen anser att detta bör återspeglas i lagtexten och föreslår att förbundsordningen för dessa förbund ska ange på vilket sätt som revisorerna ska utses. 
  
 Utredningen anser vidare att bestämmelsen i punkten 10 om kommunalförbundets kungörelser och andra tillkännangivanden bör ändras med anledning av utredningens förslag om att kommunal- förbund ska ha en webbaserad anslagstavla. Utredningen föreslår att det av lagen i stället ska framgå att förbundsordningen ska ange på vilken webbplats förbundets anslagstavla ska finnas. 
  
 I nuvarande 8 kap. 21 § KL anges att förbundsmedlemmarna får meddela föreskrifter i förbundsordningen om de frågor om års- redovisningen som allmänheten kan ställa vid ett sammanträde med fullmäktige. Utredningen föreslår att denna bestämmelse flyttas till övriga bestämmelser om förbundsordningens innehåll så att alla be- stämmelser om förbundsordningen är samlade. Utredningen föreslår att det av lagen ska framgå att förbundsordningen ska ange om allmänheten ska ha rätt att ställa frågor om årsredovisningen vid ett sammanträde och i så fall, förutsättningarna för detta. 
  
 18.4.6Bättre insyn i årsredovisningen och i budgetförslaget 
  
 Utredningens förslag: Årsredovisningen och förslaget till budget ska hållas tillgängliga för allmänheten på kommunernas och lands- tingens webbplatser. 
  
 Enligt 8 kap. 10 § KL ska styrelsens förslag till budget hållas till- gängligt för allmänheten från och med kungörandet av det sam- manträde med fullmäktige då budgeten ska fastställas. Den plats där förslaget hålls tillgängligt ska anges i kungörelsen. Enligt 8 kap. 19 § KL ska årsredovisningen hållas tillgänglig för allmänheten från och med kungörandet av det sammanträde då årsredovisningen ska godkännas. Den plats där årsredovisningen hålls tillgänglig ska anges i kungörelsen. Detta gäller också kommunalförbund (3 kap. 
  
 21§ KL). 
  
 Utredningen har i avsnitt 16.8.1 föreslagit att fullmäktiges sam- 
  
 manträden ska tillkännages på anslagstavlan på kommunens eller landstingets webbplats. Utredningen har också möjliggjort att för- 
  
 660 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 slag och beslutsunderlag inför de beslut som ska fattas vid samman- trädena kan göras tillgängliga på deras anslagstavlor. Utredningen har föreslagit motsvarande reglering om anslagstavlorna för kom- munalförbunden med den skillnaden att de inte behöver ha egna webbplatser utan kan använda sig av medlemskommunernas eller medlemslandstingens webbplatser. De skyldigheter som hittills gällt för insyn i årsredovisningen och i förslaget till budget bör enligt utredningens mening i linje med detta fullgöras genom att den informationen görs tillgänglig genom kommunernas eller lands- tingens webbplatser. Kravet behöver enligt utredningens mening inte innebära att denna information måste ges på anslagstavlan utan det ska vara tillräckligt att den finns på webbplatsen. Kommunal- förbunds årsredovisning och förslag till budget ska finnas på för- bundets webbplats, om de har någon sådan, eller i vart fall på någon av förbundsmedlemmarnas webbplatser. 
  
 18.5Minskad särreglering i kommunallagen 
  
 Genom förändringar under 1970- och  
 1990-talen 
  har nuvarande kommunallag i allt högre grad fått karaktären av ramlag. Den inne- håller nu i allt väsentligt grundläggande demokratiska principer och regler för alla kommuner och landsting rörande organisatorisk upp- byggnad, ekonomisk förvaltning och kontroll m.m. Principiellt bygger lagen på att kommuner och landsting ska ges största möjliga frihet att anpassa sina arbetsformer till lokala förhållanden. Detta innebär att detaljföreskrifter lämnats utanför lagen för att i stället tas in i bl.a. arbetsordningar, reglementen och instruktioner. Trots denna strävan finns det ett antal särregler för Stockholms kommun och Stockholms läns landsting kvar i kommunallagen. 
  
 Utredningen har i sin lagtekniska översyn arbetat för att få en mer enhetlig språklig utformning av bestämmelserna samt en mer konsekvent struktur på de olika kapitlena, se avsnitt 18.3 och 18.7. Utredningen har också strävat efter att en ny kommunallag även fortsättningsvis ska vara en ramlag. Utredningen har därför särskilt sett över de särbestämmelser som finns i kommunallagen. Syftet är inte på något sätt att begränsa de rättigheter och möjligheter som finns utan endast att pröva om särreglering behövs eller om de möj- ligheter som finns genom särregleringen kan tillgodoses genom de 
  
 661 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 allmänna bestämmelserna för kommuner och landsting i kommu- nallagen. 
  
 Särbestämmelserna för Stockholms kommun ansågs väsentligen ha sin grund i att Stockholm som landets huvudstad mötte speciella problem av bl.a. organisatorisk natur. Fram till början av  
 1970-talet 
  hade Stockholms kommun också hand om de landstingskommunala uppgifterna. Stockholms kommun hade redan tidigt en mer politi- serad struktur än andra kommuner. På grund av den kommunala förvaltningens storlek blev Stockholm den första kommunen som införde ett system med heltidsengagerade förtroendevalda, borgar- råd. 
  
 Många av skälen som ligger bakom särregleringen för Stockholms kommun har numera fallit bort. Stockholms kommun har inte längre landstingsuppgifter och partipolitikens roll har ökat också i andra kommuner än Stockholm. Systemet med heltidsengagerade förtro- endevalda tillämpas nu i samtliga kommuner och landsting. Ett stort antal av särbestämmelserna har avskaffats och i nuvarande kommunallag finns endast bestämmelserna om borgarråden i Stockholms kommun (4 kap.  
 24–29 
  §§ och 5 kap. 52 § andra stycket KL) samt en bestämmelse om antalet fullmäktigeledamöter i 5 kap. 1 § andra stycket kvar. 
  
 Enligt 2 kap. 6 § KL får Stockholms läns landsting ha hand om sådana angelägenheter inom en del av landstinget som kommunerna där egentligen ska sköta, om det finns ett betydande behov av sam- verkan och detta inte kan tillgodoses på något annat sätt. Denna bestämmelse användes tidigare för bl.a. kollektivtrafik, planering för vattenförsörjning och avlopp samt bostadsförsörjning. 
  
 Utredningen har träffat företrädare för Stockholms kommun och Stockholms läns landsting och diskuterat utredningens över- väganden rörande frågan om borgarrådsbestämmelserna och bestäm- melsen i nuvarande 2 kap. 6 § KL ska finnas kvar i en ny kommu- nallag. 
  
 18.5.1Nuvarande bestämmelser om borgarråd 
  
 De särskilda bestämmelserna om borgarråden i nuvarande kommunal- lag finns i 4 kap.  
 24–29 
  §§ och 5 kap. 52 § andra stycket. Stockholms kommun får ha borgarråd och det anges i 24 § att borgarrådsinstitutet 
  
 662 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 är frivilligt. Vidare ges bestämmelser om val av borgarråd, fyllnadsval och mandattid. Borgarråd får väljas när som helst under mandat- perioden och inte bara efter ett val till fullmäktige. Mandattiden är densamma som för fullmäktige dvs. fyra år. För borgarråd som väljs under löpande mandatperiod utgörs mandattiden av den del av mandatperioden som återstår vid tidpunkten för valet. I 25 § anges att den allmänna bestämmelsen om förtroendeuppdragens upphör- ande vid t.ex. omval också ska tillämpas på borgarrådens uppdrag. Enligt 26 § ska de allmänna bestämmelserna om valbarhet och förtroendeuppdragets upphörande i 5 och  
 8–10 
  a §§ KL tillämpas på borgarråden. Därvid ska det som sägs om samtliga förtroende- valda i en nämnd gälla samtliga borgarråd. Återkallelsen ska alltså omfatta samtliga borgarråd. Avsikten är att en förskjutning av den politiska majoriteten ska avspegla sig även i fördelningen av borgar- rådsposterna. I 27 § anges att fullmäktige får ge borgarråden eko- nomiska och andra förmåner i deras uppdrag som svarar mot de löne- och anställningsvillkor som gäller för kommunens anställda. Även om borgarråd inte är ledamöter av fullmäktige ska borgar- rådet enligt 28 § närvara vid fullmäktiges sammanträden med rätt att delta i överläggningen, men inte i besluten. Sådant borgarråd har även förslagsrätt. Enligt 29 § får fullmäktige meddela närmare föreskrifter om borgarråden. Fullmäktige kan besluta att interpella- tioner får ställas bara till borgarråden eller vissa av dem (5 kap. 52 § andra stycket KL). 
  
 Stockholms kommuns reglemente för borgarråden 
  
 Stockholms kommunfullmäktige har med stöd av 4 kap. 29 § KL an- tagit ett reglemente för borgarråden.5 Av reglementet framgår bl.a. följande. Det år då val till fullmäktige ägt rum i hela landet väljer fullmäktige borgarråd med föredragningsskyldighet och borgarråd utan föredragningsskyldighet (oppositionsborgarråd) till det antal som fullmäktige bestämmer. Borgarråden bildar tillsammans en borgarrådsberedning som ska bereda och framlägga förslag i de ärenden som ska behandlas av kommunstyrelsen samfällt. Fördel- ningen av föredragningsskyldigheten (rotelindelningen) mellan 
  
 5 Kommunal författningssamling för Stockholm 2006:6, Dillon för borgarrådsbered- ningen och borgarråden. 
  
 663 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 borgarråden beslutas av kommunstyrelsen med iakttagande av kom- munfullmäktiges val av ordförande i nämnder och styrelser. Sedan borgarråden valts utses ett av dem att under tjänstgöringstiden vara ordförande i beredningen. 
  
 Utan att det anges i reglementet är principen att varje borgarråd med föredragningsskyldighet är chef för en avdelning som kallas rotel. Rotlarna har sina speciella verksamhetsområden och varje borgarråd är föredragande i kommunstyrelsen för de frågor som beretts inom dennes rotel. Oppositionsborgarråden har inga egna rotlar. Beredningens ordförande benämns finansborgarråd och är ordförande i kommunstyrelsen.6 
  
 Av reglementet framgår vidare att beredningen får inom sig utse vice ordförande för ett år i sänder. Om varken ordföranden eller vice ordföranden kan närvara vid sammanträdet med beredningen, utser beredningen annat borgarråd att för tillfället föra ordet. Stads- sekreteraren och stadsdirektören ska närvara vid beredningens sammanträden. Beredningen kan även besluta att annan får närvara vid beredningens sammanträde och delta i överläggningen. Arvode utges till borgarråden med belopp motsvarande en viss andel av statsrådsarvodet. Borgarråd får inte utan fullmäktiges medgivande inneha annan tjänst eller därmed jämförligt allmänt eller enskilt uppdrag. Kommunstyrelsen får bevilja tjänstledighet för borgarråd samt förordna vikarie. Om borgarråd avgår under mandatperioden får styrelsen förordna vikarie tills nytt borgarråd kunnat utses och tillträda. Om borgarråd på grund av sjukdom eller annat giltigt för- fall är hindrad att tjänstgöra längre tid än fyra månader i följd eller tillsammans sex månader under ett år, får kommunfullmäktige besluta att borgarrådet ska kvarstå i sin befattning eller avgå. Borgarråd får utan föregående föredragning i styrelsen infordra yttranden och upplysningar från nämnder, beredningar och tjänste- män inom kommunen, när det behövs för beredning av ärenden som hör till borgarrådets arbetsområde. Om remittering av i full- mäktige väckt motion beslutar styrelsen dock efter förslag av veder- börande borgarråd. 
  
 6  
 http://www.stockholm.se/OmStockholm/Politik-och-demokrati/Borgarrad-/. 
  Hämtat  
 2014-11-14. 
  
 664 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 För närvarande finns det nio styrande borgarråd och en extra arvoderad politiker. Det finns också fyra oppositionsborgarråd.7 
  
 18.5.2Tillsättning av kommunalråd, landstingsråd och borgarråd utan förtroendeuppdrag 
  
 Utredningens bedömning: Det är redan möjligt för kommuner och landsting att utse kommunalråd, landstingsråd, oppositions- råd eller borgarråd som inte har ett förtroendeuppdrag i kom- munen eller landstinget. Däremot föreligger det ett krav på att personen är valbar i kommunen eller landstinget. 
  
 Frågan om den kommunalrättsliga särregleringen för Stockholms kommun ska finnas kvar i kommunallagen har länge varit föremål för diskussioner. Regeringen har senast i propositionen Vital kom- munal demokrati gjort bedömningen att behovet av en särreglering av borgarråd i kommunallagen är litet och skulle i princip kunna tas bort från kommunallagen utan att det skulle innebära några större förändringar i borgarrådsinstitutet. Regeringen anförde vidare att den mest påtagliga förändringen av att ta bort särregleringen om borgarråden är ur praktisk synvinkel att Stockholms kommun för- lorar möjligheten att utse borgarråd utan något annat kommunalt uppdrag. Ett borttagande av regleringen i 4 kap. 24 § KL skulle inne- bära att borgarråden skulle behöva utses ur kretsen av förtroende- valda. Stockholms kommun ansåg att en sådan förändring i viss utsträckning skulle hindra kommunen från att tillämpa sitt nuva- rande arbetssätt. Regeringen ansåg därför att de skäl som finns för att avskaffa särregleringen inte har sådan tyngd att den bör avskaffas mot Stockholms kommuns vilja.8 
  
 Utredningen har inte för avsikt att inom ramen för en lagtek- nisk översyn på något sätt begränsa de möjligheter som finns att utse borgarråd. Det finns dock anledning att pröva om särreglering verkligen behövs eller om de möjligheter som finns genom sär- 
  
 7 
 http://www.stockholm.se/OmStockholm/Politik-och-demokrati/Borgarrad-/. 
  Hämtat  
 2014-11-14. 
  
 8Prop. 2013/14:5 s. 51 f. 
  
 665 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 regleringen redan kan erhållas genom de allmänna bestämmelserna för kommuner och landsting i kommunallagen. 
  
 Tillsättande av  
 oppositions-, 
  kommunal- eller landstingsråd utgör tillsättande av fullmäktigeberedning 
  
 Tillsättandet av ett oppositionsråd har av HFD i RÅ82 2:43 ansetts utgöra ett tillsättande av en särskild beredning. I RÅ 1994 ref. 104 II och III bekräftade HFD sitt tidigare avgörande genom att fast- ställa att fullmäktiges beslut om tillsättande av oppositionsråd får anses utgöra ett beslut om tillsättande av en sådan fullmäktige- beredning som bestämmelserna i 3 kap. 7 § KL avser. 
  
 I betänkandet Vital kommunal demokrati gjordes bedömningen att av denna praxis följer att tillsättandet av kommunalråd utgör tillsättande av en ”särskild beredning enligt 3 kap. 7 § KL”.9 Kommittén ansåg alltså att inte bara tillsättandet av ett opposi- tionsråd utan även av kommunalråd skulle anses vara ett tillsätt- ande av en fullmäktigeberedning. Bedömningen återkommer i rege- ringens proposition Vital kommunal demokrati. Någon närmare motivering anges inte. Därefter uppges att i övrigt saknas särskilda regler för kommunalråden. I propositionen anges vidare att en förutsättning för att någon ska kunna utses till kommunalråd är att denna har något annat förtroendeuppdrag.10 
  
 I den juridiska litteraturen11 anges däremot endast att opposi- tionsråd utgör en fullmäktigeberedning enligt 3 kap. 7 § KL.12 I litteraturen nämns inte något om att ett tillsättande av kommunalråd generellt ska anses vara ett tillsättande av fullmäktigeberedning. 
  
 När det gäller kravet på annat förtroendeuppdrag för att utses till kommunal- eller landstingsråd anger Thompson och Davis att ett kommunal- eller landstingsråd inte kan väljas utan att först ha något annat förtroendeuppdrag. Råden kan – till skillnad mot borgarråden i Stockholm – inte utses i särskilda val. Något annat är inte möjligt med gällande regler om proportionellt val och majo- 
  
 9SOU 2012:30 s. 146. 
  
 10Prop. 2013/14:5 s. 47. 
  
 11Se t.ex. Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 255 och Thompson och Davis, Det kommunala förtroendeuppdraget, s. 114. 
  
 12Detta anges i och för sig i samband med frågan om arvode till oppositionsråd. 
  
 666 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 ritetsval. Detta betyder också att kommunal- och landstingsråden inte kan börja sin tjänstgöring före de nämnder de är invalda Huang 
  
 Utseende av fullmäktigeberedning 
  
 I propositionen Demokrati för det nya seklet föreslog regeringen lagändringar i 3 kap. 7 § och 4 kap. 5 § KL vilka medförde att fullmäktige kan utse även andra personer än redan förtroendevalda till en fullmäktigeberedning samt att den som utses till ledamot i fullmäktigeberedning ska uppfylla valbarhetskriterierna som anges i 4 kap. 5 § KL. I förarbetena anges att i de fall fullmäktige väljer någon som inte redan är förtroendevald till ett uppdrag i en full- mäktigeberedning kommer hen således att bli förtroendevald i samband med detta. Dessutom anges att om en kommun eller ett landsting av principiella eller praktiska skäl anser att ledamöterna i en fullmäktigeberedning ska bestå av enbart redan förtroendevalda kan detta avgöras lokalt. Det anges också att av 5 kap. 46 § 1 KL följer dock att val till beredningar ska ske proportionerligt. Fördelningen av ledamöter i en fullmäktigeberedning kommer därför att åter- spegla den partipolitiska sammansättningen i fullmäktige. Det är på sedvanligt sätt en fråga för de politiska partierna att avgöra vem de nominerar till uppdraget.14 Lagändringarna trädde i kraft den 1 juli 2002. Något som inte berörs i förarbetena till ändringen i 3 kap. 7 § och 4 kap. 5 § KL är frågan hur lagändringen påverkar utseendet av kommunalråd. Genom att det inte längre krävs att personer som väljs till en fullmäktigeberedning har ett annat förtroendeuppdrag öppnar detta för att utse någon som inte har ett förtroendeuppdrag till kommunalråd. 
  
 Frågan är om lagändringen den 1 juli 2002 har någon betydelse för tolkningen av de nämnda rättsfallen. I den juridiska litteraturen hänvisar man dock fortfarande till dessa rättsfall. Utredningen kan inte se att det finns något som talar för att de inte återspeglar det gällande rättsläget. 
  
 13Björkman och Davis, Det kommunala förtroendeuppdraget s. 109. 
  
 14Prop. 2001/02:80 s. 95 f. 
  
 667 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 Sammanfattande bedömning 
  
 Utredningens bedömning är att när det gäller en ledamot i en full- mäktigeberedning anses denne i och med valet vara förtroendevald enligt kommunallagens definition av förtroendevald (4 kap. 1 § KL). För ledamot i fullmäktigeberedning gäller samma valbarhetskriterier som för val av ledamöter i nämnder (4 kap. 5 § KL). Den förtro- endevalde ska således ha uppfyllt ålders- och folkbokföringskraven vid tillfället för valet av ledamoten i fullmäktigeberedningen. Detta innebär t.ex. att när det gäller tillsättandet av ett kommunalråd ut- gör det ett tillsättande av en fullmäktigeberedning enligt 3 kap. 7 § KL. Den förtroendevalde behöver alltså inte först ha valts till ett förtroendeuppdrag i kommunen eller landstinget utan måste endast ha fyllt 18 år och vara folkbokförd i kommunen i enlighet med de krav som anges i 4 kap. 2 § KL. Detta är enligt utredningens be- dömning också direkt tillämpligt för borgarråd. 
  
 18.5.3Vissa borgarrådsbestämmelser ska finnas kvar 
  
 Utredningens förslag: En förtroendevald som fullgör sitt upp- drag på heltid eller betydande del av heltid får benämnas borgar- råd. En sådan förtroendevald ska uppfylla de villkor för valbar- het som gäller för andra förtroendevalda i kommunallagen. 
  
 Utöver borgarråd får ett kommunalråd, landstingsråd m.fl. tidigast väljas av fullmäktige vid första sammanträdet efter det att val av fullmäktige har hållits i hela landet. 
  
 Utöver borgarråd ska ett kommunalråd, landstingsråd m.fl. som inte är ledamot i fullmäktige närvara vid fullmäktiges sammanträde. Denne får delta i överläggningarna och framställa förslag men inte delta i besluten. 
  
 Utredningens bedömning: Bestämmelsen om att fullmäk- tige får besluta att borgarråden i sina uppdrag ska få ekonomiska och andra förmåner som svarar mot de löne- och anställnings- villkor som gäller för dem som är anställda hos kommunen ska tills vidare finnas kvar. 
  
 Bestämmelsen om att fullmäktige i Stockholms kommun får besluta att interpellationer bara får ställas till borgarråden ska också finnas kvar. 
  
 668 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Det ska i övrigt inte finnas särskilda bestämmelser om borgar- råd i Stockholms kommun i en ny kommunallag. 
  
 Utredningen anser att nuvarande system med borgarråd inte ska regleras mer än vad som är nödvändigt för att Stockholm kommun ska kunna behålla sitt nuvarande arbetssätt. Utredningen har nedan övervägt om varje enskild borgarrådsbestämmelse bör finnas kvar i en ny kommunallag. 
  
 Benämningen borgarråd ska finnas kvar i kommunallagen 
  
 Utredningen gör bedömningen att ett tillsättande av borgarråd bör anses vara ett tillsättande av en fullmäktigeberedning och att denne blir förtroendevald i samband med det valet. 
  
 Utredningen anser vidare att borgarråden i Stockholms kommun även i fortsättningen ska kunna benämnas borgarråd. Utredningen anser att denna benämning också ska kunna användas av andra kom- muner och landsting. Därför föreslår utredningen att det i bestäm- melsen i nuvarande 4 kap. 1 § tredje stycket KL ska läggas till bor- garråd, dvs. att lydelsen av bestämmelsen ska vara följande. En för- troendevald som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid ska ha benämningen kommunalråd, borgarråd, landstings- råd eller oppositionsråd eller en annan benämning som fullmäktige bestämmer. 
  
 Detta innebär, enligt utredningens mening, att den särskilda be- stämmelsen i 4 kap. 24 § första stycket KL som anger att Stockholms kommun får ha borgarråd, inte behöver vara kvar i en ny kommu- nallag. 
  
 Kommunalråd, landstingsråd eller borgarråd ska uppfylla villkoren för valbarhet 
  
 Utredningen gör som nämnts ovan bedömningen att ett tillsättan- de av borgarråd, oppositionsborgarråd, kommunalråd eller lands- tingsråd bör anses vara ett tillsättande av en fullmäktigeberedning. Det villkor för valbarhet som gäller för ledamot i fullmäktigebered- ning framgår av 4 kap. 5 § KL. Man bör redan kunna utse borgarråd med eller utan förtroendeuppdrag i Stockholms kommun med stöd 
  
 669 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 av de allmängiltiga reglerna i kommunallagen. För att det dock inte ska råda någon tvekan om att detta är möjligt föreslår utredningen ett förtydligande i nuvarande 4 kap. 5 § KL, där det anges att också den förtroendevalde som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betyd- ande del av heltid ska uppfylla valbarhetsvillkoren i 4 kap. 2 och 3 §§ KL. Det innebär att den särskilda bestämmelsen i 4 kap. 26 § KL som anger att valbarhetsvillkoren i 4 kap. 5 § KL gäller även borgarråd inte behöver vara kvar. 
  
 Det innebär också att 4 kap. 6 § KL är tillämplig på ledamot i full- mäktigeberedning. Det innebär att den som är anställd och innehar en ledande ställning bland personalen i kommun eller landsting inte är valbar till borgarråd och att en förvaltningschef inte får väljas till ett borgarråd som blir ledamot eller ersättare i nämnden. 
  
 Val av kommunalråd, landstingsråd eller borgarråd vid första sammanträdet efter fullmäktigevalet 
  
 Det anges i 4 kap. 24 § andra stycket KL att borgarråd väljs av full- mäktige vid första sammanträdet efter det att val av fullmäktige har ägt rum i hela landet. 
  
 I Stockholms kommun väljs vid fullmäktiges första sammanträde under valår, första måndagen efter den 15 oktober, bl.a. borgarråden och ordförande i borgarrådsberedningen. 
  
 Utredningen vill peka på att kommunallagens övriga bestämmel- ser redan gör det möjligt för fullmäktige att bestämma att styrelsen och nämnder ska inleda sin mandatperiod i samband med fullmäk- tiges första sammanträde. Något formellt hinder mot att utse borgar- råden vid första sammanträdet finns inte. Problemet är snarare att det kan bli svårt för partiorganisationer och valberedningar att hinna med arbetet med att nominera kandidater till styrelsen och samtliga nämnder. Om inte bestämmelsen i 4 kap. 24 § KL finns kvar i en ny kommunallag kan inte Stockholms kommun ha kvar förfarandet att vid första fullmäktigesammanträdet efter valet utse borgarråd och sedan utse resten av ledamöter och ersättare i nämnderna vid ett senare fullmäktigesammanträde. 
  
 Det är mycket viktigt för Stockholms kommun att de nyvalda borgarråden så fort som möjligt kan börja ägna sig åt sina uppdrag och Stockholms kommun är mycket mån om att denna bestäm- melse är kvar. Som utredningen framfört tidigare vill inte utredning 
  
 670 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 försvåra för Stockholms kommun att ha kvar sitt väl fungerande system. Därför föreslår utredningen att bestämmelsen ska finnas kvar. Utredningen ser däremot inte något skäl till varför möjligheten ska begränsas enbart till Stockholms kommun utan anser att alla kom- muner och landsting ska kunna tillämpa den. Det är dock endast en frivillig möjlighet. De kommuner och landsting som vill behålla nuvarande arbetssätt kan göra det. 
  
 Av 4 kap. 24 § andra och tredje styckena KL framgår vidare att borgarråden väljs för fyra år samt att borgarråd kan i övrigt väljas när som helst under valperioden, men valet avser då den återstående delen av mandatperioden. Detta kan bli aktuellt om uppdraget upp- hör under perioden. Thompson och Davis har konstaterat att i dessa delar avviker regleringen knappast från vad som rent faktiskt gäller för kommunalråd eller landstingsråd.15 Utredningen har ingen annan uppfattning och anser därför att dessa bestämmelser är obe- hövliga. 
  
 Varje borgarråd ska väljas särskilt 
  
 Av 4 kap. 24 § fjärde stycket KL framgår att om det begärs ska varje borgarråd väljas särskilt. Denna särregel innebär enligt Thompson och Davis att ett borgarråd – i olikhet mot vad som gäller kom- munalråd eller landstingsråd – inte behöver vara ledamot eller er- sättare i fullmäktige eller i en kommunal nämnd.16 Inga speciella villkor gäller i fråga om majoritet utan vanlig enkel majoritet fäller utslaget.17 
  
 I linje med den praxis som utvecklats vid tillsättandet av nämnder- nas presidier utnyttjar normalt inte majoriteten möjligheten att välja ett borgarråd i taget för att på så sätt besätta samtliga borgar- rådsposter. Nomineringsarbetet inom partierna och de därtill knutna överläggningarna partierna emellan är i realiteten avgörande för ut- gången av borgarrådsvalet. Borgarrådsplatserna fördelas i praktiken huvudsakligen efter proportionella grunder mellan de olika partierna, 
  
 15Björkman och Davis, Det kommunala förtroendeuppdraget, s. 112. 
  
 16Björkman och Davis, Det kommunala förtroendeuppdraget, s. 112. 
  
 17SOU 2012:30 s. 164. 
  
 671 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 dock så att majoritetsläget i fullmäktige återspeglas även i borgar- rådssammansättningen.18 
  
 Vid kontakt med Stockholms kommun har utredningen erfarit att bestämmelsen inte tillämpas längre. Med hänsyn till detta kan bestämmelsen utmönstras. 
  
 Upphörande av  
 kommunal-, 
  landstings- och borgarråds uppdrag 
  
 Av 4 kap. 25 § KL framgår att vad som i 4 kap. 7 § KL sägs om hur omval eller förnyad sammanräkning som innebär ändrad mandat- fördelning mellan partierna i fullmäktige inverkar på uppdragen för förtroendevalda gäller också borgarrådens uppdrag. I bestämmelsen i 4 kap. 7 § KL regleras bl.a. verkan av omval eller förnyad samman- räkning av fullmäktige för de förtroendevalda som valts av den tidigare fullmäktigeförsamlingen. Av bestämmelsen framgår att upp- dragen för de förtroendevalda ska upphöra två månader efter det att omvalet eller sammanräkningen har avslutats. När omvalet eller sam- manräkningen har avslutats, ska fullmäktige förrätta nytt val av förtroendevalda för återstoden av mandattiden. År 2011 gjordes ett tillägg i bestämmelsen som skapar garantier för att ett extra val får genomslag i nämndernas sammansättning. Enligt borgarrådsbestäm- melserna är bestämmelserna om extra val inte tillämpliga på borgar- råd. 
  
 Eftersom utredningen anser att ett borgarråd är en förtroende- vald enligt kommunallagens definition är bestämmelserna om för- troendeuppdragens upphörande vid omval, extra val eller vid rättelse genom förnyad sammanräkning tillämpliga även för dem. Om 4 kap. 7 § KL är direkt tillämplig innebär det att även vid extra val upphör borgarrådets uppdrag. Utredningen föreslår därför att 4 kap. 25 § KL utmönstras. 
  
 Förtroendeuppdragets upphörande 
  
 Enligt 4 kap. 26 § KL ska de allmänna reglerna om valbarhet och för- troendeuppdragets upphörande i 4 kap. 5 och  
 8–10 
  a §§ KL tillämpas på borgarråden. Därvid ska det som sägs i 4 kap. 10 a § KL om samt- 
  
 18 SOU 1981:53 s. 92 och SOU 2012:30 s. 164 f. 
  
 672 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 liga förtroendevalda i en nämnd gälla samtliga borgarråd. När det gäller 4 kap. 5 § KL och bestämmelsens tillämplighet på borgarråd har utredningen tidigare i detta avsnitt föreslagit ett förtydligande i nuvarande 4 kap. 5 § KL, där det anges att också den förtroende- valde som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid ska uppfylla valbarhetsvillkoren i 4 kap. 2 och 3 §§ KL. Det innebär att den särskilda bestämmelsen i 4 kap. 26 § KL som anger att val- barhetsvillkoren i 4 kap. 5 § KL gäller även borgarråd inte behöver vara kvar. 
  
 Bestämmelserna i 4 kap.  
 8–10 
  §§ KL handlar om när valbarheten upphör för en förtroendevald, förtroendevalds frivilliga avgång och återkallelse av uppdrag. Av 4 kap. 8 § KL framgår att om en förtro- endevald upphör att vara valbar, upphör också uppdraget genast. Fullmäktige får dock besluta att en förtroendevald som valts av full- mäktige får ha kvar sina uppdrag under återstoden av mandattiden. I 4 kap. 9 § KL anges att fullmäktige ska befria en förtroendevald från uppdraget när den förtroendevalde önskar avgå, om det inte finns särskilda skäl mot det. Av 4 kap. 10 § KL framgår att fullmäk- tige i vissa fall får återkalla uppdraget för en förtroendevald som valts av fullmäktige. Det kan ske om den förtroendevalde har vägrats ansvarsfrihet eller genom en dom som har fått laga kraft har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i två år eller där- över. 
  
 Utredningen anser att bestämmelserna i 4 kap.  
 8–10 
  §§ KL är direkt tillämpliga på borgarråd eftersom de enligt utredningens be- dömning är förtroendevalda, oavsett om de innehar ett annat kom- munalt uppdrag eller inte. Hänvisningarna som finns i borgarråds- bestämmelserna behöver därför inte finnas kvar. 
  
 Slutligen anges i 4 kap. 10 a § KL att fullmäktige får återkalla uppdragen för samtliga förtroendevalda i en nämnd om den politiska majoriteten i nämnden inte längre är densamma som i fullmäktige. Syftet är att underlätta majoritetsskiften under mandatperioden. I sådant fall måste återkallelsen avse samtliga ledamöter. Fullmäktige får också återkalla uppdragen vid förändringar i nämndorganisa- tionen. Förtroendeuppdragen upphör att gälla när val av nya leda- möter och ersättare har förrättats eller när en ny nämndorganisation träder i kraft. 
  
 Hänvisningen i 4 kap. 10 a § KL innebär att borgarråd kan ent- ledigas mot sin vilja under löpande period på motsvarande sätt som 
  
 673 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 förtroendevalda i nämnderna i andra kommuner. Återkallelsen ska i sådant fall omfatta samtliga borgarråd och inte bara det borgarråd som sitter i nämnden. I förarbetena anges att återkallelsen ska om- fatta samtliga borgarråd och kan inte användas för att entlediga enstaka borgarråd. En förskjutning av den politiska majoriteten i fullmäktige måste kunna avspegla sig även i fördelningen av borgar- rådsposter och i borgarrådens respektive uppgifter.19 Av vad utred- ningen erfarit har samtliga borgarråd förtroendeuppdrag i kommun- styrelsen eller i andra nämnder. Även om den särskilda bestämmel- sen avskaffas är det således möjligt att entlediga samtliga borgarråd om detta beslutas av fullmäktige med stöd av 4 kap. 10 a § KL. Med hänsyn till detta anser utredningen att nuvarande 4 kap. 26 § KL inte behöver finnas kvar i kommunallagen. 
  
 Arvode till borgarråd 
  
 I 4 kap. 27 § KL anges att fullmäktige får ge borgarråden ekono- miska och andra förmåner i deras uppdrag som svarar mot de löne- och anställningsvillkor som gäller för kommunens anställda. I prak- tiken har dock Stockholms kommun i sitt reglemente beslutat att arvode utges till borgarråden med belopp motsvarande en viss andel av statsrådsarvodet. 
  
 Stockholms kommun har till utredningen uppgivit att bestäm- melsen om borgarrådens förmåner bör vara kvar. Med stöd av denna bestämmelse får borgarråden rätt att vara föräldralediga, uppbära sjuklön vid sjukdom och vara tjänstlediga. 
  
 Av förarbetena till bestämmelsen framgår att för borgarråden gäller ett särskilt tjänstereglemente. Enligt detta är deras ekono- miska och övriga förmåner i stort sett desamma som de anställdas.20 
  
 Enligt utredningens mening kan det diskuteras om inte de gene- rella bestämmelserna i kommunallagen kan ge utrymme för att be- vilja förmåner på liknande sätt. Det saknas dock klar rättspraxis kring frågan. Det kan därför tänkas att vissa förmåner som borgarråd kan beviljas inte är möjliga att ge kommunal- eller landstingsråd. Mot bakgrund av att utredningens översyn inte syftar till att försämra 
  
 19Prop. 1993/94:188 s. 96. 
  
 20Prop. 1990/91:117 s. 174. 
  
 674 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Stockholms kommun möjligheter att behålla sitt system föreslår utredningen att bestämmelsen om ekonomiska förmåner och andra förmåner till borgarråd i Stockholms kommun därför tills vidare ska behållas i kommunallagen. Man kan dock konstatera att Stockholms kommun inte i alla delar följer bestämmelsen, t.ex. när det gäller principerna för att ge arvode. Därför bör denna fråga ses över i särskild ordning. 
  
 Fullmäktiges sammanträden 
  
 Det framgår av 4 kap. 28 § KL att borgarråd ska närvara vid full- mäktiges sammanträden. De får vidare delta i överläggningarna och framställa förslag men inte delta i besluten. 
  
 Det anges i 5 kap. 21 § KL att fullmäktige får bestämma att också andra än ledamöter ska ha rätt att delta i överläggningarna men inte i besluten. Det får fullmäktige i sådant fall göra i arbetsordningen om man vill ge denna rätt till borgarråd eller t.ex. till ett kommunal- råd som inte är ledamot i fullmäktige. Det finns också möjlighet för fullmäktige att besluta om detta i enskilda fall. 
  
 Av 5 kap. 38 § KL framgår att fullmäktiges sammanträden är offentliga. Av andra stycket framgår dock en inskränkning genom att fullmäktige får besluta att överläggningen i ett visst ärende ska hållas inom stängda dörrar. Detta skulle innebära att ett borgarråd som inte är ledamot i fullmäktige inte skulle få närvara vid över- läggningen i ett sådant ärende. Ledamöternas tystnadsplikt regleras i offentlighets- och sekretesslagen och ett borgarråd som inte är ledamot i fullmäktige anses som utomstående och omfattas inte av tystnadsplikten. Borgarrådet kan då inte vara med vid överlägg- ningen av ärendet. 
  
 Vid ett avskaffande av borgarrådsbestämmelserna skulle det inne- bära en inskränkning i de rättigheter borgarråden har i dag. Därför föreslår utredningen en generell bestämmelse om att även kommunal- råd, borgarråd eller landstingsråd som inte har plats i fullmäktige ska närvara vid fullmäktiges sammanträden. Utredningen föreslår vidare att sådana förtroendevalda ska få delta i fullmäktiges över- läggningar. Det innebär att de dock inte kan vara med i överlägg- ningar där det föreligger sekretess. Det finns ingen bestämmelse i nuvarande kommunallag som ger en förtroendevald som inte är leda- 
  
 675 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 mot i fullmäktige rätt att framställa förslag i fullmäktige. Enligt ut- redningens mening bör bestämmelserna i 4 kap. 28 § KL finnas kvar i en ny kommunallag men bli tillämpliga för alla kommunal- råd, landstingsråd, borgarråd m.fl. som inte har plats i fullmäktige. Det bör också anges att sådana förtroendevalda får framställa för- slag men inte delta i besluten. 
  
 Interpellation får ställas till borgarråd 
  
 Enligt 5 kap. 52 § andra stycket KL får fullmäktige besluta att inter- pellationer får ställas bara till borgarråden eller vissa av dem. Utred- ningen anser att denna möjlighet ska finnas kvar. I andra kom- muner än Stockholm skulle detta dock innebära en inskränkning som kan uppfattas som en nackdel för den politiska minoriteten. Bestämmelsen bör därför finnas kvar enbart för Stockholms kommun. 
  
 Fullmäktige får meddela närmare föreskrifter om borgarråden 
  
 Slutligen framgår av 4 kap. 29 § KL att fullmäktige får meddela när- mare föreskrifter om borgarråden. Fullmäktige ska enligt 5 kap. 63 och 64 §§ KL i en arbetsordning meddela ytterligare bestämmelser som behövs för fullmäktiges sammanträden och handläggningen av ärendena. Därutöver ska fullmäktige besluta om reglemente för nämndernas verksamhet och arbetsformer. Det som fullmäktige vill bestämma särskilt om borgarråd med eller utan annat kommunalt uppdrag kan göras i arbetsordning och reglemente. Bestämmelsen i 4 kap. 29 § KL behöver alltså inte finnas kvar. 
  
 18.5.4Antalet fullmäktigeledamöter i Stockholms kommun 
  
 Utredningens förslag: I kommuner med över 600 000 röstbe- rättigade ska antalet fullmäktigeledamöter bestämmas till minst 101. 
  
 I 5 kap. 1 § andra stycket KL finns ytterligare en särreglering för Stockholms kommun. I bestämmelsen anges att i Stockholms kom- mun och i landsting med över 300 000 röstberättigade invånare ska 
  
 676 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 antalet ledamöter bestämmas till minst 101. Specialbestämmelsen för Stockholms kommun fanns redan i 1957 års kommunallag för Stockholm. Att antalet fullmäktigeledamöter skulle bestämmas till ett udda tal och minst 101 lagfästes 1969, tidigare skulle antalet uppgå till 100. 
  
 Utredningen anser som ovan nämnts att kommunallagen ska vara en ramlag och det därför i möjligaste mån inte bör finnas särregler för Stockholms kommun i kommunallagen. Bestämmelsen i 5 kap. 1 § KL bör därför göras kommunneutral samtidigt som kravet på minst 101 ledamöter i Stockholms kommunfullmäktige inte ska änd- ras. 
  
 Antalet röstberättigade invånare uppgick den 19 augusti 2014 i Stockholm till cirka 715 000, i Göteborg till cirka 425 000 och i Malmö till cirka 245 000.21 Utredningen föreslår därför att det i lagen ska anges att antalet ledamöter i fullmäktige i kommuner med över 600 000 röstberättigade ska bestämmas till minst 101. I praktiken kommer bestämmelsen därigenom endast att reglera vad som gäller för Stockholms kommun. 
  
 18.5.5Särregleringen för Stockholms läns landsting slopas 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelsen om den särskilda kompe- tensen för Stockholms läns landsting att ha hand om sådana angelägenheter inom en del av landstinget som kommunerna där egentligen ska sköta, ska slopas. 
  
 Enligt 2 kap. 6 § KL får Stockholms läns landsting ha hand om så- dana angelägenheter inom en del av landstinget som kommunerna där egentligen ska sköta, om det finns ett betydande behov av sam- verkan och detta inte kan tillgodoses på något annat sätt. Denna utvidgade kompetens hade sin grund i att flera angelägenheter som ombesörjts på primärkommunal nivå i Stockholm hade lyfts upp på den regionala nivån, t.ex. kollektivtrafiken, planeringen för vatten- försörjningen och avlopp samt bostadsförsörjningen.22 Regleringen 
  
 21 Se http://www.val.se/val/val2014/alkon/K/rike/alderkon.html#rostberalkon. Hämtat  
 2014-09-29. 
  
 22 Prop. 1969:112 s. 97. 
  
 677 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 återfanns i lagen (1969:215) med särskilda bestämmelser om Stockholms läns landsting. I denna lag fanns vissa särregler för Stockholms läns landstingskommun som föranletts just av de sär- skilda förhållandena i Stockholmsregionen, vilka hade lett till att landstingskommunen övertagit vissa uppgifter som normalt ankom- mer på kommunerna.23 Genom tillkomsten av 1977 års kommunallag fördes den lagen tillsammans med fyra andra ihop till en lag. Den aktuella paragrafen fördes sedan vidare till 1991 års lag utan ändring i sak.24 Enligt regeringens mening var det inte uteslutet att bestämmelsen i framtiden kan komma att ha betydelse på olika områden där det krävs regionala insatser, inte minst med hänsyn till den allmänna utvecklingen i storstadsregionerna. Bestämmelsen kunde därför ha en funktion att fylla även framgent.25 
  
 Utredningen har övervägt om den aktuella paragrafen behövs eller om den kan slopas eller i vart fall föras över till lagen om vissa kommunala befogenheter. De områden som paragrafen avsåg att täcka har successivt kommit att regleras i speciallagstiftning. Under utredningen har det genom uppgifter från Stockholms läns lands- ting dessutom framkommit att paragrafen inte används. Då utgångs- punkten enligt utredningens mening är att behovet av särbestäm- melser måste vara motiverat för att tas in i en ny kommunallag, kan utredningen inte finna annat än att paragrafen ska slopas. 
  
 18.6Ska regleringen om partssammansatta organ finnas kvar? 
  
 Utredningens bedömning: Det finns skäl att slopa bestämmel- serna om partssammansatta organ, men mot bakgrund av svaren i utredningens enkät lämnar utredningen inte något förslag om detta. 
  
 Bestämmelser om partssammansatta organ finns i nuvarande 7 kap.  
 1–7 
  §§ KL. Bestämmelserna innebär att en kommun eller ett lands- 
  
 23Prop. 1975/76:187 s. 335. 
  
 24Prop. 1990/91:117 s. 151. 
  
 25Prop. 1990/91:117 s. 30. 
  
 678 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 ting kan i ett medbestämmandeavtal med en arbetstagarorganisation träffa en överenskommelse om tillsättande av partssammansatta organ. När avtalet ingåtts och godkänts av fullmäktige, ska fullmäk- tige inrätta organet och samtidigt i reglemente fastställa dess upp- gifter, sammansättning, mandattid och verksamhetsformer. Organet ska kunna ägna sig åt frågor rörande exempelvis personaladmini- stration, arbetsmiljö, personalpolitik och rationalisering av verk- samheten. Partssammansatta organ får enligt 7 kap. 2 § KL inte av- göra frågor som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet. Organet får inte heller avgöra ärenden som avser myn- dighetsutövning mot någon enskild. Utanför dess kompetens faller således rent politiska frågor. Det innebär inom t.ex. barnomsorgen att ett partssammansatt organ kan befatta sig med frågor angående arbetsmiljön men däremot inte besluta om intagning eller gruppstor- lek, då sådana frågor kräver politiska överväganden. Ett partssam- mansatt organ kan inte tilldelas uppgifter, som enligt speciallag- stiftning ska fullgöras av en viss nämnd eller tjänsteman.26 
  
 Av vad utredningen erfarit är partssammansatta organ inte van- ligt förekommande i kommuner och landsting. I sin lagtekniska över- syn av nuvarande kommunallag har utredningen övervägt om bestäm- melserna ska finnas kvar i en ny kommunallag. Utredningen har därför i sin enkät frågat kommun- och landstingsstyrelsernas ord- förande om de anser att det finns ett behov av att kvar möjligheten att inrätta partssammansatta organ. 
  
 26 Karnovs kommentarer till 7 kap. 1 och 2 §§ KL. 
  
 679 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 Diagram 18:1 – Behov av att ha kvar partssammansatta organ 
  
 Finns det enligt er uppfattning ett behov av att ha kvar möjligheten att inrätta partssammansatta organ? 
  
 (Bastal: Kommun, 281; Landsting, 20) 
  
  Kommun  
  
  Landsting 
  
 100 
  
 65 65 
  
 % 50 
  
 30 
  
 24 
  
 11 
  
 5 
  
 0 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Ingen uppfattning 
  
 Av diagrammet ovan framgår att 65 procent av ordföranden i kom- mun- och landstingsstyrelserna ansåg att det finns ett behov av att ha kvar möjligheten att inrätta partssammansatta organ. Av kommen- tarerna framgår att ordförandena bl.a. ansåg att möjligheten att föra dialog med fackliga organisationer och företagare leder till en bred förankring och klokare beslut. Beredningen av ärenden blir också bredare och bättre om ärendena kan behandlas i partssammansatta organ då man får in andra synpunkter än annars. En ordförande anförde i sitt svar att det finns frågor som är intressanta för andra än de förtroendevalda och att dessa intressen också måste komma fram någonstans. 
  
 När det gäller svaren från de ordföranden som ansåg att det inte längre finns ett behov av partssammansatta organ anfördes bl.a. att det inte får vara för många intressenter och att kommuner och lands- ting ska ha en politiskt styrd organisation. Det framfördes vidare att det gäller att kunna utkräva ansvar och de förtroendevalda är valda att ta det ansvaret. Det kan bli intressekonflikter med ett parts- sammansatt organ och svårt för de förtroendevalda att genomföra sina valprogram. Det framfördes också att det är de förtroende- valda som är valda att styra kommunerna och landstingen men att 
  
 680 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 arbetstagarorganisationerna kan få vara med och driva frågorna. En annan ordförande ansåg att det är viktigt att medborgarna på ett klart och tydligt sätt kan ställa de som är ansvariga till svars. Det är arbetsgivaren som har det yttersta ansvaret och för tydlighetens skull ska man inte lägga för mycket ansvar utanför de politiska organen. Det framfördes också att det är viktigt med renodling mellan poli- tiken och arbetstagarnas representanter. 
  
 Som utredningen tidigare anfört har utredningen erfarit att det inte är vanligt förekommande att en kommun eller ett landsting har ett partssammansatt organ. Utredningen har vid sina möten med representanter för kommuner och landsting ställt frågan om det finns partssammansatta organ i deras kommun eller landsting. Inte någon har svarat ja. Av utredningens enkät framgår att 65 procent av både ordförandena i kommun- och landstingsstyrelserna ansåg att de parts- sammansatta organen ska vara kvar. Med hänsyn till att enkätens svarsfrekvens låg på 97 procent när det gäller ordförandena kan ut- redningen konstatera att det verkar finnas en efterfrågan på bestäm- melserna om partssammansatta organ. 
  
 Av vissa svar kan dock utläsas att ordförandena har missupp- fattat vilken funktion ett partssammansatta organ kan ha. Ett parts- sammansatt organ kan endast ägna sig åt beredning, förvaltning och verkställighet inom en nämnds verksamhetsområde, t.ex. arbets- miljöfrågor. Utredningen ifrågasätter därför om önskan att ha kvar de partssammansatta organen egentligen är så stor som enkätsvaren visade. 
  
 Sammantaget gör utredningen dock den bedömningen att utred- ningen inte har tillräckligt underlag för att föreslå att bestämmelserna om partssammansatta organ slopas, men anser att man i ett annat sammanhang åter igen bör överväga om bestämmelserna ska finnas kvar. 
  
 18.7Terminologin i lagen 
  
 Utredningens förslag: Terminologin i kommunallagen ska juste- ras. 
  
 Begreppen anslå och behörighet ska utgå. Vissa begrepp ska moderniseras, främst ska 
  
 - funktionshinder ersättas med funktionsnedsättning, 
  
 681 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 -förrätta och äga rum ersättas med hålla, 
  
 -han ersättas med könsneutralare begrepp, 
  
 -vunnit laga kraft ersättas med fått laga kraft, och 
  
 -vård ersättas med skötsel. 
  
 Begreppen föreskrifter, lag eller annan författning och kungöra ska användas mer stringent. Det gäller även begrepp som uttrycker lagens personkretsar, bl.a. ska nyttjarna ersättas med brukarna. 
  
 Utredningens bedömning: Begreppen angelägenheter, befogen- heter, myndighetsutövning och nyttigheter ska fortsatt användas. 
  
 För att lagen ska vara lättläst och modern föreslås ett stort antal språkliga och redaktionella ändringar. Genomgående har exempel- vis ordet ”skall” bytts ut mot ”ska”. I avsnitt 18.8 kommenteras ytterligare förändringar i de olika kapitlen. 
  
 Vad gäller terminologin i nuvarande kommunallag, finns vissa van- ligt förekommande uttryck och begrepp som berörs i det följande. 
  
 18.7.1Den kommunala kompetensen 
  
 I motsats till många andra länder finns i Sverige inte någon kom- petenskatalog med en exakt avgränsning av kommunernas och lands- tingens uppgifter. Reglerna i kommunallagen om vad dessa får göra är allmänt hållna och kompetensen utvecklas i första hand genom praxis. 
  
 I kommunallagen används flera begrepp för att avgränsa den kom- munala kompetensen. I rubriken till 2 kap. KL används begreppet ”befogenheter”, vilket även förekommer på andra ställen i kommu- nallagen. Vidare används begreppet ”behörighet”, ”nyttighet”, ”ange- lägenhet” och ”vården” i lagtexten i samband med avgränsningar av vad kommuner och landsting får göra, eller vad som är de kommu- nala ”angelägenheterna”. 
  
 Angelägenheter 
  
 I 14 kap. RF som sedan 2011 reglerar kommunerna, används åter- kommande begreppet ”angelägenheter” för att beskriva det kommu- nerna och landstingen arbetar med. Enligt 14 kap. 2 § RF sköter kommunerna lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse 
  
 682 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 på den kommunala självstyrelsens grund. Närmare bestämmelser om detta finns i lag. På samma grund sköter kommunerna även de övriga angelägenheter som bestäms i lag. 
  
 Begreppet ”angelägenheter” framstår som något byråkratiskt och ålderdomligt. Det är inte ett ord som normalt används i dagligt tal. Begreppet är dock av central betydelse för att bestämma den kom- munala kompetensen och har varit så under lång tid. Var gränserna går för den är något utredningen inte har i uppdrag att se över. Att ersätta det begreppet med något annat riskerar att förändra inne- börden och därigenom omfattningen av den kommunala kompe- tensen. Begreppet torde inte kunna missförstås och det verkar inte finnas något vedertaget alternativ till det som tillämpas. Till det kan läggas att en ändring skulle innebära en avvikelse från vad som stadgas i regeringsformen. Begreppet ”angelägenheter” (även ”angelägenhet”) bör därför fortsatt användas och tas in i en ny kommunallag. 
  
 Befogenhet 
  
 Vad gäller begreppet ”befogenhet” angavs i förarbetena att ”ett särskilt befogenhetskapitel fyller enligt utredningens mening på ett bra sätt syftet att göra den kommunala kompetensen tydligare” I övervägandena användes samtidigt begreppet ”den kommunala kom- petensen” flitigt. Några särskilda överväganden varför begreppet ”befogenheter” valdes i författningstexten och inte ”kompetensen” eller ”angelägenhet” redovisades inte.27 
  
 Begreppet ”befogenheter” är ett juridiskt begrepp som definierar vad någon får göra inom ramen för en behörighet (vad någon kan eller har rätt att göra). Begreppen används främst inom avtalsrätten och fullmaktsläran där innehavaren ges rätt att företräda en huvud- man (behörighet) med instruktioner hur företrädaren får agera (be- fogenhet). En befullmäktigad binder sin huvudman enligt avtalslagen även om hen överskrider sin befogenhet om tredje man är i god tro. Däremot kan aldrig fullmäktigen binda huvudmannen om hen över- skrider sin behörighet. I jämförelse med fullmaktsläran är använd- ningen av begreppet ”befogenheter” något missvisande i kommu- nallagen. Överfört till fullmaktsläran borde det hellre benämnas 
  
 27 Prop. 1990/91:117 s. 26 ff. 
  
 683 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 ”behörighet” eftersom den utgör den yttre gränsen för vad kom- muner och landsting får befatta sig med. Det skulle även enligt den innebära att någon gett kommuner och landsting rätt att vårda sina angelägenheter. Det är möjligt att man kan se lagstiftaren och ytterst folket som uppdragsgivare och som gett befogenheter. Att åskådlig- göra det i lagstiftningen framstår som något apart och är inte heller nödvändigt. Det centrala är vad kommuner och landsting får göra. Om det sedan är så att de tagit den rätten långt tillbaka i historien och lagstiftaren sedan har kodifierat den eller om lagstiftaren faktiskt har gett dem befogenheterna saknar i detta sammanhang betydelse. Det bör därför övervägas om begreppet ”befogenheter” kan ersättas. 
  
 I HFD:s praxis förekommer begreppet ”befogenheter” i ett stort antal referat (bl.a. RÅ 1992 ref. 71 och 78 samt 1993 ref. 12 och 25). Även begreppet ”kompetens” är mycket vanligt förekom- mande som alternativ. Bland referaten återfinns begreppet även i många rubriker (bl.a. RÅ 1993 ref. 93, 1997 ref. 47 och 2002 ref. 12). På senare tid har ”kompetens” ökat i användning men de två begreppen används i huvudsak synonymt i lika stor omfattning. 
  
 Ordet ”kompetens” kan dock ha olika innebörd. Det kan utöver rätt att göra något även avse kunskap att göra något. Sett själv- ständigt kan det därför vara missvisande. Använt i ett sammanhang bör det dock inte vålla några oklarheter om innebörden av begreppet ”kompetens”. Det har dock under utredningens arbete ifrågasatts om en ändring från ”befogenheter” till ”kompetens” skulle utgöra någon förbättring av begreppsbildningen. Utredningen har därför stannat vid att inte föreslå att ”befogenheter” ersätts med ”kompe- tens”. 
  
 I några fall kan dock begreppet ”befogenheter” uttryckas på andra sätt. Rubriken till 2 kap. bör innehålla något annat begrepp än ”be- fogenheter” och ”kompetens”. Det som det kapitlet handlar om avser det som kommuner och landsting ska eller får syssla med, dvs. de kommunala angelägenheterna. Utredningen föreslår därför att det kapitlets rubrik ska vara ”Kommunala angelägenheter” (se av- snitt 18.8.2). 
  
 Begreppet ”befogenheter” ska användas för att beskriva vad kom- muner och landsting får befatta sig med, dvs. de yttre gränserna för deras kompetens. Däremot bör begreppet inte användas för att be- skriva gränserna inom kompetensen, dvs. fördelningen av ansvar 
  
 684 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 mellan de olika kommunala organen. Enligt 3 kap. 28 § 2 KL ska en förbundsordning för ett kommunalförbund bl.a. innehålla ”organens befogenheter”. Enligt 10 kap. 8 § första stycket 3 KL ska ett över- klagat beslut upphävas om det organ som har fattat beslutet har överskridit sina befogenheter. I dessa bestämmelser kan ”befogen- heter” därför ersättas. 
  
 Behörighet 
  
 Begreppet ”behörighet” förekommer endast i 3 kap. 3 c § KL. En- ligt den ska en gemensam nämnds behörighet och befogenhet närmare preciseras i en överenskommelse mellan de berörda kommunerna och landstingen. I förarbetena till bestämmelsen angavs att syftet är att avtala om samverkan. Innehållet i ett sådant avtal blir helt be- roende av på vilket sätt och om vad man samverkar. I ett avtal kan parterna också tillgodose kravet på flexibel lokal anpassning. Det framgår inte av förarbetena varför uttrycket ”behörighet och befo- genhet” valdes. Syftet är dock knappast att anknyta till fullmakts- lärans regler om behörighet och befogenhet. Paragrafen kan i en ny kommunallag formuleras på annat sätt för att undvika begreppen. Begreppet ”behörighet” kan därigenom utmönstras från kommunal- lagen. 
  
 Vården 
  
 Begreppet ”vården” av en kommunal angelägenhet förekommer främst vad gäller överlämnade av kommunala angelägenheter till exempelvis kommunala företag, se 3 kap. 3 a § KL, rubriken före 3 kap. 16 § KL, 3 kap.  
 16–18, 
  18 c, 19 c och 20 §§ KL, 6 kap. 7 § KL och 9 kap. 16 och 22 §§ KL. Att kommunerna och landstingen ska ”vårda sina angelägenheter” har förekommit åtminstone sedan 1862 års kommunalförordningar. 
  
 Det första tillfället i nuvarande kommunallag där ordet vård före- kommer är då ”vård- och omsorgsområdet” nämns. Det torde också vara det vanligast förekommande användningssättet, jfr personal- vård, akutvård, sjukvård, äldrevård, gravvård etc. Däremot är ordet ”vård” i sig självt inte längre lika mycket använt i betydelsen ”skötsel”. I 14 kap. RF om kommunerna används orden ”sköter” och ”sköt- 
  
 685 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 seln” i sammanhanget. Ordet ”vård” i kommunallagen ska mot den bakgrunden ersättas med ”skötsel” där det inte är sjukvård och lik- nande som avses. Ändringen är rent språklig. 
  
 Nyttigheter 
  
 Begreppet ”nyttigheter” förekommer i 8 kap. 3 b och 3 c §§ KL. Bestämmelserna reglerar rätten att ta ut avgifter för ”tjänster och nyttigheter som [kommuner och landsting] tillhandahåller”. Då de infördes den 1 juli 1994 menade man att kodifieringen ”återspeglar i huvudsak det gällande rättsläget”.28 Med nyttighet skulle avses ”prestationer, dvs. varor, tjänster eller andra nyttigheter som kom- muner eller landsting är skyldiga att tillhandahålla”. Varför just be- greppet ”nyttigheter” valdes framgår inte. I övervägandena talades om allmännyttan och allmännyttiga tjänster. Det kan möjligtvis här- röra därifrån. Ett annat tolkningsalternativ är att man tog intryck av dåvarande 6 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) om upphand- lingssekretess som man föreslog en ändring i. Både före och efter ändringen stod där ”förvärv, överlåtelse, upplåtelse eller använd- ning av egendom, tjänst eller annan nyttighet”.29 
  
 Begreppet ”nyttigheter” förekommer bara på ett ställe i kommu- nallagen. Dess innebörd i kommunalrättsligt sammanhang är dess- utom något oklar men torde ha att göra med prestationer. Det används dock för att definiera en central princip i kommunalrätten, självkostnadsprincipen, som utredningen inte har i uppdrag att se över. Det förekommer dessutom i ett antal centrala lagstiftningar, bl.a. rättegångsbalken och jordabalken. Begreppet ”nyttigheter” bör därför tills vidare fortsatt användas och tas in i en ny kommu- nallag. 
  
 18.7.2Olika personkretsar i lagen 
  
 I kommunallagen framträder medborgarna i kommuner och lands- ting i olika kategorier. De kan vara allmänheten, medlemmar, folk- bokförda, röstberättigade, invånare, valbara, brukare eller enskilda. 
  
 28Prop. 1993/94:188 s. 81 ff. 
  
 29Prop. 1993/94:188 s. 142. 
  
 686 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 De olika definitionerna och avgränsningarna fyller olika funktioner och syften. De har också kommit till vid olika tidpunkter. Vid den lagtekniska översynen finns anledning att samlat överväga om defini- tionerna och avgränsningarna behöver ses över för de fysiska per- soner som finns i kommunallagen. 
  
 Översiktligt kan enligt utredningens mening medborgarna i kom- munallagen delas in i allmänheten, dvs. fysiska personer i allmänhet, medlemmar, dvs. de personer som utan att de nödvändigtvis behöver bo i kommunen eller landstinget tillhör den eller det, invånarna, dvs. de personer som bor i kommunen eller landstinget, och brukarna, dvs. de personer som använder sig av kommunens och landstingens tjänster på ett eller annat sätt. Även begreppet enskilda förekommer i lagen som benämning på enskilda fysiska personer bland allmän- heten. 
  
 Allmänheten 
  
 I kommunallagen finns bestämmelser som rör allmänhetens insyn. Flera av dessa är kopplade till offentlighetsprincipen. I 3 kap. 16 § KL anges bl.a. att bestämmelser om allmänhetens rätt att ta del av handlingar hos vissa kommunala företag finns i 2 kap. 3 § OSL. För vissa juridiska personer som kommunen eller landstinget lämnat över vården av en uppgift till, och som inte omfattas av 2 kap. 3 § OSL, ska fullmäktige verka för att allmänheten ska ha rätt att ta del av handlingar hos företaget enligt de grunder som gäller för all- männa handlingars offentlighet i 2 kap. TF och offentlighets- och sekretesslagen (3 kap. 18 § KL). Enligt utredningens mening bör be- greppet ”allmänheten” användas när lagen på detta sätt riktar sig till en obestämd krets. 
  
 Medlemmarna 
  
 Utredningen har i kapitlet om laglighetsprövning berört vilka som är medlemmar i kommuner och landsting och föreslagit en utvidg- ning av kretsen som ska vara medlemmar. Medlemskapet har flera betydelsefulla konsekvenser. Det är bara medlemmar som har rätt att överklaga beslut enligt bestämmelserna om laglighetsprövning. Kommunernas och landstingens allmänna kompetens enligt 2 kap. 
  
 687 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 1 § KL och kompetensen att driva näringsverksamhet enligt 2 kap. 7 § KL är knutna till att utföra tjänster för medlemmarna. Med medlemskapet följer rätten att behandlas lika (2 kap. 2 § KL) och att inte drabbas av beslut med tillbakaverkande kraft (2 kap. 3 § KL). De medlemmar som är röstberättigade kan tillsammans väcka ett folk- initiativ (5 kap. 23 § andra stycket KL). Fullmäktige kan besluta att som ett led i beredningen av ett ärende, hämta in synpunkter från medlemmarna genom folkomröstning, opinionsundersökning eller något liknande förfarande (5 kap. 34 § KL). 
  
 I kommunallagen bör även fortsättningsvis tydligt anges vilka bestämmelser som anknyter till medlemskapsbegreppet. Begreppet är dock inte rotat i allmänhetens medvetande i den mening som det har i kommunallagen. Detta trots att det funnits i den kommunala lagstiftningen under lång tid. Andra begrepp och avgränsningar av personkretsarna i kommunallagen har fått allt större betydelse. Be- greppet ”medlem” bör därför i en ny kommunallag regleras i anslut- ning till övriga bestämmelser om medborgarna. 
  
 Invånarna 
  
 Begreppet ”invånare” används endast på ett ställe i kommunallagen och det gäller val till fullmäktige enligt 5 kap. 1 § KL där det anges att antalet ”röstberättigade invånare” styr hur många ledamöter full- mäktige minst måste ha. Enligt utredningens mening räcker det där att på samma sätt som i 5 kap. 2 § KL använda begreppet ”röstbe- rättigade” för att avgränsa den personkretsen. Begreppet ”invånare” saknar definition och tillför ingenting ur rättslig synvinkel. Begrep- pet kan därför utgå. 
  
 Brukarna 
  
 Enligt 6 kap. 8 § KL ska nämnderna bl.a. verka för att samråd sker med dem som utnyttjar deras tjänster. Om en nämnd har delegerat beslutanderätten till en anställd, får nämnden enligt 6 kap. 38 § KL uppställa villkor som innebär att de som utnyttjar nämndens tjänster ska ges tillfälle att lägga fram förslag eller att yttra sig, innan be- slutet fattas. Nämnden får också föreskriva att en anställd får fatta beslut endast om företrädare för dem som utnyttjar nämndens 
  
 688 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 tjänster har tillstyrkt beslutet. Begreppet ”brukare” är väletablerat som benämning på de som använder sig av offentliga tjänster. Det var också det begrepp som användes i utredningens delbetänkande. Enligt utredningens mening bör begreppet ”brukare” därför genom- gående användas när man på detta sätt adresserar gruppen nyttjare av en verksamhet. 
  
 Enskilda 
  
 Begreppet ”enskilda” förekommer i samband med begrepp som ”en- skild förtroendevald”, men även ”myndighetsutövning mot enskild”. Enligt 6 kap. 8 a § KL ska nämnden om enskilda kan välja mellan olika utförare lämna information om samtliga utförare. Kommu- nala uppgifter kan också överlämnas till ”enskild individ”, se 3 kap. 16 § KL. Det sistnämnda uttrycket har sin förebild i 12 kap. 4 § RF. Med hänsyn till att begreppet ”enskild” och ”enskild individ” används bl.a. i reglerna om myndighetsutövning (se nedan i avsnitt 18.7.4) och har koppling till regeringsformen, bör det tills vidare fortsatt användas i kommunallagen. 
  
 18.7.3Begreppet föreskrift 
  
 I kommunallagen nämns att fullmäktige ska besluta om ”föreskrifter” på flera ställen. Fullmäktige ska enligt 5 kap. 63 § KL i en arbets- ordning bl.a. meddela de närmare ”föreskrifter” som behövs för hand- läggning av fullmäktiges tjänstgöring. Att det i ett reglemente för varje nämnd ska antas närmare ”föreskrifter” anges i 6 kap. 32 § KL. En specialbestämmelse för Stockholm kommun är att där ska anges närmare föreskrifter om borgarråd, 4 kap. 29 § KL. Det är inte enbart fullmäktige utan också ibland förbundsfullmäktige i ett kommunalförbund som ska anta föreskrifter. I 3 kap. 28 § 13 KL anges att förbundsfullmäktige ska anta föreskrifter om förbundets budgetprocess. 
  
 Enligt 8 kap. 1 § RF beslutas föreskrifter av riksdagen genom lag och av regeringen genom förordningar. Föreskrifter kan också efter bemyndigande av riksdag och regering beslutas av en kommun. Riks- dagen kan direkt till en kommun delegera rätten att besluta om före- skrifter som rör avgifter eller skatt som syftar till att reglera trafik- 
  
 689 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 förhållandena i en kommun, 8 kap. 9 § RF. I andra fall kan riksdagen inte direkt bemyndiga en kommun att utfärda föreskrifter. Enligt 8 kap. 10 § KL måste riksdagen då bemyndiga regeringen rätten att delegera föreskriftsrätt till kommun. 
  
 De föreskrifter som fullmäktige ska besluta enligt kommunallagen anges direkt i kommunallagen. De rör vare sig avgifter eller trafik- förhållanden. Frågan är då om detta är exempel på en otillåten direkt- delegation från riksdag till kommuner av föreskriftsmakt? Det kan diskuteras om så är fallet. I den juridiska litteraturen menar exempel- vis Stafford att det finns en skillnad mellan den kommunala instruk- tionsmakten där det bl.a. handlar om rätten att utfärda reglementen och instruktioner för den egna förvaltningen (interna föreskrifter) och föreskriftsmakten som är sådan normgivningsmakt som dele- gerats till kommun genom särskilda föreskrifter. 
  
 I praxis har frågan om föreskriftsrätten aktualiserats i HFD 2013 ref. 80. I fallet hade ett kommunalförbund beslutat om avgifts- taxor. HFD fann att någon möjlighet att delegera föreskriftsrätt till ett kommunalförbund inte fanns. Delegation enligt regeringsformen var endast möjligt till en kommun eller ett landsting. Det faktum att det i 3 kap. 22 § KL anges att det som sägs om kommun också ska gälla kommunalförbund medförde enligt HFD inte någon annan bedömning. Domen gällde sådana föreskrifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet som delegerats till kommunerna via regeringen. I vad mån kommuner möjligen, till skillnad från kommunalförbund, har en direkt på den kommunala självstyrelsen given rätt att utfärda föreskrifter för den egna förvaltningen har inte prövats. Utgången i fallet tyder dock på att HFD har en relativt strikt syn på hur före- skriftsrätt kan delegeras till kommuner. 
  
 En följd av ett sådant striktare synsätt blir då att de interna före- skrifter som en kommun meddelar med stöd av bestämmelserna i kommunallagen inte är att betrakta som föreskrifter i 8 kap. RF:s mening. Det torde dock inte hindra en kommun från att meddela regelverk i fråga om interna arbetsordningar och dylikt. När det gäller de områden som kommuner och landsting ska utfärda föreskrifter om enligt kommunallagen kan konstateras att det enbart rör förhål- landen som ska styra den egna organisationen och förvaltningen i olika avseenden. Det är inte regler som är avsedda att vara styrande för enskilda. Enligt utredningens mening finns alltså anledning att som Stafford skilja mellan instruktions- och föreskriftsmakten. De 
  
 690 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 regler som finns i kommunallagen är en del av instruktionsmakten som inte är föreskrifter i 8 kap. RF:s mening. Det rör sig om olika former av riktlinjer som fullmäktige måste besluta om för att den kommunala förvaltningen ska fungera. Till skillnad från föreskrifter meddelade med stöd av regeringsformen kan de inte vara bindande för någon annan än kommunen själv. 
  
 I den lagtekniska översynen har för att inte leda till missförstånd begreppet ”föreskrift” eller ”bestämmelser” därför reserverats för de situationer när det handlar om föreskrifter som delegerats på det sätt som anges i regeringsformen. När det rör interna instruktioner etc. har utredningen valt att använda begreppet ”reglemente” när det avser fullmäktiges reglering av kommunala organ som nämnderna och revisorerna. När det rör instruktioner som organet beslutar själv används begreppet ”arbetsordning”. När det gäller instruktioner för hur verksamheten ska bedrivas i olika avseenden används begreppet riktlinje eller program. Begreppet ”generella beslut” som används i nuvarande 3 kap. 12 § KL fyller enligt utredningen inte någon funk- tion och har därför valt att endast använda begreppet ”riktlinje”. 
  
 18.7.4Övriga terminologiska frågor 
  
 Anslå 
  
 Utredningen föreslår att den fysiska kommunala anslagstavlan ska ersättas med en webbaserad anslagstavla. Begreppet ”anslå” som i dag används är inte anpassat till en virtuell miljö och framstår dess- utom som alltför konkret och för tankarna till den fysiska anslags- tavlan. Visserligen föreslår utredningen att begreppet ”anslagstavla” ska finnas kvar. Begreppet ”anslå” kan dock utgå. Det kan ske genom omskrivningar av de bestämmelser där det förekommer. 
  
 Han 
  
 I nuvarande kommunallag används begreppet ”han” som person- genus för att beteckna någon som kan bli jävig eller kan överklaga, 6 kap. 24 och 25 §§ KL, 9 kap. 4 och 5 §§ KL och 10 kap. 4 § KL. ”Hon”, ”henne” och ”hennes” förekommer inte alls i kommunal- lagen. I en modern lag är det inte längre acceptabelt att endast nämna 
  
 691 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 ett persongenus. Det kan i flera fall åtgärdas genom omskrivningar. Ibland är detta inte möjligt. Det skulle då kunna övervägas att an- vända det neutrala begreppet ”hen”. Utredningen gör dock bedöm- ningen att ordet ännu inte är så etablerat att det går att använda i lagtext. Det ska också tilläggas att om utredningen ska använda sig av begreppet ”hen” i lagtexten skulle det dessutom finnas behov av att tillämpa genitivet av ”hen” vilket är ”hens” samt objektsformen av personligt pronom vilket är ”henom”. Dessa begrepp är än mindre etablerade än ”hen”. Utredningen föreslår därför att i de fall omskrivningar inte kan ske av bestämmelserna genom att använda funktionella termer, ska i bestämmelserna läggas till ”hon”, ”henne” eller ”hennes”. 
  
 Kungöra 
  
 Begreppet ”kungöra” är ett begrepp som innebär att något görs känt eller tillkännages för en bredare allmänhet. Begreppet kan dock uppfattas som svårbegripligt och det saknas en enhetlig legaldefini- tion av det. När begreppet används måste det därför följas åt av en beskrivning av var, när och hur kungörandet ska ske. Värdet av begreppet kan därför diskuteras. Det gäller särskilt om en ny kom- munallag ska utformas med ett medborgarperspektiv. Det är dess- utom medborgarna som kungörelserna riktas till. Även dessa, och inte bara de som ansvarar för kungörandet, bör förstå lagstiftningen. Ordet kungöra bör därför undvikas så långt möjligt. I de fall kungörelsen riktar sig till de förtroendevalda bör i stället begreppet ”kallelse” användas, se avsnitt 16.11.1. I övriga fall bör ”tillkännage” bättre uttrycka vad som avses. I ett fall bör dock ordet ”kungöra” tills vidare kvarstå och det är i fråga om kungörande av kommunala föreskrifter (3 kap. 30 § KL). I 8 kap. 19 § RF och i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar (kungörandelagen) används fortfarande nämligen begreppet kungörande. På motsva- rande sätt bör ordet ”kungöra” i kommunallagen vikas för tillkänna- givande av kommunala föreskrifter. 
  
 692 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Funktionshinder 
  
 I nuvarande kommunallag används begreppet ”funktionshinder”. Regeringen har i propositionen Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering gjort bedömningen när det gäller diskriminerings- lagen att uttrycket ”funktionshinder” bör bytas ut mot ”funktions- nedsättning”.30 Det uttrycket används i huvudsak numera av berörda intresseorganisationer och det är också det ord som används i den svenska översättningen av FN:s konvention om rättigheter för per- soner med funktionsnedsättning, liksom i Socialstyrelsens termbank med rekommenderade begrepp och termer. Utredningen föreslår därför att ”funktionshinder” ersätts med ”funktionsnedsättning”. 
  
 Besluta eller bestämma 
  
 Både begreppet ”bestämma” och begreppet ”besluta” används i nu- varande kommunallag. Begreppet ”bestämma” används främst när det handlar om större frågor som inte är särskilt avgränsade och ”besluta” när det gäller mer detaljerat angivna frågor. När det gäller vissa bestämmelser i 5 kap. KL används emellertid ”bestämma”, ”fullmäktige bestämmer”, även när det gäller mer detaljerat angivna frågor, t.ex. hur många ledamöter som fullmäktige ska ha, hur många ersättarna ska vara, sammanträdestider m.m. I flera av dessa fall är detta sådant som arbetsordningen ska reglera. Fullmäktige beslutar således i dessa frågor mer indirekt. Utredningen har stannat för att inte ändra detta språkbruk. 
  
 Med anledning av vad som angetts ovan om begreppet föreskrift har utredningen på flera ställen utmönstrat begreppen ”föreskriva” och ”föreskrifter”. Utredningen föreslår t.ex. att fullmäktige i en arbetsordning ska ”bestämma” vad som i övrigt ska gälla för bl.a. full- mäktiges sammanträden.31 
  
 30Prop. 2013/14:198. 
  
 31I nuvarande 5 kap. 64 § KL anges att fullmäktige i en arbetsordning ska meddela de ytter- ligare föreskrifter som behövs för fullmäktiges sammanträden och handläggningen av ären- dena. 
  
 693 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 Myndighetsutövning 
  
 Begreppet ”myndighetsutövning” nämns i elva paragrafer i nuvaran- de kommunallag. Hur begreppet uttrycks varierar i viss utsträck- ning inom lagen. Begreppet används också i annan lagstiftning såsom regeringsformen och förvaltningslagen. 
  
 Förvaltningslagsutredningen har i sitt betänkande En ny förvalt- ningslag föreslagit att begreppet ska utmönstras ur förvaltnings- lagen då begreppet ansågs otydligt och svårt att fastställa vad det står för.32 
  
 Utredningen har i sin lagtekniska översyn också övervägt om ”myndighetsutövning” i de enskilda paragraferna skulle kunna ersät- tas med ett annat begrepp eller åtminstone uttryckas mer enhetligt. Utredningen har emellertid funnit att det inte är lämpligt att ändra begreppet ”myndighetsutövning” endast i kommunallagen eftersom det förutom i våra grundlagar även återfinns i annan lagstiftning. Utredningen anser att frågan bör behandlas i ett sammanhang och att den bör avvakta Regeringskansliets beredning av Förvaltnings- lagsutredningens förslag. 
  
 Förrätta 
  
 Begreppet ”förrätta” förekommer i samband med olika val av för- troendevalda eller andra uppdrag, t.ex. upphörande av förtroende- uppdrag. I vallagen används begreppet ”hålla” i stället för ”förrätta” och ”röstmottagare” i stället för ”valförrättare”. Begreppet ”för- rätta” används visserligen i en del annan lagstiftning, t.ex. folk- omröstningslagen (1979:365), men kan uppfattas som något ålder- domlig. Utredningen föreslår därför att begreppet ”förrätta” genom- gående i kommunallagen byts ut mot begreppet ”hålla” som är mer lättläst och lättförståeligt och dessutom förekommer i vallagen. Ut- redningen föreslår vidare att ”val har ägt rum” ska ersättas med ”val har hållits”. 
  
 32 SOU 2010:29 s. 103 ff. 
  
 694 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Lag eller annan författning 
  
 I kommunallagen hänvisas till andra lagar på olika sätt, bl.a. ”i denna lag eller i särskilda föreskrifter” (1 kap. 1 § KL), ”lag eller annan författning” (3 kap. 5 § KL), ”någon annan författning” (3 kap. 22 § KL). Att ersätta alla sådana hänvisningar med en generell bestämmelse som skulle uttrycka att avvikande regler i förhållande till kommunallagen har företräde, bedömer utredningen som mindre lämpligt. Det skulle ha sämre informativt värde och det kan i enskilda fall ifrågasättas hur en sådan regel förhåller sig till det kommunala självstyret. Utredningen anser i stället att hänvisning- arna i möjligaste mån ska göras på ett enhetligt sätt. Normalt sett bör med hänsyn till det kommunala självstyret avvikande eller kom- pletterande bestämmelser till kommunallagen framgå av lag (8 kap 2 § första stycket 3 RF). Det kan även finnas föreskrifter i andra författningar som kommuner och landsting måste förhålla sig till och som kan begränsa eller påverka tillämpningen av kommunal- lagen. Det förekommer att sådana bestämmelser framgår av förord- ning. När det gäller avgiftsmakten tillhör den t.ex. i grunden riks- dagens primära lagområde (8 kap. 2 § första stycket 2 RF) men rätten att besluta föreskrifter kan också delegeras till regeringen (8 kap. 3 § RF). Vidaredelegation av föreskriftsmakten till myndigheter före- kommer också som påverkar kommuner och landsting även om det huvudsakligen sker inom specialreglerade områden utanför kommu- nallagens tillämpning. Trots att det normalt sett därför bör finnas stöd i lag för till kommunallagen kompletterande bestämmelser eller för att reglerna i kommunallagen ska kunna ge vika, kan det alltså förekomma föreskrifter i främst förordning som avviker från eller kompletterar kommunallagen. Utredningen har därför valt att som huvudregel använda begreppet ”lag eller annan författning” där det är lämpligt för att omfatta även andra föreskrifter än lag, främst förordningar. 
  
 Laga kraft 
  
 I den nuvarande kommunallagen används uttrycket ”vunnit laga kraft”. I senare lagstiftning som bl.a. miljöbalken, vallagen, utlän- ningslagen (2005:716) och skatteförfarandelagen (2011:1244) har 
  
 695 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 begreppet ”fått laga kraft” vunnit insteg. Utredningen har därför valt att använda det modernare uttryckssättet ”fått laga kraft”. 
  
 Sekretess 
  
 I kommunallagen hänvisas till sekretessregler på varierande sätt. I vissa fall hänvisas till specifika bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (t.ex. 3 kap. 16 och 18 §§) eller allmänt till den lagen, (bl.a. 3 kap. 30 §, 6 kap. 19 a § och 7 kap. 12 § KL). I andra fall används uttrycket ”sekretess enligt lag” (5 kap. 22 § KL). Hänvis- ningarna bör enligt utredningens mening inte variera i sådan ut- sträckning. Det är dessutom förenat med vissa svårigheter att med hänvisningarna täcka in alla bestämmelser om sekretess. Utredning- en anser att uttrycket ”sekretess” är tillräckligt för att markera att det finns bestämmelser, främst i offentlighets- och sekretesslagen, som måste beaktas. Uttrycket avser endast lagreglerad sekretess. Av- talsrättsliga förpliktelser eller andra inte lagreglerade regler om tyst- nadsplikt eller konfidentiell behandling omfattas inte. Utredningen föreslår därför att man i kommunallagen använder begreppet ”sekre- tess” i stället för ”sekretess enligt lag” eller andra uttryckssätt. Utredningen har när det gäller nuvarande 7 kap. 12 § KL behållit nuvarande uttryck ”med iakttagande av föreskrifterna i offentlig- hets- och sekretesslagen” då den bestämmelsen avser inte endast sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen utan också övriga bestämmelser i den lagen. 
  
 Jäv 
  
 Bestämmelser om jäv finns i nuvarande 5, 6 och 9 kap. KL. Utred- ningen har i sitt arbete med den lagtekniska översynen konstaterat att det finns vissa ålderdomliga begrepp i jävsbestämmelserna, t.ex. olägligt uppskov. Utredningen har därför övervägt om dessa begrepp skulle kunna ersättas med mer moderna uttryckssätt. Eftersom dessa begrepp även återfinns i bl.a. förvaltningslagen har utred- ningen emellertid funnit att det inte är lämpligt att ändra dessa begrepp endast i kommunallagen. Förvaltningslagsutredningen har i 
  
 696 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 sitt betänkande En ny förvaltningslag föreslagit ändrade lydelser för bestämmelserna om jäv.33 Utredningen anser att frågan bör be- handlas i ett sammanhang och att den bör avvakta Regeringskansliets beredning av Förvaltningslagsutredningens förslag. 
  
 18.8Närmare om de olika kapitlena 
  
 Kommunallagen föreslås som berörs ovan bestå av 13 kapitel. I det följande beskrivs nyheterna i de olika kapitlen. I redogörelsen nedan hänvisar utredningen till kapitel i den nuvarande kommunallagen på följande vis: x kap. KL. När utredningen hänvisar till kapitel i den föreslagna kommunallagen görs det på följande vis: x kap. [rubrik på nya kapitlet]. 
  
 18.8.11 kap. Grunderna för den kommunala verksamheten 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om grunderna för den kommu- nala verksamheten ska de mest grundläggande principerna om kommunal självstyrelse och demokrati finnas. 
  
 En bestämmelse ska föras in i kapitlet om att beslutande- rätten utövas av valda församlingar. En hänvisning till regerings- formens regler om saklighet och opartiskhet ska också föras in. 
  
 I inledningskapitlet regleras i nuvarande kommunallag frågor om den kommunala indelningen och medlemskap. I kapitlet regleras även att kommuner och landsting sköter kommunala angelägenheter på demokratins och den kommunala självstyrelsens grund. I översynen har kapitlets roll som en allmän portalingång till kommunallagen gjorts mera tydlig. Bara de mest grundläggande principerna om kom- munal självstyrelse och demokrati ska finnas med här. 
  
 Utredningen föreslår en ny bestämmelse om att beslutande- rätten utövas av valda församlingar som utses av de röstberättigade. Genom att den placeras i detta kapitel lyfts det mest centrala i lagen fram: att kommuner och landsting är demokratiskt styrda organ. I paragrafen tydliggörs samtidigt att även andra organ som nämnder 
  
 33 SOU 2010:29. 
  
 697 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 kan fatta beslut. Att den beslutande församlingen benämns fullmäk- tige framgår i föreslagna 3 kap. 1 §. Bestämmelser om rösträtt kom- mer i det föreslagna 8 kap. Medborgarna. 
  
 Vidare ska en hänvisning till objektivitetsprincipen i regerings- formen föras in i detta kapitel. Regleringen av vilka som kan vara medlemmar har placerats i 8 kap. Medborgarna. Som en information till läsarna har en innehållsförteckning till lagen förts in. I övrigt har vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 
  
 18.8.22 kap. Kommunala angelägenheter 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om kommunala angelägenheter ska samlas bestämmelserna, eller hänvisningar till bestämmelser- na, som reglerar den kommunala kompetensen och kommunala principer. Bestämmelser som kopplar kommunallagen till EU- rätten föreslås föras in i kapitlet. 
  
 Kapitlet bygger på nuvarande 2 kap. KL. Vissa principer och andra grundläggande bestämmelser har också lyfts fram tydligare i lagen. Kompetensen att ta ut avgifter och självkostnadsprincipen i nuva- rande 8 kap. KL har tagits in här. Reglerna om partistöd är visser- ligen en kompetensreglering som utgör ett undantag från reglerna om stöd till enskild. De framstår dock som alltför detaljerade för ett kapitel som ska ge en överblick av vad kommuner och landsting får göra och återfinns i stället i 4 kap. Förtroendevalda. Med hän- syn till att 2 kap. KL inte heller uttömmande reglerar den kommu- nala kompetensen bör detta vara oproblematiskt. 
  
 För att klargöra skillnaden mellan vad kommuner och landsting får göra i förhållande till vad de inte får göra, därför att det är andras uppgifter, har nuvarande 2 kap. 1 § KL delats upp i två paragrafer. 
  
 I kapitlet har även förts in de nya bestämmelserna som kopplar  
 EU-rätten 
  till kommunallagen och dess påverkan på den kommu- nala kompetensen. 
  
 I slutet av kapitlet har hänvisningar till andra författningar av betydelse för den kommunala kompetensen förts in. 
  
 I övrigt har språkliga och redaktionella ändringar gjorts samt rubriksättningen setts över. För att skapa bättre överblickbarhet innehåller utredningens förslag till 2 kap. Kommunala angelägen- 
  
 698 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 heter fler och mer specifika rubriker än den nuvarande motsvarig- heten. 
  
 18.8.33 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om kommunernas och lands- tingens organisation och verksamhetsformer ska främst en över- sikt av kommunala organ och verksamhetsformer finnas. 
  
 Utredningen föreslår att kapitlet renodlas och att det främst ska innehålla en katalog av kommunala organ och verksamhetsformer. De materiella bestämmelserna om fullmäktiges och nämndernas uppgifter finns i 5 kap. Fullmäktige och 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder. Den materiella regleringen av kommunal samverkan, kom- munala företag och privata utförare finns i de särskilda kapitlena om dessa. Hänvisningen till bestämmelserna i arkivlagen om kom- munala arkiv har tagits bort. I övrigt har främst språkliga och redak- tionella ändringar gjorts. 
  
 18.8.44 kap. Förtroendevalda 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om förtroendevalda samlas be- stämmelserna om de förtroendevalda. 
  
 Bestämmelserna om partistöd ska finnas i detta kapitel. 
  
 Detta kapitel innehåller bestämmelserna om de förtroendevalda. I nuvarande 4 kap. KL återfinns de flesta av bestämmelserna om för- troendevalda och dessa föreslås i stora delar finnas kvar i 4 kap. Förtroendevalda. I detta kapitel har, förutom den materiella ändring som föreslås i avsnitt 18.4.2, utredningen framför allt gjort språkliga och redaktionella ändringar. 
  
 Nuvarande bestämmelser om rösträtt vid val till kommun- och landstingsfullmäktige återfinns i 8 kap. Medborgarna. Dessutom förs bestämmelserna om valbarhet för anställd som har en ledande ställning bland personalen samt valbarhet för förvaltningschef till 7 kap. Anställda. Däremot föreslår utredningen att en hänvisning 
  
 699 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 till denna bestämmelse ska finnas i kapitlet. Slutligen finns bestäm- melserna om förtroendevalda i gemensam nämnd och kommunal- förbund i 9 kap. Kommunal samverkan. 
  
 Till kapitlet förs bestämmelserna om partistöd som finns i nuvar- ande 2 kap. KL. Reglerna om partistöd placeras lämpligen i anslut- ning till regler om förtroendevalda. 
  
 Utredningen har när det gäller bestämmelserna om förtroende- valdas ekonomiska förmåner gjort vissa redaktionella ändringar för att göra bestämmelserna mer lättlästa. 
  
 Utredningen har också sett över rubriksättningen. Det kan näm- nas särskilt att rubriken före 2 § anger att den främst gäller kom- munal- och landstingsråd. 
  
 18.8.55 kap. Fullmäktige 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om fullmäktige ska samlas be- stämmelserna om fullmäktige. Även bestämmelserna om full- mäktiges uppgifter ska finnas i detta kapitel. 
  
 Utredningen föreslår att 5 kap. Fullmäktige ska innehålla bestäm- melserna om fullmäktige, i princip de bestämmelser som finns i nu- varande 5 kap. KL. Bestämmelser om fullmäktiges uppgifter ska också finnas i detta kapitel, liksom en bestämmelse om fullmäktigebered- nings sammanträden. Det föreslås emellertid finnas ett stort antal bestämmelser i övriga kapitel också som reglerar vad fullmäktige får eller ska göra, t.ex. tillsätta styrelse och nämnder (3 kap. 3 och 4 §§), återkalla uppdraget för förtroendevald (4 kap. 10 §), bestämma om allmänhetens rätt att ställa frågor om årsredovisningen (8 kap. 25 §), besluta att överlämna skötseln av kommunala angelägenheter till annan (10 kap. 1 §), besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning (11 kap. 1 §) och välja revisorer (12 kap. 4 §). 
  
 Utredningen har också sett över rubriksättningen i kapitlet. Rubriken ”Hur sammanträdena kungörs” har t.ex. ändrats till ”Hur sammanträdena tillkännages” och rubriken ”Kallelse till samman- träde” har tillkommit, båda till följd av det ändrade språkbruket i lagtexten. 
  
 Utredningen har inte fört över bestämmelsen i nuvarande 5 kap. 17 § KL om att fullmäktige ska meddela ytterligare föreskrifter om 
  
 700 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 ersättarnas tjänstgöring till den föreslagna kommunallagen. I bestäm- melserna om fullmäktiges arbetsordning framgår redan att arbets- ordningen alltid ska innehålla föreskrifter om inkallande av ersät- tare och deras tjänstgöring. 
  
 I övrigt har det främst gjorts språkliga och redaktionella änd- ringar i kapitlet. 
  
 18.8.66 kap. Styrelsen och övriga nämnder 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet samlas bestämmelser om styrel- sen och övriga nämnder. 
  
 Bestämmelserna om styrelsens och nämndernas kompetens och upp- gifter som finns i nuvarande 3 kap. KL återfinns enligt utredning- ens förslag i 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder. 
  
 Bestämmelsen om samråd med dem som utnyttjar nämndernas tjänster, samt bestämmelsen om nämndernas skyldighet att lämna in- formation till enskilda, som kommer att träda i kraft den 1 juli 2015, finns i 8 kap. Medborgarna. 
  
 Bestämmelserna i nuvarande 6 kap. 20 § KL om utskott och 6 kap. 21 § andra stycket KL om nämndberedningar finns delvis i 3 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksam- hetsformer. Utredningen föreslår att det i 6 kap. ska finnas en bestäm- melse där det framgår vad nämndberedningar har för uppgift. 
  
 Delegationsbestämmelserna som gäller anställd finns i 7 kap. Anställda. De delegationsbestämmelser som gäller anställd i gemen- sam nämnd finns i 9 kap. Kommunal samverkan. När det gäller jävs- bestämmelserna föreslår utredningen att jävsbestämmelserna för anställda ska finnas i 7 kap. Anställda. Det medför att ”anställda” inte längre återfinns i jävsbestämmelserna i 6 kap. Dessutom har utredningen ändrat ordningen på jävsbestämmelserna så att först kommer bestämmelsen som anger när man är jävig. Därefter kommer bestämmelserna som reglerar vad som gäller när någon är jävig. Sist kommer bestämmelsen om hur man överklagar ett beslut om jäv. 
  
 Bestämmelser om gemensam nämnd finns i 9 kap. Kommunal samverkan. Utredningen föreslår en förändrad anmälningsskyldig- 
  
 701 
  
 Lagteknisk översyn SOU 2015:24 
  
 het för besluten till nämnderna, se avsnitt  
 8.8.2–8.8.3, 
  och att nuvarande 6 kap. 35 § KL upphävs. 
  
 Utredningen har också sett över rubriksättningen i kapitlet. När det gäller t.ex. rubriken för nuvarande 6 kap. 19 a § KL föreslår ut- redningen att den ska vara ”Offentlighet och närvarorätt vid nämnd- sammanträden” för att betona att en nämnd får med vissa undantag besluta att dess sammanträden ska vara offentliga. 
  
 I övrigt har det främst gjorts språkliga och redaktionella änd- ringar. 
  
 18.8.77 kap. Anställda 
  
 Utredningens förslag: Ett nytt kapitel om anställda ska finnas i en ny kommunallag där bestämmelserna om anställda samlas. De nya bestämmelserna om direktören finns i kapitlet. Bestämmel- ser om anställdas valbarhetshinder, jäv för de anställda och dele- gation till anställda finns i det nya kapitlet. Bestämmelserna om partssammansatta organ och närvarorätt för personalföreträdare finns också i detta kapitel. Det ska också finnas en hänvisning till de materiella bestämmelserna om skyldighet för anställda att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden och till revi- sorer samt om bisysslor för anställda. 
  
 Kapitlet är nytt. De nya bestämmelserna om direktörens grundläg- gande uppgifter och om en instruktion för direktören finns i detta kapitel. Även andra bestämmelser om anställda samlas här, bl.a. be- stämmelserna om valbarhetshinder för direktören och förvaltnings- chefen som i dag återfinns i 4 kap. KL samt bestämmelserna om delegering av ärenden till anställda. Vidare finns i kapitlet bestäm- melser om jäv för anställd och skyldighet för anställda att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden och till revisorerna. De föreslagna bestämmelserna hänvisar i dessa fall till bestämmelser i andra kapitel. Bestämmelser om anställd i gemensam nämnd har placerats i 9 kap. Kommunal samverkan. 
  
 Bestämmelserna om närvarorätt för personalföreträdare som är reglerade i 7 kap. KL finns i kapitlet liksom bestämmelserna om partssammansatta organ. 
  
 702 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Slutligen finns det en ny bestämmelse om anställdas bisysslor under rubriken ”Hänvisning till annan lagstiftning”. 
  
 18.8.88 kap. Medborgarna 
  
 Utredningens förslag: I det nya kapitlet om medborgarna ska bestämmelserna om medborgarnas möjligheter att påverka sam- las, dvs. regler om medlemskap, medlemmarnas rättigheter, röst- rätt, medborgarförslag, folkinitiativ, brukarinflytande, självförvalt- ningsorgan, mötesoffentlighet, handlingsoffentlighet, anslags- tavlan, tillkännagivande av protokoll, kommunala föreskrifter, insyn och information. Kapitlet föreslås innehålla de materiella bestämmelserna eller hänvisningar till de materiella bestämmel- serna som reglerar dessa frågor. 
  
 I detta kapitel samlas bestämmelserna om medborgarnas möjlig- heter att påverka. På motsvarande sätt som för de förtroendevalda och de anställda finns det skäl att i ett kapitel samla bestämmel- serna om de som kommunernas och landstingens arbete riktar sig mot, dvs. medborgarna. Detta är särskilt betydelsefullt eftersom ut- redningen har ett medborgarperspektiv i sitt arbete. En av prin- ciperna bakom den nuvarande kommunallagen var dessutom att medborgarna ska garanteras goda möjligheter till insyn i och in- flytande över den kommunala verksamheten.34 Genom utredningens förslag till ett eget kapitel för dem tas ytterligare steg mot detta. För att kapitlet i någon mån ska bli överskådligt i fråga om regle- ringen som tar sikte på medborgarna föreslås vissa hänvisnings- bestämmelser där det materiella innehållet återfinns i andra delar av lagen. Att på detta sätt synliggöra medborgarna som all författ- ningsreglering ytterst tjänar förekommer sällan. Därför och för att inte flytta fokus från det som kommunallagen i första hand reglerar, dvs. kommunernas och landstingens organisation och verksamhets- former med förtroendevalda och med anställda till stöd för deras beslutsfattande, föreslås kapitlet placeras efter kapitlet om anställda. 
  
 Det behövs ett samlat begrepp för kapitlets rubrik som kan om- fatta såväl folk i allmänhet som vill ha insyn i den kommunala 
  
 34 Prop. 1990/91:117 s. 14 f. 
  
 703 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 verksamheten genom bl.a. offentlighetsprincipen, som de som är bosatta i kommuner och landsting eller brukare av de tjänster som kommuner och landsting tillhandahåller. Inget av de begrepp som utredningen behandlat i avsnitt 18.7.2 är lämpligt att använda. Begreppet ”medborgare” samlar enligt utredningens mening i stället bäst alla dessa kategorier av personer. Begreppet förekommer i ut- tryck som ”svensk medborgare”, ”världsmedborgare”, ”unionsmed- borgare” och ”kommunmedborgare”, vilka alla omfattas av den reg- lering som samlas i kapitlet, eller bara självständigt som ”medborg- are”. I nuvarande kommuallag återfinns det i bestämmelserna om ”medborgarförslag” vilka kommer att återfinnas i detta kapitel. Medborgarna kan också sluta sig samman och bilda företag, ideella föreningar och andra juridiska personer. Juridiska personer omfattas redan i flera avseenden av de regler som föreslås samlas i ett med- borgarkapitel eftersom de kan vara medlemmar i kommuner och landsting och genom sina företrädare, t.ex. på samma sätt som fysiska personer, begära att få ta del av allmänna handlingar. De föreslås fortsatt att omfattas av dessa regler och därför av kapitlet som ska ha rubriken ”Medborgarna”. 
  
 I kapitlet finns de grundläggande reglerna om medlemskap och rösträtt. Andra möjligheter till inflytande genom bl.a. medborgar- förslag, folkomröstningar och självförvaltningsorgan finns också här. Den nya regleringen av den webbaserade anslagstavlan finns också i detta kapitel. Att samla bestämmelser om handlings- och mötesoffentlighet under särskilda rubriker är också nytt. Bestäm- melserna om kommunala föreskrifter återfinns också i detta kapitel. 
  
 Kapitlet är upplagt på så sätt att bestämmelserna om vilka som är medlemmar i kommun och landsting inleder följt av de rättig- heter som är kopplade till medlemskapet, t.ex. rösträtten. Därefter kommer bestämmelserna som rör möjligheten för de som brukar kommunala verksamheter att faktiskt påverka beslut och verkstäl- lande. Sedan följer bestämmelserna om de grundläggande möjlig- heterna att följa det politiska beslutsfattandet genom att närvara vid sammanträden eller att ta del av handlingar. Kapitlet avslutas med bestämmelser som reglerar information om det politiska beslutsfat- tandet. 
  
 När det gäller informationen om det politiska beslutsfattandet föreslås ordningen vara den att den rättsligt bindande informationen om sammanträden och fattade beslut m.m. genom den kommunala 
  
 704 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 anslagstavlan inleder följt av de särskilda bestämmelserna om kun- göranden och tillkännagivanden av de beslut som avser rättsligt bin- dande föreskrifter. Sist behandlas specifika informationsbestäm- melser som för allmänheten saknar rättsligt bindande kraft. 
  
 Genom att ett särskilt kapitel skapas för medborgarna kommer det att finnas en naturlig plats för eventuella nya former för med- borgarinflytande som kan aktualiseras i framtiden. 
  
 18.8.99 kap. Kommunal samverkan 
  
 Utredningens förslag: I det nya kapitlet om kommunal sam- verkan ska samlas bestämmelserna om kommunalförbund och gemensam nämnd. 
  
 Utredningen föreslår ett särskilt kapitel om kommunal samverkan, Skälet till detta är att bestämmelserna om gemensam nämnd och kommunalförbund i nuvarande kommunallag är svåröverskådliga eftersom de i nuvarande kommunallag är utspridda på olika ställen i kommunallagen. Syftet med att samla dem i ett kapitel är att göra bestämmelserna mer lättillgängliga. Det finns också anledning att tydligare lyfta fram dem som en viktig del av den kommunala verk- samheten. 
  
 Endast gemensam nämnd och kommunalförbund är reglerade i nuvarande kommunallag, men utredningen har ändå valt att inte nämna dessa särskilt i kapitelrubriken, för det fall ytterligare former av samverkan skulle tillkomma. Utredningen har valt att lägga be- stämmelserna om kommunalförbund först i detta kapitel eftersom det är den mest omfattande formen av samverkan. 
  
 En del bestämmelser om gemensam nämnd och kommunalför- bund föreslås fortfarande finnas kvar i övriga kapitel. Kommunal- förbund nämns i 4 kap. 1 § om förtroendevalda, 5 kap. 66 § om interpellationer, 6 kap. 7 § om styrelsens uppsiktsplikt, 8 kap. Med- borgarna och i 13 kap. Laglighetsprövning. Gemensam nämnd nämns i 13 kap. Laglighetsprövning. Utredningen har här gjort bedömning- en att det blir mer lättförståeligt i sammanhanget att i dessa kapitel och bestämmelser hänvisa till gemensam nämnd och kommunal- förbund. 
  
 705 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 18.8.10 10 kap. Överlämnande av kommunala angelägenheter 
  
 Utredningens förslag: I det nya kapitlet om överlämnande av kommunala angelägenheter ska samlas bestämmelserna om över- lämnande till kommunala bolag, stiftelser och föreningar samt till privata utförare. 
  
 I detta kapitel regleras förutsättningarna att överlämna kommunal verksamhet till kommunala företag och privata utförare. Kapitlet är nytt och innehåller delar av nuvarande 3 kap. KL. Det omfattar bestämmelser om överlämnande till kommunala bolag, stiftelser och föreningar samt till privata utförare. Alla paragrafer utom en har ändrats eller är nya till följd av förslagen i utredningens delbe- tänkande Privata utförare – Kontroll och insyn. Med några mindre justeringar följer därför såväl innehåll som struktur de senaste änd- ringarna (SFS 2014:573). I föreslagna 10 kap. 6 § finns utredningens förslag om breddad rekrytering till bolagsstyrelser, som behandlas i avsnitt 9.11. I övrigt har gjorts språkliga och redaktionella änd- ringar. Kapitlets rubriker är i stort sett utan ändring hämtade från 3 kap. KL. 
  
 18.8.11 11 kap. Ekonomisk förvaltning 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelserna i kapitlet om ekonomisk förvaltning ska anges i en tydligare tidsordning än i nuvarande kommunallag, genom att bestämmelserna om budget kommer först, därefter regler om bl.a. hantering av över- och underskott och slutligen hanteringen av räkenskaperna. 
  
 I 8 kap. KL regleras, förutom budget- och årsredovisningsfrågor, också förutsättningarna för att ta ut avgifter samt självkostnadsprin- cipen. De senare är frågor som rör den kommunala kompetensen och har därför placerats i 2 kap. Kommunala angelägenheter. Be- stämmelserna om kommunalförbund har placerats i det särskilda kapitlet om kommunal samverkan. Möjligheten att låta allmänheten ställa frågor om årsredovisningen, nuvarande 8 kap. 20 § KL, och kravet att årsredovisningen ska hållas tillgänglig, nuvarande 8 kap. 19 § KL, återfinns i 8 kap. Medborgarna. Bestämmelserna om att 
  
 706 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 styrelsens förslag till budget ska hållas tillgängligt för allmänheten, nuvarande 8 kap. 10 § KL, återfinns också där. 
  
 Strukturen i kapitlet har i övrigt justerats så att bestämmelserna följer en tidsordning där först bestämmelserna om budget kommer, därefter regler om bl.a. hantering av över- och underskott och slut- ligen hanteringen av räkenskaperna. 
  
 I övrigt har språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 
  
 18.8.12 12 kap. Revision 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om revision ska bestämmel- serna om den kommunala revisionen finnas. Jävsbestämmelserna ska anpassas till vad som gäller för övriga förtroendevalda. 
  
 I 9 kap. KL regleras frågan om hur revisorer väljs före frågan om revisionens uppgifter. Denna ordning bör enligt utredningens mening ändras så att frågan om revisionens uppgifter behandlas före valet av dem. Bestämmelser om kommunalförbund återfinns i 9 kap. Kommunal samverkan. Vissa materiella ändringar kommenteras i avsnitt 17. 
  
 I övrigt har utredningen ändrat ordningen på jävsbestämmelser- na så att först kommer bestämmelserna som anger när man är jävig. Därefter kommer bestämmelserna som reglerar vad som gäller när någon är jävig. Sist kommer bestämmelsen om hur man överklagar ett beslut om jäv. Det innebär att jävsbestämmelserna i detta kapi- tel har gjorts likalydande med jävsbestämmelserna i 6 kap. Styrelsen och nämnder. 
  
 I övrigt har språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 
  
 18.8.13 13 kap. Laglighetsprövning 
  
 Utredningens förslag: I kapitlet om laglighetsprövning ska alla bestämmelserna om laglighetsprövning samlas. 
  
 Utredningen föreslår att alla bestämmelser om laglighetsprövning samlas i detta kapitel, dvs. även de som berör gemensam nämnd och kommunalförbund. I princip har alla rubrikerna i kapitlet änd- 
  
 Cooper 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 rats för att göra bestämmelserna mer lättillgängliga ur ett medborgar- perspektiv. Bestämmelserna har främst språkligt och redaktionellt justerats. I övrigt hänvisas till avsnitt 14. 
  
 18.9Följdändringar i andra författningar 
  
 Utredningens förslag: Hänvisningar till nuvarande kommunal- lag eller bestämmelser i den ska i de författningar där de före- kommer ersättas med hänvisningar till den föreslagna kommunal- lagen eller motsvarande bestämmelser i den. 
  
 Hänvisningarna till bestämmelserna om den allmänna kommu- nala kompetensen och lokaliseringsprincipen i ellagen, naturgas- lagen, lagen om allmänna vattentjänster, lagen om vissa kommunala befogenheter, bibliotekslagen och förordningen om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverksamhet behöver inte ändras på annat sätt än att de ska avse den nya kommunallagen. 
  
 Hänvisningarna till kommunallagens delegationsbestämmel- ser i 26 kap. 7 § miljöbalken, 3 kap. 12 § lagen om skydd mot olyckor, 14 § livsmedelslagen, 15 § lagen om foder och ani- maliska biprodukter, 8 § lagen om kontroll av skyddade beteck- ningar på jordbruksprodukter och livsmedel, 26 § lagen om brand- farliga och explosiva varor, 6 § lagen om kontroll av ekologisk produktion och 9 § lagen om sprängämnesprekursorer ska göras enhetligare när de ändras och hänvisningar görs till den nya kommunallagen. 
  
 Hänvisningen i 6 kap. 5 § lagen om vissa kommunala be- fogenheter till nuvarande 6 kap. 33 § KL ska avse 6 kap. 37 §, 7 kap. 5 § och 9 kap. 31 § i den föreslagna kommunallagen. 
  
 Hänvisningar till juridiska personer enligt nuvarande 3 kap.  
 16–18 
  b §§ KL ska ändras till 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ i den före- slagna kommunallagen. 
  
 Allmänna hänvisningar till kommunallagen 
  
 Vid en lagteknisk översyn, oavsett om den endast leder till änd- ringar i en befintlig lag eller en helt ny lag, är det ofrånkomligt att bestämmelserna får nya placeringar samt att kapitel- och paragraf- 
  
 708 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 nummer ändras. Till följd av det krävs att de författningar som hänvisar till kommunallagen (1991:900) behöver ändras. Det rör sig om cirka 60 författningar. Det kan finnas anledning att se över dessa ur materiell synvinkel. Det ingår dock inte i utredningens uppdrag. Utredningen har visserligen i avsnitten 14.11.9 och 16.11.6– 16.11.8 föreslagit några ändringar i fyra av dessa författningar, näm- ligen lagen om kommunala folkomröstningar, lagen om kommunala indelningsdelegerade, lagen om finansiell samordning av rehabili- teringsinsatser och plan- och bygglagen. Dessa ändringar har emellertid samband med utredningens förslag till ändringar i sak. I övrigt föreslår utredningen endast språkliga ändringar av dem och att hänvisningarna till kommunallagen (1991:900) ska ersättas med hänvisningar till den nya kommunallagen (2017:000). De ytter- ligare ändringar som kan behövas går utredningen inte in på. 
  
 Bland återstoden av de författningar som hänvisar till kommunal- lagen eller bestämmelser i denna är ett antal rena hänvisningar till kommunallagen där endast  
 SFS-numret 
  behöver ändras samt ett antal där även kapitel- och paragrafnummer behöver justeras utan att bestämmelserna i övrigt behöver ändras. Sist i detta avsnitt finns en lista på dessa som är i kraft vid tiden för detta betänkande. Eftersom dessa ändringar är redaktionella saknas skäl att redovisa dessa särskilt i avsnitten 1 och 21 men de är likväl en del av ut- redningens förslag. 
  
 Det återstår därutöver 15 författningar där utredningen funnit att det kan behövas vissa överväganden även i samband med att följdändringarna genomförs. 
  
 Nedan behandlar utredningen systematiskt dessa författningar. 
  
 Hänvisningar till allmänna befogenheter och lokaliseringsprincipen 
  
 I sex författningar hänvisas till den allmänna kommunala kompe- tensen och lokaliseringsprincipen enligt 2 kap. 1 § KL. Dessa hänvis- ningar återfinns i 7 kap. 1 § ellagen (1997:857), 5 kap. 1 § naturgas- lagen (2005:403), 57 § lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, 1 kap. 2 § lagen om vissa kommunala befogenheter, 8 § förordningen (2010:2012) om fördelning av vissa statsbidrag till regional kultur- verksamhet och 16 § bibliotekslagen (2013:801). 
  
 709 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 Utredningen föreslår att nuvarande 2 kap. 1 § KL delas upp i två paragrafer (2 kap. 1 och 2 §§ i förslaget till kommunallag). Det kan därför övervägas om det behöver hänvisas till båda dessa eller endast till 2 kap. 1 § där den allmänna kompetensen och lokaliserings- principen återfinns eller om hänvisningsbestämmelserna samtidigt kan behöva ändras eller förtydligas. 
  
 Utredningen bedömer att det i ellagen, naturgaslagen, lagen om allmänna vattentjänster och lagen om vissa kommunala befogen- heter räcker att hänvisa till 2 kap. 1 § där lokaliseringsprincipens krav på anknytning till medlemmarna och kommunen återfinns. Det- samma gäller förordningen om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverksamhet då bestämmelsen i förordningen får anses som ett förtydligande och inte en kompetensutvidgning. När det gäller 16 § bibliotekslagen anger den att 2 kap. 1 § KL om anknyt- ning till kommunens område eller dess medlemmar hindrar inte att folk- eller skolbibliotek avgiftsfritt ställer litteratur till förfogande för ett bibliotek i det allmänna biblioteksväsendet som är beläget utanför kommungränsen. Enligt förarbetena till paragrafen avses med ”det allmänna biblioteksväsendet” alla offentligt finansierade bibliotek, dvs. även statliga som  
 läns-, 
  högskole- och forsknings- bibliotek.35 Det kan diskuteras om hänvisningen behöver göras även till 2 kap. 2 § i den föreslagna kommunallagen eftersom det rör uppgifter som staten ansvarar för. Bestämmelsen är dock utformad endast som ett undantag från lokaliseringsprincipen varför utred- ningen inte anser att detta behövs. 
  
 Hänvisningar till delegationsbestämmelser 
  
 I åtta författningar hänvisas till de nuvarande delegationsbestäm- melserna i 6 kap. KL. Det är författningar som möjliggör samarbete mellan kommuner för tillsyn på vissa områden. Hänvisningarna återfinns i 26 kap. 7 § miljöbalken, 3 kap. 12 § lagen om skydd mot olyckor, 14 § livsmedelslagen, 15 § lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter, 8 § lagen (2009:1424) om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, 26 § lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, 6 § lagen 
  
 35 Prop. 2012/13:147 s. 39. 
  
 710 
  
 SOU 2015:24 Lagteknisk översyn 
  
 (2013:363) om kontroll av ekologisk produktion och 9 § lagen (2014:799) om sprängämnesprekursorer. 
  
 Bestämmelserna i dessa paragrafer är i huvudsak uppbyggda på samma sätt. De inleds vanligtvis med en bestämmelse som möjlig- gör för kommuner att träffa avtal om att de uppgifter som kom- munen har enligt den lagen helt eller delvis ska utföras eller skötas av den andra kommunen. I lagen om kontroll av ekologisk produk- tion används dock begreppet överenskommelse men däremot saknas uttrycket ”helt eller delvis”. Utredningen ifrågasätter om det finns någon anledning till varför uttryckssätten varierar. Det kan finnas skäl att använda samma uttryckssätt i stället. För att tydliggöra att det är fråga om ett formellt samarbete byggt på ”avtal” bör det begreppet finnas med liksom ”helt eller delvis”. I valet mellan be- greppen ”utföras” eller ”skötas” menar utredningen att ”utföra upp- gifter” framstår som lämpligast. Begreppet ”kontrolluppgifter”, som förekommer i några av dessa författningar, kan associera till bl.a. skattelagstiftningen och bör inte användas. Det bör enligt utred- ningens bedömning vara tillräckligt att begreppet ”uppgifter” an- vänds. 
  
 I lagen om kontroll av ekologisk produktion finns också ett tillägg i det inledande stycket som anger att kommunens uppgifter även kan ges enligt ”föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen”. Det kan diskuteras om inte detta borde gälla generellt. Det ligger dock utanför utredningens uppdrag att föreslå en sådan änd- ring. I ett par författningar förekommer ett klargörande som anger att ”genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun”. Det är däremot ett klarläggande som bör finnas med i alla de här aktuella författningarna. I några förekommer att det klargörs att beslutanderätten inte kan lämnas över till den andra kommunen. Utredningen föreslår ett samlat uttryckssätt för detta men saknar tillräckligt underlag för att föreslå att det införs i samt- liga dessa författningar. 
  
 Därefter innehåller paragraferna ett stycke enligt vilket en kom- mun får uppdra åt en anställd i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte sådana ärenden som avses i nuvarande 6 kap. 34 § KL. Det framgår också av stycket att bestämmelserna i nuvarande 6 kap.  
 24–27 
  och 35 §§ KL om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som prövar sådana ärenden. Hänvisningarna i dessa 
  
 711 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 kan i stor utsträckning ersättas med de paragrafer som motsvarar dem i utredningens förslag till kommunallag. Utredningen föreslår emellertid att bestämmelsen i 6 kap. 35 § KL ändras i sak. Utred- ningen bedömer dock att den hänvisningen kan ersättas med en hän- visning till 6 kap. 40 § i den föreslagna kommunallagen som behand- lar anmälan till nämnd av delegerade ärenden. 
  
 De aktuella bestämmelserna i lagen om skydd mot olyckor och lagen om brandfarliga och explosiva varor innehåller dessutom ett sista stycke som anger att av kommunallagen följer att kommuner kan ha en gemensam organisation för uppgifter enligt denna lag. Den formuleringen återfinns inte i de övriga sex författningarna. Enligt utredningens mening är betydelsen av det sista stycket i de två för- fattningarna oklar. I 9 kap. Kommunal samverkan i den föreslagna kommunallagen finns bestämmelser om formella samarbeten i form av kommunalförbund och gemensam nämnd. Det är enligt för- arbetena till de två författningarna i första hand dem som avsågs.36 I 10 kap. Överlämnande av kommunala angelägenheter i den före- slagna kommunallagen finns emellertid bestämmelserna från 3 kap. KL om kommunala bolag, stiftelser och föreningar som kan bildas eller ägas av flera kommuner och landsting i samverkan. De utgör också former av gemensamma organisationer. Även förvaltningar kan utgöra organisationer. Utredningen ser därför inte skäl att för- fattningarna ska innehålla den nämnda bestämmelsen som är något otydlig och menar i stället att alla åtta författningarna bör utformas på samma sätt. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att 12 § tredje stycket lagen om skydd mot olyckor och 26 § fjärde stycket lagen om brandfarliga och explosiva varor ska utgå. 
  
 I 6 kap. 5 § lagen om vissa kommunala befogenheter finns en paragraf som hänvisar till 6 kap. 33 § KL om delegering inom en nämnd eller gemensam nämnd. Behovet och utformningen av den hänvisningen kan diskuteras. Till följd av utredningens förslag bör den dock hänvisa till 6 kap. 37 § i den föreslagna kommunallagen när det gäller förtroendevalda, till 7 kap. 5 § i den föreslagna kommu- nallagen när det gäller anställda och till 9 kap. 31 § när det gäller gemensam nämnd. 
  
 36 Prop. 2002/03:119 s. 113 och prop. 2009/10:203 s. 74. 
  
 712 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 Sammanfattningsvis ska de ovan nämnda bestämmelserna göras enhetligare när de ändras och hänvisningar göras till den nya kom- munallagen. 
  
 Hänvisningar om kommunala bolag, stiftelser och föreningar 
  
 Utöver lagen om kommunala indelningsdelegerade (se avsnitt 16.11.6) hänvisar bl.a. 38 och 39 §§ fjärrvärmelagen (2008:263) till bestämmelserna om kommunala bolag, stiftelser och föreningar. I likhet med vad utredningen föreslog i sitt delbetänkande och som innebar ändringar i nuvarande kommunallag föreslår utredningen att dessa ska ändras till att hänvisa till 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ i den före- slagna kommunallagen. Det skulle dock kunna övervägas om hänvis- ning egentligen behövs till samtliga dessa paragrafer. 
  
 Övriga författningar som ska följdändras 
  
 •Bibliotekslagen (2013:801) 
  
 •Förordningen (2013:391) om Domarnämndens förordnande av särskilda ledamöter i allmän domstol och i allmän förvaltnings- domstol 
  
 •Lagen (2013:311) om valfrihetssystem i fråga om tjänster för elektronisk identifiering 
  
 •Lagen (2012:880) med instruktion för Valprövningsnämnden 
  
 •Lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhets- området 
  
 •Skolförordningen (2011:185) 
  
 •Miljötillsynsförordningen (2011:13) 
  
 •Förordningen (2010:2012) om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverksamhet 
  
 •Lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 •Lagen (2010:879) om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag 
  
 •Skollagen (2010:800) 
  
 713 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 SOU 2015:24 
  
 •Lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län 
  
 •Lagen (2010:294) om säkerhetskontroll vid offentliga samman- träden i kommuner och landsting 
  
 •Lagen (2008:962) om valfrihetssystem 
  
 •Lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster 
  
 •Lagen (2007:1091) om offentlig upphandling 
  
 •Lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap 
  
 •Lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster 
  
 •Vallagen (2005:837) 
  
 •Naturgaslagen (2005:403) 
  
 •Lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgs- området 
  
 •Lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen 
  
 •Socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 •Lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. 
  
 •Personuppgiftsförordningen (1998:1191) 
  
 •Förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd 
  
 •Ellagen (1997:857) 
  
 •Lagen (1997:614) om kommunal redovisning 
  
 •Förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet 
  
 •Mervärdesskattelagen (1994:200) 
  
 •Ordningslagen (1993:1617) 
  
 •Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade 
  
 •Förordningen (1990:1080) om tillfälliga bilförbud 
  
 714 
  
 SOU 2015:24 
  
 Lagteknisk översyn 
  
 •Förvaltningslagen (1986:223) 
  
 •Tandvårdslagen (1985:125) 
  
 •Tjänstledighetsförordningen (1984:111) 
  
 •Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 •Fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 
  
 •Lagen (1979:411) om ändringar i Sveriges indelning i kommuner och landsting 
  
 •Terrängkörningsförordningen (1978:594) 
  
 •Lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor 
  
 •Förvaltningsprocesslagen (1971:291) 
  
 •Lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 
  
 •Lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 
  
 •Föräldrabalken (1949:381) 
  
 •Lagen (1944:475) om arbetslöshetsnämnd 
  
 715 
  
 Del VI 
  
 Övrigt 
  
 19 Konsekvenser av förslagen 
  
 19.1Kraven på konsekvensanalysen 
  
 Enligt  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska en utred- ning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för kostnader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. En beräkning av eventuella konsekvenser samt, i före- kommande fall, förslag till finansiering ska också redovisas i betän- kandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. 
  
 Utredningen ska belysa förslagens konsekvenser för det kom- munala självstyret. Av 14 kap. 3 § RF framgår att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som nödvän- digt med hänsyn till de ändamål som föranlett den. Bestämmelsen ger uttryck för en proportionalitetsprincip vad gäller inskränkningar i den kommunala självstyrelsen. 
  
 Om förslagen i övrigt har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, kon- kurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska detta också redovisas. 
  
 Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska föreskrifternas konsekvenser redovisas i en konsekvensutred- ning i enlighet med bestämmelserna i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 
  
 Enligt 6 § konsekvensutredningsförordningen ska en konsekvens- utredning innehålla bl.a. en beskrivning av vad man vill uppnå, en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kommer till stånd. Vidare ska uppgifter om vilka som berörs av regleringen och 
  
 719 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 om förslagen överensstämmer med, eller går utöver, de skyldig- heter som följer av Sveriges anslutning till Europeiska unionen, och en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. 
  
 Kan regleringen få effekter av betydelse för företagens arbets- förutsättningar ska konsekvensutredningen också, enligt 7 §, bl.a. innehålla en beskrivning av antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verksamma i samt storleken på företagen, och vad reg- leringen innebär för företagens administrativa kostnader. Vidare ska beröras i vilken utsträckning regleringen kan komma att påverka konkurrensförhållandena för företagen, hur regleringen i andra av- seenden kan komma att påverka företagen, och om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas utformning. 
  
 19.2Övergripande konsekvenser av en ny kommunallag 
  
 Att göra en konsekvensbeskrivning av utredningens förslag skiljer sig från att göra en konsekvensbeskrivning i allmänhet eftersom det i detta fall handlar om att inte bara ta ställning till ett enskilt förslag utan om ett förslag till en helt ny kommunallag. Konsekvenserna måste i detta fall beaktas utifrån ett helhetsperspektiv. Utredningen har i avsnitt 4 om utgångspunkter för den nya kommunallagen gjort bedömningen att kommunallagen behöver utformas så att den till- godoser behovet av rättssäkerhet, effektivitet och professionalitet i verksamheten. Den ska också bidra till att kommuner och landsting kan fungera som demokratiska arenor. En ytterligare grundläggan- de aspekt på lagens utformning är att den ska vara utformad från ett medborgarperspektiv. Detta ställer krav på att lagen är utformad så att den är begriplig för personer även utan juridiska förkunskaper. 
  
 Utredningen har försökt att utarbeta en lag utifrån dessa utgångs- punkter. Centralt har bl.a. varit att tydliggöra regelverket om ledning och styrning genom bestämmelser om grundläggande uppgifter och instruktion för den ledande tjänstemannen. Ett särskilt kapitel om de anställda skapar ökad tydlighet om de anställda i kommunallagen. Genom att på detta sätt öka transparensen kan förslagen bidra till en professionell förvaltning och motverka risk för korruption. Ut- 
  
 720 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 redningen föreslår ett särskilt kapitel om medborgarna och att kret- sen som kan överklaga kommunala beslut ska vidgas. På detta sätt förbättras möjligheten för kommunallagen att underlätta kommuners och landstings roll som demokratiska arenor och rättssäkerheten stärks på lokal nivå. 
  
 Behoven av reglering, dvs. vad utredningen vill uppnå med för- slagen liksom vad som händer om reglering inte kommer till stånd har, liksom de alternativa lösningsförslagen till utredningens förslag som funnits, behandlats i avsnitten  
 5–18. 
  
 För att anpassa lagen till ett modernt samhälle föreslås bl.a. att den kommunala anslagstavlan ska bli webbaserad och att tydliga hän- visningar ska finnas till EU- rätten. 
  
 Utredningen har vissa förslag som kan bidra till minskade kostna- der för kommuner och landsting, dessutom gör utredningen bedöm- ningen att flera förslag också kan tänkas bidra till en mer effektiv verksamhet. För företagens del innebär förslagen inga kostnadsök- ningar och framför allt bättre konkurrensförutsättningar. 
  
 Kommunallagen är en lag som i stor utsträckning ska tillämpas av  
 icke-jurister. 
  Detta ställer också krav på att språket är modernt, enkelt och lättfattligt. Utredningen har genomgående försökt att beakta detta i sitt arbete. 
  
 Sammanfattningsvis gör utredningen bedömningen att det samlade förslaget bidrar till välfungerade kommunala verksamheter och inte innebär något oproportionellt ingrepp i den kommunala självstyrel- sen. Förslagen innebär vidare förbättringar för företagen. 
  
 I de följande avsnitten kommer utredningen närmare kommen- tera konsekvenserna av de olika förslagen. 
  
 19.3Organisation och styrning 
  
 19.3.1Bättre förutsättningar för en ändamålsenlig organisation 
  
 Utredningen föreslår att fullmäktige ska få besluta att styrelsen ska kunna fatta beslut om särskilt angivna förhållanden som rör andra nämnders verksamhet. Kommuner och landsting är inte skyldiga att utnyttja denna möjlighet och därmed innebär förslaget inte heller någon inskränkning i det kommunala självstyret. 
  
 721 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 För de kommuner och de landsting som väljer att utnyttja denna möjlighet innebär förslaget en viss administrativ merkostnad. Kom- muner och landsting måste dock inte tillämpa det föreslagna regel- verket. Vidare är tanken med förslaget att det ska leda till en för- bättrad styrning och samordning av den kommunala verksamheten, vilket på sikt bör leda till ökad effektivitet och lägre kostnader. 
  
 Utredningens förslag att bestämmelserna om underställd nämnd ska utmönstras innebär inga ekonomiska eller andra konsekvenser. 
  
 Utredningens förslag att klargöra att en  
 beställar–utförarorganisa- 
  tion är möjlig innebär enligt utredningens mening inga ekonomiska eller andra konsekvenser för kommunerna och landstingen. Det är i praktiken redan möjligt att ha en  
 beställar–utförarorganisation. 
  Ut- redningens förslag tydliggör detta. Däremot kan utredningens för- slag att fullmäktige kan ge styrelsen ökade befogenheter, t.ex. be- fogenhet att kunna fälla avgörandet när en beställarnämnd och utförarnämnd tvistar, medföra att det finns förutsättningar för en mer effektiv  
 beställar–utförarorganisation 
  vilket medför en ekono- misk besparing. 
  
 19.3.2Försöksverksamhet med majoritetsstyre 
  
 En försöksverksamhet med majoritetsstyre medför vissa administra- tiva kostnader, om en kommun eller ett landsting väljer att införa systemet. Oppositionen ska ges goda arbetsförutsättningar, vilket kan ställa krav på att exempelvis ge dessa möjlighet att anställa poli- tiska sekreterare. Omfattningen av de tillkommande kostnaderna beror på vilka administrativa resurser oppositionen redan har genom exempelvis lokalt partistöd. Intresset för reformen är också störst i större kommuner där oppositionen redan kan ha tillgång till politiska sekreterare och andra resurser. De tillkommande kostnaderna blir då mera begränsade än i de fall några resurser inte finns i dagsläget. Eftersom förslaget är en frivillig möjlighet aktualiseras inte den kommunala finansieringsprincipen.1 
  
 1 Den kommunala finansieringsprincipen är grundläggande för de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunsektorn. Principen innebär att staten inte bör införa nya obligatoriska uppgifter för kommuner och landsting utan att dessa kan finansieras på annat sätt än med höjda skatter. 
  
 722 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Ur demokratisk synvinkel kan förslaget tydliggöra de politiska skiljelinjerna för medborgarna vilket kan vara bra för den lokala demokratin. Om insynen för oppositionen minskar kan det å andra sidan ses som en negativ effekt för den lokala demokratin. 
  
 Förslagets konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män är svårbedömda. Vilka som väljs till ledamöter i styrelsen kom- mer att förbli en fråga för de politiska partierna. Om andelen leda- möter av något kön kommer att öka eller minska efter att majo- ritetsstyre införts går alltså inte att förutse. 
  
 19.3.3Programmet för styrning och uppföljning av kommunal verksamhet 
  
 Kravet på att fullmäktige ska anta ett program som även innefattar styrning och uppföljning av sådana angelägenheter som får utföras av privata utförare men som utförs i egen regi innebär en ny skyldig- het, vilket kan ses som en viss inskränkning i det kommunala själv- styret. Mot bakgrund av de brister som förekommer när det gäller styrning och uppföljning av sådan kommunal verksamhet anser ut- redningen att det finns ett behov av att vidta lagstiftningsåtgärder. För detta talar även att den verksamhet som bedrivs i egen regi så långt möjligt bör styras och följas upp på liknande sätt som den verksamhet som utförs av privata utförare. 
  
 När inskränkningar i den kommunala självstyrelsen görs, innebär proportionalitetsprincipen att den för den kommunala självstyrel- sen minst ingripande åtgärden ska väljas. Utredningen hade kunnat föreslå uttryckliga mål och riktlinjer för verksamheten samt för hur uppföljningen ska ske, men har valt att överlämna till kommunerna och landstingen att själva ta ställning till detta. Det innebär att den för den kommunala självstyrelsen minst ingripande åtgärden har valts. 
  
 När det gäller förslagets ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting vill utredningen poängtera att det redan finns sty- rande dokument i kommuner och landsting som innehåller mål och riktlinjer. Vissa av dessa är av övergripande slag och tas fram av full- mäktige. Utredningens förslag innebär därför inte nödvändigtvis att ytterligare styrande dokument behöver tillskapas utan de befintliga dokumenten kan i stället fogas till programmet. De administrativa merkostnaderna till följd av förslaget bedöms därför vara mycket 
  
 723 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 begränsade. I de fall fullmäktige bedömer att den befintliga styr- ningen inte är tillräcklig kan ytterligare resurser behöva tillskjutas. Å andra sidan kan en mer strategisk styrning bidra till att effekti- visera den kommunala verksamheten och på sikt innebära minskade kostnader. 
  
 Utredningen föreslår att det program som fullmäktige antar även ska innehålla riktlinjer för hur nämndernas verksamhet ska följas upp. Fullmäktige tar således ställning till hur uppföljningen ska ske av såväl den verksamhet som bedrivs i egen regi som den verksamhet som privata utförare utför. En bra uppföljning ställer krav på re- surser. Kravet på att behandla frågan i programmet innebär dock inte i sig att ytterligare resurser behöver anslås till uppföljning. Om full- mäktige bedömer att nuvarande resurser är tillräckliga medför den föreslagna lagstiftningen inte något krav på att ytterligare resurser tillskjuts. 
  
 En annan konsekvens av förslaget är att arbets- och konkurrens- förutsättningarna kommer att förbättras för företagen, oavsett stor- lek, då det genom programmen blir ökad transparens av den delen av den kommunala verksamheten som kan konkurrensutsättas. 
  
 Förslaget kan också få den konsekvensen att jämställdheten mellan kvinnor och män förbättras samt att möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen ökar genom att fullmäktige kan anta ett program som också innehåller mål och riktlinjer om jämställdhet och integration. Dessutom kan de mål och riktlinjer som antas få betydelse för sysselsättningen och den offentliga servicen i kom- munen eller landstinget. 
  
 19.4Förtroendevalda och anställda 
  
 19.4.1Direktörens uppgifter 
  
 Utredningen bedömer att förslaget om att vissa grundläggande uppgifter för direktören ska anges i kommunallagen och att styrelsen ska besluta om en instruktion för direktören innebär större trans- parens i den kommunala verksamheten. Det blir tydligare både externt och internt hur uppgiftsfördelningen ser ut mellan styrelsen, särskilt mellan dess ordförande, och direktören samt även mellan direktören och övrig förvaltning. Transparens är också ett viktigt verktyg mot korruption och annan brottslighet inom förvaltningen och genom 
  
 724 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 att klarlägga olika ansvars- och uppgiftsförhållanden ökar transparen- sen inom kommun och landsting. Detta motiverar att ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen görs på detta område. 
  
 Utredningen hade kunnat föreslå uttryckligen vad som ska ingå i instruktionen, men utredningen har valt att lämna över till kom- muner och landsting att själva ta ställning till detta. Detta innebär att den för den kommunala självstyrelsen minst ingripande åtgärden har valts. 
  
 Utredningens förslag beträffande direktörens uppgifter bedöms inte innebära några ökade kostnader för kommuner och landsting. Utredningens förhoppning är att omsättningen på direktörer i kom- muner och landsting ska minska när de ges tydligare förutsättningar för sina uppdrag. Uppdragen blir mer attraktiva och det torde bli lättare att rekrytera fler kompetenta sökande. Utredningens be- dömning är att en minskad omsättning på direktörer skulle innebära minskade kostnader för bl.a. rekrytering och introduktion av en ny direktör. 
  
 Cirka en tredjedel av kommun- och landstingsdirektörerna är för närvarande kvinnor.2 I vad mån förslagen bidrar till en jämnare könsmässig fördelning av andelen direktörer är svårt att bedöma. Förslagen är, enligt utredningens bedömning, dock väl förenliga med en strävan efter ökad jämställdhet. 
  
 19.4.2Anmälan och delegering 
  
 Utredningens förslag om att nämnderna själva får bestämma i vilken utsträckning delegationsbeslut ska återrapporteras bedöms medföra en mycket marginell kostnadsökning och då endast för de kom- muner och landsting vars nämnder väljer att utnyttja möjligheten. Inledningsvis kommer nämnderna att behöva ta ställning till hur de beslut som inte behöver anmälas till nämnderna och som får över- klagas genom laglighetsprövning ska protokollföras. Hur detta ska ske kan tänkas variera beroende på vilka typer av beslut det är fråga om. Förslaget bedöms i övrigt inte få några ekonomiska konsekven- ser. Eftersom protokollen ska tillkännages på den kommunala an- slagstavlan kommer det att leda till ökad transparens. Förslaget ger 
  
 2 Enligt uppgifter i januari 2015 från SKL fanns det 96 kvinnliga kommundirektörer och 8 kvinnliga landstingsdirektörer. 
  
 725 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 kommuner och landsting en större frihet att själva bestämma över sin verksamhet. 
  
 Möjligheten för nämnderna att delegera beslutanderätt till sina presidier innebär i sig inga ekonomiska eller andra konsekvenser. För det fall nämnderna väljer att utnyttja denna möjlighet kan det leda till en effektivare verksamhet och därmed kostnadsbesparingar. 
  
 19.5Breddad rekrytering till bolagsstyrelser 
  
 Möjligheten att utse en minoritet av styrelseledamöter i kommunala aktiebolag på annat sätt än med proportionella val är en frivillig möjlighet för kommuner och landsting och föranleder inte några kostnader. Kravet på att i sådana fall anta riktlinjer för hur sådana styrelseledamöter ska utses kan medföra mindre administrativa kost- nader. Eftersom förslaget är frivilligt aktualiseras dock inte den kommunala finansieringsprincipen. Ett ökat antal ledamöter utan partipolitisk bakgrund kan medföra att andelen som utses med parti- politisk bakgrund blir färre. Detta kan få kommunaldemokratiska konsekvenser när det blir färre poster att fördela mellan de politiska partierna. 
  
 Riktlinjerna kan behandla frågan om jämställdhet mellan kvinnor och män. Detta kan tänkas bidra till att frågan om jämställdhet upp- märksammas i rekryteringsarbetet. Andelen kvinnor i kommunala bolagstyrelser är för närvarande låg. Om frågan uppmärksammas i riktlinjerna kan detta tänkas ha positiva följder för jämställdheten mellan kvinnor och män. Även frågan om integration kan tänkas beaktas i arbetet med riktlinjerna, vilket kan bidra till ökad inte- gration i samhället. 
  
 19.6 
 EU-frågorna 
  
 19.6.1 
 EU-rättsliga 
  kopplingar i en ny kommunallag 
  
 Som utredningen har diskuterat i avsnitt 13 finns det både för- och nackdelar med att i kommunallagen göra kopplingar till  
 EU-rätten. 
  Utredningen har stannat vid att fördelarna överväger nackdelarna och lämnat några förslag till lagstiftning (avsnitten  
 13.2–13.4). 
  Någon  
 EU-rättslig 
  skyldighet att införa bestämmelserna finns inte. För- 
  
 726 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 slagen ger inte någon heltäckande reglering av vad som krävs för att kommuner och landsting ska kunna efterleva  
 EU-rätten. 
  Syftet är i stället att utifrån de behov som visats finnas skapa utgångspunkter som på den lokala nivån ger anledning till kunskapsuppbyggnad och analyser om  
 EU-rättens 
  påverkan vid tillämpningen av kommunal- lagen. 
  
 Ett stadgande om att möjligheterna att utöva de kommunala be- fogenheterna kan begränsas av bestämmelserna om statsstöd ger en upplysning om att allt som är möjligt för kommuner och landsting att göra enligt kommunallagen eller annan lagstiftning som reglerar de kommunala angelägenheterna inte nödvändigtvis är fullt möjligt enligt  
 EU-rätten. 
  Den konsekvens som förslaget syftar till att upp- nå är, utöver att det utgör en startpunkt för ökad kunskap, en rätts- säkrare efterlevnad av reglerna. Det skapar tryggare och säkrare beslutsfattande. Det i sin tur medför bl.a. att angelägna projekt kan genomföras med minskad risk att fördröjas eller stoppas av kost- samma rättsliga processer. De positiva effekterna kommer också de företag som är involverade till del genom framför allt minskad risk för snedvridning av konkurrensen till följd av olagliga och otillåtna statsstöd. Förslaget i sig innebär inga ytterligare skyldigheter eller uppgifter för kommuner och landsting än vad som redan gäller i dag. Någon budgetbelastning innebär det därför inte. Den ökade akti- vitet som utredningen förväntar sig av förslaget i form av utbildning och analys bedöms i högre grad uppvägas av kostnadsbesparingar till följd av regelefterlevnad. 
  
 Ett stadgande om att kommuner och landsting inom sina be- fogenheter får tillhandahålla sådana tjänster av allmänt intresse som anges i Europeiska unionens fördrag utgör en markering om kom- munernas och landstingens betydelse för framför allt produktion av allmänna välfärdstjänster. Inte heller detta förslag innebär i sig några ytterligare skyldigheter eller uppgifter för kommuner och landsting än vad som redan gäller. Förslaget medför därför inte några kostna- der. Markeringen stärker den kommunala självstyrelsen. 
  
 Förslaget om att kommuner och landsting, när de agerar på en marknad, ska verka för att uppträda konkurrensneutralt innebär i viss mån en skyldighet i den mening att förslaget kräver att kom- muner och landsting överväger och eventuellt vidtar åtgärder för att förhindra marknadsstörning. Även det förslaget syftar dock till ökad följsamhet med reglerna och torde därför innebära kost- 
  
 727 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 nadsbesparingar. Effekten av förbättrad konkurrensneutralitet är framför allt ett bättre fungerande näringslivsklimat som gagnar före- tagen och samhället. 
  
 19.6.2Vägledningsfunktionen 
  
 Vägledningsfunktionen som utredningen föreslår i avsnitt 13.5 är det enskilda förslaget bland förslagen som avser  
 EU-frågorna 
  som kommer att medföra beräkningsbara kostnader. Utredningen har bedömt att kostnaden för funktionen kan uppskattas till cirka 5 miljoner kronor årligen. En samlad vägledningsfunktion för stöd- frågor kommer dock att kunna betjäna många olika aktörer och inte heller bara i stödfrågor relaterade till kommunallagen. Den budget- belastning det innebär kommer därför att kunna fördelas. Även om förslaget kommer att utgöra en budgetbelastning är det utredningens bedömning att det är en samhällsekonomisk god investering att satsa på vägledning i statsstödsfrågor eftersom enskilda stödfrågor kan röra mycket stora belopp. Brister i hanteringen av stöd kan annars bli väldigt kostsamma. Vägledningsfunktionen ska lämna stöd men inte bestämma över kommuner och landsting och förslaget ligger därför väl i linje med det kommunala självstyret. Funktionen kommer också att kunna serva företag och andra aktörer som bl.a. ideella eller idéburna organisationer med saklig information. 
  
 19.7Laglighetsprövning 
  
 19.7.1Den utvidgade talerätten 
  
 Genom utredningens förslag om utökad talerätt för juridiska per- soner kommer antalet överklaganden från denna nya medlemsgrupp att öka. Däremot uppskattar utredningen att det endast blir en marginell ökning av överklaganden genom laglighetsprövning. Före- tag som bedriver näringsverksamhet har ofta kontakt med de för- troendevalda i kommuner och landsting, företrädesvis före beslut fattas. Genom utredningens förslag får de juridiska personer som bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i kommun och lands- ting möjlighet att överklaga kommunala beslut men utredningen förutser inte att kontakterna kommer att minska. Utredningens 
  
 728 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 bedömning är att de även fortsättningsvis främst kommer att verka och påverka de förtroendevalda före besluten fattas. Däremot gör utredningen den bedömningen att förvaltningsdomstolarnas pröv- ning av de kommunala beslut som överklagas av juridiska personer kan bli mer omfattande, bl.a. eftersom de juridiska personerna troligen anlitar juridisk expertis i högre grad än andra medlemmar. Det innebär också att det även för kommuner och landsting kan bli mer arbete med fler och mer komplicerade överklaganden vilket innebär ökade kostnader för dem. 
  
 Genom utredningens förslag ska vissa ideella föreningar kunna överklaga kommunala beslut. Utredningen gör den bedömningen att antalet laglighetsprövningsmål inte kommer att öka genom förslaget med hänsyn till att företrädare för föreningarna redan överklagar sådana beslut. Däremot kan förslaget innebära en mindre ökning av administrationen av de inkomna laglighetsprövningsmålen då dom- stolen i vissa fall kommer att behöva begära in handlingar som styrker att ingivaren är behörig att företräda den ideella föreningen. 
  
 Utredningen föreslår vidare att vissa unionsmedborgare ska få medlemskap i kommuner och landsting. Eftersom förslaget enbart torde beröra ett fåtal personer bedömer utredningen att det inte kommer att medföra några fler laglighetsprövningsmål och inte heller några ökade kostnader för förvaltningsdomstolarna. 
  
 Utredningen gör bedömningen att en utvidgning av talerätten inte i sig medför ökade kostnader vare sig för stora eller små företag eftersom det är frivilligt att överklaga ett kommunalt beslut. Möjlig- heten att överklaga beslut kan dock tänkas bidra till ett bättre lokalt företagsklimat vilket är positivt för näringslivet. 
  
 Utredningen har i avsnitt 14.11.10 resonerat om hur ett utvidgat medlemskap påverkar tillämpningen av likställighets- och lokalise- ringsprincipen. 
  
 Utredningen har vidare föreslagit att en sådan unionsmedborgare som är bosatt men inte folkbokförd i kommunen ska få möjlighet att delta i kommunala folkomröstningar. Utredningen bedömer att inte heller detta förslag kommer att medföra några nämndvärda konsekvenser för kommuner eller landsting. 
  
 729 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 19.7.2Slopandet av begränsningen av laglighetsprövningen för vissa budgetbeslut 
  
 Utredningen föreslår att de budgetbeslut, som inte kan prövas mot alla grunder vid laglighetsprövning, ska kunna bli föremål för en fullständig laglighetsprövning. Redan med nuvarande ordning kan flertalet beslut om budget få en fullständig laglighetsprövning och förslaget bedöms inte innebära annat än en marginell ökning av an- talet överklaganden. Som utredningen angett i avsnitt 14.13 är det t.ex. endast ett begränsat antal kommuner som under  
 2010–2012 
  åberopat synnerliga skäl för att inte reglera ett negativt balanskravs- resultat. Antalet varierade mellan cirka 30 och 70 kommuner per år. En utökad möjlighet till en fullständig laglighetsprövning innebär enligt utredningens bedömning att endast ett begränsat antal av dessa kommer att överklagas. 
  
 Fler processer i domstol kan komma att innebära en viss ökad administration och kostnad för kommuner och landsting. Det kom- mer också att innebära en målökning för de allmänna förvalt- ningsdomstolarna som prövar mål om laglighetsprövning. Troligen kommer dessa mål att vara något mer komplicerade än det genom- snittliga laglighetsprövningsmålet. 
  
 19.7.3Information om hur man överklagar kommunala beslut 
  
 Utredningens förslag om att det på anslagstavlan ska finnas upplys- ningar om hur man överklagar beslut enligt kommunallagen syftar till att underlätta för enskilda att överklaga kommunala beslut. För- slaget kan inledningsvis medföra vissa administrativa kostnader för kommuner och landsting, även om många redan har information om detta på sina webbplatser. Förslaget i sig kan medföra en mindre ökning av antalet överklaganden, vilket i sin tur kan medföra vissa administrativa kostnader för kommuner och landsting samt ökade kostnader för domstolarna. 
  
 730 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 19.7.4Omfattningen av kostnadsökningarna 
  
 Exakt hur stora kostnader de ökade möjligheterna att överklaga innebär är svårt att exakt ange. Utredningen gör dock bedömning- en att dess olika förslag sammantaget medför att antalet mål om laglighetsprövning ökar i begränsad omfattning. 
  
 Utredningen har begärt in Domstolsverkets bedömning i denna fråga. Domstolsverket har anfört att styckkostnader inte beräknas specifikt för mål om laglighetsprövning. Måltypen laglighetspröv- ning ingår vid de allmänna förvaltningsdomstolarna i målkategorin övriga mål för vilken däremot styckkostnader beräknas. År 2013 var styckkostnaden för övriga mål 6 630 kronor i förvaltningsrätt, 14 613 kronor vid kammarrätt och 13 523 kronor i HFD. Walters stolsverket har vidare anfört att ett antagande om en målökning om 10 procent i förhållande till 2013 års målinflöde till förvaltnings- rätterna skulle innebära en ökning med omkring 160 mål och den årliga kostnadsökningen uppgår då till cirka 1 060 000 kronor vid förvaltningsrätterna. Med en överklagandefrekvens om 25 procent i ledet  
 förvaltningsrätt–kammarrätt 
  och 40 procent i ledet kammarrätt– HFD skulle vidare tillströmningen enligt Domstolsverket öka med 40 mål vid kammarrätterna och 16 mål i HFD till en sammanlagd kostnad av cirka 800 000 kronor. Den totala årliga kostnadsökningen för Sveriges Domstolar skulle enligt detta exempel kunna uppskattas till knappt 2 miljoner kronor. 
  
 Enligt utredningens bedömning är det inte troligt, utifrån tidigare reformer, att målökningen blir så hög. Utredningens egen under- sökning visar att cirka 6 procent av överklagandena redan sker av företrädare för föreningar och näringsidkare. Det kan därför disku- teras om målökningen kommer att uppgå till 10 procent. Givet en målökning med 5 procent skulle den årliga totala kostnadsökningen uppskattas till cirka 1 miljon kronor. 
  
 Vad gäller kostnader för den kommunala sektorn tillkommer kostnader för administrativ handläggning av överklagandeärenden. Någon exakt beräkning av omfattningen av dessa är svår att göra. Utredningen gör dock bedömningen att kostnaderna är mycket be- gränsade. 
  
 731 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 19.8Verkställighet av kommunala beslut 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att skärpa reglerna i kommunallagen för att så långt möjligt förhindra att ett beslut verkställs innan det fått laga kraft, bl.a. i de fall det finns en risk för återgång av ett be- slut som för med sig en civilrättslig bundenhet. Vid utarbetandet av förslaget till lösning har utredningen övervägt flera alternativ och stan- nat vid det som bedömts ge önskvärd effekt men med minsta ingrepp i den kommunala självstyrelsen, se avsnitt 15.6. Förslaget skapar in- citament att överväga frågan om en eventuell rättelse av verkställighet redan i samband med att ställning tas till frågan om verkställighet av beslutet. Förslaget kommer därför att kunna förebygga problem med rättelse av verkställighet. Förslaget ger tydligare spelregler för före- tag eller andra som vill ingå avtal med kommuner och landsting. 
  
 Regleringen är utformad så att den ska träffa just de fall som be- dömts problematiska, dvs. beslut som verkställts i förväg men där verkställigheten inte kan rättas. Av Statskontorets rapport 2012:6 framgår att under cirka fem års tid  
 (2006–2011) 
  undanröjde dom- stolarna 423 beslut enligt kommunallagen, dvs. knappt 100 per år. Bland dessa hade 320 verkställts innan de fått laga kraft och av dem hade 44 inte rättats. Det rör sig således årligen om knappa tiotalet beslut som med den föreslagna regleringen inte hade bort verkställas. Konsekvenserna med en ny reglering som innebär att kommuner och landsting måste avvakta laga kraft innan de kan verkställa dessa beslut är förstås avhängig av vad besluten avser och vilka verk- ställighetsåtgärder som följer av besluten. Avsikten med förslaget är dock inte att stoppa beslut som rätteligen och efter aktivt över- vägande bör verkställas före laga kraft. Sett till antalet potentiellt överklagbara beslut enligt kommunallagen torde dock kostnads- påverkan eller andra mät- eller bedömningsbara negativa effekter av den ändrade regleringen vara mycket begränsade. 
  
 19.9Kommunala anslagstavlan 
  
 19.9.1Anslagstavla på webbplatsen 
  
 Utredningen har föreslagit att de kommunala anslagstavlorna inte längre ska vara fysiska utan i stället ska finnas på kommunernas, landstingens och kommunalförbundens webbplatser, se avsnitt 16.8 
  
 732 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 och 16.9. Som en komplettering till det och som en service till dem som inte har tillgång till internet ska en ökad serviceskyldighet in- föras som innebär att tillgång till innehållet på anslagstavlorna ska ges på något ställe i de kommunala lokalerna, se avsnitt 16.10. Som en följd av dessa förslag slopas kravet på kungörelser i ortstidning av fullmäktiges sammanträden, se avsnitt 16.11.2. 
  
 I samband med det lagstiftningsarbete som låg till grund för kun- görande av kommunala föreskrifter genom kommunernas och lands- tingens webbplatser konstaterades att alla kommuner och landsting hade egna webbplatser.3 Den lagreglering som då infördes i 3 kap. 30 § KL innebär att kommuner och landsting i vart fall från den 1 januari 2015 förutsätts ha egna webbplatser. Den enkät som ut- redningen gjort visar också tydligt att de egna webbplatserna sedan en längre tid är en central kanal för att nå medborgarna med infor- mation. Att genom ett lagkrav därför formalisera det som redan sker bör enligt utredningens bedömning inte få några större kostnads- effekter även om det initialt kan medföra vissa kostnader för arbetet med den egna webbplatsen. Kommuner och landsting kommer sedan att med det ändrade förfaringssättet kunna göra besparingar i fram- för allt tid. 
  
 För kommunalförbundens del kan sägas att de enligt uppgift från SCB (oktober 2014) är 178 till antalet. Bland dessa finns de som har självständiga webbplatser och de som inte har det. Efter- som det är möjligt att uppfylla det föreslagna lagkravet genom att använda sig av någon av förbundsmedlemmarnas anslagstavlor, blir utfallet av en kostnadsanalys för förbundens del motsvarande som för kommunernas och landstingens. Det innebär att det även för dem kommer att leda till besparingar då den fysiska anslagstavlan som de förutsätts ha i dag inte längre behöver skötas. 
  
 Med en webbaserad anslagstavla på internet kommer fler per- soner, såväl fysiska som juridiska, att på ett enkelt och avgiftsfritt sätt kunna följa det kommunala beslutsfattandet. Det medför att transparensen i den kommunala verksamheten ökar. Den offentliga servicen förbättras genom ökad tillgänglighet, särskilt för dem som i dag har långt till kommunens eller landstingets lokaler och anslags- tavlor eller har svårt att ta sig hemifrån. Förslagen innebär förbätt- ringar både för demokratin och för rättssäkerheten. För kom- 
  
 3 Prop. 2011/12:149. 
  
 733 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 munerna och landstingen innebär förslagen att handläggningen av ärenden förenklas och att kunskapsöverföring underlättas. För- slagen innebär kostnadsbesparingar för kommunsektorn. Allt detta motiverar den begränsade inskränkning i det kommunala självstyret som en reglering av anslagstavlans innehåll och därmed utformningen av webbplatserna innebär. 
  
 19.9.2Utökad serviceskyldighet 
  
 Den utökade serviceskyldigheten som läggs på kommuner och landsting att se till att allmänheten kan ta del av innehållet på den webbaserade anslagstavlan i deras lokaler kan medföra vissa kost- nader. Storleken på kostnaderna är dock beroende av vilken nivå av service som kommunen eller landstinget väljer och vilka informa- tionskanaler som de redan använder sig av. Den normala lösningen torde bli en monitor eller en dataterminal i allmänhetens utrymmen i kommun- eller landstingshuset. I den mån sådana redan finns och som kan användas innebär serviceskyldigheten inte några kostnader. Om följden av lagkravet blir att kommunen eller landstinget an- skaffar teknisk utrustning kommer det förstås att innebära vissa kostnader. Med de låga priser som elektronik har i dag bör dessa kostnader dock inte bli särskilt stora. Lagkravet innebär inte att det krävs en viss teknisk utrustning. Det räcker med att kunna ge allmänheten utskrifter av innehållet på anslagstavlan. Kostnaderna för den hanteringen torde vara än mindre och bör normalt rymmas inom den del av budgeten som täcker hanteringen av begäran om utlämnande av allmänna handlingar. 
  
 19.9.3Slopade kungörelser i ortstidning 
  
 En övergång till tillkännagivanden på en webbplats i stället för bl.a. krav på publiceringar i ortstidning innebär kostnadsbesparingar för kommuner och landsting. De annonser som de i dag är skyldiga att publicera kan genom att informationen ges via webbplatserna, begränsas till upplysningar om att information om sammanträden etc. finns tillgänglig på kommunens eller landstingets webbplats. 
  
 De kostnadsbesparingar som kommuner och landsting kommer att kunna göra motsvaras av förlorade annonsintäkter för dags- 
  
 734 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 pressen. Utredningen har hämtat in uppgifter om annonseringen från 36 kommuner, däribland de tre största, för 2013. I genomsnitt höll dessa kommuner åtta sammanträden per år i fullmäktige med en spridning från fyra till fjorton. För varje sammanträde köptes i snitt två annonser. Den totala kostnaden för annonserna varierade mellan cirka 10 000 kronor och 1,7 miljoner kronor. Den genom- snittliga kostnaden uppgick till cirka 70 000 kronor per år och kommun, de tre största borträknade då de hade betydligt högre kostnader. Med det genomsnittet och med tillägg för de tre största kommunernas kostnader uppgick de totala annonskostnaderna för samtliga kommuner 2013 till uppskattningsvis 23 miljoner kronor för det krav som finns i lagstiftningen på annonsering av fullmäk- tiges sammanträden. För landstingens del innebär förslagen förutom tillkännagivanden av fullmäktiges sammanträden att uppgift om protokollsjustering inte längre behöver publiceras i tidningarna utan kan tillkännages på webbplatsen. Utredningen har även hämtat in uppgifter från fyra landsting  
 (Jämtlands-, 
  
 Kronobergs-, 
  Stockholms- och Västra Götalands läns landsting). Dessa hade fem eller sju sam- manträden under 2013 och normalt sett 20 eller 30 annonser. Kost- naden för dessa varierade från cirka 57 000 kronor till 1,3 miljoner kronor. I jämförelse med kommunerna bör kostnaderna, de två största landstingen borträknade, uppgå till högst 250 000 kronor per lands- ting och år. Med det genomsnittet och med tillägg för de två största landstingen uppgick de totala annonskostnaderna för samtliga landsting 2013 till uppskattningsvis drygt 6 miljoner kronor för de krav som finns i lagstiftningen på annonsering av fullmäktiges sammanträden och justering av beslutsprotokoll. Till det kommer administrationskostnader hos kommunerna och landstingen som kommer att kunna sparas in. De kan dock vägas mot en viss ökning av administrationskostnaderna för att göra informationen tillgänglig på webbplatsen i stället. Kostnader för frivillig annonsering av information om fullmäktiges sammanträden får liksom annan fri- villig information som kommuner och landsting redan annonserar i dagspressen, finansieras av egna medel. Förslaget innebär ett visst ökat kommunalt självstyre då kommuner och landsting inte måste använda sig av viss media, dvs. lokala dagstidningar, och till de kostnader som gäller för just dessa tidningar. 
  
 Det är förstås beklagligt att förslagen i denna del drabbar tid- ningsbranschen och främst dess cirka 170 s.k. betalda dagstidningar 
  
 735 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 med 20 000 anställda.4 Samtidigt är det viktigt att understryka att behovet av och kostnaderna för annonsering måste bedömas från kommunernas, landstingens och medborgarnas perspektiv och inte från tidningsbranschens. Reglerna syftar inte till att utgöra presstöd. Den frågan får hanteras i annan ordning. 
  
 19.9.4Övriga angränsande lagändringar 
  
 I anslutning till förslagen om anslagstavlan har utredningen utöver det slopade publiceringskravet även föreslagit ett antal mindre änd- ringar. Att skyldigheten att lämna en kungörelse till ledamöterna kommer att vara en skyldighet att kalla dem innebär en mindre for- malisering av sättet att informera ledamöterna om kommande sam- manträden utan att rättssäkerheten minskar. Det är ekonomiskt effektivare och bättre för det kommunala självstyret. Det gäller även det slopade kravet på att bevis om anslagsdagen ska tecknas på beslutsprotokollen eller utfärdas särskilt. 
  
 Det nya kravet att kallelse till budgetsammanträde i kommunal- förbund med förbundsdirektion ska ske en vecka i förväg är en mindre men motiverad inskränkning av det kommunala självstyret som inte torde medföra några kostnader. 
  
 Upphävandet av lagen om vissa anslag på kommuns anslagstavla torde inte medföra några andra konsekvenser än en minskad regel- mängd för den kommunala sektorn eftersom lagen inte tillämpas. 
  
 Ändringarna i lagen om kommunala indelningsdelegerade med bl.a. slopat krav på annonsering i ortstidning medför begränsade konsekvenser då den lagen ytterst sällan tillämpas. Lagen om finan- siell samordning av rehabiliteringsersättning torde inte tillämpas i någon omfattande utsträckning. De ändringar som föreslås innebär dock även här effektiviseringar och besparingar genom främst att tillkännagivanden inte behöver ske i varje kommun och landsting som är medlemmar i samordningsförbundet utan det räcker med att det sker på en webbplats. 
  
 4 Tidningsutgivarna (TU), Svensk dagspress 2012, Fakta om marknad och medier. 
  
 736 
  
 SOU 2015:24 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 19.10 Revisionen 
  
 Förslaget att de sakkunniga ska ha rätt att yttra sig på fullmäktiges sammanträden kan tänkas medföra en mycket begränsad kostnad. Förslaget att ordföranden ska utses från minoriteten är redan praxis i de flesta kommuner och landsting varför lagkravet inte bedöms medföra några nämnvärda konsekvenser för jämställdheten eller ha några andra konsekvenser. 
  
 Kravet på att förslag till revisionens budget ska upprättas av fullmäktigepresidiet bedöms inte i sig medföra några kostnader. Det kan däremot stärka tilltron till den lokala demokratin. 
  
 Förslaget att revisorerna inte ska kunnas utses till ledamöter i fullmäktige är ett förtydligande som berör ett fåtal revisorer och inte bedöms ha några kostnadskonsekvenser. Förslaget kan bidra till att stärka revisionens oberoende. Förslagen bedöms i övrigt inte ha några kostnadskonsekvenser. 
  
 Att inskränkningar i möjligheten till fyllnadsval tas bort kan förenkla möjligheten att utse nya revisorer när någon avgår under mandatperioden, vilket är positivt ur kommunaldemokratisk syn- vinkel. 
  
 Förslagen kan ses som ett mindre ingrepp i den kommunala själv- styrelsen. Ett avskaffande av de förtroendevalda revisorerna bedömer utredningen dock skulle vara ett större ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Mot denna bakgrund bedömer utredningen att försla- gen är de för den kommunala självstyrelsen minst ingripande åtgär- derna. 
  
 19.11 De lagtekniska förslagen 
  
 Utredningen har i kapitlet om lagtekniska frågor vissa mindre för- slag om bl.a. reglering av de förtroendevaldas uppdrag, minimiantalet ersättare i styrelsen, möjlighet att välja andra än förtroendevalda till nämndberedningar och ökad insyn i årsredovisningar och förslag till budget. 
  
 Utredningen gör i dessa fall bedömningen att förslagen har en försumbar ekonomisk effekt. Förslagen kan dock tänkas bidra till en mer välfungerande kommunal organisation. Att årsredovisningar och förslag till budget ska hållas tillgängliga för allmänheten elektro- niskt kan exempelvis tänkas stärka den lokala demokratin genom 
  
 737 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2015:24 
  
 att det bidrar till ökad kunskap om den kommunala organisationen och därmed ett ökat förtroende för den. 
  
 Utredningens förslag om att antalet ersättare i en styrelse ska vara minst fem är ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Många kommuner och landsting har redan minst fem ersättare så det inne- bär att ingreppet i det kommunala självstyret i många kommuner och landsting är litet. Ur ett demokratiperspektiv är det viktigt att det i lagen är angivet ett minimiantal även för ersättare i styrelsen. Det uppväger ett eventuellt ingrepp i den kommunala självstyrelsen. 
  
 Utredningen föreslår att en förtroendevalds uppdrag inte ska upphöra direkt när denne inte längre är valbar utan efter nästa full- mäktigesammanträde. Fullmäktige kan emellertid besluta att den förtroendevalde får ha kvar sina uppdrag under återstoden av mandat- tiden. Förslaget stärker kommunaldemokratin genom att det för- enklar för de förtroendevalda att fortsätta med deras uppdrag även om de en kortare tid inte t.ex. bor i kommunen på grund av studier på annan ort. 
  
 Det förslag som medför att fullmäktige i alla kommuner och landsting får möjlighet att välja kommunalråd, landstingsråd m.fl. vid första sammanträdet efter det att val av fullmäktige har ägt rum i hela landet kan medföra möjlighet till ett effektivare maktskifte då de heltidsengagerade förtroendevalda kan påbörja sitt uppdrag tidigare än i dag. Den minskade särregleringen bedöms i övrigt inte medföra några kostnads- eller andra konsekvenser men innebär regelförenklingar. 
  
 Den lagtekniska översynen i övrigt bedöms inte ha några kost- nadskonsekvenser. En mer tydlig och lättläst struktur för lagen kan dock tänkas bidra till att förbättra möjligheten att tolka lagen, vilket är positivt för att stärka den lokala demokratin. 
  
 De följdändringar i andra författningar som utredningen föreslår är nästan uteslutande ändrade hänvisningar och rena följdändringar som i sig inte har några nämnvärda konsekvenser. 
  
 Ikraftträdandet övervägs särskilt i avsnitt 20. 
  
 738 
  
 20Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 20.1Förslag till kommunallag 
  
 Utredningens förslag: Den nya kommunallagen ska träda i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Genom lagen upphävs kommunallagen (1991:900) och lagen (1970:462) om vissa anslag på kommuns anslagstavla. 
  
 Bestämmelserna om att en revisor inte är valbar som ledamot eller ersättare i fullmäktige, om att antalet ersättare i styrelsen ska vara minst fem och om ordförande i revisionen, ska dock tillämpas första gången efter det att nästa ordinarie val har hållits i landet. 
  
 Äldre bestämmelser om sådana underställda nämnder som fullmäktige beslutat om före ikraftträdandet gäller fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. 
  
 Äldre bestämmelser om att fullmäktige får föreskriva att en lokal nämnd inte får väcka ärenden i fullmäktige gäller fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. 
  
 Äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som har tillkännagetts före ikraftträdandet. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Enligt 13 § lagen om kungörande av lagar och andra författningar ska det framgå av en författning när den träder i kraft. Vid be- dömningen av när en ny kommunallag ska träda i kraft bör beaktas att den reglerar styrningen av kommuner och landsting och därför har ett brett tillämpningsområde. Hänsyn måste också tas bl.a. till 
  
 739 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2015:24 
  
 tiden för lagstiftningsprocessen och den tid som behövs för kom- muner och landsting att förbereda sig. Den nuvarande kommunal- lagen (1991:900) utfärdades den 13 juni 1991, utkom från trycket den 26 juni 1991 och trädde i kraft den 1 januari 1992. Kommuner, landsting och andra berörda hade därför minst sex månader på sig att förbereda sig. Minst lika lång tid bör ges för en ny kommunal- lag. Lagen behöver därför komma ut från trycket i betydligt längre tid i förväg än den kortaste tidsfristen om rekommenderade fyra veckor.1 När under året den träder i kraft och vilket år, t.ex. ett valår, kan också ha betydelse. 
  
 Om man ser till den formella lagstiftningsprocessen bör propo- sitionen kunna ligga på riksdagens bord under våren 2016. I så fall bör lagen allra tidigast kunna träda i kraft den 1 januari 2017. Vissa bestämmelser är sådana att de bör finnas på plats så att nödvändiga beslut kan fattas inför nästa mandatperiod. Det skulle i så fall innebära ett ikraftträdande allra senast i september eller oktober 2018. 
  
 Ur kommunernas och landstingens perspektiv bör tillräcklig tid ges för förberedelse. Det behövs tid för utbildning om den nya regleringen och förberedande administrativa åtgärder. Kommuner och landsting kommer att behöva se över sina rutiner och styrande dokument. Detta kan ta några månader i anspråk. Ett ikraftträdan- de den 1 januari 2017 kan därför vara väl tidigt. En lämpligare tidi- gaste tidpunkt ur kommunernas och landstingens perspektiv kan då vara den 1 juli 2017. I valet mellan den tiden och en senare, t.ex. den 1 januari 2018, bör beaktas om regelförändringar vid halvårs- skifte eller vid årsskifte är mer praktiskt för kommuner och lands- ting. Utredningens bedömning är att de flesta regelförändringar inte behöver invänta nästa mandatperiod eftersom bestämmelser om förtroendevalda eller andra regler kopplade till val i huvudsak inte ändras. Inför nästa ordinarie val och mandatperiod bör dock en ny lag vara på plats. Det bör också vara bättre att lagen träder i kraft under mandatperioden så att arbetet i övrigt kan fortgå när föränd- ringarna sker. Sammanfattningsvis bör ikraftträdandet ske någon gång mellan den 1 juli 2017 och den 1 september 2018. Med hänsyn främst till att budgetåret bör vara obrutet, är utredningens förslag att lagen ska träda i kraft den 1 januari 2018. 
  
 1 Ds 2014:1 s. 101. 
  
 740 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Lag som ska upphöra att gälla 
  
 Utredningen har i avsnitt 16.11.5 redogjort för sin bedömning att lagen om vissa anslag på kommuns anslagstavla ska upphöra att gälla. Det bör ske samtidigt som den nuvarande kommunallagen upphör att gälla. 
  
 Övergångsbestämmelser 
  
 Det saknas särskilda författningskrav för övergångsbestämmelser. Kraven är i stället ofta betingade av praktiska skäl. Utredningen går därför nedan igenom samtliga kapitel i lagförslaget för att bedöma vilka situationer som kan uppstå eller vilka processer som pågår vid den tid då lagen ska träda i kraft. Som exempel kan det ha kallats till ett sammanträde enligt den gamla lagen men det hålls först enligt den nya eller beslut fattats enligt den gamla som tillkännages först när den nya har trätt i kraft. 
  
 Som utgångspunkt ska verksamheterna fortgå utan faktiska för- ändringar. Beslut som fattats och åtgärder som vidtagits enligt den nuvarande lagen ska därför fortsatt bestå och gälla även enligt den nya. Några särskilda regler om det bedömer utredningen inte nöd- vändiga. Däremot kan vissa situationer, särskilt när den nya lagen innebär en saklig skillnad mot det som hittills gällt, behöva över- gångsvis regleras. 
  
 1 kap. Grunderna för den kommunala verksamheten 
  
 Det första kapitlet innehåller sakligt sett inga nyheter. Det förväntas inte fattas några beslut eller vidtas några andra åtgärder med stöd av bestämmelserna i kapitlet. Något behov av övergångsbestämmelser finns därför inte. 
  
 2 kap. Kommunala angelägenheter 
  
 Nyheterna i 2 kap. Kommunala angelägenheter utgörs främst av be- stämmelser som markerar den kommunala kompetensens gränsytor mot  
 EU-rätten. 
  Bestämmelserna i kapitlet innebär inga nya skyldig- heter eller uppgifter för kommuner och landsting. Några beslut 
  
 741 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2015:24 
  
 eller åtgärder från tiden före lagens ikraftträdande som kan härledas till bestämmelserna i kapitlet och som kan behöva regleras förväntas inte heller. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs därför inte. 
  
 3 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer 
  
 Lagens tredje kapitel ger en översikt över kommunernas och lands- tingens organisation och verksamhetsformer. Befintliga organisa- tioner och verksamheter ska inte påverkas av lagens ikraftträdande. Några särskilda bestämmelser för övergången bedöms det inte finnas behov av. 
  
 4 kap. Förtroendevalda 
  
 Lagens fjärde kapitel innehåller huvudsakligen samma reglering som det nuvarande kapitlet om förtroendevalda. De tillkommande be- stämmelserna om partistöd som i nuvarande kommunallag återfinns i 2 kap. ska fortsatt gälla. De föreslagna bestämmelserna ska därför tillämpas på partistöd som utgetts enligt nuvarande lag. Det innebär t.ex. att skriftlig redovisning enligt den nya lagen ska tillämpas på partistöd som getts enligt den nuvarande lagen. 
  
 Vidare ska framför allt val av förtroendevalda som skett enligt den nuvarande lagen gälla enligt den nya lagen. När det gäller borgarråd innebär samma princip att systemet med dessa kan löpa på utan på- verkan för Stockholms kommun. Några av de bestämmelser som i dag gäller endast för borgarråd kommer att gälla även för andra förtroendevalda som fullgör sina uppdrag på heltid eller betydande del av heltid i övriga kommuner och landsting. De bestämmelserna bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. Även förtydligandet att sådana förtroendevalda ska uppfylla valbarhetsvillkoren bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. 
  
 Den nya bestämmelsen som innebär att en revisor i kommunen eller landstinget inte är valbar som ledamot eller ersättare i full- mäktige och inte heller genom efterträdarval kan väljas till ersättare eller ledamot i fullmäktige bör träda i kraft efter valet. Det finns ingen anledning att ändra i villkoren för fullmäktiges arbete under pågående mandatperiod. 
  
 742 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Bestämmelsen om att fullmäktige kan besluta att en förtroende- vald som inte längre är valbar i kommunen eller landstinget ska få behålla sitt förtroendeuppdrag under återstoden av mandatperioden, bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. Den nya bestämmelsen om att fullmäktige får besluta när de nyvalda förtroendevalda ska tillträda sina förtroendeuppdrag efter ett omval, en förnyad sam- manräkning eller ett extra val bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. 
  
 5 kap. Fullmäktige 
  
 Det femte kapitlet innehåller nästan uteslutande bestämmelser som redan gäller. Verksamheterna i fullmäktige ska förstås löpa på utan att det ska påverkas av att en ny lag träder i kraft. Den nya reglering- en om program för verksamhet i egen regi kräver inte heller några särskilda regler vid övergången. Bestämmelsen om att förtroende- valda som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid och som inte är ledamot i fullmäktige ska få närvara vid fullmäktiges sammanträden, bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. 
  
 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder 
  
 I likhet med 5 kap. Fullmäktige innehåller det sjätte kapitlet nästan uteslutande bestämmelser som redan gäller. Den ändrade anmälnings- skyldigheten för beslut till nämnder och den särskilda protokoll- föringen för sådana beslut ska tillämpas först när den nya lagen trätt i kraft och då endast om nämnden beslutat om det. Bestämmelsen som anger att fullmäktige får ge styrelsen rätt att fatta beslut om särskilt angivna förhållanden som rör andra nämnders verksamhet kräver inga särskilda övergångsbestämmelser. Den regleringen bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. Detsamma bör gälla för- slagen om att fullmäktige kan besluta att en nämnd ska tillhanda- hålla tjänster till en annan nämnd och om vem som får ingå i en nämndberedning. Möjligheten för fullmäktige att besluta att en nämnd ska vara underställd en annan nämnd ska utmönstras ur kom- munallagen. De kommuner och landsting som redan beslutat detta bör dock kunna fortsätta ha underställda nämnder tills det att val hållits. Det behövs därför en övergångsbestämmelse för detta. Full- 
  
 743 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2015:24 
  
 mäktiges möjlighet att begränsa lokal eller underställd nämnds rätt att väcka ärenden i fullmäktige föreslås utmönstras ur kommunal- lagen. Beslut om att begränsa dessa nämnders rätt att väcka ärenden som redan fattats bör dock gälla tills det att val hållits. Det behövs därför en övergångsbestämmelse även för detta. Möjligheten att delegera till presidiet bör träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt. Däremot bör den nya regeln om att ersättarna i styrelsen ska vara minst fem, träda i kraft i samband med ordinarie val till fullmäktige och en ny mandatperiod. Utredningen anser inte att finns någon anledning att ändra villkoren för styrelsens arbete under pågående mandatperiod. 
  
 7 kap. Anställda 
  
 Kapitlet om anställda är helt nytt men flertalet bestämmelser gäller redan enligt den nuvarande lagen, däribland reglerna om partssam- mansatta organ och närvarorätt för personalföreträdare. Dessa verk- samheter kan fortsätta utan att det behövs några övergångsbestäm- melser för det. Den nya regleringen om direktören behöver inte heller förses med några särskilda regler om ikraftträdande eller över- gång. 
  
 8 kap. Medborgarna 
  
 Det åttonde kapitlet är nytt och innehåller i materiellt hänseende en del nyheter. Vilka som anses som medlemmar utvidgas. Dessa kom- mer från ikraftträdandet att ges rättigheter enligt lagen, bl.a. rätten att överklaga beslut. De beslut som de ska ha rätt att överklaga är sådana som tillkännages enligt den nya lagen. Äldre bestämmelser ska därför gälla för beslut som fattats och tillkännagetts enligt den nuvarande lagen. 
  
 Någon särskild reglering vid övergången för förslaget om att vissa unionsmedborgare ska kunna lämna medborgarförslag behövs inte. 
  
 Bestämmelserna om anslagstavlan är huvudsakligen nya. Dessa ska tillämpas på samtliga tillkännagivanden som ska ske enligt lagen och det innehåll anslagstavlan ska ha från det att lagen träder i kraft. De tillkännagivanden som är anslagna på den fysiska anslagstavlan 
  
 744 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 har redan tillkännagetts där. De ska under en övergångstid sitta kvar där och behöver inte flyttas över till anslagstavlan på webbplatsen. 
  
 Reglerna om insyn i förslag till budget och årsredovisning ska tillämpas på sådana som tas fram efter lagens ikraftträdande. Några särskilda regler för den övergången är inte nödvändiga. 
  
 I övrigt bedöms reglerna i 8 kap. Medborgarna inte kräva sär- skilda bestämmelser om ikraftträdande eller övergång. 
  
 9 kap. Kommunal samverkan 
  
 Bestämmelserna i 9 kap. Kommunal samverkan finns huvudsakligen redan i nuvarande lag även om kapitlet i sig är nytt. Nytt i sak är att tillkännagivanden av sammanträden på kommunalförbunds anslags- tavla ska ske minst en vecka före sammanträdesdagen. I likhet med bestämmelserna i 8 kap. Medborgarna ska den bestämmelsen tilläm- pas på tillkännagivanden som ännu inte har skett när lagen träder i kraft. Den nya lagen innebär också vissa förändringar av innehållet i förbundsordningen. Det är dock enligt utredningens mening natur- ligt att den ses över i samband med en ny kommunallag. Några särskilda övergångsbestämmelser bör därför inte krävas för den. 
  
 10 kap. Överlämnande av kommunala angelägenheter 
  
 Bestämmelserna i 10 kap. Överlämnande av kommunala angelägen- heter är nästan uteslutande utformade enligt de ändringar som trädde i kraft den 1 januari 2015. Dessa var försedda med över- gångsbestämmelser (SFS 2014:573). Eftersom bestämmelserna redan tillämpas eller kommer att tillämpas vid den nya lagens ikraftträdan- de, bedömer utredningen att det inte finns något behov av särskilda ikraftträdande- eller övergångsbestämmelser för dessa. De nya be- stämmelserna om att fullmäktige ska kunna besluta att minoriteten av ledamöterna i en styrelse i ett aktiebolag ska kunna utses på annan grund än partipolitisk och anta riktlinjer för det kan träda i kraft samtidigt som lagen i övrigt och kräver inga övergångsbestämmelser. 
  
 745 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2015:24 
  
 11 kap. Ekonomisk förvaltning 
  
 Det elfte kapitlet motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. KL. Be- stämmelserna bör därför kunna tillämpas utan särskilda regler för ikraftträdande och övergång. Den nya möjligheten för fullmäktige att besluta att en nämnd inte ska anvisas några medel bör tillämpas från lagens ikraftträdande. Detsamma gäller den ändrade ordningen för godkännande av årsredovisningen. Att presidiet ska upprätta förslag till budget för revisorerna sker redan i de flesta kommuner och landsting. Något behov av övergångsbestämmelser finns inte. 
  
 12 kap. Revision 
  
 Reglerna om revisionen är huvudsakligen oförändrade. Revisionen bör därför kunna fortsätta att arbeta utan påverkan av att den nu- varande lagen ersätts med en ny. Den stärkta rollen för de sakkun- niga bedöms inte heller kräva några särskilda regler vid övergången. Den nya bestämmelsen om att ordförande i revisionen ska väljas från minoriteten bör dock tillämpas från det att nästa val av revisorer sker. Något ordförandebyte bör därför inte krävas under löpande mandatperiod. Den bestämmelsen behöver därför en övergångs- bestämmelse så att den tillämpas första gången efter nästa ordinarie val till fullmäktige och ny mandatperiod. Utredningen anser inte att finns någon anledning att ändra villkoren för revisorernas arbete under pågående mandatperiod. 
  
 13 kap. Laglighetsprövning 
  
 I övergångsbestämmelserna till nuvarande kommunallag finns en bestämmelse (punkten 6) som säger att ”Vid prövningen av kom- munalbesvär över beslut som har meddelats före utgången av år 1991 skall äldre föreskrifter tillämpas.” En liknande bestämmelse bör finnas till en ny kommunallag. Det innebär främst att både de processuella reglerna och de materiella reglerna, dvs. reglerna i sak, som gällde före ikraftträdandet ska vid prövning i domstol tillämpas på beslut som tillkännagetts före ikraftträdandet. 
  
 746 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Den skärpta regeln om verkställighet bör tillämpas redan från ikraftträdandet oavsett när besluten tillkännages. Några särskilda regler för övergången behövs därför inte. 
  
 20.2Förslag till lag om försöksverksamhet med majoritetsstyre 
  
 Utredningens förslag: Lagen om försöksverksamhet med majo- ritetsstyre ska i huvudsak träda i kraft den 1 januari 2018. Bestämmelserna i 1 § ska emellertid träda i kraft den 1 juli 2017. Lagen ska gälla till och med den 31 december 2022. 
  
 Utredningen har i avsnitt 5.8.6 redovisat sina överväganden om när lagen om försöksverksamhet med majoritetsstyre ska gälla. Bestäm- melserna i 1 § föreslås träda i kraft den 1 juli 2017, och bestämmel- serna i övrigt den 1 januari 2018. Lagen ska gälla till och med den 31 december 2022. Bestämmelserna i 1 § bör träda i kraft i så god tid innan nästa ordinarie val att de kommuner och landsting som önskar det ska få möjlighet att besluta om sådan försöksverksam- het. Beslut att tillämpa systemet måste ske senast den 31 december året före år för ordinarie val. Lagen gäller till dess att ny styrelse ska utses efter valet 2022. 
  
 Ett beslut om försöksverksamhet måste alltså i praktiken fattas under hösten 2017, innan den nya kommunallagen föreslås träda i kraft. I 1 § lagen om försöksverksamhet med majoritetsstyre hän- visas till att 5 kap. 60 § kommunallagen (2017:000), som då ännu inte trätt i kraft, inte ska tillämpas. Riksdagen torde dock under hösten 2017 redan ha fattat beslut om den nya kommunallagen och lagen kommer då redan att finnas i svensk författningssamling. Även om den nya kommunallagen således inte trätt i kraft vid den tiden menar utredningen att bestämmelser i den bör kunna tillämpas i lagen om försöksverksamhet med majoritetsstyre om det finns en över- gångsbestämmelse om det. En sådan hänvisning till en bestämmelse som ännu inte trätt i kraft bör därför inte vålla några problem. Ett annat alternativ är att i 1 § hänvisa till bestämmelsen i 5 kap. 46 § kommunallagen (1991:900) och i övriga paragrafer till bestämmel- serna i den nya kommunallagen. Den skulle i så fall behöva förenas med en övergångsbestämmelse som per den 1 januari 2018 skulle 
  
 747 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2015:24 
  
 stadga att det som anges om kommunallagen (1991:900) ska avse motsvarande bestämmelse i kommunallagen (2017:000). Detta riskerar emellertid snarare att skapa förvirring, varför utredningen valt den förstnämnda lösningen, med en hänvisning till den nya kommunallagen. 
  
 20.3Förslag till övriga lagändringar 
  
 Utredningens förslag: Ändringarna i lagen om kommunala folk- omröstningar, lagen om kommunala indelningsdelegerade, lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser, plan- och bygg- lagen och övriga följdändringar i andra författningar ska träda i kraft den 1 januari 2018. 
  
 I de författningar som innehåller hänvisningar till bestämmel- serna om överklagande genom laglighetsprövning ska en över- gångsbestämmelse tas in som stadgar att äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som tillkännagetts före ikraftträdan- det. 
  
 De föreslagna ändringarna i lagen om kommunala folkomröstningar, lagen om kommunala indelningsdelegerade, lagen om finansiell sam- ordning av rehabiliteringsinsatser, plan- och bygglagen och övriga ändringar i andra författningar utgör följdändringar och måste därför träda i kraft samtidigt som den nya kommunallagen träder i kraft, dvs. den 1 januari 2018. 
  
 För de författningar som innehåller hänvisningar till bestämmel- serna om överklagande genom laglighetsprövning behövs en över- gångsbestämmelse som på motsvarande sätt som i den föreslagna kommunallagen stadgar att äldre bestämmelser gäller för överkla- gande av beslut som tillkännagetts före ikraftträdandet. Några ytterligare övergångsbestämmelser bedöms inte behövas. 
  
 748 
  
 21 Författningskommentarer 
  
 21.1Förslaget till kommunallag (2017:000) 
  
 1 kap. Grunderna för den kommunala verksamheten Kommuner och landsting 
  
 1 § Sverige är indelat i kommuner och landsting. Varje landsting om- fattar ett län, om inte något annat är särskilt beslutat. 
  
 Första meningen i paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 1 § första stycket. Andra meningen motsvarar nuvarande 2 §. Andra meningen har dock ändrats på så vis att ”föreskrivet” har ändrats till ”beslutat”. Ändringen tydliggör att förändringar av indelningen i kommuner och landsting sker genom beslut och inte föreskrifter. Den nuvar- ande länsindelningen framgår – åtminstone indirekt – av regeringens tillkännagivande om länens indelning i kommuner (SFS 2007:229). Tillkännagivandet är inte normgivande utan anger endast hur Sveriges länsindelning ser ut vid en viss tidpunkt (prop. 2005/06:24 s. 5). Beslutet om indelning sker alltså genom särskilda beslut av regering och riksdag och inte genom föreskrifter. 
  
 2 § Kommuner och landsting sköter på demokratins och den kommu- nala självstyrelsens grund de angelägenheter som anges i denna lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 1 § andra stycket. Bestäm- melsen har språkligt justerats genom att begreppet ”i denna lag eller i särskilda föreskrifter” har ändrats till ”i denna lag eller annan för- fattning”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 749 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Röstberättigade medlemmar utser valda församlingar 
  
 3 § Beslutanderätten i kommuner och landsting utövas av valda för- samlingar som utses av röstberättigade medlemmar i allmänna val. 
  
 Beslut kan också fattas av andra kommunala organ i enlighet med vad som anges i denna lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen är ny. Den markerar att kommuner och landsting är demokratiskt styrda organ. Bestämmelsen är utformad med 14 kap. 1 § RF som förebild. Med vald församling enligt första stycket avses kommun- respektive landstingsfullmäktige. Med beslutanderätt avses beslut av mera grundläggande natur eller av mera generell räckvidd (prop. 1973:90 s. 231). Att kommunala organ som exem- pelvis nämnder kan fatta andra typer av beslut framgår av andra stycket. Bestämmelsen innebär alltså inte någon ändring av nuvar- ande kompetensfördelning. Att den valda församlingen benämns fullmäktige framgår av 3 kap. 1 §. Bestämmelser om rösträtt och medlemskap finns i 8 kap. 
  
 Bestämmelser i regeringsformen 
  
 4 § Bestämmelser om kommunernas och landstingens rätt att ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter och att meddela föreskrifter finns i rege- ringsformen. 
  
 I regeringsformen finns också bestämmelser om skyldigheten för den som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter att iaktta saklighet och opartiskhet. 
  
 Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 2 kap. 5 §. Bestäm- melsen har språkligt justerats. 
  
 Andra stycket är nytt och innehåller en hänvisning till objektivi- tetsprincipen i 1 kap. 9 § RF. Förslaget behandlas i avsnitt 8.8. 
  
 Lagens innehåll 
  
 5 § Denna lag innehåller bestämmelser om den kommunala kompe- tensen samt de kommunala organisations- och verksamhetsformerna. Lagen är indelad i följande kapitel: 
  
 – grunderna för den kommunala verksamheten (1 kap.), 
  
 750 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 –kommunala angelägenheter (2 kap.), 
  
 –kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer (3 kap.), 
  
 –förtroendevalda (4 kap.), 
  
 –fullmäktige (5 kap.), 
  
 –styrelsen och övriga nämnder (6 kap.), 
  
 –anställda (7 kap.), 
  
 –medborgarna (8 kap.), 
  
 –kommunal samverkan (9 kap.), 
  
 –överlämnande av kommunala angelägenheter (10 kap.), 
  
 –ekonomisk förvaltning (11 kap.), 
  
 –revision (12 kap.), och 
  
 –laglighetsprövning (13 kap.). 
  
 Paragrafen är ny. Den innehåller en innehållsförteckning för att orien- tera läsaren i lagen. 
  
 Hänvisning till annan lagstiftning 
  
 6 § Bestämmelser om indelningsändringar finns i lagen (1979:411) om ändringar i Sveriges indelning i kommuner och landsting. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 3 § första stycket. Bestäm- melsen har språkligt justerats genom att ”föreskrifter” har ändrats till ”bestämmelser”. 
  
 2 kap. Kommunala angelägenheter 
  
 Allmänna befogenheter och lokaliseringsprincipen 
  
 1 § Kommuner och landsting får själva ha hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller landstingets område eller deras medlemmar. 
  
 Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 2 kap. 1 §. I paragrafen regleras den grundläggande kommunala kompetensen och lokalise- ringsprincipen. Paragrafen uttrycker vad kommuner och landsting får göra. 
  
 751 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Uppgifter som andra har hand om 
  
 2 § Kommuner och landsting får inte ha hand om sådana angelägen- heter som enbart staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan ska ha hand om. 
  
 Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 2 kap. 1 §. Att kommuner och landsting trots sin allmänna kompetens inte ska ha hand om det som andra organ har ansvar för, tydliggörs genom att det anges i en egen paragraf. Bestämmelsen har språkligt justerats. 
  
 Europeiska unionen 
  
 3 § Kommuner och landsting får inom sina befogenheter tillhandahålla sådana tjänster av allmänt intresse som anges i Europeiska unionens fördrag. 
  
 Paragrafen om kommunernas och landstingens kompetens i förhål- lande till EU:s fördrag är ny och behandlas i avsnitt 13.3. Den mar- kerar deras roll att sköta tjänster av allmänt intresse även enligt  
 EU-rätten 
  oavsett om de är ekonomiska eller  
 icke-ekonomiska. 
  Att de inte får göra mer än vad deras kompetens tillåter enligt svensk rätt framgår av uttrycket ”inom sina befogenheter”. 
  
 Likställighetsprincipen 
  
 4 § Kommuner och landsting ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 2 §. 
  
 Förbud mot retroaktiva beslut 
  
 5 § Kommuner och landsting får inte fatta beslut med tillbakaverkan- de kraft till nackdel för medlemmarna. Sådana beslut får dock fattas om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 752 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 3 § och har språkligt juste- rats. För att undvika dubbla negationer uttrycker första meningen numera ett förbud medan den andra meningen beskriver under vilka restriktiva förutsättningar det över huvud taget är möjligt att fatta ett retroaktivt beslut. 
  
 Rätt att ta ut avgifter 
  
 6 § Kommuner och landsting får ta ut avgifter för tjänster och nyttig- heter som de tillhandahåller. För tjänster eller nyttigheter som de är skyldiga att tillhandahålla, får avgifter bara tas ut om det följer av lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 3 b §. Genom placeringen lyfts förutsättningarna för kommunalt avgiftsuttag fram. Bestäm- melserna i paragrafen har i förhållande till den nuvarande samman- förts till ett stycke och har språkligt justerats. Uttrycket ”är särskilt föreskrivet” har ersattas av ”följer av lag eller annan författning”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Självkostnadsprincipen 
  
 7 § Kommuner och landsting får inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som de tillhandahåller. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 3 c §. Dess framskjutna placering i lagen markerar vikten av den kommunala självkostnads- principen. I förhållande till den nuvarande utformningen har den språkligt justerats. 
  
 Kommunal näringsverksamhet 
  
 8 § Kommuner och landsting får driva näringsverksamhet, om den drivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttiga an- läggningar eller tjänster åt medlemmarna. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 §. Paragrafen har justerats språkligt genom att ”medlemmarna i kommunen eller landstinget” har ersatts med ”medlemmarna”. 
  
 753 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Stöd till andra näringsverksamheter 
  
 9 § Kommuner och landsting får genomföra åtgärder för att allmänt främja näringslivet i kommunen eller landstinget. 
  
 Individuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare får lämnas bara om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 8 §. 
  
 Konkurrensneutralitet 
  
 10 § När kommuner och landsting agerar på en marknad, ska de verka för att uppträda konkurrensneutralt. Detta gäller om inte annat följer av lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen om hur kommuner och landsting ska uppträda i rollen som marknadsaktör är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 13.4. Orden ”verka för” i första meningen innebär ett krav på aktiva överväg- anden och åtgärder. Kraven är i sig inte nya utan följer redan av annan lagstiftning som upphandlingsreglerna, statsstödsbestäm- melserna och reglerna om konkurrensbegränsande offentlig säljverk- samhet i konkurrenslagen (2008:579). För att paragrafen ska vara tillämplig förutsätts att kommuner och landsting är verksamma på en marknad, dvs. att ärendet eller hanteringen avser något som det finns en marknad med privata aktörer. Bestämmelsen är inte tillämplig i annan verksamhet än där kommunen eller landstinget agerar på en marknad, dvs. är marknadsaktör. Det innebär t.ex. att när en kommun utövar tillsyn över marknadens aktörer agerar den inte på marknaden utan i förhållande till den. Övervägandena och åtgärderna som krävs kan komma till uttryck t.ex. genom att full- mäktige antar ett program med riktlinjer om hur kommunen eller landstinget ska genomföra försäljningar eller hur man ska agera i olika verksamheter, oavsett om den bedrivs i egen regi, i bolag eller på annat sätt. Detta kan också aktualiseras i enskilda ärenden med avvägningar om hur t.ex. en försäljning av kommunal egendom ska genomföras. Om verksamheten ska bedrivas enligt affärsmässiga principer eller det finns andra regler som avviker från bestämmel- sen ska de enligt andra meningen i stället gälla. 
  
 754 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Statsstöd 
  
 11 § Kommunernas och landstingens möjligheter att utöva sina befo- genheter kan begränsas av bestämmelser om statsstöd. 
  
 Paragrafen om statsstöd är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 13.2. De kommunala befogenheterna i sig ändras inte genom regler om statligt stöd men däremot kan, som framgår av bestämmelsen, ut- övandet av dessa begränsas. Bestämmelser om statsstöd finns bl.a. i artiklarna  
 107–109 
  i  
 EUF-fördraget 
  och i lagen (2013:388) om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler. 
  
 Hänvisningar till annan lagstiftning 
  
 12 § Bestämmelser om kommunernas och landstingens angelägenheter finns även i lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter och i annan lag eller författning. 
  
 13 § Bestämmelser om konkurrensbegränsande offentlig säljverksam- het finns i konkurrenslagen (2008:579). 
  
 Paragraferna 12 och 13 §§ är nya. Dessa informerar om att det finns andra författningar som är betydelsefulla för kommunala angelägen- heter. Förslagen behandlas i avsnitten 18.3 och 18.8.2. Hänvisningen i 12 § till lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter ersätter en liknande hänvisning i nuvarande 3 kap. 11 §. Hänvisningen ersätter även nuvarande 2 kap. 4 § samt belyser att kommunala upp- gifter regleras även i olika specialförfattningar som socialtjänstlagen (2001:453) eller plan- och bygglagen (2010:900). Hänvisningen i 13 § lyfter fram de i sammanhanget och i praktiken betydelsefulla bestämmelserna om konkurrensbegränsande offentlig säljverksam- het i 3 kap.  
 27–32 
  §§ konkurrenslagen (2008:579) enligt vilka ett annars kompetensenligt förfarande i en kommunal verksamhet kan förbjudas. 
  
 755 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 3 kap. Kommunernas och landstingens organisation och verksamhetsformer 
  
 Fullmäktige 
  
 1 § I varje kommun och i varje landsting finns det en beslutande för- samling, ett fullmäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 1 §. Bestämmelsen har juste- rats språkligt. ”Kommunfullmäktige i kommunerna och landstings- fullmäktige i landstinget” har bytts ut mot ”ett fullmäktige”. Genom ändringen omfattas även de landsting som har regionfullmäktige enligt den särskilda regleringen om det. 
  
 Fullmäktigeberedningar 
  
 2 § Fullmäktige får inrätta fullmäktigeberedningar för beredning av ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden som ska avgöras av full- mäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § första stycket. Bestäm- melsen har justerats språkligt. 
  
 Nämnder 
  
 3 § Fullmäktige ska tillsätta en styrelse. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 2 §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt. Fullmäktige och styrelse är nu neutrala. Referen- serna till kommunfullmäktige och kommunstyrelse respektive lands- tingsfullmäktige och landstingsstyrelse har tagits bort. 
  
 4 § Fullmäktige ska tillsätta de nämnder som utöver styrelsen behövs för att fullgöra kommunens eller landstingets uppgifter. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt på så vis att satsen ”enligt särskilda författningar och för verksamheten i övrigt” har tagits bort. I begreppet uppgifter 
  
 756 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 ligger att det både handlar om specialreglerad obligatorisk verksam- het och oreglerad frivillig verksamhet. 
  
 Utskott och nämndberedningar 
  
 5 § Fullmäktige får bestämma att en nämnd ska ha ett eller flera utskott. Om fullmäktige inte har bestämt något om utskott, får nämnden 
  
 själv bestämma att utskott ska finnas. 
  
 En nämnd får i övrigt tillsätta de nämndberedningar som behövs. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 20 § och 21 § andra stycket. 
  
 Partssammansatta organ och självförvaltningsorgan 
  
 6 § Kommuner och landsting får inrätta partssammansatta organ som inom en nämnds verksamhetsområde ska svara för beredning, förvalt- ning och verkställighet. 
  
 7 § Kommuner och landsting får besluta att en nämnd får uppdra åt ett självförvaltningsorgan under nämnden att helt eller delvis sköta driften av en viss anläggning eller en viss institution. 
  
 Paragraferna 6 och 7 §§ är nya och endast av upplysningskaraktär, se avsnitt 18.8.3. De materiella bestämmelserna om partssamman- satta organ och självförvaltningsorgan finns i 7 och 8 kap. 
  
 Gemensam nämnd 
  
 8 § Kommuner och landsting får besluta att en nämnd ska vara gemen- sam med en annan kommun eller ett annat landsting. 
  
 Paragrafen är ny och endast av upplysningskaraktär, se avsnitt 18.8.3. De materiella bestämmelserna om gemensam nämnd finns i 9 kap. 
  
 Revisorer 
  
 9 § Kommuner och landsting ska utse revisorer för granskning av den kommunala verksamheten. 
  
 757 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 8 § och är endast av upplysningskaraktär, se avsnitt 18.8.3. De materiella bestämmelser- na om utseende av revisorer finns i 10 och 12 kap. 
  
 Kommunalförbund 
  
 10 § Kommuner och landsting får bilda kommunalförbund och lämna över skötseln av kommunala angelägenheter till sådana förbund. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 20 § första stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt på så vis att begreppet ”vården” har bytts ut mot ”skötseln”, se avsnitt 18.7.1. 
  
 Kommunala bolag, stiftelser och föreningar 
  
 11 § Kommuner och landsting får överlämna skötseln av kommunala angelägenheter till kommunala bolag, stiftelser och föreningar. 
  
 Privata utförare 
  
 12 § Kommuner och landsting får överlämna skötseln av kommunala angelägenheter till privata utförare. 
  
 Paragraferna 11 och 12 §§ är nya och endast av upplysningskaraktär. Av 11 § framgår dels att kommuner och landsting får bilda kom- munala bolag, stiftelser och föreningar, dels att de får överlämna skötseln av kommunala angelägenheter till dessa. Det finns alltså inget krav på att kommunen eller landstinget själv ska ha bildat t.ex. bolaget för att kunna överlämna skötseln av de kommunala ange- lägenheterna till det. De materiella bestämmelserna om kommunala bolag, stiftelser och föreningar samt privata utförare finns i 10 kap. Där framgår också vilka begränsningar som finns för att lämna över kommunala angelägenheter. 
  
 758 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Hänvisningar till annan lagstiftning 
  
 13 § Bestämmelser om den kommunala organisationen under krig eller krigsfara finns i lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. 
  
 Bestämmelser om kommuners och landstings organisation och kom- petens vid extraordinära händelser i fredstid finns i lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 3 § andra och tredje stycke- na. Bestämmelserna har redigerats språkligt. Begreppet ”föreskrifter” har ersatts av begreppet ”bestämmelser”. Begreppet ”befogenheter” har ersatts med ”kompetens”, se avsnitt 18.7. 
  
 14 § Bestämmelser om att vissa landsting samt Gotlands kommun får beteckna fullmäktige och styrelsen som regionfullmäktige och region- styrelsen finns i lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län. 
  
 Paragrafen är ny och av upplysningskaraktär. Den tydliggör att bl.a. vissa landsting får använda sig av begreppen regionfullmäktige och regionstyrelsen. 
  
 4 kap. Förtroendevalda Definition av förtroendevalda 
  
 1 § Med förtroendevalda avses i denna lag ledamöter och ersättare i fullmäktige, nämnder och fullmäktigeberedningar samt revisorer. 
  
 Med förtroendevalda avses också ledamöter och ersättare i den be- slutande församlingen, förbundsstyrelsen eller annan nämnd, de beslu- tande församlingarnas beredningar samt revisorer i ett kommunalför- bund. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § första och andra styckena. 
  
 759 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Kommunal- och landstingsråd 
  
 2 § En förtroendevald som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid ska ha benämningen kommunalråd, borgarråd, lands- tingsråd, oppositionsråd eller en annan benämning som fullmäktige bestämmer. 
  
 En sådan förtroendevald får tidigast väljas av fullmäktige vid första sammanträdet efter det att val av fullmäktige har hållits i hela landet. 
  
 Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § tredje stycket med tillägget att borgarråd lagts till. Förslaget behandlas i avsnitt 18.5.3. Tillägget innebär att fullmäktige även i andra kommuner och landsting än i Stockholms kommun kan bestämma att benämna den förtroendevalde som fullgör sitt uppdrag på heltid eller bety- dande del av heltid för borgarråd. Första stycket har också språkligt justerats. 
  
 Andra stycket motsvarar nuvarande 4 kap. 24 § andra stycket första meningen men har utvidgats på så vis att den nu gäller alla kommuner och landsting och inte bara Stockholms kommun och ett tillägg, ”tidigast”, har också gjorts. Bestämmelsen innebär att förtroendevalda som fullgör sina uppdrag på heltid eller betydande del av heltid kan väljas separat vid första sammanträdet efter ett val. Tillägget ”tidigast” tydliggör att valet av dessa förtroendevalda kan ske direkt vid första sammanträdet efter fullmäktigevalet men att det även kan ske vid ett senare sammanträde. Förslaget behandlas i avsnitt 18.5.3. Det är frivilligt för fullmäktige att tillämpa bestäm- melsen. Fullmäktige får välja sådana förtroendevalda i samband med att övriga ledamöter i styrelsen och nämnder väljs. Det går också att välja kommunalråd, landstingsråd m.fl. vid ett senare till- fälle under mandatperioden om ett sådant råd avgår eller om full- mäktige bedömer att det behövs ytterligare förtroendevalda som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid. I jämförelse med nuvarande lydelse i 4 kap. 24 § andra stycket första meningen har ”ägt rum” ersatts med ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 760 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Valbarhet 
  
 3 § Ledamöter och ersättare i fullmäktige väljs bland dem som har röst- rätt enligt 8 kap. 4 och 5 §§. 
  
 Vid valen av ledamöter och ersättare i nämnderna är, oberoende av vad som framgår av röstlängden, den valbar som vid tidpunkten för sådant val uppfyller de villkor som uppställs i 8 kap. 4 och 5 §§. Det- samma gäller vid valen av fullmäktigeberedningar och förtroendevalda som anges i 2 § första stycket samt vid val av revisorer. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 5 § med det tillägget att det uttryckligen också framgår vilka valbarhetsvillkor som ska gälla för kommunalråd, borgarråd m.fl. som ägnar sig åt sitt uppdrag på heltid eller en betydande del av heltid. Förslaget behandlas i avsnitt 18.5.3. 
  
 I övrigt är paragrafen språkligt redigerad, bl.a. är den uppdelad i två stycken. 
  
 4 § Bestämmelser om valbarhetshinder för direktören och förvaltnings- cheferna finns i 7 kap. 3 §. 
  
 Paragrafen är ny och är av upplysningskaraktär. Den hänvisar till den materiella bestämmelsen om valbarhetshinder för den som har den ledande ställningen bland personalen eller är chef för en förvalt- ning och som finns i 7 kap. 
  
 5 § Den som är vald till ledamot eller ersättare i fullmäktige är inte valbar som revisor inom den kommunen eller det landstinget. 
  
 Den som är redovisningsskyldig till kommunen eller landstinget är inte valbar som revisor för granskning av verksamhet som omfattas av redovisningsskyldigheten. Detsamma gäller make, sambo, föräldrar, barn, syskon eller andra närstående till den redovisningsskyldige. 
  
 6 § Den som är vald till revisor är inom den kommunen eller det lands- tinget inte valbar som 
  
 1.ledamot eller ersättare i fullmäktige, i en nämnd eller en full- mäktigeberedning, eller 
  
 2.ledamot eller ersättare i en sådan juridisk person som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§. 
  
 761 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragraferna 5 och 6 §§ motsvarar nuvarande 4 kap. 6 a §, som har delats upp i två paragrafer, med ett tillägg i 6 §. 
  
 Bestämmelserna i 5 § handlar om vilka personer som inte kan väljas till revisorer och motsvarar nuvarande 4 kap 6 a § första och andra styckena. 
  
 Bestämmelserna i 6 § handlar om att den som är vald till revisor inom kommunen eller landstinget inte är valbar till andra för- troendeuppdrag och motsvarar delvis nuvarande 4 kap. 6 a § tredje stycket. I 6 § första stycket punkten 1 har lagts till ”i fullmäktige”. Förslaget behandlas i avsnitt 17.10. Bestämmelsen innebär att en revisor i kommunen eller landstinget inte är valbar som ledamot eller ersättare i fullmäktige i den kommunen eller i det landstinget. Be- stämmelsen innebär även att en revisor inte genom efterträdarval kan väljas till ledamot eller ersättare i fullmäktige. 
  
 Uppdragets upphörande 
  
 7 § Fullmäktige ska befria en förtroendevald från uppdraget när den förtroendevalde önskar avgå, om det inte finns särskilda skäl mot det. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 9 §. 
  
 8 § Om en förtroendevald upphör att vara valbar, upphör uppdraget genast. För en förtroendevald som valts av fullmäktige upphör upp- draget vid nästa fullmäktigesammanträde, om inte fullmäktige beslu- tar att den förtroendevalde får ha kvar sitt uppdrag under återstoden av mandattiden. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 4 kap. 8 §. Andra meningen har ändrats på så vis att när en förtroendevald som har valts av fullmäktige upphör att vara valbar så upphör förtroendeuppdraget vid nästa fullmäktigesammanträde, om inte fullmäktige beslutar att den förtroendevalde ska få ha kvar sitt uppdrag under återstoden av mandattiden. Den nya bestämmelsen gäller endast sådana förtro- endevalda som utses av fullmäktige. Övriga förtroendevaldas upp- drag upphör samtidigt som de upphör att vara valbara. Med nästa fullmäktigesammanträde avses det första sammanträdet efter att den förtroendevalde upphört att vara valbar. Förslaget behandlas i avsnitt 18.4.1. 
  
 762 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 9 § Uppdragen för de förtroendevalda som har valts av fullmäktige upphör om 
  
 1.valet till fullmäktige har upphävts och omval har hållits, 
  
 2.rättelse har skett genom förnyad sammanräkning och mandat- fördelningen mellan partierna har ändrats, eller 
  
 3.extra val till fullmäktige har hållits. 
  
 När omvalet, sammanräkningen eller extra valet har avslutats, ska fullmäktige hålla nytt val av förtroendevalda för återstoden av mandat- tiden. 
  
 Uppdragen ska upphöra två månader efter det att omvalet, samman- räkningen eller extra valet har avslutats. Fullmäktige får dock besluta att de förtroendevalda som valts enligt andra stycket ska tillträda vid en tidigare tidpunkt, vid vilken uppdragen enligt första stycket då också upphör. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 4 kap. 7 § med en materiell ändring som innebär att de förtroendevaldas uppdrag kan upphöra tidigare än vad som i dag är föreskrivet. Det innebär också att de nyvalda förtroendevalda kan tillträda sina uppdrag tidigare än två månader efter omvalet, sammanräkningen eller extra valet har av- slutats. Förslaget behandlas i avsnitt 18.4.2. Bestämmelsen är mer flexibel och fullmäktige kan beroende på det politiska läget i kom- munen eller landstinget besluta att de nyvalda förtroendevalda ska få tillträda sina förtroendeuppdrag tidigare än två månader efter att omvalet, sammanräkningen eller extra valet har avslutats. 
  
 Paragrafen har också språkligt justerats bl.a. genom att ”ägt rum” och ”förrätta” ersatts med ”hållits” respektive ”hålla”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 10 § Fullmäktige får återkalla uppdraget för en förtroendevald som valts av fullmäktige, om den förtroendevalde 
  
 1.har vägrats ansvarsfrihet, eller 
  
 2.har dömts för ett brott på vilket fängelse i lägst två år kan följa och domen fått laga kraft. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 10 §. Paragrafen har språkligt justerats bl.a. genom att ”har vunnit laga kraft” i punkten 2 ersatts med ”fått laga kraft”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 763 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 11 § Fullmäktige får återkalla uppdragen för samtliga förtroendevalda i en nämnd 
  
 1.när den politiska majoriteten i nämnden inte längre är den- samma som i fullmäktige, eller 
  
 2.vid förändringar i nämndorganisationen. 
  
 Förtroendeuppdragen upphör att gälla när val av nya ledamöter och ersättare har hållits eller när en ny nämndorganisation träder i kraft. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 10 a §. I andra stycket har ”förrättats” ersatts med ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Ledighet från anställning 
  
 12 § Förtroendevalda har rätt till den ledighet från sina anställningar som behövs för att de ska kunna fullgöra sina uppdrag. Ledigheten ska omfatta tid för 
  
 1.möten i kommunala organ, 
  
 2.andra möten som är nödvändiga för uppdragen, 
  
 3.resor till och från mötena, och 
  
 4.behövlig dygnsvila omedelbart före eller efter mötena. 
  
 Rätt till ledighet enligt första stycket ska gälla även av fullmäktige utsedda styrelseledamöter, styrelsesuppleanter och lekmannarevisorer eller motsvarande andra revisorer och deras suppleanter i sådana juri- diska personer som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 11 §. 
  
 Ekonomiska förmåner 
  
 13 § Förtroendevalda har rätt till skälig ersättning för de arbetsinkomst- er och ekonomiska förmåner som de förlorar på grund av uppdraget. 
  
 14 § Förtroendevalda med funktionsnedsättning har rätt till skälig ersättning för resekostnader som uppkommer när de fullgör sina uppdrag. 
  
 15 § Förtroendevalda med barn som har behov av tillsyn har rätt till skälig ersättning för kostnader för barntillsyn som uppkommer när de fullgör sina uppdrag. 
  
 764 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragraferna  
 13–15 
  §§ motsvarar nuvarande 4 kap.  
 12–12 
  b §§ första styckena. Samtliga paragrafers andra stycken återfinns numera i 18 §. 
  
 Bestämmelsen i 14 § har språkligt justerats genom att begreppet ”funktionshinder” ersatts med ”funktionsnedsättning”, se av- snitt 18.7.4. 
  
 16 § Fullmäktige ska besluta om riktlinjer för ersättning enligt  
 13–15 
  §§. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 13 §. Paragrafen har språkligt omarbetats genom att ”enligt vilka grunder” har ersatts med ”rikt- linjer”. 
  
 17 § Fullmäktige får besluta att förtroendevalda i skälig omfattning ska få 
  
 1.ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget utöver vad som följer av 14 och 15 §§, 
  
 2.arvode för det arbete som är förenat med uppdraget, 
  
 3.pension, och 
  
 4.andra ekonomiska förmåner. 
  
 Om fullmäktige beslutar att arvode ska betalas, ska arvodet be- stämmas till lika belopp för lika uppdrag. 
  
 Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 4 kap. 14 § och andra stycket motsvarar nuvarande 4 kap. 15 § första stycket. 
  
 18 § Bestämmelserna i  
 13–15 
  §§ och 17 § andra stycket gäller inte förtroendevalda som fullgör uppdragen på heltid eller en betydande del av heltid. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 12 § andra stycket, 4 kap. 12 a § andra stycket, 4 kap. 12 b § andra stycket och 4 kap. 15 § andra stycket. 
  
 19 § Fullmäktige i Stockholms kommun får besluta att en sådan för- troendevald som avses i 2 § första stycket för sina uppdrag ska få eko- nomiska och andra förmåner som svarar mot de löne- och anställnings- villkor som gäller för dem som är anställda hos kommunen. 
  
 765 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 27 § och har språkligt juste- rats bl.a. genom att en hänvisning görs till 2 § första stycket i stället för att ange borgarråd i paragrafen, se avsnitt 18.5.3. 
  
 Initiativrätt 
  
 20 § Varje ledamot i fullmäktige får väcka motioner. 
  
 Ledamoten får också ställa interpellationer och frågor enligt 5 kap.  
 62–67 
  §§. 
  
 21 § Varje ledamot i nämnderna får väcka ärenden i nämnderna. 
  
 Paragraferna 20 och 21 §§ motsvarar nuvarande 4 kap. 16 § och 4 kap. 17 § första stycket. I 20 § är andra stycket språkligt justerad. 
  
 I båda paragraferna har förtydligats att varje enskild ledamot har rätt att själv väcka motioner och ärenden m.m. Flera ledamöter kan tillsammans också väcka motioner och ärenden. 
  
 22 § Varje revisor får väcka ärenden i en nämnd eller i en fullmäktige- beredning om ärendet rör granskningen av verksamheten i nämnden eller beredningen. 
  
 Paragrafen motsvarar 4 kap. 17 § andra stycket och 4 kap. 17 a §. Paragraferna är sammanslagna till ett stycke. I paragrafen har tyd- liggjorts att varje enskild revisor har en självständig rätt att väcka ärenden. Det utesluter inte att flera revisorer tillsammans väcker ärenden. 
  
 Ersättare 
  
 23 § När en ersättare tjänstgör har denne samma rättigheter som en ledamot. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 18 § första stycket. Para- grafen har omformulerats på så sätt att den anger vad en enskild ersättare har för rättigheter när hen tjänstgör. 
  
 766 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Förtroendevalda med funktionsnedsättning 
  
 24 § Kommuner och landsting ska verka för att förtroendevalda med funktionsnedsättning kan delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 33 §. I paragrafen har ”funk- tionshinder” ersatts med ”funktionsnedsättning”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Omröstning och beslut 
  
 25 § Varje ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har en röst. 
  
 26 § En ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har rätt att avstå från att delta i en omröstning eller i ett beslut. 
  
 Ordföranden är dock alltid skyldig att rösta, när det behövs för att ärendet ska kunna avgöras. 
  
 27 § En ledamot i en nämnd som deltar i handläggningen av ett ärende ska delta i avgörandet av ärendet, om ärendet avser myndighetsutöv- ning mot någon enskild. Ingen är dock skyldig att rösta för fler än ett förslag. 
  
 Paragraferna  
 25–27 
  §§ motsvarar nuvarande 4 kap.  
 19–21 
  §§. 
  
 I 27 § har de två styckena i nuvarande 4 kap. 21 § förts samman till ett stycke. 
  
 Reservation 
  
 28 § En förtroendevald som har deltagit i avgörandet av ett ärende får reservera sig mot beslutet. Reservationen ska anmälas innan samman- trädet avslutas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 22 §. Den bestämmelsens två stycken har förts samman till ett stycke. 
  
 767 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Närvarorätt 
  
 29 § Fullmäktige får besluta att en förtroendevald som inte är ledamot eller ersättare i en viss nämnd ska få närvara vid nämndens samman- träden och delta i överläggningarna men inte i besluten. 
  
 Beslutet får även innefatta att den förtroendevalde ska ha rätt att få sin mening antecknad i protokollet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 23 §. 
  
 Partistöd 
  
 30 § Kommuner och landsting får ge ekonomiskt bidrag och annat stöd till politiska partier för att stärka deras ställning i den kommu- nala demokratin (partistöd). 
  
 Partistöd får ges till de politiska partier som är representerade i full- mäktige och som är juridiska personer. Ett parti är representerat om det har fått mandat i fullmäktige för vilket en vald ledamot är fastställd enligt 14 kap. vallagen (2005:837). 
  
 Partistöd får ges också till ett parti som har upphört att vara repre- senterat i fullmäktige, dock endast under ett år efter det att represen- tationen upphörde. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 9 §. Nuvarande 2 kap. 9 § fjärde stycket har förts in i andra styckets första mening. 
  
 31 § Fullmäktige ska besluta om partistödets omfattning och formerna för det. Stödet får inte utformas så, att det otillbörligt gynnar eller miss- gynnar ett parti. Fullmäktige får besluta att endast mandat för vilket en vald ledamot är fastställd enligt 14 kap. vallagen (2005:837) ska beaktas vid fördelningen av partistödet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 10 §. Den bestämmelsens två stycken har förts samman till ett stycke. 
  
 32 § Beslut om att betala ut partistöd ska fattas av fullmäktige minst en gång per år. 
  
 768 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 33 § Beslut om partistöd ska innehålla ett krav på att mottagaren av partistödet årligen ska lämna en skriftlig redovisning som visar att partistödet har använts för det ändamål som anges i 30 § första stycket. 
  
 Redovisningen ska avse perioden den 1  
 januari–31 
  december och ges in till fullmäktige senast sex månader efter redovisningsperiodens utgång. En av mottagaren utsedd särskild granskare ska granska om redovisningen ger en rättvisande bild av hur mottagaren har använt partistödet. Granskarens rapport över granskningen ska bifogas redo- visningen. 
  
 Fullmäktige får besluta att stöd inte ska betalas till ett parti som inte lämnar redovisning och granskningsrapport enligt första och andra styckena. 
  
 Paragraferna 32 och 33 §§ motsvarar nuvarande 2 kap. 11 och 12 §§. Bestämmelserna i 33 § har omformulerats språkligt. 
  
 Politiska sekreterare 
  
 34 § Kommuner och landsting får anställa politiska sekreterare för att biträda de förtroendevalda i det politiska arbetet. 
  
 Politiska sekreterare får inte anställas för längre tid än till utgången av det år då val av fullmäktige ska hållas nästa gång i hela landet. 
  
 Bestämmelserna i lagen (1982:80) om anställningsskydd ska inte tillämpas för politiska sekreterare. 
  
 35 § En politisk sekreterare har rätt till den ledighet från sin anställ- ning som behövs för tjänstgöringen. 
  
 Bestämmelserna i 34 § motsvarar nuvarande 4 kap. 30 och 31 §§. Bestämmelserna i 34 § har justerats språkligt bl.a. genom att ”för- rättats” i andra stycket har ersatts med ”ska hållas”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Bestämmelsen i 35 § motsvarar nuvarande 4 kap. 32 §. 
  
 769 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 5 kap. Fullmäktige Fullmäktiges uppgifter 
  
 1 § Fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen eller landstinget, främst 
  
 1.mål och riktlinjer för verksamheten, 
  
 2.budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor, 
  
 3.nämndernas organisation och verksamhetsformer, 
  
 4.val av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar, 
  
 5.val av revisorer, 
  
 6.grunderna för ekonomiska förmåner till förtroendevalda, 
  
 7.årsredovisning och ansvarsfrihet, 
  
 8.folkomröstning i kommunen eller landstinget, och 
  
 9.extra val till fullmäktige. 
  
 Fullmäktige beslutar också i andra ärenden som anges i denna lag eller i andra författningar. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 9 §. Den har redigerats språkligt på så vis att ”frågor” i andra stycket har ändrats till ”ärenden”. 
  
 2 § Fullmäktige ska för varje mandatperiod anta ett program med mål och riktlinjer för skötseln av sådan verksamhet som bedrivs av kom- munen, landstinget eller privata utförare. 
  
 I programmet ska också anges 
  
 1.hur sådana mål och riktlinjer samt föreskrifter i lag eller annan författning ska följas upp, och 
  
 2.hur allmänhetens insyn i de privata utförarnas verksamhet ska tillgodoses. 
  
 Vad gäller kommunens eller landstingets egen verksamhet ska pro- grammet omfatta endast sådan verksamhet som enligt 10 kap. 1 § får utföras av privata utförare. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 19 b §. När det gäller den del av programmet som rör de privata utförarnas verksamhet behandlas det i prop. 2013/14:118 s. 95. 
  
 Det nya i paragrafen är bestämmelsen om att fullmäktiges program också ska omfatta den egenregiverksamhet som bedrivs av kommuner och landsting. Förslaget behandlas i avsnitt 6.6. Första 
  
 770 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 stycket anger att ett program ska antas. Detta program ska innehålla mål och riktlinjer för skötseln av den verksamhet som bedrivs av kommun, landsting eller privata utförare. Om fullmäktige eller nämnd redan har fattat beslut om mål och riktlinjer för verksam- heten kan dessa införlivas i programmet. Det framgår vidare av första stycket att fullmäktige ska anta ett program varje mandat- period. Det innebär att ett formellt beslut ska tas varje mandat- period. Det är dock möjligt att enbart fastställa ett befintligt program om fullmäktige inte finner skäl att ändra programmet. 
  
 Av andra stycket punkten 1 framgår att programmet ska ange hur de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller på området ska följas upp. Det är övergripande mål och riktlinjer som fullmäktige ska anta i programmet. Det kan t.ex. hand- la om beslut om verksamhetsinriktningar på olika områden. Kom- munen eller landstinget får självt besluta om programmet ska omfatta alla de kommunala tjänsterna eller om det ska vara olika program för de olika verksamhetsområdena. Även den nämnd som har ansvaret för ett visst område kan ha till uppgift att formulera mål för verk- samheten. Ofta befinner sig dessa mål på en högre detaljeringsnivå. 
  
 Att fullmäktige ska anta mål innebär att varje kommun och landsting ska formulera tydliga mål för sina privata utförare utifrån exempelvis effektivitets- och kvalitetssynpunkt. Finns andra krav som t.ex.  
 miljö-, 
  jämställdhets- eller integrationskrav ska dessa anges. Detta gäller numera också den verksamhet som bedrivs av kom- muner och landsting. 
  
 Programmet ska ange hur fullmäktiges mål och riktlinjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp. Det ska i programmet exempelvis anges om det bör vila ett särskilt ansvar på en speciell nämnd vad gäller uppföljning eller om det finns behov av att tillföra särskilda resurser för uppföljning. Om nämnderna förväntas göra sär- skilda risk- och sårbarhetsanalyser i något avseende är detta också något som bör anges. 
  
 Det ska vara ett gemensamt program, som omfattar både de tjänster som utförs i egen regi och den verksamhet som utförs av privata utförare. Ofta kan styrningen och uppföljningen ske på lik- nande sätt oavsett vem det är som utför verksamheten. 
  
 Punkten 2 motsvarar bestämmelsen i nuvarande andra stycke om att allmänhetens insyn ska tillgodoses. 
  
 771 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 I tredje stycket definieras vilken kommunalt bedriven verksamhet som programmet ska omfatta. Programmet ska endast omfatta sådan verksamhet som bedrivs av kommun och landsting och som enligt 10 kap. 1 § får utföras av privata utförare. Det innebär att övrig kommunal verksamhet som inte kan lämnas över till privata utförare inte ska omfattas av programmet, t.ex. kommunal tillsyns- och till- ståndsverksamhet eller undervisning i kommunal grundskola eller gymnasieskola som enligt skollagen med vissa undantag inte kan lämnas över från kommunen till privata utförare. 
  
 3 § Fullmäktige får uppdra åt en nämnd att i fullmäktiges ställe besluta i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Ärenden som anges i 1 och 2 §§ får dock inte delegeras till nämnderna. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 10 § första stycket. Hänvisningen till 2 § i andra meningen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 6.6. Hänvisningen innebär att uppgiften att ta fram ett pro- gram med mål och riktlinjer för verksamhet som utförs i egen regi och av privata utförare inte kan delegeras. 
  
 Hänvisningarna i andra meningen har också språkligt ändrats. Hänvisning görs till 1 § i stället för till ”första stycket eller som en- ligt lag eller annan författning ska avgöras av fullmäktige”. 
  
 4 § I samband med att budgeten fastställs eller anslag annars beviljas får fullmäktige uppdra åt en nämnd att genomföra en viss verksamhet inom ramen för de riktlinjer om verksamheten som fullmäktige har fastställt, om inte något annat följer av lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 12 §. Bestämmelsen har redigerats språkligt. Uttrycket ”andra generella beslut” har strukits eftersom det omfattas av begreppet riktlinjer, se avsnitt 18.7.3. Ett tillägg ”eller annan författning” har gjorts för att hänvisningarna ska vara enhetliga, se avsnitt 18.7.4. 
  
 772 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Antalet ledamöter och ersättare 
  
 5 § Fullmäktige bestämmer hur många ledamöter som fullmäktige ska ha. 
  
 Antalet ska bestämmas till ett udda tal och till minst 
  
 21 i kommuner med 8 000 röstberättigade eller därunder, 
  
 31 i kommuner med över 8 000 till och med 16 000 röstberättigade och i landsting med 140 000 röstberättigade eller därunder, 
  
 41 i kommuner med över 16 000 till och med 24 000 röstberätti- gade, 
  
 51 i kommuner med över 24 000 till och med 36 000 röstberätti- gade och i landsting med över 140 000 till och med 200 000 röstberät- tigade, 
  
 61 i kommuner med över 36 000 röstberättigade, 
  
 71 i landsting med över 200 000 röstberättigade, och 
  
 101 i kommuner med över 600 000 röstberättigade och i landsting med över 300 000 röstberättigade. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 1 §. I andra stycket finns ett nytt sista led som i huvudsak motsvarar nuvarande 5 kap. 1 § tredje stycket. Förslaget behandlas i avsnitt 18.5.4. Ledet har gjorts kommunneutral, dvs. den tidigare hänvisningen till Stockholms kommun har utmönstrats. Genom att gränsen har satts vid 600 000 röstberättigade träffar bestämmelsen i praktiken enbart Stockholms kommun. Bestämmelsen har i övrigt redigerats språkligt på så vis att begreppet ”invånare” har utmönstrats, se avsnitt 18.7.2. 
  
 6 § Vid tillämpningen av 5 § ska antalet röstberättigade beräknas på grundval av uppgifterna i folkbokföringsdatabasen enligt lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbok- föringsverksamhet den 1 mars året före valåret. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 2 §. 
  
 7 § Om fullmäktige beslutar att antalet ledamöter i fullmäktige ska ändras, ska beslutet tillämpas först när val av fullmäktige hålls nästa gång i hela landet. Beslutet ska fattas före utgången av februari månad valåret. Länsstyrelsen ska genast underrättas om beslutet. 
  
 773 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 3 §. Den paragrafens tre stycken har sammanförts till ett stycke. 
  
 Paragrafen har redigerats språkligt på så vis att begreppet ”för- rättats” har bytts ut mot ”hålls”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 8 § För ledamöter i fullmäktige ska det finnas ersättare. 
  
 Fullmäktige bestämmer hur många ersättarna ska vara. Antalet ska utgöra en viss andel, dock högst hälften av det antal platser som varje parti får i fullmäktige. Beslutet ska fattas före utgången av februari månad valåret. Länsstyrelsen ska genast underrättas om beslutet. 
  
 Bestämmelser om att utse ersättare finns i vallagen (2005:837). 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 4 §. Andra och tredje styckena har redigerats språkligt bl.a. på så vis att begreppet ”föreskrifter” har ersatts med ”bestämmelser”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 Ordinarie val 
  
 9 § Ledamöterna och ersättarna i fullmäktige ska väljas för fyra år räknat från och med den 15 oktober valåret. 
  
 Om Valprövningsnämnden har beslutat om omval enligt 14 kap. 27 § vallagen (2005:837), ska dock mandattiden förlängas till dess omvalet har avslutats. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 5 §. 
  
 Extra val 
  
 10 § Fullmäktige får besluta om extra val till fullmäktige mellan ordi- Boone val. Extra val ska hållas om minst två tredjedelar av de närva- rande ledamöterna röstar för det. Ett beslut om extra val får dock inte fattas förrän sex månader har förflutit från det nyvalda fullmäktiges första sammanträde. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 5 a §. Den paragrafens tre stycken har sammanförts till ett stycke. 
  
 774 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ordförande och vice ordförande 
  
 11 § Fullmäktige väljer bland sina ledamöter en ordförande och en eller flera vice ordförande, som tillsammans utgör fullmäktiges presidium. Fullmäktige bestämmer tiden för uppdragen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 6 §. Den paragrafens två stycken har sammanförts till ett stycke. 
  
 Tidpunkt för sammanträdena 
  
 12 § Fullmäktige bestämmer när ordinarie sammanträden ska hållas. Sammanträde ska hållas också om styrelsen eller minst en tredjedel 
  
 av fullmäktiges ledamöter begär det eller om ordföranden anser att det behövs. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 7 §. 
  
 Hur sammanträdena tillkännages 
  
 13 § Ordföranden ska tillkännage tid och plats för varje sammanträde med fullmäktige och uppgifter om de ärenden som ska behandlas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 8 §. Den paragrafens två stycken har sammanförts till ett stycke. Bestämmelserna har redi- gerats språkligt på så vis att begreppet ”kungörelse” har utmönstrats. I stället används begreppet ”tillkännage”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 14 § Fullmäktiges sammanträden ska tillkännages på kommunens eller landstingets anslagstavla minst en vecka före sammanträdesdagen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 9 § första stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt bl.a. på så vis att begreppen ”kun- görelsen” och ”anslås” har utmönstrats, se avsnitt 18.7.4. I bestämmel- sen anges nu att sammanträden ska tillkännages på kommunens eller landstingets anslagstavla minst en vecka före sammanträdesdagen. Regler om anslagstavlan finns i 8 kap.  
 18–20 
  §§. 
  
 775 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 15 § Om ett ärende är så brådskande att det inte hinner tillkännages enligt 13 och 14 §§, ska uppgift om ärendet tillkännages på anslags- tavlan senast vardagen närmast före sammanträdesdagen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 11 § första stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt på så vis att begreppen ”kungöras”, ”kungörelsen” och ”anslås” har utmönstrats. I stället används nu begreppet ”tillkännages”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Kallelse till sammanträde 
  
 16 § Varje ledamot och ersättare ska på lämpligt sätt kallas till sam- manträde minst en vecka före sammanträdesdagen. Kallelsen ska inne- hålla uppgift om tid och plats för sammanträdet och om de ärenden som ska behandlas. 
  
 Information om sådana ärenden som tillkännagetts enligt 15 § ska på lämpligt sätt lämnas till varje ledamot och ersättare så att den kan antas nå dem senast vardagen närmast före sammanträdesdagen. 
  
 Första stycket motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 9 § andra stycket. Bestämmelsen har redigerats språkligt på så vis att begreppet ”kun- görelse” har ändrats till ”kallelse”, se avsnitt 18.7.4. I första stycket andra meningen finns en ny bestämmelse om att kallelsen ska inne- hålla samma uppgifter som tillkännagivandet. 
  
 Andra stycket motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 11 § andra stycket. Bestämmelsen har ändrats på så vis att det inte längre är kungörel- sen som ska lämnas till ledamöter och ersättare, utan det är informa- tion om de ärenden som tillkännagetts sent som ska lämnas till dem. 
  
 Bestämmelserna öppnar för att kallelserna ska kunna skickas via  
 e-post. 
  
 Deltagande på distans 
  
 17 § Ledamöter får delta i fullmäktiges sammanträden på distans, om fullmäktige har beslutat det. Deltagandet ska i sådant fall ske genom ljud- och bildöverföring i realtid samt på ett sådant sätt att samtliga deltagare kan se och höra varandra och delta på lika villkor. 
  
 En ledamot som deltar på distans ska anses vara närvarande vid fullmäktiges sammanträde. 
  
 776 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 38 a §. Bestämmelserna i första stycket har redigerats språkligt. 
  
 Ersättarnas tjänstgöring 
  
 18 § Om en ledamot är förhindrad att inställa sig till ett sammanträde eller att fortsätta delta i ett sammanträde, ska en ersättare tjänstgöra i ledamotens ställe. 
  
 19 § Ersättarna ska tjänstgöra enligt den mellan dem bestämda ord- ningen. En ersättare som har börjat tjänstgöra har dock alltid företräde oberoende av turordningen. En ersättare som avbryter tjänstgöringen på grund av jäv i ett ärende får åter tjänstgöra, sedan ärendet har hand- lagts. 
  
 20 § En ledamot som inställer sig under ett pågående sammanträde eller till ett fortsatt sammanträde har rätt att tjänstgöra även om en ersättare har trätt in i ledamotens ställe. 
  
 21 § En ledamot som har avbrutit tjänstgöringen vid ett sammanträde på grund av något annat hinder än jäv får därefter under samma dag inte tjänstgöra vid sammanträdet. 
  
 22 § I kommunfullmäktige har ersättare från samma valkrets som leda- moten företräde till tjänstgöring. 
  
 Om samtliga ersättare för en ledamot i kommunfullmäktige är förhindrade att inställa sig eller att fortsätta delta i ett sammanträde, ska i ledamotens ställe den ersättare inträda som enligt den bestämda ordningen står i tur att tjänstgöra för den ledamot som har fått den första platsen för partiet i valkretsen. Om en sådan ersättare inte kan tjänstgöra, ska den ersättare inträda som står i tur att tjänstgöra för den ledamot som har fått den andra platsen för partiet i valkretsen och så vidare efter samma grund. 
  
 Om partiets samtliga ersättare i valkretsen är förhindrade att in- ställa sig eller att fortsätta delta i ett sammanträde, ska den ersättare inträda som har utsetts för partiet i någon annan valkrets efter den grund som nyss har sagts. Den ersättare som har utsetts i den valkrets där partiets röstetal är högst har då företräde. 
  
 777 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragraferna  
 18–22 
  §§ motsvarar nuvarande 5 kap.  
 12–16 
  §§. Bestäm- melserna i 18 och 22 §§ har redigerats språkligt bl.a. på så vis att ”vidare” har bytts ut mot ”fortsätta”. I 19 § har de tre styckena i nuvarande 5 kap. 13 § förts samman till ett stycke. 
  
 Ärenden i fullmäktige 
  
 23 § Ärenden i fullmäktige får väckas av 
  
 1.en nämnd, 
  
 2.en ledamot genom motion, 
  
 3.en revisor, om ärendet gäller förvaltning som har samband med revisionsuppdraget eller om ärendet gäller granskningen, 
  
 4.en fullmäktigeberedning, om fullmäktige har beslutat det, eller 
  
 5.styrelsen i en sådan juridisk person som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§, om fullmäktige har beslutat det för särskilda fall. 
  
 Ärenden i fullmäktige får även väckas genom medborgarförslag och folkinitiativ enligt 8 kap. 7 och 8 §§. 
  
 Första stycket motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 23 § första stycket. I första stycket har förtydligats att varje revisor har rätt att väcka ärenden. Andra stycket är nytt och är endast av upplysningskaraktär. Bestämmelsen hänvisar till bestämmelserna om medborgarförslag och folkinitiativ i 8 kap. Första stycket 4 har redigerats språkligt på så vis att ordet ”föreskrivit” har ändrats till ”beslutat”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 24 § Fullmäktige ska besluta i ärenden som avses i 23 §. 
  
 Fullmäktige får dock överlåta till styrelsen eller en annan nämnd att besluta i ett ärende som har väckts genom medborgarförslag, utom i de fall som anges i 1 §. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 25 §. Bestämmelsen i första stycket har språkligt justerats eftersom bestämmelserna om med- borgarförslag och folkinitiativ flyttats till 8 kap. 
  
 778 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Anmärkning och ansvarsfrihet 
  
 25 § Fullmäktige ska vid ett sammanträde före utgången av juni månad året efter det år som revisionen avser besluta om ansvarsfrihet ska be- viljas eller vägras. Beslutet ska motiveras om det inte är uppenbart obehövligt. 
  
 Om revisorerna enligt 12 kap. 12 § riktat anmärkning mot en nämnd eller en fullmäktigeberedning eller mot enskilda förtroende- valda i sådana organ, ska fullmäktige besluta om anmärkningen även ska framställas från fullmäktiges sida. Fullmäktige får rikta anmärk- ning även om revisorerna inte gjort det. Besluten om anmärkning ska motiveras. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 25 a §  
 första–tredje 
  styckena. Bestämmelserna i andra stycket har i förhållande till nuvarande para- graf sammanförts till ett stycke och språkligt redigerats. 
  
 26 § Om ansvarsfrihet vägras, får fullmäktige återkalla uppdraget en- ligt 4 kap. 10 § eller besluta att skadeståndstalan ska väckas. 
  
 Talan som inte grundas på brott ska väckas inom ett år från det att beslutet om vägrad ansvarsfrihet fattades. Annars är rätten till sådan talan förlorad. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 25 b §. I första stycket görs en ny hänvisning till 4 kap. 10 §, av vilken det framgår att full- mäktige får återkalla uppdraget för en förtroendevald som valts av fullmäktige, om den förtroendevalde har vägrats ansvarsfrihet. 
  
 Hur ärendena bereds 
  
 27 § Innan ett ärende avgörs av fullmäktige, ska det ha beretts an- tingen av en nämnd vars verksamhetsområde ärendet berör eller av en fullmäktigeberedning. 
  
 28 § Om ett ärende har beretts bara av en fullmäktigeberedning, ska en nämnd vars verksamhetsområde ärendet berör alltid ges tillfälle att yttra sig. 
  
 779 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 29 § Styrelsen ska alltid ges tillfälle att yttra sig i ett ärende som har beretts av en annan nämnd eller av en fullmäktigeberedning. 
  
 Styrelsen ska lägga fram förslag till beslut i ett ärende, om inte någon annan nämnd eller en fullmäktigeberedning har gjort det. 
  
 30 § Fullmäktige får hålla val utan föregående beredning. 
  
 Ett ärende som avser avsägelse från ett uppdrag som förtroendevald behöver inte heller beredas. 
  
 31 § De år då val av fullmäktige har hållits i hela landet får nyvalda fullmäktige besluta om att ändra mandattiden för en nämnd eller att ändra antalet ledamöter eller ersättare i en nämnd utan föregående beredning. 
  
 32 § Fullmäktige får besluta om extra val till fullmäktige utan före- gående beredning. 
  
 Paragraferna  
 27–32 
  §§ motsvarar nuvarande 5 kap.  
 26–30 
  a §§. Be- stämmelserna i 30 och 31 §§ har redigerats språkligt på så vis att ”förrätta” respektive ”förrättats” har ersatts med ”hålla” respektive ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 33 § Fullmäktige får behandla revisionsberättelsen utan föregående beredning. Fullmäktige ska dock hämta in förklaring över 
  
 1.anmärkning som framställts i revisionsberättelsen, och 
  
 2.revisorernas uttalande att ansvarsfrihet inte tillstyrks. Revisorerna och deras sakkunniga ska alltid ges tillfälle att yttra sig 
  
 vid fullmäktiges behandling av revisionsberättelsen. 
  
 Om en förtroendevald har vägrats ansvarsfrihet, får fullmäktige också utan ytterligare beredning besluta att den förtroendevaldes upp- drag ska återkallas enligt 4 kap. 10 §. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 31 §. Bestämmelsen i första stycket har redigerats språkligt. I andra stycket har tillkommit ett krav på att revisorernas sakkunniga ska ha rätt att yttra sig. Förslaget behandlas i avsnitt 17.8. 
  
 34 § Ett brådskande ärende får avgöras trots att ärendet inte har be- retts, om samtliga närvarande ledamöter är ense om beslutet. 
  
 780 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 35 § Fullmäktiges beslut att enligt 24 § andra stycket överlåta till styrel- sen eller en annan nämnd att besluta i ett ärende som har väckts genom medborgarförslag får fattas utan föregående beredning. 
  
 36 § En motion eller ett medborgarförslag ska om möjligt beredas så, att fullmäktige kan fatta beslut inom ett år från det att motionen eller medborgarförslaget väcktes. 
  
 Om beredningen inte kan avslutas inom denna tid, ska detta och vad som har kommit fram vid beredningen anmälas till fullmäktige inom samma tid. Fullmäktige får då avskriva motionen eller med- borgarförslaget från vidare handläggning. 
  
 Paragraferna  
 34–36 
  §§ motsvarar nuvarande 5 kap.  
 32–33 
  §§. I 35 § har det förtydligats vilka beslut som får fattas utan föregående bered- ning. 36 § första stycket har redigerats språkligt på så vis att ”bör” har ersatts med ”ska om möjligt”. 
  
 37 § Fullmäktige får besluta att det som ett led i beredningen av ett ärende som fullmäktige ska handlägga ska hämtas in synpunkter från medlemmarna. 
  
 Detta kan ske genom folkomröstning, opinionsundersökning eller något liknande förfarande. Vid opinionsundersökning eller liknande förfarande får valnämnden i kommunen anlitas, om nämndens verk- samhet i övrigt inte hindras av det. 
  
 Ska synpunkter hämtas in genom en folkomröstning får fullmäktige besluta att det, med tillämpning av 5 kap. vallagen (2005:837), ska framställas röstlängd och röstkort för omröstningen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 34 §  
 första–tredje 
  styckena. Bestämmelserna har redigerats språkligt, bl.a. på så vis att det i första stycket hänvisas till ”medlemmarna”, inte till ”medlemmar i kom- munen eller landstinget”. 
  
 38 § Har ett folkinitiativ väckts enligt 8 kap. 8 § ska fullmäktige besluta att folkomröstning ska hållas, om 
  
 1.den fråga som initiativet avser är sådan att fullmäktige kan be- sluta om den, och 
  
 2.inte minst två tredjedelar av de närvarande ledamöterna röstar mot förslaget. 
  
 781 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Vid sådan folkomröstning ska bestämmelsen i 37 § tredje stycket tillämpas. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 34 a §. Hänvisningen till lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar är borttagen. Av 40 § följer indirekt att den lagen tillämpas. Av 1 § lagen om kom- munala folkomröstningar framgår dessutom uttryckligen att den ska tillämpas vid folkomröstningar enligt kommunallagen. 
  
 39 § Kommunen har rätt att få ersättning för de kostnader som för- anleds av att ett landsting anlitar valnämnden. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 35 §. 
  
 40 § Bestämmelser om förfarandet vid folkomröstning finns i lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 34 § fjärde stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt på så vis att begreppet ”närmare före- skrifter” har ändrats till ”bestämmelser”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 Rätt och skyldighet för andra än ledamöterna att medverka 
  
 41 § En förtroendevald som anges i 4 kap. 2 § första stycket, och som inte är ledamot i fullmäktige, ska närvara vid fullmäktiges samman- träden. Han eller hon får delta i överläggningarna och framställa för- slag men inte delta i besluten. 
  
 Paragrafen är ny. Den motsvarar delvis nuvarande 4 kap. 28 § med den ändringen att bestämmelsen utvidgas till att gälla för alla kom- muner och landsting inte bara Stockholms kommun. Förslaget be- handlas i avsnitt 18.5.3. 
  
 Bestämmelserna gäller bara den förtroendevald som anges i 4 kap. 2 § första stycket men som inte är ledamot i fullmäktige. Skyldig- heten för en sådan förtroendevald att närvara vid fullmäktigesam- manträdena innebär inte att frånvaro av förtroendevald medför att de beslut som fattas vid sammanträdena blir ogiltiga. Eftersom de inte är ledamöter i fullmäktige gäller inte rätten att delta i överlägg- ningar i sådana ärenden i vilka det föreligger sekretess. 
  
 782 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 42 § Fullmäktige får bestämma att också andra än ledamöter och de som anges i 41 § ska ha rätt att delta i överläggningarna men inte i besluten. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 21 §. En hänvisning har lagts till som en följd av den nya bestämmelsen i 41 §. 
  
 43 § Ordföranden och vice ordföranden i en nämnd, revisorerna samt de anställda i kommunen eller landstinget är skyldiga att lämna upp- lysningar vid fullmäktiges sammanträden, om fullmäktige begär det och om det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 22 § första stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt på så vis att hänvisning görs till ”sekre- tess”, inte till ”sekretess enligt lag”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Offentlighet och ordning vid sammanträdena 
  
 44 § Fullmäktiges sammanträden är offentliga. 
  
 Fullmäktige får dock besluta att överläggningen i ett visst ärende ska hållas inom stängda dörrar. Ersättarna får närvara vid en sådan överläggning, även när de inte tjänstgör. 
  
 45 § Ordföranden leder fullmäktiges sammanträden och ansvarar för ordningen vid sammanträdena. 
  
 Ordföranden får visa ut den som uppträder störande och inte rättar sig efter tillsägelse. 
  
 Paragraferna 44 och 45 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 38 och 39 §§. I 45 § andra stycket har en språklig justering gjorts. 
  
 Offentlighet vid fullmäktigeberednings sammanträden 
  
 46 § En fullmäktigeberednings sammanträden ska hållas inom stängda dörrar. En sådan beredning får dock besluta att dess sammanträden ska vara offentliga, om fullmäktige har medgett det. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § andra stycket. 
  
 783 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Beslutförhet 
  
 47 § Fullmäktige får handlägga ett ärende bara om mer än hälften av ledamöterna är närvarande. Fullmäktige får dock bestämma att inter- pellationer och frågor får besvaras även om färre ledamöter är när- varande. 
  
 48 § Om en ledamot enligt 49 eller 50 § är jävig i ett ärende, får full- mäktige handlägga ärendet, även om antalet deltagande på grund av jävet inte uppgår till det antal som föreskrivs i 47 §. 
  
 Paragraferna 47 och 48 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 18 och 19 §§. I 47 § har de två styckena i nuvarande 5 kap. 18 § förts samman till ett stycke. 
  
 Jäv 
  
 49 § En ledamot får inte delta i handläggningen av ett ärende som personligen rör ledamoten själv, ledamotens make, sambo, föräldrar, barn eller syskon eller någon annan närstående. 
  
 Bestämmelserna i 6 kap. 30 § andra och tredje styckena och 32 § om verkan av jäv ska tillämpas också på fullmäktige. Vad som där sägs om nämnd ska i stället gälla fullmäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 20 § första och tredje styckena. Bestämmelserna har redigerats språkligt, bl.a. har ”föreskrifterna” i andra stycket ändrats till ”bestämmelserna”. 
  
 50 § Den som är redovisningsskyldig till kommunen eller landstinget får inte delta i 
  
 1.val av revisor för granskning av verksamhet som omfattas av redovisningsskyldigheten, eller 
  
 2.handläggningen av ärenden om ansvarsfrihet för verksamheten. Detsamma gäller make, sambo, föräldrar, barn, syskon eller annan när- stående till den redovisningsskyldige. 
  
 784 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 20 a §. Den paragrafens två stycken har förts samman till ett stycke. Bestämmelserna har redi- gerats språkligt. I sista meningen har bl.a. ”barn eller syskon eller” ändrats till ”barn, syskon eller”. 
  
 51 § Trots 50 § får enskilda förtroendevalda mot vilka anmärkning kan riktas enligt 12 kap. 12 § andra stycket delta i fullmäktiges över- läggningar, när revisionsberättelsen över den verksamhet som de har ansvaret för behandlas. 
  
 Ordföranden och vice ordföranden i en nämnd får också delta i fullmäktiges överläggning när verksamhet inom den egna nämnden behandlas. 
  
 Vad som nu har sagts gäller även om de förtroendevalda inte är ledamöter i fullmäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 20 b §. 
  
 Bordläggning och återremiss 
  
 52 § Ett ärende ska bordläggas eller återremitteras, om det begärs av minst en tredjedel av de närvarande ledamöterna. Enkel majoritet krävs dock om ärendet tidigare bordlagts eller återremitterats på begäran av en minoritet. 
  
 För bordläggning eller återremiss i fråga om val krävs enkel majo- ritet. Ett ärende om extra val ska dock alltid bordläggas första gången det tas upp till behandling. 
  
 Motiveringen till ett beslut om återremiss ska bestämmas av de ledamöter som begärt återremittering. Vid flera motiveringar får ord- föranden pröva vilken motivering som biträds av minst en tredjedel av de närvarande ledamöterna. 
  
 53 § Ett bordlagt ärende ska behandlas på fullmäktiges nästa samman- träde, om fullmäktige inte beslutar något annat. 
  
 Paragraferna 52 och 53 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 36 och 37 §§. I 52 § har de tredje och fjärde styckena i nuvarande 5 kap. 36 § förts samman till ett stycke. 
  
 785 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Hur ärendena avgörs 
  
 54 § Ordföranden ska se till att bara sådana ärenden avgörs som har tillkännagetts enligt  
 13–15 
  §§. 
  
 Ett brådskande ärende får dock avgöras om samtliga närvarande ledamöter beslutar det. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 40 § första och andra styckena. Bestämmelserna har redigerats språkligt. I första stycket har bl.a. begreppet ”kungjorts” ersatts av ”tillkännagetts”, se avsnitt 18.7.4. Även i andra stycket har en språklig justering gjorts genom att ”utan hinder av nämnda föreskrifter” tagits bort. Att bestämmelsen i andra stycket innebär en möjlighet att avvika från första stycket framgår 
  
 redan av ordet ”dock”. 
  
 55 § När överläggningen har avslutats, lägger ordföranden fram för- slag till beslut. 
  
 Förslagen ska utformas så, att de kan besvaras med ja eller nej. Ordföranden redovisar därefter sin uppfattning om vad som har 
  
 beslutats och bekräftar beslutet med ett klubbslag, om inte omröstning begärs. 
  
 56 § Om omröstning begärs, ska den ske öppet utom i ärenden som avser val eller anställning av personal. 
  
 57 § Utgången bestäms genom enkel majoritet, om inte något annat anges i denna lag eller annan författning. 
  
 58 § Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst. 
  
 I ärenden som avser val eller anställning av personal fattas beslutet dock genom lottning. 
  
 59 § Ordföranden ska vägra att lägga fram ett förslag till beslut, om ordföranden anser att förslaget innebär att ett nytt ärende väcks. 
  
 Ordföranden får vägra att lägga fram ett förslag till beslut, om ordföranden anser att förslaget skulle leda till ett beslut som strider mot lag eller annan författning. Fullmäktige får dock besluta att förslaget ändå ska läggas fram. 
  
 786 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragraferna  
 55–59 
  §§ motsvarar nuvarande 5 kap.  
 41–45 
  §§. Bestäm- melsen i 55 § tredje stycket har redigerats språkligt bl.a. på så att ”befäster” har ersatts med ”bekräftar”. Bestämmelsen i 57 § har redigerats språkligt bl.a. på så vis att ”om inte något annat är föreskrivet” har ändrats till ”om inte något annat anges i denna lag eller annan författning”, se avsnitten 18.7.3 och 18.7.4. 
  
 Proportionella val 
  
 60 § Om det begärs av det antal väljande som anges i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska följande val vara proportio- nella: 
  
 1.val av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar, 
  
 2.val av revisorer som avses i 12 kap. 4 och 5 §§, 
  
 3.val av mer än hälften av ledamöter och samtliga suppleanter i styrelsen för aktiebolag, 
  
 4.val av ledamöter och suppleanter i styrelsen för ekonomiska för- eningar eller stiftelser, och 
  
 5.val av revisorer och revisorssuppleanter samt lekmannarevisorer som ska granska styrelsens förvaltning i aktiebolag, ekonomiska fören- ingar och stiftelser. 
  
 Första stycket 1 ska inte gälla vid val till en nämnd som avses i 6 kap. 1 § 2, om två tredjedelar av de närvarande ledamöterna i full- mäktige vid inrättandet av nämnden har röstat för att ledamöter i nämnden ska väljas på någon annan grund än partipolitisk. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 46 § första stycket samt nuvarande 5 kap. 46 § tredje stycket. I första stycket har förtydligats att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt tillämpas endast om det begärs. Nuvarande första stycket 3 har delats upp i tre punkter  
 (3–5). 
  I första stycket 3 finns ett nytt undantag från kravet på att val av ledamöter i aktiebolag ska ske proportionellt enligt 2 § lagen om proportionellt valsätt. Förslaget behandlas i avsnitt 9.11. En minoritet av ledamöterna kan utses på annat sätt än proportionellt. Bestämmelsen är endast en frivillig möjlighet och innebär inte något krav på att ledamöter ska utses på detta sätt. Det nya undantaget omfattar inte suppleanter. 
  
 787 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 61 § Om fullmäktiges val av ledamöter och ersättare i vissa statliga styrelser och andra organ finns det bestämmelser i lag eller annan för- fattning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 48 §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt på så vis att begreppet ”särskilda föreskrifter” har ändrats till ”bestämmelser i lag eller annan författning”, även om det för närvarande endast förekommer i lag, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Interpellationer 
  
 62 § Interpellationer får ställas av ledamöterna och riktas till ord- föranden i en nämnd eller en fullmäktigeberedning samt till de för- troendevalda i övrigt som fullmäktige bestämmer. 
  
 Fullmäktige i Stockholms kommun får besluta att interpellationer får ställas bara till förtroendevald som anges i 4 kap. 2 § första stycket. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 52 § första och andra stycke- na. Andra stycket har redigerats språkligt och hänvisar till 4 kap. 2 § första stycket i stället för att i bestämmelsen ange att det är borgar- råd som avses. Förslaget behandlas i avsnitt 18.5.3. 
  
 63 § Interpellationerna ska ha ett bestämt innehåll och vara försedda med motivering. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 50 § första meningen. 
  
 64 § Interpellationer ska avse ämnen som hör till fullmäktiges, en nämnds eller en fullmäktigeberednings handläggning. De får dock inte avse ärenden som rör myndighetsutövning mot någon enskild. De bör ställas endast i angelägenheter av större intresse för kommunen eller landstinget. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 49 § och 50 § andra mening- en. 
  
 65 § Fullmäktige beslutar utan föregående överläggning om en inter- pellation får ställas. 
  
 788 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 66 § Fullmäktige får besluta att ordföranden i en nämnd får överlåta besvarandet av en interpellation till en av fullmäktige utsedd ledamot i styrelsen för en sådan juridisk person som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ eller till ordföranden i styrelsen eller annan nämnd i ett kommunal- förbund som kommunen eller landstinget är medlem i. 
  
 Paragraferna 65 och 66 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 51 och 53 §§. 
  
 Frågor 
  
 67 § För att hämta in upplysningar får ledamöterna ställa frågor. Bestämmelserna i 62 och  
 64–66 
  §§ ska då tillämpas. 
  
 En fråga ska ha ett bestämt innehåll. Den får vara försedd med en kort inledande förklaring. 
  
 När en fråga besvaras, får bara den som ställer frågan och den som svarar delta i överläggningen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap.  
 54–56 
  §§. Paragrafens första stycke har språkligt justerats. 
  
 Protokollet 
  
 68 § Vid sammanträdena ska protokoll föras på ordförandens ansvar. 
  
 69 § Protokollet ska redovisa vilka ledamöter och ersättare som har tjänstgjort och vilka ärenden som fullmäktige har handlagt. 
  
 Paragraferna 68 och 69 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 57 och 58 §§. 
  
 70 § Protokollet ska för varje ärende redovisa 
  
 1.vilka förslag och yrkanden som har lagts fram och inte tagits till- 
  
 baka, 
  
 2.i vilken ordning ordföranden har lagt fram förslag till beslut, 
  
 3.genomförda omröstningar och resultaten av dem, 
  
 4.vilka beslut som har fattats, 
  
 5.vilka ledamöter som har deltagit i besluten och hur de har röstat vid öppna omröstningar, och 
  
 6.vilka reservationer som har anmälts mot besluten. 
  
 789 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 59 §. Bestämmelserna har redigerats språkligt, bl.a. har ”hur de har utfallit” i punkten 3 ändrats till ”resultatet av dem”. 
  
 71 § I protokollet ska anges vilka interpellationer och frågor som har ställts och vilka interpellationer och frågor som har besvarats. 
  
 72 § Ett protokoll ska justeras senast fjorton dagar efter sammanträdet på det sätt som fullmäktige har bestämt. 
  
 Paragraferna 71 och 72 §§ motsvarar nuvarande 5 kap. 60 och 61 §§. 
  
 73 § Bestämmelser om att justering av protokollet ska tillkännages på anslagstavlan finns i 8 kap. 21 §. 
  
 Paragrafen är ny och endast av upplysningskaraktär. Den hänvisar till bestämmelsen i 8 kap. 21 § som reglerar hur protokoll ska till- kännages. 
  
 Arbetsordningen 
  
 74 § Fullmäktige ska anta en arbetsordning av vilken det ska framgå vad som i övrigt ska gälla för fullmäktiges sammanträden och hand- läggningen av ärendena. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 63 §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt bl.a. på så vis att begreppet ”föreskrifter” har utmönst- rats, se avsnitt 18.7.3. 
  
 75 § Arbetsordningen ska reglera 
  
 1.antalet ledamöter i fullmäktige, 
  
 2.när sammanträden ska hållas, 
  
 3.anmälan av hinder att delta i sammanträden, 
  
 4.inkallande av ersättare och deras tjänstgöring, 
  
 5.vem som ska föra ordet, tills ordförande utsetts, 
  
 6.rätten att delta i fullmäktiges överläggningar, 
  
 7.förfarandet vid omröstningar, 
  
 8.handläggningen av motioner, interpellationer och frågor, 
  
 9.formerna för justeringen av protokollet, och 
  
 790 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 10. fullmäktigepresidiets arbetsuppgifter. 
  
 Om fullmäktige med stöd av 8 kap. 7 § har beslutat att medborgar- förslag får väckas, ska arbetsordningen reglera hur sådana förslag ska handläggas. 
  
 Om fullmäktige har beslutat att ledamöter får delta i fullmäktiges sammanträden på distans, ska arbetsordningen reglera i vilken ut- sträckning sådant deltagande får ske. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 64 §. Bestämmelserna har redigerats språkligt, bl.a. på så vis att begreppet ”föreskrifter” har utmönstrats i samtliga stycken, se avsnitt 18.7.3. 
  
 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder Nämndernas uppgifter 
  
 1 § Fullmäktige ska, om inte något annat anges i lag eller annan för- fattning, bestämma nämndernas verksamhetsområden och inbördes för- hållanden. Fullmäktige får besluta 
  
 1.att en nämnd ska ha hand om en eller flera verksamheter i hela kommunen eller landstinget, 
  
 2.att en nämnd ska ha hand om en eller flera verksamheter för en del av kommunen eller landstinget, 
  
 3.att en nämnd ska ha hand om verksamheten vid en eller flera anläggningar, och 
  
 4.att en nämnd ska tillhandahålla tjänster åt en annan nämnd. 
  
 Paragrafens punkter  
 1–3 
  motsvarar nuvarande 3 kap. 4 §  
 1–3. 
  I första meningen har ”om inte något annat är särskilt föreskrivet” preciserats genom att det anges vad som avses nämligen ”om inte något annat anges i lag eller annan författning”. Andra meningen har språkligt justerats. Punkten 2 avser s.k. geografiska nämnder. Av 5 kap. 60 § andra stycket framgår att lagen om proportionellt valsätt inte behöver tillämpas vid val av ledamöter och ersättare i sådana nämnder som anges i andra punkten, om två tredjedelar av de närvarande ledamöterna i fullmäktige vid inrättandet av nämnden har röstat för att ledamöter i nämnden ska väljas på någon annan grund än partipolitisk. Punkten 4 är ny och innebär ett förtydligande av 
  
 791 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 gällande rätt. Förslaget behandlas i 5.7. Det anges att fullmäktige får besluta att en nämnd ska tillhandahålla tjänster åt en annan nämnd. Tidigare har en sådan uttrycklig reglering saknats. Det har dock uttalats i förarbetena att reglerna medger att uppgifterna fördelas så, att en eller flera nämnder svarar för produktionen av vissa tjänster åt andra nämnder och att s.k. utförarnämnder och beställarnämnder inrättas (prop. 1990/91:117 s. 155). 
  
 2 § Nämnderna beslutar i frågor som rör förvaltningen och i frågor som de enligt lag eller annan författning ska ha hand om. 
  
 Nämnderna beslutar också i frågor som fullmäktige har delegerat till dem. 
  
 3 § Nämnderna bereder fullmäktiges ärenden och ansvarar för att full- mäktiges beslut verkställs. 
  
 4 § Nämnderna ska redovisa till fullmäktige hur de har fullgjort sådana uppdrag som fullmäktige har lämnat till dem med stöd av 5 kap. 3 och 4 §§. 
  
 Fullmäktige ska besluta om omfattningen av redovisningen och formerna för den. 
  
 Paragraferna  
 2–4 
  §§ motsvarar nuvarande 3 kap.  
 13–15 
  §§. 
  
 I 2 § första stycket har en språklig justering gjorts. 
  
 5 § Nämnderna ska var och en inom sitt område se till att verksam- heten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de bestämmelser i lag eller annan författning som gäller för verksamheten. 
  
 De ska också se till att den interna kontrollen är tillräcklig samt att verksamheten bedrivs på ett i övrigt tillfredsställande sätt. 
  
 Detsamma gäller när skötseln av en kommunal angelägenhet med stöd av 10 kap. 1 § har lämnats över till någon annan. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 7 §. I första stycket har ”före- skrifter” preciserats genom att det anges att vad som avses är ”bestäm- melser i lag eller annan författning”, se avsnitt 18.7.4. I tredje stycket har ”vården” ersatts med ”skötseln”, se avsnitt 18.7.1. 
  
 792 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 6 § En nämnd får inte bestämma om rättigheter eller skyldigheter för kommunen eller landstinget i ärenden där nämnden företräder kom- munen eller landstinget som part. 
  
 En nämnd får inte heller utöva i lag eller annan författning före- skriven tillsyn över sådan verksamhet som nämnden själv bedriver. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 5 §. 
  
 Särskilt om styrelsens uppgifter 
  
 7 § Styrelsen ska leda och samordna förvaltningen av kommunens eller landstingets angelägenheter och ha uppsikt över övriga nämnders och eventuella gemensamma nämnders verksamhet. 
  
 Styrelsen ska också ha uppsikt över kommunal verksamhet som bedrivs i sådana juridiska personer som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ och sådana kommunalförbund som kommunen eller landstinget är med- lem i. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 1 §. 
  
 8 § Fullmäktige får besluta att styrelsen ska kunna fatta beslut om särskilt angivna förhållanden som rör andra nämnders verksamhet. Styrelsen får dock inte ges rätt att fatta beslut som rör andra nämnders myndighetsutövning eller ärenden som i övrigt rör enskilda. 
  
 Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.5. Bestämmelserna inne- bär att fullmäktige får besluta att ge styrelsen befogenhet att ingripa mot nämndernas förvaltning. I första meningen anges att fullmäktige får besluta att styrelsen ska kunna fatta beslut om särskilt angivna förhållanden som rör andra nämnders verksamhet. Styrelsen ska inte kunna ges en generell beslutanderätt utan fullmäktige ska ange de förhållanden som ska omfattas av styrelsens beslutanderätt. Det kan gälla frågor som rör övergripande ekonomiska frågor, t.ex. rätt att fatta olika former av beslut för att få en ekonomi i balans. Det kan också avse en rätt att besluta om anställningsstopp. Det kan också vara andra övergripande beslut som rör  
 personal-, 
  säkerhets- och miljöområdena. Ett annat exempel på en situation då beslutande- rätten ska kunna användas är när två nämnder är oense i något hän- seende. Styrelsen ska då kunna fatta det avgörande beslutet i frågan. 
  
 793 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Enligt andra meningen får styrelsen inte ges en rätt att fatta beslut som rör andra nämnders myndighetsutövning eller ärenden som i övrigt rör enskilda. Enligt regeringsformen är varje myndig- het självständig på så vis att ingen annan myndighet får bestämma hur myndigheten ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutöv- ning (12 kap. 2 § RF). Därutöver är även sådana ärenden där nämnderna fattar beslut som rör enskilda, men som ändå inte utgör myndighetsutövning, undantagna från styrelsens beslutsbefogen- heter. I rättspraxis finns det exempel på beslut som gynnar en enskild, t.ex. beviljandet av en förmån, men som ändå inte har an- setts utgöra myndighetsutövning, NJA 1988 s. 26. 
  
 9 § Styrelsen ska i årliga beslut för varje sådant aktiebolag som avses i 10 kap. 2 § pröva om den verksamhet som bolaget har bedrivit under föregående kalenderår har varit förenlig med det fastställda kommunala ändamålet och utförts inom ramen för de kommunala befogenheterna. Om styrelsen finner att så inte är fallet, ska den lämna förslag till fullmäktige om nödvändiga åtgärder. 
  
 10 § Styrelsen ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de krav som anges i 10 kap.  
 3–5 
  §§ är uppfyllda i fråga om sådana aktie- bolag som avses i dessa bestämmelser. 
  
 11 § Styrelsen ska följa de frågor som kan inverka på kommunens eller landstingets utveckling och ekonomiska ställning. 
  
 Styrelsen ska också hos fullmäktige, övriga nämnder och andra myn- digheter göra de framställningar som behövs. 
  
 12 § Styrelsen får från övriga nämnder, beredningar och anställda i kommunen eller landstinget begära in de yttranden och upplysningar som behövs för att styrelsen ska kunna fullgöra sina uppgifter. 
  
 Paragraferna  
 White 
  §§ motsvarar nuvarande 6 kap. 1  
 a–3 
  §§. 
  
 I 11 § har det obehövliga ordet ”uppmärksamt” utgått. Det ligger i sakens natur att styrelsen uppmärksamt ska följa dessa frågor och behöver inte uttryckligen anges. 
  
 794 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 13 § Styrelsen ska särskilt 
  
 1.bereda eller yttra sig i ärenden som ska handläggas av fullmäktige med de begränsningar som framgår av 5 kap.  
 30–34 
  §§, 
  
 2.ha hand om den ekonomiska förvaltningen, 
  
 3.verkställa fullmäktiges beslut, och 
  
 4.i övrigt fullgöra de uppdrag som fullmäktige har lämnat över till styrelsen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 4 §. I paragrafen har en språk- lig justering skett på så vis att uttrycket ”Det åligger styrelsen särskilt att” har ersatts med ”Styrelsen ska särskilt”. 
  
 14 § Fullmäktige får besluta att en annan nämnd än styrelsen helt eller delvis ska ha hand om förvaltningen och verkställigheten i fråga om egendom samt verkställigheten av fullmäktiges beslut. Fullmäktige får också besluta att en annan nämnd helt eller delvis ska ha hand om sin egen medelsförvaltning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 5 §. 
  
 Första meningen har språkligt justerats genom bl.a. att ”sköta om” i meningen har ersatts med ”ha hand om”. I andra meningen är det tillagt att det handlar om nämndens ”egen” medelsförvaltning, se prop. 1990/91:117 s. 196. 
  
 15 § Styrelsen får själv eller genom ombud företräda kommunen eller landstinget i alla mål och ärenden, om inte någon annan ska göra det på grund av lag eller annan författning eller beslut av fullmäktige. 
  
 Detta gäller också mål där någon har begärt laglighetsprövning av fullmäktiges beslut, om inte fullmäktige beslutar att själv företräda kommunen eller landstinget i målet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 6 §. Paragrafen har språkligt justerats. Att styrelsen eller fullmäktige för kommunens eller lands- tingets talan har ersatts med att den företräder kommunen eller landstinget. 
  
 795 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ledamöter och ersättare 
  
 16 § Ledamöter och ersättare i en nämnd väljs av fullmäktige till det antal som fullmäktige bestämmer. I styrelsen ska antalet ledamöter och antalet ersättare vara minst fem. 
  
 Om ersättarna inte väljs proportionellt, ska fullmäktige bestämma i vilken ordning som de ska tjänstgöra. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 6 kap. 9 § första och andra styckena med en materiell ändring i första stycket andra meningen. Det framgår där att antalet ledamöter i styrelsen ska vara minst fem. Det innebär ingen ändring i sak i jämförelse med nuvarande lydelse. Däremot när det gäller ersättare i styrelsen innebär andra meningen en materiell ändring genom att det krävs att även ersättare i styrelsen ska vara minst fem. Förslaget behandlas i avsnitt 18.4.3. Det innebär ett minimikrav på att det ska finnas minst fem ersättare i styrelsen. Inget hindrar att man väljer lika många ersättare som ledamöter, så länge antalet överstiger fem. 
  
 17 § Fullmäktige ska besluta om ersättarnas tjänstgöring i nämnderna. De ersättare som inte tjänstgör får närvara vid nämndernas sam- 
  
 manträden och ska underrättas om tid och plats för sammanträdena. Fullmäktige ska besluta i vilken utsträckning ersättarna ska ha rätt 
  
 att delta i överläggningarna och få sin mening antecknad i protokollet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 10 och 11 §§. 
  
 Vissa redaktionella ändringar har gjorts i andra stycket. 
  
 Wilson 
  
 18 § Ledamöterna och ersättarna i styrelsen väljs för fyra år, räknat från och med den 1 januari året efter det år då val av fullmäktige har hållits i hela landet. 
  
 Fullmäktige får dock bestämma att styrelsens mandattid ska räknas från och med det sammanträde då valet hålls intill det sammanträde då val av styrelse hålls nästa gång. I ett sådant fall ska nyvalda full- mäktige välja styrelsen vid fullmäktiges första sammanträde. 
  
 796 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 19 § Fullmäktige bestämmer mandattiderna för andra nämnder än styrelsen. 
  
 20 § Om en ledamot avgår under mandattiden, ska fyllnadsval hållas. Om ledamoten har utsetts vid ett proportionellt val, inträder i stället en ersättare i enlighet med den ordning som har bestämts för ersättar- 
  
 nas tjänstgöring. 
  
 Om fullmäktige har återkallat uppdragen för de förtroendevalda enligt 4 kap. 11 § första stycket 1, ska val av nya ledamöter och ersättare hållas. 
  
 Paragraferna  
 18–20 
  §§ motsvarar nuvarande 6 kap.  
 12–14 
  §§. Bestämmelserna i 18 § och i 20 § har språkligt justerats, bl.a. på 
  
 så vis att ”ägt rum” respektive ”förrättas” har ersatts med ”hållits”, ”hålls” eller ”hållas”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Ordförande och vice ordförande 
  
 21 § Fullmäktige ska bland nämndens ledamöter välja en ordförande och en eller två vice ordförande. Dessa utgör tillsammans nämndens presidium. Fullmäktige bestämmer tiden för uppdragen. 
  
 Om den politiska majoriteten i fullmäktige har förändrats på ett sådant sätt att det parti som nämndens ordförande företräder inte längre ingår i den politiska majoriteten, får fullmäktige välja ett nytt pre- sidium. 
  
 22 § Fullmäktige bestämmer vem som ska fullgöra ordförandens upp- gifter när varken ordföranden eller en vice ordförande kan tjänstgöra. 
  
 Paragraferna 21 och 22 §§ motsvarar nuvarande 6 kap. 15 och 16 §§. I 22 § har ”ska meddela föreskrifter om” ersatts med ”bestäm- 
  
 mer”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Tidpunkt för sammanträdena 
  
 23 § Nämnderna bestämmer tid och plats för sina sammanträden. Sammanträden ska hållas också om minst en tredjedel av nämndens 
  
 ledamöter begär det eller ordföranden anser att det behövs. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 18 §. 
  
 797 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Deltagande på distans 
  
 24 § Fullmäktige ska besluta i vilken utsträckning ledamöter får delta i en nämnds sammanträden på distans. Deltagande på distans ska ske på det sätt som anges i 5 kap. 17 §. 
  
 En ledamot som deltar på distans ska anses vara närvarande vid nämndens sammanträde. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 32 § andra och tredje styckena. 
  
 Offentlighet och närvarorätt vid nämndsammanträden 
  
 25 § En nämnds sammanträden ska hållas inom stängda dörrar. Nämnden får dock besluta att dess sammanträden ska vara offentliga, om fullmäktige har medgett det. 
  
 Om fullmäktige har medgett det, får nämnden besluta att den eller de som har väckt ett ärende genom medborgarförslag får närvara när nämnden behandlar ärendet och delta i överläggningarna men inte i besluten. 
  
 En nämnds sammanträden ska dock alltid hållas inom stängda dörrar 
  
 iärenden 
  
 1.som avser myndighetsutövning, eller 
  
 2.i vilka det förekommer uppgifter som hos nämnden omfattas av sekretess. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 19 a §. 
  
 I tredje stycket andra punkten görs en hänvisning till endast ”sekre- tess” i stället för ”sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 26 § En nämnd får kalla en ledamot eller en ersättare i fullmäktige, en annan nämnd eller beredning, en revisor, en anställd hos kommunen eller landstinget eller en särskild sakkunnig att närvara vid ett sam- manträde med nämnden för att lämna upplysningar. 
  
 Den som har kallats till ett sammanträde får, om nämnden beslutar det, delta i överläggningarna men inte i besluten. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 19 §. 
  
 798 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Beslutförhet 
  
 27 § En nämnd får handlägga ärenden bara när fler än hälften av leda- möterna är närvarande. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 23 §. 
  
 Jäv 
  
 28 § En förtroendevald är jävig, om 
  
 1.saken angår honom eller henne själv eller hans eller hennes make, sambo, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för den förtroendevalde själv eller någon närstående, 
  
 2.han eller hon eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, 
  
 3.ärendet rör tillsyn över sådan kommunal verksamhet som han eller hon själv är knuten till, 
  
 4.han eller hon har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller 
  
 5.det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i ärendet. 
  
 Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 6 kap. 25 §. Bestämmel- serna om jäv för anställd inom kommunen eller landstinget åter- finns i 7 kap. 
  
 I paragrafen har ”en förtroendevald hos kommunen eller lands- tinget” ersatts med ”en förtroendevald”. Det är endast en språklig justering. Vidare har paragrafen gjorts könsneutral genom tillägg av pronomet ”hon”, ”henne” eller ”hennes” eller så har ordet ”förtro- endevald” använts, se avsnitt 18.7.4. Paragrafen har också i övrigt språkligt justerats. 
  
 799 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 29 § Från jäv ska bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 26 §. En språklig justering har skett genom ett tillägg med ett ”ska” i meningen. Bestämmel- sen har nu samma lydelse som 12 kap. 14 §. 
  
 30 § En förtroendevald som är jävig i ett ärende hos en nämnd får inte delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Denne får dock vidta åtgärder som någon annan inte kan vidta utan olägligt uppskov. 
  
 Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot denne ska självmant uppge det. 
  
 Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon och har någon annan inte trätt i dennes ställe, ska nämnden snarast besluta i jävs- frågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om nämnden annars inte är beslutför och någon annan inte kan till- kallas utan olägligt uppskov. 
  
 Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 6 kap. 24 §  
 första–tredje 
  styckena. Bestämmelserna om jäv för anställda återfinns i 7 kap. Andra stycket har språkligt justerats på så vis att ”ge det till känna” ersatts med ”uppge det”. Bestämmelserna har gjorts könsneutrala och har i övrigt språkligt justerats. 
  
 31 § Om ett ärende hos en nämnd berör ett aktiebolag där kommunen eller landstinget äger minst hälften av aktierna eller en stiftelse där kom- munen eller landstinget utser minst hälften av styrelseledamöterna, ska jäv enligt 28 § 2 eller 5 inte anses föreligga enbart på grund av att den som handlägger ärendet är ställföreträdare för bolaget eller stiftelsen eller på något annat sätt är knuten dit. Vad som nu har sagts gäller inte när en nämnd handlägger ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda. 
  
 Jäv enligt 28 § 5 ska inte heller anses föreligga enbart på grund av att den som handlägger ett ärende hos en nämnd tidigare har deltagit i handläggningen av ärendet hos en annan nämnd. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 27 §. 
  
 800 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 32 § Ett beslut om jäv får överklagas endast i samband med överkla- gande av det beslut genom vilket nämnden avgör ärendet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 24 § fjärde stycket. Vissa språkliga justeringar har gjorts. Bestämmelsen har nu samma lydelse som 12 kap. 16 §. 
  
 Hur ärendena avgörs 
  
 33 § I fråga om förfarandet när en nämnd fattar beslut ska 5 kap. 55– 58 §§ tillämpas. 
  
 För bordläggning av ett ärende i en nämnd krävs det enkel majoritet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 28 och 29 §§. 
  
 34 § Ett ärende som väckts genom medborgarförslag ska om möjligt handläggas så att ärendet kan avgöras inom ett år från det att det väck- tes i fullmäktige. 
  
 En nämnd som handlägger sådana ärenden ska minst en gång om året informera fullmäktige om de beslut som fattats i ärendena. Nämnden ska även informera om de ärenden som inte har avgjorts inom den tid som anges i första stycket. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 27 a §. Andra stycket andra meningen har språkligt justerats. 
  
 Protokollet 
  
 35 § Vid ett sammanträde ska protokoll föras. 
  
 I fråga om hur protokollet ska föras, protokollets innehåll, justering av protokollet och hur justeringen ska tillkännages ska 5 kap.  
 68–70 
  och 72 §§ och 8 kap. 21 § tillämpas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 30 § första stycket och andra stycket första meningen med den ändring att den inte hänvisar till bestämmelserna för fullmäktige om interpellationer och frågor som finns i 5 kap. 71 § och vilka inte kan ställas i styrelse och nämnd. 
  
 801 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Delgivning 
  
 36 § Delgivning med en nämnd sker med ordföranden eller med den som enligt ett reglemente eller ett särskilt beslut är behörig att ta emot delgivningar. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 31 §. 
  
 Delegering av ärenden 
  
 37 § En nämnd får uppdra åt presidiet, ett utskott, en ledamot eller ersättare att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 38 §. 
  
 Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 6 kap. 33 § första stycket. Bestämmelserna om delegation till anställda i kommuner och an- ställda finns i 7 kap. 
  
 Att en nämnd kan delegera beslutanderätt till nämndens presi- dium är nytt. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.2 och innebär endast en möjlighet för nämnderna. Exempel på beslut som skulle kunna delegeras till ett nämndpresidium är sådana beslut där nämnden redan är överens i stora drag om det sakliga innehållet och där be- slutet endast är en formalitet. Det kan t.ex. handla om situationer där man vid nämndsammanträdet saknar vissa slutgiltiga uppgifter eller handlingar. Det kan gälla både brådskande och  
 icke-brådskande 
  ärenden där nämnden redan fattat ett inriktningsbeslut. Ett annat exempel är känsliga socialtjänstärenden där man vill hålla kretsen av de inblandande liten. Enkla myndighetsbeslut och beslut om till- stånd är andra exempel på sådant som skulle kunna delegeras till ett nämndpresidium. 
  
 38 § I följande slag av ärenden får beslutanderätten inte delegeras: 
  
 1.ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet, 
  
 2.framställningar eller yttranden till fullmäktige liksom yttranden med anledning av att beslut av nämnden i dess helhet eller av full- mäktige har överklagats, 
  
 3.ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt, 
  
 802 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 4.ärenden som väckts genom medborgarförslag och som lämnats över till nämnden, och 
  
 5.vissa ärenden som anges i lag eller annan författning. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 34 §. Bestämmelserna i punk- terna 4 och 5 har redigerats språkligt. I punkten 4 har ”överlåtits” ersatts med ”lämnats över” och i punkten 5 har ”föreskrifter” ersatts med ”lag eller annan författning”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 39 § En nämnd får uppdra åt ordföranden eller en annan ledamot som nämnden har utsett att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande, att nämndens avgörande inte kan avvaktas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 36 § första meningen. 
  
 Anmälan av beslut till nämnd 
  
 40 § Nämnden ska besluta om i vilken utsträckning beslut som har fattats med stöd av uppdrag enligt 37 § och 7 kap. 5 och 6 §§ ska an- mälas till den. Beslut som inte anmäls ska protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas enligt bestämmelserna i 13 kap. 
  
 Sådana beslut som avses i 39 § ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde. 
  
 Paragrafens första stycke är nytt. Förslaget behandlas i avsnitten 8.6.2 och 8.6.3. Nämnderna får själva bestämma vilken återrapporterings- skyldighet som ska krävas av presidiet, utskott, förtroendevalda eller anställda som fattat beslut efter delegation. Bestämmelsen gäller beslut som har fattats med stöd av delegation enligt 37 § och 7 kap. 5 § samt efter vidaredelegation enligt 7 kap. 6 §. I de fall de dele- gerade besluten kan överklagas genom laglighetsprövning ska be- sluten protokollföras särskilt. Hur protokollen ska utformas och vad de ska innehålla är upp till varje kommun och landsting att bestämma. Protokollen kan innehålla allt ifrån fullständiga beslut med motivering och andra uppgifter till en förteckning över att beslut har fattats i vissa ärenden. Eftersom dessa protokoll ska tillkänna- ges på den kommunala anslagstavlan måste hänsyn tas till bl.a. be- stämmelser i personuppgiftslagen (1998:204) och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om personuppgifter och sekretess. 
  
 803 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Protokollens utformning kan därför komma att se olika ut bero- ende på vad det är för typ av beslut. Av rättssäkerhetsskäl ska dock besluten alltid kunna identifieras. 
  
 Andra stycket motsvarar nuvarande 6 kap. 36 § andra meningen. 
  
 Utskott 
  
 41 § En nämnds beslutanderätt får enligt 37 § delegeras till ett utskott. Ett utskott kan också ha till uppgift att bereda nämndens ärenden. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 21 § första stycket. Första meningen har språkligt justerats. 
  
 42 § En nämnd ska välja utskott bland ledamöterna och ersättarna i nämnden. Bestämmelserna i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska då tillämpas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 22 §. Andra meningen har språkligt justerats. 
  
 Nämndberedningar 
  
 43 § Nämndberedningar bereder nämndens ärenden. 
  
 Nämnden får till nämndberedning välja även andra än förtroende- valda. 
  
 Paragrafen är ny. Första stycket förklarar vad en nämndberedning har för uppgift. 
  
 Andra stycket är en kodifiering av gällande rätt så att det framgår av lagtexten vem nämnden får välja till ledamot i en nämndbered- ning. Förslaget behandlas i avsnitt 18.4.4. 
  
 Reglementen 
  
 44 § Fullmäktige ska anta reglementen om nämndernas verksamhet och arbetsformer. 
  
 804 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 32 § första stycket. I para- grafen har ”utfärda reglementen med närmare föreskrifter” ersatts med ”anta reglementen”. 
  
 7 kap. Anställda 
  
 Direktören 
  
 1 § Styrelsen ska utse en direktör. Direktören ska ha den ledande ställ- ningen bland personalen och vara chef för den förvaltning som finns under styrelsen. 
  
 Styrelsen får besluta att direktören ska ha en annan benämning. 
  
 Paragrafen, som är ny, innebär att styrelsen ska utse endast en person som ska vara kommundirektör, landstingsdirektör eller ha en annan benämning som styrelsen bestämmer. Förslaget behandlas i av- snitt 8.4.1. Bestämmelsen tydliggör vem som är den ledande tjänste- mannen. 
  
 I första stycket första meningen anges att det är styrelsen som utser direktören. Det är således styrelsen som anställer direktören och är dess arbetsgivare. Det innebär att det också är styrelsen som beslutar om eventuell uppsägning av direktören. 
  
 Första stycket andra meningen anger att direktören är den som har den ledande ställningen bland personalen. Det framgår vidare att direktören är chef för den förvaltning som finns under styrel- sen. I ansvaret som chef för förvaltningen inbegrips att direktören ansvarar för att förvaltningen bedrivs i enlighet med gällande lagar och föreskrifter. Direktören har som chef för förvaltningen ansvaret för personalen och budgeten m.m. inom förvaltningen. Bestämmel- serna om vidaredelegation för förvaltningschef i 6 § är tillämpliga för direktören i dennes egenskap av förvaltningschef. 
  
 I andra stycket framgår att styrelsen får välja benämning på den person som ska ha den ledande ställningen bland personalen. 
  
 2 § Direktören ansvarar för att det finns ett underlag till beslut i samt- liga ärenden som styrelsen ska behandla och svarar för att styrelsens beslut verkställs. 
  
 805 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Styrelsen ska i en instruktion fastställa hur direktören ska leda för- valtningen under styrelsen. Instruktionen ska också fastställa direk- törens övriga uppgifter. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om direktörens upp- gifter. Förslagen behandlas i avsnitt 8.4.1. 
  
 I första stycket anges att direktören ansvarar för att det finns ett underlag till beslut i samtliga ärenden som styrelsen ska behandla och för att styrelsens beslut verkställs. I begreppet underlag ligger att det ska vara ett opartiskt och sakligt underlag som är utformat i enlighet med gällande lagar och föreskrifter. Underlaget ska vara baserat på professionell sakkunskap om det aktuella området. Det är viktigt att det av underlagen framgår om de ekonomiska kalkylerna eller den rättsliga bedömningen är osäkra eller oklara. Direktören ska ansvara för att det finns beslutsunderlag i samtliga ärenden som läggs fram till styrelsen. Det innebär också att förslag ska finnas i alla slags ärenden som ska behandlas av styrelsen, även sådana ärenden där styrelsen bara yttrar sig i och som ska vidare till fullmäktige. Direk- tören ansvarar endast för dennes underlag till styrelsen och inte de underlag till beslut som förvaltningscheferna under nämnderna lägger fram för sina nämnder. 
  
 Att direktören ska ansvara för verkställigheten innebär att denne ska se till att förvaltningen verkställer de fattade besluten i enlighet med styrelsens instruktioner och i enlighet med gällande lagar och andra föreskrifter. Skyldigheten att i vissa fall avvakta med verk- ställighet av beslut framgår av 13 kap. 14 §. 
  
 I andra stycket anges att styrelsen ska besluta om en instruktion av vilken det ska framgå hur direktören ska leda förvaltningen under styrelsen samt vilka övriga uppgifter direktören ska ha. I instruk- tionen ska styrelsen således fastställa hur förvaltningen under direk- tören ska se ut, dvs. den tjänstemannaorganisation som enligt full- mäktiges reglemente, instruktioner eller styrelsens beslut lyder under styrelsen. I det inbegrips att bestämma om direktören ska vara chef för de andra förvaltningscheferna. Styrelsen ska i instruktionen vidare ange direktörens övriga uppgifter utöver vad som följer av första stycket. 
  
 Det är den enskilda styrelsen som beslutar om vilka av direktör- ens arbetsuppgifter som ska regleras i instruktionen och i bestäm- melsen anges därför inte vilka arbetsuppgifter instruktionen ska 
  
 806 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 innehålla. Instruktionen ska dock tydliggöra vem av styrelsen eller direktören som har ansvaret för att olika uppgifter utförs. 
  
 Direktören är ansvarig för beredning av alla ärenden till styrel- sen och därför bör i instruktionen anges om denne vid möten med styrelsen har närvarorätt eller yttranderätt, hur föredragningar ska ske samt om direktören ska ha initiativrätt, dvs. rätt att lyfta frågor till styrelsen. En annan fråga som kan regleras i instruktionen är vem som ska ha medarbetarsamtal med direktören. 
  
 I en instruktion bör styrelsen ange de delegationer som styrelsen beslutat att ge direktören. Instruktionen bör också ange att direk- tören ska ha till uppgift att ha hand om avtalsförhandlingarna och inte bara ha beslutanderätten i ärendet, om styrelsen anser att direk- tören ska ha denna uppgift. 
  
 Direktören är chef för förvaltningen under styrelsen och av in- struktionen bör det därför framgå inom vilka ramar denne anställer personal vid sin förvaltning, har medarbetarsamtal, lönesamtal med de anställda m.m. 
  
 Valbarhetshinder för anställda 
  
 3 § Direktören är inte valbar till ett förtroendeuppdrag i kommunen, landstinget eller kommunalförbund som kommunen eller landstinget är medlem i. 
  
 Den som är chef för en förvaltning som hör till en nämnds verk- samhetsområde får inte väljas till ledamot eller ersättare i nämnden. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 6 §. 
  
 Första stycket har språkligt justerats och tydliggör att direktören inte får väljas till ett förtroendeuppdrag, dvs. till ledamot eller er- sättare i fullmäktige, nämnd eller fullmäktigeberedning samt till revisor. Direktören får inte heller väljas till ledamot eller ersättare i den beslutande församlingen, förbundsstyrelsen eller annan nämnd, de beslutande församlingarnas beredningar samt till revisor i kom- munalförbund som kommunen eller landstinget är medlem i. 
  
 Andra stycket innehåller bestämmelser om att förvaltningschef inte får väljas till ledamot eller ersättare i nämnden. 
  
 807 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Jäv 
  
 4 § Bestämmelserna om jäv i 6 kap.  
 28–32 
  §§ ska tillämpas för de an- ställda. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller en hänvisning till bestämmelserna om jäv i 6 kap.  
 28–32 
  §§. Vad som anges i 6 kap. 30 § tredje stycket andra meningen är inte tillämpligt för anställda eftersom de inte kan delta i nämndens avgöranden. 
  
 Delegering av ärenden 
  
 5 § En nämnd får uppdra åt en anställd hos kommunen eller lands- tinget att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 38 §. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 33 § i den delen den gäller delegation till anställd. 
  
 6 § Om en nämnd med stöd av 5 § uppdrar åt en förvaltningschef inom nämndens verksamhetsområde att fatta beslut, får nämnden överlåta åt förvaltningschefen att i sin tur uppdra åt en annan anställd inom kommunen eller landstinget att besluta i stället. 
  
 7 § Om en nämnd med stöd av 5 § uppdrar åt en anställd att besluta på nämndens vägnar, får nämnden ställa upp villkor som innebär att brukarna av nämndens tjänster ska ges tillfälle att lägga fram förslag eller att yttra sig, innan beslutet fattas. 
  
 Nämnden får också bestämma att en anställd får fatta beslut endast om företrädare för brukarna har tillstyrkt beslutet. 
  
 Paragraferna 6 och 7 §§ motsvarar delvis nuvarande 6 kap. 37 och 
  
 38§§. 
  
 I 7 § har ”de eller dem som utnyttjar nämndens tjänster” ersatts 
  
 med ”brukarna av nämndens tjänster” eller ”brukarna”, se av- snitt 18.7.2. I andra stycket har ”föreskriva” ersatts med ”bestämma”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 808 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 8 § Bestämmelser om anmälan av beslut till nämnd finns i 6 kap. 40 §. 
  
 Paragrafen är ny och hänvisar till 6 kap. 40 § som reglerar anmälan av beslut till nämnd. 
  
 Skyldighet att lämna upplysningar 
  
 9 § Bestämmelser om de anställdas skyldighet att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden och till revisorerna finns i 5 kap. 43 § och 12 kap. 8 § första stycket. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller hänvisningar till bestämmelserna om anställdas skyldighet att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden och till revisorerna i 5 kap 43 § och i 12 kap. 8 § första stycket. 
  
 Närvarorätt för personalföreträdare 
  
 10 § Företrädare för de anställda (personalföreträdare) får, i den om- fattning som anges i  
 11–15 
  §§, närvara vid sammanträden med andra nämnder än styrelsen. 
  
 Närvarorätt saknas dock vid revisorernas sammanträden, i patient- nämnder, valnämnder och överförmyndarnämnder. 
  
 11 § Personalföreträdarna har rätt att närvara vid en nämnds behand- ling av ärenden som rör förhållandet mellan kommunen eller lands- tinget som arbetsgivare och dess anställda. Nämnden får i enskilda fall besluta att personalföreträdarna får närvara även vid behandlingen av andra ärenden. 
  
 12 § Personalföreträdarna har inte rätt att närvara när ärenden av följande slag handläggs: 
  
 1.ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild, såvida inte ärendet rör en obestämd krets av enskilda, 
  
 2.förhandlingar med en arbetstagarorganisation, 
  
 3.uppsägningar av kollektivavtal, 
  
 4.arbetskonflikter, 
  
 5.rättstvister mellan kommunen eller landstinget och en arbetstagar- organisation, och 
  
 809 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 6. ärenden som avser beställning eller upphandling av varor och tjänster. 
  
 13 § Personalföreträdarna har rätt att delta i nämndens överläggningar men inte i besluten. 
  
 14 § Med iakttagande av bestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) är en nämnd skyldig att lämna personalföreträdarna de upplysningar som behövs för deras verksamhet. 
  
 15 § Personalföreträdarna utses särskilt för varje nämnd bland de an- ställda, i första hand bland dem som är anställda inom nämndens verk- samhetsområde. 
  
 Högst tre personalföreträdare och en ersättare för var och en av dem får finnas för varje nämnd. 
  
 16 § Personalföreträdarna utses av den eller de lokala arbetstagarorga- nisationer som kommunen eller landstinget har kollektivavtal med. 
  
 17 § Vad som gäller om jäv för den som ska handlägga ett ärende hos en nämnd ska gälla också för personalföreträdare i nämnden. 
  
 Jäv enligt 6 kap. 28 § 5 ska dock inte anses föreligga enbart på grund av att personalföreträdaren 
  
 1.är förtroendeman eller funktionär hos en arbetstagarorganisation som har intressen att bevaka i ärendet, eller 
  
 2.har företrätt organisationen som förtroendeman eller funktionär 
  
 ien sådan förhandling i ärendet som har ägt rum enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. 
  
 18 § Personalföreträdarna ska kallas till sammanträden på samma sätt som gäller för ledamöterna i nämnden. Ersättarna kallas bara när de ska tjänstgöra som personalföreträdare. 
  
 19 § Beslut som fattas vid ett sammanträde dit personalföreträdarna har tillträde blir inte ogiltiga på grund av att personalföreträdarna eller någon av dem inte har kallats till sammanträdet. 
  
 810 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragraferna  
 10–19 
  §§ motsvarar delvis nuvarande 7 kap.  
 8–17 
  §§. 
  
 I 10 och 15 §§ har språkliga justeringar gjorts på så vis att ”hos en kommun eller ett landsting” tagits bort. 
  
 I 11 § har ”särskilda fall” som finns i nuvarande 7 kap. 9 § ändrats till ”enskilda fall”. Ändringen är gjord för att tydliggöra att nämnden i ett enskilt fall får besluta att personalföreträdarna får närvara även vid behandling av andra ärenden än de som nämns i första meningen (jfr prop. 1984/85:200 s. 29 f.) 
  
 I 14 § har en språklig justering gjorts. 
  
 I 17 § har ”föreskrivs i denna lag” ersatts med ”gäller”. I 17 § andra stycket punkten 2 har vidare en språklig ändring gjorts för att göra bestämmelsen mer lättläst. 
  
 Partssammansatta organ 
  
 20 § Fullmäktige får inrätta partssammansatta organ för sådana ären- den som rör förhållandet mellan kommunen eller landstinget som arbets- givare och dess anställda, samt beträffande en gemensam nämnd, för- hållandet mellan de samverkande kommunerna eller landstingen som arbetsgivare och deras anställda. Detta gäller dock inte om något annat följer av lag eller annan författning. 
  
 De partssammansatta organen ska inom en nämnds verksamhets- område svara för beredning, förvaltning och verkställighet. 
  
 21 § Fullmäktige ska fastställa ett partssammansatt organs uppgifter, sammansättning, mandattid och verksamhetsformer i ett reglemente. 
  
 22 § Partssammansatta organ får inte avgöra frågor som avser verk- samhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet. 
  
 De får inte heller avgöra ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. 
  
 23 § Ett partssammansatt organ ska bestå av företrädare för dels kom- munen eller landstinget, dels de anställda. 
  
 Kommunens eller landstingets företrädare väljs av fullmäktige eller, om fullmäktige bestämmer det, av en nämnd. 
  
 De anställdas företrädare utses av den eller de lokala arbetstagar- organisationer som kommunen eller landstinget har slutit kollektiv- avtal med om partssammansatta organ. 
  
 811 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 24 § För partssammansatta organ ska följande bestämmelser tillämpas 
  
 1.4 kap. 28 § om reservation, 
  
 2.6 kap.  
 28–32 
  §§ om jäv, och 
  
 3.6 kap. 35 § i fråga om hur protokoll ska föras, protokollets inne- håll, justering av protokollet och hur justeringen ska tillkännages. 
  
 25 § En nämnd inom vars verksamhetsområde ett partssammansatt organ har tillsatts får återkalla uppdrag som har lämnats över till organet, om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 Paragraferna  
 20–25 
  §§ om partssammansatta organ motsvarar nuva- rande 7 kap.  
 1–7 
  §§. 
  
 Nuvarande 7 kap. 1 och 3 §§ är i 20 § sammanslagen till en para- graf och har språkligt justerats. 
  
 I 24 § har språkliga ändringar gjort genom att ”På ett parts- sammansatt organ skall tillämpas” ersatts med ”För partssamman- satta organ ska följande bestämmelser tillämpas”. 
  
 Hänvisning till annan lagstiftning 
  
 26 § Bestämmelser om bisysslor för anställda finns i lagen (1994:260) om offentlig anställning. 
  
 Paragrafen är ny och endast av hänvisningskaraktär. Bestämmelsen betonar vikten av de anställdas opartiskhet. Förslaget behandlas i av- snitt 8.18. 
  
 8 kap. Medborgarna Medlemskap i kommun 
  
 1 § Medlem av en kommun är den som är folkbokförd i kommunen, äger fast egendom i kommunen eller ska betala kommunalskatt där. 
  
 Medlem av en kommun är även en juridisk person som bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i kommunen eller en ideell förening vars styrelse har säte i kommunen eller som bedriver verk- samhet i kommunen. 
  
 812 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Medlem av en kommun är också en medborgare i någon av Euro- peiska unionens medlemsstater (unionsmedborgare) som är bosatt i kom- munen men som, enligt 5 § andra stycket folkbokföringslagen (1991:481), inte ska folkbokföras där. 
  
 Paragrafens första stycke om vilka som är medlemmar i en kommun motsvarar nuvarande 1 kap. 4 § första stycket. Andra och tredje styckena om vilka som också är medlemmar av en kommun är nya och behandlas i avsnitten  
 14.11.6–14.11.8. 
  
 Bestämmelserna i andra stycket innebär att även en juridisk person som bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i kom- munen eller en ideell förening vars styrelse har säte i kommunen eller som bedriver verksamhet i kommunen, är medlem av kom- munen. 
  
 I vilken kommun eller vilka kommuner den juridiska personen ska vara medlem styrs av om denne innehar ett fast driftställe i den kommunen varifrån den bedriver näringsverksamhet. Exempel på ett fast driftställe är kontor, filial, fabrik, verkstad eller affärslokal. I begreppet fast driftställe ligger att det inte kan vara fråga om ett tillfälligt eller mobilt driftställe. Redan från den första dagen som den juridiska personen börjar bedriva sin näringsverksamhet från det fasta driftstället är denne kommunmedlem. 
  
 Andra stycket innehåller två alternativa regler för när en ideell förening är kommunmedlem, som kan tillämpas om föreningen inte bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i kommunen. För det första kan en ideell förening enligt detta stycke vara kommun- medlem om dess styrelse har säte i kommunen. Om föreningen inte bedriver näringsverksamhet finns inget lagkrav på att en ideell för- ening ska registrera styrelsens säte. Styrelsens säte framgår dock ofta av föreningens stadgar. Om föreningen bedriver näringsverksamhet är reglerna i handelsregisterlagen (1974:157) dock tillämpliga. Av denna lag framgår att en ideell förening som enligt bokföringslagen (1999:1078) är skyldig att upprätta årsredovisning måste till handels- registret hos Bolagsverket bl.a. ange var föreningens styrelse har sitt säte. Övriga näringsidkande ideella föreningar får låta sig registreras i detta register. 
  
 För det andra kan en ideell förening vara kommunmedlem om den bedriver verksamhet i kommunen. Med att den ideella föreningen bedriver verksamhet i kommunen avses t.ex. att föreningen innehar 
  
 813 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 en lokal där föreningen bedriver sin verksamhet. En förening kan också få bidrag av en kommun eller ett landsting och det kan tyda på att föreningen bedriver verksamhet i kommunen eller lands- tinget. 
  
 Tredje stycket innehåller bestämmelser om att sådana medborg- are i andra  
 EU-länder 
  som är bosatta här i landet men som, på grund av att de åtnjuter full diplomatisk immunitet, enligt 5 § andra stycket folkbokföringslagen (1991:481) inte ska folkbokföras här i landet, ska vara medlem av kommunen. De utländska unionsmed- borgare som bestämmelsen avser är sådana personer som innehar chefsbefattningar vid vissa internationella institutioner i Sverige och deras familjemedlemmar. Däremot omfattas inte diplomatisk per- sonal från  
 EU-länder 
  verksamma i Sverige, eftersom de inte anses bosatta här. 
  
 Medlemskap i landsting 
  
 2 § Medlem av ett landsting är den som är medlem av en kommun inom landstinget. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 4 § andra stycket. Genom att medlemskap i landsting regleras i en egen paragraf synliggörs att medlemskapet i ett landsting är kopplat till medlemskapet i en kom- mun. 
  
 Medlemmarnas rättigheter 
  
 3 § Enligt 2 kap. 4 § ska medlemmarna behandlas lika. I 2 kap. 5 § finns ett förbud mot retroaktiva beslut till nackdel för medlemmarna. 
  
 Medlemmar har i enlighet med 13 kap. rätt att överklaga kommu- nala beslut. 
  
 Medlemmar kan enligt 7 § ges rätt att lämna medborgarförslag. 
  
 Paragrafen är ny och åskådliggör det som följer av medlemskapet i en kommun eller ett landsting. Bestämmelserna är av upplysnings- karaktär och behandlas i avsnitt 18.8.8. De materiella bestämmel- serna återfinns i de kapitel och paragrafer som det hänvisas till. Det första stycket anger de principer som gäller för hur medlemmar får behandlas. I det andra stycket finns den centrala följden av med- 
  
 814 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 lemskapet; rätten att överklaga kommunala beslut genom laglighets- prövning. Rätten att lämna medborgarförslag som anges i det tredje stycket berör inte alla medlemmar. 
  
 Rösträtt 
  
 4 § Rösträtt vid val av ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige har den som är folkbokförd i kommunen, senast på valdagen fyller 18 år och 
  
 1.är svensk medborgare eller annan unionsmedborgare, 
  
 2.är medborgare i Island eller Norge, eller 
  
 3.varit folkbokförd i Sverige tre år i följd före valdagen. 
  
 Rösträtt vid val av ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige har också en sådan unionsmedborgare som avses 1 § tredje stycket. 
  
 5 § Rösträtt vid val av ledamöter och ersättare i landstingsfullmäktige har den som är röstberättigad vid val av ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige i en kommun inom landstinget. 
  
 6 § Frågor om rösträtt enligt 4 och 5 §§ avgörs på grundval av en röstlängd som upprättas före valet. 
  
 Paragraferna  
 4–6 
  §§ motsvarar nuvarande 4 kap.  
 2–4 
  §§. Bestämmel- serna i 4 § har språkligt justerats. 
  
 Medborgarförslag 
  
 7 § Den som är folkbokförd i kommunen eller i en kommun inom landstinget får, om fullmäktige har beslutat det, väcka ärenden i full- mäktige (medborgarförslag). Då får även unionsmedborgare som avses i 1 § tredje stycket lämna medborgarförslag. 
  
 Paragrafens första mening motsvarar nuvarande 5 kap. 23 § första stycket 5. Den andra meningen är ny. Förslaget behandlas i av- snitt 14.11.8. Bestämmelsen innebär att de unionsmedborgare som hittills varit valbara till fullmäktige utan att vara folkbokförda i kommunen också kan lämna medborgarförslag om fullmäktige har tillåtit det för de medlemmar som är folkbokförda i kommunen eller inom landstinget. 
  
 815 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Folkinitiativ 
  
 8 § Ärende om att hålla folkomröstning i en viss fråga får i fullmäktige väckas av minst tio procent av de röstberättigade kommun- eller lands- tingsmedlemmarna enligt lagen (1994:692) om kommunala folkom- röstningar (folkinitiativ). Initiativet ska vara skriftligt, ange den aktuella frågan samt innehålla initiativtagarnas egenhändiga namnteckningar, uppgifter om när namnteckningarna gjorts, namnförtydliganden, per- sonnummer och uppgift om deras adresser. 
  
 Vid beräkningen av antalet initiativtagare ska endast de räknas med som har skrivit under initiativet under den sexmånadersperiod som föregått inlämnandet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 23 § andra och tredje styckena. 
  
 Brukarinflytande 
  
 9 § Nämnderna ska verka för att samråd sker med dem som brukar deras tjänster. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 8 §. Begreppet ”utnyttjar” har ersatts med ”brukar”, se avsnitt 18.7.2. 
  
 10 § Bestämmelser om att brukarna i vissa fall ska ges tillfälle att lägga fram förslag eller att yttra sig innan beslut fattas av en anställd finns i 7 kap. 7 §. 
  
 Paragrafen är ny och informerar om nuvarande 6 kap. 38 § som återfinns i 7 kap. 7 §. 
  
 Självförvaltningsorgan 
  
 11 § Fullmäktige får besluta att en nämnd får uppdra åt ett själv- förvaltningsorgan under nämnden att helt eller delvis sköta driften av en viss anläggning eller en viss institution, om inte något annat följer av lag eller annan författning. Fullmäktige får i ett sådant fall även besluta att nämnden får uppdra åt självförvaltningsorganet att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. 
  
 816 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller som i övrigt avses i 6 kap. 38 § får dock inte delegeras till ett självförvaltningsorgan. 
  
 12 § Nämnden ska i en arbetsordning fastställa självförvaltningsorganets uppgifter, sammansättning, arbetsformer och mandattid. 
  
 De beslut som självförvaltningsorganet fattar med stöd av uppdrag enligt 11 § ska anmälas till nämnden, som bestämmer i vilken ordning det ska ske. 
  
 13 § Ett självförvaltningsorgan ska bestå av företrädare för dem som brukar anläggningen eller institutionen och de anställda där. Företrä- darna för sådana brukare ska vara fler än dem som företräder de an- ställda. 
  
 Nämnden väljer på förslag av brukarna de ledamöter och ersättare som ska företräda brukarna och på förslag av de anställda dem som ska företräda de anställda. 
  
 14 § De ledamöter och ersättare som företräder brukarna har rätt till den ledighet från sina anställningar som behövs för uppdraget och de ekonomiska förmåner som fullmäktige bestämt för de förtroendevalda. 
  
 15 § En nämnd får helt eller delvis återkalla ett uppdrag som har getts till ett självförvaltningsorgan, om det finns särskilda skäl för det. Det- samma gäller uppdraget för enskild ledamot. 
  
 Paragraferna  
 11–15 
  §§ motsvarar nuvarande 7 kap.  
 18–22 
  §§. Bestäm- melserna har språkligt justerats. Begreppet ”nyttjarna” har ersatts med ”brukarna”, se avsnitt 18.7.2, och uttrycket ”kommunen och landstinget” har utgått i 14 §. I 11 § har första meningen fått en annan ordföljd och 15 § har i förhållande till nuvarande 7 kap. 22 § sammanförts till ett stycke. 
  
 Mötesoffentlighet 
  
 16 § Bestämmelser om allmänhetens rätt att närvara vid samman- träden finns i 
  
 1.5 kap. 44 § i fråga om fullmäktige, 
  
 2.5 kap. 46 § i fråga om fullmäktigeberedningar, 
  
 3.6 kap. 25 § i fråga om styrelser och övriga nämnder, och 
  
 817 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 4. 9 kap. 11 § i fråga om kommunalförbund med förbundsdirektion. 
  
 Paragrafen är ny. I den samlas informationen om vilka samman- träden som allmänheten har rätt att närvara vid, se avsnitt 18.8.8. 
  
 Handlingsoffentlighet 
  
 17 § Bestämmelser om allmänhetens rätt att ta del av allmänna hand- lingar och uppgifter ur allmänna handlingar finns i 2 kap. tryckfrihets- förordningen. 
  
 Bestämmelser om allmänhetens rätt att ta del av handlingar hos vissa juridiska personer enligt 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ finns i 2 kap. 3 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). 
  
 Bestämmelser om allmänhetens rätt att ta del av handlingar i del- ägda kommunala bolag som inte omfattas av 2 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen finns i 10 kap. 4 § andra stycket. 
  
 Paragrafens andra stycke motsvarar nuvarande 3 kap. 16 § tredje stycket. Första och tredje styckena är nya. I paragrafen samlas infor- mation om handlingsoffentlighet för de kommunala organen samt de kommunala bolagen, stiftelserna och föreningarna, se avsnitt 18.8.8. 
  
 Anslagstavlan 
  
 18 § Varje kommun och landsting ska på sin webbplats ha en anslags- tavla. Anslagstavlan ska vara lättillgänglig och kunna särskiljas från övrigt innehåll på webbplatsen. 
  
 Kommuner och landsting ska i sina lokaler eller på annan plats ge allmänheten möjlighet att ta del av innehållet på anslagstavlan. 
  
 Paragrafen är ny. Förslagen behandlas i avsnitten  
 16.7–16.10. 
  Första stycket reglerar kraven på den kommunala anslagstavlan som ska finnas på internet. Att den ska ”vara lättillgänglig” innebär att den bör kunna nås direkt från startsidan på kommunens eller landstingets webbplats. Att den ska ”kunna särskiljas” innebär att den för en an- vändare inte ska kunna sammanblandas med annat material på webb- platsen. Andra stycket föreskriver en serviceskyldighet som innebär att kommuner och landsting på någon fysisk plats ska ge allmän- heten möjlighet att ta del av innehållet på anslagstavlan. Detta utgör 
  
 818 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 en utökning av den serviceskyldighet som följer av förvaltningslagen (1986:223) och den skyldighet som följer av tryckfrihetsförord- ningen att lämna ut allmänna handlingar. Skyldigheten kan till- godoses genom att man i kommun- och landstingshusen tillhanda- håller dataterminaler för tillgång till internet och stöd för allmän- heten att ta del av informationen eller har monitorer i de allmänna utrymmena. Det kan också ske genom att på begäran lämna ut utskrifter med den information som finns på anslagstavlan. Detta måste ske utan något som helst dröjsmål för att servicen ska mot- svara den tillgänglighet som internet innebär. 
  
 Bestämmelser om kommunalförbunds anslagstavla finns i 9 kap. 
  
 18§. 
  
 19§ Anslagstavlan ska innehålla 
  
 1.tillkännagivanden om fullmäktiges sammanträden, 
  
 2.tillkännagivanden av justerade protokoll, 
  
 3.tillkännagivanden av delegationsbeslut som inte ska anmälas till en nämnd, 
  
 4.justerade protokoll i den utsträckning kommunen eller lands- tinget bestämmer och det inte strider mot lag eller annan författning, och 
  
 5.upplysningar om hur beslut kan överklagas enligt 13 kap. Anslagstavlan ska även innehålla kungörelser, tillkännagivanden eller 
  
 annan information som med stöd av lag eller annan författning ska meddelas på anslagstavlan. 
  
 Paragrafen är ny. Förslagen behandlas i avsnitten 16.8.1 och 16.8.2. Paragrafen räknar uttömmande upp det som måste finnas på den kommunala anslagstavlan. I sak gäller dock kraven i första stycket 1 och 2 sedan tidigare. Bestämmelser om tillkännagivanden av full- mäktiges sammanträden finns i 5 kap.  
 13–15 
  §§. Bestämmelser om fullmäktiges protokoll finns i 5 kap.  
 68–73 
  §§ och om styrelsens och övriga nämnders protokoll i 6 kap. 35 §. Bestämmelser om delega- tionsbeslut som inte ska anmälas till en nämnd finns i 6 kap. 40 §. 
  
 Av andra stycket framgår att anslagstavlan även kan användas för bl.a. tillkännagivanden som ska ske med stöd av andra författningar. Bestämmelsen ersätter därigenom i huvudsak lagen (1970:462) om vissa anslag på kommuns anslagstavla. 
  
 819 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 20 § Anslagstavlan får utöver det som anges i 19 § endast innehålla tillkännagivanden om styrelsens och övriga nämnders sammanträden samt beslutsunderlag inför fullmäktiges, styrelsens och övriga nämnders sammanträden. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 16.8.3. Paragrafen räknar uttömmande upp det som, utöver det som angetts i 19 §, får tillkännages eller i övrigt finnas på den kommunala anslagstavlan. Beslutsunderlagen får anses finnas på anslagstavlan även om där endast finns länkar till beslutsunderlagen på andra ställen på webb- platsen. 
  
 Tillkännagivande av protokoll 
  
 21 § Senast andra dagen efter det att protokollet har justerats ska juste- ringen tillkännages på anslagstavlan. Av tillkännagivandet ska framgå var protokollet finns tillgängligt samt vilken dag det har tillkännagetts. Tillkännagivandet får inte tas bort från anslagstavlan före överkla- gandetidens utgång enligt 13 kap. 5 § första stycket. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 62 § första stycket. Para- grafen har språkligt justerats på så vis att ordet ”anslagits” har ersatts med ”tillkännagetts”, se avsnitt 18.7.4, liksom begreppet ”överkla- gandetid” har ersatt omskrivningen ”den tid som gäller för över- klagande”. 
  
 Kommunala föreskrifter 
  
 22 § Kommunala föreskrifter ska kungöras genom att det på kommu- nens eller landstingets anslagstavla tillkännages att protokollet för de beslutade föreskrifterna har justerats. 
  
 Gällande kommunala föreskrifter ska finnas tillgängliga för allmän- heten på kommunens eller landstingets webbplats. De ska där vara samlade i kommunens eller landstingets författningssamling eller på något annat sätt. Innehållet i samlingen ska framgå av ett register eller någon annan förteckning på webbplatsen. 
  
 Första och andra styckena gäller inte om 
  
 1. det i lag eller annan författning anges att föreskrifterna ska kun- göras eller göras tillgängliga på något annat sätt, eller 
  
 820 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 2. föreskrifterna på grund av sekretess inte får lämnas ut till var och 
  
 en. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 30 §. Paragrafen är den enda i lagen där begreppet ”kungöra” har behållits. I tredje stycket har däremot ”är särskilt reglerat” ersatts med ”i lag eller annan författ- ning anges” och hänvisningen till offentlighets- och sekretesslagen ersatts med ordet ”sekretess”. För begreppen, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Insyn i budgeten 
  
 23 § Styrelsens förslag till budget ska hållas tillgängligt för allmänheten på kommunens eller landstingets webbplats från och med tillkänna- givandet av det sammanträde med fullmäktige då budgeten ska fast- ställas. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 8 kap. 10 § första stycket. Att förslaget till budget ska hållas tillgängligt på webbplatsen är nytt och behandlas i avsnitt 18.4.6. Något krav på var på webb- platsen förslaget till budget ska finnas ställs inte upp i paragrafen. Eftersom det utgör beslutsunderlag, får det enligt 20 § finnas på anslagstavlan. 
  
 Insyn i årsredovisningen 
  
 24 § Årsredovisningen ska hållas tillgänglig för allmänheten på kom- munens eller landstingets webbplats från och med tillkännagivandet av det sammanträde med fullmäktige då årsredovisningen ska god- kännas. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 8 kap. 19 §. Att årsredovis- ningen ska hållas tillgänglig på webbplatsen är nytt och behandlas i avsnitt 18.4.6. Något krav på var på webbplatsen årsredovisningen ska finnas ställs inte upp i paragrafen. Eftersom den utgör besluts- underlag, får den enligt 20 § finnas på anslagstavlan. 
  
 25 § Fullmäktige får bestämma att allmänheten får ställa frågor om årsredovisningen vid ett sammanträde med fullmäktige. 
  
 821 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 20 §. 
  
 Insyn i privata utförares verksamhet 
  
 26 § Bestämmelser om allmänhetens insyn i verksamhet som genom avtal lämnas över från en kommun, ett landsting eller ett helägt kom- munalt bolag till en privat utförare finns i 10 kap. 3 och 10 §§. 
  
 Paragrafen är ny och av upplysningskaraktär. Den informerar om den rätt till insyn som allmänheten har i verksamhet som lämnats till privata utförare, se avsnitt 18.8.8. 
  
 Information till enskilda 
  
 27 § När enskilda kan välja mellan olika utförare av en nämnds tjänster ska nämnden lämna information om samtliga utförare, om inte annat framgår av lag eller annan författning. 
  
 Sådan information ska vara saklig, relevant, jämförbar, lättför- ståelig och lättillgänglig. 
  
 Paragrafen motsvarar 6 kap. 8 a § som gäller fr.o.m. den 1 juli 2015. Med hänsyn till att paragrafen fått en annan placering, har ”nämnd- ens” ändrats till ”en nämnds”. Uttrycket ”är särskilt föreskrivet” har ersatts med ”framgår av lag eller annan författning”, se avsnitt 18.7.4. Exempel på bestämmelser i annan författning är 29 kap. 19 § skol- lagen (2010:800). 
  
 9 kap. Kommunal samverkan 
  
 Kommunalförbund 
  
 Bildande av kommunalförbund 
  
 1 § Ett kommunalförbund bildas genom att förbundsmedlemmarna antar en förbundsordning. Förbundsmedlemmarna kan också i förbunds- ordningen ange en senare tidpunkt vid vilken kommunalförbundet ska bildas. 
  
 822 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 20 § andra stycket. Bestäm- melserna har redigerats språkligt. 
  
 Bestämmelser som ska tillämpas för kommunalförbund 
  
 2 § Om inget annat anges eller följer av bestämmelserna om kommuner och landsting i denna lag, tillämpas dessa även för kommunalförbund. 
  
 När ett kommunalförbund har hand om en angelägenhet som det finns bestämmelser om i en särskild författning, ska den författningens bestämmelser om kommuner eller landsting tillämpas för förbundet. 
  
 Om det i någon annan författning finns särskilda bestämmelser om kommunalförbund för ett visst ändamål, ska de tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 21 och 22 §§. Bestämmel- serna har redigerats språkligt på så vis att ”sägs” har ändrats till ”an- ges”, ”gäller” och ”gälla” i samtliga stycken har ändrats till ”tillämpas” samt att ”i tillämpliga delar” har utgått. 
  
 Beslutande församling, förbundsstyrelse och övriga organ 
  
 3 § I ett kommunalförbund ska det som beslutande församling finnas ett förbundsfullmäktige eller en förbundsdirektion. 
  
 Ledamöter och ersättare i den beslutande församlingen väljs av förbundsmedlemmarnas fullmäktige enligt vad som anges i förbunds- ordningen. 
  
 Varje förbundsmedlem ska vara representerad i den beslutande för- samlingen med minst en ledamot och en ersättare. Antalet ersättare ska vara lika många som antalet ledamöter. 
  
 4 § Den beslutande församlingen väljs för fyra år, om inte en kortare mandattid anges i förbundsordningen. 
  
 Mandattiden räknas från och med den 1 januari året efter det då val av fullmäktige har hållits i hela landet, om inte annat anges i för- bundsordningen. 
  
 5 § Den beslutande församlingen ska tillsätta en förbundsstyrelse. Om ett förbund är organiserat med förbundsdirektion, ska direktionen också vara förbundsstyrelse. 
  
 823 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Den beslutande församlingen ska tillsätta de organ som utöver för- bundsstyrelsen behövs för att fullgöra kommunalförbundets uppgifter. 
  
 Paragraferna  
 3–5 
  §§ motsvarar nuvarande 3 kap.  
 23–25 
  §§. Paragraf- erna 3 och 4 §§ har redigerats språkligt, 4 § på så vis att ”ägt rum” har ersatts med ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Förbundsordningen 
  
 6 § För ett kommunalförbund ska det finnas en förbundsordning som ska antas av förbundsmedlemmarnas fullmäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 27 §. Bestämmelsen har språk- ligt justerats. 
  
 7 § Förbundsordningen ska ange 
  
 1.kommunalförbundets namn och den ort där förbundet ska ha sitt säte, förbundets medlemmar och ändamål, 
  
 2.förbundets organisation, organens uppgifter och inbördes förhål- landen samt om interimsorgan får inrättas och om förbundsstyrelsen ska få vara ställföreträdare för förbundsfullmäktige, 
  
 3.antalet ledamöter och ersättare i den beslutande församlingen och hur förbundsmedlemmarna ska vara representerade samt mandattiden 
  
 ide fall som anges i 4 §, 
  
 4.antalet revisorer och deras mandattid, 
  
 5.i fråga om förbund med förbundsdirektion, på vilket sätt som revisorer ska utses, 
  
 6.om en förbundsmedlem ska ha rätt att väcka ärenden i den be- slutande församlingen, 
  
 7.om det för beslut ska krävas kvalificerad majoritet i den beslu- tande församlingen och för vilka ärenden detta ska gälla, 
  
 8.om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är leda- mot i den beslutande församlingen ska ha sådan yttranderätt som anges 
  
 i5 kap. 42 §, 
  
 9.om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är leda- mot eller ersättare i förbundsstyrelsen eller någon annan nämnd ska ha sådan närvarorätt som anges i 4 kap. 29 §, 
  
 10.på vilken webbplats förbundets anslagstavla ska finnas, 
  
 11.förbundsmedlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skulder och fördelningen av förbundets kostnader mellan medlemmarna, 
  
 824 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 12.förbundsmedlemmarnas styrning av och insyn i förbundets eko- nomi och verksamhet, 
  
 13.riktlinjer om förbundets budgetprocess, 
  
 14.om allmänheten ska ha rätt att ställa frågor om årsredovis- ningen vid ett sammanträde och i så fall, förutsättningarna för detta, 
  
 15.förfarandet vid en förbundsmedlems utträde ur förbundet, 
  
 16.förutsättningarna för och förfarandet vid förbundets likvida- tion och upplösning samt grunderna för skifte av förbundets behållna tillgångar när förbundet upplöses, 
  
 17.ordningen för att lösa tvister mellan förbundet och dess med- lemmar, och 
  
 18.ordningen för att bestämma ekonomiska förmåner till leda- möterna och ersättarna i den beslutande församlingen samt i fråga om förbund med förbundsdirektion till revisorerna. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 28 §. Bestämmelserna har redigerats språkligt. I punkten 2 har ”befogenheter” ändrats till ”uppgifter”. Punkten 5 har ändrats på så vis att det endast framgår att förbundsordningen i fråga om förbund med förbundsdirektion ska ange på vilket sätt som revisorer ska utses. Det innebär bl.a. att förbundsordningen för dessa kommunalförbund ska ange från vilka förbundsmedlemmar revisorerna ska väljas. Punkten 10 har justerats med anledning av att anslagstavlan föreslås finnas på en webbplats. Förbundsordningen ska ange på vilken webbplats förbundets anslags- tavla ska finnas, dvs. på en egen självständig eller någon av dess medlemmars webbplatser. I punkten 13 har begreppet ”föreskrifter” ändrats till ”riktlinjer”. Punkten 14 är ny och motsvarar bestäm- melsen i nuvarande 8 kap. 21 § andra stycket. Förslagen behandlas i avsnitten 18.4.5, 18.7.1 och 18.7.3. 
  
 Ledamöter och ersättare 
  
 8 § En förbundsmedlem får till ledamot eller ersättare i den beslutande församlingen välja endast den som är ledamot eller ersättare i för- bundsmedlemmens fullmäktige. 
  
 Ledamöter och ersättare i förbundsstyrelsen och andra nämnder samt revisorer väljs bland dem som har rösträtt vid val till någon av förbundsmedlemmarnas fullmäktige. 
  
 825 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 23 a §. Bestämmelserna har språkligt redigerats. 
  
 Proportionella val 
  
 9 § Om det begärs av det antal väljande som anges i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska val av ledamöter och ersät- tare i den beslutande församlingen samt revisorer vara proportionella. 
  
 Om inte något annat följer av förbundsordningen, ska det som sägs i första stycket tillämpas, när den beslutande församlingen väljer leda- möter och ersättare i förbundsstyrelsen, andra nämnder, de beslutande organens beredningar samt revisorer. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 46 § första stycket 4 och andra stycket. I första stycket har förtydligats att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt tillämpas endast om det begärs. Andra stycket har språkligt redigerats. 
  
 Budgetprocessen 
  
 10 § Det som sägs om budgetprocessen i 11 kap. 8 och 10 §§ gäller inte kommunalförbund. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 21 § första stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt. Förbundsordningen ska enligt 7 § 13 innehålla riktlinjer om budgetprocessen. 
  
 11 § I kommunalförbund med förbundsdirektion ska det samman- träde vid vilket budgeten fastställs vara offentligt. Sammanträdet ska tillkännages på kommunalförbundets anslagstavla minst en vecka före sammanträdesdagen. 
  
 Paragrafens första mening motsvarar nuvarande 8 kap. 22 § första meningen. Andra meningen om att budgetsammanträdet ska till- kännages på anslagstavlan minst en vecka i förväg är ny och behand- las i avsnitt 16.11.4. 
  
 826 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Förbundsmedlemmarnas ekonomiska ansvar 
  
 12 § Om ett kommunalförbund saknar tillgångar för att betala en skuld, är förbundsmedlemmarna skyldiga att fylla bristen. Varje medlem ska skjuta till så stor del av bristen som svarar mot medlemmens andel i skulden efter de grunder som anges i förbundsordningen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 23 §. 
  
 Revision 
  
 13 § Det som sägs om val av revisorer i 12 kap. 4 och 5 §§ gäller inte för kommunalförbund. 
  
 I kommunalförbund med förbundsfullmäktige väljs revisorer av förbundsfullmäktige. I kommunalförbund med förbundsdirektion väljs revisorer enligt vad som anges i förbundsordningen. 
  
 14 § I kommunalförbund med förbundsdirektion ska revisorerna avge en revisionsberättelse till var och en av förbundsmedlemmarnas full- mäktige. Det som sägs om fullmäktige i 5 kap. 25, 26, 33 och 51 §§ ska för sådana förbund gälla förbundsmedlemmarnas fullmäktige. 
  
 15 § Om en förbundsdirektion tillsatt en eller flera nämnder, ska revi- sorerna avge en särskild revisionsberättelse som avser nämndernas verk- samhet till förbundsdirektionen. 
  
 Direktionen prövar frågan om ansvarsfrihet ska beviljas eller inte för de nämnder som den tillsätter. 
  
 16 § Revisorer i ett kommunalförbund är skyldiga att på begäran lämna upplysningar till de förtroendevalda revisorerna i varje kommun eller landsting som är medlem i kommunalförbundet. Skyldigheten gäller upplysningar om 
  
 1.kommunalförbundets angelägenheter, och 
  
 2.sådana juridiska personer som omfattas av 2 kap. 3 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400) och till vilka kommunalförbundet enligt 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ lämnat över skötseln av en kommunal angelägenhet. 
  
 827 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragraferna  
 13–16 
  §§ motsvarar nuvarande 9 kap.  
 19–22 
  §§. Bestämmelserna i 13, 14 och 16 §§ har redigerats språkligt. I 16 § 
  
 har bl.a. ”vården” ändrats till ”skötseln”, se avsnitt 18.7.1. 
  
 Folkomröstning 
  
 17 § Kommunalförbund får inte anordna folkomröstning eller anlita valnämnden i en kommun som är förbundsmedlem. 
  
 Paragrafen motsvarar med en språklig justering nuvarande 5 kap. 34 § femte stycket. 
  
 Anslagstavlan 
  
 18 § Det som anges om fullmäktige och styrelsen i bestämmelserna om anslagstavlan i 8 kap.  
 18–20 
  §§ ska i stället avse förbundsfullmäktige, förbundsdirektion och förbundsstyrelsen. 
  
 Paragrafen är ny. Att de nya bestämmelserna om anslagstavlan i 8 kap., liksom övriga bestämmelser om kommuner och landsting som bl.a. 8 kap. 21 §, är tillämpliga också för kommunalförbund följer av 9 kap. 2 §. Paragrafen förtydligar dock att det som anges om fullmäktige och styrelsen gäller för fullmäktige, direktion och styrelse i ett kommunalförbund. Förslaget behandlas i avsnitt 16.8. 
  
 Utträde 
  
 19 § En förbundsmedlem har rätt att utträda ur ett kommunalför- bund. 
  
 Uppsägningstiden ska vid utträde vara tre år, om inte en kortare tid anges i förbundsordningen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 26 §. Bestämmelsen har språk- ligt justerats. 
  
 Gemensam nämnd 
  
 Tillsättande av gemensam nämnd 
  
 20 § Fullmäktige får besluta att en nämnd ska vara gemensam med en annan kommun eller ett annat landsting. 
  
 828 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 4 § 5. Enligt 6 kap. 1 § kan fullmäktiges rätt att bestämma nämndernas verksamhetsområden och inbördes förhållanden vara särskilt reglerad i lag eller annan författning. 
  
 21 § En gemensam nämnd tillsätts i någon av de samverkande kom- munerna eller landstingen och ingår i denna kommuns eller detta lands- tings organisation. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 a § tredje stycket. 
  
 Uppgifter 
  
 22 § Kommuner och landsting får genom en gemensam nämnd full- göra uppgifter enligt 3 kap. 4 §. 
  
 En gemensam nämnd får fullgöra uppgifter för vilka det enligt lag eller annan författning ska finnas en eller flera nämnder i varje kom- mun eller landsting. Sådana uppgifter som kommun- eller landstings- styrelsen har vid höjd beredskap enligt lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap får dock inte fullgöras av en gemensam nämnd. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 a § första stycket och andra stycket första och andra meningarna. Bestämmelserna har redigerats språkligt på så vis att ”enligt särskilda författningar” i andra stycket har ändrats till ”enligt lag eller annan författning”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 23 § En gemensam nämnds uppgifter ska närmare preciseras i en över- enskommelse mellan de berörda kommunerna och landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 c §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt genom att ”behörighet och befogenhet” har ändrats till ”uppgifter”. Förslaget behandlas i avsnitt 18.7.1. 
  
 Bestämmelser som ska tillämpas för gemensam nämnd 
  
 24 § Det som gäller för en nämnd enligt denna lag ska, om inget annat sägs, även tillämpas för en gemensam nämnd. 
  
 829 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 b §. Bestämmelsen har redi- gerats språkligt bl.a. på så vis att ordet ”gälla” har ersatts med ”tillämpas för”. 
  
 Ledamöter och ersättare 
  
 25 § Ledamöter och ersättare väljs av fullmäktige i de samverkande kommunerna och landstingen. Var och en av de samverkande kom- munerna och landstingen ska vara representerade i den gemensamma nämnden med minst en ledamot och en ersättare. Antalet ersättare ska vara lika många som antalet ledamöter. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 9 § tredje stycket. Första meningen har redigerats språkligt. 
  
 Ekonomiska förmåner 
  
 26 § Förtroendevalda i en gemensam nämnd har rätt till ersättning av den kommun eller det landsting som har valt dem. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 15 a §. 
  
 Budget 
  
 27 § Budgeten upprättas av den kommun eller det landsting som har tillsatt nämnden. Budgeten ska upprättas efter samråd med de övriga samverkande kommunerna och landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 4 § andra stycket. Första meningen har redigerats språkligt. 
  
 Rätt och skyldighet för andra än ledamöterna att medverka 
  
 28 § Fullmäktige i en kommun eller ett landsting som bildat en gemen- sam nämnd har rätt att begära upplysningar från nämnden. Casey den och vice ordföranden i nämnden samt de anställda i de samverkan- de kommunerna och landstingen är skyldiga att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden, om det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess. 
  
 830 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 22 § andra stycket. I andra meningen görs en hänvisning till endast ”sekretess” i stället för ”sekre- tess enligt lag”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Närvarorätt för personalföreträdare 
  
 29 § Företrädare för anställda i kommuner eller landsting som samverkar i en gemensam nämnd får i den omfattning som anges i 7 kap.  
 10–15 
  §§ närvara vid sammanträden med den gemensamma nämnden. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 8 § första stycket andra meningen. Paragrafen har språkligt justerats. Hänvisningen i para- grafen omfattar samtliga bestämmelser om personalföreträdare. 
  
 Interpellationer och frågor 
  
 30 § Ledamöter i fullmäktige i kommuner eller landsting som bildat en gemensam nämnd får ställa interpellationer om nämndens hand- läggning. För att hämta in upplysningar får ledamöterna ställa frågor. Interpellationer och frågor ska riktas till nämndens ordförande. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 52 § tredje stycket och 5 kap. 54 § i den del som avser gemensam nämnd. Att bestämmelserna om interpellationer och frågor i 5 kap.  
 62–67 
  §§ är tillämpliga för gemensam nämnd följer av 24 §. Paragrafen har språkligt justerats. 
  
 Delegering av ärenden 
  
 31 § En gemensam nämnd får, utöver vad som anges i 7 kap. 5 §, även under samma förutsättningar uppdra åt en anställd i någon av de samverkande kommunerna eller landstingen att besluta på nämndens vägnar. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 33 § andra stycket. Bestäm- melsen har redigerats språkligt på så vis att en hänvisning till 7 kap. 5 § har lagts till. I 7 kap. 5 § framgår under vilka förutsättningar en nämnd får uppdra åt en anställd att besluta på nämndens vägnar. 
  
 831 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 32 § Om en gemensam nämnd med stöd av 7 kap. 5 § uppdrar åt en förvaltningschef inom nämndens verksamhetsområde att fatta beslut, får nämnden överlåta åt förvaltningschefen att i sin tur uppdra åt en annan anställd inom kommunen eller landstinget eller i någon av de samverkande kommunerna eller landstingen att besluta i stället. 
  
 Paragrafen motsvarar den del av nuvarande 6 kap. 37 § som avser gemensam nämnd. 
  
 Tillkännagivande av protokoll 
  
 33 § Justeringen av en gemensam nämnds protokoll ska tillkännages på var och en av de samverkande kommunernas och landstingens an- slagstavlor. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 30 § tredje stycket första meningen. 
  
 Reglemente 
  
 34 § Reglementet för en gemensam nämnd ska antas av fullmäktige i var och en av de samverkande kommunerna eller landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 32 § fjärde stycket. 
  
 Revision 
  
 35 § En gemensam nämnd ska granskas av revisorerna i var och en av de samverkande kommunerna eller landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 2 § tredje stycket. 
  
 Anmärkning och ansvarsfrihet 
  
 36 § Fråga om ansvarsfrihet och om anmärkning för en gemensam nämnd ska prövas av fullmäktige i var och en av de samverkande kom- munerna eller landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 25 a § fjärde stycket. 
  
 832 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Hänvisningar till annan lagstiftning 
  
 37 § Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 3 a § andra stycket sista meningen. 
  
 38 § Bestämmelser om kommunal samverkan finns i lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen, lagen (2003:1210) om finansiell samord- ning av rehabiliteringsinsatser och i annan lag eller författning. 
  
 Paragrafen är ny. Bestämmelsen hänvisar till ytterligare, särskilda former av samverkan. Sedan den 1 juli 2002 finns möjligheter att i samtliga län bilda kommunala samverkansorgan i form av kommunal- förbund. Ett sådant samverkansorgan kan ta över vissa regionala ut- vecklingsfrågor från länsstyrelsen, under förutsättning att samtliga kommuner är medlemmar i kommunalförbundet. Även landstinget kan vara medlem men det är inget krav. Finansiell samordning får inom ett samordningsområde bedrivas mellan Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, kommun och landsting för att uppnå en effek- tiv resursanvändning. Ett samordningsområde kan omfatta en eller flera kommuner eller delar av kommuner. Kommunerna kan vara belägna inom olika landsting. Bestämmelser om kommunal samverkan finns också i t.ex. miljöbalken och livsmedelslagen (2006:804). 
  
 10 kap. Överlämnade av kommunala angelägenheter 
  
 Överlämnande 
  
 1 § Kommuner och landsting får efter beslut av fullmäktige lämna över skötseln av en kommunal angelägenhet till en juridisk person eller en enskild individ. 
  
 Om det i lag eller annan författning anges att angelägenheten ska bedrivas av en kommunal nämnd eller om den innefattar myndighets- utövning, får den dock inte lämnas över med stöd av denna bestäm- melse. 
  
 833 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 16 § första och andra styckena. Paragrafen har justerats språkligt, bl.a. har ”lag eller förordning” ersatts med ”lag eller annan författning” och ”vården” ersatts med ”skötseln”, se avsnitten 18.7.1 och 18.7.4. 
  
 Kommunala bolag 
  
 2 § Med ett helägt kommunalt bolag avses ett aktiebolag där kom- munen eller landstinget direkt eller indirekt innehar samtliga aktier. 
  
 Med ett delägt kommunalt bolag avses ett aktiebolag eller handels- bolag där kommunen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan. 
  
 3 § Om en kommun eller ett landsting med stöd av 1 § lämnar över skötseln av en kommunal angelägenhet till ett helägt kommunalt bolag, ska fullmäktige 
  
 1.fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten, 
  
 2.se till att det fastställda kommunala ändamålet och de kommu- nala befogenheterna som utgör ram för verksamheten anges i bolags- ordningen, 
  
 3.utse samtliga styrelseledamöter, 
  
 4.se till att det anges i bolagsordningen att fullmäktige får ta ställ- ning innan sådana beslut i verksamheten som är av principiell be- skaffenhet eller annars av större vikt fattas, 
  
 5.utse minst en lekmannarevisor, och 
  
 6.se till att bolaget ger allmänheten insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare. 
  
 4 § Innan skötseln av en kommunal angelägenhet lämnas över till ett delägt kommunalt bolag, ska fullmäktige se till att bolaget blir bundet av de villkor som avses i 3 § i en omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art och omständigheterna i övrigt. 
  
 I delägda kommunala bolag som inte omfattas av 2 kap. 3 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), ska fullmäktige verka för att allmänheten ska ha rätt att ta del av handlingar hos bolaget enligt de grunder som gäller för allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryck- frihetsförordningen och offentlighets- och sekretesslagen. 
  
 834 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 5 § Till lekmannarevisor i hel- eller delägda kommunala bolag ska full- mäktige utse någon av de revisorer som valts enligt 12 kap. 4 § första stycket. 
  
 Paragraferna  
 2–5 
  §§ motsvarar nuvarande 3 kap. 16  
 a–18 
  a §§. Para- graferna 3 och 4 §§ har språkligt justerats bl.a. på så vis att begreppet ”vården” har ersatts med ”skötseln”, se avsnitt 18.7.1. 
  
 6 § Om fullmäktige beslutar att utse en minoritet av styrelseleda- möterna i ett aktiebolag utan att tillämpa lagen (1992:339) om pro- portionellt valsätt enligt 5 kap. 60 § första stycket 3, ska fullmäktige anta riktlinjer för hur dessa ledamöter ska utses. 
  
 Paragrafen är ny med anledning av utredningens förslag om rekry- tering av ledamöter utan partipolitisk bakgrund i kommunala aktie- bolag. Förslaget behandlas i avsnitt 9.11. 
  
 I paragrafen regleras ett krav på fullmäktige att anta riktlinjer för att utse ledamöter i ett aktiebolag på annat sätt än med propor- tionellt val. Skyldigheten att anta riktlinjer gäller endast om full- mäktige väljer att utse ledamöter på detta sätt. Ska ledamöterna utses proportionellt mellan partierna behöver inte några riktlinjer antas. Fullmäktige har stor frihet att bestämma vad riktlinjerna ska innehålla. Frågor som kan behöva regleras är exempelvis vilken ut- bildning och tidigare erfarenhet av en bransch en person ska ha för att komma i fråga för ett uppdrag som styrelseledamot i det aktu- ella bolaget. Hur jämställdhet mellan kvinnor och män ska uppnås eller hur man ska nå olika integrationspoliska mål är exempel på andra frågor som kan regleras i riktlinjerna. 
  
 Kommunala stiftelser och föreningar 
  
 7 § Det som anges i 3 §  
 1–4 
  och 6 gäller också när kommunen ensam eller landstinget ensamt bildar en stiftelse för en kommunal angelägen- het. Fullmäktige ska även utse minst en revisor i en sådan stiftelse. Till revisor i stiftelsen ska fullmäktige utse någon av de revisorer som valts enligt 12 kap. 4 § första stycket. 
  
 Det som anges i 4 § gäller också en förening där kommunen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan och om kom- 
  
 835 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 munen eller landstinget tillsammans med någon annan bildar en stiftelse för en kommunal angelägenhet. 
  
 Det som anges i 3 § om bolagsordningen ska vid tillämpningen av första och andra styckena i stället avse stadgarna i en förening och stiftelseförordnandet eller stiftelseurkunden i en stiftelse. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 18 b §. Paragrafen har språk- ligt justerats. 
  
 Privata utförare 
  
 8 § Med en privat utförare avses en juridisk person eller en enskild individ som har hand om skötseln av en kommunal angelägenhet en- ligt 1 §. Med en privat utförare avses inte ett hel- eller delägt kom- munalt bolag och inte heller en sådan stiftelse eller förening som avses i 7 §. 
  
 9 § När skötseln av en kommunal angelägenhet genom avtal har läm- nats över till en privat utförare ska kommunen respektive landstinget kontrollera och följa upp verksamheten. 
  
 10 § Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare, ska kommunen eller landstinget genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten insyn i den verk- samhet som lämnas över. 
  
 Paragraferna  
 8–10 
  §§ motsvarar nuvarande 3 kap. 18  
 c–19 
  a §§. Be- greppet ”vården” har i 8 och 9 §§ ersatts med ”skötseln”, se av- snitt 18.7.1. I 10 § har ”respektive” ersatts med ”eller”. 
  
 11 kap. Ekonomisk förvaltning 
  
 Mål för den ekonomiska förvaltningen 
  
 1 § Kommuner och landsting ska ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och i sådan verksamhet som bedrivs genom sådana juridiska personer som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§. Fullmäktige ska 
  
 836 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning för kommunen eller landstinget. 
  
 Om kommunen eller landstinget har en sådan resultatutjämnings- reserv som avses i 14 §, ska riktlinjerna även omfatta hanteringen av den. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 1 §. Första och andra styckena i nuvarande 8 kap. 1 § har förts samman till ett stycke. I första stycket har en hänvisning till bestämmelser om sådana juri- diska personer som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ lagts till. Hänvis- ningen syftar i första hand på helägda kommunala bolag. Delägda kommunala bolag, stiftelser och föreningar omfattas med hänsyn till vad som är rimligt i förhållande till andelsförhållanden, verksam- hetens art och omständigheterna i övrigt. Genom hänvisningen har det förtydligats att hela kommunkoncernen omfattas av kravet. 
  
 Medelsförvaltningen 
  
 2 § Kommunerna och landstingen ska förvalta sina medel på ett sådant sätt att krav på god avkastning och betryggande säkerhet kan tillgodo- ses. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 2 §. 
  
 3 § Fullmäktige ska besluta om riktlinjer för medelsförvaltningen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 3 §. Paragrafen har redi- gerats språkligt på så vis att det anges att fullmäktige ska besluta om ”riktlinjer” i stället för ”föreskrifter”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 4 § Fullmäktige ska utöver vad som följer av 3 § besluta om riktlinjer för förvaltningen av medel avsatta för pensionsförpliktelser. I riktlinjerna ska det anges hur medlen ska förvaltas. Tillåten risk vid placering av medlen ska då fastställas. Det ska också anges hur uppföljning och kontroll av förvaltningen ska ske. 
  
 837 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 3 a § första stycket. I första meningen har förtydligats att detta är riktlinjer utöver vad som följer av 3 §. Paragrafen har språkligt justerats bl.a. genom att ”föreskrifter” har ändrats till ”riktlinjer”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 Kravet på att föreskrifterna ska omprövas så snart ”det finns skäl för det” i nuvarande 8 kap. 3 a § andra stycket har utgått. Sådan omprövning kan göras utan särskilt lagstöd. 
  
 Budgetens innehåll 
  
 5 § Kommuner och landsting ska varje år upprätta en budget för nästa kalenderår (budgetår). 
  
 Budgeten ska upprättas så att intäkterna överstiger kostnaderna. Undantag från andra stycket får göras 
  
 1.i den utsträckning som medel från en resultatutjämningsreserv tas i anspråk enligt 14 §, eller 
  
 2.om det finns synnerliga skäl. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 4 § första, tredje och fjärde styckena. 
  
 6 § I budgeten ska skattesatsen och anslagen anges. Av budgeten ska det vidare framgå hur verksamheten ska finansieras och hur den eko- nomiska ställningen beräknas vara vid budgetårets slut. De finansiella mål som är av betydelse för en god ekonomisk hushållning ska anges. 
  
 Budgeten ska även innehålla en plan för verksamheten under budget- året. I planen ska anges mål och riktlinjer som är av betydelse för en god ekonomisk hushållning. 
  
 Budgeten ska också innehålla en plan för ekonomin för en period av tre år. Budgetåret ska då alltid vara periodens första år. Planen ska innehålla sådana finansiella mål som anges i första stycket. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 5 §. Vissa redaktionella änd- ringar har gjorts. I nuvarande första stycket anges att budgeteten ska innehålla en plan för ekonomin. Detta har inte angetts särskilt i första stycket. En budget är en plan för inkomster och utgifter över en tidsperiod. Till första stycket har från nuvarande andra stycket kravet på att anta finansiella mål flyttats. Att budgeten ska inne- hålla en plan för verksamheten framgår av andra stycket. 
  
 838 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 7 § Fullmäktige får besluta att en nämnd inte ska anvisas några medel. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.7.2. Bestämmelsen möjliggör att en nämnd endast får medel från andra nämnder. Full- mäktige kan anvisa nettoanslag till nämnderna (prop. 1990/91:117 s. 212). I och med den nya paragrafen framgår det uttryckligen av lagen att fullmäktige får avstå ifrån att anvisa några medel till en nämnd. Denna nämnd får i stället medel från en eller flera s.k. be- ställarnämnder. 
  
 Budgetprocessen 
  
 8 § Förslag till budget ska upprättas av styrelsen före oktober månads utgång. Förslag till budget för revisorernas verksamhet ska upprättas av fullmäktiges presidium senast vid samma tidpunkt. 
  
 Om det finns särskilda skäl till det, får budgetförslaget upprättas i november månad. I så fall ska styrelsen före oktober månads utgång föreslå skattesatsen för den kommunalskatt eller landstingsskatt som ingår i den preliminära inkomstskatten under det följande året. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 8 kap. 6 §. Första stycket andra meningen är ny och anger att förslaget till revisorernas budget ska upprättas av fullmäktiges presidium senast vid samma tidpunkt som styrelsen upprättar den övriga budgeten. Förslaget behandlas i av- snitt 17.5. Det är presidiet som upprättar förslaget självständigt i förhållande till styrelsen. Bestämmelsen hindrar dock inte presidiet från att samråda med styrelsen eller annan nämnd vid beredningen av förslaget. 
  
 9 § Styrelsen bestämmer när övriga nämnder senast ska lämna in sina särskilda budgetförslag till styrelsen. 
  
 Bestämmelsen motsvarar nuvarande 8 kap. 7 §. 
  
 10 § Budgeten fastställs av fullmäktige före november månads utgång. De år då val av fullmäktige har hållits i hela landet ska budgeten 
  
 fastställas av nyvalda fullmäktige. 
  
 839 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 8 §. Den har språkligt juste- rats genom att begreppet ”förrättats” har ändrats till ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 11 § Om budgeten på grund av särskilda skäl inte kan fastställas före november månads utgång, ska fullmäktige ändå fastställa skattesatsen och, i förekommande fall, avgiftssatsen för begravningsavgiften enligt 9 kap. begravningslagen (1990:1144) inom denna tid. 
  
 Budgeten ska därefter fastställas före december månads utgång. Full- mäktige får då fastställa en annan skatte- eller avgiftssats än den som har bestämts tidigare. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 9 §. I andra stycket har en redaktionell ändring gjorts genom att rekvisitet ”om det finns skäl för det” tagits bort. 
  
 Reglering av balanskravsresultat 
  
 12 § Om balanskravsresultatet enligt 4 kap. 3 a § lagen (1997:614) om kommunal redovisning för ett visst räkenskapsår är negativt, ska det regleras under de närmast följande tre åren. 
  
 Fullmäktige ska anta en åtgärdsplan för hur regleringen ska ske. Beslut om reglering ska fattas senast i budgeten det tredje året efter 
  
 det år då det negativa balanskravsresultatet uppkom. 
  
 13 § Fullmäktige får besluta att en reglering av ett negativt balans- kravsresultat inte ska göras om det finns synnerliga skäl. 
  
 Paragraferna 12 och 13 §§ motsvarar nuvarande 8 kap. 5 a och b §§. 
  
 Resultatutjämningsreserver 
  
 14 § Kommuner och landsting får till en resultatutjämningsreserv reservera medel som får användas för att utjämna intäkter över en konjunkturcykel. 
  
 Reservering får göras med högst ett belopp som motsvarar det lägsta av antingen den del av årets resultat eller den del av årets resultat efter balanskravsjusteringar enligt 4 kap. 3 a § lagen (1997:614) om kom- munal redovisning, som överstiger 
  
 840 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 1.en procent av summan av skatteintäkter samt generella stats- bidrag och kommunalekonomisk utjämning, eller 
  
 2.två procent av summan av skatteintäkter samt generella stats- bidrag och kommunalekonomisk utjämning, om kommunen eller lands- tinget har ett negativt eget kapital, inklusive ansvarsförbindelsen för pensionsförpliktelser. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 3 d §. Bestämmelserna har redaktionellt justerats genom att kravet på att medlen får reserveras till och användas för att utjämna intäkter över en konjunkturcykel anges i första stycket, medan frågan om hur mycket som får reser- veras behandlas i andra stycket. 
  
 Utgiftsbeslut under budgetåret 
  
 15 § Om fullmäktige beslutar om en utgift under löpande budgetår, ska beslutet också innefatta en anvisning om hur utgiften ska finan- sieras. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 12 §. Bestämmelsen har språk- ligt justerats. 
  
 Delårsrapport 
  
 16 § Minst en delårsrapport som ska upprättas enligt 9 kap. 1 § lagen (1997:614) om kommunal redovisning ska behandlas av fullmäktige. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 20 a § och har språkligt jus- terats. 
  
 Räkenskaper 
  
 17 § Styrelsen och övriga nämnder ska fortlöpande föra räkenskaper över de medel som de förvaltar. 
  
 18 § Styrelsen bestämmer när övriga nämnder senast till styrelsen ska redovisa sin medelsförvaltning under föregående budgetår. 
  
 841 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragraferna 17 och 18 §§ motsvarar nuvarande 8 kap. 14 § första stycket och 15 §. 
  
 Årsredovisning 
  
 19 § När styrelsen har fått övriga nämnders redovisningar, ska den upprätta en årsredovisning. 
  
 20 § Årsredovisningen ska lämnas över till fullmäktige och revisorerna snarast möjligt och senast den 15 april året efter det år som redovis- ningen avser. 
  
 Paragraferna 19 och 20 §§ motsvarar nuvarande 8 kap. 16 § första stycket och 17 §. 
  
 21 § Årsredovisningen ska godkännas av fullmäktige. Det ska ske innan fullmäktige enligt 5 kap. 25 § beslutat om ansvarsfrihet ska beviljas eller vägras. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 8 kap. 18 §. Andra meningen har ändrats på så vis att fullmäktige måste ta ställning till frågan om årsredovisningen ska godkännas innan ställning tas till om ansvars- frihet ska beviljas eller vägras. Förslaget behandlas i avsnitt 17.13. Enligt 5 kap 33 § ska revisorerna och deras sakkunniga ges tillfälle att yttra sig vid fullmäktiges behandling av revisionsberättelsen. Detta måste ske innan fullmäktige godkänner årsredovisningen för att revisorernas eventuella synpunkter på årsredovisningen ska kunna beaktas vid fullmäktiges handläggning. Hur frågorna närmare ska hanteras på sammanträdet är ordförandens uppgift. 
  
 Förbud mot pantsättning 
  
 22 § Kommuner och landsting får inte upplåta panträtt i sin egendom till säkerhet för en fordran. 
  
 Vid förvärv av egendom får de dock överta betalningsansvaret för lån som tidigare har tagits upp mot säkerhet av panträtt i egendomen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 13 §. 
  
 842 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Hänvisningar till annan lagstiftning 
  
 23 § Bestämmelser om skyldighet för styrelsen att underrätta vissa myn- digheter om skattesatsen och om avgiftssatsen för begravningsavgiften finns i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 
  
 24 § Bestämmelser om bokföring och årsredovisning finns i lagen (1997:614) om kommunal redovisning. 
  
 Paragraferna 23 och 24 §§, motsvarar nuvarande 8 kap. 11, 14 § andra stycket och 16 § andra stycket. 23 § har språkligt justerats bl.a. genom att begreppet ”föreskrifter” har ändrats till ”bestämmelser”, se avsnitt 8.7.4. Bestämmelserna i 24 § har också språkligt justerats. 
  
 12 kap. Revision Revisorernas uppgifter 
  
 1 § Revisorerna granskar årligen i den omfattning som följer av god revisionssed all verksamhet som bedrivs inom nämndernas eller full- mäktigeberedningarnas verksamhetsområden. De granskar på samma sätt, genom de revisorer eller lekmannarevisorer som utsetts i juridiska personer enligt 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§, även verksamheten i de juridiska personerna. 
  
 Revisorerna prövar om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnder- na är tillräcklig. 
  
 Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke om att brott av förmögenhetsrättslig karaktär förövats eller om att all- män förvaltningsdomstols avgörande åsidosatts, ska de anmäla förhål- landet till berörd nämnd. Om nämnden efter en sådan anmälan inte vidtar åtgärder utan oskäligt dröjsmål, är revisorerna skyldiga att rap- portera det till fullmäktige. Revisorerna får dock avstå från att anmäla misstanke om brott till fullmäktige om nämnden funnit att det inte föreligger en sådan misstanke. 
  
 843 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 9 och 11 §§. Bestämmelser- na är redaktionellt och språkligt ändrade genom att ”fullmäktige- beredning” är tillagt i första stycket och ”underlåta” ändrats till ”avstå från” i tredje stycket. 
  
 2 § Revisorerna ska bedöma om resultaten i delårsrapporten som en- ligt 11 kap. 16 § ska behandlas av fullmäktige och årsredovisningen är förenliga med de mål fullmäktige beslutat. Revisorernas skriftliga be- dömning ska lämnas till fullmäktige inför behandlingen av delårs- rapporten och årsredovisningen. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 9 kap. 9 a §. Det har förtyd- ligats att revisorernas skriftliga bedömning ska lämnas till fullmäk- tige. Revisorerna agerar på fullmäktiges uppdrag och inte styrel- sens. Paragrafen är språkligt justerad genom att begreppet ”årsbok- slut” har ersatts med ”årsredovisning”. 
  
 3 § Revisorernas granskning omfattar inte ärenden som avser myn- dighetsutövning mot någon enskild i andra fall än 
  
 1.när handläggningen av sådana ärenden har vållat kommunen eller landstinget ekonomisk förlust, 
  
 2.när granskningen gäller hur nämnderna verkställer egna gynnan- de beslut enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade och socialtjänstlagen (2001:453), 
  
 3.när granskningen gäller hur nämnderna verkställer avgöranden av allmänna förvaltningsdomstolar, eller 
  
 4.när granskningen sker från allmänna synpunkter. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 10 §. 
  
 Val av revisorer 
  
 4 § Under de år då val av fullmäktige har hållits i hela landet ska ny- valda fullmäktige välja revisorer för granskning av verksamheten under de fyra följande åren. 
  
 Om ordförande utses för revisionen, ska till denna väljas en revisor från den politiska minoriteten. 
  
 844 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 9 kap. 1 §. Första stycket har språkligt justerats genom att ”förrättats” har ersatts med ”hållits”, se avsnitt 18.7.4. Andra stycket är nytt och reglerar kravet på att utse revisor från minoriteten. Förslaget behandlas i avsnitt 17.9. Bestämmelsen blir endast tillämplig om fullmäktige beslutar att utse ordförande för revisorerna. Med den politiska majoriteten avses samma sak som anges i 6 kap. 21 § andra stycket, dvs. det parti, eller partier, som tillsätter ordförande i nämnder och styrelser. Med den politiska minoriteten avses i denna bestämmelse motsatsvis den grupp av ledamöter som representerar de partier som inte stödjer majoritetsförslaget till val av ordförande. 
  
 Om det finns flera kandidater och omröstning begärs kommer den kandidat utses som fått flest röster, jfr RÅ 1982 2:64. Genom kravet på att ordförande ska representera minoriteten kan dock inte ordförande ställa proposition på att utse någon som represen- terar den politiska majoriteten. Det närmare hanteringen av valet blir en fråga för ordförande och presidiet. 
  
 Kravet på att välja ordföranden från minoriteten gäller vid val- tillfället. Revisorer väljs för en mandatperiod för fyra år. Om majori- tetsförhållandena ändras under mandatperioden innebär bestäm- melsen inte något krav på att utse någon annan ordförande. 
  
 5 § Vid en samlad revision av hela verksamheten ska minst fem revi- sorer väljas. 
  
 Vid en särskild revision för granskning av en viss eller vissa nämnders verksamhet ska minst fem revisorer väljas för varje nämnd eller grupp av nämnder. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 2 § första och andra styckena. 
  
 Revisorernas ställning 
  
 6 § Varje revisor fullgör sitt uppdrag självständigt. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 7 §. 
  
 845 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Sakkunnigt biträde 
  
 7 § Revisorerna ska i sin granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra granskningen enligt god revisionssed. 
  
 Lekmannarevisorer som utses med stöd av 10 kap. 3 och 4 §§ ska i sin granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra uppdraget enligt god sed vid detta slag av granskning. 
  
 De sakkunniga ska ha den insikt och erfarenhet av kommunal verk- samhet som fordras för att kunna fullgöra uppdraget. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 8 §. 
  
 Revisorernas rätt till information 
  
 8 § Nämnderna, fullmäktigeberedningarna, de enskilda ledamöterna och ersättarna i dessa, samt de anställda är skyldiga att lämna revi- sorerna och de sakkunniga de upplysningar som behövs för revisions- arbetet. 
  
 De ska också ge revisorerna tillfälle att när som helst inventera de tillgångar som nämnderna eller fullmäktigeberedningarna har hand om och ta del av de räkenskaper och andra handlingar som berör deras verksamhet. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 9 kap. 12 och 13 §§. En ny- het i första stycket är att de sakkunniga också har en rätt till upplys- ningar på motsvarande sätt som de förtroendevalda, se avsnitt 17.8. En begäran om upplysningar från de sakkunniga behöver alltså inte ha godkänts av revisorerna. 
  
 Revisorernas förvaltning 
  
 9 § Revisorerna svarar själva för den förvaltning som har samband med revisionsuppdraget, om inte fullmäktige bestämmer något annat. 
  
 846 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 10 § De beslut som revisorerna fattar om sin förvaltning och om jäv ska tas upp i protokoll. 
  
 Bestämmelserna i 6 kap. 35 § om justering av protokoll och till- kännagivande om justeringen ska tillämpas också på revisorernas proto- koll. 
  
 Paragraferna 9 och 10 §§ motsvarar nuvarande 9 kap. 14 och 15 §§. Bestämmelsen i 10 § andra stycket har språkligt justerats på så vis att ”föreskrifterna” ändrats till ”bestämmelserna”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 Revisionsberättelse 
  
 11 § Revisorerna ska varje år till fullmäktige avge en berättelse med redogörelse för resultatet av den revision som avser verksamheten under det föregående budgetåret. De sakkunnigas rapporter ska bifogas revi- sionsberättelsen. 
  
 Granskningsrapport enligt 10 kap. 5 § aktiebolagslagen (2005:551) som har lämnats för ett aktiebolag som avses i 10 kap. 2 § ska också bifogas revisionsberättelsen. 
  
 Revisionsberättelsen för sådana kommunalförbund som kommunen eller landstinget ingår i ska också bifogas revisorernas berättelse utom i det fall som avses i 9 kap. 14 §. Vidare ska revisionsberättelsen för aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk förening och stiftelse till vilken kommunen eller landstinget lämnat över skötseln av en kommunal angelägenhet enligt 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ bifogas revisionsberättelsen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 16 §. Nuvarande andra stycket är infört som en ny mening i första stycket. Paragrafen har språkligt justerats på så vis att ”fogas till” ändrats till ”bifogas” och begrep- pet ”vården” ändrats till ”skötseln”, se avsnitt 18.7.1. 
  
 12 § Om anmärkning framställs, ska anledningen till denna anges i revisionsberättelsen. 
  
 Anmärkningar får riktas mot 
  
 1.nämnder och fullmäktigeberedningar, och 
  
 2.de enskilda förtroendevalda i sådana organ. 
  
 Revisionsberättelsen ska också innehålla ett särskilt uttalande i fråga om ansvarsfrihet tillstyrks eller inte. 
  
 847 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 17 §. Tredje stycket har språk- ligt justerats bl.a. genom att ”berättelsen” är ändrad till ”revisions- berättelsen”. 
  
 Jäv 
  
 13 § I fråga om jäv för en revisor ska bestämmelserna i 6 kap. 28 § om jäv tillämpas. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 4 § första stycket. 
  
 14 § Från jäv ska bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 6 §, men har justerats språkligt genom att begreppet ”partiskhet” ersatts med ”opartisk- het”. I förarbetena framhölls att förebilden för nuvarande bestäm- melse är hämtad från motsvarande bestämmelse för nämnder och den i förvaltningslagen (prop. 1998/99:66 s. 40). I dessa bestäm- melser används dock begreppet ”opartiskhet”. I förtydligande syfte används samma uttryckssätt som i föreslagna 6 kap. 29 §. 
  
 15 § En revisor som är jävig i ett ärende får inte delta eller närvara vid behandlingen av ärendet. Denne får dock vidta åtgärder som någon annan inte kan vidta utan olägligt uppskov. 
  
 Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot denne ska självmant uppge det. 
  
 Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon av revisorerna ska de gemensamt och snarast besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om revisorerna annars inte är beslutföra och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 9 kap. 4 § andra och tredje styckena samt delar av nuvarande 9 kap. 5 § första stycket. Para- grafen har språkligt justerats genom att i andra stycket har ”ge det till känna” ersatts med ”uppge det”. I tredje stycket har begreppet ”samfällt” ersatts med ”gemensamt”. Vidare har bestämmelsen an- passats till jävsbestämmelsen i 6 kap. 30 § och ett krav på att beslut ”snarast” ska fattas i jävsfrågan. Detta är ett förtydligande att revi- 
  
 848 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 sorerna ska snarast besluta i jävsfrågan. Paragrafen har i övrigt gjorts könsneutral. 
  
 16 § Ett beslut om jäv får överklagas endast i samband med överkla- gande av det beslut genom vilket ärendet avgörs. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 5 § andra stycket och har språkligt justerats. I förtydligande syfte används samma uttrycks- sätt som i föreslagna 6 kap. 32 §. 
  
 Revisionsreglemente 
  
 17 § Fullmäktige får anta ett reglemente om revisionen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 18 §. Den har justerats språk- ligt på så sätt att ”meddela” har ersatts med ”anta” och begreppet ”närmare föreskrifter” har ersatts med ”reglemente”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 13 kap. Laglighetsprövning Vem som får överklaga 
  
 1 § Varje medlem av en kommun eller ett landsting har rätt att få lag- ligheten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att över- klaga dem hos förvaltningsrätten. 
  
 Lagligheten av en gemensam nämnds beslut får överklagas på samma sätt av varje medlem av de samverkande kommunerna och landstingen. 
  
 Lagligheten av ett kommunalförbunds beslut får överklagas på sam- ma sätt av varje medlem av de kommuner eller landsting som ingår i kommunalförbundet samt av förbundsmedlemmarna. 
  
 Vilka beslut som får överklagas 
  
 2 § Följande beslut får överklagas: 
  
 1.beslut av fullmäktige eller den beslutande församlingen i ett kommunalförbund, 
  
 2.beslut av en nämnd eller ett partssammansatt organ, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art, 
  
 849 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 3.beslut av förbundsstyrelsen eller en annan nämnd eller ett parts- sammansatt organ i ett kommunalförbund, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art, och 
  
 4.sådana beslut av revisorerna som avses i 12 kap. 10 §. 
  
 3 § Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte om det i lag eller annan författning finns särskilda bestämmelser om överklagande. 
  
 Paragraferna  
 1–3 
  §§ motsvarar nuvarande 10 kap.  
 1–3 
  §§. Bestämmel- serna i 2 och 3 §§ har redigerats språkligt. I 3 § har ”föreskrifter” ändrats till ”bestämmelser”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 Hur besluten överklagas 
  
 4 § Ett beslut överklagas skriftligt. 
  
 I överklagandet ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och de omständigheter som överklagandet grundas på. 
  
 Överklagandet ska ges in till förvaltningsrätten. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 4 och 5 §§. Andra stycket har redigerats språkligt, bl.a. har ”klagomål” ersatts av ”överklagan- det”. 
  
 Tiden för överklagande 
  
 5 § Överklagandet ska ha kommit in till förvaltningsrätten inom tre veckor från den dag då det tillkännagavs på kommunens, landstingets eller kommunalförbundets anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. Tiden för överklagande av en gemensam nämnds beslut räknas från det att tillkännagivandet skett på anslagstavlorna i samtliga sam- verkande kommuner och landsting. 
  
 Tillkännagivandet av protokollsjusteringen måste finnas på anslags- tavlan under hela överklagandetiden för att tiden ska löpa ut. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 6 §. 
  
 Bestämmelserna i första stycket har redigerats språkligt, bl.a. genom att ”tidsfristen för överklagande” har ändrats till ”tiden för över- klagande” och ”anslagits” har ändrats till ”skett”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 850 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Andra stycket har formulerats om eftersom anslagstavlan ska vara webbaserad. ”Klagotiden” har ändrats till ”överklagandetiden”. 
  
 6 § Om överklagandet före överklagandetidens utgång har kommit in till kommunen, landstinget eller kommunalförbundet i stället för till förvaltningsrätten, ska överklagandet ändå prövas. Detsamma gäller när överklagandet av en gemensam nämnds beslut kommit in till någon av de samverkande kommunerna eller landstingen. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 7 §. Den har redigerats språk- ligt på så vis att ”klagotiden” har ändrats till ”överklagandetiden”. 
  
 Grunder för upphävande av besluten 
  
 7 § Vid prövningen av överklagandet får domstolen inte ta hänsyn till andra omständigheter än sådana som klaganden har hänvisat till före överklagandetidens utgång. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 10 §. Bestämmelsen har redigerats språkligt på så vis att “beakta” har ersatts av ”ta hänsyn till” och ”klagotiden” har ändrats till ”överklagandetiden”. 
  
 8 § Ett överklagat beslut ska upphävas, om 
  
 1.det inte har kommit till på rätt sätt, 
  
 2.beslutet rör något som inte är en angelägenhet för kommunen eller landstinget, 
  
 3.det organ som har fattat beslutet inte har haft rätt att göra det, eller 
  
 4.beslutet annars strider mot lag eller annan författning. Domstolen får inte ersätta det överklagade beslutet med något annat 
  
 beslut. 
  
 Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 10 kap. 8 §. Prövningsgrunderna i första stycket har redigerats språkligt. En 
  
 mindre ändring har gjorts i punkten 4. Ett tillägg, ”annars” har gjorts för att förtydliga att prövningsgrunden blir tillämplig endast när någon av de övriga tre punkterna inte är det. I och med tillägget kan prövningsgrunderna inte längre överlappa varandra. Förslagen behandlas i avsnitt 14.14.2. 
  
 Andra stycket har redigerats språkligt. 
  
 851 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 9 § Om ett fel har saknat betydelse för ärendets utgång, behöver beslutet inte upphävas. Detsamma gäller om beslutet har förlorat sin betydelse till följd av senare inträffade förhållanden. 
  
 Paragrafen motsvarar med en språklig justering nuvarande 10 kap. 9 §. 
  
 Handläggningen i domstol 
  
 10 § Vid tillämpningen av förvaltningsprocesslagen (1971:291) ska kommunen, landstinget, den gemensamma nämnden eller kommunal- förbundet anses som part. 
  
 11 § Ett föreläggande enligt 5 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) får inte gälla sådana brister i överklagandet som består i att det inte anger den eller de omständigheter som överklagandet grundas på. 
  
 Bestämmelsen i 29 § förvaltningsprocesslagen om rätt att utan yrkan- de besluta till det bättre för enskild ska inte tillämpas. 
  
 Paragraferna motsvarar nuvarande 10 kap. 11 och 12 §§. Bestämmel- serna har redigerats språkligt bl.a. till följd av den ändrade lydelsen i 4 §. I 11 § andra stycket har ”föreskriften” ändrats till ”bestämmel- sen”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 12 § Bestämmelser om hur förvaltningsrättens beslut överklagas finns i förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 13 §. 
  
 Första stycket har redigerats språkligt på så vis att begreppet ”före- skrifter” har ersatts av begreppet ”bestämmelser”, se avsnitt 18.7.3. 
  
 13 § Om förvaltningsrättens eller kammarrättens beslut har gått klagan- den emot, får bara klaganden själv överklaga beslutet. 
  
 Om förvaltningsrätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut eller förbjudit att det verkställs, får domstolens beslut överklagas av kommunen eller landstinget och av deras medlemmar samt, i fråga om beslut av en gemensam nämnd, av nämnden och medlemmarna i de samverkande kommunerna och landstingen. 
  
 852 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Om förvaltningsrätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut av ett kommunalförbund eller förbjudit att det verkställs, får dom- stolens beslut överklagas av förbundet, av varje kommun och landsting som är medlem i förbundet och av deras medlemmar. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 14 §. 
  
 När beslut får verkställas 
  
 14 § Ett beslut som kan överklagas enligt detta kapitel får verkställas innan det fått laga kraft om inte särskilda skäl talar mot det. Vid en sådan prövning ska särskild hänsyn tas till om verkställigheten av be- slutet kommer att kunna rättas. 
  
 Paragrafen om verkställighet motsvarar delvis nuvarande 10 kap. 14 a §. Första meningen har justerats språkligt bl.a. på så vis att ”vunnit laga kraft” har ersatts av begreppet ”fått laga kraft”, se av- snitt 18.7.4. Andra meningen är ny och betonar att vid avvägningen om verkställighet bör avvakta laga kraft eller inte, hänsyn alltid ska tas till om verkställigheten av beslutet kommer att kunna rättas. Förslaget behandlas i avsnitt 15.7. 
  
 Rättelse av verkställda beslut 
  
 15 § Om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har fått laga kraft och om beslutet redan har verkställts, ska det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den utsträckning som det är möjligt. Ett beslut om rättelse ska meddelas utan oskäligt dröjs- mål. 
  
 Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 15 §. Bestämmelsen har redigerats språkligt. Begreppet ”vunnit laga kraft” har ersatts av be- greppet ”fått laga kraft”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 853 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Genom lagen upphävs 
  
 a)kommunallagen (1991:900), och 
  
 b)lagen (1970:462) om vissa anslag på kommuns anslagstavla. 
  
 I punkterna anges ikraftträdandedagen och vilka författningar som den nya lagen ersätter. 
  
 3. Bestämmelserna om att revisor inte är valbar till ledamot eller er- sättare i fullmäktige i 4 kap. 6 § 1 och om antalet ersättare i styrelsen i 6 kap. 16 § första stycket tillämpas första gången efter det att nästa ordinarie val har hållits i landet. Detsamma gäller bestämmelserna om när en ordförande utses för revisionen i 12 kap. 4 § andra stycket. 
  
 Övergångsbestämmelserna anger att den nya bestämmelsen om att en revisor inte är valbar som ledamot eller ersättare i fullmäktige i 4 kap. 6 § 1 ska tillämpas första gången från och med att nästa ordinarie val har hållits i landet. Detsamma gäller för den nya be- stämmelsen om att antalet ersättare i styrelsen ska vara minst fem i 6 kap. 16 § första stycket och bestämmelserna om att i de fall en ordförande utses för revisionen ska denne väljas från den politiska minoriteten i 12 kap. 4 § andra stycket, Förslagen behandlas i av- snitt 20.1. 
  
 4. Äldre bestämmelser om sådana underställda nämnder som fullmäktige beslutat om före ikraftträdandet gäller fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. 
  
 Övergångsbestämmelserna anger att äldre bestämmelser om under- ställda nämnder ska fortsatt gälla fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. Det innebär att efter att ordinarie val har hållits kan kommuner och landsting inte längre ha underställda nämnder i sin organisation. Förslagen behandlas i avsnitt 20.1. 
  
 5. Äldre bestämmelser om att fullmäktige får föreskriva att en lokal nämnd inte får väcka ärenden i fullmäktige gäller fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. 
  
 854 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Övergångsbestämmelserna anger att äldre bestämmelser om att full- mäktige får föreskriva att en lokal nämnd inte får väcka ärenden i fullmäktige ska gälla fram till dess nästa ordinarie val har hållits i landet. Det innebär att fullmäktige efter att nästa ordinarie val har hållits inte kan besluta att en lokal nämnd inte ska få väcka ärenden i fullmäktige. Förslagen behandlas i avsnitt 20.1. 
  
 6. Äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som har till- kännagetts före ikraftträdandet. 
  
 Den sista övergångsbestämmelsen innebär att både de processuella och de materiella reglerna, dvs. reglerna i sak, som gällde före ikraft- trädandet ska vid prövning i domstol tillämpas på beslut som till- kännagetts genom den kommunala anslagstavlan före ikraftträdan- det. Förslaget behandlas i avsnitt 20.1. 
  
 21.2Förslaget till lagen (2017:000) om försöksverksamhet med majoritetsstyre 
  
 Införande av majoritetsstyre 
  
 1 § En kommun eller ett landsting får besluta att 5 kap. 60 § kom- munallagen (2017:000) inte ska tillämpas vid tillsättning av styrelsen (majoritetsstyre). 
  
 Ett sådant beslut ska fattas av fullmäktige senast den 31 december året före år för ordinarie val och kräver att minst två tredjedelar av de närvarande ledamöterna röstar för det. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Av första stycket följer att majoritetsstyre innebär att ledamöterna och ersättarna i styrelsen väljs enbart ur den politiska majoriteten i fullmäktige. Med politisk majoritet avses sådan majoritet som anges i nuvarande 6 kap. 15 § andra stycket KL (6 kap. 21 § kommunallagen [2017:000]). Den politiska minoriteten består av de övriga partierna i fullmäktige. Sådant val möjliggörs genom föreskriften om att majoriteten får utse ledamöter och ersättare till styrelsen utan att tillämpa regeln om proportionella val i nuvarande 5 kap. 46 § KL (5 kap. 60 § kommunallagen [2017:000]). För att så ska ske krävs att två tredje- 
  
 855 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 delar av de närvarande ledamöterna röstar för förslaget. Av andra stycket framgår vidare att beslut om att införa ett system med majoritetsstyre ska fattas senast den 31 december året före år för ordinarie val. 
  
 2 § Införande av majoritetsstyre ska ske vid det nyvalda fullmäktiges tillsättande av styrelse enligt 6 kap. 18 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Paragrafen anger att systemet ska införas när det nyvalda fullmäktige tillsätter styrelsen enligt 6 kap. 18 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Tillsättande av styrelse 
  
 3 § När styrelsen ska tillsättas, inbjuder den som varit ledamot i full- mäktige längst tid (ålderspresidenten) gruppledarna för varje parti inom fullmäktige till samråd om den nya styrelsens sammansättning. 
  
 Ålderspresidenten lämnar därefter i uppdrag till en av gruppledar- na att föreslå en ny styrelse. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Av bestämmelsen framgår hur styrelsen bildas i ett system med majoritetsstyre. Bestämmelsen inne- bär att ålderspresidenten, dvs. den som varit ledamot i fullmäktige längst tid och vid lika tid den som är äldst, får en uppgift i arbetet att bilda styrelse. I bestämmelsen anges att ålderspresidenten, när valresultatet blivit känt, kallar partiernas gruppledare till överlägg- ningar om den nya styrelsens sammansättning. Därefter ger ålders- presidenten en av gruppledarna i uppdrag att bilda en ny styrelse som enbart består av företrädare från det eller de partier som har stöd av eller i vart fall tolereras av majoriteten i det nya fullmäktige. 
  
 4 § Förslag till ny styrelse ska läggas fram till det nyvalda fullmäktiges första sammanträde, då fullmäktige, utan beredning, ska utse styrelsen. Om mer än hälften av de närvarande ledamöterna röstar mot förslaget, är det förkastat. I annat fall är det godkänt. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Av paragrafen framgår att för- slag till ny styrelse ska läggas fram till det nyvalda fullmäktiges första sammanträde. Förslaget ska inte beredas i styrelsen. Fullmäktige 
  
 856 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 väljer därefter ledamöter och ersättare i styrelsen enligt 6 kap. 18 § kommunallagen (2017:000). Det framgår vidare av paragrafen att förslaget om styrelsens sammansättning är förkastat om mer än hälften av de närvarande ledamöterna i fullmäktige röstar mot för- slaget. I annat fall är förslaget godkänt. 
  
 5 § Har fullmäktige förkastat gruppledarens förslag, ska fullmäktige utse en styrelse med tillämpning av 5 kap. 60 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Av paragrafen framgår att för- farandet att tillsätta en styrelse enbart bestående av företrädare från den politiska majoriteten ska avbrytas om fullmäktige förkastat gruppledarens förslag till ny styrelse enligt 3 § andra stycket. För- söket med majoritetsstyre faller därigenom och kommunen återgår till ordinarie styrelseform och fullmäktige ska utse en ny styrelse. Undantaget enligt 1 § första stycket från lagen om proportionellt valsätt är då inte längre tillämpligt. Styrelsen ska därför utses pro- portionellt om det begärs i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 60 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Förutsättningar för oppositionens arbete 
  
 6 § Fullmäktige ska i ett reglemente ange hur de partier som finns representerade i fullmäktige, men som inte har ledamöter eller ersätt- are i styrelsen, ska ges en god tillgång till information om styrelsens arbete och om pågående ärenden samt administrativt stöd i övrigt. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.7. Av bestämmelsen framgår att fullmäktige i ett särskilt reglemente ska ange att oppositionen ska ges en god tillgång till information om styrelsens arbete och om på- gående ärenden i övrigt. Insynen ska gälla generellt i styrelsens arbete. Det innebär att insynen inte bara gäller skriftliga förslag till beslut utan även andra former av skriftliga underlag som presenteras på styrelsens sammanträden. Hur oppositionen ska ges tillgång till detta får regleras lokalt. Det kan exempelvis ske genom en för enbart oppositionen avsedd webbplats eller genom särskilda föredragningar. Sekretesslagstiftningen kan innebära begränsningar i möjligheten att lämna ut uppgifter. 
  
 857 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Vidare ska i reglementet regleras hur oppositionen ska ges god tillgång till administrativt stöd. Det handlar om att få tillgång till sådant stöd att det är praktiskt möjligt för dem att kunna bedriva ett aktivt oppositionsarbete. Det kan exempelvis handla om rätt till oppositionsrådsbefattningar och politiska sekreterare, utöver redan beslutat lokalt partistöd enligt 4 kap.  
 30–33 
  §§ i kommunallagen (2017:000). I kravet på administrativt stöd ligger också att opposi- tionen måste ges visst tjänstemannastöd för att kunna utarbeta exempelvis förslag till budget. 
  
 Misstroendeförklaring 
  
 7 § Om minst en tredjedel av fullmäktiges ledamöter begär det ska fullmäktige, utan föregående beredning, rösta om en misstroendeför- klaring mot styrelsen. 
  
 Om fullmäktige med enkel majoritet finner att styrelsen inte har förtroende ska fullmäktige återkalla uppdragen för samtliga ledamöter och ersättare i styrelsen. När fullmäktige ska välja nya ledamöter och ersättare till styrelsen tillämpas inte 5 kap. 60 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Första stycket reglerar fullmäk- tiges möjligheter att rösta om misstroendeförklaring mot styrelsen. Sådan omröstning ska ske om minst en tredjedel av fullmäktiges ledamöter begär det. Det krävs inte någon beredning av frågan om misstroendeförklaring eftersom detta skulle kunna förhindra frågan att komma upp till fullmäktige. Några särskilda skäl för att rösta om misstroendeförklaring finns inte angivna i lagen. 
  
 Av andra stycket framgår att om fullmäktige med enkel majoritet finner att styrelsen inte har något förtroende ska fullmäktige åter- kalla uppdragen för samtliga ledamöter och ersättare. Valet av ny styrelse sker då med enkel majoritet och försöket med majoritets- styre fortsätter. Vad som gäller om fullmäktige vill avsluta försöket regleras i 8 §. 
  
 858 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Upphävande av majoritetsstyre 
  
 8 § Fullmäktige får besluta att upphäva ett beslut om att införa majori- tetsstyre. Har fullmäktige beslutat att upphäva majoritetsstyre ska full- mäktige utse en ny styrelse med tillämpning av 5 kap. 60 § kommu- nallagen (2017:000). 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Av bestämmelsen framgår att full- mäktige med enkel majoritet kan besluta att avsluta en försöksverk- samhet med majoritetsstyre. Möjligheten att väcka sådana ärenden följer av den generella regleringen att väcka ärenden i fullmäktige som regleras i 5 kap. 23 § kommunallagen (2017:000). Om fullmäktiges majoritet väljer att avsluta försöket ska fullmäktige utse en ny styr- else. Det ska ske proportionellt om det begärs i enlighet med 5 kap. 60 kommunallagen. 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2017 i fråga om 1 § och i övrigt den 1 januari 2018. 
  
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att 1 § i lagen träder i kraft den 1 juli 2017 och resten av lagen den 1 januari 2018. Förslaget be- handlas i avsnitten 5.8.6 och 20.2. 
  
 2. Lagen upphör att gälla vid utgången av 2022. 
  
 Eftersom lagen är en försökslagstiftning ska den upphöra att gälla vid en viss tidpunkt. Den tidpunkten är utgången av 2022. För- slaget behandlas i avsnitt 5.8.6 och 20.2. 
  
 21.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:412) om kommunala indelningsdelegerade 
  
 2 § Delegerade och ersättare ska väljas av kommunfullmäktige inom trettio dagar efter det att kommunen fick del av beslutet om indelnings- ändringen eller vid den senare tidpunkt som regeringen bestämmer. Valbar är den som är ledamot eller ersättare i fullmäktige i kommunen. 
  
 859 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Föreskrifterna i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska då tillämpas. Om ersättarna inte väljs proportionellt, ska det vid valet också bestämmas i vilken ordning som de ska kallas in till tjänstgöring. 
  
 Sedan valet har hållits, ska länsstyrelsen genast underrättas om vilka som har valts. 
  
 Om en delegerad avgår under tjänstgöringstiden, ska 6 kap. 20 § kommunallagen (2017:000) tillämpas. 
  
 I paragrafens tredje stycke har hänvisningen till 6 kap. 14 § KL änd- rats till 6 kap. 20 § kommunallagen (2017:000). I övrigt har språkliga justeringar gjorts i paragrafen på liknande sätt som i förslaget till kommunallag (2017:000). 
  
 4 § Länsstyrelsen ska snarast möjligt utse en av de delegerade att till- kännage första sammanträdet och föra ordet där, till dess ordförande har valts. 
  
 Tillkännagivandet ska ske minst en vecka före sammanträdesdagen på anslagstavlan i varje kommun som har valt delegerade och inom samma tid sändas till varje delegerad och ersättare. 
  
 Paragrafen har följdändrats med anledning av utredningens förslag om en webbaserad anslagstavla. Den har också språkligt justerats på liknande sätt som i förslaget till kommunallag (2017:000) bl.a. genom att begreppet ”kungörelse” har ersatts med ”tillkännagivande”. Kravet på att informationen till de delegerade om det första sammanträdet måste ske med post har tagits bort och möjliggör information genom bl.a.  
 e-post. 
  Kravet på kungörelse i ortstidning har också tagits bort. Förslaget behandlas i avsnitt 16.11.6. 
  
 7 § Bestämmelsen i 5 kap. 13 § kommunallagen (2017:000) om till- kännagivande av sammanträde med kommunfullmäktige tillämpas på motsvarande sätt i fråga om sammanträde med delegerade. Tillkänna- givandet ska ske på anslagstavlan i varje kommun som har valt dele- gerade. 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 5 kap. 8 § KL ändrats till 5 kap. 13 § kommunallagen (2017:000). Enligt den ska ordföranden till- kännage tid och plats för varje sammanträde och uppgifter om de ärenden som ska behandlas. Paragrafen har också språkligt justerats 
  
 860 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 på liknande sätt som i förslaget till kommunallag (2017:000), bl.a. har begreppet ”kungörelse” ersatts med ”tillkännagivande”. Kravet på tillkännagivande i ortstidning har tagits bort. Förslaget behandlas i avsnitt 16.11.6. 
  
 8 § En delegerad som är förhindrad att inställa sig till ett samman- träde ska genast anmäla detta till ordföranden, som kallar in en er- sättare. 
  
 I fråga om ersättarnas tjänstgöring ska 5 kap.  
 18–22 
  §§ kommunal- lagen (2017:000) tillämpas. 
  
 Vad som anges i första och andra styckena i fråga om inkallande av ersättare och ersättarnas tjänstgöring gäller också när en delegerad som inte har utsetts genom proportionellt val har avgått och fyllnadsval ännu inte hållits. 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 5 kap.  
 12–16 
  §§ KL ändrats till 5 kap.  
 18–22 
  §§ kommunallagen (2017:000). I övrigt har språkliga justeringar gjorts. 
  
 9 § Varje delegerad har en röst. 
  
 Rätt att delta i delegerades överläggningar men inte i besluten har även 
  
 1.ordföranden eller vice ordförande i arbetsutskott eller kommitté som avses i 14 § eller i kommunstyrelsen i en kommun som har valt delegerade, 
  
 2.ordföranden eller vice ordförande i annan nämnd eller i bered- ning i en kommun som har valt delegerade vid handläggningen av ett ärende som har beretts av nämnden eller beredningen och vid besvaran- det av en interpellation som har framställts till ordföranden i nämnden eller beredningen, 
  
 3.ledamöter i det arbetsutskott som avses i 14 § eller i kommun- styrelsen i en kommun som har valt delegerade och sådana ledamöter i styrelsen för en sådan juridisk person som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ kommunallagen (2017:000) vid besvarandet av en interpellation som har överlämnats för att besvaras av dem, 
  
 4.i den mån delegerade har beslutat det, ledamöter eller ersättare i ett arbetsutskott eller en kommitté som avses i 14 § eller i kommun- fullmäktige, kommunstyrelsen, någon annan nämnd eller beredning i en kommun som har valt delegerade. 
  
 861 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Delegerade får kalla en tjänsteman i en kommun som har valt dele- gerade eller en särskild sakkunnig för att meddela upplysningar vid ett sammanträde. 
  
 I andra stycket 3 har hänvisningen till 3 kap. 16  
 a–18 
  b §§ KL änd- rats till 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ kommunallagen (2017:000). I övrigt har en språklig justering gjorts i inledningen av stycket. 
  
 11 § Föreskrifterna i 4 kap. 12 §, 5 kap. 17, 44, 45 och  
 47–72 
  §§ samt 8 kap. 21 § kommunallagen (2017:000) ska tillämpas också på dele- gerade och deras ordförande. 
  
 Interpellationer och frågor som avses i 5 kap.  
 62–67 
  §§ kommunal- lagen får framställas, förutom till ordföranden i arbetsutskottet och i en kommitté, även till ordföranden i kommunstyrelsen eller i någon annan nämnd eller beredning i en kommun som har valt delegerade. 
  
 Tillkännagivanden som avses i 8 kap. 21 § kommunallagen ska ske på anslagstavlan i varje kommun som har valt delegerade. 
  
 I paragrafen har hänvisningarna till kommunallagen ändrats. För första stycket återfinns bestämmelserna i 4 kap. 11 § KL om ledighet från anställning i 4 kap. 12 § kommunallagen (2017:000). Vidare åter- finns bestämmelserna om beslutförhet, jäv, bordläggning och åter- remiss, offentlighet och ordning, hur ärendena avgörs, interpella- tioner och frågor samt protokollet i 5 kap.  
 18–20, 
  
 36–46 
  och 48– 62 §§ KL i stället i 5 kap. 17, 44, 45,  
 47–72 
  §§ samt 8 kap. 21 § kom- munallagen. Genom ändringarna inkluderas även 5 kap. 20 a och 20 b §§ KL. 
  
 Hänvisningarna i andra stycket till 5 kap.  
 49–56 
  §§ KL har ändrats till 5 kap.  
 62–67 
  §§ kommunallagen. 
  
 Hänvisningen i tredje stycket till 5 kap. 62 § KL har ändrats till 8 kap. 21 § kommunallagen. 
  
 15 § Ledamöter och ersättare i arbetsutskottet eller i en kommitté väljs för tiden till dess indelningsändringen träder i kraft till det antal som delegerade bestämmer. Antalet ledamöter i arbetsutskottet får dock inte vara mindre än fem. 
  
 I fråga om valbarhet till ledamot eller ersättare i arbetsutskottet eller i en kommitté tillämpas 4 kap. 3 § och 7 kap. 3 § kommunallagen (2017:000). Då ska iakttas, att utöver delegerad och ersättare för dele- 
  
 862 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 gerad endast den som är folkbokförd i kommunen enligt den nya in- delningen är valbar. Om en ledamot eller ersättare upphör att vara valbar, upphör hans eller hennes uppdrag genast. 
  
 Delegerade ska befria en ledamot eller ersättare från hans eller hennes uppdrag, om han eller hon vill avgå och särskilda skäl inte talar mot det. 
  
 Om ersättare inte väljs proportionellt, ska vid valet även bestäm- mas den ordning i vilken de ska kallas in till tjänstgöring. 
  
 I paragrafens andra stycke har hänvisningarna till bestämmelserna om valbarhet i 4 kap. 5 och 6 §§ KL ändrats vad avser förtroende- valda till 4 kap. 3 § och vad avser anställda till 7 kap. 3 § kommunal- lagen (2017:000). 
  
 Paragrafen har i övrigt bl.a. gjorts könsneutral och språkligt juste- rats. 
  
 17 § Bestämmelserna i 4 kap. 8, 9 och 12 §§, 6 kap. 17, 20, 23 och 27– 36 §§, 7 kap.  
 10–25 
  §§ samt i 8 kap.  
 11–15 
  §§ kommunallagen (2017:000) tillämpas i fråga om arbetsutskottet och kommittéer. Så- dana tillkännagivanden som avses i 6 kap. 35 § andra stycket kommu- nallagen ska ske på anslagstavlan i varje kommun som har valt dele- gerade. 
  
 Arbetsutskottet och en kommitté får kalla en delegerad eller ersättare för en delegerad, en ledamot av en kommitté eller en tjänsteman hos en kommun som har valt delegerade eller en särskild sakkunnig att närvara vid ett sammanträde. Den som har kallats får, om utskottet eller kommittén beslutar det, delta i överläggningarna men inte i besluten. 
  
 Arbetsutskottets och kommittés protokoll och övriga handlingar ska vårdas och förtecknas. 
  
 I paragrafens första stycke har hänvisningarna till bestämmelserna i 4 kap. om förtroendeuppdrags upphörande och ledighet från anställ- ning och 6 kap. om styrelsen och övriga nämnder ändrats. Den tidigare hänvisningen till 7 kap. KL har delats upp i en hänvisning vad avser personalföreträdare och partssammansatta organ till 7 kap.  
 10–25 
  §§ och en hänvisning vad avser självförvaltningsorgan till 8 kap.  
 11–15 
  §§ kommunallagen (2017:000). Den tidigare hänvis- ningen till 6 kap. 30 § andra stycket KL har ändrats till 6 kap. 35 § andra stycket kommunallagen. 
  
 863 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 18 § Förslag till budget för kommunen enligt den nya indelningen ska göras upp av arbetsutskottet. Då tillämpas 11 kap. 8 och 9 §§ kom- munallagen (2017:000). 
  
 Om fastställande av budgeten finns bestämmelser i 8 kap. 23 § samt 11 kap. 10 och 11 §§ kommunallagen. 
  
 I paragrafens första stycke har hänvisningarna till bestämmelserna om förslag till budget i 8 kap. 6 och 7 §§ KL ändrats till 11 kap. 8 och 9 §§ kommunallagen (2017:000) och språkliga justeringar gjorts. 
  
 I andra stycket har hänvisningarna till bestämmelserna om fast- ställande av budget i 8 kap.  
 8–10 
  §§ KL ändrats till 8 kap. 23 § samt 11 kap. 10 och 11 §§ kommunallagen. 
  
 19 § Ett ärende får endast i de fall som anges i 5 kap.  
 30–34 
  §§ kom- munallagen (2017:000) avgöras av delegerade innan det har blivit berett på något av de sätt som anges i 14 §. Arbetsutskottet ska alltid få tillfälle att yttra sig i ett ärende som har beretts av någon annan än utskottet. 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 5 kap.  
 29–32 
  §§ KL ändrats till 5 kap.  
 30–34 
  §§ kommunallagen (2017:000). 
  
 22 § Delegerade väljer minst fem revisorer som ska granska arbetsut- skottets och kommittéernas verksamhet. I fråga om valbarhet till revisor, verkan av att valbarheten upphör och rätt till avsägelse tillämpas bestämmelserna i 15 § om ledamöter och ersättare i arbetsutskottet. 
  
 Revisorerna ska det år då indelningsändringen träder i kraft lämna en berättelse om resultatet av revisionen till kommunfullmäktige i kom- munen enligt den nya indelningen. Fullmäktige ska vid sammanträde före utgången av detta år besluta om ansvarsfrihet ska beviljas eller om någon åtgärd för att bevara kommunens rätt ska vidtas. 
  
 I fråga om revisionen tillämpas i övrigt bestämmelserna om revi- sion i kommunallagen (2017:000). 
  
 I paragrafens tredje stycke har hänvisningen till kommunallagen änd- rats. I övrigt har paragrafen språkligt justerats. 
  
 864 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Överklagande 
  
 23 § Beslut av delegerade, arbetsutskottet, kommittéer eller parts- sammansatta organ får överklagas enligt bestämmelserna i 13 kap. kommunallagen (2017:000). Besluten får överklagas av varje kommun som har valt delegerade och av den som är medlem av en sådan kom- mun. 
  
 När 13 kap. 13 § kommunallagen tillämpas gäller, om förvaltnings- rätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut eller förbjudit att det verkställs, att domstolens beslut får överklagas även av en kommun som har valt delegerade och den som är medlem av en sådan kommun. 
  
 Bestämmelserna i 13 kap. 15 § kommunallagen om rättelse av verk- ställda beslut tillämpas på beslut av delegerade, arbetsutskottet, kom- mittéer eller partssammansatta organ. 
  
 I paragrafen har hänvisningarna till 10 kap. samt 10 kap. 14 och 15 §§ KL ändrats till 13 kap. samt 13 kap. 13 och 15 §§ kommunallagen (2017:000). Tredje stycket har språkligt anpassats till den rubrik som föreslås till 13 kap. 15 § kommunallagen. Rubriken före para- grafen har ändrats från ”Besvär” till ”Överklagande”. 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som har tillkännagetts före ikraftträdandet. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. I likhet med den lagen finns en övergångsbestämmelse som reglerar när bestämmelserna om överklagande i den hittills gällande kommunallagen ska tillämpas. 
  
 865 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 21.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar 
  
 1 § Denna lag gäller för folkomröstning som avses i kommunallagen (2017:000). 
  
 I paragrafen har hänvisningen till kommunallagen ändrats. 
  
 5 § Rösträtt vid folkomröstning i en kommun har den som är folkbok- förd i kommunen, senast på dagen för folkomröstningen fyller 18 år och 
  
 1.är medborgare i Sverige eller i någon annan av Europeiska unionens medlemsstater (unionsmedborgare), 
  
 2.är medborgare i Island eller Norge, eller 
  
 3.varit folkbokförd i Sverige tre år i följd före dagen för folkom- röstningen. 
  
 Rösträtt vid folkomröstning i en kommun har också en sådan unionsmedborgare som avses i 8 kap. 1 § tredje stycket kommunal- lagen (2017:000). 
  
 Rösträtt vid folkomröstning i ett landsting har den som har rösträtt vid folkomröstning i en kommun inom landstinget. 
  
 Första stycket punkten 3 har språkligt justerats. 
  
 Andra stycket är nytt och anger att en sådan unionsmedborgare som avses 8 kap. 1 § tredje stycket kommunallagen (2017:000) har rösträtt vid en folkomröstning i den kommun som denne bor i. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att unionsmedborgaren även har rösträtt vid folkomröstning i ett landsting. Förslagen behandlas i avsnitt 14.11.9. 
  
 13 § Valnämndens beslut med anledning av en folkomröstning i ett landsting får på begäran av en medlem av det landstinget överklagas genom laglighetsprövning enligt 13 kap. kommunallagen (2017:000). 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 10 kap. KL ändrats till 13 kap. kom- munallagen (2017:000). 
  
 866 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som har till- kännagetts före ikraftträdandet. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. I likhet med den lagen finns en övergångsbestämmelse som reglerar när bestämmelserna om överklagande i den hittills gällande kommunallagen ska tillämpas. 
  
 21.5Förslaget till lag om ändring i miljöbalken (1998:808) 
  
 26 kap. 
  
 4 § Har en kommun gjort framställning om överlåtelse av tillsynen enligt 3 § och finner den tillsynsmyndighet som avses där att tillsynen inte bör överlåtas i enlighet med framställningen, ska tillsynsmyndig- heten med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för avgör- ande, om kommunen begär det. 
  
 Tillsynsmyndigheten får återkalla överlåtelsen av tillsyn till en kom- mun. Tillsynsmyndigheten ska återkalla överlåtelsen om kommunen ändrar sin nämndorganisation så att den strider mot 6 kap. 6 § andra stycket kommunallagen (2017:000). Har regeringen beslutat om över- låtelse, ska regeringen besluta om återkallelse. 
  
 7 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de tillsynsuppgifter som kommunen har enligt denna balk helt eller delvis ska utföras av den andra kommunen. Rätten att besluta i ett ärende får dock inte överlåtas till en annan kommun. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kom- mun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). Föreskrift- erna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 Martin 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 I 26 kap. 4 § andra stycket har hänvisningen till 3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen (1991:900) ändrats till 6 kap. 6 § andra stycket kommunallagen (2017:000). I 7 § första stycket har förbudet mot att överlämna beslutsfattandet till en annan kommun formu- lerats om. Ett tillägg har också gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. Förslagen behandlas i avsnitt 18.9. Andra stycket har anpassats till förslaget till ny kommunallag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor 
  
 3 kap. 
  
 12 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Genom ett sådant avtal får en kom- mun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 En kommun får även efter överenskommelse med en annan kom- mun uppdra åt en anställd i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i sådana ärenden som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). Bestämmelserna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 Paragrafen har anpassats till förslaget till ny kommunallag. Förslaget behandlas i avsnitt 18.9. 
  
 868 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser 
  
 9 § Förbundsordningen ska ange 
  
 1.samordningsförbundets namn och den ort där förbundet ska ha sitt säte, förbundets medlemmar och ändamål, 
  
 2.förbundets organisation, 
  
 3.antalet ledamöter och ersättare i styrelsen och hur förbundsmed- lemmarna ska vara representerade samt mandattiden om den ska vara kortare än fyra år, 
  
 4.de uppgifter förbundet ska få fullgöra enligt 7 § och den beslu- tanderätt förbundet enligt samma bestämmelse ska ha, 
  
 5.om en förbundsmedlem ska ha rätt att väcka ärenden i styrelsen, 
  
 6.om det för beslut ska krävas kvalificerad majoritet i styrelsen och för vilka ärenden detta ska gälla, 
  
 7.på vilken webbplats förbundets anslagstavla ska finnas, 
  
 8.förbundsmedlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skul- der och fördelningen av förbundets kostnader mellan medlemmarna, allt i förhållande till de andelar som medlemmarna ska bidra med enligt 5 §, 
  
 9.eventuella begränsningar av förbundets rätt enligt 21 § till skuld- sättning genom sedvanliga krediter, 
  
 10.förbundsmedlemmarnas styrning av och insyn i förbundets eko- nomi och verksamhet, 
  
 11.föreskrifter om förbundets budgetprocess, 
  
 12.mandattiden för revisorer som utses enligt 25 §, 
  
 13.i fråga om förbund med en eller flera gemensamma revisorer för kommuner och landsting, på vilket sätt de gemensamma revisorer- na ska utses, 
  
 14.förfarandet vid en förbundsmedlems utträde ur förbundet, 
  
 869 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 15.förutsättningarna för och förfarandet vid förbundets likvida- tion och upplösning samt grunderna för skifte av förbundets behållna tillgångar när förbundet upplöses, 
  
 16.ordningen för att lösa tvister mellan förbundet och dess med- lemmar, 
  
 17.ordningen för att bestämma ekonomiska förmåner till ledamöter- na och ersättarna i styrelsen samt till revisorerna, och 
  
 18.vad förbundsmedlemmarna i övrigt anser nödvändigt för att ordna de ekonomiska förhållandena mellan förbundet och dess med- lemmar samt förbundets förhållanden i fråga om ekonomi och förvalt- ning. 
  
 Paragrafens punkt 7 har ändrats så att det i förbundsordningen ska anges vilken webbplats som samordningsförbundets anslagstavla finns på. Webbplatsen kan endera vara en självständig för förbundet eller någon av de samverkande kommunernas eller landstingens. För- slaget behandlas i avsnitt 16.11.7. Punkten 13 har ändrats på så vis att det endast framgår att förbundsordningen i fråga om förbund med en eller flera gemensamma revisorer för kommuner och lands- ting ska ange på vilket sätt som revisorerna ska utses. Det innebär bl.a. att förbundsordningen för dessa samordningsförbund ska ange från vilka förbundsmedlemmar revisorerna ska väljas (jfr av- snitt 18.4.5). 
  
 14 § Om det under ett år då val av fullmäktige har hållits i hela landet utses ledamöter och ersättare enligt 12 § första stycket ska detta i fråga om kommun och landsting göras av de nyvalda fullmäktige. 
  
 När ledamöter och ersättare utses enligt första stycket ska 4 kap. 9 § kommunallagen (2017:000) tillämpas på motsvarande sätt. 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 4 kap. 7 § KL ändrats till 4 kap. 9 § kommunallagen (2017:000) och ”ägt rum” i likhet med förslaget till kommunallag ändrats till ”hållits”. 
  
 16 § Bestämmelserna i 4 kap. 7, 8 och 10 §§ samt 12 § första stycket kommunallagen (2017:000) om upphörande av uppdrag och rätt till ledighet ska tillämpas på motsvarande sätt för ledamöter och ersättare i styrelsen. Det förhållandet att en ledamots eller ersättares mandattid i kommun- eller landstingsfullmäktige har löpt ut medför inte att upp- 
  
 870 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 draget som ledamot eller ersättare i samordningsförbundets styrelse upphör. 
  
 Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen får återkalla uppdraget för en ledamot eller ersättare som Försäkringskassan respektive Arbets- förmedlingen har utsett, om hans eller hennes anställning vid Försäk- ringskassan eller Arbetsförmedlingen har upphört. 
  
 I paragrafen har hänvisningarna till 4 kap.  
 8–10 
  §§ och 11 § första stycket KL ändrats till 4 kap. 7, 8, 10 §§ och 12 § första stycket kommunallagen (2017:000). 
  
 19 § Beträffande styrelsens verksamhet ska 3 kap. 5 § första och andra styckena, 4 kap. 21, 22, 25, 26 och 28 §§ samt 6 kap. 17, 23 och 27– 36 §§ kommunallagen (2017:000) tillämpas på motsvarande sätt. Vad som där föreskrivs om förtroendevald ska gälla ledamot och ersättare i styrelsen och vad som föreskrivs om fullmäktige eller nämnd ska gälla styrelsen. Justering av styrelsens protokoll ska tillkännages på för- bundets anslagstavla. Vidare ska i fråga om sammanträde för fastställan- de av budgetbestämmelserna i 9 kap. 11 § kommunallagen gälla. 
  
 I paragrafen har hänvisningarna till bestämmelserna i 4 kap. och 6 kap. KL ändrats till deras motsvarigheter i samma kapitel i kommunal- lagen (2017:000). Bestämmelserna i 6 kap. 20 § KL återfinns dock i 3 kap. 5 § första och andra styckena kommunallagen. 
  
 21 § Bestämmelserna i 8 kap. 23 § samt 11 kap.  
 1–4 
  §§, 5 § första och andra styckena, 6, 15 och 22 §§ kommunallagen (2017:000) ska tillämpas på motsvarande sätt i fråga om ekonomisk förvaltning i ett samordningsförbund. Vad som där föreskrivs om kommun eller lands- ting ska gälla för ett samordningsförbund och vad som föreskrivs för fullmäktige och styrelse ska gälla för förbundsstyrelsen. 
  
 Ett samordningsförbund får inte ingå borgen. Förbundet får inte heller sätta sig i skuld i annat fall än när det gäller sedvanliga krediter för verksamheten. 
  
 I paragrafen har hänvisningarna till bestämmelserna i 8 kap. KL änd- rats till deras motsvarigheter i 11 kap. kommunallagen (2017:000). Bestämmelserna i 8 kap. 10 § återfinns med vissa ändringar i 8 kap. 23 § kommunallagen. 
  
 871 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 25 § Ett samordningsförbunds räkenskaper och årsredovisning samt styrelsens förvaltning ska granskas av en revisor för varje förbunds- medlems räkning. För Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen ska Försäkringskassan utse en gemensam revisor. Revisorer ska när det gäller kommun och landsting utses av kommun- och landstingsfull- mäktige. När kommun- och landstingsfullmäktige utser revisorer ska 14 § denna lag samt 4 kap. 3 § och 5 § andra stycket samt 7 kap. 3 § kommunallagen (2017:000) tillämpas på motsvarande sätt. Kom- muner och landsting kan träffa överenskommelse om att utse en eller flera gemensamma revisorer. När en eller flera gemensamma revisorer utses ska 9 kap. 8 § andra stycket kommunallagen tillämpas på mot- svarande sätt. 
  
 För granskning av ett nybildat förbund ska revisor utses senast när förbundet bildas och avse tiden från tidpunkten för utseendet till dess nästa mandattid för revisorer börjar. 
  
 Arvoden till samtliga revisorer ska betalas av samordningsförbundet, om inte annat anges i förbundsordningen. Om förbundsmedlemmar- na enligt förbundsordningen ska betala arvode till revisorerna, ska i stället Försäkringskassan betala arvodet till den för Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen gemensamma revisorn. 
  
 Hänvisningarna i paragrafen till bestämmelser i 4 kap. KL har ändrats och setts över. Bestämmelserna som hänvisas till avser valbarhet för ledamöter, revisorer och ledande tjänstemän. Första stycket har språkligt justerats. 
  
 26 § Bestämmelserna i 12 kap.  
 1–3 
  och  
 6–16 
  §§ kommunallagen (2017:000) tillämpas på motsvarande sätt vid revision enligt denna lag. Bestämmelserna i 12 kap. 17 § kommunallagen tillämpas på mot- svarande sätt vid revision enligt denna lag som utförs av revisorer utsedda av kommun- och landstingsfullmäktige. 
  
 Justering av revisorernas protokoll tillkännages på förbundets an- slagstavla. 
  
 Revisionsberättelse ska lämnas till styrelsen, förbundsmedlemmarna och Arbetsförmedlingen. Förbundsmedlemmarna ska var för sig pröva frågan om styrelsen ska beviljas ansvarsfrihet och om skadeståndstalan ska väckas. 
  
 872 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 I paragrafens första stycke har hänvisningarna till bestämmelserna om revision ändrats från 9 kap.  
 4–17 
  §§ KL till motsvarigheterna i 12 kap. kommunallagen (2017:000). I andra stycket har bestämmel- sen om anslag av revisorernas protokoll ändrats så att det i stället för att anslag behöver ske på anslagstavlan i varje kommun eller landsting som är medlem, räcker med att protokollet tillkännages på förbundets anslagstavla. Förslaget behandlas i avsnitt 16.11.7. 
  
 28 § Ett samordningsförbunds beslut får överklagas enligt bestämmel- serna om laglighetsprövning i 13 kap. kommunallagen (2017:000) av den som är medlem i en kommun eller i ett landsting, som ingår i för- bundet. 
  
 Beslut varigenom allmän förvaltningsdomstol har upphävt ett sam- ordningsförbunds beslut eller förbjudit att det verkställs får överklagas endast av förbundet och av den som är medlem i en kommun eller ett landsting som är förbundsmedlem. 
  
 I paragrafen har hänvisningen till 10 kap. KL om överklagande ändrats till 13 kap. kommunallagen (2017:000). Första stycket har även språkligt justerats. 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för överklagande av beslut som har till- kännagetts före ikraftträdandet. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. I likhet med den lagen finns en övergångsbestämmelse som reglerar när bestämmelserna om över- klagande i den hittills gällande kommunallagen ska tillämpas. 
  
 873 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 21.8Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (2006:804) 
  
 14 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Rätten att besluta i ett ärende får dock inte överlåtas till en annan kommun. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 En kommun får också efter överenskommelse med en annan kom- mun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Föreskrifterna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 I paragrafens första stycke har förbudet mot att överlämna besluts- fattandet till en annan kommun formulerats om. Ett tillägg har också gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. Begreppet ”kontrolluppgifter” har ersatts med ”uppgifter”. Förslagen behandlas i avsnitt 18.9. Andra och tredje styckena har anpassats till förslaget till ny kommunallag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter 
  
 15 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Rätten att besluta i ett ärende får dock inte överlåtas till en annan kommun. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 874 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 En kommun får också efter överenskommelse med en annan kom- mun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Föreskrifterna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 I paragrafens första stycke har förbudet mot att överlämna besluts- fattandet till en annan kommun formulerats om. Ett tillägg har också gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. För- slagen behandlas i avsnitt 18.9. Andra och tredje styckena har anpas- sats till förslaget till ny kommunallag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.10Förslaget till lag om ändring i fjärrvärmelagen (2008:263) 
  
 38 § Om en sådan juridisk person som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ kommunallagen (2017:000) bedriver fjärrvärmeverksamhet, ska verk- samheten bedrivas på affärsmässig grund. 
  
 39 § Trots bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen (2017:000) om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, får ett kom- munalt företag som avses i 10 kap.  
 2–5 
  och 7 §§ samma lag bedriva fjärrvärmeverksamhet utanför kommunen, om det görs i geografisk närhet till fjärrvärmeverksamheten inom kommunen och i syfte att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. 
  
 Paragraferna har anpassats till förslaget till ny kommunallag. För- slaget behandlas i avsnitt 18.9. 
  
 875 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.11Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter 
  
 1kap. 
  
 2§ Det krav på anknytning till kommunens eller landstingets område eller dess medlemmar som avses i 2 kap. 1 § kommunallagen (2017:000) gäller inte vid tillämpning av följande bestämmelser i denna lag: 
  
 –2 kap. 3 § om medfinansiering av vissa projekt, 
  
 –2 kap. 4 § om bistånd till utländska studerande, 
  
 –2 kap. 10 § om kompensation till enskilda inom socialtjänsten, 
  
 –3 kap. 2 § om sjuktransporter, 
  
 –3 kap. 3 § om kollektivtrafik, 
  
 –3 kap. 7 § om samhällsorientering, 
  
 –4 kap. 1 § om turism, och 
  
 –5 kap. om tjänsteexport och internationellt bistånd. 
  
 Vid tillämpningen av 2 kap. 1 § om bidrag till byggande av statlig väg och järnväg och till anläggande av statlig farled krävs särskilda skäl för undantag från kravet på anknytning. 
  
 3 § Trots bestämmelserna i 2 kap. 7 och 8 §§ kommunallagen (2017:000) ska verksamheten bedrivas på affärsmässiga grunder vid tillämpning av följande bestämmelser i denna lag: 
  
 –3 kap. 2 § om sjuktransporter, 
  
 –3 kap. 3 § om kollektivtrafik, 
  
 –3 kap. 6 § om lokaler, 
  
 –3 kap. 7 § om samhällsorientering, och 
  
 –5 kap. 1 och 2 §§ om tjänsteexport. 
  
 876 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 6 kap. 
  
 4 § En nämnd i en kommun, i ett landsting eller i ett kommunal- förbund får efter överenskommelse med en inköpscentral uppdra åt anställda i inköpscentralen att i en upphandling besluta på nämndens vägnar. Detta gäller under förutsättning att inköpscentralen har anlitats av nämnden för att medverka vid upphandlingen i egenskap av om- bud enligt 
  
 1.4 kap. 22 § lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, eller 
  
 2.4 kap. 4 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. 
  
 Uppdrag enligt första stycket får inte lämnas i de fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). 
  
 4 a § En nämnd i en kommun, i ett landsting eller i ett kommunal- förbund får efter överenskommelse med den myndighet som avses i 1 § andra stycket 2 lagen (2013:311) om valfrihetssystem i fråga om tjänster för elektronisk identifiering uppdra åt myndigheten att besluta på nämndens vägnar i ärenden enligt den lagen. 
  
 Uppdrag enligt första stycket får inte lämnas i de fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). 
  
 5 § Föreskrifterna i 6 kap. 37 §, 7 kap. 5 § och 9 kap. 31 § kommunal- lagen (2017:000) om uppdrag att besluta på nämndens vägnar tillämpas på ärenden enligt 4 § första stycket och 4 a § första stycket. 
  
 7 § Föreskrifterna i 6 kap.  
 28–32 
  §§ kommunallagen (2017:000) om jäv tillämpas på anställda i inköpscentraler som fattar beslut på en nämnds vägnar. Detsamma ska gälla den som hos den myndighet som har fått ett uppdrag enligt 4 a § fattar beslut på en nämnds vägnar. 
  
 Paragraferna har anpassats till förslaget till ny kommunallag genom att hänvisningarna setts över. Förslaget behandlas i avsnitt 18.9. 
  
 877 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.12Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:1424) om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel 
  
 8 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Rätten att besluta i ett ärende får dock inte överlåtas till en annan kommun. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 En kommun får efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på den först nämnda kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden enligt denna lag, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 38 § kom- munallagen (2017:000). Föreskrifterna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 I paragrafens första stycke har förbudet mot att överlämna besluts- fattandet till en annan kommun formulerats om. Ett tillägg har också gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. Ut- trycket ”komma överens” har ersatts med ”träffa avtal” och be- greppet ”kontrolluppgifter” har ersatts med ”uppgifter”. Förslagen behandlas i avsnitt 18.9. Andra stycket har anpassats till förslaget till ny kommunallag. 
  
 878 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.13Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (2010:900) 
  
 7 kap. 
  
 9 § En regionplan ska antas, ändras och upphävas av fullmäktige i det kommunalförbund eller regionplaneförbund som är regionplaneorgan. 
  
 Regionplaneorganet ska se till att 
  
 1.ett beslut om att anta, ändra eller upphäva en regionplan tillkän- nages genom att justeringen av protokollet med beslutet tillkännages på den anslagstavla som avses i 9 kap. 7 § 10 kommunallagen (2017:000), 
  
 2.ett meddelande om tillkännagivandet och ett protokollsutdrag med beslutet sänds till de kommuner och länsstyrelser som berörs av planen och till regeringen senast dagen efter tillkännagivandet, och 
  
 3.planen sänds till länsstyrelserna inom regionen och Boverket, när beslutet har fått laga kraft. 
  
 Paragrafens andra stycke 1 har anpassats till förslaget om en webbase- rad anslagstavla. Förslaget behandlas i avsnitt 16.11.8. I andra stycket 3 har begreppet ”vunnit laga kraft” ersatts med ”fått laga kraft”, se avsnitt 18.7.4. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 879 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 21.14Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor 
  
 26 § En kommuns uppgifter enligt denna lag ska fullgöras av en eller flera nämnder. 
  
 En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Genom ett sådant avtal får en kom- mun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 En kommun får även efter överenskommelse med en annan kom- mun uppdra åt en anställd i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte sådana ärenden som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). Bestämmelserna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunal- lagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 Paragrafen har anpassats till förslaget till ny kommunallag. Förslaget behandlas i avsnitt 18.9. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.15Förslaget till lag om ändring i lagen (2013:363) om kontroll av ekologisk produktion 
  
 6 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen helt eller delvis ska utföras av den andra kommunen. Rätten att besluta i ett ärende får dock inte över- låtas till en annan kommun. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 880 
  
 SOU 2015:24 
  
 Författningskommentarer 
  
 En kommun får efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Detta gäller dock inte i sådana fall som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). Föreskrifterna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till en nämnd ska tillämpas på den som fattar sådana beslut. 
  
 I paragrafens första stycke har ett tillägg har gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. Uttrycket ”ingå en överens- kommelse” har ersatts med ”träffa avtal” och begreppet ”kontroll- uppgifter” har ersatts med ”de uppgifter”. Förslagen behandlas i avsnitt 18.9. Andra stycket har anpassats till förslaget till ny kom- munallag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.16Förslaget till lag om ändring i lagen (2014:799) om sprängämnesprekursorer 
  
 9 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter som kommunen har enligt denna lag helt eller delvis ska ut- föras av den andra kommunen. Genom ett sådant avtal får en kom- mun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. 
  
 En kommun får efter överenskommelse med en annan kommun även uppdra åt en anställd i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte sådana ärenden som avses i 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:000). Bestämmelserna i 6 kap.  
 28–32 
  och 40 §§ kommunal- lagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd ska tillämpas på den som prövar sådana ärenden. 
  
 881 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2015:24 
  
 I paragrafens första stycke har ett tillägg har gjorts om följderna av ett avtal om överlämnande av uppgifter. Förslaget behandlas i avsnitt 18.9. Andra stycket har anpassats till förslaget till ny kommunallag. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i lagen är föranledda av förslaget till ny kommunallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 21.17Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:1632) med bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen (1993:1617) 
  
 2 § Bestämmelser om kungörande och tillgängliggörande av kommu- nala föreskrifter finns i 8 kap. 22 § kommunallagen (2017:000). 
  
 Om en länsstyrelse har upphävt en kommunal föreskrift enligt 3 kap. 13 § andra stycket ordningslagen (1993:1617), ska länsstyrelsen begära att beslutet tillkännages på kommunens anslagstavla. 
  
 I paragrafens första stycke har hänvisningen till kommunallagen juste- rats. I andra stycket har terminologin anpassats till utredningens förslag om en webbaserad anslagstavla. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 Ändringarna i förordningen är föranledda av förslaget till ny kom- munallag och träder i kraft samtidigt som den. 
  
 882 
  
 Särskilt yttrande 
  
 Särskilt yttrande av experterna Ellis, Brown, Herrera och Walters 
  
 Den särskilde utredaren har tillsammans med sekretariatet gjort ett gediget arbete och det har varit en lärorik upplevelse för oss alla. Den viktiga frågan om kommunal kompetens i förhållande till ut- rymmet för generell avtalssamverkan lämnas dock orörd och det beklagar vi. 
  
 Det omfattande utredningsarbetet innehåller en lång rad förslag till små och stora förändringar. Allt kommenteras inte här – och vi förutsätter en bred – och framförallt lång remiss där kommuner, landsting och regioner bereds en reell möjlighet till en noggrann granskning. Inför det kommande remissarbetet vill vi lyfta fram något av det vi ser positivt på och en del vi ser som mindre ändmålsenligt. 
  
 Särskilt positivt ser vi på den genomgång av  
 EU-rätten 
  som be- tänkandet redovisar. Den är viktig för förståelsen av samspelet mellan den nationella rätten och den europarättsliga regleringen i fråga om konkurrens och förutsättningar att ta ansvar för det som är av all- mänintresse. Betänkandet ger en förtjänstfull start på den kunskaps- resa som ligger framför svensk förvaltning när det gäller offentlig finansiering av lokala tjänster med starka inslag av marknadsmeka- nismer. En hänvisning i kommunallagen förändrar i sig inte rättsläget men stärker incitamenteten att beakta de möjligheter och begräns- ningar europarätten ger när det gäller det som är av allmänt ekono- miskt intresse. 
  
 En annan bra modernisering rör utredarens överväganden och förslag när det gäller den elektroniska anslagstavlan. Förslagen ligger väl i tiden och framstår som angelägna och naturliga. 
  
 Inom ramen för direktivets uppdrag att göra en lagteknisk över- syn har utredaren gått mycket långt – och det är vanskligt. Genom- 
  
 883 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2015:24 
  
 gången av kommunallagens begrepp är bra, men de föreslagna struk- turförändringarna grundas inte på någon djupare behovsanalys och motiveras inte heller av de materiella förslag som läggs fram. När strukturen i 1991 års kommunallag nu föreslås brytas upp med fler kapitel leder det också till att det behövs korsreferenser alternativt dubblering av regler. Det gäller t.ex. reglerna om jäv som måste åter- komma på flera ställen. 
  
 I förslaget synliggörs de anställda och förvaltningens betydelse. Det är värdefullt, men inget hindrar att ett sådant behov tillgodoses genom att de regler om förvaltningen som behövs placeras i organisa- tionskapitlet. En ny struktur som innebär att bestämmelser flyttas och får mindre språkliga justeringar har inte stor effekt i sak i alla fall inte vid första påseende. Däremot har lagstiftningstekniken den olyckliga konsekvensen att kommunallagens många mottagare inte får samma tillgång till bakgrunden till att reglerna ser ut som de gör. 
  
 I förslaget till ny struktur finns ett nytt kapitel om samverkan – men det innehåller inte mycket nytt. Frågan om bättre förutsätt- ningar för samverkan grundad på avtal förbigås – och det är olyck- ligt. Kommuner, landsting och regioner behöver rättsligt stabila för- utsättningar för avtalssamverkan. För att klara personalförsörjningen på specialistfunktioner och för de många enkla tjänster som bäst hanteras inom den lokala offentliga förvaltningen behövs flexibla och enkla samarbetslösningar. En kommunallag som gör anspråk på att vara ”för framtiden” ska erbjuda de verktyg som behövs idag 
  
 – och imorgon. Kommunallagen behöver därför erbjuda ett väl avvägt rättsligt utrymme för enklare avtalssamverkan som också ansluter till de nya upphandlingsdirektiven. 
  
 Avslutningsvis vill vi uttrycka vår djupa tveksamhet till utredarens förslag om att utvidga medlemskapet till företag med fast driftställe och till ideella föreningar med verksamhet lokalt. Genom förslaget utvidgas rätten att begära laglighetsprövning till dessa organ. Laglig- hetsprövning är till sin natur ett slags ”medborgartalan”. Pröv- ningen kan bara leda till att beslut som innehåller formella felaktig- heter kan undanröjas. Att låta prövningsmöjligheten utvecklas till ett verktyg för tydliga partsintressen leder i en helt annan riktning. Dessutom riskerar förslaget att bromsa lokala beslutsprocesser och öka antalet laglighetsprövningar. 
  
 884 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Offentligt tryck 
  
 Propositioner 
  
 Prop. 1965:60 Kungl. Maj:ts proposition till riksdagen angående reform av de offentliga tjänstemännens förhandlingsrätt m.m. 
  
 Prop. 1969:112 Kungl. Maj:ts proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring i landstingslagen den 14 maj 1954 (nr 319), m.m. given Stockholms slott den 25 april 1969 
  
 Prop. 1972:5 Med förslag till skadeståndslag m.m. 
  
 Prop. 1973:90 Kungl. Maj:ts proposition med förslag till ny regerings- form och ny riksdagsordning m.m. given Stockholms slott den 16 mars 1973 
  
 Prop. 1975:103 Med förslag till ny aktiebolagslag m.m. 
  
 Prop. 1975/76:187 Om kommunal demokrati, ny kommunallag m.m. Prop. 1978/79:181 Om lokala organ i kommunerna 
  
 Prop. 1979/80:2 Med förslag till ny sekretesslag m.m. 
  
 Prop. 1979/80:54 Om försöksverksamhet med lokala organ för specialreglerad kommunal förvaltning i kommunerna 
  
 Prop. 1981/82:4 Om omval av kommunal och landstingskommunala nämnder m.m. 
  
 Prop. 1983/84:120 Om regeringens befattning med besvärsärenden 
  
 Prop. 1984/85:200 Om närvarorätt för personalföreträdare i kommu- nala nämnder 
  
 Prop. 1985/86:80 Om ny förvaltningslag 
  
 Prop. 1987/88:69 Om Europakonventionen och rätt till domstols- prövning i Sverige 
  
 Prop. 1990/91:117 Ny kommunallag 
  
 885 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2015:24 
  
 Prop. 1993/94:65 En ändrad lagstiftning för statsanställda m.fl. Prop. 1993/94:188 Lokal demokrati 
  
 Prop. 1994/95:27 Fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna 
  
 Prop. 1996/97:52 Den kommunala redovisningen Prop. 1996/97:105 Kommunal samverkan 
  
 Prop. 1997/98:99 Aktiebolagets organisation Prop. 1998/99:66 En stärkt kommunal revision 
  
 Prop. 1999/2000:79 Från patient till medborgare – en nationell hand- lingsplan för handikappolitiken 
  
 Prop. 1999/2000:115 Vissa kommunalekonomiska frågor Prop. 2000/01:147 Offentliganställdas bisysslor 
  
 Prop. 2001/02:80 Demokrati för det nya seklet 
  
 Prop. 2001/02:122 Åtgärder mot kommunalt domstolstrots Prop. 2001/02:190 Riksrevisionen 
  
 Prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning 
  
 Prop. 2003/04:105 God ekonomisk hushållning i kommuner och landsting 
  
 Prop. 2004/05:140 Genomförandet av transparensdirektivet Prop. 2005/06:24 Förändrad länsindelning m.m. 
  
 Prop. 2005/06:55 Stärkt revision och ansvarsprövning i kommuner och landsting 
  
 Prop. 2007/08:63 Djurskyddskontroll m.m. i statlig regi Prop. 2008/09:21 Kommunala kompetensfrågor m.m. Prop. 2008/09:74 Vårdval i primärvården 
  
 Prop. 2008/09:187 Genomförande av tjänstedirektivet Prop. 2009/10:46 Oberoendet i den kommunala revisionen Prop. 2009/10:80 En reformerad grundlag 
  
 Prop. 2009/10:185 Allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag och reformerade hyressättningsregler 
  
 Prop. 2009/10:203 Ny lag om brandfarliga och explosiva varor 
  
 Prop. 2009/10:245 Folkbokföring av personer med anknytning till internationella organ 
  
 886 
  
 SOU 2015:24 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Prop. 2010/11:166 Följdändringar med anledning av införandet av skatteförfarandelagen 
  
 Prop. 2011/12:149 Bättre tillgång till kommunala föreskrifter Prop. 2011/12:172 Kommunala resultatutjämningsreserver Prop. 2012/13:84 Olagligt statsstöd 
  
 Prop. 2012/13:147 Ny bibliotekslag 
  
 Prop. 2012/13:157 Anmälan enligt tjänstedirektivet av förslag till vissa kommunala föreskrifter 
  
 Prop. 2012/13:164 Bildning och tillgänglighet – radio och tv i allmän- hetens tjänst  
 2014–2019 
  
 Prop. 2013/14:1 Budgetproposition för år 2014 Prop. 2013/14:5 Vital kommunal demokrati 
  
 Prop. 2013/14:37 Tillgänglighet och deltagande i val 
  
 Prop. 2013/14:46 Regionalt utvecklingsansvar i Jönköpings, Örebro och Gävleborgs län 
  
 Prop. 2013/14:100 2014 års ekonomiska vårproposition Prop. 2013/14:118 Privata utförare av kommunal verksamhet 
  
 Prop. 2013/14:122 Regionalt utvecklingsansvar i Östergötlands, Kronobergs och Jämtlands län 
  
 Prop. 2013/14:126 En enklare planprocess 
  
 Prop. 2013/14:198 Bristande tillgänglighet som en form av diskrimi- nering 
  
 Prop. 2014/15:1 Budgetproposition för år 2015 
  
 Skrivelser 
  
 Skr. 2011/12:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Skr. 2012/13:140 2013 års redogörelse för företag med statligt ägande Skr. 2013/14:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 
  
 887 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2015:24 
  
 Utskottsbetänkanden 
  
 Bet. KU 1967:32 Konstitutionsutskottets utlåtande i anledning av Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i kom- munallagen m.m., innebärande ändrade delegationsregler, jämte motioner 
  
 Bet. KU 1976/77:25 Med anledning av propositionerna 1975/76:187 om kommunal demokrati, ny kommunallag m.m. och 1976/77:1 om minskad statlig detaljreglering av kommunerna samt motioner 
  
 Bet. 1998/99:KU24 Kommunala kompetensfrågor Bet. 1990/91:KU38 Ny kommunallag 
  
 Bet. 2002/03:KU21 Frågor om kommunal kompetens 
  
 Bet. 2005/06:SoU26 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre 
  
 Bet 2007/08:SoU8 Rapporteringsskyldighet av ej verkställda beslut enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade m.m. 
  
 Bet. 2010/11:KU24 Kommunala och regionala frågor 
  
 Bet. 2013/14:KU41 Privata utförare av kommunal verksamhet 
  
 Riksdagsskrivelser 
  
 Rskr. 2013/14:280 
  
 Utrednings- och kommittébetänkanden 
  
 SOU 1975:41 Kommunal demokrati 
  
 SOU 1978:84 Instansordningen i kommunalbesvärsmål 
  
 SOU 1981:53 Stockholms kommunala styrelse 
  
 SOU 1982:41 Överklagande av kommunala beslut 
  
 SOU 1989:64 Kommunalbot 
  
 SOU 1989:108 Förtroendevald på  
 90-talet 
  
 SOU 1990:24 Ny kommunallag 
  
 SOU 1991:106 Domstolarna inför  
 2000-talet 
  
 SOU 1992:72 Det kommunala medlemskapet 
  
 888 
  
 SOU 2015:24 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 1993:90 Lokal demokrati i utveckling 
  
 SOU 1993:109 Förtroendevaldas ansvar vid domstolstrots och lag- trots 
  
 SOU 1994:2 Kommunerna, landstingen och Europa 
  
 SOU 1998:71 Den Kommunala Revisionen – ett demokratiskt kontrollinstrument 
  
 SOU 2000:1 En uthållig demokrati! – Politik för folkstyrelse på 2000- talet 
  
 SOU 2001:48 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kom- muner och landsting 
  
 SOU 2001:76 God ekonomisk hushållning i kommuner och landsting SOU 2003:48 Införlivande av transparensdirektivet 
  
 SOU 2004:107 Att granska och pröva ansvar i kommuner och lands- ting 
  
 SOU 2007:11 Staten och kommunerna – uppgifter, struktur och rela- tion 
  
 SOU 2007:72 Kommunal kompetens i utveckling 
  
 SOU 2008:32 Avskaffande av revisionsplikten för små företag SOU 2008:38 EU, allmännyttan och hyrorna 
  
 SOU 2009:08 Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produktion 
  
 SOU 2009:34 Förenklingar i aktiebolagslagen m.m. 
  
 SOU 2009:71 EU, Sverige och den inre marknaden – En översyn av horisontella bestämmelser inom varu- och tjänsteområdet 
  
 SOU 2010:29 En ny förvaltningslag 
  
 SOU 2011:67 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt – vägen till effektivare  
 e-förvaltning 
  
 SOU 2011:69 Olagligt statsstöd 
  
 SOU 2012:30 Vital kommunal demokrati 
  
 SOU 2012:91 Ett effektivare plangenomförande 
  
 SOU 2013:12 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upp- handling 
  
 SOU 2013:34 En effektivare plan- och bygglovsprocess SOU 2013:47 Effektivare bredbandsstöd 
  
 889 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2015:24 
  
 SOU 2013:53 Privata utförare – kontroll och insyn SOU 2014:14 Effektiv och rättsäker  
 PBL-överprövning 
  SOU 2014:51 Nya regler om upphandling 
  
 SOU 2014:69 En lag om upphandling av koncessioner 
  
 SOU 2014:76 Fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och spe- cialisering för skattemål 
  
 Departementsserien 
  
 Ds 1995:27 Kommunalt domstolstrots och lagtrots: ett förslag om personligt vitesansvar i mål om laglighetsprövning 
  
 Ds 2000:53 Kommunalt domstolstrots 
  
 Ds 2009:11 Oberoendet i den kommunala revisionen 
  
 Ds 2014:1 Gröna boken – Riktlinjer för författningsskrivning Ds 2014:25 Nya regler om upphandling 
  
 Finska propositioner 
  
 Proposition till finska kommunallagen, RP 192/1994 
  
 Proposition till finska kommunallagen, RP 268/2015 
  
 Övrigt 
  
 Anjou, Zimmerman, Strategier för kommunpolitisk styrning – framgångsrik styrning av välfärdsproduktion i primärkommuner och landsting, 2013 
  
 Le, Evans och Noble, Wilson, Demokratins svängrum, Lokal- politikens roll i den specialreglerade verksamheten, 2012 
  
 Ramirez, Hawkins, Rodriguez, Simpson, Evans och Scott, Little, Allmän nytta eller egen vinning en  
 ESO-rapport 
  om korruption på svenska, ESO 2013:2 
  
 Delgado, Green och Overå, Oddvar, Kommuneloven med kom- mentarer, 2011 
  
 Stafford, Walker, Kommunalrättens grunder 6 uppl., 2011 
  
 890 
  
 SOU 2015:24 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Thompson, Hess och Davis, Mcneil, Det kommunala förtroende- uppdraget, 1997 
  
 Washington, Crawford, Värt att veta om personuppgiftslagen, 2012 
  
 Cregård, Mckee och Smith, Cox, En spekulation om ledningsformen i kommuner, SKL, 2012 
  
 Dickerson, Anderson, Smith, Bowers, Pena, Williams, Gutierrez, Zimmerman, Hall, Jones, Hudson, Harmon, och Robbins, Cook, Kommunallagen – med kommentarer och praxis, 5 uppl., 2011 
  
 Dickerson, Anderson, Några reflektioner kring laglighetsprövning och  
 EUF-fördragets 
  regler om statligt stöd, Förvaltningsrättslig Tid- skrift, 2011, s.  
 597–613 
  
 Diamant, Cook, Revisors oberoende – om den svenska oberoende- regleringens utveckling, dess funktion och konstruktion, 2004 
  
 Anderson, Mckee, Två kommunchefer tänker bättre än en, Dagens Samhälle, nr 16, den 24 april 2014 
  
 Willis, York, Porter, Gallagher, Fernandez, Allen, Townsend, Mckee och Scott, Little, Hur styrs och granskas kommunala bolag? – Erfarenheter och lärdomar från Norrköpings kommun, 2014 
  
 ESV, Uppdrag att analysera konsekvenser av  
 EU-kommissionens 
  förslag till direktiv om  
 e-fakturering 
  i offentlig sektor, 2013 
  
 EU-kommissionen, 
  EU:s bidrag till aktivt åldrande och solidaritet mellan generationerna, 2012 
  
 European Centre of Employers and Enterprises providing Public Services (Ceep), Public services in the european union  in the 27 member states, maj 2010 
  
 Cochran, Wilson, Philosophy and Principles of Auditing, 1988 Scott, Graves, Internetpublicering och sociala medier, 2011 
  
 Företagarna, Osund konkurrens – fortfarande ett problem för små företag, rapport juli 2013 
  
 Benton, Anderson och Morris, Johnson, Kommunalret, 2011 
  
 Gilljam, Cordova, Noble, Wilson, och Malone, Anderson, Politik på hemmaplan, Tiotusen fullmäktigeledamöter tycker om politik och demokrati, 2010 
  
 Stewart, Douglas, och Prättälä, Dickerson, Kommunallagen – bakgrund och tolkning, 1996 
  
 891 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2015:24 
  
 Baker, Moore, Kommunal konkurrensrätt, 2013 
  
 Phillips, Torres, EU, lokala marknader och allmänintresset, Europa- politisk analys, Sieps 2011:3 
  
 Hettne, Public Services and State Aid – is a Decentralisation of State Aid Policy Necessary?, Sieps 2011:14 
  
 Lewis, Mckee och Cabrera, Chen, Socialtjänst på entreprenad, 
  
 Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2003, s.  
 15–47 
  
 Olson, Morales, Morris, Wu, Scott, Williams, Wood, Anderson, och Robinson, Crosby, Grundlagarna, 2006 
  
 Wilson och Keller (red), Good Government – the relevance of Political Science, 2012 
  
 Leonard, Johnston och Duffy, Hall, Kommunala vägval, 2012 King, Moore, Intern kommunal kompetensfördelning, 2000 Indén, Shelton, Kommunen som konkurrent, 2008 
  
 Harris, Shelton, EU:s statsstödsrätt – En introduktion, 2010 
  
 Adams, Kommundirektörsföreningen i Sverige, Politiker och tjänste- män i medborgarnas tjänst, 2014 
  
 Kaijser, Murphy och Davis, Mcneil, Kommunallagarna II, 1983 
  
 Kommunelovene i Norden – En kartlegging og sammenligning, HiOA rapport 2013 nr 13 
  
 Konkurrensverket, Konkurrensen i Sverige, rapport 2013:10 
  
 Konkurrensverket, Kartläggning av kommunala bolags försäljnings- verksamhet – I konflikt med privata företag, rapport 2014:3 
  
 Konkurrensverket, Myndigheter och marknader – tydligare gräns mellan offentligt och privat, rapport 2004:4 
  
 Lewis, Summers, Kommunala befogenheter, 2011 
  
 Lewis, Summers och Reynolds, Rodriguez, Kommunallagen i lydelsen den 1 januari 2013, 2013 
  
 Andrade, Howard, Kommunal revision – en rättslig analys, 1999 
  
 Andrade, Howard, Revision reviderad – en rapport om en kommunal angelägenhet, ESO 2010:6 
  
 Andrade, Howard, Oberoende i kommunal revision – en studie av den kommunala revisionens oberoende, 2007 
  
 892 
  
 SOU 2015:24 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Cabrera, Chen, Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8 
  
 Wilson, Anderson, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989 
  
 Wilson, Anderson, Laglighets- och lämplighetsprövning – en titt i back- spegeln och framåt, Festskrift till Saunders, 1992 
  
 Lee, Shah, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011 
  
 Montin, Price, Från demokrati till management: Decentralisering inom kommunerna, Statsvetenskaplig Tidskrift, 1989:2 
  
 Montin, Price, Den kommunala multiorganisationen. Om nya normer och institutioner i kommunerna under  
 1980-talet, 
  Statsveten- skaplig tidskrift, 1990:3 
  
 Montin, Price, Politik och förvaltning i förändring – en forsknings- baserad översikt, SKL, 2012 
  
 Myndigheten för radio och tv, Medieutveckling 2013 Nordicom – Sveriges Mediebarometer 2012 
  
 Nordic Investor Services, Styrelseutvärdering i kommun- och lands- tingsägda bolag, 2013 
  
 Stuart, Case, EU i lokalpolitiken – en undersökning av dagord- ningar från kommuner, landsting och regioner, 2010 
  
 Jones, Hernandez, Den politiska viljan och verksamheten – En studie av de politiska beslutens inverkan på verksamheten, 2009 
  
 Regeringskansliet, Verksamhetsberättelsen för företag med statligt ägande, 2013 
  
 Davis, Mcneil, Nämndledamöters revisionsansvar vid reservationer och avståenden, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2003, s.  
 479–489 
  
 Saxi,  
 Chaney 
  m.fl., Parlementarisme i norske byer og fylkes- kommuner i sammenlignende perspektiv, 2014 
  
 SCB, Offentligt ägda företag 2012 
  
 Ferguson, Reynolds, Det kommunala besvärsinstitutet, 1948 
  
 SKL, Schneider för styrning av kommun- och landstingsägda bolag: erfarenheter och idéer, 2006 
  
 SKL, Självkostnadskalkylering vid konkurrensutsättning och inför- ande av valfrihetssystem, 2009 
  
 SKL, Framtidens utmaning – välfärdens långsiktiga finansiering, 2010 
  
 893 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2015:24 
  
 SKL, Revisorernas ekonomi i kommunerna, 2012 
  
 SKL, Några fakta om förtroendevalda revisorer i kommuner och landsting 2012 
  
 SKL, Uppdrag och samspel mellan ledande politiker och tjänstemän, 2012 
  
 SKL, Den kommunala revisionens förtroende – undersökning i kom- muner, landsting och regioner, 2013 
  
 SKL, Tänk om Håbo vore Hafnarfjördur. Lokal demokrati och styrning i Norden, 2013 
  
 SKL, God revisionssed i kommunal verksamhet, 2014 SKL, Ekonomirapport 2014 
  
 SKL, På gång inom EU 2014 
  
 SKL, Den svårförutsägbara framtiden – en jämförelse av två fram- tidskalkyler, 2014 
  
 Harrison, Garcia, Kommunal aktiebolagsrätt, 2007 
  
 Statskontoret, EU:s påverkan på kommuner och landsting, 2005:12 
  
 Statskontoret, Ett  
 EU-perspektiv 
  på statlig styrning av kommunala verksamheter, 2005:12A 
  
 Statskontoret, Djurskyddskontrollens utveckling, 2011:23 
  
 Statskontoret, Rodriguez, bostadsbyggande och konkurrens – en gransk- ning av den kommunala markanvisningsprocessen, 2012:25 
  
 Statskontoret, Verkställighet och rättelse av kommunala beslut, rapport 2012:6 
  
 Ruiz, Halvar, Kommunalrätt, 1947 
  
 White, Johnson och Burke, Campbell, Färre kommuner? Om små kommuner problem och utmaningar, Ansvarskommitténs skriftserie, 2006 
  
 Thomsen, Douglas, Ashley, Davis och Hicks, Duncan, Lov om kommunernas styrelse – normalföretningsorden, 2004 
  
 Tidningsutgivarna (TU), Svensk dagspress 2012, Fakta om mark- nad och medier 
  
 Tillitens gränser – granskningskommissionens slutbetänkande, 2013 
  
 Transparency International Sverige, Korruption i kommuner och landsting, 2012 
  
 894 
  
 SOU 2015:24 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Virtanen, Johnson och Valkama, Jones, Competitive Neutrality and Distortion of Competition: A conceptual View, World Com- petition 32, no 3 (2009), s.  
 393–407 
  
 Payne, Perkins, Tjänster av allmänt intresse ur ett europeiskt respektive ett svenskt perspektiv (i Brooks, Tarjei Bekkedal och Ross [red.], Den nordiska välfärden och mark- naden, s. 41 ff.), 2011 
  
 Warnling-Nerep, 
  Myers, Abbott Dennis, Figueroa, Soto, Manning, Statsrättens grunder, 2011 
  
 Choi, Ball, Ordförerrollen: Lokalt politiskt ledarskap i praksis, Kommuneloven 20 år, 2012 
  
 White, Johnston och Waller,  
 Schmidt, 
  Personuppgiftslagen, En kommentar, 2011 
  
 895 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2012:105 
  
 En kommunallag för framtiden 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 11 oktober 2012 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska föreslå en modernisering av kommunal- lagen (1991:900). Utgångspunkter för uppdraget ska bl.a. vara att kommunallagen även fortsättningsvis ska vara en ramlag och att ut- redaren ska utgå från ett medborgarperspektiv. Utredningen ska genomföras som en bred översyn med målsättning att åstadkomma en ändamålsenligt utformad lagstiftning. I uppdraget ingår vidare att göra en översyn av lagteknisk karaktär av kommunallagen. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 •beskriva hur kommunernas och landstingens huvudmannaskap för verksamhet som bedrivs i privat regi är reglerat, särskilt i fråga om kommunernas och landstingens ansvar för kontroll och upp- följning respektive statens ansvar för tillsyn, 
  
 •analysera hur gränsdragningen mellan det kommunala ansvaret och det ansvar statliga tillsynsmyndigheter har för verksamhet som utförs i privat regi (kommunal entreprenad) kan tydliggöras, 
  
 •utreda förutsättningarna för att tydliggöra det kommunala ansvaret för ökad insyn i kommunala entreprenader och, om det bedöms lämpligt, lämna förslag till en generell reglering som ålägger kommunerna en skyldighet att tillförsäkra allmänheten sådan insyn, 
  
 897 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 •överväga behovet av en generell reglering som syftar till att ge medborgarna tillgång till information som behövs för att kunna välja utförare av kommunalt finansierad verksamhet, 
  
 •överväga om det finns behov av att i kommunallagen reglera de anställdas roll och särskilt överväga behovet av en reglering av de anställdas beslutanderätt, 
  
 •se över regelverket gällande laglighetsprövning av kommunala beslut och utreda om nuvarande bestämmelser är ändamålsenligt utformade eller om det finns behov av en modernisering av reg- lerna, 
  
 •analysera hur bestämmelserna i kommunallagen förhåller sig till unionsrätten, 
  
 •särskilt överväga hur den unionsrättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse förhåller sig till regleringen av kommunal verksamhet, 
  
 •göra en utvärdering av den fria nämndorganisationen, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 Det ingår inte i utredarens uppdrag att föreslå några grundläggande förändringar av den statliga tillsynen. Det ingår inte heller i upp- draget att hantera frågan om meddelarskydd, att föreslå att de pri- vata företagen ska omfattas av offentlighetsprincipen eller att över- väga eller föreslå ändringar i grundlag. Utredaren ska vidare väga eventuella förslag mot de konsekvenser som de får avseende ökad administrativ belastning för kommuner, landsting och domstolar. 
  
 De delar av uppdraget som rör kommunalt ansvar i förhållande till privat utförd verksamhet och allmänhetens behov av insyn och information samt utvärdering av den fria nämndorganisationen ska redovisas senast den 30 juni 2013. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 Behovet av en översyn 
  
 Huvuddelen av den offentliga välfärden till medborgarna tillhanda- hålls av kommuner och landsting. De grundläggande ramarna för hur den kommunala organisationen ska fungera anges i kommunal- 
  
 898 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 lagen. I kommunallagen regleras allmänna befogenheter, organisa- tion och verksamhetsformer, de förtroendevalda, fullmäktige, sty- relser och nämnder, ekonomisk förvaltning, revision och laglig- hetsprövning av kommunala beslut. Många av de uppgifter som kommuner och landsting ansvarar för regleras även i speciallagstift- ning, t.ex. i skollagen (2010:800) och socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 I början på  
 1990-talet 
  antogs den nuvarande kommunallagen som bl.a. medförde en betydligt större frihet för kommuner och landsting att bestämma över sin organisation. Kommunallagen har sedan dess ändrats och uppdaterats på en del punkter men någon större samlad översyn har inte gjorts. Samtidigt har förändringar i omvärlden och politiska beslut medfört att förutsättningarna för kommuner och landsting att utföra sina uppgifter förändrats. EU- medlemskapet, ökad konkurrensutsättning, ökade krav på likfor- mighet och likvärdighet, önskemål om ökad mångfald i utbudet genom fler aktörer, vissa möjligheter att ta över statliga uppgifter samt ökade krav på användning av ny teknik är exempel på sådana förändringar. Vidare påverkas kommuner och landsting av andra förändringar, såsom ut- och inflyttning, stora pensionsavgångar, ökade krav på kompetens, ekonomiska utmaningar, större skillna- der inom landet och ofta en ökad komplexitet i många frågor. För- ändringarna har medfört att det finns skäl att överväga en moderni- sering av kommunallagen. 
  
 Genom en ökad konkurrens och allt fler privata aktörer inom välfärdstjänsterna har valmöjligheterna för medborgarna ökat, vil- ket också utnyttjas av allt fler. Konkurrensutsättningen kan också ha positiva effekter på de kommunala verksamheterna när det gäller kvalitet och effektivitet. Det finns skäl att anta att andelen privata utförare kommer att fortsätta att öka och då även inom flera områ- den. En sådan utveckling ökar behovet av tydliga och goda förut- sättningar för såväl staten, kommunerna och landstingen, som pri- vata utförare när det gäller att bedriva sin verksamhet. 
  
 Alltmer av den kommunala verksamheten utförs av privata aktö- rer. Kommuner och landsting har dock fortfarande huvudmanna- skapet och ansvaret för de verksamheter som utförs på entrepre- nad. Det finns anledning att analysera bl.a. om kraven på kommu- nernas och landstingens uppföljning av privata utförare behöver tydliggöras. Det bör även övervägas vilket informationsansvar som bör gälla för kommunerna och landstingen gentemot allmänheten. 
  
 899 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 De anställdas roll i kommuner och landsting har förändrats sedan kommunallagen trädde i kraft, och det finns skäl att se över vissa frågor rörande de anställdas roll och beslutanderätt. Vidare inne- håller regelverket om laglighetsprövning av kommunala beslut en del otydligheter, och ändamålsenligheten av regleringen kan ifråga- sättas i vissa avseenden.  
 EU-rätten 
  har fått en allt större betydelse för de kommunala verksamheterna. Det bör därför övervägas hur bestämmelserna i kommunallagen förhåller sig till unionsrätten. Utöver detta finns det även behov av att göra en lagteknisk översyn av kommunallagen och en utvärdering av den fria nämndorganisa- tionen. 
  
 Utgångspunkter för uppdraget 
  
 Det är väsentligt att kommunerna och landstingen har goda förut- sättningar att kunna upprätthålla eller förbättra sin service till med- borgarna. De regler som styr verksamheten måste vara anpassade till den verklighet som kommuner och landsting arbetar i och medge möjligheter till lokal anpassning. Samtidigt måste det finnas en tydlighet, stabilitet och flexibilitet så att regelverket kan passa såväl kommuner som landsting och oavsett om de är stora eller små. Det ska t.ex. tydligt framgå vem som ansvarar för vad. Staten har ett ansvar att se till att det finns grundläggande förutsättningar för kommuner och landsting att bedriva sin verksamhet och orga- nisation på ett effektivt sätt. En modern, tydlig och effektiv regle- ring är en viktig grund för kommunernas och landstingens möjlig- heter att möta nuvarande och kommande utmaningar. 
  
 Utgångspunkter för uppdraget är 
  
 •att kommunallagen även fortsättningsvis ska vara en ramlag, 
  
 •att utredaren särskilt ska beakta vikten av tydlighet och enhet- lighet för kommuner och landsting, 
  
 •att utredaren ska utgå från ett medborgarperspektiv, och 
  
 •att utredaren ska göra en internationell utblick, som i första hand ska omfatta de övriga nordiska länderna. 
  
 900 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget 
  
 Kommunalt ansvar i förhållande till privat utförd verksamhet 
  
 Kommunerna och landstingen har det yttersta ansvaret för verksamheten 
  
 Kommunerna och landstingen är huvudmän för ett stort antal verksamheter. Privata aktörer anlitas i allt högre utsträckning för utförande av denna kommunala verksamhet. Att utförandet av kommunal verksamhet överlåts på privata aktörer syftar ofta till att öka mångfalden av utförare och valmöjligheterna för brukarna. Konkurrens stimulerar också till en bättre användning av sam- hällets resurser och gör det möjligt för nya företag att komma in på marknaden. Konkurrens stärker även de svenska företagens för- måga att hävda sig på internationella marknader. 
  
 Andra aktörer än offentliga huvudmän kan ges tillträde till mark- naden på olika sätt. På exempelvis vård- och omsorgsområdet ges privata aktörer tillträde bl.a. efter kommunens eller landstingets offentliga upphandling eller genom att huvudmännen tillämpar olika typer av valfrihetssystem. På skolområdet är möjligheterna för kommunerna att överlåta kommunal verksamhet åt privata aktörer (kommunal entreprenad) mer begränsade. 
  
 I kommunallagen finns ett fåtal bestämmelser av generell karak- tär som rör kommuners och landstings ansvar för kontroll och uppföljning. Av 3 kap. 19 § kommunallagen följer att kommunen ska säkerställa att det finns möjlighet att kontrollera och följa upp verksamhet som överlämnats till annan. Vidare anges i 6 kap. 7 § kommunallagen att de kommunala nämnderna ska se till att verk- samheten inom respektive område bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt och enligt de föreskrif- ter som gäller för verksamheten. Nämnderna ska också se till att den interna kontrollen är tillräcklig och att verksamheten bedrivs på ett i övrigt tillfredsställande sätt. Detta gäller även verksamhet som överlämnats till privatägda företag. 
  
 Även om kommuner och landsting överlåter åt privata aktörer att utföra delar av sin verksamhet är det kommunerna och lands- tingen som i egenskap av huvudmän har det yttersta ansvaret för att verksamheten utförs i enlighet med de regler som finns på respektive område. 
  
 901 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 Den verksamhet som bedrivs i privat regi inom socialtjänstens och hälso- och sjukvårdens områden är upphandlad och avtalad av kommunen respektive landstinget, alternativt godkänd inom ett s.k. valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem, förkortad LOV. I ett sådant valfrihetssystem kan kommuner och landsting konkurrensutsätta delar av sin verksamhet genom att över- låta till brukaren att välja utförare bland leverantörer som deltar i systemet. De uppgifter som t.ex. socialnämnden har inom ramen för sitt huvudmannaskap och som följer bl.a. av reglerna i social- tjänstlagen, såsom att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten samt att se till att verksamheten är av god kvalitet, ska utföras både i förhållande till verksamhet i egen regi och i förhållande till avtalsparter som är privata aktörer. Sam- tidigt har Socialstyrelsen tillsynsansvaret inom detta område. 
  
 Svårigheter med att följa upp verksamhet som bedrivs av privata utförare 
  
 Det förhållandet att verksamhet utförs av privata utförare innebär att kommunerna och landstingen, som huvudmän, ska granska och följa upp verksamhet som inte bedrivs i egen regi. Jämfört med verksamhet som bedrivs i egen regi är styrmedlen annorlunda och mer begränsade. När offentlig upphandling genomförs, eller då valfrihetssystem tillämpas, behöver möjligheten till kontroll och uppföljning säkerställas på avtalsrättslig väg. En utmaning kan då vara att omsätta generellt utformade lagbestämmelser i t.ex. social- tjänstlagen om krav på kvalitet, till konkreta kriterier och avtals- villkor som medger en effektiv uppföljning. Det kan även vara svå- rare att från privata aktörer få tillgång till den information som behövs för att kunna uppfylla uppföljningsansvaret. Denna typ av frågor har aktualiserats på främst socialtjänstens område men kan även förekomma på andra områden där kommunal verksamhet ut- förs av privata aktörer. 
  
 En inte oväsentlig del av den problematik som uppstår när kommunal verksamhet inte utförs av kommunerna och landstingen själva har sin grund i en ibland otydlig gränsdragning mellan vad som är kommunalt ansvar för uppföljning och kontroll och vad som ingår i det statliga tillsynsansvaret. 
  
 902 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 Gränsen mellan det statliga tillsynsansvaret och kommunernas och landstingens uppföljnings- och kontrollansvar är inte heller enhet- ligt reglerad i olika sektorer utan skiljer sig från område till område. 
  
 Är nuvarande reglering tillräckligt tydlig? 
  
 Modellen med privat utförande av kommunal verksamhet påverkar i vissa hänseenden kommunernas och landstingens roll som huvud- män, särskilt avseende deras uppföljnings- och kontrollansvar. Den innebär att uppföljningen av verksamheten blir något annorlunda och ibland mer svårhanterlig än vad som skulle ha gällt om verk- samheten bedrivits i egen regi. Det kan samtidigt tänkas att upp- följningen av privat bedrivna verksamheter görs med ett större mått av oberoende. Det kan dock ifrågasättas om bestämmelserna i främst kommunallagen om fullmäktiges och nämndernas uppföljningsansvar m.m. är tillräckligt tydliga i detta avseende. 
  
 Valfrihetssystem enligt LOV får en allt bredare tillämpning inom kommunala verksamheter och införandet är obligatoriskt inom primärvården. Regeringen beslutade den 13 september 2012 att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera och utvärdera effek- terna av införandet av LOV på socialtjänstområdet (dir. 2012:91). Utifrån denna utvärdering ska utredaren överväga för- och nack- delar med att införa en obligatorisk lagstiftning om valfrihets- system på socialjänstområdet. Om LOV görs obligatorisk inom ytterligare områden, blir det än viktigare att kommunernas och landstingens ansvar för uppföljning och kontroll är tydligt formu- lerat. 
  
 Det finns vidare inom flera områden en otydlighet om vilket ansvar kommunerna och landstingen har för uppföljning och kon- troll och vad som är ett ansvar för den statliga tillsynen, dvs. gräns- dragningen mellan kommunalt och statligt ansvar. Detta kan vara ett praktiskt problem för kommunerna och landstingen, men kan också leda till svårigheter för medborgare som har klagomål eller synpunkter rörande viss verksamhet. Frågor om denna gränsdrag- ning har diskuterats på främst socialtjänstområdet, men diskuss- ionen kan komma att bli aktuell också inom andra områden. Det finns därför ett behov av att klarlägga var gränsen går mellan kom- munalt ansvar för uppföljning av kommunal verksamhet och stat- ligt ansvar för tillsyn inom områden där det finns privata utförare. För att uppnå tydlighet och effektivitet för alla parter – staten, 
  
 903 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 kommunerna, landstingen, de privata utförarna och medborgarna – är det väsentligt att gränsdragningen och regleringen, så långt det är lämpligt, är enhetlig. Samtidigt bör sektorsspecifika behov beaktas i lagstiftningen. För att säkerställa detta finns det behov av att genom- föra en samlad analys som omfattar samtliga kommunala verksam- hetsområden där privata utförare förekommer. 
  
 Bestämmelser om insyn i viss enskild verksamhet 
  
 På skolområdet är huvudmannaskapet mer tydligt reglerat. Bestäm- melserna i skollagen som anger att den kommun där en fristående skola är belägen har rätt till insyn i verksamheten, upplevs dock som otydliga i fråga om vilken funktion de är tänkta att fylla. Behovet av bestämmelserna har också ifrågasatts, bl.a. av Lagrådet (prop. 2009/10:165 s. 384 och s. 1318). Det bör klargöras vad dessa insynsbestämmelser innebär för kommunerna. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •redovisa i vilka kommunala verksamheter privata utförare van- ligen förekommer och om möjligt även redovisa i vilken om- fattning, 
  
 •beskriva hur kommunernas och landstingens huvudmannaskap för verksamhet som bedrivs i privat regi är reglerat, särskilt i fråga om kommunernas och landstingens ansvar för kontroll och uppföljning respektive statens ansvar för tillsyn, 
  
 •undersöka förutsättningarna för och överväga behovet av en enhetlig reglering av det kommunala ansvaret för kontroll, upp- följning och tillsyn avseende privat utförd verksamhet, 
  
 •analysera hur gränsdragningen mellan det kommunala ansvaret och det ansvar statliga tillsynsmyndigheter har för verksamhet som utförs i privat regi (kommunal entreprenad) kan tydliggöras, 
  
 •klargöra vad skollagens bestämmelser om kommuners rätt till insyn i enskild verksamhet innebär för kommunerna, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 Det ingår inte i uppdraget att föreslå några grundläggande föränd- ringar av den statliga tillsynen. 
  
 904 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 Allmänhetens behov av insyn och information 
  
 Regeringens utgångspunkt är att allmänhetens möjlighet till insyn inte ska vara beroende av på vilket sätt den offentliga verksamheten organiseras (jfr prop. 2011/12:106 s. 94). I de fall verksamheten helt eller delvis utförs av privata aktörer måste dock en avvägning göras mellan å ena sidan allmänhetens intresse av insyn och å andra sidan den privata aktörens intresse av att inte behöva lämna ut information som av konkurrensskäl kan vara till nackdel för denne att lämna ut. Av detta skäl finns det i lagstiftningen olika krav på insyn beroende på vilket rättsligt inflytande kommunen eller lands- tinget har över det privaträttsliga organ som den kommunala verk- samheten bedrivs i. 
  
 När kommunal verksamhet överlämnas på entreprenad ska kommunen eller landstinget enligt 3 kap. 19 a § kommunallagen i avtalet beakta intresset av att genom avtalet tillförsäkras informa- tion som gör det möjligt för allmänheten att få insyn. Utredningen om offentliga företag – upphandling, kontroll, insyn (OFUKI- utredningen) (Fi 2009:08) har i sitt betänkande Offentlig upp- handling från eget företag?! – och vissa andra frågor konstaterat att det finns indikationer på att överlämnande av kommunal verksam- het på entreprenad sker utan att allmänhetens intresse av att få information beaktas i tillräckligt hög utsträckning (SOU 2011:43 s. 587 och 588). Enligt utredningen innehåller endast en liten andel av kommunernas avtal med privata entreprenörer regler om insyn och kunskapen hos kommunerna om sådana regler synes vara låg. Regeringen, som instämmer i utredningens bedömning, har i pro- positionen Offentlig upphandling från eget företag – och vissa andra frågor aviserat att frågan om ökad insyn i kommunala entre- prenader ska utredas (prop. 2011/12:106 s.  
 93–95). 
  Det finns mot denna bakgrund ett behov av att utreda förutsättningarna för en utvidgad möjlighet till insyn i kommunala entreprenader. Det kan i detta sammanhang nämnas att regeringen har gett en särskild utre- dare i uppdrag att se över frågan om stärkt meddelarskydd för pri- vatanställda i offentligt finansierad verksamhet, framför allt i sådan verksamhet som avser vård, skola och omsorg (dir. 2012:76). Ut- gångspunkten ska vara att meddelarskyddet för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. 
  
 905 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 I anslutning till frågan om allmänhetens rätt till insyn bör också frågan om medborgarnas behov av och tillgång till information som behövs vid valet av utförare av kommunalt finansierad verksamhet behandlas. Statskontoret pekar i rapporten Vård, skola och omsorg 
  
 – vilken information behöver brukaren för att välja? (2007:19) på behovet av en förbättrad information till medborgarna så att dessa kan utnyttja valfrihetsreformer bättre. Bestämmelser om sådan information skapas nu sektorsvis. Exempelvis är kommunen enligt 29 kap. 19 § skollagen skyldig att informera vårdnadshavarna om förskola, fritidshem och annan pedagogisk verksamhet som kom- munen anordnar eller vars huvudman kommunen godkänt. På vård- och omsorgsområdet finns bestämmelser om upphandlande myn- dighets informationsansvar i LOV. Enligt 9 kap. 1 § LOV ska den upphandlande myndigheten till enskilda lämna information om samtliga leverantörer som myndigheten tecknat kontrakt med inom ramen för valfrihetssystemet. Informationen ska vara saklig, rele- vant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. I det tidigare nämnda uppdraget att analysera och utvärdera effekterna av införandet av LOV (s. 8) ingår att inventera och analysera dels behovet av åtgär- der för att ge brukarna tillgång till lättfattlig och kvalitetssäkrad information, dels behovet av stödinsatser för personer som av olika skäl kan ha svårt att göra egna välgrundade val. I uppdraget ingår även att utarbeta en vägledning avseende hur information kan göras tillgänglig för personer med hörsel- eller synnedsättning samt för personer med bristande kunskaper i svenska språket. Detta upp- drag ska redovisas senast den 15 januari 2014. Det är ur ett med- borgarperspektiv viktigt att regleringen av kommunernas och landstingens informationsskyldighet är heltäckande. Det finns därför även anledning att överväga behovet av en generell bestämmelse om att sådan information ska lämnas. Det är också viktigt att informa- tionen är lättillgänglig för de målgrupper som den riktar sig mot. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •utreda förutsättningarna för att tydliggöra det kommunala an- svaret för ökad insyn i kommunala entreprenader och, om det bedöms lämpligt, lämna förslag till en generell reglering som ålägger kommunerna en skyldighet att tillförsäkra allmänheten sådan insyn, 
  
 906 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 •överväga behovet av en generell reglering som syftar till att ge medborgarna tillgång till information som behövs för att kunna välja utförare av kommunalt finansierad verksamhet, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 Det ingår inte i utredarens uppdrag att hantera frågan om medde- larskydd eller att föreslå att de privata företagen ska omfattas av offentlighetsprincipen. 
  
 De anställdas roll i den kommunala organisationen 
  
 Enligt kommunallagen tillkommer beslutanderätten i kommuner och landsting de politiska organen, fullmäktige och nämnderna. Det är de förtroendevalda som har det yttersta ansvaret för verk- samheten. I kommunallagen finns bestämmelser om de förtroende- valda, fullmäktige, styrelsen, nämnder och revisorer. Däremot finns det i princip inga bestämmelser som reglerar hur en kommunal för- valtning ska organiseras eller vilken roll de anställda har när de biträder de förtroendevalda att verkställa deras beslut. Ett undantag är bestämmelserna om delegation av beslutanderätt. Enligt 6 kap. 33 § kommunallagen kan viss beslutanderätt delegeras till de an- ställda. Någon självständig beslutanderätt har dock inte de anställda. I praxis anses de endast ha rätt att fatta sådana beslut som kan ses som rent verkställande och rent förberedande. Inom viss special- lagstiftning har dock anställda getts viss självständig beslutanderätt, t.ex. i skollagens reglering av förskolechef respektive rektor. 
  
 I förarbetena till den nu gällande kommunallagen anges att en reglering av de anställdas befogenheter att fatta beslut skulle kunna leda dels till en olycklig diskussion om förhållandet mellan förtro- endevalda och anställda, dels till minskat utrymme för lokala anpass- ningar av organisationen (prop. 1990/91:117 s. 88 och 89). Det anges vidare att de praktiska problemen med att de anställda får och behöver ökat utrymme kan lösas genom ökade delegationsmöjlig- heter. I praktiken har flertalet kommuner och landsting delegerat omfattande beslutsbefogenheter till de anställda. Kommunallagen återspeglar därför inte riktigt hur beslutsfattandet i praktiken sker i kommuner och landsting. Det är naturligt att beslut som innefattar politiska överväganden förbehålls de förtroendevalda. Vissa ärenden 
  
 907 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 kan emellertid avse exempelvis ren myndighetsutövning eller vara av rutinartad karaktär. Frågan är om förutsättningarna för det poli- tiska ansvarstagandet skulle kunna stärkas om man renodlar det politiska beslutsfattandet och i lag erkänner de anställdas roll i beslutsprocessen. Det finns därför behov av att närmare analysera frågan, bl.a. utifrån de utgångspunkter som angavs vid utform- ningen av den nuvarande kommunallagen och hur en sådan regle- ring skulle påverka exempelvis revisionsansvaret. Frågan bör också belysas ur ett medborgarperspektiv. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •överväga om det finns behov av att i kommunallagen reglera de anställdas roll och särskilt överväga behovet av en reglering av de anställdas beslutanderätt, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 En ändamålsenlig laglighetsprövning 
  
 I kommunallagen finns bestämmelser om överklagande av vissa kommunala beslut, s.k. laglighetsprövning. Laglighetsprövningen syftar till att kommun- eller landstingsmedlemmarna ska kunna kontrollera att den kommunala självstyrelsen utövas på ett rättsen- ligt sätt. Prövningen har mer karaktären av en allmän medborgar- kontroll än av ett rättsmedel i egentlig mening. Kännetecknande för laglighetsprövningen är att endast kommun- eller landstings- medlemmar får överklaga, att besluten endast kan angripas på de grunder som anges i kommunallagen, att domstolens prövning är begränsad till lagligheten och inte lämpligheten av ett beslut, och att, om överklagandet bifalls, domstolen endast kan upphäva be- slutet men inte ersätta det med något nytt beslut. 
  
 Laglighetsprövningen är en viktig del i det kommunaldemo- kratiska systemet. Genom den balanseras den kommunala självsty- relsen mot statens samt kommun- och landstingsmedlemmarnas inflytande. Överklagandemöjligheten kan ses som ett komplement till den rätt som kommun- och landstingsmedlemmarna utövar i de allmänna valen och utgör även en viktig del i den rättsliga kontrol- len av kommunala beslut. Det är också genom laglighetsprövningen som kommunalrättslig praxis utvecklas, vilket är av stor betydelse för en reglering av ramlagskaraktär där rättstillämpningen är tänkt 
  
 908 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 att kunna anpassas till samhällsutvecklingen. I detta system är det därför viktigt att laglighetsprövningen fungerar i praktiken. 
  
 Det kan dock ifrågasättas om laglighetsprövningen i alla delar är ändamålsenligt utformad. Reglerna innebär exempelvis att det ställs relativt stora krav på den enskilde. Det sätt på vilket tillkännagi- vandet av de kommunala besluten ska ske, genom att anslås på kommunens eller landstingets anslagstavla, har sin förklaring i den vida kretsen av taleberättigade personer. Detta ställer dock krav på ett stort engagemang från den enskildes sida att kontrollera när ett kommunalt beslut är fattat. Vidare måste den enskilde inom över- klagandetiden precisera vilka omständigheter eller grunder som han eller hon stöder sitt överklagande på. Det ankommer även på den som överklagar att visa att beslutet är olagligt. Det krävs således att den enskilde sätter sig in i hur den kommunala beslutsprocessen fungerar och vet vilka formella krav som gäller för ett överklagande. 
  
 Som tidigare nämnts är det endast kommun- respektive lands- tingsmedlemmar som har rätt att överklaga. Medlem av en kom- mun är den som är folkbokförd eller äger fast egendom i kommu- nen, eller den som ska betala kommunalskatt där. Medlem av ett landsting är den som är medlem av en kommun inom landstinget. Endast den omständigheten att någon är berörd eller på annat sätt har intresse av saken ger inte denne talerätt. Vid införandet av den nuvarande kommunallagen bedömde regeringen att det inte fanns skäl att utvidga juridiska personers rätt att överklaga eftersom dessa ytterst sällan uppträdde som klagande (se prop. 1990/91:117 s. 134). Juridiska personer, exempelvis aktiebolag, får därför endast överklaga ett kommunalt beslut om de äger fast egendom i kom- munen eller landstinget. Sedan införandet av kommunallagen har det dock skett förändringar i samhället och i omvärlden, bl.a. har privata utförare getts tillträde till allt fler offentliga verksamhets- områden,  
 EU-medlemskapet 
  har medfört regler om statsstöd och konkurrens, marknadsaktörerna och medborgarna har blivit alltmer rörliga geografiskt etc. Det finns mot denna bakgrund skäl att, bl.a. i ett företagarperspektiv, på nytt överväga vilka som ska ha rätt att överklaga kommunala beslut. 
  
 De beslut som kan överklagas enligt kommunallagen är i princip beslut av fullmäktige, beslut av nämnder om besluten inte är av rent förberedande eller rent verkställande art samt sådana beslut som fattas av de kommunala revisorerna. Frågan är om denna avgräns- 
  
 909 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 ning är lämplig och tillräckligt tydlig. Exempelvis kan gränsdrag- ningen i fråga om vad som är, eller inte är, att anse som ett rent verkställande beslut vara svårbedömd. 
  
 Ett kommunalt beslut som kan laglighetsprövas får verkställas innan det har vunnit laga kraft, även om det har överklagats. En individuell prövning ska dock ske och verkställighet får inte ske om särskilda skäl talar emot det. Om ett sådant beslut har upphävts, är kommuner och landsting skyldiga att rätta det i den utsträckning som det är möjligt. Konstitutionsutskottet har uttalat att det be- hövs en översyn i syfte att åstadkomma en ordning som så långt som möjligt förhindrar att ett beslut verkställs innan det vunnit laga kraft, i de fall det finns en risk för återgång av ett beslut som för med sig en civilrättslig bundenhet. Denna översyn bör också omfatta frågan om sanktioner vid utebliven rättelse av upphävda beslut (bet. 2010/11:KU24 s. 31). Riksdagen har gett regeringen till känna vad utskottet anfört i denna fråga (rskr. 2010/11:165). Stats- kontoret har på regeringens uppdrag undersökt bl.a. hur reglerna i kommunallagen om verkställighet av icke lagakraftvunna beslut tillämpats (dnr Fi2011/1356). Enligt Statskontorets rapport Verk- ställighet och rättelse av kommunala beslut (2012:6) finns det skäl för lagstiftaren att bl.a. tydliggöra att en bedömning i det enskilda fallet måste göras i de fall kommunala beslut verkställs innan de vunnit laga kraft. 
  
 Nuvarande regelverk innehåller således en del otydligheter, och dess ändamålsenlighet kan i vissa avseenden ifrågasättas. Rege- ringen anser därför att det finns behov av att se över bestämmel- serna om laglighetsprövning och utreda om de är ändamålsenligt utformade eller om de behöver justeras eller ändras i något avse- ende. Utredaren bör beakta vikten av att det skapas tillräcklig rätts- praxis inom kommunalrättens område. Hänsyn måste dock tas till om de eventuella förslag som lämnas medför en ökad administrativ belastning för kommuner, landsting och domstolar. I sådana fall ska utredaren noga väga förslagen mot dessa konsekvenser. 
  
 I anslutning till detta bör även formerna för kommunala besluts tillkännagivande utredas. Kommunala beslut ska enligt reglerna i kommunallagen tillkännages på kommunens eller landstingets anslags- tavla. Det är tillräckligt att det på anslagstavlan anslås att proto- kollet över beslutet har justerats. Det finns således inget krav på att även beslutets innehåll ska anslås. Tillkännagivandet på den kom- 
  
 910 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 munala anslagstavlan har betydelse för överklagandetiden och för frågan om beslutet har vunnit laga kraft eller inte. Om infor- mationen i stället skulle lämnas på elektronisk väg, exempelvis genom att publiceras på kommunens eller landstingets webbplats, skulle den kunna nå en mer relevant krets. Möjligheterna att ge en mer fyllig information, bl.a. om beslutets innehåll genom att publi- cera besluten i sin helhet, är också större. Även för dem som befin- ner sig utanför kommunen eller landstinget förbättras tillgången till besluten. När det gäller kommunala föreskrifter har regeringen i propositionen Bättre tillgång till kommunala föreskrifter (prop. 2011/12:149) bl.a. föreslagit att kommunala föreskrifter ska hållas tillgängliga för allmänheten på kommunernas eller landstingens webbplatser på ett samlat och ordnat sätt. Regeringen gjorde i pro- positionen bedömningen dels att det framöver bör övervägas om kommunala föreskrifter skulle kunna kungöras elektroniskt, dels att det i ett annat sammanhang bör övervägas om de kommunala anslagstavlorna kan ersättas av eller kompletteras med elektroniska anslagstavlor (a. prop. s.  
 32–35). 
  Mot denna bakgrund bör det över- vägas om ordningen med tillkännagivande av kommunala beslut på anslagstavla kan ersättas av eller kompletteras med en ordning där tillkännagivandet sker på elektronisk väg. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •utreda om nuvarande bestämmelser om laglighetsprövning av kommunala beslut är ändamålsenligt utformade eller om det finns behov av en modernisering av dem, 
  
 •särskilt ta ställning till om det finns behov av att kretsen tale- berättigade enligt kommunallagen utvidgas eller på annat sätt ändras, 
  
 •särskilt bedöma om bestämmelserna i fråga om verkställighet och rättelse av kommunala beslut behöver ändras samt om det finns skäl att införa sanktioner vid utebliven rättelse av upp- hävda beslut, 
  
 •utreda om ordningen med tillkännagivande av kommunala beslut på anslagstavla kan ersättas av eller kompletteras med en ord- ning där tillkännagivandet sker på elektronisk väg, och i sådana fall föreslå en sådan ordning, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 911 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 EU:s påverkan på kommunalrätten 
  
 EU:s påverkan på svenska kommuner och landsting har analyserats vid flera tillfällen de senaste åren, och det har visat sig att denna är stor.  
 EU-samarbetet 
  har utvecklats till att omfatta stora delar av det kommunala samhällsuppdraget, se t.ex. Statskontorets rapport EU:s påverkan på kommuner och landsting (2005:12) och EU, Sverige och den inre marknaden (SOU 2009:71). I sammanhanget kan också nämnas kommunernas roll som aktiva deltagare i EU:s strukturfonder. I egenskap av projektägare ställs kommunerna ofta inför att tillämpa såväl kommunallagen som EU:s regelverk paral- lellt. Det har även tidigare framhållits att EU:s regelverk, framför allt upphandlings- och statsstödsreglerna, spelar en allt större roll för kommuner och landsting (se prop. 2008/09:21 s. 21). EU påverkar även förutsättningarna för exempelvis tillsyn och kontroll av den kommunala verksamheten. Centralt är även att unionsrätten i princip inte gör skillnad på om en åtgärd vidtas av en kommun eller ett landsting eller staten. Nuvarande kommunallag antogs dock före Sveriges inträde i EU. Någon samlad undersökning av hur kommunallagens regler förhåller sig till unionsrätten har där- med inte gjorts. En sådan analys bör därför göras inom ramen för en översyn av kommunallagen. 
  
 Ett område inom unionsrätten som i detta sammanhang särskilt bör analyseras är regleringen av sådana tjänster som inom unions- rätten kan definieras som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Begreppet återfinns i artikel 14 och artikel 106.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget), 
  i protokoll nr 26 som åtföljer  
 EUF-fördraget 
  och i artikel 36 i Europeiska union- ens stadga om de grundläggande rättigheterna. Inom unionsrätten används begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse för att markera medlemsstaternas möjlighet att reglera en marknad enligt andra utgångspunkter än enbart marknadsekonomiska. Detta inne- bär således en möjlighet för medlemsstaterna att göra vissa undan- tag från exempelvis statsstöds- och upphandlingsreglerna. 
  
 Många av de välfärdstjänster som tillhandahålls av svenska kom- muner och landsting, såsom bl.a. hälso- och sjukvård, äldreomsorg, barn- och ungdomsutbildning, renhållning och avfallshantering kan sannolikt inom unionsrätten definieras som tjänster (ekonomiska eller  
 icke-ekonomiska) 
  av allmänt intresse. Kommuner och lands- 
  
 912 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 ting har också enligt 2 kap. 1 § kommunallagen en ”allmän” kom- petens som ger dem rätten att frivilligt ta hand om angelägenheter av allmänt intresse med anknytning till kommunen eller landstinget. Tillhandahållandet av dessa allmännyttiga tjänster sker i Sverige i dag i en allt större omfattning genom att privata aktörer står för det faktiska utförandet av verksamheten. Att dessa tjänster således tillhandahålls på en marknad innebär att unionsrättens tillämpnings- område vidgas så att bl.a. konkurrens- och statsstödsreglerna blir tillämpliga. I Sverige har, till skillnad från vad som är fallet i flera andra medlemsländer, den möjlighet att göra vissa undantag från exempelvis statsstöds- och upphandlingsreglerna som unionsrätten anvisar använts mycket sällan vid konkurrensutsättning av välfärds- tjänster. 
  
 Under senare år har debatten om att utnyttja de möjligheter som finns inom unionsrätten för att ta till vara väsentliga sam- hällsintressen ökat inom EU (se bl.a. Europeiska kommissionens meddelande En kvalitetsram för tjänster av allmänt intresse i Europa, KOM (2011) 900 slutlig). För att ställning ska kunna tas till i vad mån Sverige bör använda sig av detta utrymme inom unionsrätten finns ett behov av att vidare analysera hur den unions- rättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse för- håller sig till svensk rätt, framför allt i förhållande till de kommu- nala välfärdstjänsterna. Det behöver även analyseras vilka skyldig- heter som den unionsrättsliga regleringen medför, i synnerhet avseende redovisning, rapportering och tillsyn. Vidare bör det utredas hur och på vilket sätt den unionsrättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse ytterligare skulle kunna användas i Sverige. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera hur bestämmelserna i kommunallagen förhåller sig till unionsrätten, 
  
 •särskilt överväga hur den unionsrättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse förhåller sig till regleringen av kommunal verksamhet samt analysera vilka skyldigheter som den unionsrättsliga regleringen medför, i synnerhet avseende redovisning, rapportering och tillsyn, 
  
 •översiktligt kartlägga hur dessa tjänster regleras i andra  
 EU-länder, 
  
 913 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:24 
  
 •överväga hur och på vilket sätt den unionsrättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse skulle kunna använ- das i Sverige, och 
  
 •vid behov lämna författningsförslag. 
  
 Utvärdering av den fria nämndorganisationen 
  
 Genom 1991 års kommunallag fick kommuner och landsting en ökad frihet att organisera sin nämndverksamhet. Syftet med refor- men var att öka incitamenten till ökad decentralisering och sektors- samverkan. En friare nämndorganisation skulle underlätta möjlig- heterna att lägga en helhetssyn på de kommunala verksamheterna (prop. 1990/91:117 s. 20). Kommuner och landsting har därefter genomfört omfattande omorganisationer av sin nämndorganisa- tion. Mot bakgrund av att reformen nu varit i kraft i mer än 20 år finns det anledning att genomföra en samlad utvärdering av om reformen lett till ökad helhetssyn m.m. samt om reformen medfört några rättsliga eller andra problem. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 • göra en utvärdering av den fria nämndorganisationen. 
  
 En lagteknisk översyn m.m. 
  
 Utöver de ovan angivna uppdragen ska utredaren genomföra en lagteknisk översyn av hela kommunallagen. 
  
 Utredaren är oförhindrad att ta upp andra frågor än de som nämns i direktiven, om det behövs för att utredaren ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. 
  
 Uppdragets genomförande och konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredarens uppdrag ska bedrivas utåtriktat och utredaren ska på lämpligt sätt kommunicera med berörda statliga myndigheter, kommuner, landsting, Sveriges Kommuner och Landsting, övriga centrala parter på arbetsmarknaden, näringslivet samt övriga intres- senter. 
  
 914 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 1 
  
 I sitt arbete ska utredaren föra en dialog med utredningar som berör de frågeställningar som angivits i uppdraget. Detta gäller sär- skilt Friskolekommittén (U 2011:04), Upphandlingsutredningen (S Fi 2010:06), Utredningen om inrättande av Inspektionen för vård och omsorg (S 2012:05) och den särskilde utredare som ska analysera och utvärdera effekterna av införandet av LOV på social- tjänstområdet (S 2012:08). I fråga om allmänhetens tillgång till information ska en dialog föras även med Patientmaktsutredningen (S 2011:03) och den särskilde utredare som ska se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet (Ju 2012:11). Utredaren ska också följa beredningen inom Regeringskansliet av betänkandet Vital kommunal demokrati (SOU 2012:30) och betänkandet Gör det enklare! (SOU 2012:33). Till stöd för utredarens arbete ska en referensgrupp med represen- tanter för riksdagspartierna inrättas. 
  
 Utredaren ska i enlighet med 14 kap. 3 § regeringsformen beakta proportionalitetsprincipen beträffande eventuella inskränkningar av den kommunala självstyrelsen i sina redogörelser, analyser och för- slag. 
  
 Utredaren ska vid anläggandet av ett medborgarperspektiv bl.a. genomgående analysera möjliga konsekvenser för kvinnor och män samt flickor och pojkar. För de förslag som utredningen lämnar ska konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män redovisas. 
  
 Utredaren ska i enlighet med kommittéförordningen (1998:1474) bl.a. redovisa de ekonomiska konsekvenserna av sina förslag och vid behov föreslå hur dessa ska finansieras. 
  
 Redovisning av uppdraget 
  
 De delar av uppdraget som rör kommunalt ansvar i förhållande till privata utförare och allmänhetens behov av insyn och information samt utvärdering av nämndorganisationen ska redovisas senast den 30 juni 2013. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 915 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2013:100 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Utredningen om en kommunallag för framtiden (Fi 2012:07) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 14 november 2013 
  
 Sammanfattning 
  
 Regeringen beslutade den 11 oktober 2012 kommittédirektiv om en modernisering av kommunallagen (dir. 2012:105). Utredningen om en kommunallag för framtiden (Fi 2012:07), överlämnade den 28 juni 2013 delbetänkandet Privata utförare – kontroll och insyn (SOU 2013:53). Uppdraget ska i övrigt slutredovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 Regeringen ger nu utredningen i uppdrag att, utöver vad som följer av de ursprungliga direktiven, överväga 
  
 •om förutsättningarna för den fria kommunala nämndorganisa- tionen behöver förtydligas, 
  
 •om de nuvarande rättsliga befogenheterna för kommun- och landstingsstyrelsen att styra och samordna verksamheten är till- räckliga, 
  
 •om kommunallagen (1991:900) kan göras mer konkurrensneutral mellan olika utförare av kommunal verksamhet, 
  
 •om den kommunala revisionen behöver förstärkas ytterligare, 
  
 •behovet av att, genom försökslagstiftning, införa en möjlighet till majoritetsstyre i kommun- och landstingsstyrelsen, och 
  
 917 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:24 
  
 •behovet av att bredda utnämningen av styrelseledamöter i kom- munala företag. 
  
 Utredningen ska lämna de lagförslag övervägandena leder fram till. I enlighet med de ursprungliga direktiven ska utredningens upp- 
  
 drag slutredovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 Bakgrund 
  
 Utredningen om en kommunallag för framtiden (Fi 2012:07) ska föreslå en modernisering av kommunallagen. Utgångspunkter för uppdraget är bl.a. att kommunallagen även fortsättningsvis ska vara en ramlag och att utredningen ska utgå från ett medborgarperspek- tiv. Utredningen ska genomföras som en bred översyn, med mål- sättningen att åstadkomma en ändamålsenligt utformad lagstiftning. 
  
 De delar av utredningens uppdrag som rör kommunalt ansvar i förhållande till privat utförd verksamhet, allmänhetens behov av insyn och information samt den fria nämndorganisationen har redo- visats i delbetänkandet Privata utförare – kontroll och insyn (SOU 2013:53). 
  
 I det kvarvarande uppdraget ingår särskilt att 
  
 •överväga om det finns behov av att i kommunallagen reglera de anställdas roll och särskilt överväga behovet av en reglering av de anställdas beslutanderätt, 
  
 •se över regelverket gällande laglighetsprövning av kommunala be- slut och utreda om nuvarande bestämmelser är ändamålsenligt utformade eller om det finns behov av en modernisering av reg- lerna, 
  
 •analysera hur bestämmelserna i kommunallagen förhåller sig till unionsrätten, och 
  
 •överväga hur den unionsrättsliga regleringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse förhåller sig till regleringen av den kommu- nala verksamheten. 
  
 918 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 2 
  
 Det ingår inte i uppdraget att överväga eller föreslå ändringar i grundlag. Utredningen ska vidare väga behovet av eventuella änd- ringar mot de konsekvenser som dessa får i form av ökad admi- nistrativ belastning för kommuner, landsting och domstolar. 
  
 Problembeskrivning och tilläggsuppdrag 
  
 Utvecklade förutsättningar för den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att utvärdera den fria kommunala nämndorganisation som infördes genom 1991 års kommunallag. Utredningen har i sitt delbetänkande gjort bedömningen att den fria nämndorganisationen har bidragit till en mångfald av organisato- riska lösningar i kommuner och landsting, samtidigt som den kan ha bidragit till att minska antalet förtroendevalda. Generellt kan sägas att de flesta kommuner och landsting fortfarande har en tradi- tionell organisation med nämnder som ansvarar för olika sakområ- den och som är underställda fullmäktige. Ett betydande antal kom- muner och landsting har dock valt att organisera sin verksamhet på ett annat sätt. Under en period valde många kommuner exempelvis att införa särskilda kommundelsnämnder. Intresset för sådana nämnder har därefter minskat. En annan modell som har prövats är en sär- skild s.k.  
 beställar–utförarorganisation. 
  Vidare har vissa kommuner valt att kraftigt minska sin nämndorganisation och koncentrera fler- talet ärenden till kommunstyrelsen samt att endast ha en särskild jävsnämnd vid sidan av kommunstyrelsen. 
  
 Utredningen konstaterar att kommunallagen generellt ger utrym- me för många organisatoriska lösningar, men att förutsättningarna för att införa en  
 beställar–utförarorganisation 
  på ett tydligt sätt borde regleras i lagen. Ett exempel på en brist i lagstiftningen som utredningen har identifierat är att det saknas en reglering av hur kon- flikter mellan en utförarnämnd och en beställarnämnd ska hanteras. 
  
 Regeringen anser att den fria kommunala nämndorganisationen har ett stort värde för den kommunala självstyrelsen och att den därför bör bibehållas. Den kommunala sektorn har genom denna reform getts förbättrade möjligheter till organisationsutveckling. Den större friheten att organisera sig gör det också möjligt för kommuner med skilda förutsättningar att hitta olika lösningar inom 
  
 919 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:24 
  
 ett gemensamt regelverk. Denna frihet bör enligt regeringens mening även innefatta möjligheten att införa olika typer av  
 beställar-utförar- 
  organisationer. 
  
 Utredningen ska mot denna bakgrund analysera förutsättning- arna för den fria kommunala nämndorganisationen och vid behov föreslå förändringar i kommunallagen i syfte att tydliggöra dessa förutsättningar. 
  
 Kommun- och landstingsstyrelsens rättsliga befogenheter att styra och samordna verksamheten bör tydliggöras 
  
 Utredningen konstaterar i sitt delbetänkande att kommun- och lands- tingsstyrelsens roll har uppmärksammats i samband med utvärde- ringen av den fria nämndorganisationen och i utredningens kontakter med kommuner och landsting. Kommun- och landstingsstyrelsens roll har i många kommuner och landsting kommit att bli allt vikti- gare. Styrelsen intar en ställning som kommunens ledande förvalt- ningsorgan och ska bl.a. ha uppsikt över den verksamhet som bedrivs av övriga nämnder, kommunalförbund, gemensamma nämnder och kommunala företag. Styrelsen förfogar dock inte över några direkta maktmedel när den utövar uppsikt över andra nämnders verksam- het. Detta gör att styrelsens möjligheter att leda och samordna för- valtningen upplevs som begränsade. Enligt utredningens bedömning finns det därför anledning att överväga att ge styrelsen tydligare rättsliga befogenheter för att styra och samordna verksamheten. Regeringen delar denna bedömning. 
  
 Utredningen ska mot denna bakgrund analysera och vid behov föreslå tydligare rättsliga befogenheter för kommun- och landstings- styrelsen att styra och samordna verksamheten. 
  
 Kommunallagen ska bidra till konkurrensneutralitet mellan privata utförare och verksamhet i kommunens egen regi 
  
 Utredningen har bl.a. haft i uppdrag att förtydliga det kommunala ansvaret för tillsyn och uppföljning av verksamhet som bedrivs av privata utförare. I sitt delbetänkande anför utredningen att kom- muner och landsting i tillämpliga delar bör anta mål och riktlinjer för verksamhet som de bedriver i egen regi och även följa upp sådan 
  
 920 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 2 
  
 verksamhet på liknande sätt som de följer upp den verksamhet som utförs av privata utförare. 
  
 Medborgarna har rätt att förutsätta att kommuner och landsting bedriver ett aktivt uppföljningsarbete avseende all verksamhet, oav- sett om den bedrivs av privata utförare eller i egen regi. Det finns även av konkurrensskäl anledning att inte ställa upp andra mål eller tillämpa andra metoder för uppföljning av verksamhet som bedrivs i egen regi än de som tillämpas för privat verksamhet. 
  
 Utredningen ska mot denna bakgrund överväga och vid behov lämna förslag till hur kommunallagen kan göras mer konkurrens- neutral avseende uppföljning och kontroll av olika utförare av kommunal verksamhet. Analysen bör relateras till kommunallagens bestämmelser om god ekonomisk hushållning. 
  
 En förstärkt kommunal revision 
  
 Frågan om hur den kommunala revisionen ska organiseras har ut- retts ett antal gånger, bl.a. av Kommunrevisionsutredningen (SOU 1998:71) och Utredningen om den kommunala revisionen (SOU 2004:107). Utredningarnas förslag har föranlett ändringar i kom- munallagen (prop. 1998/99:66, bet 1998/99:KU30, rskr. 1998/99:210 och prop. 2005/06:55, bet. 2005/06:KU 27, rskr. 2005/06:227). Dessa ändringar har inneburit förändringar avseende jävsregler, valbarhet, antalet revisorer och en förstärkt ansvarsprövning av fullmäktige. Utöver detta har revisorernas granskningsområde vidgats till att bl.a. omfatta hur nämnderna verkställer avgöranden av allmänna förvaltningsdomstolar. En av de största principiella förändringarna som skett är införandet av sakkunniga biträden till de kommunala revisorerna (för en utförlig beskrivning av förändringarna, se de- partementspromemorian Oberoendet i den kommunala revisionen [Ds 2009:11 s. 13 f.] ). 
  
 En förbättrad revision ger ökade möjligheter till en god intern kontroll och en effektiv verksamhetsstyrning samt till medborger- lig insyn och minskad risk för korruption. Regeringen anser att det finns anledning att överväga om den kommunala revisionen behöver förstärkas ytterligare. 
  
 Utredningen ska mot denna bakgrund analysera och vid behov lämna förslag på hur den kommunala revisionen kan förstärkas. I 
  
 921 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:24 
  
 uppdraget ingår att överväga en ytterligare professionalisering av den kommunala revisionen, men även revisionens granskningsupp- drag. En ytterligare professionalisering skulle kunna innebära att revisionen bedrivs enbart av yrkesrevisorer eller att de sakkunniga biträdenas roll i stället förstärks inom ramen för den nuvarande revisionen. Vidare ska utredningen analysera om ändringar eller för- tydliganden i granskningsuppdraget kan öka revisionens oberoende och skapa förutsättningar för en mer ändamålsenlig process för ansvarsprövning. I detta sammanhang ska utredningen analysera revisionens uppdrag att lämna uttalanden till fullmäktige i frågan om ansvarsfrihet för nämnder, fullmäktigeberedningar och enskilda förtroendevalda. Där utöver ska ordningen för fullmäktiges bered- ning av frågan om ansvarsfrihet och hantering av revisionsrapporter analyseras. Behovet av förändringar ska prövas utifrån effektivitet och insyn samt demokratisk legitimitet. I uppdraget ingår inte att föreslå att ansvaret för den kommunala revisionen ska övergå till någon annan huvudman. 
  
 Majoritetsstyre av kommun- och landstingsstyrelsen 
  
 Kommittén för förstärkning av den kommunala demokratins funk- tionssätt har i sitt betänkande Vital kommunal demokrati (SOU 2012:30) föreslagit att det genom en försökslagstiftning ska bli möj- ligt för kommuner och landsting att låta majoriteten besätta samtliga platser i kommun- eller landstingsstyrelsen, i stället för att tillämpa den proportionella fördelning som gäller i dag. Denna möjlighet finns i dag i Norge. Enligt kommittén skulle kommun- och lands- tingsfullmäktiges roll kunna stärkas av en sådan ordning. Vidare skulle det politiska ansvarsutkrävandet underlättas om det blev tydligt vilken gruppering som var ansvarig för den politiska styrningen av kommunen. 
  
 Regeringen har i propositionen Vital kommunal demokrati med anledning av kommitténs betänkande anfört att frågan om införan- det av en försöksverksamhet med majoritetsstyre bör föregås av en fördjupad utredning avseende dels behovet av en sådan verksamhet, dels möjligheterna till oppositionens insyn (prop. 2013/14:5 s. 30). Utredningen ska mot denna bakgrund utreda behovet av att på för- sök införa en möjlighet för kommuner och landsting att låta majo- 
  
 922 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 2 
  
 riteten besätta samtliga platser i kommun- och landstingsstyrelsen. Om utredningen kan konstatera att ett sådant behov finns ska den lämna förslag på hur en försöksverksamhet kan utformas. I detta arbete ska utredningen särskilt beakta hur den politiska opposi- tionens behov av insyn kan säkerställas. 
  
 En breddad rekrytering till styrelserna i kommunala företag 
  
 De kommun- och landstingsägda företagen drivs i flera olika juridiska former. Aktiebolag är den vanligaste formen. Det finns ca 1 700 kom- munägda företag och omkring 120 landstingsägda företag. Antalet företag har totalt sett ökat med drygt 10 procent under den senaste femårsperioden. Den största procentuella ökningen av antalet företag har skett bland de landstingsägda företagen. Flest kommunägda företag, drygt 50 procent, finns i branscherna företagstjänster och fastighetsverksamhet (exempelvis kommunala bostadsföretag). Där- efter kommer företag verksamma inom områdena energi och vatten, som utgör en fjärdedel av det totala antalet företag. De flesta av de landstingsägda företagen finns inom branscherna företagstjänster och fastighetsverksamhet samt transport och kommunikation. Före- tagen inom dessa branscher utgör en tredjedel av det totala antalet landstingsägda företag (prop. 2013/14:1 utg.omr. 25). 
  
 Av 5 kap. 46 § kommunallagen framgår att val av ledamöter och suppleanter i styrelser för aktiebolag, ekonomiska föreningar eller stiftelser eller revisorer och revisorssuppleanter samt lekmannarevi- sorer som ska granska en sådan styrelses förvaltning, under de förutsättningar som anges i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt, ska vara proportionella. Detta innebär i praktiken att de kommunala företagens styrelse tillsätts på samma sätt som de kom- munala nämnderna, dvs. genom de politiska partiernas nominerings- arbete och i kommun- eller landstingsfullmäktiges valberedning. 
  
 Alla företagsstyrelser, även de kommunala, behöver rätt kompe- tens i förhållande till företagets verksamhet. Enligt statens ägar- policy fordras för ett styrelseuppdrag i ett statligt bolag en hög kompetens inom relevant löpande affärsverksamhet, affärsutveck- ling, branschkunskap, finansiella frågor eller inom andra relevanta områden. Det finns betydande olikheter mellan de kommunala och statliga företagen. Det kan trots detta finnas anledning att överväga 
  
 923 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:24 
  
 om vissa av de principer som styr nomineringen till statliga styrelser kan överföras till den kommunala sektorn. 
  
 De kommunala företagen är verksamma inom en rad områden där demokratisk förankring och erfarenheter från förtroendeupp- drag är mycket värdefulla. Det nuvarande systemet förefaller väl ägnat för att förse de kommunala företagen med sådan kompetens och möjliggör nödvändig insyn för den politiska oppositionen. Denna kompetens kan dock i enlighet med vad som ovan anförts behöva kompletteras med erfarenheter motsvarande de kompetenser som krävs för nominering till de statliga bolagen. Det finns därför behov av att undersöka och analysera utnämningen av styrelseledamöter, främst i de kommunala aktiebolagen och bl.a. överväga om kom- munerna ska ges möjlighet att förändra nomineringsprocessen till de kommunala företagen för att möjliggöra en bredare rekrytering. 
  
 Utredningen ska mot denna bakgrund undersöka och analysera utnämningen av styrelseledamöter i kommunala företag och vid be- hov lämna förslag som möjliggör en breddad rekrytering av styrelse- ledamöter. Mot bakgrund av att de kommunala företagen står för en viktig del av den kommunala verksamheten ska utredningen särskilt beakta hur den politiska oppositionens behov av insyn kan säkerställas. I sitt arbete ska utredningen särskilt beakta vikten av en jämn representation av kvinnor och män. 
  
 Redovisning av tilläggsuppdraget 
  
 Uppdraget ska i likhet med det tidigare beslutade uppdraget redo- visas senast den 31 mars 2015. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 924 
  
 Bilaga 3 
  
 En studie om delegationsordningar 
  
 Utredningen har i augusti 2013 inhämtat ett antal delegations- ordningar från kommuner och landsting för att få en uppfattning om vilka beslut som i praktiken delegeras till de anställda. Utred- ningen har i begränsad utsträckning också granskat vad som dele- geras till de förtroendevalda, framför allt styrelsernas ordförande. 
  
 Utredningen har tagit del av kommunstyrelsens respektive socialnämndens (eller motsvarande nämnd som beslutar i ärenden enligt socialtjänstlagen [2001:453]) delegationsordningar från följande kommuner: Stockholm, Göteborg, Upplands Väsby, Kungälv, Södertälje, Luleå, Nykvarn, Timrå, Sigtuna, Vännäs, Norrtälje, Jokkmokk, Tierp, Gällivare,  
 Hardy, 
  Pajala, Enköping, Hedemora, Eda, Kiruna. Urvalet har gjorts på så sätt att utredningen valt ut två kommuner från varje kommungrupp.1 I de fall kommunen valt att ha endast en verksamhetsnämnd med underställda utskott har delegationsbestämmelserna samlats i samma dokument (t.ex. Eda, Tierp). Utredningen har såvitt avser Göteborg endast tagit del av stadsdelsnämnden Angereds delegationsordning som avser beslut enligt socialtjänstlagen. Företrädare för Kiruna kommun har upp- gett att de inte har någon förteckning av delegationsordningar inom kommunstyrelsen, utan att delegationerna består av separata beslut för respektive ärende. 
  
 Utredningen har vidare inhämtat delegationsordningar från Uppsala läns och Jämtlands läns landstingsstyrelser samt region- styrelsen i Skåne läns landsting. Landstingsdirektören i Jämtlands läns landsting har vidare fastställt en befogenhetsplan som utred- 
  
 1 För mer information om SKL:s kommungruppsindelning, se http://skl.se/tjanster/kommunerlandsting/faktakommunerochlandsting/kommungruppsind elning.2051.html. 
  
 925 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 ningen också tagit del av. Befogenhetsplanen avser verkställig- hetsbeslut och anger den lägsta nivå som beslut får fattas på. 
  
 De delegationsordningar som utredningen har hämtat in är relativt omfattande och det är inte möjligt att i detalj redogöra för alla uppgifter som delegeras till de anställda. Av de inhämtade delegationsordningarna finns det inte heller två som är identiska, utan alla styrelser och socialnämnder har sin egen uppdelning och sin egen terminologi. Syftet med studien har varit att få en över- gripande bild av vad som delegeras och utredningen har därför valt att redogöra för endast ett axplock av dessa uppgifter. 
  
 Utredningen använder sig av begreppet delegationsordning som är synonymt med begreppen delegeringsordning, delegations- bestämmelser och delegationsförteckning. Utredningen har vidare valt att i första hand använda begreppet kommundirektör, men i flera kommuner används i stället begreppet kommunchef eller stadsdirektör. I flera delegationsordningar förekommer endast be- greppet verkställighet och inte ”ren” verkställighet som används i lagstiftningen, men utredningen tolkar det så att det är samma sak som åsyftas och refererar i förekommande fall därför till ren verk- ställighet. 
  
 Styrelsernas delegationsordningar 
  
 Kommunstyrelsernas delegationsordningar 
  
 Gemensamt för i princip samtliga delegationsordningar som utred- ningen har inhämtat från kommunstyrelserna är att bl.a. följande frågor behandlas: administration, personal, ekonomi, medelsförvalt- ning. De flesta delegationsordningar reglerar även ärendetyper som upphandling och fastighetsärenden. Ytterligare områden som finns med i vissa av kommunstyrelsernas delegationsordningar är närings- liv och utveckling, gator och trafik samt säkerhet. Så gott som inom alla dessa områden finns uppgifter som är delegerade till de anställda. Utredningen beskriver nedan några uppgifter som dele- gerats till de anställda. Som tidigare nämnts har alla kommuner sin egen uppdelning och terminologi, varför utredningen har fått göra en egen kategorisering. Redovisningen är inte fullständig vilket inne- bär att kommunerna kan ha delegerat även andra uppgifter inom de angivna områdena. 
  
 926 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 Administration 
  
 Frågan om kommunstyrelsens tjänstemannaorganisation är enligt delegationsordningarna i flera större kommuner en fråga för kom- mundirektören. Begränsningar kan dock finnas angivna i andra instruktioner. I två mellanstora kommuner får kommundirektören enligt delegationsordningen besluta om övergripande organisations- förändringar. I några mindre kommuner anges i delegationsord- ningarna att kommundirektören får besluta om mindre organisa- toriska förändringar. 
  
 Personal 
  
 När det gäller anställning av personal ser de delegerade uppgifterna olika ut beroende på hur kommunen har valt att avgränsa kommun- direktörens ansvar. I betänkandets avsnitt 7.7 redogör utredningen för vem som kan besluta om bl.a. anställning av kommundirektör. 
  
 När det gäller anställning av förvaltningschef torde det ha stor betydelse för delegationsbestämmelserna om kommundirektören är chef över de andra förvaltningscheferna. I en del mellanstora kom- muner har uppgiften delegerats till kommundirektören. I något fall krävs samråd med respektive nämnds presidium och kommun- styrelsens arbetsutskott. I många andra kommuner är detta emellertid en uppgift som förbehållits de förtroendevalda, antingen kommun- styrelsen som helhet eller kommunstyrelsens arbetsutskott. I flera delegationsordningar nämns inte anställning av förvaltningschef särskilt varför det torde vara förbehållet kommunstyrelsen som hel- het. 
  
 När det gäller uppsägning av förvaltningschef är detta något som ofta delegerats till kommundirektören, i vart fall i de något större kommunerna. I någon kommun är det kommundirektören som på delegation beslutar om avveckling av anställning som för- valtningschef, på uppdrag av bl.a. kommunstyrelsens ordförande. Uppsägning av förvaltningschef har i några kommuner uttryckligen i delegationsordningen förbehållits kommunstyrelsen som helhet eller kommunstyrelsens arbetsutskott medan det i flera delegations- ordningar inte nämns särskilt. 
  
 Att besluta om förvaltningschefernas lön är också en uppgift som delegerats i viss utsträckning. I flera större kommuner är det 
  
 927 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 en uppgift för kommundirektören. I några av dessa får kommun- direktören besluta om detta efter samråd med kommunstyrelsens presidium eller enligt direktiv från bl.a. kommunstyrelsens ordföran- de. I några större kommuner är uppgiften förbehållen kommun- styrelsens arbetsutskott. I någon av dessa kommuner kan utskottet i varje enskilt ärende bemyndiga kommundirektören att inom en angiven kostnadsram genomföra lönerevision för högre chefer. 
  
 Enligt delegationsordningen från Stockholms kommunstyrelse anses många av uppgifterna som avser kontorsinterna personal- ärenden vara av rent verkställande karaktär. Uppsägning och av- stängning av samt disciplinpåföljd för avdelningschef, enhetschef eller övrig personal är emellertid sådana frågor som delegerats till stadsdirektören. 
  
 Ekonomi 
  
 Avskrivning och nedskrivning av fordran är sådana uppgifter som av flera kommunstyrelser delegerats till de anställda. Inte alla kommuner har några angivna beloppsgränser och mellan de kom- muner som har angett beloppsgränser varierar dessa kraftigt.2 I en av de större kommunerna får kommundirektören besluta om av- stående från ekonomiskt anspråk understigande 1 miljon kronor. Detta har sedan vidaredelegerats till ekonomidirektören. Vid stads- ledningskontoret i en av storstadskommunerna får avdelnings- chefen vid den administrativa avdelningen besluta om nedskrivning av fordran upp till 500 000 kronor (upp till 200 000 kronor anses som ren verkställighet). I en annan storstadskommun får kommun- direktören skriva av fordringar och anta ackord i ärenden som ankommer på kommunstyrelsen. Någon beloppsgräns finns inte angiven i kommunstyrelsens delegationsordning. I två förorts- kommuner får de anställda, sektionschef respektive ekonomichef, besluta om avskrivning av fordran på upp till två basbelopp, dvs. cirka 90 000 kronor.3 Sedan är det en fallande skala för ekonomicheferna i 
  
 2En viss begränsning torde ändå följa av bestämmelserna i 6 kap. 34 § KL. Jfr dock JO 2002/03 s. 284 i vilket JO uttalade att en delegationsordning i vilken tjänsteman delegerats rätten att överklaga länsrätts beslut till kammarrätt bör kompletteras med ett förbehåll av det slag som följer av 6 kap. 34 § KL. 
  
 3Prisbasbeloppet uppgick 2013 till 44 500 kronor enligt förordningen (2012:558) om pris- basbelopp och förhöjt prisbasbelopp för år 2013. 
  
 928 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 olika kommuner. I många mindre kommuner ligger beloppsgränsen för kommundirektörens eller ekonomichefens befogenhet under 10 000 kronor. I en kommun är det handläggare på förvaltningen som ansvarar för avgiftsrutin som får besluta om ned- och avskriv- ningar upp till ett halvt prisbasbelopp och enligt kommunens regler om debitering och kravverksamhet. 
  
 I vissa kommuner har rätten att ingå förlikning uttryckligen delegerats till de anställda. I en av storstadskommunerna får kom- mundirektören på delegation besluta om att ingå förlikning under pågående process inom kommunstyrelsens verksamhetsområde om det omtvistade beloppet understiger 7 miljoner kronor. I två mellan- stora kommuner får kommundirektör respektive sektors- eller sek- tionschef ingå förlikningsavtal på upp till tre respektive två prisbas- belopp, dvs. cirka 130 000 kr och 90 000 kr. I två mindre kom- muner har rätten att ingå förlikning förbehållits kommunstyrelsens ordförande. I ytterligare en kommun har det delegerats till både kommunstyrelsens ordförande och till kommundirektören. 
  
 Medelsförvaltning 
  
 Även när det gäller medelsförvaltning har uppgifter i stor utsträck- ning delegerats till de anställda. Av flera delegationsordningar fram- går emellertid att det är fullmäktige som sätter de yttre gränserna genom att t.ex. anta någon form av finanspolicy och fastställa beloppsramar.4 
  
 I Stockholm har uppgifter såsom att placera finansiella tillgångar, uppta lån och uppdatera stadens låneprogram delegerats till handlare. Det är emellertid stadsdirektören som fastställer dokumentet Handlarbehörighet, så i själva verket förefaller det vara en form av vidaredelegering från stadsdirektören. 
  
 I Göteborg har stadsdirektören delegation att uppta lån, bevilja lån till helägda kommunala bolag och placera likvida medel med en löptid på högst ett år. Denne äger även rätt att vidaredelegera uppgiften. Rätten att uppta lån är förenad med en skyldighet att regelbundet rapportera stadens finansiella ställning till kommun- styrelsens arbetsutskott. Stadsdirektören kan vidare på delegation 
  
 4 I 8 kap. 3 § KL anges att fullmäktige ska meddela närmare föreskrifter om medelsförvalt- ningen. 
  
 929 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 förvalta stadens låneskuld samt skriva av fordringar och anta ackord i ärenden som ankommer på kommunstyrelsen. I Upplands Väsby har de anställda, i detta fall ekonomidirektören, rätt att på delegation besluta om fördelning av kommunens och förvaltade fonders likvida medel på olika placeringsalternativ. Direktörernas befogenheter förefaller i dessa fall vara vidsträckta eftersom det inte finns några beloppsgränser eller någon hänvisning till andra beslut av fullmäktige. 
  
 I många kommuner får de anställda, ofta ekonomidirektören, besluta om placering av likvida medel enligt kommunens finans- policy och uppta lån inom den ram som fullmäktige fastställt. I en kommun får ekonomichefen på delegation besluta om upplåning enligt kommunfullmäktiges beslut samt konvertering av lån och placering av likviditet, det två sistnämnda utan begränsningar i delegationsordningen. 
  
 I en kommun fastställs ramarna för ekonomichefens befogen- heter i detalj i delegationsordningen och det anges vidare att dennes beslut om t.ex. omplacering av lån och medelsplacering är att anse som ren verkställighet. 
  
 Upphandling och inköp 
  
 I princip har samtliga kommunstyrelser delegerat uppgifter inom upphandlingsområdet till de anställda, men beloppsgränserna varierar. Flera delegationsordningar hänvisar till en särskild inköpshandled- ning eller upphandlingspolicy. 
  
 I Stockholms kommun får stadsdirektören på delegation besluta om inköp av varor och tjänster till ett uppskattat värde av högst sju miljoner kronor, administrativa chefen och de biträdande stads- direktörerna till högst fem miljoner kronor, övriga avdelnings- chefer till högst en miljon kronor, och enhetschefer till högst 200 000 kronor. Inköp till högst 100 000 kronor anses som ren verkställighet. I Upplands Väsby får ekonomidirektören, när det gäller ramavtal, anta anbud upp till tre miljoner kronor. I Kungälv får olika chefer besluta om upphandling och inköp av varor, tjänster och entreprenader inom ramen för tilldelad driftsbudget och investe- ringsbudget. Maximalt prisbasbelopp och löptid varierar beroende på område. Den högsta gränsen gäller för samhällsbyggnad samt 
  
 930 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 kommunövergripande upphandling och inköp och uppgår till maxi- malt 150 prisbasbelopp, dvs. cirka 6,7 miljoner kronor. Belopps- gränserna i övriga kommuner varierar och är i vissa fall kopplade till tröskelvärden, i vissa fall till prisbasbelopp. 
  
 I  
 Dals-Eds 
  kommun betraktas inköp och upphandling av varor och tjänster inom ramen för beviljade anslag, samt tecknande av ramavtal som ren verkställighet och detta handläggs av respektive budgetansvarig. Beslut om inköp av upphandling och varor och tjänster för belopp överstigande 5 miljoner kronor har delegerats till kommunstyrelsens arbetsutskott. 
  
 Fastigheter 
  
 Flera fastighetsrelaterade uppgifter som att besluta om nyttjande- rätter samt förvärv och försäljning av bostadsrätter och fastigheter har i många kommuner delegerats till de anställda. I de flesta kommuner begränsas befogenheten av angivna belopp eller löp- tider, men dessa begränsningar varierar från kommun till kommun. I en del delegationsordningar hänvisas till olika taxor. 
  
 I den kommun som förefaller mest restriktiv med delegation på detta område är överlåtelse av mark helt förbehållet de förtroende- valda. Där beslutar kommunstyrelsens samhällsutskott på delega- tion om överlåtelse av mark för flerfamiljshus och fritidsbebyggelse samt industrifastigheter.5 I en annan relativt restriktiv kommun får kommunstyrelsens ordförande besluta på delegation i ärenden som avser förvärv av fastighet där köpeskillingen uppgår till högst 10 000 kronor. I övrigt är det endast försäljning av industrimark inom detaljplanelagt område som delegerats till näringslivschef och priset bestäms då utifrån av kommunfullmäktige fastställd tomt- taxa för industrimark. 
  
 När det gäller nyttjanderätter, däribland hyra, kan följande näm- nas. De anställda får i de flesta kommuner på delegation besluta om nyttjanderätter upp till ett visst antal år, som mest tio år. I någon kommun är befogenheten i stället knuten till den uthyrda lokalens yta. Där får de anställda på delegation besluta om uthyrning av kom- munens lokaler omfattande en sammanlagd yta av högst 100 kvadrat- 
  
 5 Kommunen står enligt uppgift inför en stor förändring av tätorterna och har därför ett utskott som behandlar samhällsplaneringsfrågor. 
  
 931 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 meter. I två kommuner får de anställda, ekonomidirektör respek- tive stadsbyggnadschef, teckna och säga upp nyttjanderättsavtal, utan någon närmare angiven begränsning. 
  
 Flera kommuner har till de anställda delegerat köp och försälj- ning av fastigheter upp till ett visst värde, som mest fyra miljoner kronor. När det gäller försäljning av en- och tvåfamiljshus eller mark för villa eller egnahemsbebyggelse finns inte alltid några begräns- ningar angivna. I vissa kommuner får de anställda också besluta om försäljning av planlagd industrimark och om fastighetsförsäljning i sådana ärenden där det tydligt framgår vad kostnaden är per kvadratmeter markyta enligt kommunfullmäktiges beslut. I några kommuner finns särskilda riktlinjer angående försäljning av tomt- mark till enskild. 
  
 När det gäller förvärv och försäljning av bostadsrätter delegeras detta i flera kommuner till de anställda, ibland med beloppsbegräns- ning ibland utan. 
  
 Utlämnande av allmän handling, dvs. myndighetsutövning 
  
 Kommunstyrelserna i kommuner med en mer traditionell organisa- tion ägnar sig endast i begränsad omfattning åt myndighetsutövning. Det kan t.ex. handla om utlämnande av allmänna handlingar eller, som i flera kommunstyrelser, bostadsanpassningsbidrag. 
  
 Att fatta beslut om att inte lämna ut allmän handling är en sådan uppgift som i princip samtliga kommunstyrelser delegerat till de anställda. Till vem denna uppgift delegerats varierar emellertid mellan kommunerna. I flera kommuner, både stora och små, är det kommundirektören eller förvaltningschef som fattar sådana beslut. I något fall är särskild ordning föreskriven i upphandlingsärenden. I flera av dessa kommuner får direktören vidaredelegera uppgiften. Flera kommuner har delegerat uppgiften till kommunjuristen alter- nativt kommunsekreteraren. I något fall krävs samråd med verk- samhetsansvarig. I en kommun är det kommunarkivarien som på delegation fattar beslut om avslag på begäran om utlämnande av allmän handling. I en delegationsordning är det särskilt angivet att utlämnande av allmän handling hos registratorn är ren verkställighet. 
  
 932 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 Sammanfattande kommentarer angående delegation från kommunstyrelsen 
  
 Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att de anställda har relativt vidsträckta befogenheter och får i många kommuner be- sluta i frågor om allt från tjänstemannaorganisationen, anställning och löner till utlämnande av allmänna handlingar, medelsförvalt- ning och försäljning av fast egendom. Det som varierar mellan kommunerna är till vem uppgifterna har delegerats och i förekom- mande fall inom vilka beloppsgränser de anställda får besluta. Vad som anses utgöra ren verkställighet varierar också mellan kommun- erna. 
  
 Landstingsstyrelsernas delegationsordningar 
  
 De delegationsordningar som utredningen tagit del av från Uppsala läns och Jämtlands läns landstingsstyrelser samt Skåne läns landstings regionstyrelse uppvisar relativt stora skillnader och utredningen har inte funnit många gemensamma nämnare. Gemensamt för delega- tionsordningarna är emellertid att de reglerar frågor såsom ingående av avtal, anställning av personal, ekonomi, upphandling, avgivande av yttrande och utlämnande av allmän handling. Av delegationsord- ningen från Jämtlands läns landstingsstyrelse framgår när det gäller upphandling enbart att landstingsdirektören får ge fullmakt för landstingsgemensamma upphandlingar. Uppsala läns landstings- styrelses delegationsordning saknar bestämmelser om fastigheter, vilket nämns i de övriga två delegationsordningarna. Vad som är att betrakta som ren verkställighet när det gäller landstingsdirektören i Jämtlands läns landsting framgår av ett särskilt dokument, Lands- tingsstyrelsens uppdrag till landstingsdirektören. Nedan redogörs för några av de uppgifter som samtliga styrelser har delegerat och de variationer på delegering som finns. 
  
 933 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 Rätt att teckna vissa avtal 
  
 Rätten att teckna vissa avtal har delegerats till de anställda i samt- liga ovan nämnda styrelser, men möjligheten att vidaredelegera upp- giften varierar. 
  
 I Uppsala har uppgiften ”Avtalsteckning, löpande åtgärder”, dvs. befogenhet att företa rättshandlingar som att attestera och skriva under avtal, vilka blir bindande för landstinget, delegerats till landstingsdirektören och förvaltningschefen. Detta är en uppgift som enligt delegationsordningen får vidaredelegeras. Annan avtals- tecknande ankommer på landstingsstyrelsens ordförande och kontra- signering görs då av landstingsdirektören eller annan särskilt utsedd anställd. 
  
 I Skåne får regiondirektören utse befattningshavare med befogen- het att fatta beslut och teckna avtal som berör den finansiella verk- samheten i enlighet med riktlinjerna för medelsförvaltningen. Denna uppgift får vidaredelegeras. 
  
 I Jämtland får landstingsdirektören i mål eller ärenden på lands- tingets vägnar träffa överenskommelse om betalning av fordran, anta ackord, ingå förlikning och sluta annat avtal. Denna rätt får inte vidaredelegeras. Under rubriken Finansiering och placering m.m. framgår att landstingsdirektören på delegation får besluta om t.ex. upplåning och placering inom gällande beloppsramar och ingå leasing- avtal. 
  
 Anställning av personal 
  
 När det gäller frågor om anställning av chefer, har två av tre styrelser reglerat detta i sina delegationsordningar. Landstingsdirektören i Uppsala län får på delegation besluta om anställning och uppsägning av förvaltningschef samt besluta om dennes anställningsvillkor.6 I Skåne har uppgiften att anställa och entlediga samtliga förvaltnings- chefer som är direkt underställda regiondirektören delegerats till regiondirektören. Beslut om tillsättande och entledigande av för- valtningschef ska föregås av samråd med regionstyrelsens presi- 
  
 6 Oppositionen anser att beslut om anställning och anställningsvillkor av förvaltningschef borde fattas av hela landstingsstyrelsen samt att beslut om avslutande av anställning borde delegeras till landstingsstyrelsens arbetsutskott, se protokoll från landstingsstyrelsens samman- träde  
 2013-08-26. 
  
 934 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 dium. I delegationsordningen anges att beslut beträffande personal inom koncernkontoret som inte är direkt underställd region- direktören ska betraktas som ren verkställighet. I delegations- ordningen för Jämtlands läns landstingsstyrelse nämns ingenting om anställning av chefer. Av Landstingsdirektörens befogenhets- plan framgår emellertid att närmaste chef efter godkänd behovs- analys av överordnad chef får anställa och bevilja entledigande av personal och därför torde detta vara att anse som ren verkställighet. 
  
 Avskrivning av fordran 
  
 I samtliga tre län vars delegationsordningar utredningen granskat, får de anställda på delegation besluta om avskrivning av fordran. Beloppsgränserna skiljer sig dock något, liksom möjligheten att vidaredelegera uppgiften. Till vem uppgiften delegerats varierar också. I Uppsala har det delegerats till ekonomidirektören, i Skåne till regiondirektören och i Jämtland till landstingsdirektören. De två sistnämnda kan emellertid vidaredelegera uppgiften. Beloppsgränsen, dvs. gränsen för vad en anställd får besluta om, varierar och ligger på 200 000 kronor i Uppsala, cirka 350 000 kronor i Jämtland och cirka 450 000 kronor i Skåne. I Uppsala anges särskilt i delega- tionsordningen att avskrivning upp till 80 000 kronor är ren verk- ställighet som inte behöver uttrycklig delegation. Även i Skåne finns en nedre gräns, cirka 220 000 kronor. Utredningens slutsats är att avskrivning under detta belopp är att betrakta som ren verkställighet även om det inte framgår uttryckligen av delegationsordningen. I Jämtland torde all avskrivning av fordringar under cirka 350 000 kro- nor kräva delegation eftersom någon nedre gräns inte angetts. 
  
 Sammanfattande kommentarer angående delegation från landstingsstyrelserna 
  
 När det gäller rätten att ingå vissa avtal förefaller det som om landstingen har delegerat olika saker, men det är svårt att bedöma eftersom delegationsordningar är så olika. I Uppsala har styrelsen delegerat avtalsteckning som i de övriga styrelserna torde vara att anse som ren verkställighet. Huruvida anställning av förvaltnings- chef delegerats till direktören torde ha ett samband med direk- 
  
 935 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 törens roll i organisationen och några slutsatser är därför svåra att dra. När det gäller anställning av övrig personal förefaller detta i stor utsträckning anses som ren verkställighet. I samtliga landsting krävs delegation för att besluta om avskrivning av fordran när det gäller högre belopp, men inte nödvändigtvis när det gäller lägre belopp. I Jämtland torde avskrivning av fordringar under i delega- tionsordningen angivet belopp alltid kräva delegation, medan beslut om avskrivning under vissa belopp i Uppsala och Skåne anses som ren verkställighet. I Skåne betraktas mycket mer som ren verkställig- het än i Uppsala. 
  
 Socialnämndernas delegationsordningar 
  
 I detta avsnitt kommer utredningen att redogöra för hur kom- munerna valt att utnyttja kommunallagens delegationsregler för att lösa delegationsfrågor på socialtjänstens område. Detta är ett exem- pel på ett område som till stor del är lagreglerad och dessutom främst består av myndighetsutövning. Kommunerna har i författ- ningar som socialtjänstlagen, lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, LVU, och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, ålagts en mängd obligatoriska upp- gifter, som många gånger innefattar mycket ingripande åtgärder mot enskilda medborgare. 
  
 Det är sedan 1992 inte längre obligatoriskt att inrätta en särskild socialnämnd. Kommunerna måste dock utse en nämnd som ska fullgöra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Kommunens uppgifter inom socialtjänsten fullgörs enligt 2 kap. 4 § SoL av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. Vad som i denna lag eller annan författning sägs om socialnämnd gäller i före- kommande fall den eller de nämnder som fullmäktige utsett. Det är alltså inte nödvändigt att socialnämndens uppgifter utförs av en särskild socialnämnd, utan uppgiften kan t.ex. anförtros flera kom- mundelsnämnder. 
  
 Det dåvarande Svenska Kommunförbundet har gett ut ett cirku- lär om delegering på detta område, Delegering inom socialtjänsten m.m. (cirkulär 2002:46). I cirkuläret anges bl.a. att lagstiftningen sätter vissa yttre gränser för delegeringen, men att detta inte innebär att nämnden alltid bör delegera allt som är tillåtet. Det anförs vidare 
  
 936 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 att en avvägning alltid måste göras mellan vad som är ändamålsenligt ur verksamhetssynpunkt, lämpligt med hänsyn till personalens kompetens och med hänsyn till att en del beslut är av ingripande karaktär för den enskilde m.m. I cirkuläret anges vad förbundet anser vara en lämplig lägsta beslutsnivå. Cirkuläret utfärdades formellt av dåvarande Svenska Kommunförbundet men utredningen refererar till det som SKL:s cirkulär. 
  
 Försörjningsstöd till enskilda 
  
 En av socialtjänstens mest centrala uppgifter är att besluta om bistånd till enskilda, s.k. försörjningsstöd.7 Regeringen fastställer en riksnorm för försörjningsstöd, som socialnämnden i vissa fall kan avvika från. SKL rekommenderar att beslut i ärenden om försörjningsstöd ska delegeras till handläggare och anmärker särskilt att en individuell bedömning alltid ska göras i biståndsärenden. Någon uppdelning i beslut enligt och över riksnorm har SKL inte gjort.8 
  
 De flesta kommunerna har emellertid delat upp delegations- bestämmelserna när det gäller försörjningsstöd. När det gäller att besluta om försörjningsstöd enligt riksnorm9 är detta något som ofta delegerats till utredningsassistent, bidragshandläggare eller social- sekreterare. När det sedan gäller att bevilja eller avslå ansökan om försörjningsstöd över riksnorm är det i några kommuner en fråga som kan fattas av samma handläggare, i vissa fall efter samråd med biträdande enhetschef. I andra kommuner är beslut i ärenden om försörjningsstöd över riksnorm, ofta upp till ett visst angivet belopp, en fråga som delegerats till enhetschef. Beslut avseende högre belopp torde således fattas på nämndnivå. I andra kommuner anges särskilt att beslut om försörjningsstöd över riksnorm, ofta över ett visst angivet belopp, är ett beslut som ska fattas av utskott eller nämnd. 
  
 Någon delegationsordning saknar bestämmelser om vad som gäller vid beslut om försörjningsstöd över riksnorm, varför sådana beslut torde ankomma på nämnden. Ytterligare någon delegationsordning 
  
 7Se 4 kap. 1 och 3 §§ SoL och 2 kap. 1 § socialtjänstförordningen (2001:937). 
  
 8Cirkulär 2002:46 avsnitt 3.1. I RÅ 1991 ref. 62 slog HFD fast att en biståndsbedömning ska innebära en individuell bedömning av biståndsbehovet i det enskilda fallet. 
  
 9I flera delegationsordningar anges ”beslut i ärenden om försörjningsstöd enligt riksnorm och riktlinjer”. 
  
 937 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 har följt SKL:s exempel och har ingen uppdelning i beslut enligt och över riksnorm. 
  
 Annat bistånd till enskilda 
  
 Socialnämnden kan, förutom ekonomiskt bistånd, lämna många andra former av bistånd, så som vård eller behandling samt placering i familjehem eller hem för vård och boende, HVB. Utredningen har valt att undersöka vilka som får besluta om vad som torde vara andra vanliga former av bistånd, nämligen bistånd i form av hemtjänst till äldre och kontaktperson för barn och unga enligt socialtjänstlagen.10 
  
 När det gäller dessa två insatser rekommenderar SKL att beslut fattas av ”arbetsledning”.11 Vad som inkluderas i det begreppet framgår inte. 
  
 I flera delegationsordningar saknas uttryckliga bestämmelser om hemtjänst, men utredningen har utgått från att detta i stället faller in under ”hjälp eller stöd i hemmet”, ”hemma  
 hos-insats” 
  eller ”serviceinsatser”. 
  
 I de flesta kommunerna har beslut om bistånd i form av hem- tjänst delegerats till handläggare eller socialsekreterare. I några kommuner finns en uppdelning beroende på om det är fråga om hemtjänst enligt eller utöver riktlinjer. När det gäller hemtjänst utöver riktlinjer ankommer det i någon kommun på områdeschef att besluta om detta, i en annan på ett utskott. I någon kommun anges uttryckligen att beslut om bistånd i form av hemtjänst- insatser överstigande totalt 90 timmar per månad eller längre tid än två månader fattas av utskott. I någon kommun beslutar social- sekreterare i fråga om ”hemma  
 hos-insats” 
  från intern utförare medan resultatenhetschef beslutar om insats från extern utförare. 
  
 I cirka hälften av de delegationsordningar som utredningen har granskat, har beslut om kontaktperson till barn och unga delegerats till socialsekreterare eller handläggare. I en kommun ska beslut om kontaktperson för barn över 25 månader fattas av enhetschef. I några kommuner har det helt delegerats till chefsnivå. Beslut om kontaktperson i de fall som kostnaderna överstiger SKL:s riktlinjer ska i ytterligare någon kommun fattas av verksamhetschef. 
  
 10Se 4 kap. 1 § SoL samt 3 kap. 6 och 6 b §§ SoL. 
  
 11Cirkulär 2002:46 avsnitt 3.19 och 3.23 (”hemma  
 hos-insatser”). 
  
 938 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 Tvångsvård enligt LVU och LVM 
  
 Som nämnts i betänkandets avsnitt 7.5.1 är möjligheterna att delegera vissa uppgifter enligt LVU och LVM till de anställda begränsade. Detta gäller bl.a. beslut om omedelbart omhändertagande. Det gäller dock inte åtgärder som är mindre ingripande för de enskilda, t.ex. att inleda en utredning eller besluta om läkarundersökning. Utredningen har erfarit att de anställda också i vissa brådskande fall får fatta beslut som annars skulle fattats av t.ex. utskott. 
  
 SKL:s cirkulär 
  
 SKL rekommenderar att beslut att inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL gällande barn ska delegeras till arbetsledning, men lämnar inga rekommendationer avseende beslut om att utredning inte ska inledas eller att inledd utredning ska läggas ned.12 
  
 När det gäller att inleda utredning om det finns skäl för tvångs- vård enligt LVM rekommenderar SKL att detta delegeras till arbets- ledning. Detsamma gäller för beslut om att sådan utredning inte ska inledas eller att påbörjad utredning ska läggas ned.13 
  
 När det gäller att besluta om läkarundersökning enligt LVU eller LVM rekommenderar SKL att detta delegeras till handläggare.14 
  
 Inleda, inte inleda eller lägga ned en utredning enligt socialtjänstlagen respektive LVM 
  
 Generellt när det gäller att inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL är detta ofta en uppgift som delegerats till socialsekreterare eller handläggare. I någon kommun har detta, om det sker efter inkommen anmälan, delegerats till någon anställd med något högre befattning. Även beslut om att utredning inte ska inledas eller att inledd utredning ska läggas ned har i flera kommuner delegerats till 
  
 12Cirkulär 2002:46 avsnitt 7.1. I LVU finns inte någon särskild bestämmelse om inledande av utredning varför dessa delegationer ofta återfinns t.ex. under rubriken Socialtjänstlagen. 
  
 13Cirkulär 2002:46 avsnitt  
 5.1–5.2. 
  Jfr JO 1996/97 s. 262 i vilken JO betonade vikten av att nämnden tidigt kopplades in när det gällde ärenden om tvångsåtgärder mot enskilda. 
  
 14Cirkulär 2002:46 avsnitt 4.8 och 5.4. 
  
 939 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 de anställda, i de flesta fall till någon anställd med något högre befattning, t.ex. områdeschef eller 1:e socialsekreterare. 
  
 När det sedan gäller att besluta om att inleda utredning enligt LVM eller att besluta om att inte inleda sådan utredning respektive lägga ned utredningen har detta i samtliga kommuner delegerats till de anställda. I de flesta kommuner har det delegerats till någon anställd med något högre befattning, t.ex. avdelningschef eller 1:e socialsekreterare. I några av dessa fall kan uppgiften sedan vidare- delegeras till t.ex. socialsekreterare. 
  
 I någon kommun har både beslut enligt 11 kap. 1 § SoL om att utredning ska inledas, beslut om att utredning inte ska inledas och beslut om att inledd utredning ska läggas ned delegerats till för- valtningschef liksom beslut att utreda behov av vård enligt LVM. Förvaltningschefen har i sin tur vidaredelegerat uppgifterna, i vissa fall till socialsekreterare, och i vissa fall till 1:e socialsekreterare. 
  
 Läkarundersökning 
  
 När det gäller beslut om läkarundersökning enligt LVU och LVM får socialsekreterare eller handläggare i de flesta kommuner på delegation fatta sådana beslut. I ett fåtal kommuner är detta något som får beslutas av någon anställd med en något högre befattning, t.ex. enhetschef eller 1:e socialsekreterare. I några av dessa fall kan uppgiften sedan vidaredelegeras till socialsekreterare. 
  
 I en kommun är det nämndens arbetsutskott som på delegation beslutar om läkarundersökning enligt LVU. I en annan kommun har beslut om läkarundersökning enligt LVU delegerats till förvalt- ningschef som i sin tur enligt delegationsordningen kan vidaredele- gera uppgiften. 
  
 I någon kommun anges att beslut om läkarundersökning enligt LVM inte behöver anmälas eftersom det är att anse som ren verk- ställighet. 
  
 940 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 Brådskande beslut 
  
 Många kommuner har följt SKL:s rekommendationer och till de anställda – i avvaktan på förtroendevaldas beslut – delegerat beslut om att den unges vistelseort inte ska röjas.15 I samtliga fall är detta ett beslut som har delegerats till någon anställd med en något högre befattning. I ett fåtal kommuner har denna uppgift förbehållits antingen något utskott eller nämndens ordförande. 
  
 Som nämnts i betänkandets avsnitt 7.5.1 finns bestämmelser i 6 § LVU och 13 § LVM som reglerar vem som får fatta beslut om omedelbara omhändertaganden. Dessa bestämmelser ger emellertid endast särskilt utpekade förtroendevalda rätt att fatta beslut. Rätten att besluta i dessa ärenden framgår också av lag och förutsätter ingen delegation från nämnden. 
  
 Bistånd till personer med funktionshinder 
  
 Socialnämnden har också ett ansvar för personer med funktions- hinder16 som kan ges bistånd i form av vissa insatser enligt socialtjänstlagen och i vissa fall också enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Utredningen har granskat hur kommunerna har valt att delegera beslutsfattandet såvitt avser biträde av personlig assistent och boende med särskild service för vuxna. 
  
 SKL rekommenderar att flera beslut enligt LSS delegeras till hand- läggare, t.ex. beslut om personkretstillhörighet, biträde av personlig assistent, ledsagarservice m.m. När det gäller beslut om boende för vuxna i bostad med särskild service inom kommunens boenden rekommenderar SKL att beslut fattas av handläggare. Är det där- emot fråga om boenden som drivs av annan rekommenderar SKL att arbetsledning fattar beslut om detta.17 
  
 I samtliga kommuner får handläggare fatta beslut om biträde av personlig assistent. I cirka hälften av de granskade kommunerna är 
  
 15Två kommuner har emellertid delegerat uppgiften till chef utan att nämna något om att befogenheten gäller i avvaktan på förtroendevaldas prövning. 
  
 16Normalt används begreppet funktionsnedsättning istället för funktionshinder. Eftersom begreppet funktionshinder fortfarande används i lagar på området används i denna bilaga begreppet funktionshinder. 
  
 17Cirkulär 2002:46 avsnitt  
 7.15–7.41. 
  
 941 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 detta begränsat upp till en viss omfattning, t.ex. 20 timmar per vecka. När det sedan gäller biträde utöver en viss omfattning, har beslutsrätten delegerats till chefsnivå och i några enstaka kom- muner till utskott. 
  
 När det gäller beslut om boende med särskild service för vuxna har många kommuner följt SKL:s rekommendationer och delat upp beslutanderätten beroende på om det är fråga om boende inom eller utom kommunen. I de flesta fall där denna uppdelning har gjorts har beslutanderätten för boende inom kommunen ofta dele- gerats till handläggare eller socialsekreterare. I någon enstaka kom- mun har det delegerats till chef. När det sedan gäller boende utom kommunen har detta oftast delegerats till utskott eller nämnd och i några enstaka fall till någon på chefsnivå. 
  
 I de kommuner där någon uppdelning mellan boende inom eller utom kommunen inte gjorts har beslutsfattandet i ett fåtal fall delegerats till handläggare. Men i de flesta fallen har det delegerats till någon på chefsnivå. 
  
 I några enstaka kommuner har rätten att besluta om denna typ av boende helt förbehållits utskott eller nämnd. 
  
 Möjligheten att delegera rätten att överklaga beslut på socialtjänstområdet 
  
 Styrelsen får enligt 6 kap. 6 § kommunallagen (1991:900), KL, själv eller genom ombud föra kommunens talan i alla mål och ärenden, om inte någon annan skall göra det på grund av lag eller annan författning eller beslut av fullmäktige. Bestämmelsen ger alltså styrelsen en allmän processbehörighet. I 10 kap. 2 § SoL anges att socialnämnden ska själv eller genom ombud föra kommunens talan i mål och ärenden som enligt denna lag eller annan författning ankommer på socialnämnden. Av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) framgår vidare att om en enskild överklagar en förvalt- ningsmyndighets beslut ska den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen. Däremot följer vissa begränsningar i möjligheterna att delegera beslutanderätt av 6 kap. 34 § KL.18 
  
 18 Mer om 6 kap. 34 § KL och praxis avseende delegation på socialtjänstens område, se betänkandets avsnitt 7.3.2 och 7.5.1. 
  
 942 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 När det gäller ärenden som rör myndighetsutövning mot en- skilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt, får beslutanderätten inte delegeras (6 kap. 34 § 3 KL). SKL nämner som exempel beslut om återkallelse av tillstånd enligt 12 § lagen (1997:736) om färdtjänst och beslut enligt 7 kap. 23 § skol- lagen om att vid vite förelägga en elevs vårdnadshavare att se till att barnet fullgör sin skolgång. Ytterligare ett exempel på sådana beslut kan vara beslut om avstängning av elev från gymnasieskolan.19 
  
 Inte heller får beslutanderätten delegeras när det gäller yttranden med anledning av att nämndens beslut överklagats (6 kap. 34 § 2 KL). Förbudet omfattar endast beslut som fattats av nämnden själv. Om ett delegerat ärende överklagas kan nämndens yttrande avges på delegation. 
  
 SKL:s cirkulär 
  
 SKL rekommenderar att nämnderna ska delegera till förvaltnings- chef att fatta beslut om att föra talan i ärenden eller mål vid allmän domstol eller förvaltningsdomstol samt utse ombud att föra nämndens talan.20 När det gäller överklagande när förvaltningsrätt och kammarrätt ändrat nämndens beslut och detta beslut ursprung- ligen fattats av delegaten samt avgivande av yttrande i  
 SoL-, 
  Wilson och  
 LVM-ärenden 
  där ursprungsbeslutet fattats av delegat rekom- menderar SKL att detta delegeras till delegaten i ursprungsbeslutet.21 I brådskande fall då nämnd- eller utskottssammanträde inte kan avvaktas rekommenderar SKL att överklagande och yttrande till förvaltningsrätt och kammarrätt i  
 SoL-, 
  Wilson och  
 LVM-ärenden 
  delegeras till förvaltningschef.22 
  
 Socialnämnderna 
  
 De flesta kommunerna har följt SKL:s rekommendationer på social- tjänstens område och delegerat rätten att besluta om att föra talan i ärenden eller mål vid allmän domstol eller förvaltningsdomstol samt 
  
 19Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 448. 
  
 20Cirkulär 2002:46 avsnitt  
 10.1–10.2. 
  
 21Cirkulär 2002:46 avsnitt 10.3. 
  
 22Cirkulär 2002:46 avsnitt 10.5. 
  
 943 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 rätten att utse ombud till förvaltningschef. I en kommun, med en s.k. liten nämndorganisation, har detta delegerats till kommunstyrelsens ordförande. 
  
 När det gäller överklagande av dom eller beslut från förvaltnings- rätt och kammarrätt i mål avseende socialtjänstlagen, LVU eller LVM och där delegat fattat det ursprungliga beslutet har många kommuner även på detta område följt SKL:s rekommendationer och delegerat detta till delegaten i ursprungsbeslutet. Det finns emellertid ett fåtal kommuner som avvikit från SKL:s rekommen- dation och i stället delegerat uppgiften till chefsnivå. Någon kom- mun har när det gäller överklagande av dom från förvaltningsrätten delegerat uppgiften till enhetschef och när det gäller dom från kammarrätten delegerat det till områdeschef. I vissa fall där det ursprungliga beslutet fattats av t.ex. områdeschef, ordförande eller ledamot i utskott har denna kommun delegerat uppgiften till ut- skott. I en annan kommun ska beslut om överklagande när förvalt- ningsrätt eller kammarrätt ändrat nämndens beslut tas av utskott, även när det ursprungliga beslutet meddelades av delegat. Vem som har rätt att avge yttranden i dessa mål anges endast i ett fåtal delega- tionsordningar. 
  
 I brådskande fall då nämnd- eller utskottssammanträde inte kan avvaktas har de flesta kommuner inte följt SKL:s rekommendation att överklagande och yttrande till förvaltningsrätt och kammarrätt i  
 SoL-, 
  Wilson och  
 LVM-ärenden 
  delegeras till förvaltningschef. I stället har de flesta kommuner som reglerat detta särskilt delegerat det till ordföranden i nämnden. I några fall har det delegerats till förvaltningschef. 
  
 Sammanfattande kommentarer angående delegering inom socialtjänsten 
  
 Utredningen kan sammanfattningsvis konstatera att de anställda på socialtjänstens område har omfattande befogenheter och får på dele- gation besluta i frågor om allt från ekonomiskt bistånd och annat bistånd, t.ex. hemtjänst och särskilt boende, till att inleda utred- ningar och överklaga vissa beslut. Det som varierar mellan kom- munerna är till vem uppgifterna delegerats och gränserna för de olika anställdas befogenheter. Typexempel på sådant som delege- rats till handläggarnivå är försörjningsstöd enligt riksnorm, hem- 
  
 944 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 3 
  
 tjänst enligt riktlinjer och beslut om läkarundersökning enligt LVU och LVM. Desto större marginaler det finns för beslutsfattandet och desto större ekonomiska konsekvenser beslutsfattandet kan antas få desto större förefaller benägenheten att delegera uppgiften till anställd med en högre befattning alternativt ett utskott. När det gäller individärenden är det sällsynt att nämnderna i delegations- ordningarna definierar något som ren verkställighet. 
  
 Stora variationer på utformning och innehåll 
  
 Delegationsordningarnas utformning och innehåll är ofta förknippade med den styrmodell kommunen eller landstingen har valt för sin organisation. Exempelvis har kommuner med endast en verksam- hetsnämnd med underställda utskott samlat samtliga bestämmelserna i en delegationsordning. Vilka uppgifter som delegerats till t.ex. kom- mundirektören beror förstås på om denne är chef över förvaltnings- cheferna. 
  
 Flera kommun- och landstingsstyrelser har i samma dokument redogjort för vilka beslut som kan vidaredelegeras enligt 6 kap. 37 § KL. Andra kommuner har ett särskilt dokument för vidaredele- gering från kommundirektören. 
  
 Delegationsordningarna måste i många fall läsas tillsammans med andra styrdokument som också har betydelse för gränserna för de anställdas befogenheter. Någon kommun har i en särskild delega- tionsordning reglerat frågan om delegationer i personalärenden. I någon kommun regleras delegation för inköp, upphandling och av- yttring av varor i kommunens inköpshandledning. Landstings- direktören i Jämtlands läns landsting har fastställt en befogenhets- plan, av vilken det framgår vilka som fattar verkställighetsbeslut. Vissa delegationsordningar hänvisar till ett särskilt attestreglemente eller attestförteckning. Andra delegationsordningar hänvisar till sär- skilda policydokument som t.ex. finanspolicy, kommunens regler för medelsförvaltning eller riktlinjer. 
  
 I ett fåtal delegationsordningar har beslut som ska anmälas till styrelsen eller nämnd markerats särskilt. Huruvida övriga beslut är att betrakta som ren verkställighet går inte att utläsa av delega- tionsordningarna. 
  
 945 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:24 
  
 I ett fåtal delegationsordningar finns delegatens namn utskriven. I någon kommuns delegationsordning har flera uppgifter delegerats till både kommunstyrelsens ordförande och till kommundirektören. Det torde inte vara fråga om blandad delegation, utan avsikten är troligen att beslut ska fattas antingen av ordföranden eller kom- mundirektören. 
  
 Som nämnts i betänkandets avsnitt 7.4 anses enligt förarbetena rena verkställighetsåtgärder ankomma på de anställda utan dele- gering. Några av kommunerna har i sina delegationsordningar ändå valt att lista ärenden och ärendegrupper av rent verkställande karak- tär i delegationsordningen för att förtydliga var ansvaret ligger alternativt gett exempel på ren verkställighet. Andra kommuner och landsting har i sina delegationsordningar kommenterat vad som är att betrakta som ren verkställighet. Någon kommun har i bilaga till kommunstyrelsens delegation i personalärenden listat vilka be- slut i personalärenden som utgör ren verkställighet. 
  
 Gemensamt för alla styrelser och socialnämnder är emellertid, oavsett delegationsordningarnas utformning, att många uppgifter har delegerats till de anställda. Till vem uppgifterna har delegerats varierar dock, liksom beloppsgränserna. 
  
 946 
  
 Bilaga 4 
  
 Organisation och styrning på den lokala samhällsnivån 
  
 – en forskningsöversikt om förändringar och utvecklingstendenser 
  
 Underlag till 
  
 Utredningen om en kommunallag för framtiden 
  
 December 2013 
  
 Carter 
  
 947 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Förord 
  
 Inom ramen för Utredningen om en kommunallag för framtiden (Fi 2012:07) riktas intresset bland annat mot förutsättningar för effektiva organisationsformer inom kommuner och landsting. För att ha tillgång till ett underlagsmaterial har föreliggande kunskaps- översikt tagits fram på uppdrag av utredningen. Ambitionen med denna rapport är att göra en översikt av forskningen kring orga- nisation och styrning på den lokala samhällsnivån utifrån vad som visat sig fungera och vara ändamålsenligt. 
  
 Under projektets genomförande har kommentarer och värde- fullt stöd löpande erhållits från Dominguez och French. 
  
 Trots allt stöd står undertecknad som ensam ansvarig för texten i sin helhet. 
  
 Lund i december 2013 
  
 Carter 
  
 948 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 4 
  
 Innehållsförteckning 
  
 1 
  
 Organisation på den lokala samhällsnivån............................ 
  
 950 
  
 1.1 
  
 Två decennier av experimentlusta.............................. 
  
 950 
  
 1.2 
  
 Syfte............................................................................. 
  
 952 
  
 1.3 
  
 Rapportens disposition............................................... 
  
 952 
  
 2 
  
 Organisation på den lokala samhällsnivån – vad säger 
  
 internationell forskning? ....................................................... 
  
 954 
  
 2.1 
  
 Från utvecklad administration till något ”new”........ 
  
 954 
  
 2.2 
  
 Progressive Public Administration............................ 
  
 955 
  
 2.3 
  
 NPM – Ett samlingsnamn för många idéer............... 
  
 957 
  
 2.4 
  
 Två decennier NPM – var står vi nu? ........................ 
  
 962 
  
 2.5 
  
 Dags för något nytt – igen?........................................ 
  
 966 
  
 2.6 
  
 Var står vi nu? ............................................................. 
  
 973 
  
 3 
  
 Svenska erfarenheter av olika organisationsformer ............. 
  
 976 
  
 3.1 
  
 Kommunal organisation i olika former ..................... 
  
 976 
  
 3.2 
  
 Bolagisering................................................................. 
  
 977 
  
 3.3 
  
 Konkurrensutsättning ................................................ 
  
 981 
  
 4 
  
 Inter-kommunal 
  samverkan .................................................. 
  
 984 
  
 4.1 
  
 Drivkrafter för samverkan.......................................... 
  
 984 
  
 4.2 
  
 Allt mer av samverkan i ord och handling ................ 
  
 986 
  
 4.3Vilka kommuner samverkar i gemensamma 
  
 organisationer och varför? ......................................... 
  
 989 
  
 4.4Samverkan i gemensamma organisationer – motiv 
  
 och erfarenheter.......................................................... 
  
 991 
  
 4.5Principiella frågor kring samverkan i en 
  
 gemensam organisation .............................................. 
  
 994 
  
 5 
  
 Högsta tjänstemannen – chefens roll?.................................. 
  
 999 
  
 6 
  
 Avslutande reflektioner ....................................................... 
  
 1003 
  
 6.1 
  
 Sammanfattande konklusioner ................................ 
  
 1003 
  
 6.2 
  
 Tendenser framåt...................................................... 
  
 1006 
  
 6.3 
  
 Krav på kommunallagen........................................... 
  
 1007 
  
 Referenser 
  
 ...................................................................................... 
  
 1012 
  
 949 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 1 Organisation på den lokala samhällsnivån 
  
 1.1Två decennier av experimentlusta 
  
 En väsentlig del av den offentliga sektorn utgörs av den lokala sam- hällsnivån som har att fatta beslut och verkställa i frågor som upp- fattas vara nära medborgarna. I Sverige står den kommunala sek- torn, primärkommuner och landsting, för en betydande del av de offentliga utgifterna. Ett av syftena med kommunallagsreformen från 1991 var att ge utrymme för en ökad målstyrning. Krav på att inrätta särskilda nämnder för olika områden togs bort och kom- muner och landsting gavs stora möjligheter att organisera sin verk- samhet. I propositionen om en ny kommunallag (prop. 1990/91:117) angavs som motiv för reformen att öka möjligheter till sektors- samverkan. Den ökade friheten att organisera sin nämndverksam- het skulle medföra en större helhetssyn på den kommunala verk- samheten. 
  
 Kommuner och landsting har efter det att kommunallagen trätt i kraft visat en stor vilja att experimentera och reformera sina orga- nisationer. Ett skäl har handlat om ideologi, ett annat om upplevd brist på resurser (som blir allt värre). Lokala politiker har drivit på utvecklingen för att öka effektiviteten givet de lokala förutsätt- ningarna. Därmed har en mångfald av organisatoriska lösningar och metoder för styrning av kommunal verksamhet testats. Mycket inspiration för detta förändringsarbete har hämtats från den idé- riktning som går under den samlande benämningen New Public Management (NPM). NPM handlar om att skapa förbättrad eko- nomisk effektivitet med förebilder från privata företag och använd- ning av marknadslösningar. Andra reformer har tagit utgångspunkt i t.ex. ökat demokratiskt inflytande, där inspiration har hämtas från de idériktningar som lanserats som motkrafter till NPM (t.ex. Pub- lic Governance). 
  
 Det finns emellertid några gemensamma drag i det reformarbete som gjorts. Basen i NPM handlar om att öka inslaget av konkurrens i de offentliga servicesystemen. Centralt i detta sammanhang är också att öppna för nya,  
 icke-kommunala, 
  aktörer att etablera sig som leverantörer.  
 Icke-kommunala 
  aktörer kan även agera utanför den kommunala organisationen (och dess geografiska område) vilket i många sammanhang antas vara fördelaktigt. Emellertid kan konsta- teras att det råder mycket delade meningar om hur konkurrens- 
  
 950 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 inslag kan introduceras och konsekvenserna av att göra det. Ett alternativ till marknadslösningar tar fasta på möjligheterna för kom- munala huvudmän att samverka med andra, företrädesvis kommu- nala, huvudmän. Förhoppningen är att genom samverkan skapa mer fördelaktiga förutsättningar och utveckla kommunernas och lands- tingens egna organisationer (i motsats till att köpa från externa leverantörer). Ytterligare ett steg i denna riktning är dessutom att samverka med andra offentliga huvudmän (t.ex. kring patienter, anläggningar osv.). 
  
 Oavsett vilken av ovanstående principer som utgör utgångs- punkt för styrning av den kommunala organisationen, så berör den kommuner och landstings gränssnitt mot andra aktörer. Det är inte längre de egna aktiviteterna eller den interna organisationen som förväntas ge den avgörande utvecklingspotentialen. Denna antas i stället finnas i interaktion med andra aktörer. Genom att samspela med externa aktörer ges kommunen och landstinget möjlighet till fler handlingsalternativ och tillgång till andra resurser/kompeten- ser. Därmed har marknadsorientering såväl som samverkan m.m. initierat frågor kring kommunernas och landstingens förhållande till sin omgivning, vad gäller t.ex. uppdrag och verksamhet. Upp- draget är inte längre enbart att producera. Frågan är då vilka av återstående uppgifter som är centrala och på vilket sätt? En för- ändrad syn på förvaltningens uppgift som producent har också betydelse för ansvarsutkrävande och den kommunala demokratin. Vidare är också intresset för samverkan externt orienterat och bygger på samspel med andra aktörer. Genom samverkan avstår kommuner och landstingen frivilligt från ensam rådighet inom det egna geografiska området. 
  
 Utvecklingen ovan indikerar tydligt att den kommunala prak- tiken i Sverige och internationellt utmanar kommunala gränser, både organisatoriskt och geografiskt, i strävan efter mer effektiva organisationsformer. Privata aktörer blir i allt större omfattning en naturlig del av den kommunala verksamheten. Samtidigt gör kom- munala verksamheter i allt högre grad gemensam sak i olika ange- lägenheter genom att samverka, vanligen i många konstellationer där det också kan finns många olika (inte sällan kanske ett  
 tio-tal) 
  kommunala parter. 
  
 I en översyn av den svenska kommunallagen framstår det därför som intressant att närmare belysa om dessa nya former av organisa- 
  
 951 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 tion och samverkansformer är förenliga med de principer för styr- ning och samverkan som följer av kommunallagen. Den lokala sam- hällsnivån har många intressenter med många olika krav att leva upp till. Samtidigt innebär nya former för organisation och styr- ning att kommuner och landsting i allt högre utsträckning är bero- ende av att kunna skapa ett väl fungerande samspel med andra, externa, parter. Frågan är i vilken utsträckning dessa strukturer är förenliga med den lagstiftning som reglerar verksamheten och om det kan finnas legala hinder mot att utveckla nya effektivare former av organisering och samverkan. 
  
 1.2Syfte 
  
 Syftet med rapporten är därför att: 
  
 •Göra en forskningsöversikt över olika modeller för styrning av kommunal organisation och samverkan. 
  
 •Analysera i vilka avseenden dessa modeller är tillämpliga på svenska förhållanden utifrån struktur och juridiska förutsättningar. 
  
 •Analysera hur dessa modeller av styrning förhåller sig till de styrningsmodeller som i praktiken tillämpas inom kommuner och landsting. 
  
 •Mot bakgrund av analysen ovan belysa om det finns anledning att närmare undersöka revideringar av kommunallagen. 
  
 1.3Rapportens disposition 
  
 Kapitel två innehåller en översikt över den teoretiska utvecklingen och vad den internationella forskningen har funnit kring organisa- tionsmodeller i offentliga organisationer. Särskilt fokus riktas mot den lokala samhällsnivån. I kapitel tre görs en översikt över de svenska erfarenheter som finns av att använda sig av konkurrens- lösningar och att organisera kommunal verksamhet i aktiebolag. Kapitel fyra är särskilt riktat mot förutsättningar och motiv till samverkan. Dessutom diskuteras ett antal principiella frågor kring samverkan i gemensamma organisationer. I kapitel fem riktas in- tresset mot högsta tjänstemannen i kommunen/landstinget och 
  
 952 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 dennes relation till ledande politiker. I kapitel sex avslutas rappor- ten med sammanfattande konklusioner. 
  
 953 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 2Organisation på den lokala samhällsnivån 
  
 – vad säger internationell forskning? 
  
 2.1Från utvecklad administration till något ”new” 
  
 Sett utifrån internationell forskning har de offentliga organisa- tionerna på den lokala samhällsnivån genomgått omfattande föränd- ringar sedan  
 1970-talet. 
  I många länder har dessa organisationer fått fler verksamheter att svara för och de har också i många fall växt i omfattning. Skillnaderna i förutsättningar mellan världsdelar, kulturer och länder är emellertid stora och det finns många per- spektiv och ansatser som beskriver den lokala samhällsnivåns sätt att fungera. Trots dessa olikheter finns ett antal gemensamma drag, åtminstone om vi t.ex. ser till Nordamerika, Europa och Australien. Ett sådant drag handlar om att det alltid uppges råda brist på tillgängliga medel vilket gör det svårt att klara sitt uppdrag. Oavsett vilken tidsperiod som studeras konstateras att det är svårt att öka intäkterna genom höjda skatter och avgifter. Därmed riktas fokus mot kostnadssidan och hur tillgängliga resurser används. Det före- faller finnas ett ständigt behov av att arbeta effektivare så att pengarna ”räcker längre”. Därför inriktas mycket forskning på hur den lokala samhällsnivån (som t.ex. kommuner och landstinget) valt att organisera sina aktiviteter och hur de väljer att använda sina resurser. 
  
 Generellt kan ett stort intresse för organisationsmodeller och reformer noteras i de offentliga organisationerna under de senaste decennierna. Utvecklingen över tiden kan beskrivas i termer av att det varit olika idéer och koncept som varit bärande för de olika reformerna. I mångt och mycket är dessa idéer generella och inter- nationella. Nedan sammanfattas utvecklingen i termer av tre olika faser som bygger på olika idéer kring hur de lokala offentliga orga- nisationerna kan organiseras. Det bör dock noteras att dessa faser inte är distinkt olika utan att det snarare handlar om en gradvis förskjutning av tyngdpunkter över tiden. 
  
 954 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 2.2Progressive Public Administration 
  
 I takt med att de lokala offentliga organisationerna etablerades och byggdes upp så fick de fler uppgifter och ett större ansvar. Detta innebar också att de växte och blev större och frågan om hur de skulle verka och organiseras blev aktuell. Under  
 1970-talet 
  sam- lades en mängd olika idéer om hur offentliga organisationer skulle struktureras och verka under namnet Progressive Public Admini- stration (Robles, 2006; Hood, 1995, Thynne, 2003). 
  
 Progressive Public Administration (PPA) bygger på åtminstone två centrala uppfattningar om hur de offentliga organisationerna ska fungera. Den första handlar om att det är, och ska vara, en tydlig åtskillnad mellan offentliga aktörer och aktörer från den privata sektorn vad gäller affärsmetoder, organisatorisk utformning och interna strukturer kring t.ex. personal och belöningar. En andra uppfattning tar fasta på risken för korruption och att politiker och tjänstemän otillbörligt favoriserar individer med offentliga medel. För att motverka dessa risker var det viktigt att formulera tydliga regler så att agerandet höll sig inom tillåtna ramar. Detta skulle åstadkommas genom att utveckla och vidmakthålla pålitliga hierarkier och byråkratiska system. Ledordet inom dessa hierarkier var ”förtroende”. Genom en stabil och pålitlig byråkrati känneteck- nad av förtroende kunde effektiv hantering (effektiva rutiner) kombineras med låga transaktionskostnader (kontroll och uppfölj- ning). På så sätt kunde de offentliga organisationerna fungera effektivt och verkningsfullt (Robles, 2006). 
  
 Det visade sig emellertid inte vara så lätt att realisera dessa ambitioner. Tankarna fungerade inte i praktiken och det fanns en efterfrågan på nya och effektivare metoder för organisation och ledning av offentliga verksamheter. I efterhand har det pekats på ett antal olika drivkrafter som ledde fram till att PPA helt övergavs (Robles, 2006; Hood, 1991; 1995; Thynne, 2003). 
  
 En drivkraft följer av de snabba förändringarna i omvärlden som byggde på mer avancerade informationssystem och i högre grad krävde agerande inom nätverk av olika slag. I detta skifte hängde de offentliga organisationerna helt enkelt inte med. Därmed klarade de inte av att anpassa sig och möta de nya krav som ställdes (Hood, 1995). 
  
 955 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 En annan drivkraft handlar om politiska idéer och strömningar. Liberala och konservativa idéer växte sig starka i slutet av  
 1970-talet 
  och marknadslösningar blev ideal för organisering (Brunsson, 1998). Dessa ideal kom också att tillämpas i större skala av t.ex. Cortez och Johnson vilket gjorde idéerna synliga och spridda. 
  
 Vidare fanns också kritik mot de offentliga utgifterna. I flera länder noteras en begynnande ekonomisk kris där efterfrågan (och utgifter) ökar mer än tillgängliga ramar vilket krävde nya åtgärder. Det fanns en stor frustration med hur det såg ut i de offentliga organisationerna som upplevdes som byråkratiska och ineffektiva (Goodwin, 1994). Förutom att utgifterna upplevdes som höga fanns också kritik mot de tjänster som erbjöds. Dessa upplevdes inte motsvara avnämarnas behov och förväntningar. Istället var de ett uttryck för professionernas (organisationens) egna målsättningar och ambitioner. Fokus hamnar på  
 Supply-Side 
  of Public Admini- stration (förutsättningarna för att producera) och inte vad som ska åstadkommas (Goodwin, 1994). 
  
 Som kritik mot kollektiva system där alla avnämare behandlas lika höjdes det också röster för anpassning till individen och indi- videns behov. I efterhand kan konstateras att detta blev starten på en internationell trend mot ökad individualisering (Pollitt  Bouckaert, 2011). 
  
 Ovanstående drivkrafter innebar att idéerna kring PPA successivt tappade kraft. Robles (2006) beskriver det som att trycka på  
 ”reverse-knappen” 
  i två avseenden och utgå ifrån två helt omvända principer. Den första handlar om att göra de offentliga organisa- tionerna så lika de privata som möjligt. Genom att efterlikna de privata företagen till struktur och metoder kan prestationerna ökas till den nivån. En andra princip handlar om att den politiska led- ningen fokuserar på VAD som ska åstadkommas, inte HUR det kan göras. Tidigare ambitioner har baserats på att politiken styr genom inflytande över produktionsapparaten. Tanken var att poli- tiken istället skulle fokusera på att ställa krav och följa upp det som åstadkoms (resultaten) (t.ex. Bender och Buchanan, 1993). Dessa två principer kan sägas vara bärande för alla de strävanden som ryms inom konceptet New Public Management. 
  
 956 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 2.3NPM – Ett samlingsnamn för många idéer 
  
 New Public Management (NPM) kan ses som ett sätt att vända upp och ner på PPA. Istället för att fokusera på byråkrati som ett sätt att säkerställa ansvarstagande, effektivitet och kvalitet så valde man att förlita sig på marknadsmekanismerna. Hood (1991; 1995) beskriver det som en alternativ syn på politiska och tjänstemanna- mässiga ledaruppgifter. Traditionellt hade detta handlat om att for- mulera policys, skapa dokument och utforma regler/procedurer för hur verksamheten ska bedrivas. Ledarskapet borde istället ägna sig åt mer företagslika ledarmetoder som att formulera tydliga mål och noga följa upp i vilken utsträckning dessa realiseras. Vidare handlar det också om att sluta fokusera på produktionsmetoder (”input”) utan istället fokusera på att arbeta med att rätt saker ska åstad- kommas och komma ut ur systemet (”output”). Det centrala är att formulera mål, följa att de uppfylls och vid behov revidera dem. Därmed är det inte heller avgörande vem som tillhandahåller input och vem som utför tjänsterna. Om det offentliga sätter upp mål och följer upp dem, så kan utförandet konkurrensutsättas och läm- nas till den som är mest lämpad oavsett om det är en privat eller offentlig utförare. 
  
 Det finns några grundläggande utgångspunkter som utgör grund- stenarna i NPM (Payne, 1991; Thynne, 2003, Bender, 2010; Brown, 2011): 
  
 •Offentlig sektor och dess verksamheter är inte särskiljande från andra sektorer och verksamheter. 
  
 •Inspiration hämtas från privata företag. 
  
 •Management är management, oavsett kontext och verksamhet 
  
 •Ineffektivitet kan elimineras genom konkurrens (marknadslös- ningar) och prestationsmätningar. 
  
 •Medborgarna betraktas som kunder. 
  
 Ett sätt att beskriva utvecklingen är att det handlar om att gå från byråkrati till marknad. Istället för att kontrollera produktion kon- trolleras utfallet (resultatet) och därmed sköter marknaden (kon- kurrensen) kontrollen av den enskilda organisationen. Därmed tvingas varje producent att agera långsiktigt och ta ansvar, annars 
  
 957 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 kommer den att förlora sina kunder (och sin existens). Samtidigt innebär detta att avnämarna (kunderna) har ökade möjligheter att välja utifrån egna preferenser. NPM är ett samlingsbegrepp för många olika fenomen som inte nödvändigtvis hänger samman men som har samma idémässiga utgångspunkt, nämligen det privata vinst- maximerande (effektivitetsmaximerande) företaget. 
  
 Det finns flera olika sammanfattningar kring innehåll och ut- formning av innehållet i NPM. En svensk sådan översikt görs av Le (2005) som beskriver NPM i termer av fem olika ingre- dienser. 
  
 •Styrning och kontroll. Detta syftar till ökat värde för pengarna (effektivitet) och mer kontroll över utfallet (resultatet). Viktiga komponenter är mål- och resultatstyrning, strängare finansiell kontroll, kontraktsstyrning, prestationsbaserad ersättning, jäm- förelser och granskande utvärderingar. Politiken beslutar vad som ska göras och utförarna levererar efter bästa förmåga. Där- efter kan politiken följa upp prestationerna och värdera dem genom jämförelse med producenter. 
  
 •Disaggregering och konkurrens. Den centrala beståndsdelen här handlar om att dela upp den stora (offentliga) organisationen i mindre enheter med tydligt definierade uppgifter som kan mätas och följas upp. Vanligt är att olika enheter erhåller olika roller som ska komplettera varandra, t.ex. beställare och utförare. Genom att agera i rollen skapas ett system som ska fungera bra. Olika roller och mindre enheter möjliggör också konkurrens och icke- offentliga aktörer, på en marknad som är mer eller mindre reg- lerad  
 (kvasi-marknad, 
  dvs. en konstruerad marknad). 
  
 •Ledningsroller och empowerment. En revidering av den centrala politiska ledningen innebär att denna ska stärkas gentemot professionen och produktionsorganisationen. Avnämarnas behov ska styra målen, inte utföraren. Samtidigt behöver utförandet decentraliseras och göras mer flexibelt. Detta ska stärka duk- tigare ledare (managers) i produktionen som ska ha utrymme att agera och besluta utan att förankra alla detaljer hos den politiska ledningen. 
  
 958 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 •Medborgare, kund och empowerment. Avnämaren behöver stär- kas gentemot den offentliga organisationen. Detta kan dels ske genom nya kanaler till politiken, dels genom att agera som obe- roende kund på en marknad där man kan välja det alternativ som passar en själv bäst på en marknad. 
  
 •Nytt språk. För att bekräfta de principer som tillämpas har också språkbruket anpassats och bygger i högre grad på de ekono- miska styrmodeller som tillämpas (resultatenhet, direktör osv.). 
  
 NPM är således ett koncept som i grunden påverkar alla delar av de offentliga organisationerna och deras sätt att fungera. Eftersom NPM är ett samlingsbegrepp finns inte någon entydig definition av vad det innehåller och inte innehåller. I internationella forsknings- journaler kring ’management’ varierar karakteristiken av NPM be- roende på ämne och vad som är i fokus (vanligen färre kompo- nenter). Det finns emellertid ett antal karaktärsdrag som återkom- mer. Nedan görs en sammanställning av karakteristika som associ- eras med NPM i olika sammanhang (Hood, 1991; Thynne, 2003, Bender, 2010; Brown, 2011; Pollit och Bouckaert, 2011): 
  
 •De offentliga organisationerna delas upp i mindre och självstän- digt agerande enheter (utifrån produkt/tjänst) som umgås ”på  
 arms-längds” 
  avstånd. 
  
 •Fördelning av ansvar, uppgifter och resurser sker i form av kon- trakt som handlats upp i konkurrens. 
  
 •Utbyte med privata organisationer i större (i vissa fall betyd- ande) omfattning. I enstaka fall har det handlat om att helt privatisera verksamheter. Vanligare är att köpa utförande från externa leverantörer (privata) eller göra gemensam sak och ingå olika typer av partnerskap mellan offentligt och privat. 
  
 •För att öka flexibilitet hämtas inspiration till management- tekniker (och delvis även regler) från privat sektor. Exempel på områden är möjligheter att anställa/avskeda samt prestations- baserad lön/ersättning/bonus. 
  
 •Att vara ledare/chef är en profession i sig och utförs självstän- digt utifrån de förutsättningar som enheten ges. Systemet bygger på decentraliserat beslutsfattande då det för varje ledare måste 
  
 959 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 finns handlingsutrymme att leda verksamheten och utmana eventuella begränsningar. 
  
 •Förväntningar om prestationer, målsättningar och utfall ska ut- tryckligen formuleras i förväg, företrädesvis i kvantitativa termer, så att det blir tydligt vad det är som ska uträttas. Fokus i upp- följningen handlar om att mäta vad som åstadkommits (presta- tionsmätning), inte hur det gått till. 
  
 Vad innebär då alla dessa olika komponenter i praktiken för en enskild organisation? Man kan prata om tre olika strategiska val för en organisation (Robles, 2006) och utifrån dessa sammanfatta implikationerna av NPM. 
  
 •Ska vi producera själva eller låta marknaden göra det? I motsats till tidigare är det inte självklart att offentligt finansierad (eller reglerad) service ska tillhandahållas med egna produktionsresur- ser. I många fall kan det finnas fördelar med att anlita externa aktörer. Själva inköpsprocessen kan vara förenad med extra kostnader (transaktionskostnader) men dessa kan uppvägas med vinster till följd av ökad effektivitet (konkurrens) eller flexi- bilitet (marknadslogik där man kan välja vilken leverantör man vill). I andra sammanhang kan det uppfattas som direkt olämp- ligt att inte utföra en aktivitet med egna resurser, t.ex. med hänsyn tagen till kontroll, inflytande och långsiktighet. 
  
 •Hur ska leverantörsrelationerna organiseras? Oavsett om det är externa eller interna utförare är det viktigt att tänka igenom hur dessa ska förhålla sig till varandra och till huvudmannen. Hur kan beställarfunktionen utformas och hur kan uppdrag uttryckas (kontrakt) och fördelas (upphandlas)? 
  
 •Hur ska den interna strukturen se ut? Huvudmannen behöver ta ställning till hur mycket decentralisering som är nödvändigt för att skapa handlingsutrymme så att lokala ledare kan utmana och utveckla sin verksamhet. Vidare behöver utfallet i dessa enheter mätas och följas upp löpande så att beställaren kan ta ställning till måluppfyllelse och vid behov göra korrigerande åtgärder. 
  
 960 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 Sammanfattningsvis kan konstateras att det finns ett antal gemen- samma nämnare som alla diskuteras inom begreppet NPM och att de alla, möjligen i något varierande utsträckning, tillämpats i prak- tiken i olika reformförsök internationellt. 
  
 I praktiken 
  
 Vad betyder då NPM och dess olika reformer i en svensk kontext? Klart är att Sverige i hög grad influerats och det har varit starkt tryck på att förändra och reformera. Nedanstående är en lista med exempel på managementtekniker som indikerar hur NPM tagit sig uttryck i svenska kommuner och landsting: 
  
 •Exempel på tekniker som införts är: 
  
 – 
 Beställar-/utförar-modeller 
  
 –Entreprenad/intraprenad 
  
 –Resultatenheter 
  
 –Bolagisering 
  
 –Offentligt och Privat Partnerskap (OPP) 
  
 –Kommundelsnämnder och ökat kommunalt (decentraliserat) självstyre 
  
 –Systematiska jämförelser (benchmarking) mellan organisa- tioner, privata såväl som offentliga 
  
 –Privatisering och avreglering 
  
 –Kvalitetssäkring 
  
 –Kundval och Wright 
  
 –Målstyrning och flerdimensionella styrverktyg (t.ex. balan- serat styrkort och resultatbaserade belöningssystem). 
  
 –Nyckeltal och verksamhetsmått med ett ökat fokus på kon- troll och övervakning av output och resultat i organisationer 
  
 –Särskilda organisatoriska enheter (eller inköpta konsulter) för uppföljning och verksamhetsrevision. 
  
 –Redovisning enligt bokföringsmässiga grunder (Accrual accounting) med fokus på resursförbrukning och resultat (periodiserade kostnader). Traditionellt har styrningen i 
  
 961 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 offentliga organisationer baserats på kassaflöden, dvs. fokus har varit på utbetalningar i förhållande till inbetalningar. 
  
 Utvecklingen inom kommuner och landsting har karakteriserats av en mängd olika reformer som haft olika fokus på inriktning och dessa har varierat över tiden. Under  
 1980-talet 
  lades stor kraft på att decentralisera och införa effektivare resurshantering och stoppa ökningen av kostnader i kommuner och landsting. Metoden var strukturella och organisatoriska förändringar för att införa tyd- ligare ansvarsenheter. Resultatenheter infördes och i många kom- muner genomfördes bolagiseringar (Harris och Cabrera, 1993). Även om det förekommer, är bolagiseringar mindre vanligt inom landstingen. 
  
 Efter ett antal år av interna organisatoriska reformer skiftade fokus efter den borgerliga valsegern 1991. Intresset riktades istället mot den externa marknaden och möjligheterna att samspela med andra aktörer. I många länder genomfördes omfattande privati- seringar och omfördelningar av arbetsuppgifter kring de offentliga tjänsterna. I Sverige låg fokus i huvudsak på att skapa förutsätt- ningar, och införa, konkurrens i tillhandahållandet av offentlig service (Morton, 2012; Mattisson, 2012). Under många år ägnades stor möda åt att utforma upphandlingar, kontrakt och system för att på olika sätt skapa marknadssituationer och införa konkurrens- inslag. Successivt har fokus skiftat från systemens konstruktion mot att handla om kvalitetssäkring och uppföljning. Det ansågs viktigt att huvudmannen kunde säkerställa (garantera) att utföraren åstadkom rätt saker med tillräcklig kvalitet (Robles och Hansen, 2008). Några händelser fick stor medial uppmärksamhet (t.ex. vad som sedan blev Lex Dean), vilket skapade ökat tryck på uppföljning och utvärdering. Denna utveckling har sedan fortsatt i takt med nya reformer kring t.ex. valfrihetssystem. 
  
 2.4Två decennier NPM – var står vi nu? 
  
 Precis som att fokus i innehållet i NPM har varierat över tiden har också forskningen gjort det. När Garner var nytt som koncept var mycket av forskningen normativ. Konceptens potential och möjlig- heter presenterades på olika sätt (Lynn, 1996; Hood, 1991; Bender och Buchanan, 1992). Vidare gjordes också empiriskt baserade doku- 
  
 962 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 mentationer av reformförsök i t.ex. Australien, Storbritannien och Nya Zeeland. En annan tradition tog fasta på att studera skillnader mellan olika länder, deras förutsättningar och hur de tillämpade idéerna i NPM (Bell och Bouckaert, 2009; 2011). Detta ger en viss förfining av koncepten och att goda exempel (föregångare) identifieras. 
  
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  börjar emellertid koncept och tekniker inom NPM ifrågasättas och granskas mer kritiskt. Intresset riktas istället tydligare mot reformernas effekter. Vanligen handlar en studie om utfallet av att införa en enskild komponent (management- teknik) i en verksamhet eller en sektor. I Sverige har det t.ex. gjorts många studier där man utifrån ett managementperspektiv studerar någon  
 NPM-komponent 
  som t.ex. verksamhetsmått (Jones, 1997), resultatenheter (Golden, 2002), kontraktsstyrning (Jordan, 2000) eller konkurrensutsättning (Mattisson, 2000). Utfallet i dessa studier är blandat och såväl positiva som negativa effekter har observerats och det finns kunskaper om hur enskilda tekniker kan tillämpas i sitt sammanhang. 
  
 Hur väl NPM fungerar som övergripande princip för hur offent- liga verksamheter kan organiseras har inte erhållit samma intresse. Bogt et al (2010) konstaterar att det fortfarande är kontroversiellt att uttala sig om effekterna av NPM. Det råder delade meningar om huruvida NPM bidragit till några positiva effekter för hur väl de offentliga organisationer presterar, vilken kvalitet medborgarna upp- lever samt i vilken omfattning NPM har haft någon betydelse för effekterna. Däremot konstaterar de att idéerna fortfarande är mycket starka och inflytelserika i praktiken. 
  
 NPM ifrågasätts på en mängd olika punkter från forskningen. Eftersom fenomenet inte är enhetligt definierat från början kan kritiken därmed ske från olika utgångspunkter och riktas mot olika områden. Trots variationen finns ett antal gemensamma nämnare som återkommer. Nedan presenteras en bruttolista med invänd- ningar som forskare lyft fram i olika sammanhang (Thynne, 2003; Pollit och Bouckaret, 2004; 2011; Aberbach och Ashley, 2005; Young, 2009; Bender, 2006; Brown, 2009; 2011): 
  
 Clark är inte enhetligt som teori/koncept. Istället utgör det ett samlingsnamn för olika tekniker och idéer som inte nödvän- digtvis är konsistenta eller förenliga. Därmed går det inte att överföra erfarenheter från en reform till en annan. Det kan 
  
 963 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 handla om helt olika saker. Dessutom är många tekniker starkt ideologiskt präglade. 
  
 •Det går inte att tänka att ”Roberts fits all”. Variationerna mellan länder, sektorer och verksamheter är så stora att det inte går att tillämpa ett koncept. Offentliga organisationer har ett annat uppdrag och ett annat funktionssätt än privata organisationer. Därför kan modeller för styrning och ledning inte reservations- löst föras över till offentliga organisationer. Det finns områden där idéerna fungerar bra och andra där de inte fungerar. 
  
 •Den politiska styrningen undermineras genom teknikerna inom NPM. Genom att i större grad förlita sig på marknadslösningar decentraliseras beslutsfattandet till tjänstemän (från politiken). Genom NPM stärker tjänstemännen sin makt gentemot politiken. 
  
 •Mätning av resultat och prestationer i de enskilda enheterna har en tendens att fokusera på det som går att mäta och inte vad som behöver åstadkommas vilket gör att verksamheterna riktas mot fel saker. 
  
 •NPM utgör en ny form av byråkrati som kräver mycket admini- strativa resurser och därför genererar indirekta kostnader. Samtidigt som det innebär decentralisering och självständiga enheter förordas också en omfattande apparat av policyer, cen- trala riktlinjer och annan styrning. 
  
 •De värden (kultur) som ansetts grundläggande för aktiviteterna i många offentliga verksamheter har reducerats till/ersatts med en ekonomisk rationalitet. Denna handlar om att agera i konse- kvens med modellen snarare än att tillhandahålla verksam- het/tjänster. Detta har lett till att kvalitet och omfattning av det offentliga utbudet reducerats. 
  
 •Medborgare söker bl.a. sammanhang i kultur och vad som är gott för samhället. Dessutom är ofta medborgare svaga och i behov av offentliga tjänster vilket gör dem sämre rustade att agera som genuina kunder. Kunder förväntas utgå ifrån den individuella egennyttan (inte att fundera över andras) och i kraft att agera så att denna maximeras givet de förutsättningar som råder. Dess- utom förväntas kunden inte avskräckas av extra arbete/kost- nader för att byta leverantör så snart man är missnöjd. 
  
 964 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 •Många exempel på marknadslösningar är konstruerade (kvasi- marknader) och dessa är alltid förenade med risker för sned- styrning som ger ineffektivitet eller felaktiga prioriteringar. 
  
 Listan ovan indikerar att en del av den entusiasm som noterats i samband med  
 NPM-reformerna 
  är överdriven. Brown (2009:1) konstaterar att ”NPM is a cruel disappointment for governments” och att det i många fall inneburit fler problem än det löst. I samma anda påpekar Young (2009) att renodlandet av decentraliserad ekonomisk rationalitet (managerialism) eroderat offentliga tjänster och det offentliga etos som kännetecknat sektorn sedan den ini- tierades (i en global skala). 
  
 Således finns det skarp kritik mot NPM som övergripande princip för organisation. Noteras bör dock att det finns flera belägg för att enskilda initiativ gett goda resultat. I en översikt konstaterar Barnett och Nemec (2013) att positiva effekter av  
 NPM-tekniker 
  beror på hur de införs och tillämpas. Görs detta på ett väl avvägt sätt kan positiva effekter i form av ökad effektivitet uppnås. Inför- ande av system kring t.ex. resultatstyrning, konkurrensutsättning, outsourcing och prestationsmätning (för mindre enheter) kan skapa förbättringar. 
  
 I Lapsley (2008) karakteriseras NPM som ”Back to the future” i meningen att i komplexa organisationer med komplexa mål kom- mer reformer ständigt tillbaka eftersom villkoren är svåra och att utveckling behövs. Det finns således anledning att förvänta att dessa idéer kommer att leva kvar. Det kritiska är att ta vara på de komponenter som fungerat i sitt sammanhang. I övriga delar gäller det att tänka annorlunda och nytt. Annars finns risken att lös- ningen på problemen till följd av NPM ska lösas med ännu mer av samma medicin (NPM) (Young, 2009). 
  
 Svenska erfarenheter av NPM skiljer sig inte på något avgörande sätt från det som noterats ovan, även om det finns variationer mellan t.ex. verksamhetsområden (Robles, 2006; Montin, 2007; Holmes, 2011). 
  
 965 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 2.5Dags för något nytt – igen? 
  
 I föregående avsnitt framgår att det finns gott om kritik mot NPM. Flera författare menar att idéerna kring NPM falnar i lyskraft. Konceptet (koncepten) kommer att tappa i betydelse och till viss del överges. Såväl Brown (2008) som Vries  Nemec (2013) pekar på att detta har hänt förut och pekar på ett flertal studier från mitten av  
 2000-talet 
  där författarna konstaterat att NPM kommer att behöva lämna plats för något annat och något nytt. Idéerna, och därmed teknikerna, kring NPM är fortfarande högaktuella men annorlunda jämfört med hur det var för två decennier sedan. Idag vet vi vilka tekniker som fungerar och inte fungerar. Dessutom har inslaget av ideologi tonats ner till förmån för en mer pragmatisk hållning gentemot olika typer av managementkoncept, inte minst internt inom de offentliga organisationerna. NPM har inte blivit passé utan har istället hamnat i en ny kontext. Den interna effek- tiviteten (efficiency) kommer alltid att vara kritisk, men fokus har skiftat och i tilltagande grad handlat om att agera rätt och erbjuda rätt saker (effectiveness). För att klara denna utmaning behöver organisationen titta utanför sina egna domäner och samspela med andra aktörer vars prestationer man är beroende av för att kunna göra ”rätt” erbjudande. 
  
 Bender (2010) konstaterar att utvecklingen på den lokala sam- hällsnivån har sprungit ifrån de teoretiska modeller vi använder. Vi har lämnat tankarna om att administrera fram gott resultat efter- som det inte är tillräckligt dynamiskt och fungerande. Det kan då vara frestande att försöka lösa dessa problem genom att använda olika managementtekniker. Att decentralisera, strukturera om och optimera hur olika interna enheter kan samverka kan förefalla som en lösning. Dessvärre kommer detta inte heller att lösa de problem sektorn brottas med eftersom det i dag i praktiken ser annorlunda ut. Det behövs fortfarande en effektiv process kring politik och administration på samma sätt som det fortfarande finns anledning att sträva efter att öka effektiviteten i de olika delarna som är involverade i det offentliga tjänsteutbudet. Den stora utmaningen nu är att det som ska erbjudas är professionella tjänster som enbart kan framställas genom medverkan i komplexa nätverk där aktör- erna är ömsesidigt beroende av varandra. Endast genom en väl 
  
 966 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 avvägd medverkan i dessa komplicerade strukturer med många aktörer kan den offentliga organisationen klara sitt uppdrag. 
  
 Även Osborne et al. (2012) varnar för ett överdrivet fokus på organisationens interna förehavanden och saker som händer mellan olika  
 sub-enheter 
  inom organisationen  
 (intra-organisatoriska 
  ut- byten). De offentliga serviceorganisationerna kännetecknas i tilltag- ande grad av relationer och utbyten mellan olika organisationer  
 (inter-organisatoriska 
  utbyten) vilken därmed kräver tankemodeller kring samverkan och nätverk. Dessutom är tiden förbi när offent- liga organisationer i huvudsak tillhandahöll materiella och fysiska ting. Istället är merparten av utbudet att beskriva som tjänster av olika karaktär. Därmed är det otidsenligt att tillämpa styrtekniker som är utvecklade för att passa i producerande kommersiella före- tag. Istället handlar det om att utveckla koncept som klarar av att hantera komplexa servicetjänster i system av nätverk. 
  
 Att dela upp offentliga organisationer i mindre  
 (sub-) 
  enheter och styra/utvärdera dem genom strukturerad uppföljning och resultat- mätning kan vara en besvärlig väg att gå (Klijn och Koppenjan, 2012). Relationer baserade på marknadskrafter och strikt uppfölj- ning gör det svårt att skapa förtroende i relationerna samtidigt som enskilda aktörer kan frestas att spela med systemet i egensyfte. För huvudmannen blir det då svårt att koordinera alla aktiviteter. Stude- ras den offentliga praktiken syns nu initiativ där offentliga aktörer försöker samordna insatser och agera samfällt för att insatserna sammantaget ska bli en helhet. Författarna förordar ett nätverks- synsätt och att det offentliga huvudmannaskapet kännetecknas av att leda och styra nätverk av aktörer och resurser. Istället för att arbeta vidare med att utveckla detaljer i systemen kring den interna effektiviteten (NPM) handlar det om att stärka hierarkin och dess inflytande för att öka styrförmågan. Viktigt att notera är dock att det inte handlar om att ersätta ett koncept med ett annat. Mer sannolikt är att det blir en spridning av idéer som drar mot olika typer av hybrider som kombinerar  
 ”NPM-like 
  arrangement aimed at efficiency and transparency, with network  
 governance-like 
  provisions enhancing interaction and committment” (Klijn och Koppenjan, 2012:600). 
  
 Ett modernt och anpassat sätt att driva offentliga organisationer innehåller åtminstone två motstridiga drivkrafter som verkar sam- tidigt (Vigoda, 2002). Den första betraktar den offentliga organisa- 
  
 967 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 tionens avnämare som kunder där hela utbytet sker över en mark- nad. Gentemot kunderna handlar det om att vara mottaglig och lyhörd inför de önskemål och behov de har (responsiveness). Den offentliga organisationen har att uppmärksamt följa de s.k. kunder- nas behov och önskemål och att  
 (re-)agera 
  därefter. Betraktas medborgarna som kunder görs ett antagande om att hela relationen sker över en marknad. För de offentliga organisationerna blir det helt avgörande att kunna svara mot kundernas behov för att upp- visa goda prestationer och vinna legitimitet för sin verksamhet. Vigoda (2002) konstaterar att införandet av NPM tydligt har drivit utvecklingen inom offentlig sektor i denna riktning. 
  
 Samtidigt finns en annan tanketradition där avnämarna betraktas som partners vilka det gäller att samarbeta med för att gemensamt skapa mesta möjliga välfärd (collaboration). Istället för att betrakta dem som passiva kunder som ska tillgodoses med service handlar det istället om att samarbeta och skapa interaktiva samarbetsrela- tioner där två (eller flera) parter verkar för gemensam utveckling. Att tänka i termer av en relation kännetecknad av samarbete lyfter fram betydelsen av att båda parter aktivt bidrar. Istället för att leverera tjänster till passivt mottagande kunder handlar ett lyckat utfall om att den offentliga organisationen kan bjuda in individen till ett samspel där resultatet skapas gemensamt. Vigoda (2002) landar i att det handlar om att den offentliga organisationen kommer att behöva fortsätta att styra men att det nuvarande syn- sättet där passiva kunders behov ska tillgodoses behöver utvecklas. Istället handlar det om att skapa en situation karakteriserad av att ”vi” gör gemensam sak tillsammans. 
  
 Efter en lång tid av förespråkare för  
 NPM-inspirerade 
  reformer efterlyser Ashley och Pena (2007) en motreaktion. Det handlar dels om det man uppfattar som negativa effekter av NPM, dels om att omvärlden generellt blir allt mer turbulent/osäker. Författarna pekar på problem till följd av en strukturell (generell) decentralisering där beslut fattas längre från politiken, och i högre grad inom organisatoriska enheter med enbart ett syfte (en upp- gift). Dessutom följs utfallet inom dessa organisatoriska enheter upp med tydlig resultatmätning för den enskilda enheten. Samman- taget sätter dessa initiativ tydligt fokus på vertikala förhållanden. För organisationen som helhet skapar detta emellertid svagheter som fragmentering, självständiga (själviska?) enheter, bristande 
  
 968 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 samarbete och svag koordination av olika insatser. För att komma tillrätta med ovanstående bekymmer har andra reformer initierats, inledningsvis under beteckningen  
 ”joined-up 
  government” men så småningom benämnt  
 ”whole-of 
  government” (Christensen  Laegreid, 2007). Detta kan ses som ett samlande begrepp för åtgär- der som tar fasta på koordination och strategier för integration mellan nivåer, enheter och verksamheter. Dels handlar det om strukturella insatser som att skapa nya organisatoriska enheter eller formaliserade organisatoriska processer, dels tar dessa åtgärder fasta på beteendemässiga åtgärder som t.ex. organisationskultur, värde- grundsarbete och insatser kring sammanhållning/grupprocesser och lagarbete. 
  
 Sammanfattningsvis konstateras att det behövs en  
 ”whole-of 
  
 government”-ansats 
  för att utveckla de offentliga organisationerna. Ashley och Pena (2007) ställer emellertid frågan om vilket genomslag dessa åtgärder kan få för helheten så länge man fort- sätter med att dela upp organisationen i mindre enskilda enheter som kontrolleras med tydligt angiven resultatstyrning för den enskilda enheten. Ökad integration och samordning låter frestande men är svårt att genomföra. Till följd av ökade krav från alla in- tressenter kännetecknas moderna organisationer, privata såväl som offentliga, av en tilltagande arbetsdelning och specialisering. Detta förefaller vara en kraft som i grunden försvårar för samordning och integration. Ambitionerna kring  
 ”whole-of-government” 
  aktuali- serar några kritiska frågor kring nuläget i de offentliga organisa- tionerna och deras handlingsutrymme inför framtiden. En fråga gäller i vilken utsträckning det är möjligt att i mer omfattande skala skapa integrativa och koordinerande arrangemang, och tillmäta dessa konstellationer betydelse. 
  
 Dessa integrativa ambitioner går på tvärs mot de senaste decen- niernas reformer med uppdelning i mindre enheter, prestations- mätning, marknadsorientering och konkurrensutsättning. Samtliga baseras på en logik där enskilda aktörer i systemet agerar själv- ständigt och vars resultat följs upp separat. Krav på ökad pro- duktivitet och effektivare resurshantering förstärker ytterligare denna typ av resultatmätning och därmed en fragmentering. Kritiskt blir att samtidigt hantera båda dessa utmaningar, dvs. att både öka den enskilda enhetens prestationsförmåga och den samlade effekten av organisationens alla insatser. Uppenbart är att 
  
 969 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 det inte finns något entydigt sätt att hantera situationen utan det handlar om att varje organisation får utveckla sin lösning i sitt specifika sammanhang. Ashley och Pena (2007) är överens med Pollit (2003) om att denna utveckling inte kan initieras från centralt håll utan måste växa fram genom samspel mellan de lokala aktörerna i varje kommun och region. Att klara detta är en stor utmaning som kräver nya kompetenser, nya sätt att tänka och att förtroende mellan aktörer utvecklas i bredare skala. Detta blir ett mödosamt arbete som kommer att ta tid. 
  
 För att klara dessa integrativa ambitioner krävs andra (nya?) utgångspunkter som bas för de offentliga organisationerna. Flera olika ansatser kan identifieras. En sådan ansats bygger vidare på Webers idéer kring byråkratier och deras sätt att fungera och benämns the  
 Neo-Weberian 
  State (NWS) (Chambers, 2009; Bell  Bouckaert, 2011). En annan ansats startar i nätverk och hur dessa kan styras (governance). Att tänka i termer av governance i offentliga organisationer är inte nytt och under senare tid har synsättet fått mer uppmärksamhet under etiketten New Public Governance (PSG) (Bender, 2006; 2010). Nedan diskuteras dessa båda synsätt. 
  
 Neo-Weberian 
  State (NWS) 
  
 NWS tar fasta på att stärka den offentliga organisationen genom struktur och hierarki men med ökat externt fokus (Lynn, 2008: Jackson, 2011). Offentliga organisationers sätt att fungera kan inte jämställas med privata vinstdrivande företag utan har en särprägel vad gäller uppgift och sätt att fungera. Därmed är det mer fruktbart att tänka i termer av byråkrati och dess funk- tionssätt. Byråkratin (hierarkin) behöver emellertid reformeras för att passa i sin tid. Bl.a. kan följande särdrag noteras (Bell  Bouckaert, 2011): 
  
 •Byråkratin (hierarkin) behöver reformeras så att den inte vänder kraften inåt. Istället krävs en extern orientering så att kraften läggs på att möta medborgarnas behov och önskemål. Detta upp- nås inte primärt genom marknadsmekanismer (även om de kan passa på sina ställen) utan istället genom att inom de offentliga 
  
 970 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 organisationerna utveckla en saklig och professionell kultur rik- tad mot kvalitet och service. 
  
 •Fler kanaler för politiskt inflytande och dialog behöver skapas för att öka förankring och engagemang. De etablerade politiska församlingarna fyller funktioner men behöver kompletteras med ytterligare former. 
  
 •Organisationen behöver orienteras mot resultat och vad som ska åstadkommas. Historiskt har intresset riktats mot procedur- erna (hur saker utförs). Även om detta fortsättningsvis kommer att vara relevant behöver fokus framöver ligga på utfall och resultat (dvs. en större betoning på uppföljning ex post). 
  
 •Ökad serviceorientering hos tjänstemännen. Förutom att tjänste- männen arbetar professionellt inom sitt ämnesområde, dvs. själv- ständigt med högt (specialiserat) kunskapsinnehåll, krävs också en extern orientering. Att vara riktad mot medborgarna och deras behov behöver bli en självklar del i att vara professionell inom de offentliga verksamheterna. 
  
 Sammantaget ger denna karakteristik intrycket av att vara en lista över vad som är eftertraktat och önskvärt i skenet av de svagheter som noterats med reformer inspirerade av NPM. Hittills kan NWS karakteriseras som en  
 empirisk-analytisk 
  modell (Drechsler, 2009) för att beskriva och förstå vad som händer i de offentliga orga- nisationerna. Det anses inte fungera med marknadslösningar och företagslika arrangemang utan kraften läggs lämpligen på att vitali- sera och utveckla de offentliga organisationerna (hierarkierna) och göra dem mer professionellt externt orienterade. Bell  Bouckaert (2011) menar att det visar vad den offentliga organisa- tionen kan vara för medborgarna och för samhället utifrån en ambition att skapa något gemensamt (i motsats till egenintresset). 
  
 New Public Governance (PSG) 
  
 I takt med att effekterna av NPM har blivit synliga har kritiken växt och alternativa synsätt efterfrågats. Grundläggande för NPM är att det uppfattas som endimensionellt (egennytta och marknads- logik) och inte ser till helheten. Bevisen blir allt tydligare för att det 
  
 971 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 inte går att tillämpa en modell som är begränsad och endimen- sionell  
 (intra-organisatorisk), 
  för att styra en verksamhet som är komplex och pluralistisk (Bender, 2006). Praktiken har sprungit ifrån modellen och därför behövs något annat som är mer relevant. 
  
 Det finns en längre tradition av att tänka i termer av governance i offentliga organisationer (Klijn, 2008). Konceptet är inte entydigt utan har flera olika definitioner. Det används t.ex. inom NPM som styrning av aktörer och deras prestationer på en marknad (market governance) (Bender  Buchanan, 1992). Vidare används begrep- pet governance också i samband med nätverksstyrning (network governance) när många, ofta av varandra oberoende, aktörer är inblandade (Rhoades, 1997). Då det ofta handlar om gradskillnader snarare än artskillnader mellan olika tillämpningar konstaterar Klijn (2008) att det går att prata om styrande nätverk i bredare mening. Detta innefattar alla de aktörer och aktiviteter som är involverade i det utbyte och det samspel medborgaren har med den offentliga organisationen (governance networks). Den offentliga huvudmannens uppgift blir då att tillse att nätverket fungerar och att de olika parternas insatser passar samman och skapar en meningsfull helhet. 
  
 En utveckling av ovanstående tankar har samlats inom ramen för begreppet New Public Governance (NPG) (Bender, 2006; 2010). För att utveckla offentlig sektor och dess organisationer krävs ett bredare paradigm som inte enbart tittar inåt  
 (intra-organisatoriskt). 
  Istället behöver intresset riktas mot effektiviteten i det offentliga servicesystemets leverans och inte enbart den egna interna effek- tiviteten. Det gäller att fånga komplexiteten i, och behovet av, styr- ning av relationer som är interorganisatoriska (t.ex. samverkan mellan organisationer som svarar för samma försörjning) eller inter- sektorella (samverkan mellan huvudmän som svarar för olika, men kompletterande, försörjningar). Det handlar inte om att den enskilda organisationen ska leverera något enskilt utan varje komponent i en helhet och alla dessa komponenter kännetecknas av interaktivitet. 
  
 Det handlar om att göra den offentliga organisationen effek- tivare och ge den mer legitimitet genom att inkludera en bredare bas av aktörer (privata och offentliga) i både utformning av poli- tiken och i implementeringen av den. Idéerna om nätverk är tydliga och horisontell samordning betonas framför vertikal styrning och uppföljning (Pollitt  Bouckaert, 2011). För att lyckas med detta behöver huvudmannen se sig som nätverksaktör och påverka genom 
  
 972 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 att organisera samarbeten mellan olika intressenter. Nätverket syftar till att ständigt förbättra systemets processer för att utveckla och erbjuda den service medborgaren behöver (Bender, 2006). För ledningen, den politiska såväl som för tjänstemännen, handlar den centrala uppgiften om att hantera relationer till och emellan intressenter (stakeholder management). Kritiskt blir att hantera, överbrygga och underhålla gränser på ett för organisationen hälso- samt sätt. Även om marknads- och konkurrenslösningar förekom- mer där det kan vara lämpligt är ledningens mest centrala uppdrag att skapa en uthållig organisation och uthålliga tjänster med hög legitimitet (Bender, 2010). 
  
 NPG innebär onekligen ett skifte mot tidigare marknadsreformer. Är det då ett normativt ideal? Bender (2010) poängterar att så inte är fallet. Snarare är det ett synsätt som hjälper oss att analysera och utvärdera våra  
 service-system 
  idag och att identifiera utman- ingarna framöver. 
  
 Fattore et al. (2012) undersöker om det finns något av idéerna kring NPG i praktiken. Utifrån en studie av italienska förhållanden noteras att det finns föreställningar om NPM såväl som NPG sam- tidigt. Författarna konstaterar att dessa båda koncept fortfarande inte är entydigt definierade utan mer utgör ett samlande begrepp för en mängd olika företeelser, och att dessa företeelser inte är ömsesidigt uteslutande utan kan förekomma samtidigt. Således finns det ingen motsättning mellan NPM och NPG utan det är två synsätt som delvis kompletterar varandra. 
  
 2.6Var står vi nu? 
  
 Idéerna och metoderna utifrån NPM är fortfarande i högsta grad livskraftiga. Det pågår fortfarande ett omfattande arbete där en- skilda metoder och koncept implementeras, utvärderas och förfinas. Det finns inga tecken på att dessa ansträngningar kommer att avta framöver. Utvecklingen visar emellertid att den initiala entusiasmen har lagt sig och tilltron till att marknaden ska lösa alla problem har avtagit. Marknadsreformerna har löst vissa problem men har givit upphov till nya. 
  
 Det kan emellertid konstateras att NPM har gjort oss vana att hantera en flora av olika aktörer i olika konstellationer. Förhopp- 
  
 973 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 ningsvis har detta också öppnat upp vår inställning till individuella lösningar anpassade efter varje verksamhet. Det går inte att hitta ett koncept som klarar allt utan man får anpassa efter förutsättning- arna inom varje område. Tillämpningen av enskilda  
 NPM-tekniker 
  har förfinats och visat sig fungera väl inom ett antal områden. 
  
 Samtidigt finns det kritik mot dessa system och vad de totalt sett kan åstadkomma. Även om enskilda delar presterar bättre (vilket ibland påstås) behöver det inte betyda att verksamheten/sek- torn totalt sett gör vad den ska. Fragmentering öppnar upp för suboptimering vilket inte är effektivt. Därför framhålls idag be- hovet av alternativa synsätt. Det behövs ansvarsfulla och aktiva offentliga organisationer som agerar för allas bästa på lång sikt. Hur detta kan göras råder det delade meningar om. Klart är emellertid att idéer som NWS och NPG vänder sig emot ensidigt internt effek- tivitetsfokus och istället orienterar sig mot samspel med andra aktörer i olika former. Den enskilda organisationen kommer inte att klara utmaningarna på egen hand utan en god total prestation kräver att många aktörer agerar samfällt. 
  
 En generell trend förefaller vara att de offentliga organisation- erna är på väg in i en tid av sträng sparsamhet/återhållsamhet (austerity) (Kinder, 2012; Brown el al. 2012). Därför kommer tek- nikerna kring NPM att behövas och kunna leva kvar. Dock kom- mer hela den omgivande miljön för detta att vara förändrad. Den lokala serviceorganisationen kommer inte längre att själv styra och påverka alla de komponenter som man är beroende av för att full- göra sin uppgift. Istället för att definiera vad som ska erbjudas och sedan organisera fram detta (skapa en produktionsapparat) kom- mer det istället att vara individens behov som står i centrum. Individen förväntar sig högkvalitativ service utifrån sina indivi- duella behov (Kinder, 2009). Inte sällan är dessa mångfacetterade och för att kunna möta dem krävs att flera olika komponenter (producenter/organisationer) samordnas och samverkar. Detta klarar inte en organisation ensam utan man är beroende av omgivningen och att samspela med andra organisationer. 
  
 Kraven på kommuner och landsting ökar hela tiden och det är inte realistiskt att tro att den enskilda kommunen eller landstinget ska klara de utmaningarna på egen hand (Stephens  Siverbo, 2008). Hela ekonomin bygger på tydligare specialisering och att varje företag/organisation svarar för en mindre del av värdekedjan 
  
 974 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 själv (och köper mer externt av både varor och tjänster). Det finns ingenting som pekar på att inte de offentliga organisationerna går mot samma utveckling. Ju mer samspel som ska finnas med andra aktörer för att klara sitt åtagande, ju mer ökar beroendet av andra. Att en kommun eller ett landsting som enskild aktör är den lämp- liga enheten för att tillhandahålla samhällsservice är inte självklart. Olika verksamheter kräver olika förutsättningar för att fungera väl. Därför kommer vi att se behov av mer nätverksliknande strukturer så att den enskilda organisationen kan kompensera för detta genom att agera i samspel med andra. Så det finns behov av nya tanke- modeller som handlar mer om, att hålla samman och agera i nätverk av många olika aktörer, vars drivkrafter sannolikt är mycket olika. 
  
 975 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 3 Svenska erfarenheter av olika organisationsformer 
  
 3.1Kommunal organisation i olika former 
  
 Kommuner och landsting har stor frihet att välja hur de önskar att organisera sina aktiviteter och verksamheter. Eftersom det råder stora skillnader i förutsättningar mellan olika kommuner och lands- ting har det ansetts rimligt att också lämna stor frihet för varje organisation att välja organisatorisk struktur utifrån vad som passar lokalt. I stor utsträckning kan huvudmannen välja hur man internt vill fördela ansvar och arbetsuppgifter för att det ska bli effektivt vid genomförande. Förutom att ha verksamheter i förvaltningsform kan aktiviteter även förläggas till aktiebolag eller andra privaträtts- liga associationsformer. Kommuner och landsting har alltid varit involverade i bolag och andra företag men förekomsten har ökat under de senaste två decennierna. 
  
 Förutom utformning av den interna organisatoriska strukturen handlar det också om att ta ställning till vilka resurser som behövs för att utföra verksamheten. Traditionellt har offentliga organisa- tioner skött utförandet med egna resurser i form av tekniska installationer (investeringar i t.ex. infrastruktur), utrustning och personal. Det har emellertid alltid gjorts köp från externa leveran- törer som tillhandahållit såväl fysiska leveranser som tjänster. Sedan  
 1990-talets 
  början har andelen externa resurser kontinuerligt ökat inom kommuner och landsting. I takt med  
 NPM-inspirerade 
  refor- mer har också konkurrens lyfts fram som ett centralt inslag vid tillhandahållande av offentlig service. 
  
 En annan strukturell fråga där kommuner och landsting har fri- het att agera avser möjligheterna att samverka, dvs. att två eller flera parter går samman och gör gemensam sak. Som utvecklingen nu är inom kommuner och landsting kan konstateras att samverkan är ett aktuellt ämne. Det tas många samverkansinitiativ och formerna för detta varierar. 
  
 I detta kapitel ägnas uppmärksamheten åt bolagisering och kon- kurrensutsättning utifrån vilka erfarenheter som gjorts. För respek- tive form beskrivs först motiv och drivkrafter. Därefter diskuteras förutsättningar att tillämpa konceptet. Avslutningsvis diskuteras erfarenheter och effekter av respektive form. I kapitel fyra disku- teras samverkan utifrån motsvarande struktur. 
  
 976 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 3.2Bolagisering 
  
 Bolagsformen innebär en principiell separation av ägande och kon- troll över utförandet. Ägandet ligger kvar hos den kommunala huvud- mannen, medan kontroll och utförande flyttas till bolaget som ansvarar för verksamheten. Genom att en verksamhet bolagiseras lyder den under aktiebolagslagen som reglerar styrning och ledning av verksamheten. Detta innebär att det finns i förväg fastställda roller för ägare, styrelse och VD samt regler för hur relationen mellan dessa ska se ut. 
  
 I egenskap av ägare har den offentliga huvudmannen möjlighet att utöva inflytande och kontroll genom att utse ledamöter till styrelsen, revisorer samt närvara och rösta på årsstämman. Formellt ligger ägandet hos fullmäktige, men det är vanligt att stora delar av detta ansvar delegeras till styrelsen. I övrigt ligger ansvaret för verksamheten hos bolagets styrelse och VD. VD ansvarar för den löpande verksamheten och styrelsen kontrollerar och följer upp det arbete VD gör. Utöver det fungerar styrelsen även som bollplank och beslutsorgan i frågor av mer övergripande och strategisk karaktär. 
  
 Det är i denna separation av ägande och kontroll som bolags- formens för- respektive nackdelar uppstår (Townsend, 2013). För- delarna är att ansvar och styrning blir tydligt. Bolaget blir en självständig aktör där ledningen (styrelse och VD) har att svara för verksamheten utifrån de direktiv som ägarna satt upp. Ledningen ska svara för bolagets bästa och har ingen skyldighet att göra andra politiska överväganden kring situationen i kommunen eller lands- tinget och vad som händer i andra verksamheter. Bolagets tillgångar är klart åtskilda från övriga tillgångar i kommunen eller landstinget, och styrelsen ansvarar för hur de används. Den politiska ledningen i kommunen eller landstinget kan inte agera löpande i bolaget utan är hänvisade till att ge anvisningar till de styrelseledamöter man utsett. 
  
 Svagheten med att organisera verksamheten i bolag ligger i att insyn och kontroll från den offentliga huvudmannen blir indirekt när verksamheten överförs till en annan juridisk person. Det poli- tiska styret i kommer längre från verksamheten och de beslut som styr den. Normalt är det politiker som utses till styrelseledamöter. Som ledamot i en bolagsstyrelse är individen personligen ansvarig för aktiviteterna i bolaget och för att verka för bolagets bästa. 
  
 977 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Detta är en annan roll än att agera som politiker i en nämnd där systemet bygger på att det ska finnas olika uppfattningar. 
  
 Det är emellertid inte enbart relationen mellan politikerna och verksamheten som ändras, utan även den mellan verksamheten och medborgarna. I förvaltningsformen är det politiska styret tydligare kopplat till den verksamhet som bedrivs, vilket gör att det blir lättare att utkräva ansvar av politikerna. När en verksamhet bolagiseras och det sker en separation av ägande och kontroll finns det således en risk att även medborgarnas möjlighet till ansvarsutkrävande och insyn påverkas negativt. 
  
 Motiv till att bolagisera 
  
 Det kan finnas ett antal olika skäl till att bolagisera en verksamhet. Ett av de vanligaste skälen är en strävan efter att effektivisera och använda resurserna mer effektivt. Genom att styrningen blir mer direkt (och tydligare) skapas enklare och mer rationella besluts- vägar. Dessutom kan verksamheten särskiljas från övriga verksam- heter och övrigt beslutsfattande i kommunen eller landstinget, vilket skapar tydlighet och fokus. 
  
 En bolagisering innebär att det är aktiebolagslagen som är väg- ledande för styrningen, vilket förväntas ge mer renodlat ansvar och kortare beslutsvägar då det är VD, ibland i samråd med styrelsen, som fattar besluten i bolaget. Även om det kan finnas en delega- tionsordning som reglerar att beslut av principiell art ska fattas av kommun- eller landstingsfullmäktige blir beslutsfattandet i bolaget ändå mer självständigt kring löpande och operativa val. 
  
 Ytterligare ett motiv tar fasta på att ett aktiebolag utgör en särskild ekonomisk enhet. Detta innebär att eventuella risker kan isoleras till bolaget då verksamheter, medel och ansvar är uttalat hänförliga till bolaget. Att isolera risker kan vara kritiskt för in- vesteringstunga verksamheter inom t.ex. infrastruktur där det är svårt att beräkna kostnader eller riskerna är stora på annat sätt. Särskilt lämpligt förefaller detta vara vid taxefinansierade försörj- ningar där inbetalda medel tillhör kollektivet (och inte skattebetalar- na). Dessutom kan en egen ekonomi på detta vis också särskilja och reservera medel för underhåll av de tillgångar som används. Genom att lyfta ut verksamheten från den kommunala förvaltningen till ett 
  
 978 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 eget bolag, får denna verksamhet en styrelse och en VD som värnar deras intressen. Verksamheten har en egen resultat- och balansräk- ning vars medel inte snabbt kan omfördelas eller användas i andra verksamheter. 
  
 Avslutningsvis finns andra motiv som har att göra med den enskilda situationen. Under  
 1990-talet 
  gjordes ett antal bolagise- ringar av verksamheter för att underlätta en senare försäljning (helt eller delvis) av tillgångar, och ibland överlåtande av verksamheter (Jägsander  Eriksson, 2001). Detta var t.ex. vanligt förekommande under  
 1990-talet 
  i samband med att elmarknaden avreglerades. Ett annat skäl handlar om att aktiebolagsformen möjliggör flera ägare som både är privata och offentliga, s.k.  
 Offentliga-Privata 
  Partner- skap (OPP) (SKL, 2007). 
  
 Effekter av att bolagisera – vad vet vi? 
  
 Ett grundläggande motiv till att bolagisera är ambitionen att tydlig- göra och effektivisera styrning och skapa tydligare och kortare beslutsvägar. Detta är också en av de vanligaste positiva effekterna med bolagiseringen som lyfts fram i gjorda studier (Hansson  Rios, 1991; Williams  Martin, 2004; Townsend, 2009). Det finns en vilja att skapa tydligare roller och en bättre ansvarsfördel- ning. Vidare uppfattas det som positivt att en verksamhet genom bolagisering blir mindre beroende av politiska beslut och priorite- ringar (Mattisson  Townsend, 2011). Detta är ett resultat av att verksamheten lyfts ut från den kommunala organisationen och bildar en egen juridisk enhet med särskild ekonomi samt får en styrelse som enbart fokuserar på verksamheten som bedrivs i bolaget och dess behov. 
  
 Behov av att skapa tydligare styrning är något som bland annat lyfts fram i studier av fastighetsförvaltning (Mattisson  Townsend, 2011). Det är vanligt när fastighetsförvaltning sker i förvaltnings- form att ansvaret för underhållet av fastigheter är fördelat mellan de olika verksamheter som brukar lokalerna och själva fastighets- förvaltningen. Detta gör att det blir svårt att skapa en helhetsbild av hur underhåll sker och i vilken omfattning. Likaså finns det ökad risk för att underhåll inte prioriteras i lika hög utsträckning som de verksamheter som bedrivs. Konsekvensen blir att underhållet blir 
  
 979 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 eftersatt. Det är i sådana situationer som bolagisering ses som en lösning. Erfarenheterna pekar på att styrningen av en verksamhet förbättras och det blir ett tydligare fokus på t.ex. fastighetsfrågorna när verksamheten bolagiseras och både ägande och förvaltning sam- las i en ekonomisk enhet. 
  
 Fördelarna ovan kräver emellertid att relationen mellan ägare och bolag tydligt definieras (Hansson  Lind, 1998). Det krävs att kommunen som ägare ändå ger bolaget en viss ekonomisk rådighet att agera utifrån sina egna förutsättningar och sin verksamhet. I de fall ägaren behåller för stor kontroll över bolagets löpande ekonomi och aktiviteter riskerar fördelarna att utebli då bolagets handlings- möjligheter begränsas i allt för stor utsträckning (Hansson  Lind, 1998). Därmed reduceras styrelsens möjligheter att fungera som ett verkställande och ledande organ för bolaget. Om ägarna behandlar bolaget och dess styrelse som en nämnd kommer det att fungera som en nämnd, oavsett juridisk form. I ett sådant sammanhang till- för inte bolagsformen några fördelar utan innebär enbart att nämnd- aktiviteterna flyttat till en annan arena (jfr. s.k. nämndbolag (Hansson  Rios, 1991). 
  
 Bolagsformen tycks således ge vad som efterfrågas, nämligen tydligare styrning, kortare beslutsvägar och en mer effektiv drift av verksamheten. Förutsättningarna är emellertid att såväl ägare som bolag respekterar den rollfördelning som aktiebolagslagen ger för handen (Martin  Carroll, 2008; Townsend, 2013). 
  
 Om fördelarna handlar om effektiv styrning och beslutsförmåga så innebär detta samtidigt att insyn och ansvarsutkrävande kan för- svåras. Ägaren har inte samma löpande insyn och kontroll och i en bolagsform skapas en annan relation mellan medborgare, verksam- het och folkvalda politiker. Den offentliga huvudmannen kan han- tera detta genom en god ägarstyrning som tydligt artikulerar vilja och syfte med verksamheten. På detta vis vet ledningen för bolaget vad som förväntas och ägaren kan följa upp utfallet. 
  
 Förutom strukturella effekter kring styrning och ledning har bolagisering också visat sig ha en motiverande effekt (Mattisson et al. 2008). Anställda får en tydligare organisatorisk tillhörighet och det har visat sig att de anställda tydligare identifierar sig med ett bolag (än med kommunen eller landstinget som helhet). Förutom att det kan påverka effektiviteten har dessa argument fått allt större betydelse i takt med att kommunala organisationer upplever problem 
  
 980 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 med att attrahera och rekrytera kompetens till sina organisationer. Ett bolag upplevs som en mer attraktiv arbetsgivare än en kommu- nal förvaltning. 
  
 3.3Konkurrensutsättning 
  
 Konkurrensutsättning i de former som vi pratar om idag är förhåll- andevis nya i den kommunala sektorn. Även om de första försöken initierades under  
 1980-talet 
  så var det under  
 1990-talet 
  som utveck- lingen tog fart i flera kommuner och landsting. Internationellt fanns många förespråkare för NPM och dess metoder. I Sverige inleddes reformarbetet utifrån olika bevekelsegrunder där det delvis handlade om lägre kostnader och högre kvalitet men också om politik och ideologi om hur saker borde vara. Ämnet var politiskt känsligt då det ifrågasatte mycket av den dåvarande kommunala strukturen kring saker som politikens roll, produktionsorganisa- tionens roll, medborgarnas valfrihet och inflytande samt hur kvali- tet och likabehandling säkerställs. 
  
 Att kommuner och landsting köper från externa leverantörer är emellertid inget nytt då detta alltid har förekommit. Vad som dis- kuteras gäller proportionerna mellan offentligt och privat i utför- andet och hur detta kan organiseras med hjälp av t.ex. marknads- lösningar. Idag råder ett mer pragmatiskt förhållningssätt i förhåll- ande till konkurrensutsättning än under  
 1990-talet. 
  Kommuner och landsting har under 20 år experimenterat med marknadslösningar och skaffat sig en hel del erfarenheter. På samma sätt har forsk- ningen följt dessa strävanden för att samla erfarenheter och sys- tematisera kunskap. Goda och dåliga erfarenheter har gjorts och det råder i många sammanhang politisk enighet om det kloka att köpa tjänster från lämpliga leverantörer som erbjuder produktions- mässiga fördelar för en kommun eller ett landsting. 
  
 Konkurrensutsättning – vad vet vi om effekterna? 
  
 Forskning om konkurrensutsättning baseras i hög grad på generella och principiella studier och det finns jämförelsevis få större empi- riska studier, varken i Sverige eller internationellt. Merparten av de studier som gjorts härstammar från  
 1990-talet 
  och den utveckling 
  
 981 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 som var då i de offentliga organisationerna, i Sverige såväl som utomlands. Två nyligen genomförda forskningsöversikter visar på en likartad bild av erfarenheterna varför de utgör underlag till detta delkapitel (Mattisson, 2011; Hartman, 2011). Förekomsten av kon- kurrens har resulterat i en allmän skärpning av resursförbrukning och sänkta kostnader för de offentliga organisationerna. Frågan är emellertid vilken tjänst som den lägre kostnadsnivån avser. Då detta visat sig svårare att studera är kunskapen om detta mindre utvecklad och de indikationer som finns är i huvudsak anekdotiska. 
  
 Processerna kring konkurrensutsättning har skapat ökat fokus på att verkligen specificera innehållet i en upphandling och hur den ska följas upp. Efterhand som erfarenheter har vunnits har inne- hållet i upphandlingarna (och kontrakten) specificerats tydligare och mer detaljerat. Till detta kopplas också utvecklade system för mätning och uppföljning av kvalitet. Parterna har en mer forma- liserad relation kring en tjänst som i allt väsentligt är definierad på förhand. 
  
 Däremot är stödet svagare för att konkurrensen resulterat i om- fattande utveckling av verksamheten i termer av vad som erbjuds eller vilken kvalitet som tillhandahålls. Det innovations- och för- nyelsearbete som bedrivits har huvudsakligen varit inriktat på metod- frågor, dvs. att göra produktionen billigare. Antydningar till pro- duktutveckling förekommer men dessa har inte fått något större genomslag. Av de studier som gjort kan konstateras att den anbuds- konkurrens som genomförts i huvudsak resulterat i priskonkurrens. Kostnadspress tenderar att riskera att kvaliteten blir för dålig varför allt striktare system för kvalitetsuppföljning införs vilket i ett av- seende är bra för då specificeras produkten. Ett problem är om specifikationerna sker i form av att processerna regleras. Regleras utförandet (snarare än vad som ska åstadkommas) begränsas ut- rymmet att utveckla och förnya. Detta lägger stort ansvar på beställaren att initiera och driva utveckling eftersom entreprenören får mindre anledning att göra detta. Om inte utföraren utvecklar måste beställaren göra det, annars blir konsekvenserna på lång sikt förödande. 
  
 Den politiska situationen kring att kommuner och landsting konkurrensutsätter har förändrats under de tjugo årens reformer. Från att ha varit starkt ideologiskt präglat i kombination med stora förhoppningar om besparingar är situationen idag en annan. Även 
  
 982 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 om det finns ideologiska dimensioner är förhållningssättet till upp- handlingar idag mer pragmatiskt och handlar om vilka kapaciteter man har råd att hålla i egen regi och vilka som kan köpas från externa aktörer. Det är inte längre frågan om antingen privat eller offentlig regi utan snarare en fråga om hur mixen av produktionsresurser ska se ut, givet den aktuella lokala marknadssituationen. Att kon- kurrensutsätta kräver således omsorgsfulla förberedelser, att vara genomtänkt samt att det finns en uthållighet. Detta har visat sig svårt att uppnå i en politiskt styrd organisation där tiden är knapp och konsekvenserna av fattade beslut varar länge. 
  
 I samband med upphandling och konkurrensutsättning sker stora förändringar i huvudmannens egen organisation. I några fall är enbart externa leverantörer välkomna att lämna anbud vilket kan leda till avknoppningar och/eller personalövergångar. I andra fall är även den kommunala utförarenheten välkommen att lämna anbud. Hur detta påverkat den kommunala organisationen har inte ägnats stort intresse. Lee (2011) konstaterar att det förekommer jämförelser mellan offentlig och privat regi men dessa har inte närmare studerat vad som händer i en offentlig produktionsorga- nisation i en konkurrenssituation. Det finns enstaka studier kring hur anställda generellt uppfattar offentliga såväl som privata arbets- givare men utan tydlig koppling till förekomsten av konkurrens (Jordahl, 2006). Internationella erfarenheter visar att övergång till det privata kan vara ofördelaktigt för den personal som följer med (Duffy, 2002; Jensen  Stonecash, 2005) men att det inte finns något stöd för detta i Sverige. 
  
 Att konkurrensutsätta verksamheter har också visat sig kräv- ande för kommuner och landsting då den kräver en kompetent och väl fungerande beställarorganisation (Jordan, 2000; Mattisson  Townsend, 2007; Nilsson et al, 2004). En underdimensionerad eller olämpligt sammansatt beställarfunktion tenderar att skapa situa- tioner där konkurrensmomentet verkar destruktivt för verksam- heten och avnämarna med högre kostnader och lägre kvalitet som följd. 
  
 983 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 4  
 Inter-kommunal 
  samverkan 
  
 4.1Drivkrafter för samverkan 
  
 Inom kommuner som landsting har samverkan varit ett honnörs- ord och viktigt tema för förbättringsarbete under de senaste decen- nierna, både på nationell och på kommunal nivå. Samhällets befint- liga struktur för välfärdsproduktion ifrågasätts och mycket arbete har lagts på rationaliseringar och omstruktureringar de senaste decennierna. Sektorns utmaningar är emellertid fortfarande många och omfattande. Generellt betraktas samverkan som ett sätt att utveckla och effektivisera men sammanhanget har varierat över tiden. Under  
 1990-talet 
  presenterades det ofta som ett alternativ till konkurrensutsättning och privatisering (Mattisson, 2000). Det senaste decenniet har emellertid fokus svängt till att mer uttryck- ligen handla om att klara uppdraget utifrån de utmaningar man ser idag. Anell  Mattisson (2009) identifierar fyra drivkrafter för ökad samverkan inom kommuner och landsting: 
  
 •Tilltagande specialisering i verksamheterna i kombination med organisatorisk specialisering. Samverkan avser då koordination av olika yrkesgrupper eller organisationer så att de sammantaget svarar mot behoven. 
  
 •Insatserna inom t.ex. sjukvård och omsorg riktas mot fler indi- vider med sammansatta behov (t.ex. multisjuka). Detta kräver samordning, t.ex. genom samverkan. 
  
 •Ökade krav på verksamheterna i kombination med teknisk ut- veckling. Utmaningarna kan klaras genom ökad volym i verk- samheterna som kan ge stordriftsfördelar. 
  
 •Ansvarsförskjutningar inom den offentliga sektorn. Det sker löpande förskjutningar i ansvar och uppgifter mellan olika enheter av den offentliga sektorn. Oavsett var gränsen mellan huvud- männen dras krävs att parterna anpassar sig på respektive sida. 
  
 Det finns olika typer av samverkan.  
 Inter-professionell 
  samverkan innebär samverkan mellan olika professioner/yrkesgrupper medan  
 inter-sektoriell 
  samverkan handlar om samverkan mellan olika huvud- män. En tredje typ är organisatorisk samverkan som innebär att två organisatoriska enheter samverkar. Var och en av dessa har sin 
  
 984 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 karakteristik och sitt funktionssätt. I detta sammanhang räcker det med att konstatera att de alla är  
 inter-organisatoriska, 
  dvs. det handlar om samverkan mellan organisatoriska enheter. 
  
 Principiellt kan samverkan ge två typer av fördelar, stordrifts- fördelar eller kompletteringsfördelar (Anell  Mattisson, 2009). Vanligtvis är det organisatorisk samverkan som utgör utgångs- punkt för samverkan mellan kommuner och landsting. Huvud- männen försöker skapa stordriftsfördelar genom att göra gemen- sam sak. Vad gäller kompletteringsfördelar är det t.ex. samverkan mellan yrkesgrupper och professioner som är central för att koordi- nera insatser så att de svarar mot individuella behov. Syftet är att olika insatser ska komplettera varandra så att utbytet för patienter och brukare blir så stort som möjligt. Det handlar således om att olika professioner tillsammans ska erbjuda en ny och gemensam tjänst. Samverkan inom den s.k. närsjukvården avser således både professioner, organisationer och sektorer och kan därför betraktas som särskilt besvärlig att omsätta i praktiken. 
  
 Oavsett om syftet är att uppnå stordrifts- eller kompletterings- fördelar innebär samverkan att olika parter ska komma överens om hur de ska agera tillsammans. Och då krävs det en form för sam- verkan, dvs. en rättslig reglering av vad som överenskommits. För kommuner och landsting finns det tre huvudsakliga former för samverkan: 
  
 •lös samverkan utan rättslig reglering, 
  
 •kommunalrättslig samverkan (t.ex. kommunalförbund, gemen- samma nämnder), 
  
 •privaträttslig samverkan (t.ex. avtal och aktiebolag). 
  
 Lös samverkan utan rättslig reglering är den vanligaste formen av samverkan. Det gäller särskilt samverkan inom vård och omsorg i syfte att ge patienter och brukare en bättre tjänst. Samverkan baseras då helt på en ömsesidig anpassning utifrån överenskom- melser utan juridisk betydelse, vilket kräver ett stort mått av för- troende mellan parterna. Sett till interkommunal samverkan är det vanligare att utnyttja en rättsligt reglerad samverkan, vilket kan förklaras av att en delad finansiering oftast är grunden för denna form av samverkan. De rättsliga formerna har således viss koppling till det syfte som samverkan avser. I många fall kombineras dock 
  
 985 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 formerna så att ett samverkansprojekt kan omfatta både lös reg- lering i kombination med utnyttjande av kommunalförbund, gemen- sam nämnd och/eller aktiebolag. 
  
 4.2Allt mer av samverkan i ord och handling 
  
 Det finns inte någon komplett förteckning över samverkansområden och samverkansprojekt inom svenska kommuner och landsting. De indikationer som finns antyder emellertid att det förekommer en omfattande samverkan. I en studie från 2002 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) att alla kommuner och landsting medverkade i samverkan i någon form. Ytterligare inventeringar visar t.ex. att det i Östergötlands län fanns nästan 280 pågående interkommunala samverkansaktiviteter (Håldal m.fl. 2005) och i Skåne cirka 190 (Andersson 2007). Gossas (2003) kartlade samverkan inom Borlänge kommun och fann ett åttiotal olika projekt som kommunen var involverad i. De vanligaste verksamheterna som kommunerna sam- verkade kring 2002 var lokal och regional utveckling och inom miljöområdet. Samverkan sker ofta mellan närliggande kommu- ner/landsting. Inte sällan förekommer informella nätverk där kom- muner gör gemensam sak och som t.ex. innebär att små kommuner kan dra nytta av kapacitet hos de större. I en studie av 22 gles- bygdskommuner i norra Sverige konstaterade Glesbygdsverket (2006) att dessa kommuner i stor utsträckning samverkade inom tekniska verksamheter och vid delning av specialistkompetenser. Inom vård och omsorg finns motsvarande samverkanslösningar mellan landstingen när det gäller högspecialiserad vård. Ett annat viktigt område är samverkan i syfte att förbättra vården och om- sorgen för patienter och brukare med sammansatta behov. Sam- verkan mellan den landstingskommunala sjukvården och den kom- munala äldrevården är central i detta sammanhang. Motsvarande samverkan mellan vården och socialtjänsten kan krävas för psykiskt sjuka, och i de fall insatserna handlar om arbetsrehabilitering berör det även Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan. 
  
 I undersökningen från 2002 konstaterar SKL (att den allra van- ligaste formen för samverkan är löst organiserad genom överens- kommelser och avtal (SKL, 2002). Exempel inom vård och omsorg är olika personalgrupper som samverkar för patientens bästa. Totalt 
  
 986 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 sett svarade olika former av lös samverkan för ca 75 procent av exemplen i SKL:s undersökning. Bilden bekräftas av en studie som visar att mer än 80 procent av alla exempel på samverkan mellan skånska kommuner sker i form av avtal (Duffy, 2007). 
  
 Det finns goda erfarenheter av att samverka i form av projekt, överenskommelser och avtal (Anell  Mattisson, 2009). Varje organisation kan fortsätta att agera självständigt men välja att sam- arbeta kring enskilda frågor och projekt. Inom sjukvården kan detta ha stora effekter för medborgaren i form av samordnade insatser och bättre kvalitet. För huvudmannen kan det innebära bättre samlad effekt av insatserna. Vad gäller interkommunal sam- verkan kan detta innebära att den egna organisationen vitaliseras, men samtidigt är potentialen begränsad. Om varje kommun eller landsting fortsätter att ha en egen organisation som i allt väsentligt är dimensionerad för att klara uppdraget kommer samverkan enbart att avse en mindre del av kostnader och aktiviteter. För att dra nytta av potentialen och realisera stordriftsfördelar krävs en fastare form av samverkan som rör alla aktiviteter och hela kostnadsmassan. Traditionen av att samverka i lös form lever kvar men det senaste decenniet har många processer initierats mot fastare samarbeten. 
  
 Därför har användningen av gemensamma nämnder, kommunal- förbund och samordningsförbund ökat sedan sekelskiftet. Dessa former är emellertid inte någon ny företeelse. Så länge kom- munerna var förhållandevis små fanns ett stort behov av att skapa interkommunala lösningar. År 1942 fanns det t.ex. hela 509 kom- munalförbund. När kommunerna blev större i samband med kom- munreformerna försvann kommunalförbunden successivt. Varje kommun kunde i större utsträckning klara sig själv. År 1985 fanns endast 19 kommunalförbund kvar (SOU 1996:137). Antalet har sedan dess ökat till 94 förbund 2007 (Rosén  Wikell 2007). Sedan det under 1997 blev möjligt att skapa gemensamma kommunala nämnder har denna form använts flitigt och 2007 fanns det totalt 70 stycken (Rosén  Wikell 2007). De flesta kommuner och lands- ting är numera medlemmar i en eller flera gemensamma nämnder och/eller kommunalförbund. Det kan också tas som indikation på att den enskilde huvudmannens förutsättningar för att ensam lösa sina uppgifter har försämrats. 
  
 Under de senaste fem åren har utvecklingen tilltagit ytterligare och baserat på data från SKL identifierar Fjertorp  Mattisson 
  
 987 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 (2013) följande förekomst av gemensamma (interkommunala) orga- nisationer i form av kommunalförbund, gemensamma nämnder och aktiebolag (avser förhållanden 2009 och 2010). 
  
 Tabell 1 Samverkansorganisationer 
  
 Samverkansform 
  
 Antal 
  
 Andel 
  
 Kommunalförbund 
  
 185 
  
 27 % 
  
 Gemensam nämnd 
  
 150 
  
 22 % 
  
 Bolag 
  
 357 
  
 52 % 
  
 Summa 
  
 692 
  
 100 % 
  
 Svenska kommuner samverkar i 692 olika organisationer. Av dessa utgör 185 kommunalförbund, 150 gemensamma nämnder och 357 olika typer av bolag. Följande noteringar kan göras (Fjertorp  Mattisson, 2013): 
  
 •Kommunalförbund används i första hand för samverkan kring verksamheter som är kopplade till näringsliv och infrastruktur- frågor. Av landets 290 kommuner är 228 involverande i sådan samverkan inom ramen för kommunalförbund. 
  
 •Gemensam nämnd som samverkansform används i första hand inom det administrativa området och inom vård och omsorg, framför allt i form av hjälpmedels- och patientnämnder. 
  
 •Det är mycket vanligt att kommuner (278 st) bedriver samver- kan kring med andra kommuner i bolagsform avseende affärs- verksamheter såsom avfallshantering, VA, energi, hamnar samt buss, bil och spårbunden trafik. 
  
 I en studie av skånska kommuners samverkan identifierar Duffy (2007) 190 olika interkommunala samarbeten. Mer- parten av dessa avser lös samverkan i form av avtal och överens- kommelser inom enskilda verksamheter. Mattisson  Fjertorp finner färre samarbeten (ca 130) i sin inventering avseende 2011. Denna har enbart riktats till ledande tjänstemän och de förhåll- anden de känner till. Skillnaden utgörs av de samarbeten som be- slutats lokalt i verksamheten. Totalt sett indikerar materialet att samverkan i de skånska kommunerna har ökat och att det sker sam- verkan inom alla kommunernas verksamhetsområden. Varje kommun 
  
 988 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 medverkar i en mängd olika samarbeten både i form av gemen- samma organisationer och i form av avtal och informella överens- kommelser. 
  
 Gay (2013) noterar att den kommunala strukturen idag prövas och många mindre kommuner har svårt att klara sitt upp- drag. För att undvika att slå samman kommuner framstår ökad samverkan som attraktivt både vad gäller aspekter både kring effek- tivitet och kring demokrati. Givet att det förefaller svårt att initiera samverkan behöver detta underlättas. Staten kan göra detta genom att ge statsbidrag till samverkanskonstellationer och inte enbart till enskilda kommuner. En annan åtgärd handlar om att underlätta utbyte och köp av tjänster mellan kommuner, t.ex. att lämna dele- gation till anställda i andra kommuner. Då detta som regel inte är tillåtet finns en risk att det bildas en mängd gemensamma organ (för att reglerna kräver det) som egentligen inte behövs. Därför behöver samverkan utan gemensamma organisationer underlättas. Det är enklare att en kommun köper (beställer/uppdrar åt) från en annan som kan utföra verksamheten. Detta skulle underlätta sam- verkan då parterna då inte behöver enas om målsättningen med samverkan eller om hur eventuella fördelar ska fördelas. Gay (2013) föreslår därför att man undersöker möjligheterna att genom ändringar i kommunallagen göra det enklare för en kommun att uppdra uppgifter åt (utföra uppdrag åt) en annan kommun. 
  
 4.3Vilka kommuner samverkar i gemensamma organisationer och varför? 
  
 I föregående avsnitt kan konstateras att svenska kommuner och landsting samverkar i stor omfattning och att det omfattar alla. Så- ledes förefaller det finnas goda anledningar att samverka. Histo- riskt har effektivisering och bättre resurshantering varit ett bra skäl att motivera reformer i kommunala organisationer. Detta gäller även samverkan och i Lee (2000) framgår att effektivisering är ett centralt motiv. Därutöver anförs också förhoppningar om att skapa kraft för utveckling och förnyelse. Detta är fortfarande skäl som förekommer. Sedan sekelskiftet nämns dock även kompetens- försörjning uttryckligen som ett centralt motiv till att samverka (Anell  Mattisson, 2009). Många kommuner och landsting har svårt att attrahera och rekrytera kompetent personal. Genom att 
  
 989 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 skapa större organisationer med mer omfattande verksamhet ökar möjligheterna att erbjuda intressanta arbetsuppgifter, både som specia- list och generalist. I undersökningen av de skånska kommunerna (Fjertorp  Mattisson, 2013) anförs kompetensförsörjning och kostnadseffektivisering som de två centrala motiven till samverkan. Det framförs emellertid också en rad andra skäl till samverkan. Flera kommuner betonar att ett viktigt syfte är att främja den lokala tillväxten. Syftet kan också vara att förbättra servicen till medborg- arna och skapa en mer likartad myndighetsutövning mellan närligg- ande kommuner, vilket man menar är ett sätt att säkra likabehand- lingsprincipen. Andra skäl som anges är att det är bekvämt. Det finns också politiska och kulturella syften som samverkan avser att främja. 
  
 Förutom de skäl som anförs är det också intressant att under- söka om det kan finnas strukturella förklaringar till vem som sam- verkar och varför. Fjertorp  Mattisson (2013) undersöker vilken kommun som samverkar med vem i form av en gemensam orga- nisation (kommunalförbund, gemensam nämnd och bolag). I studien testas ett antal bakgrundsvariabler utifrån deras förklaringsvärde avseende vem som samverkar och varför. Följande faktorer har ana- lyserats: 
  
 •Befolkningsutveckling 
  
 •Folkmängd 
  
 •Skattekraft/intäkter 
  
 • 
 Skattekrafts-/intäktsutveckling 
  
 •Kostnadsnivå 
  
 •Resultat 
  
 •Politiskt styre 
  
 •Kommuntyp 
  
 •Kommunstorlek 
  
 Det visar sig finnas få generella förklaringar i det undersökta materialet. Analyserna pekar dock på tre faktorer som i någon liten mån bidrar till att förstå variationen i antalet samverkansorganisa- 
  
 990 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 tioner som kommunerna ingår i, nämligen kommunstorlek, poli- tiskt styre och kommuntyp. 
  
 •Kommunstorlek (antalet invånare): Ju större en kommun är, desto fler samverkansorganisationer tenderar den att ingå i. 
  
 •Politiskt styre: Kommuner med borgerlig majoritet tenderar att ingå i färre samverkansorganisationer och att samverka inom färre verksamhetsområden än andra kommuner. 
  
 •Glesbygdskommuner: Glesbygdskommuner och kommuner i  
 glesbygds-regioner 
  tenderar att ingå i färre samverkansorganisa- tioner samt samverka inom färre verksamhetsområden än övriga kommuner. 
  
 Noteras bör att de tre faktorerna tillsammans förklarar 13 procent av variationen. 87 procent av variationen är fortfarande oförklarad och beror således på andra faktorer än de som undersökts. Den samlade bilden är därför att det är mycket svårt att identifiera generella förklaringar som på ett träffsäkert sätt fångar kommun- ernas olika benägenhet att samverka med varandra. Istället får vi nöja oss med att konstatera att kommuner i stor utsträckning samverkar med varandra och att de säger sig göra det på goda grunder. 
  
 4.4Samverkan i gemensamma organisationer – motiv och erfarenheter 
  
 Samverkan har förekommit under lång tid och intresset har ökat. Frågan är då i vilken utsträckning som eftersträvade effekter verk- ligen kunnat uppnås. Forskningen på området är lågt ifrån klar och entydig. Internationellt är de generella erfarenheterna av inter- organisatorisk samverkan att det är en komplicerad process som är svår att lyckas med, oberoende av bransch eller kontext (Huxham  Vangen, 2005). Riktas intresset mot den lokala samhällsnivån ges en bild av att det är allt mer angeläget, men besvärligt att lyckas med (Jones  Jones, 2005; Dollary et al. 2007; Entwistle  Mcconnell, 2005). 
  
 I Sverige finns många exempel på samverkan som varit igång länge och som uppfattas fungera. I samband med att kommunerna expanderade och byggdes ut ställdes de inför nya krav på kapacitet 
  
 991 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 och teknisk nivå (t.ex. miljömässigt). Många kommuner hade ingen kapacitet och de nya kraven innebar mycket stora investeringar i infrastruktur kring t.ex. vatten och avfallshantering. Då var förut- sättningarna goda för att skapa en ny organisation som gavs mandat att investera i en anläggning som sedan kunde försörja alla kom- munerna. Känntecknade för dessa projekt är att det finns stora och tydligt påvisbara fördelar och att den nya organisationen inte er- sätter någon befintlig kapacitet. Därmed fanns det en stor ekono- misk potential som var förhållandevis lätt att nå. Situationen i Sverige idag är emellertid annorlunda då det i allt väsentligt finns existerande kapaciteter och resurser för att klara uppgifterna. 
  
 Anell  Mattisson (2009) sammanfattar med att konstatera att de lätta vinsterna (stora som små) av samverkan redan har realise- rats. Sektorns utmaning är nu att under tilltagande knapphet på resurser utveckla organisationerna att klara även framtida krav. Att skriva avtal är då inte tillräckligt. Ska fördelarna kunna realiseras krävs en omfattande samordning och omstrukturering. Detta inne- bär att samverkan berör prioriteringar och enskilda intressen. Det krävs ett organ som har rätt att besluta och verkställa och det är inte realistiskt att tänka sig att kommuner klarar detta genom ömse- sidiga avtal (Gilmore, 2008). 
  
 Därmed ökar trycket på att samverka genom gemensamma organisationer. Detta kräver att parterna väljer en juridisk form. Skälen till att en särskild juridisk form valts har varierat över tiden beroende på hur lagstiftningen varit utformad vid den enskilda tidpunkten samt de lokala förutsättningarna i de samverkande kommunerna och landstingen. Till exempel skapades en mängd aktie- bolag under 1960- och  
 1970-talet 
  då det ansågs effektivt medan det skapats en mängd nya kommunalförbund och gemensamma nämnder sedan lagstiftningen reviderades 1998. I kommunerna är bolagi- seringar vanligt medan formen inte tillämpas lika frekvent inom landstingen. De erfarenheter som finns pekar emellertid i samma riktning inom både kommuner och landsting. 
  
 Argumentet för att välja formen kommunalförbund är att det är möjligt att skapa en ny gemensam organisation och att denna kan ha en tydligt identifierbar, men separat ekonomi. Det uppfattas finnas tydliga spelregler kring politisk representation och lagstift- aren har givit utrymme för flexibilitet vid val av styrform (fullmäk- tige eller direktion). Ett vanligt argument för att samverka i kom- 
  
 992 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 munalförbund är att detta upplevts ligga utanför LOU, dvs. det är möjligt för enskilda kommuner att lämna uppdrag och föra pengar till förbundet utan föregående upphandling. Under det senaste decenniet har detta anförts som ett avgörande skäl vid bildande av flera kommunalförbund (Knutsson  Mattisson, 2006; Mattisson  Jones, 2004; Anell  Mattisson, 2009). Formen anses fungera väl när antalet samverkande parter är många och/eller när det gäller större belopp. Totalt sett anses formen kommunalförbund fungera väl och de nackdelar som förknippats med kommunalförbund är generellt giltiga för all samverkan i form av en gemensam organisa- tion. För mindre uppgifter kan formen upplevas som otymplig (Anell  Mattisson, 2009). 
  
 Ett centralt motiv till att välja en gemensam nämnd är att den utgör en beslutsmässig enhet, men är mindre administrativt betung- ande än t.ex. ett kommunalförbund. I sina sammanhang har regel- verket uppfattats fungera väl. Det finns goda erfarenheter av att inrätta en gemensam nämnd för myndighetsutövning, kring admini- strativa funktioner eller kring kompetensförsörjning och rekryte- ring (Rosén 2003; 2005). Det finns även exempel på att service som t.ex. insamling av hushållsavfall utförs i en kommun på uppdrag av en annan, allt inom ramen för en gemensam nämnd (Jones  Lee, 2004). En gemensam nämnd förefaller mest lämpligt för färre antal parter. Då den gemensamma nämnden ekonomiskt sorterar in under värdkommunen och dennes balanskrav anses formen inte lämplig i investeringstunga verksamheter eller verksam- heter med stora risker. 
  
 Skälen till att välja att samverka i form av ett aktiebolag anges ofta vara att det stimulerar affärsmässighet. Bolagsformen uppges fungera väl för samverkan inom avgiftsfinansierade verksamheter (Knutsson  Jones, 2005; Anell  Mattisson, 2009). Brukar- avgifterna kan inte användas utanför den specifika verksamheten och när bolagets ekonomi inte är omedelbart sammanblandad med ägarnas blir konfliktytorna färre. I en skattefinansierad verksamhet kan en ägares specifika behov ”störa” helheten om övriga ägare inte samtidigt har samma behov. Det har också funnits en uppfattning bland praktiker att det inte går att lämna uppdrag till ett aktiebolag utan föregående upphandling varför formen inte är vanlig för skatte- finansierade verksamheter. 
  
 993 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 4.5Principiella frågor kring samverkan i en gemensam organisation 
  
 Tidigare har vi konstaterat att antalet gemensamma  
 (samverkans-) 
  organisationer ökar och det uppdrag dessa står inför handlar om att omstrukturera och utveckla. Många kommuner och landsting agerar under starkt förändringstryck som handlar om att både hålla eko- nomin inom tillgängliga ramar och samtidigt klara av att leverera. Utifrån forskningen kan konstateras att vi saknar kunskap om vilka effekter vi kan förvänta av en omstrukturering av befintliga verk- samheter genom en mer omfattande samverkan. 
  
 Vad gäller samverkan inom ramen för en gemensam organisa- tion finns det emellertid ett antal erfarenheter av generellt intresse. 
  
 Det är svårt att skapa en god politisk representation i den gemensamma organisationen. I många samverkansprocesser har det rapporterats om svårigheter för opposition och minoritet att erhålla representation och insyn i t.ex. en direktion eller styrelse (Rosén, 2005; Knutsson  Mattisson, 2006). För att råda bot på detta finns exempel på försök med att bredda basen och öka antalet repre- sentanter genom t.ex. kommunalförbund med fullmäktige. Handlar det endast om två samverkande parter har detta varit möjligt. Men när antalet samverkande parter ökat till fyra har situationen snabbt blivit otymplig och svårhanterlig (Mattisson  Jones, 2013). Utifrån en förväntan om att mer verksamhet i kommuner och landsting kommer att förläggas inom ramen för gemensamma orga- nisationer kommer detta att innebära utmaningar på både individer och på systemet. För individerna kommer det att ställa ökade krav på informationsöverföring mellan individer och instanser. Samtidigt kommer också frågan om transparens och spårbarhet att aktualiseras. På organisatorisk nivå kommer en ökad mängd gemensamma organ att bli mer administrativt krävande då beslut (möten) är beroende av varandra både inom den egna organisationen och i förhållande till andra (t.ex. vid budget, investeringar osv.). 
  
 Medborgarnära tjänster måste omgärdas med begränsningar när kompetens överförs till kommunalförbund eller gemensam nämnd. För att de direktvalda ska kunna ta sitt ansvar gentemot väljarna är det centralt vilka frågor som ska beslutas i varje medlems fullmäk- tige och vilka som kan beslutas inom den gemensamma organisa- tionen (Rosén  Robbins, 2007). I takt med att verksamhet överförs 
  
 994 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 till och utförs av gemensamma organisationer kommer insyn och transparens att försvåras. Det blir fler instanser att följa och den egna kommunen/landstingets del i en process kan vara svår att ur- skilja. Därmed kompliceras frågor kring politiskt inflytande och ansvarsutkrävande. 
  
 Inom ramen för skattefinansierade verksamheter kan det vara svårt att fördela resurser och insatser. Även om det finns rationella skäl att verka i en större organisation tenderar (eller ska) varje kommuns eller landstings politiker i huvudsak se till att få behoven tillgodosedda för sina medborgare. Tradition och historik kan göra att krav och behov varierar mellan olika kommuner/landsting vilket behöver hanteras inom ramen för en gemensam organisation. Gene- rellt är lärdomen att det är krävande att samverka om skattefinan- sierade politikområden med påtaglig lokal prägel. För att lyckas med detta krävs att parterna explicit definierar förutsättningar för styrning av den gemensamma organisationen och dess relationer till medlemskommunerna (Mattison  Jones, 2005; Knutsson  Mattisson, 2006). Behovet för varje kommun och landsting att kunna påverka nivån på kostnader och kvalitet driver utvecklingen mot att samverkansorganisationerna blir allt mer av en gemensam utförare. Då kan stordriftsfördelar realiseras i produktionen medan varje enskild huvudman i varje situation kan välja att beställa precis så mycket som önskas. Detta upplevs problematiskt på åtminstone två sätt. Dels skapar det problem vid dimensionering kring produk- tion och investeringar då det är svårt att förutse löpande priorite- ringar och omfördelningar i de olika kommunerna/landstingen. Dels kan det vara osäkert hur väl det ligger inom ramarna för LOU. 
  
 I både kommuner och landsting ökar förekomsten av valfrihet och kundval (LOV). Valfrihetssystemen i sig innebär att det blir svårt för kommuner och landsting att dimensionera sin egen kapa- citet. Förutsättningarna för ekonomisk styrning vid inslag av kund- val när anslagen följer medborgaren komplicerar situationen. När t.ex. elever fritt får välja skola är det söktryck och elevströmmar som styr vart medel allokeras och vilka strukturella anpassningar som därmed behöver göras (Rosén  Robbins, 2007). 
  
 Rosén  Robbins (2007) noterar att aktiviteten i samspelet mellan respektive kommun och den gemensamma organisationen varierar. I verksamheter som är politiskt känsliga eller av stor finansiell om- fattning är representationen från medlemskommunerna mer aktiv. 
  
 995 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Vård, omsorg och sjukvård är exempel på verksamheter där varje huvudman aktivt bevakar sina intressen och där det kan visa sig svårt att finna gemensamma lösningar. Förekomsten av särskilda krav och villkor för enskilda parter riskerar därmed att eliminera mycket av de eftersökta stordriftsfördelar som var grunden för samarbetet. 
  
 Det har visat sig svårt att samverka inom verksamheter som kräver anläggningar som är explicit avsedda för en enskild kommun eller landsting (t.ex. ledningsnät för vattenförsörjning) och dess medborgare. Historiskt har interkommunal samverkan bl.a. avsett kapitalkrävande investeringar som försörjer alla parter (t.ex. avfalls- hanteringsanläggning eller reningsverk). Detta har inneburit tydliga ekonomiska fördelar utan att begränsa någons handlingsfrihet. Det senaste decenniet har det emellertid gjorts försök att inom kom- muner även samverka om teknisk infrastruktur som kräver investe- ringar som uteslutande är avsedda för en kommun. För att kunna särskilja den enskilda kommunens andel i det gemensamma (och samtidigt undkomma reglerna inom LOU) har olika administrativa konstruktioner valts. 
  
 I Bergslagens kommunalteknik (BKT) behöll varje enskild kom- mun ägande över sina tillgångar och hade därmed att besluta om investeringar och taxor. BKT utförde sedan i varje ägarkommun enligt det uppdrag man fått från respektive kommun. I andra sammanhang har kommuner och landsting strävat efter en högre grad av inte- gration/samordning och därför gått längre. Man har även samlat alla tillgångar i en gemensam organisation. En vanlig lösning har blivit att skapa en gemensam organisation som svarar för utförande men på uppdrag av respektive ägare. Ett exempel är VA SYD som svarar för vatten och avlopp i fyra kommuner (Burlöv, Eslöv, Lund och Malmö) och som leds av en styrelse under ett förbundsfullmäktige. När förbundet bildades valde man emellertid också att inrätta en s.k. ägarnämnd för varje kommun  
 (va-kollektiv). 
  Ägarnämnden utses av, och riktar sig enbart till, den egna kommunen och har att be- sluta om investeringar, prioriteringar och taxor för det egna kollek- tivet. Konstruktionen har fördelar i att varje ägare kan råda över vad som händer inom sitt kollektiv och inom sitt geografiska om- råde. Samtidigt aktualiserar det problem kring enhetlighet och identitet. Om varje kommun (kollektiv) själv önskar välja kvalitets- nivå och prioriteringar kan det framstå som otydligt vad organisa- 
  
 996 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 tionen står för. Vilken kvalitet erbjuder VA SYD (olika för de olika kollektiven eller?) och vilka är deras karakteristiska kännetecken? Om ägarnämnderna inte lyckas samordna sina ambitioner kommer det att ges en mycket splittrad bild av organisationens ambitions- nivå och kvalitet. Detta gäller, dels internt då det blir svårt att veta vad man ska åstadkomma, dels externt för det blir svårt att uppfatta vad organisationen står för. Å andra sidan, om dessa samordnas för mycket upplevs ägarnämnderna sakna inflytande eftersom mycket redan är bestämt, dvs. det upplevs inte som meningsfullt att sitta i en ägarnämnd (som är den instans som i huvudsak ska representera den egna kommunens eller landstingets abonnenter). 
  
 En annan problematisk konsekvens av ägarnämnder (eller andra motsvarigheter) är att det blir många olika politiska forum med snarlika uppgifter inom samma organisation. Dessutom är det del- vis olika individer som sitter i de olika organen vilket riskerar att antingen upplevs som att saker upprepas, eller som att det saknas information. För ledningen uppfattas det också som administrativt betungande att närvara vid många olika politiska möten med snar- likt innehåll. Det upplevs som onödigt krävande, och kostsamt i förhållande till vad det upplevs ge. Sammantaget kan konstateras att rollerna ännu inte satt sig kring konstruktionen med ägar- nämnder inom VA SYD (Mattisson  Jones, 2013). 
  
 Mot bakgrund av att det bildas allt fler gemensamma organisa- tioner framstår det som intressant att närmare följa hur dessa kom- mer att ledas politiskt och hur styrningen utformas praktiskt. I fall där aktiviteter och tillgångar enbart kan användas i en kommun eller landsting kommer det att bli avgörande att finna procedurer för att finna vad som är gemensamt och att därutöver fördela in- satser, investeringsnivåer och besluta om taxor. Ska samverkan kunna realisera de fördelar som eftersöks krävs ett större mått av översikt och integration så att beslut och prioriteringar sker med beaktande av helheten. Ju fler parter som samverkar desto större risk (sannolikhet?) att en enskild kommunal huvudman upplever det som en försämring (kostnadsökning eller kvalitetsförsämring), vilket lokala politiker får svårt att motivera på sin hemmaplan. 
  
 Avslutningsvis kan också nämnas att balanskravet endast gäller den kommunala förvaltningen. Att kommuner och landsting i ökad omfattning driver verksamheter i gemensamma organisationer inne- bär också att en större del sorterar utanför den enskilda kom- 
  
 997 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 munens balanskrav (som avser kommunens förvaltning och inte kommunkoncernen som helhet). I de fall kommuner och landsting samverkar inom ramen för ett kommunalförbund omfattas detta i sig av balanskravet. Detta gäller dock endast för förbundet som helhet och inte för enskilda kollektiv inom t.ex. vatten eller avfall. I de fall samverkan sker i form av aktiebolag faller det helt utanför balanskravets reglering. 
  
 998 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 5 Högsta tjänstemannen – chefens roll? 
  
 En fråga av särskilt intresse i utredningen avser kommunchefens och landstingschefens roll och arbetsuppgifter. Kommunchefen eller landstingschefen utgör en länk mellan politiken och förvalt- ningen. Utgångspunkten är att uppgiften handlar om att vårda hel- heten och se till att olika professioner och särintressen balanseras när organisationen utför sina uppgifter (i enlighet med den poli- tiska viljan). 
  
 En beskrivning är att kommunchefen arbetar inåt, mot den egna kommunala förvaltningen, i nära relationen med ledande politiker (Jonsson et al. 2002). Även om det konstateras att kommunchefen ägnar sig åt många olika uppgifter drar författarna slutsatsen att det huvudsakliga intresset ägnas åt kommunens uppgift som serviceleve- rantör. Rollen handlar om att leda serviceproduktionen eller vara verksamhetsproffs. 
  
 Denna roll är emellertid inte statisk. En longitudinell studie av kommundirektörens (kommunchefens) roll indikerar att denna har förändrats över tiden (Cregård  Solli, 2011). Från att ha haft ämbetsmannafokus kännetecknas den allt mer av att vara en pro- fessionell ledarroll. Uppgifterna präglas allt mer av att handla om utveckling, strategi, samhälle och visioner. Kommunchefen funge- rar idag som en strategisk ledare som ansvarar för en stor organisa- tion med omfångsrik verksamhet och lång historia. Yrkesrollen och innehållet i uppgifterna har förändrats och blivit mer strategiska. När författarna målar ut tendenserna framåt konstaterar de att kommundirektörsrollen allt mer kommer att handla om att hantera helheter, skapa kontakter och koppla ihop nätverk samt arbeta med strategisk samhällsutveckling. Vad som är oklart är emellertid hur alla dessa förändringar påverkar relationen till strategiskt placerade politiker. Författarna konstaterar att detta är en fråga som för när- varande saknar svar och behöver utredas vidare. 
  
 I det nationella kommunforskningsprogrammet (Natkom) har ett antal studier gjorts kring samarbetet mellan ledande politiker och ledande tjänstemän, särskilt i situationer som uppfattas som besvärliga. Utgångspunkten är att politikerna har att agera utifrån sina politiska mandat medan tjänstemän förväntas vara tillsatta på sina yrkesmässiga meriter. En grundläggande fråga gällde vad som karakteriserar ett gott samarbete och vilka besvärligheter som kan 
  
 999 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 ställa till det i denna relation. Jonson et al. (2012) identifierar ett antal idealbilder av hur samarbetet bör gå till för att fungera. Dessa idealbilder har emellertid också baksidor. Och när det inte fungerar uppstår påfrestningar. Författarna benämner detta ”dilemman i sam- arbetet”. Ett dilemma är ”en valsituation som man har att handskas med förutsättningar, för samarbete, förutsättningar som inte pekar ut några självklara val och som erbjuder möjligheter, men som också kan leda till bekymmer beroende på hur man väljer att handskas med dem” (Turner, et al, 2012:7). Författarna identifierar tre olika sorters dilemman. 
  
 Rolldilemmat följer av att samarbetet mellan ledande politiker och tjänstemän inte är reglerat i kommunallagen. Principiellt finns en föreställning om att politikerna ska ägna sig åt  
 vad-frågor 
  medan tjänstemännen ska ägna sig åt  
 hur-frågor. 
  I praktiken går det inte att helt särskilja rollerna utan det blir överträdelser åt båda hållen. Hanteras dessa på rätt sätt skapar de en ”gyllene zon” för lärorikt samarbete. Detta kräver bl.a. saker som tillit, förtroende, informell kommunikation och tydliga mål. Klarar parterna inte av att skapa dessa saker kommer detta dilemma att skapa problem i samarbetet. 
  
 Relationsdilemmat handlar om människor och mänskliga rela- tioner. Det är inte enbart två funktioner som ska samarbeta utan två individer vilket också ställer krav på t.ex. personkemi. Fungerar det väl svetsas individerna samman över tiden. Det kan vara positivt av exekutiva skäl, men skapar samtidigt otydlighet vid t.ex. utkräv- ande av ansvar. Vissa konstellationer varar under många år vilket kan ställa till det vid t.ex. majoritetsskiften. 
  
 Helhetssynsdilemmat följer av problem att å ena sidan hantera situationen som helhet i kommunen och å andra sidan hantera förutsättningarna inom enskilda verksamheter. Problematiken är klassisk. Å ena sidan behövs central kontroll och överblick för att vara effektiv. Hög grad av centralisering skapar avstånd till verk- samheten men frigör kapacitet för att arbeta med kommunens eller landstingets övergripande färdriktning. Å andra sidan är specifika kunskaper om verksamheten och närhet till avnämare avgörande för att kunna utveckla och förnya. Problematiken är väl känd och klassisk i litteraturen om styrning. 
  
 Genom att benämna dessa samarbetsdilemman för vad de är, uppmärksammas parterna på de förutsättningar de står inför. Först då kan de genom dialog och medvetenhet gemensamt arbeta med 
  
 1000 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 dem så att de inte övergår i samarbetsbekymmer. Slutsatsen är att dilemmat inte kan lösas men hanteras genom medveten och löpande dialog. Detta är också en slutsats som stöds av Bergström et al. (2008). 
  
 Därmed är det intressant att undersöka vilka utgångspunkter som ledande politiker och tjänstemän baserar sina arbetsrelationer på. Å ena sidan kan de välja att diskutera och enas om roller och former för samspel som ett sätt att organisera sin relation. Å andra sidan kan de bygga relationen successivt kring s.k. personkemi och gradvis bygga upp ett förtroende. I Hellström et. al. (2013) ana- lyseras dessa frågor. Materialet indikerar att det ser olika ut i olika kommuner beroende på vilken praxis som utvecklats i respektive relation. Författarna slår emellertid fast att det finns risker att bygga relationen på personliga egenskaper mellan enskilda individer. ”Det blir bräckliga konstruktioner baserade på personskiften” (Hellström et al. 2013:27). Genom att istället basera relationen på tydligt dis- kuterade roller minskar beroendet av enskilda individer, och där- med risken. Slutsatsen blir att det behövs rolldiskussioner mellan ledande politiker och tjänstemän för att såväl konstruera rollerna såväl som att gestalta dem så att de kan professionaliseras. Noter- bart är också att dessa diskussioner behöver föras löpande och i takt med att omgivning och förutsättningar förändras. Agerar part- erna utifrån en föreställning om att det ska göras en gång när sam- arbetet initieras, blir samarbetet stelt och okänsligt för idéer utifrån. 
  
 Det finns emellertid en risk att relationer och samarbeten som blir för stabila och trygga kan leda till förnyelsesvårigheter. Thornton (2013) noterar att det i kommuner med uttalade målsättningar om stabilitet och samförstånd tappades fokus på idéer och visioner framåt. Det krävs att nya idéer och visioner hela tiden diskuteras och bryts mot varandra. Nya tankar utvecklas bäst i dessa bryt- ningar. Nödvändig stabilitet följer av att man löpande lyckas eta- blera samförstånd kring visioner och åtgärder. Detta kräver respekt från alla, ett öppet klimat för kommunikation och ett mått av mång- fald i kommunledningen. 
  
 I en studie av engelska förhållanden konstaterar Lane. al. (2008; 2010) att omgivningens förutsättningar för kommunernas verksamheter påverkar benägenheten att byta chefer. Deras studie indikerar att väl presterande kommuner, eller kommuner med god resurstillgång, hade en relativt låg omsättning på chefstjänstemän, både hos den högsta ledningen såväl som på enhetsnivå. Däremot 
  
 1001 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 fanns inga belägg för att byte av parti i den politiska ledningen per automatik innebar en ökad sannolikhet för att ledande tjänstemän på någon nivå ska bytas ut. Vidare konstateras också att samman- sättningen av ledningsgrupper på olika nivåer är en fråga som hanteras oberoende av den politiska ledningen (Boyne et. al, 2008). Slutsatserna stöds även av en annan undersökning av engelska förhållanden (Young, et al. 2009) Implikationen av ovanstående är att vissa kommuner är mer i farozonen för chefsrotation än andra. En kategori är kommuner med ogynnsamma förutsättningar vad gäller struktur, behov och ekonomi. En annan kategori är kommu- ner vars prestationer är ifrågasatta eller anses undermåliga av externa intressenter som t.ex. myndigheter. I båda dessa typer av kommu- ner förefaller det finnas en tydligt ökad risk för chefsbyten. Å andra sidan varnar författarna för situationer där kraven blir för låga eftersom det reducerar drivkrafterna för dynamik för mycket. Risken är då att det tar för lång tid att inse behov av förändring och att nödvändiga skiften kommer för sent. Resonemanget liknar det som förs av Hellström et al. (2012). 
  
 Sammanfattningsvis kan konstateras att det inte är självklart hur samspelet mellan den politiska ledningen och den ledande tjänste- mannen ska se ut. Relationen kännetecknas av ett antal inne- boende, i sig motstridiga, förutsättningar som inte har någon tydlig ’lösning’, dvs. det finns inget entydigt sätt att etablera relationen på. Individuella karaktärsdrag (s.k. personkemi) och strukturella förutsättningar kring organisationen ger stor variation. Varje rela- tion definieras av de parter som ingår. Konklusionen utifrån svenska förhållanden är att det krävs en regelbunden dialog. Genom samtal kan roller konstrueras och gestaltas så att de kan professionaliseras. Dessutom behöver dialogen ske löpande (eller med regelbunden- het) så att anpassning sker i takt med förändringar i förutsättningar och omgivande förhållanden. I situationer där organisationen är ifrågasatt eller under press, är det svårare att föra dessa dialoger vilket ökar riskerna för att inneboende konflikter (dilemman) blir avgörande problem i relationen. 
  
 1002 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 6 Avslutande reflektioner 
  
 6.1Sammanfattande konklusioner 
  
 De senaste två decennierna har offentliga verksamheter i Sverige och internationellt genomgått stora förändringar. Även om det förekommer variationer är det två grundläggande utmaningar som återkommer. Den första avser de resurser som de offentliga orga- nisationerna disponerar. Det blir allt svårare att klara det offentliga uppdraget givet de medel som står till buds. En andra utmaning avser omgivningens förtroende för de offentliga huvudmännen. Deras förmåga att hantera sina uppgifter på ett effektivt sätt ifråga- sätts och allt mer uppmärksamhet riktas mot att jämföra offentliga organisationers prestationer med andra aktörer. Totalt sett har ut- vecklingen satt fokus på de offentliga organisationernas sätt att lösa sitt uppdrag. 
  
 Svårigheterna har resulterat i omfattande reformer inom kom- muner och landsting. Många av dessa initiativ härstammar från idéer inom NPM med ökat fokus på att mäta och följa upp intern effektivitet samt ett ökat användande av konkurrens och marknads- mekanismer. Utifrån de studier och utvärderingar som gjorts kan konstateras att det finns invändningar mot NPM som övergripande idé för organisation av offentliga verksamheter. Samtidigt finns det enskilda instrument och tekniker som visat sig fungera väl när de tillämpats på rätt sätt. Sammantaget kan dock konstateras att det efterfrågas nya idéer och koncept för hur offentliga (kommunala) verksamheter ska organiseras. Det är inte hållbart att ge överdrivet fokus på intern effektivitet. Även om varje del presterar mer gör detta ingen nytta om inte alla aktiviteter passar ihop. Och från medborgarnas perspektiv är det en central uppgift för den offent- liga huvudmannen att se till att det samlade utfallet blir gott. Dess- utom finns invändningar mot att jämställa medborgare med kunder då detta i grunden är helt olika saker. 
  
 Mot denna bakgrund efterlyses alternativa tankefigurer för offent- liga organisationer. En tanketradition föreslår byråkratins förmågor som utgångspunkt. The  
 Neo-Weberian 
  State (NWS) fokuserar på hierarkins förmåga att genom byråkratisk styrning samordna de offentliga organisationernas aktiviteter. Detta ger ett ökat fokus på hur aktiviteter utförs och av vem, i motsats till tidigare  
 (NPM-) 
  reformer som ensidigt intresserar sig för utfallet. Ansatsen siktar in 
  
 1003 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 sig på att skapa en byråkrati som orienteras mot medborgarna och att fylla en roll i samhället (snarare än inåt och professionernas utveckling oberoende av medborgarna). Hur detta ska gå till, eller i vilken omfattning, är upp till aktörerna att söka sig fram till. Det uppfattas emellertid som angeläget att vända intresset mot den offentliga byråkratin och dess funktion för medborgarna. En annan tanketradition tar fasta på styrning av relationer. New Public Governance (NPG) intresserar sig för den offentliga organisa- tionens roll och menar att det handlar om styrning av nätverk. En offentlig organisation kan inte påverka sina prestationer själv utan utfallet är beroende av aktiviteter och resurser från många olika aktörer. Centralt för huvudmannen är då att hantera relationer och intressenter så att nätverket totalt sett klarar uppgiften. 
  
 Sammantaget kan konstateras att det finns en motreaktion mot marknadslösningar, kunder och management. Flera forskare efter- lyser en mer interaktiv offentlig förvaltning som står upp för del- tagande, medverkan och medborgare snarare än effektivitet, indi- viduella preferenser och egennytta. Utifrån utvecklingen i Sverige förefaller det rimligt att i högre utsträckning tänka i termer av nätverk och relationer. Idag ser vi fler beroenden till andra parter, privata såväl som offentliga, utanför de kommunala organisation- erna, något som avgör både uppdragets art, verksamhetens inrikt- ning och förutsättningarna för att producera. Detta gäller såväl traditionella verksamheter inom kommuner och landsting som frågor kring tillväxt och utveckling. Mycket av styrkoncepten inom NPM kommer att finnas kvar men sammanhanget för hur de tillämpas kommer att bli annorlunda. 
  
 När kommuner och landsting väljer att organisera en verksamhet i aktiebolag görs detta huvudsakligen av effektivitetsskäl. Bolagets ledning struktureras enligt aktiebolagslagen vilket anses mer effek- tivt och i mindre omfattning utsatt för politisk detaljstyrning. Dessutom upplevs det fördelaktigt att hålla bolagets ekonomi tyd- ligt åtskild från andra kommunala verksamheter. För investerings- tunga verksamheter kan detta t.ex. skapa en tydligare och mer lång- siktigt utrymme för underhållsåtgärder. Sammantaget upplevs bolags- formen ge fördelar i investeringstunga verksamheter och/eller i avgiftsfinansierade verksamheter. För verksamheter med högt poli- tiskt prestigeinnehåll (vanligen skattefinansierade) är intresset för bolagsformen emellertid fortfarande begränsat. Ett annat område 
  
 1004 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 när bolagsformen är lämplig är vid samarbeten mellan offentliga och privata aktörer som då kan avgränsa tillgångar från annat, men ändå äga dem gemensamt. 
  
 Konkurrensutsättning är idag etablerat och mindre ideologiskt laddat än det var i början av  
 1990-talet. 
  Även om det finns anek- dotiska indikationer på vad som fungerar bra och vad som inte fungerar, så saknas fortfarande systematiska underlag kring vilka effekter det ger. De indikationer som finns antyder att tonvikten framför allt legat på att göra saker billigare framför att utveckla utbudet och göra saker bättre. Ett resultat är dock att systemet öppnats för nya aktörer vilket givit ett mer varierat utbud (i de områden underlaget är tillräckligt stort för att bära flera aktörer). En fördel med denna större flora av aktörer är att den kan erbjuda ett bredare och mer differentierat utbud än en kommunal produk- tionsorganisation. För en enskild individ kan detta därmed inne- bära stora fördelar. Då kommuner och landsting står under starkt (tilltagande?) förändringstryck finns det inget som talar för att denna typ av reformer kommer att avta. 
  
 Utvecklingen i Sverige visar att samverkan är vanligt. Problemen med att klara sina uppdrag gör att kommuner och landsting lägger allt större kraft på att samverka och agera samfällt. Det finns inga tydliga mönster för vilka kommuner och landsting som samverkar med varandra. Istället förefaller alla typer av kommunala huvudmän vara involverande i samverkan och att detta kontinuerligt ökar i omfattning. Kommunens och landstingets geografiska gränser ifrågasätts allt mer och de olika huvudmännen visar ett tilltagande intresse för att göra gemensam sak. Även om alla typer av sam- verkansformer ökar, är det påtagligt att det nu skapas många nya organisationer för att hantera gemensamma ändamål. Dessa innebär en prövning för de kommunala organisationerna som då agerar i en annan kontext än inom sitt geografiska territorium. Erfarenheterna visar att det fungerar väl att samverka så länge det går att skilja ut (och särredovisa) enskilda kollektiv (kommuner eller landsting) och deras kostnader (och intäkter). Då fungerar beslut och ansvars- utkrävande fortfarande. För skattefinansierade verksamheter där samverkan kan innebära gemensamma resurser och gemensamma prioriteringar blir detta mer komplicerat. Det finns en tydlig vilja att samverka så länge det ger påvisbara fördelar för alla. I de sam- 
  
 1005 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 verkanslösningar när fördelarna inte är jämt fördelade mellan part- erna har det visat sig mycket svårare att komma överens. 
  
 Vad gäller samspelet mellan högsta tjänsteman och den politiska ledningen är det inte självklart hur detta kan struktureras. Forsk- ningen pekar på att det finns ett gränsland mellan politik och verk- ställande och att detta kännetecknas av ett antal inneboende kon- flikter (dilemman) kring hur gränsen kan dras. Det förefaller inte finnas några lösningar på hur dessa dilemman kan hanteras utan det handlar istället om att föra en dialog kring hur rollerna kan defini- eras och samspelet utformas. Då förutsättningarna löpande föränd- ras finns mycket som talar för att dialogen kring roller och samspel behöver föras löpande, eller åtminstone med regelbundenhet. 
  
 6.2Tendenser framåt 
  
 Alla tecken talar för att kommuner och landsting även framöver står inför omfattande utmaningar för att klara sina uppdrag. Givet den tillgängliga mängden resurser i relation till vad som ska utföras kommer dessa organisationer även framöver att stå under ett kraftigt omvandlingstryck. Allt pekar på att sektorn står inför grundlägg- ande förändringar av struktur och arbetsmetoder. 
  
 Det finns idag en omfattande flora av ansatser och alternativ att utgå ifrån när kommuner och landsting har att utforma organisa- tion och styrning. Vart och ett av dessa har sina förtjänster och brister. Erfarenheterna visar att det inte finns något enskilt koncept eller någon enskild modell som kommer att lösa problemen eller hjälpa sektorn att klara sina utmaningar. Istället pekar forskarna på att situationen blir allt mer komplex och mångfacetterad vilket kräver lokal anpassning. Det handlar om att i varje given situation välja vad som är mest lämpligt utifrån den (allt bredare) palett av instrument som finns tillgängliga. Lapsley et al. (2012) menar att det handlar om ett ”complex landscape” där det blir mer av allt. Vi kommer att se en fortsatt användning av alla instrumenten kring marknadsorientering och prestationsmätning men istället för att arbeta endimensionellt, kommer det att handla om att se saker fler- dimensionellt. Det blir fler beroenden till andra aktörer. Inom de verksamheter som traditionellt betraktas tillhöra kommuner och landsting kommer dessa i högre grad vara beroende av resurser och 
  
 1006 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 insatser från andra aktörer. Huvudmannens roll blir mindre präglad av att vara producent och mer inriktad på att styra och leda en verksamhet i samspel med andra. Därmed kommer ett tydligare fokus på att agera i forum och nätverk (via marknad eller via andra former) vilket kommer att förändra sammanhanget för de olika  
 NPM-instrumenten. 
  
 En annan påtaglig trend gäller resursknapphet (austerity). Det är påfallande tydligt, både i Sverige och internationellt, att resurs- åtgången är ett problem och att fler aktiviteter behöver passas in inom den tillgängliga resursramen i såväl kommuner som landsting. Det finns inga signaler om att uppdragen kommer att minska så det kommer att handla om vilket utrymme det finns att ha egna lokala ambitioner givet utrymmet. Överdrivet fokus på att spara och redu- cera riskerar att skapa organisationer som är rustade för effektiv industriell produktion men inte för att klara den offentliga orga- nisationens uppdrag (Lapsley et al, 2012; Radnor  Bender, 2013). 
  
 När resursåtgång blir en allt mer central faktor blir det svårt för kommuner och landsting att hålla den kapacitet och den kompe- tens som krävs. Detta tvingar dem att i större utsträckning söka dessa externt för att klara uppgifterna. Därmed ökar möjligheterna att åstadkomma saker, men samtidigt ökar också beroendet till andra. Därmed närmar man sig en ömsesidig nätverksstruktur. Den enskilda offentliga organisationen som enhet kommer att bli allt mindre intressant. I en sådan situation är framgång istället avhängigt det nätverk som organisationen ingår i och vilka relationer som kunnat etableras. Det är inte vad den enskilda enheten kan prestera, utan det totala systemets leveransförmåga. Förmågan att bilda nätverk och allianser och nätverk i rätt sammanhang blir avgörande. På samma sätt betonas också förmågan att välja lösning och struk- tur som passar för den enskilda situationen, dvs. inte tillämpa samma koncept och idé inom alla verksamheter. 
  
 6.3Krav på kommunallagen 
  
 I denna rapport konstateras att kommuner och landsting står inför besvärliga utmaningar som kommer att kräva förändringar, mer eller mindre genomgripande, för de befintliga organisationerna. Är denna utveckling möjlig inom kommunallagen? 
  
 1007 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 När den nuvarande lagstiftningen infördes var ett motiv att ge kommuner och landsting stor frihet att utforma sin interna orga- nisation efter behov. I efterhand kan konstateras att denna möjlig- het har utnyttjats och det idag finns en stor variation mellan olika huvudmän. Enligt de källor som refereras i denna rapport kan kon- stateras att det endast är i begränsad omfattning som forskning om organisation och styrning explicit diskuterar eller problematiserar lagstiftningen. Det finns t.ex. inga studier som uttryckligen anger problem eller svårigheter med den nuvarande lagstiftningen eller anger den som ett hinder för en effektiv verksamhet. Däremot be- rörs innehållet i den i ett antal olika sammanhang och under senare tid ofta i relation till tekniker/koncept relaterade till NPM. Genom att skapa företagslika förutsättningar aktualiseras flera grundlägg- ande kommunala principer kring likställighet och självkostnad i olika sammanhang. Företag (producenter) har att maximera det ekono- miska utbytet av sin verksamhet och en kritisk del för att lyckas med detta är att man segmenterar avnämarmarknader och/eller differen- tierar sin prissättning. Även om gränserna testas löpande i praktiken, görs inga antydningar i de studier som refereras här att kommunal- lagen uppfattas som orimlig eller i sig är ett hinder. På samma sätt har många frågor aktualiserats kring uppföljning och utkrävande av ansvar i relationen till  
 icke-kommunala 
  utförare. Detta har hanterats i ett särskilt betänkande inom utredningen. 
  
 Ett centralt tema i den utveckling som sker idag handlar om de gränser som omger verksamheterna i kommuner och landsting. I vissa fall handlar det om gränser mellan enheter/avdelningar inom huvudmannens organisation. I andra fall handlar det om gränser till andra huvudmän som antingen har motsvarande eller komplette- rande verksamheter. Forskningen indikerar att organisationerna på den lokala samhällsnivån i tilltagande grad kommer att ha utbyten med, och vara beroende av, andra offentliga huvudmän och andra organisationer. Det nuvarande systemet kommer att testas allt mer i takt med att kommuner och landsting blir beroende av andra och det handlar bl.a. om utbyten av olika slag. Det kan handla om pro- duktionsresurser i form av kompetens eller utrustning som huvud- mannen anlitar och/eller betalar för. En annan typ handlar om att auktorisera/legitimera aktörer inom nätverket för att samordna insat- ser från många olika parter (eller som kan erbjuda medborgarna service). En tredje typ av utbyte rör information och informations- 
  
 1008 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 givning, dels inom traditionella kommunala tjänster (service), dels inom områden som näringslivspolitik och tillväxtfrågor. Alla ut- byten sker över olika typer av gränser vilket aktualiserar frågan om den legala inramningen för detta. Enligt kommunallagen finns inga hinder mot att kommuner och landsting anskaffar och nyttjar re- surser från andra organisationer så länge verksamheten ligger inom den kommunala kompetensen. 
  
 Förutom fysiska resurser och finansiella medel kan ett ökat ut- byte med andra aktörer också avse information. Ett ökat antal konstellationer där t.ex. offentliga och privata intressen gör gemen- sam sak innebär också att dessa parter kommer att dela information i ökad omfattning. Kommunallagens offentlighetsprincip kan här krocka med privata intressen av att skydda t.ex. företagshemlig- heter. Ett exempel är när kommuner och/eller landsting, ensamma eller i samverkan med andra aktörer, skapar organisationer för att stimulera/stödja nyföretagande eller affärsutveckling. Organisatio- nen kommer då i kontakt med företagsintern information som i princip därmed blir offentlig. Detta riskerar att hindra samarbeten av detta slag mellan offentligt och privat. Utifrån en föreställning om att kommuner och landsting i ökad omfattning kommer att samspela med andra aktörer i mer nätverksliknande konstellationer, finns risk att denna problematik blir ett mer generellt fenomen i sådana sammanhang. 
  
 En annan aspekt på samverkan med andra aktörer följer av att samhället globaliseras vilket utmanar principen om det geografiska territoriet. I takt med att den enskilda kommunen/landstinget blir mer beroende av omvärlden skaffar man sig intressen utanför det egna territoriet. När det gället frågor kring tillväxt och regional ut- veckling finns beroenden till investeringar i t.ex. järnväg och motorväg utanför det egna territoriet. Till exempel är många kommuner i stockholmsregionen intresserade av det s.k. tredje spåret i Stockholm eftersom förbättrade kommunikationer också stärker den egna attraktiviteten. Frågan är om det finns anledning att se närmare på de juridiska förutsättningarna för investeringar av detta slag. 
  
 Ett ökat samspel med andra organisationer, ofta i form av gemensamma organisationer, aktualiserar också frågor kring inflyt- ande, ansvar och ansvarsutkrävande. I kommuner och landsting som deltar i många olika konstellationer av interkommunala samarbeten flyttas många avgöranden till beslutsforum utanför den egna orga- 
  
 1009 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 nisationen. Erfarenheterna indikerar att den enskilda huvudmannens inflytande i gemensamma organ baseras på färre individer och färre mandat, vilket riskerar att försämra förankring i, och inflytande från, den enskilda kommunen eller landstinget. Vad gäller ansvars- utkrävande pekas på behovet att parterna tydligt specificerar vilka frågor (eller typ av frågor) som ska beslutas om gemensamt och vilka som fortfarande sorterar under det egna fullmäktige. Infor- mationsöverföring och ansvarsutkrävande baseras idag på att det är samma individer (personer) som sitter både i den egna organisa- tionens fullmäktige och i den gemensamma organisationen. 
  
 En ökad samverkan inom ramen för gemensamma organisatio- ner aktualiserar också en fråga kring utformning av balanskravet. Detta avser den kommunala förvaltningen och inte kommun- koncernen som helhet. Beroende på vilken juridisk form som väljs för den gemensamma organisationen kommer denna att beröras balanskravet i varierande grad. En gemensam nämnd ingår i värd- kommunens redovisning medan ett kommunalförbund regleras som en egen enhet. Aktiebolag omfattas inte alls. Därmed avgör formen (inte försörjningen i sig) om verksamheten regleras av balanskravet eller ej. Sett utifrån lagstiftarens perspektiv finns det då anledning att fråga sig om detta är i linje med de intentioner som finns och om regleringen i sin nuvarande form ger avsedda effekter. 
  
 Tidigare konstateras att samverkan blir allt viktigare i kommu- ner och landsting. I dessa sammanhang är lagen om offentlig upp- handling (LOU) den lag som erhållit mest uppmärksamhet. Många försök att samverka har stupat på att det inte ansetts möjligt att föra medel mellan organisationer som samverkar utan föregående upphandling. Utfallet av en upphandling har ansetts osäkert vilket har hindrat många samverkansambitioner (utbyten). I takt med att pressen ökat har dock kommuner och landsting varit beredda att gå längre för att samverka. För att undvika upphandlingsreglerna har man därför bildat gemensamma nämnder eller kommunalförbund. Erfarenheterna visar att det finns exempel på samverkansorganisa- tioner som bildats för att kunna samverka utan att upphandla. Det har visat sig svårt att få den övergripande styrningen att fungera eftersom parterna egentligen hade föredragit ett system där varje enskild kommun eller landsting beställer från den gemensamma utförarorganisationen. Generellt har vi sett en stor uppfinnings- rikedom för att undvika upphandling i dessa sammanhang. I den 
  
 1010 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 samverkan som dokumenterats har LOU generellt upplevts som ett avgörande hinder och därmed ägnats mest uppmärksamhet. 
  
 Det har emellertid även framförts synpunkter på kommunal- lagen. Gay (2013) problematiserar situationen kring samverkan och risken för att det bildas gemensamma organ för att komma runt regelverket som egentligen inte behövs. Friare regler att lämna och ta uppdrag emellan kommunala organisationer kan då under- lätta samverkan genom avtal. Gay efterlyser därför en när- mare utredning av möjligheterna för kommuner och landsting att delegera till tjänstemän hos en annan kommun/landsting som kan svara för utförandet. Erfarenheterna från genomförda samverkans- försök indikerar att det kan finnas önskemål om att dela resurser och kompetenser (personal). En översyn får då ta i beaktande såväl reglerna i kommunallagen som i LOU. 
  
 Avslutningsvis kan noteras att gränslandet mellan politik och verkställande är ett ständigt aktuellt tema. I kommunallagen finns det ingen reglering av hur relationen mellan den yttersta politiska ledningen och högste tjänstemannen ska struktureras. Det kan vara ett svårt samspel. Kraven är höga (från båda parter) och relationen innehåller flera inneboende dilemman. Det finns ingen entydig (strukturell) lösning på dessa dilemman. Istället pekar erfarenheter- na på att de bäst hanteras genom en dialog där parterna definierar uppdrag och roller. Viktigt att notera är att detta inte kan göras som en engångsföreteelse utan behöver göras med regelbundenhet för att möjliggöra för dynamik i samarbetet. Därmed kan relatio- nen inte regleras på förhand. Däremot kan det finnas anledning att främja att parterna gemensamt definierar hur de vill utforma sam- arbetet och att detta görs med regelbundenhet. 
  
 1011 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Referenser 
  
 Aberbach, Lowe, T. (2005) Citizens and consumers. An NPM dilemma. Public Management Review, Vol. 7, No. 2, pp: 225- 245. 
  
 Le, Baldwin (2005) Välfärdens organisering och demokratin – en analys av New Public Management. Växjö University Press. 
  
 Williams,  
 L-G. 
   Martin, Baldwin (2004) The Vision gives wings. A study of two hospitals run as limited companies. Management Accounting Research. Vol. 15, pp.  
 305-318. 
  
 Robles, R. (2006) New Public management – om konkurrensutsätt- ning, kontrakt och kontroll. Malmö: Liber. 
  
 Duffy, F. (2002) Konkurrens på kommunala villkor. Om kon- kurrensutsättning på gränsen mellan marknad och byråkrati. Àjour- kunskapsöversikt, rapport Nr 7, Svenska Kommunförbundet. 
  
 Andersson J (2007) Kommunal samverkan i Skåne. Öresundsinstitutet och Kommunförbundet Skåne. 
  
 Banks, Reyes, Young, Roberts, R. (2012) Overspendig in Pub- lic Organzations: Does strategic Management Matter? Inter- national Public Management Journal, Vol. 15, No. 1, pp.  
 39-61. 
  
 Lee, Thompson, O. (2009) Samverkan i kommuner och lands- ting – en kunskapsöversikt. Lund: Studentlitteratur. 
  
 Bright, Pace, Lambert, U. (2008) Through a Glass Darkly: Complexity in Swedish Local Government. Local Govern- ment Studies. Vol. 34, No. 2, pp.  
 203-220. 
  
 Sanders, Cobb, Mann, T., Groot, Serrano, J. (2010) Current NPM research: Digger deeper and looking further. Financial Account- ability and Management, Vol. 26, No. 3,  
 pp.241-245. 
  
 Young, Silva, Oconnor, Mcbride, Livingston, N. (2008) Executive successions in English Local Government. Public Money and Management, Vol 28, No 5,  
 pp.267-274. 
  
 Young, Silva, Oconnor, Mcbride, P och Perez, N. (2009) Does Political Change Affect Senior Management Turnover? An Empirical Analysis of  
 Top-Tier 
  Local Authorities in England. Public Admini- stration, Vol 88, No 1,  
 pp.136-153. 
  
 1012 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 Young, Silva, Oconnor, Mcbride, Livingston, N. (2010) Does Public Service Performance Affect Top Management Turnover? Journal of Public Administration Research and Theory, Incentives and public service performance. A special issue Vol 20,  
 pp.i261-i279. 
  
 Stephens, Jenkins, S. (2008) Perspektiv på framgångsrika kom- muner. Demokratiska och ekonomiska utmaningar i teori och praktik. Göteborg:  
 Kfi-rapport, 
  nr 94. 
  
 Novak, N. (1998) Politisering och företagisering. I Ortiz  Price (Red.). Ledning av företag och förvaltningar: förutsättningar, former förnyelse. (andra rev. uppl.), Stockholm: SNS. 
  
 Jordan, K. (2000) Kontraktsstyrning i teori och praktik. Lund: Lund University Press. 
  
 Brown, Hill, P. (2007) The  
 Whole-of-Government 
  Approach to Public Sector Reform. Public Administration Review, November/December, pp.  
 1059-1066. 
  
 Cregård, Hall, R. (2011) Kommundirektörsrollens utveckling – en longitudinell studie. Göteborg:  
 Kfi-rapport, 
  nr 114. 
  
 DeVries, M. Nemec, J. (2013) Public sector reform: an overview of recent literature and research on NPM and alternative paths. 
  
 International Journal of Public Sector Management. Vol. 26, No. 1, pp.  
 4-16. 
  
 Young, T. (2009) New Public management in the public sector organizations: The dark sides of managerialstic ‘enlightment. Public Administration, Vol. 87, No. 4,  
 pp-892-909. 
  
 Dollery, B. and A. Johnson (2005) Enhancing Efficiency in Australian Local Government: An Evaluation of Alternative Models of Municipal Governance. Green and Research, Vol. 23, No. 1, pp.  
 73-85. 
  
 Dollery, B., Hernandez and P. Allan (2007) Optimal Structural Reform in Australian Government: An Empirical Analysis of Economies of Scale by Council Function in New South Wales. Green and Research, Vol. 25, No. 41, pp.  
 473-86. 
  
 Chambers, W. (2009) Towards a  
 Neo-Weberian 
  European Union? Lisbon Agenda and Public Administration, Walls, Vol. 10, pp.  
 6-21. 
  
 1013 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Entwistle, T. and S. Mcconnell, (2005), ‘From Competition to Collabo- ration in Public Service Delivery: A New Agenda for Research’, Public Administration, Vol. 83, No. 1, pp.  
 233-242. 
  
 Fattore, Wood, Stuart, Huerta, A. (2012) Measuring New Public Management and Governance in Political Debate. Public Admini- stration Review. Vol. 72, No. 2, pp.  
 218-227. 
  
 Fjertorp, J.,  Lee, Murillo (2013) (kommande) Interkommunal samverkan. Reflektioner från observationer i Skåne. Lund: KEFU. 
  
 Glesbygdsverket (2006) Samordning av kommunal verksamhet. En kartläggning. Östersund: Glesbygdsverket. 
  
 Gossas M (2003) Kommunen som nätverksaktör. En kommunreform för  
 2000-talet. 
  Stockholm: Institutet för framtidsstudier. 
  
 Martin, Fuentes, Lindsey (2008) Municipal corporatization in Germany and Italy. Public Management Review. Vol. 10, No. 5, pp.  
 597-617. 
  
 Hagevi, M. (2000) Professionalisering och deltagande i den lokala representativa demokratin. En analys av kommunala förtroende- uppdrag. Göteborg: Cefos. 
  
 Holmes, P. (2001) Managementbyråkrati – organisationspolitisk makt i svensk offentlig förvaltning. Malmö: Liber. 
  
 Harris, Baldwin,  Becker, Lindsey (1993) Kommunen; från ekonomisk förening till ifrågasatt välfärdsproducent. Ingår i  
 S.-O. 
  Rios  Choi (Red.). Kommuner och landsting i förändring. Lund: Studentlitteratur. 
  
 Harris, Hodges,  
 S-O. 
  (1991) Kommunalt Bolag. För- och nack- delar med bolagisering av kommunalteknisk verksamhet. Stockholm: Svenska Kommunförbundet. 
  
 Harris, Hughes,  
 J-I. 
  (1998) Ägandets professionalisering i kommu- nala företag. Stockholm: Svenska kommunförbundet. 
  
 Morton, Baldwin (red.) (2011) Konkurrensens konsekvenser. Vad händer med svensk välfärd? Stockholm: SNS. 
  
 Golden, M. (2002) Resultatenheter i kommunalteknisk verksamhet. 
  
 Lund: Lund University Press. 
  
 1014 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 Golden, M., Turner, Baldwin, Lawrence, Parks, Jones, Woods, Ho (2013) Hur organiseras samarbete mellan politiker och tjänstemän? 
  
 Nationella kommunforskningsprogrammet, rapport nr 22. 
  
 Payne, C. (1991) A Management for All Seasons? Public Admini- stration, Vol 69, No. 1, pp.  
 3-19. 
  
 Payne, C. (1995) The “new public management” in the 1980s: Variations on a theme. Accounting Oranizations and Society, Vol 20, No. 2/3, pp.  
 93-109. 
  
 Huxham C, Vangen S (2005) Managing to Collaborate. The Theory and Practice of Collaborative Advantage. London: Routledge. 
  
 Håldal L, Kastensson M, Knox (2005) Kommunala sam- verkansmönster. En kartläggning av interkommunal samverkan i östgötaregionen. Linköping: Centrum för kommunstrategiska studier. 
  
 James, P.H.  Stonecash, R.E. (2005). Incentives and efficiency of public sector – outsourcing contracts. Journal of Economic Surveys, 19 (5),  
 767-787. 
  
 Turner, Baldwin, Holmes, Wright, Velez,  
 S-E., 
  Hansen, Ö.  Jonsson, Reyes (2002) Kommunchefers chefskap : Ett lokalt präglat chefskap i politisk miljö. Hensley: Nya Doxa. 
  
 Turner, Baldwin, Lawrence, Parks, Thornton, Ho, Golden, Floyd, U. (2012) Dilemman i samarbete mellan politiker och tjänstemän. 
  
 Nationella kommunforskningsprogrammet,  
 erfa-rapport 
  nr 3. 
  
 Jordahl, H. (2006) Konkurrensutsättning av offentlig verksamhet. Hur stor är effektiviseringspotentialen? IFN Policy Paper nr 8. Institutet för Näringslivsforskning. Stockholm. 
  
 Hall, Mathis,  
 P-A. 
  (2001) Ägarstyrning i praktiken. Stockholm: SKL. 
  
 Kinder, T. (2012) Learning, innovating and performing in  
 post-new 
  public management of locally delievered public services. Public Management Review. Vol. 14, No. 3, pp.  
 403-428. 
  
 Klijn,  
 E-H. 
  (2008) Governance and governance networks in Europe. An assessment of ten years of research on the theme. Public Management review. Vol. 10, No. 4, pp.  
 505-525. 
  
 Klijn,  
 E-H. 
   Koppenjan, J. (2012) Governance network theory- past, present and future. Policy  Politics. Vol. 40, No. 4; pp.  
 587-606. 
  
 1015 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Knutsson H, Jones U (2005) Va i samverkan. Samverkansformer inom vatten- och avloppsförsörjning. Stockholm: Sveriges kommu- ner och landsting. 
  
 Knutsson H, Russell (2006) Bundsförvanter i Bergslagen. Kom- munalförbund för kommunalteknik. Stockholm: Sveriges kommu- ner och landsting. 
  
 Garcia, Cobb, Lee, Murillo, Jones, Hubbard, T. (2008) Do management and strategy matter in municipal organizations? 
  
 Financial Accountability  Management, 24(3). pp.  
 295-319. 
  
 Brown, I. (2008) The NPM agenda. Back to the future. Financial Accountability  Management, Vol 24, No. 1, pp.  
 77-96. 
  
 Brown, I. (2009). New Public Management: The Cruellest Invention of the Human Spirit? ABACUS, Vol. 45, No. 1,  
 pp.1-21. 
  
 Brown, I. (2011). Public Management. The past, the present and the future. Workshop Ekonomihögskolan Lunds universitet,  
 2011-10- 
  24. 
  
 Brown, Nielsen, P. (2012) Why the Public Sector Matters. 
  
 Financial Accountability  Management, Vol. 24, No. 1, pp. 355- 358. 
  
 Gilmore B (2008) Samspel. Regionalt och mellankommunalt sam- arbete i Stockholms län under ett drygt halvsekel. Stockholm: Stockholmia Förlag. 
  
 Gilmore, Alexander, L. (1996) Public Management as Art, Science and Profession. NJ: Erickson. 
  
 Gilmore, Alexander, L. (2008) What is a  
 Neo-weberian 
  State? Reflections on a concept and its implications. Stafford of Public Admini- stration and policy, Special issue: ‘A distinctive European Model? The  
 Neo-Weberian 
  State’, Vol. 1, No. 2,  
 pp.17-30. 
  
 Lee, O. (2000) Kommunala huvudmannastrategier för kostnads- press och utveckling. En studie av kommunal teknik. Lund: Lund University Press. 
  
 Lee, Griffith, Mckee (2007). ”The strategic process and its impacts on the outcome of a tender”, Li, Vol. 78, No. 3, pp.  
 439-454. 
  
 1016 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 Lee, Murillo, Jones, Diaz, Lindsey (2008) Växla upp kompe- tensen – Så klarar vi generationväxlingen i offentliga fastighetsföretag. Stockholm: SKL. 
  
 Lee, Trevino, Phillips (2011). Fastigheter i bolag. Steg för steg i bolagisering av kommunal fastighetsförvaltning. Stockholm: SKL. 
  
 Lee, O. (2011) Erfarenheter av konkurrensutsättning. En forsk- ningsöversikt. Stockholm: SKL. 
  
 Lee, Hall, U. (2013) VA SYD  
 2008-2012. 
  Framväxt och värdering av ett Kommunalförbund. Lund. Institutet för Eko- nomisk Forskning. 
  
 Goodwin, Cobb (1994)  
 Post-Progressive 
  Public Administration: Hill from Policy Networks. Public Administration Review, Vol. 54, No. 4, pp-  
 378-386. 
  
 Montin, S. (2007) Moderna kommuner. Malmö: Liber. 
  
 Gay, Ho (2013) Samarbete vs storkommuner. Vad kan små- kommuner vinna på vidgat samarbete? Stockholm: Reforminsti- tutet. 
  
 Bender, Miller, T. (1992/1993) Reinventing Government. How the entrepreneurial spirit is transforming the public sector. 
  
 USA: Gonzalez. 
  
 Bender, S. (2006) The New Public Governance? Public Management Review, Vol. 8, No. 3.  
 Pp.377-387. 
  
 Bender, S. (Ed.) (2010) The New Public Governance? London: Routledge. 
  
 Bender, Le, Z.  Nasi, G. (2012) A New Theory for Public Service Management? Toward a (public)  
 Service-Dominant 
  Approach. American Review of Public Administration. Vol. 4, No. 2,  
 pp.135-158. 
  
 Pollit, C. (2003) The Essential Public Manager. Richards, UK: Open University. 
  
 Bell, Wells, G. (2004) Public Management reform. A comparative analysis. 2:nd. ed. New Yord: Oxford University Press. 
  
 Bell, Wells, G. (2009) Continuity and Change in Public Policy and Management. Leon: Walker. 
  
 1017 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bell, Wells, Wood (2011) Public Management reform. A comparative analysis: New Public management, Martin, and the  
 Neo-Weberian 
  State. 3:rd. ed. New Yord: Oxford University Press. 
  
 Radnor, Rose, S. (2013) Lean: A falled theory for public services? Public Management Review. Vol. 15, No. 2, pp.  
 265-287. 
  
 Jones, U. (1997) Utformning och användning av kommunala verk- samhetsmått. Lund: Lund University Press. 
  
 Rhoades, R. (1997) Understanding Martin. Garcia: Open University press. 
  
 Rosén T (2005) Samverkan pågår, möjligheter och begränsningar. 
  
 Stockholm: Sveriges kommuner och landsting. 
  
 Rosén T, Becker (2007): Kommunalförbund och gemensamma nämnder. Studie på uppdrag av Kommunala kompetensutred- ningen. Stockholm: Sveriges kommuner och landsting. 
  
 SOU (1996:137): Kommunalförbund och gemensam nämnd – två former för kommunal samverkan. Betänkande av Kommunala för- nyelsekommittén. 
  
 Sveriges Kommuner och landsting (SKL) (2002) Interkommunal sam- verkan – en undersökning av samverkan mellan kommuner och landsting i Sverige. Stockholm. 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL). (2007) Offentligt privata partnerskap. Stockholm. 
  
 Townsend, A. (2009) Navigating in the landscape of ambiguity. A stakeholder approach to the governance and management of hybrid organization. Lund: Lund Business Press. 
  
 Townsend, A. (2013) Styrning av offentligt ägda bolag. Lund: Student- litteratur. 
  
 Thynne, I. (2003) Making sense of Public Management reform. ‘Drivers’ and ‘supporters’ in comparative perspective. Public Management Review, Vol, 5, No. 3, pp.  
 449-459. 
  
 Vigoda, E. (2002) From responsiveness to collaboration: Martin, Citizens and the Next generation of Public Administration. Public Administration Review, September/October, Vol 62, No. 5, pp.  
 527-540. 
  
 1018 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 4 
  
 Thornton, Ho (2013) Stabil utveckling. Samförstånd kring nya snarare än gamla idéer. Nationella kommunforskningsprogrammet, rapport nr 14. 
  
 1019 
  
 Bilaga 5 
  
 Jämförelsetabell mellan kommunallagen (1991:900) och förslaget till kommunallag 
  
 Kommunallagen 
  
 Förslaget till kommunallag 
  
 (1991:900) 
  
 (2017:000) 
  
 1 kap. 
  
 1 
  
 § första stycket 
  
 1 kap. 1 § första meningen 
  
 1 
  
 § andra stycket 
  
 1 kap. 2 § 
  
 2 
  
 § 
  
 1 kap. 1 § andra meningen 
  
 3 
  
 § första stycket 
  
 1 kap. 6 § 
  
 3 
  
 § andra stycket 
  
 3 kap. 13 § första stycket 
  
 3 
  
 § tredje stycket 
  
 3 kap. 13 § andra stycket 
  
 4 
  
 § första stycket 
  
 8 kap. 1 § första stycket 
  
 4 
  
 § andra stycket 
  
 8 kap. 2 § 
  
 2 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 2 kap. 1 och 2 §§ 
  
 2 
  
 § 
  
 2 kap. 4 § 
  
 3 
  
 § 
  
 2 kap. 5 § 
  
 4 
  
 § 
  
 2 kap. 12 § 
  
 5 
  
 § 
  
 1 kap. 4 § första stycket 
  
 6 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.5) 
  
 7 
  
 § 
  
 2 kap. 8 § 
  
 8 
  
 § 
  
 2 kap. 9 § 
  
 9 
  
 § 
  
 4 kap. 30 § 
  
 10 § 
  
 4 kap. 31 § 
  
 11 § 
  
 4 kap. 33 § 
  
 12 § 
  
 4 kap. 32 § 
  
 1021 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:24 
  
 3 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 3 kap. 1 § 
  
 2 
  
 § första stycket 
  
 3 kap. 3 § 
  
 2 
  
 § andra stycket 
  
 utgår 
  
 3 
  
 § 
  
 3 kap. 4 § 
  
 3 a § första stycket 
  
 9 kap. 22 § första stycket 
  
 3 a § andra stycket första och 
  
 9 kap. 22 § andra stycket 
  
 andra meningen 
  
 3 a § andra stycket tredje 
  
 9 kap. 37 § 
  
 meningen 
  
 3 a § tredje stycket 
  
 9 kap. 21 § 
  
 3 b § 
  
 9 kap. 24 § 
  
 3 c § 
  
 9 kap. 23 § 
  
 4 
  
 §  
 1–3 
  
 6 kap. 1 §  
 1–3 
  
 4 
  
 § 4 
  
 utgår (se avsnitt 5.6) 
  
 4 
  
 § 5 
  
 9 kap. 20 § 
  
 5 
  
 § 
  
 6 kap. 6 § 
  
 6 
  
 § 
  
 utgår 
  
 7 
  
 § första stycket 
  
 3 kap. 2 § 
  
 7 
  
 § andra stycket 
  
 5 kap. 46 § 
  
 8 
  
 § första stycket 
  
 3 kap. 9 § 
  
 8 
  
 § andra stycket 
  
 utgår 
  
 9 
  
 § 
  
 5 kap. 1 § 
  
 10 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 3 § 
  
 10 
  
 § andra stycket 
  
 utgår 
  
 11 
  
 § 
  
 2 kap. 12 § 
  
 12 
  
 § 
  
 5 kap. 4 § 
  
 13 
  
 § 
  
 6 kap. 2 § 
  
 14 
  
 § 
  
 6 kap. 3 § 
  
 15 
  
 § 
  
 6 kap. 4 § 
  
 16 
  
 § första och andra styckena 
  
 10 kap. 1 § 
  
 16 
  
 § tredje stycket 
  
 8 kap. 17 § andra stycket 
  
 16 a § 
  
 10 kap. 2 § 
  
 17 
  
 § 
  
 10 kap. 3 § 
  
 18 
  
 § 
  
 10 kap. 4 § 
  
 18 a § 
  
 10 kap. 5 § 
  
 18 b § 
  
 10 kap. 7 § 
  
 18 c § 
  
 10 kap. 8 § 
  
 1022 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 5 
  
 19 
  
 § 
  
 10 kap. 9 § 
  
 19 a § 
  
 10 kap. 10 § 
  
 19 b § 
  
 5 kap. 2 § 
  
 20 
  
 § första stycket 
  
 3 kap. 10 § 
  
 20 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 1 § 
  
 21 
  
 § 
  
 9 kap. 2 § första stycket 
  
 22 
  
 § 
  
 9 kap. 2 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 23 
  
 § 
  
 9 kap. 3 § 
  
 24 
  
 § 
  
 9 kap. 4 § 
  
 25 
  
 § 
  
 9 kap. 5 § 
  
 26 
  
 § 
  
 9 kap. 19 § 
  
 27 
  
 § 
  
 9 kap. 6 § 
  
 28 
  
 § 
  
 9 kap. 7 § 
  
 29 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.8.3) 
  
 30 
  
 § 
  
 8 kap. 22 § 
  
 4 kap. 
  
 1 § första och andra styckena 
  
 4 kap. 1 § 
  
 1 
  
 § tredje stycket 
  
 4 kap. 2 § första stycket 
  
 2 
  
 § 
  
 8 kap. 4 § 
  
 3 
  
 § 
  
 8 kap. 5 § 
  
 4 
  
 § 
  
 8 kap. 6 § 
  
 5 
  
 § 
  
 4 kap. 3 § 
  
 6 
  
 § 
  
 7 kap. 3 § 
  
 6 a § första och andra styckena 
  
 4 kap. 5 § 
  
 6 a § tredje stycket 
  
 4 kap. 6 § 
  
 7 
  
 § 
  
 4 kap. 9 § 
  
 8 
  
 § 
  
 4 kap. 8 § 
  
 9 
  
 § 
  
 4 kap. 7 § 
  
 10 § 
  
 4 kap. 10 § 
  
 10 a § 
  
 4 kap. 11 § 
  
 11 § 
  
 4 kap. 12 § 
  
 12 § första stycket 
  
 4 kap. 13 § 
  
 12 § andra stycket 
  
 4 kap. 18 § 
  
 12 a § första stycket 
  
 4 kap. 14 § 
  
 12 a § andra stycket 
  
 4 kap. 18 § 
  
 12 b § första stycket 
  
 4 kap. 15 § 
  
 1023 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:24 
  
 12 b § andra stycket 
  
 4 kap. 18 § 
  
 13 
  
 § 
  
 4 kap. 16 § 
  
 14 
  
 § 
  
 4 kap. 17 § första stycket 
  
 15 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 17 § andra stycket 
  
 15 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 18 § 
  
 15 a § 
  
 9 kap. 26 § 
  
 16 
  
 § 
  
 4 kap. 20 § 
  
 17 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 21 § 
  
 17 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 22 § 
  
 17 a § 
  
 4 kap. 22 § 
  
 18 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 23 § 
  
 18 
  
 § andra stycket 
  
 utgår 
  
 19 
  
 § 
  
 4 kap. 25 § 
  
 20 
  
 § 
  
 4 kap. 26 § 
  
 21 
  
 § 
  
 4 kap. 27 § 
  
 22 
  
 § 
  
 4 kap. 28 § 
  
 23 
  
 § 
  
 4 kap. 29 § 
  
 23 a § 
  
 9 kap. 8 § 
  
 24 
  
 § första stycket 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 24 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 2 § andra stycket 
  
 24 
  
 § tredje stycket 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 24 
  
 § fjärde stycket 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 25 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 26 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 27 
  
 § 
  
 4 kap. 19 § 
  
 28 
  
 § 
  
 5 kap. 41 § 
  
 29 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.5.3) 
  
 30 
  
 § 
  
 4 kap. 34 § första stycket 
  
 31 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 34 § andra stycket 
  
 31 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 34 § tredje stycket 
  
 32 
  
 § 
  
 4 kap. 35 § 
  
 33 
  
 § 
  
 4 kap. 24 § 
  
 5 kap. 
  
 1 § 
  
 5 kap. 5 § 
  
 2 § 
  
 5 kap. 6 § 
  
 3 § 
  
 5 kap. 7 § 
  
 4 § 
  
 5 kap. 8 § 
  
 1024 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 5 
  
 5 § 
  
 5 kap. 9 § 
  
 5 a § 
  
 5 kap. 10 § 
  
 6 § 
  
 5 kap. 11 § 
  
 7 § 
  
 5 kap. 12 § 
  
 8 § 
  
 5 kap. 13 § 
  
 9 § första stycket 
  
 5 kap. 14 § 
  
 9 § andra stycket 
  
 5 kap. 16 § första stycket 
  
 10 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 16.11.2) 
  
 11 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 15 § 
  
 11 
  
 § andra stycket 
  
 5 kap. 16 § andra stycket 
  
 12 
  
 § 
  
 5 kap. 18 § 
  
 13 
  
 § 
  
 5 kap. 19 § 
  
 14 
  
 § 
  
 5 kap. 20 § 
  
 15 
  
 § 
  
 5 kap. 21 § 
  
 16 
  
 § 
  
 5 kap. 22 § 
  
 17 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 18.8.5) 
  
 18 
  
 § 
  
 5 kap. 47 § 
  
 19 
  
 § 
  
 5 kap. 48 § 
  
 20 
  
 § första och tredje styckena 
  
 5 kap. 49 § 
  
 20 
  
 § andra stycket 
  
 utgår 
  
 20 a § 
  
 5 kap. 50 § 
  
 20 b § 
  
 5 kap. 51 § 
  
 21 
  
 § 
  
 5 kap. 42 § 
  
 22 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 43 § 
  
 22 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 28 § 
  
 23 
  
 § första stycket  
 1–4 
  och 6 
  
 5 kap. 23 § 
  
 23 
  
 § första stycket 5 
  
 8 kap. 7 § 
  
 23 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 8 kap. 8 § 
  
 24 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 5.6) 
  
 25 
  
 § 
  
 5 kap. 24 § 
  
 25 a §  
 första–tredje 
  styckena 
  
 5 kap. 25 § 
  
 25 a § fjärde stycket 
  
 9 kap. 36 § 
  
 25 b § 
  
 5 kap. 26 § 
  
 26 
  
 § 
  
 5 kap. 27 § 
  
 27 
  
 § 
  
 5 kap. 28 § 
  
 28 
  
 § 
  
 5 kap. 29 § 
  
 29 
  
 § 
  
 5 kap. 30 § 
  
 30 
  
 § 
  
 5 kap. 31 § 
  
 1025 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:24 
  
 30 a § 
  
 5 kap. 32 §§ 
  
 31 
  
 § 
  
 5 kap. 33 § 
  
 32 
  
 § 
  
 5 kap. 34 § 
  
 32 a § 
  
 5 kap. 35 § 
  
 33 
  
 § 
  
 5 kap. 36 § 
  
 34 
  
 §  
 första–tredje 
  styckena 
  
 5 kap. 37 § 
  
 34 
  
 § fjärde stycket 
  
 5 kap. 40 § 
  
 34 
  
 § femte stycket 
  
 9 kap. 17 § 
  
 34 a § 
  
 5 kap. 38 § 
  
 35 
  
 § 
  
 5 kap. 39 § 
  
 36 
  
 § 
  
 5 kap. 52 § 
  
 37 
  
 § 
  
 5 kap. 53 § 
  
 38 
  
 § 
  
 5 kap. 44 § 
  
 38 a § 
  
 5 kap. 17 § 
  
 39 
  
 § 
  
 5 kap. 45 § 
  
 40 
  
 § första och andra styckena 
  
 5 kap. 54 § 
  
 40 
  
 § tredje stycket 
  
 utgår 
  
 41 
  
 § 
  
 5 kap. 55 § 
  
 42 
  
 § 
  
 5 kap. 56 § 
  
 43 
  
 § 
  
 5 kap. 57 § 
  
 44 
  
 § 
  
 5 kap. 58 § 
  
 45 
  
 § 
  
 5 kap. 59 § 
  
 46 
  
 § första stycket  
 1–3 
  
 5 kap. 60 § första stycket  
 1–3 
  
 46 
  
 § första stycket 4 
  
 9 kap. 9 § första stycket 
  
 46 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 9 § andra stycket 
  
 46 
  
 § tredje stycket 
  
 5 kap. 60 § andra stycket 
  
 47 
  
 § 
  
 - 
  
 48 
  
 § 
  
 5 kap. 61 § 
  
 49 
  
 § 
  
 5 kap. 64 § 
  
 50 
  
 § första meningen 
  
 5 kap. 63 § 
  
 50 
  
 § andra meningen 
  
 5 kap. 64 § tredje meningen 
  
 51 
  
 § 
  
 5 kap. 65 § 
  
 52 
  
 § första och andra styckena 
  
 5 kap. 62 § 
  
 52 
  
 § tredje stycket 
  
 9 kap. 30 § 
  
 53 
  
 § 
  
 5 kap. 66 § 
  
 54 
  
 § 
  
 5 kap. 67 § första stycket och 
  
 9 kap. 30 § 
  
 55 
  
 § 
  
 5 kap. 67 § andra stycket 
  
 1026 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 5 
  
 56 
  
 § 
  
 5 kap. 67 § tredje stycket 
  
 57 
  
 § 
  
 5 kap. 68 § 
  
 58 
  
 § 
  
 5 kap. 69 § 
  
 59 
  
 § 
  
 5 kap. 70 § 
  
 60 
  
 § 
  
 5 kap. 71 § 
  
 61 
  
 § 
  
 5 kap. 72 § 
  
 62 
  
 § första stycket 
  
 8 kap. 21 § 
  
 62 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 utgår (se avsnitten 16.11.2 
  
 och 16.11.3) 
  
 63 
  
 § 
  
 5 kap. 74 § 
  
 64 
  
 § 
  
 5 kap. 75 § 
  
 6 kap. 
  
 1 § 
  
 6 kap. 7 § 
  
 1 a § 
  
 6 kap. 9 § 
  
 1 b § 
  
 6 kap. 10 § 
  
 2 
  
 § 
  
 6 kap. 11 § 
  
 3 
  
 § 
  
 6 kap. 12 § 
  
 4 
  
 § 
  
 6 kap. 13 § 
  
 5 
  
 § 
  
 6 kap. 14 § 
  
 6 
  
 § 
  
 6 kap. 15 § 
  
 7 
  
 § 
  
 6 kap. 5 § 
  
 8 
  
 § 
  
 8 kap. 9 § 
  
 8 a § (fr.o.m. 1 juli 2015) 
  
 8 kap. 27 § 
  
 9 
  
 § första och andra stycket 
  
 6 kap. 16 § 
  
 9 
  
 § tredje stycket 
  
 9 kap. 25 § 
  
 10 
  
 § 
  
 6 kap. 17 § första stycket 
  
 11 
  
 § 
  
 6 kap. 17 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 12 
  
 § 
  
 6 kap. 18 § 
  
 13 
  
 § 
  
 6 kap. 19 § 
  
 14 
  
 § 
  
 6 kap. 20 § 
  
 15 
  
 § 
  
 6 kap. 21 § 
  
 16 
  
 § 
  
 6 kap. 22 § 
  
 17 
  
 § 
  
 - 
  
 18 
  
 § 
  
 6 kap. 23 § 
  
 19 
  
 § 
  
 6 kap. 26 § 
  
 19 a § 
  
 6 kap. 25 § 
  
 1027 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:24 
  
 20 
  
 § 
  
 3 kap. 5 § första och andra 
  
 styckena 
  
 21 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 41 § 
  
 21 
  
 § andra stycket 
  
 3 kap. 5 tredje stycket 
  
 22 
  
 § 
  
 6 kap. 42 § 
  
 23 
  
 § 
  
 6 kap. 27 § 
  
 24 
  
 §  
 första–tredje 
  styckena 
  
 6 kap. 30 § och 7 kap. 4 § 
  
 24 
  
 § fjärde stycket 
  
 6 kap. 32 § och 7 kap. 4 § 
  
 25 
  
 § 
  
 6 kap. 28 § och 7 kap. 4 § 
  
 26 
  
 § 
  
 6 kap. 29 § och 7 kap. 4 § 
  
 27 
  
 § 
  
 6 kap. 31 § och 7 kap. 4 § 
  
 27 a § 
  
 6 kap. 34 § 
  
 28 
  
 § 
  
 6 kap. 33 § första stycket 
  
 29 
  
 § 
  
 6 kap. 33 § andra stycket 
  
 30 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 35 § första stycket 
  
 30 
  
 § andra stycket första 
  
 6 kap. 35 § andra stycket 
  
 meningen 
  
 30 
  
 § andra stycket andra 
  
 utgår (se avsnitt 16.11.2) 
  
 meningen 
  
 30 
  
 § tredje stycket första 
  
 9 kap. 33 § 
  
 meningen 
  
 30 
  
 § tredje stycket andra 
  
 utgår (se avsnitt 16.11.2) 
  
 meningen 
  
 31 
  
 § 
  
 6 kap. 36 § 
  
 32 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 44 § 
  
 32 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 6 kap. 24 § 
  
 32 
  
 § fjärde stycket 
  
 9 kap. 34 § 
  
 33 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 37 § och 7 kap. 5 § 
  
 33 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 31 § 
  
 34 
  
 § 
  
 6 kap. 38 § och 7 kap. 5 § 
  
 35 
  
 § 
  
 6 kap. 40 § första stycket 
  
 36 
  
 § första meningen 
  
 6 kap. 39 § 
  
 36 
  
 § andra meningen 
  
 6 kap. 40 § andra stycket 
  
 37 
  
 § första meningen 
  
 7 kap. 6 § och 9 kap. 32 § 
  
 37 
  
 § andra meningen 
  
 utgår (se avsnitt 8.6.3) 
  
 38 
  
 § 
  
 7 kap. 7 § 
  
 39–42 
  §§ 
  
 - 
  
 1028 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 5 
  
 7 kap. 
  
 1 § 
  
 7 kap. 20 § 
  
 2 
  
 § 
  
 7 kap. 22 § 
  
 3 
  
 § 
  
 7 kap. 20 § 
  
 4 
  
 § 
  
 7 kap. 21 § 
  
 5 
  
 § 
  
 7 kap. 23 § 
  
 6 
  
 § 
  
 7 kap. 24 § 
  
 7 
  
 § 
  
 7 kap. 25 § 
  
 8 
  
 § första stycket första meningen 
  
 7 kap. 10 § första stycket 
  
 8 
  
 § första stycket andra meningen 
  
 9 kap. 29 § 
  
 8 
  
 § andra stycket 
  
 7 kap. 10 § andra stycket 
  
 9 
  
 § 
  
 7 kap. 11 § 
  
 10 
  
 § 
  
 7 kap. 12 § 
  
 11 
  
 § 
  
 7 kap. 13 § 
  
 12 
  
 § 
  
 7 kap. 14 § 
  
 13 
  
 § 
  
 7 kap. 15 § 
  
 14 
  
 § 
  
 7 kap. 16 § 
  
 15 
  
 § 
  
 7 kap. 17 § 
  
 16 
  
 § 
  
 7 kap. 18 § 
  
 17 
  
 § 
  
 7 kap. 19 § 
  
 18 
  
 § första stycket 
  
 8 kap. 11 § 
  
 18 
  
 § andra stycket 
  
 8 kap. 12 § andra stycket 
  
 19 
  
 § 
  
 8 kap. 12 första stycket 
  
 20 
  
 § 
  
 8 kap. 13 § 
  
 21 
  
 § 
  
 8 kap. 14 § 
  
 22 
  
 § 
  
 8 kap. 15 § 
  
 8 kap. 
  
 1 § 
  
 11 kap. 1 § 
  
 2 
  
 § 
  
 11 kap. 2 § 
  
 3 
  
 § 
  
 11 kap. 3 § 
  
 3 a § första stycket 
  
 11 kap. 4 § 
  
 3 a § andra stycket 
  
 utgår (se avsnitt 21.1) 
  
 3 b § 
  
 2 kap. 6 § 
  
 3 c § 
  
 2 kap. 7 § 
  
 3 d § 
  
 11 kap. 14 § 
  
 4 
  
 § första stycket 
  
 11 kap. 5 § första stycket 
  
 4 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 27 § 
  
 1029 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:24 
  
 4 
  
 § tredje stycket 
  
 11 kap. 5 § andra stycket 
  
 4 
  
 § fjärde stycket 
  
 11 kap. 5 § tredje stycket 
  
 5 
  
 § 
  
 11 kap. 6 § 
  
 5 a § 
  
 11 kap. 12 § 
  
 5 b § 
  
 11 kap. 13 § 
  
 6 
  
 § 
  
 11 kap. 8 § 
  
 7 
  
 § 
  
 11 kap. 9 § 
  
 8 
  
 § 
  
 11 kap. 10 § 
  
 9 
  
 § 
  
 11 kap. 11 § 
  
 10 
  
 § 
  
 8 kap. 23 § 
  
 11 
  
 § 
  
 11 kap. 23 § 
  
 12 
  
 § 
  
 11 kap. 15 § 
  
 13 
  
 § 
  
 11 kap. 22 § 
  
 14 
  
 § första stycket 
  
 11 kap. 17 § 
  
 14 
  
 § andra stycket 
  
 11 kap. 24 § 
  
 15 
  
 § 
  
 11 kap. 18 § 
  
 16 
  
 § första stycket 
  
 11 kap. 19 § 
  
 16 
  
 § andra stycket 
  
 11 kap. 24 § 
  
 17 
  
 § 
  
 11 kap. 20 § 
  
 18 
  
 § 
  
 11 kap. 21 § 
  
 19 
  
 § 
  
 8 kap. 24 § 
  
 20 
  
 § 
  
 8 kap. 25 § 
  
 20 a § 
  
 11 kap. 16 § 
  
 21 
  
 § första stycket 
  
 9 kap. 10 § 
  
 21 
  
 § andra stycket 
  
 9 kap. 7 § 14 
  
 22 
  
 § 
  
 9 kap. 11 § 
  
 23 
  
 § 
  
 9 kap. 12 § 
  
 9 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 12 kap. 4 § första stycket 
  
 2 
  
 § första och andra styckena 
  
 12 kap. 5 § 
  
 2 
  
 § tredje stycket 
  
 9 kap. 35 § 
  
 3 
  
 § 
  
 utgår (se avsnitt 17.14) 
  
 4 
  
 § första stycket 
  
 12 kap. 13 § 
  
 4 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 12 kap. 15 § första och andra 
  
 styckena 
  
 5 
  
 § första stycket 
  
 12 kap. 15 § tredje stycket 
  
 5 
  
 § andra stycket 
  
 12 kap. 16 § 
  
 1030 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 5 
  
 6 § 
  
 12 kap. 14 § 
  
 7 § 
  
 12 kap. 6 § 
  
 8 § 
  
 12 kap. 7 § 
  
 9 § 
  
 12 kap. 1 § 
  
 9 a § 
  
 12 kap. 2 § 
  
 10 § 
  
 12 kap. 3 § 
  
 11 § 
  
 12 kap. 1 § 
  
 12 § 
  
 12 kap. 8 § 
  
 13 § 
  
 12 kap. 8 § 
  
 14 § 
  
 12 kap. 9 § 
  
 15 § 
  
 12 kap. 10 § 
  
 16 § 
  
 12 kap. 11 § 
  
 17 § 
  
 12 kap. 12 § 
  
 18 § 
  
 12 kap. 17 § 
  
 19 § 
  
 9 kap. 13 § 
  
 20 § 
  
 9 kap. 14 § 
  
 21 § 
  
 9 kap. 15 § 
  
 22 § 
  
 9 kap. 16 § 
  
 10 kap. 
  
 1 § 
  
 13 kap. 1 § 
  
 2 § 
  
 13 kap. 2 § 
  
 3 § 
  
 13 kap. 3 § 
  
 4 § 
  
 13 kap. 4 § första och andra 
  
 styckena 
  
 5 § 
  
 13 kap. 4 tredje stycket 
  
 6 § 
  
 13 kap. 5 § 
  
 7 § 
  
 13 kap. 6 § 
  
 8 § 
  
 13 kap. 8 § 
  
 9 § 
  
 13 kap. 9 § 
  
 10 § 
  
 13 kap. 7 § 
  
 11 § 
  
 13 kap. 10 § 
  
 12 § 
  
 13 kap. 11 § 
  
 13 § 
  
 13 kap. 12 § 
  
 14 § 
  
 13 kap. 13 § 
  
 14 a § 
  
 13 kap. 14 § 
  
 15 § 
  
 13 kap. 15 § 
  
 1031 
  
 Bilaga 6 
  
 Jämförelsetabell mellan förslaget till kommunallag och kommunallagen (1991:900) 
  
 Förslaget till kommunallag 
  
 Kommunallagen 
  
 (2017:000) 
  
 (1991:900) 
  
 1 kap. 
  
 1 
  
 § första meningen 
  
 1 kap. 1 § första stycket 
  
 1 
  
 § andra meningen 
  
 1 kap. 2 § 
  
 2 
  
 § 
  
 1 kap. 1 § andra stycket 
  
 3 
  
 § 
  
 - 
  
 4 
  
 § första stycket 
  
 2 kap. 5 § 
  
 4 
  
 § andra stycket 
  
 - 
  
 5 
  
 § 
  
 - 
  
 6 
  
 § 
  
 1 kap. 3 § första stycket 
  
 2 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 2 kap. 1 § 
  
 2 
  
 § 
  
 2 kap. 1 § 
  
 3 
  
 § 
  
 - 
  
 4 
  
 § 
  
 2 kap. 2 § 
  
 5 
  
 § 
  
 2 kap. 3 § 
  
 6 
  
 § 
  
 8 kap. 3 b § 
  
 7 
  
 § 
  
 8 kap. 3 c § 
  
 8 
  
 § 
  
 2 kap. 7 § 
  
 9 
  
 § 
  
 2 kap. 8 § 
  
 10 § 
  
 - 
  
 11 § 
  
 - 
  
 1033 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:24 
  
 12 § 
  
 2 kap. 4 § och 3 kap. 11 § 
  
 13 § 
  
 - 
  
 3 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 3 kap. 1 § 
  
 2 
  
 § 
  
 3 kap. 7 § första stycket 
  
 3 
  
 § 
  
 3 kap. 2 § 
  
 4 
  
 § 
  
 3 kap. 3 § 
  
 5 
  
 § 
  
 6 kap. 20 § och 21 § andra 
  
 stycket 
  
 6 
  
 § 
  
 - 
  
 7 
  
 § 
  
 - 
  
 8 
  
 § 
  
 - 
  
 9 
  
 § 
  
 3 kap. 8 § 
  
 10 § 
  
 3 kap. 20 § första stycket 
  
 11 § 
  
 - 
  
 12 § 
  
 - 
  
 13 § 
  
 1 kap. 3 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 14 § 
  
 - 
  
 4 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 4 kap. 1 § första och andra 
  
 styckena 
  
 2 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 1 § tredje stycket 
  
 2 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 24 § andra stycket första 
  
 meningen 
  
 3 
  
 § 
  
 4 kap. 5 § 
  
 4 
  
 § 
  
 - 
  
 5 
  
 § 
  
 4 kap. 6 a § första och andra 
  
 styckena 
  
 6 
  
 § 
  
 4 kap. 6 a § tredje stycket 
  
 7 
  
 § 
  
 4 kap. 9 § 
  
 8 
  
 § 
  
 4 kap. 8 § 
  
 9 
  
 § 
  
 4 kap. 7 § 
  
 10 § 
  
 4 kap. 10 § 
  
 11 § 
  
 4 kap. 10 a § 
  
 1034 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 6 
  
 12 
  
 § 
  
 4 kap. 11 § 
  
 13 
  
 § 
  
 4 kap. 12 § första stycket 
  
 14 
  
 § 
  
 4 kap. 12 a § första stycket 
  
 15 
  
 § 
  
 4 kap. 12 b § första stycket 
  
 16 
  
 § 
  
 4 kap. 13 § 
  
 17 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 14 § 
  
 17 
  
 § andra stycket 
  
 4 kap. 15 § första stycket 
  
 18 
  
 § 
  
 4 kap. 12 § andra stycket, 12 a § 
  
 andra stycket, 12 b § andra 
  
 stycket och 15 § andra stycket 
  
 19 
  
 § 
  
 4 kap. 27 § 
  
 20 
  
 § 
  
 4 kap. 16 § 
  
 21 
  
 § 
  
 4 kap. 17 § första stycket 
  
 22 
  
 § 
  
 4 kap. 17 § andra stycket 
  
 och 17 a § 
  
 23 
  
 § 
  
 4 kap. 18 § första stycket 
  
 24 
  
 § 
  
 4 kap. 33 § 
  
 25 
  
 § 
  
 4 kap. 19 § 
  
 26 
  
 § 
  
 4 kap. 20 § 
  
 27 
  
 § 
  
 4 kap. 21 § 
  
 28 
  
 § 
  
 4 kap. 22 § 
  
 29 
  
 § 
  
 4 kap. 23 § 
  
 30 
  
 § 
  
 2 kap. 9 § 
  
 31 
  
 § 
  
 2 kap. 10 § 
  
 32 
  
 § 
  
 2 kap. 12 § 
  
 33 
  
 § 
  
 2 kap. 11 § 
  
 34 
  
 § första stycket 
  
 4 kap. 30 § 
  
 34 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 4 kap. 31 § 
  
 35 
  
 § 
  
 4 kap. 32 § 
  
 5 kap. 
  
 1 § 
  
 3 kap. 9 § 
  
 2 § 
  
 3 kap. 19 b § 
  
 3 § 
  
 3 kap. 10 § första stycket 
  
 4 § 
  
 3 kap. 12 § 
  
 5 § 
  
 5 kap. 1 § 
  
 6 § 
  
 5 kap. 2 § 
  
 7 § 
  
 5 kap. 3 § 
  
 1035 
  
 Bilaga 6 SOU 2015:24 
  
 8 § 
  
 5 kap. 4 § 
  
 9 § 
  
 5 kap. 5 § 
  
 10 
  
 § 
  
 5 kap. 5 a § 
  
 11 
  
 § 
  
 5 kap. 6 § 
  
 12 
  
 § 
  
 5 kap. 7 § 
  
 13 
  
 § 
  
 5 kap. 8 § 
  
 14 
  
 § 
  
 5 kap. 9 § första stycket 
  
 15 
  
 § 
  
 5 kap. 11 § första stycket 
  
 16 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 9 § andra stycket 
  
 16 
  
 § andra stycket 
  
 5 kap. 11 § andra stycket 
  
 17 
  
 § 
  
 5 kap. 38 a § 
  
 18 
  
 § 
  
 5 kap. 12 § 
  
 19 
  
 § 
  
 5 kap. 13 § 
  
 20 
  
 § 
  
 5 kap. 14 § 
  
 21 
  
 § 
  
 5 kap. 15 § 
  
 22 
  
 § 
  
 5 kap. 16 § 
  
 23 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 23 § första stycket 
  
 23 
  
 § andra stycket 
  
 - 
  
 24 
  
 § 
  
 5 kap. 25 § 
  
 25 
  
 § 
  
 5 kap. 25 a § 
  
 26 
  
 § 
  
 5 kap. 25 b § 
  
 27 
  
 § 
  
 5 kap. 26 § 
  
 28 
  
 § 
  
 5 kap. 27 § 
  
 29 
  
 § 
  
 5 kap. 28 § 
  
 30 
  
 § 
  
 5 kap. 29 § 
  
 31 
  
 § 
  
 5 kap. 30 § 
  
 32 
  
 § 
  
 5 kap. 30 a § 
  
 33 
  
 § 
  
 5 kap. 31 § 
  
 34 
  
 § 
  
 5 kap. 32 § 
  
 35 
  
 § 
  
 5 kap. 32 a § 
  
 36 
  
 § 
  
 5 kap. 33 § 
  
 37 
  
 § 
  
 5 kap. 34 §  
 första–tredje 
  styckena 
  
 38 
  
 § 
  
 5 kap. 34 a § 
  
 39 
  
 § 
  
 5 kap. 35 § 
  
 40 
  
 § 
  
 5 kap. 34 § fjärde stycket 
  
 41 
  
 § 
  
 4 kap. 28 § 
  
 42 
  
 § 
  
 5 kap. 21 § 
  
 43 
  
 § 
  
 5 kap. 22 § första stycket 
  
 1036 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 6 
  
 44 
  
 § 
  
 5 kap. 38 § 
  
 45 
  
 § 
  
 5 kap. 39 § 
  
 46 
  
 § 
  
 3 kap. 7 § andra stycket 
  
 47 
  
 § 
  
 5 kap. 18 § 
  
 48 
  
 § 
  
 5 kap. 19 § 
  
 49 
  
 § 
  
 5 kap. 20 § första och tredje 
  
 styckena 
  
 50 
  
 § 
  
 5 kap. 20 a § 
  
 51 
  
 § 
  
 5 kap. 20 b § 
  
 52 
  
 § 
  
 5 kap. 36 § 
  
 53 
  
 § 
  
 5 kap. 37 § 
  
 54 
  
 § 
  
 5 kap. 40 § första och andra 
  
 styckena 
  
 55 
  
 § 
  
 5 kap. 41 § 
  
 56 
  
 § 
  
 5 kap. 42 § 
  
 57 
  
 § 
  
 5 kap. 43 § 
  
 58 
  
 § 
  
 5 kap. 44 § 
  
 59 
  
 § 
  
 5 kap. 45 § 
  
 60 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 46 § första stycket  
 1–3 
  
 60 
  
 § andra stycket 
  
 5 kap. 46 § tredje stycket 
  
 61 
  
 § 
  
 5 kap. 48 § 
  
 62 
  
 § 
  
 5 kap. 52 § första och andra 
  
 styckena 
  
 63 
  
 § 
  
 5 kap. 50 § första meningen 
  
 64 
  
 § 
  
 5 kap. 49 § och 50 § andra 
  
 meningen 
  
 65 
  
 § 
  
 5 kap. 51 § 
  
 66 
  
 § 
  
 5 kap. 53 § 
  
 67 
  
 § 
  
 5 kap.  
 54–56 
  §§ 
  
 68 
  
 § 
  
 5 kap. 57 § 
  
 69 
  
 § 
  
 5 kap. 58 § 
  
 70 
  
 § 
  
 5 kap. 59 § 
  
 71 
  
 § 
  
 5 kap. 60 § 
  
 72 
  
 § 
  
 5 kap. 61 § 
  
 73 
  
 § 
  
 - 
  
 74 
  
 § 
  
 5 kap. 63 § 
  
 75 
  
 § 
  
 5 kap. 64 § 
  
 1037 
  
 Bilaga 6 SOU 2015:24 
  
 6 kap. 
  
 1 § 
  
 3 kap. 4 §  
 1–3 
  
 2 § 
  
 3 kap. 13 § 
  
 3 § 
  
 3 kap. 14 § 
  
 4 § 
  
 3 kap. 15 § 
  
 5 § 
  
 6 kap. 7 § 
  
 6 § 
  
 3 kap. 5 § 
  
 7 § 
  
 6 kap. 1 § 
  
 8 § 
  
 - 
  
 9 § 
  
 6 kap. 1 a § 
  
 10 
  
 § 
  
 6 kap. 1 b § 
  
 11 
  
 § 
  
 6 kap. 2 § 
  
 12 
  
 § 
  
 6 kap. 3 § 
  
 13 
  
 § 
  
 6 kap. 4 § 
  
 14 
  
 § 
  
 6 kap. 5 § 
  
 15 
  
 § 
  
 6 kap. 6 § 
  
 16 
  
 § 
  
 6 kap. 9 § första och andra 
  
 styckena 
  
 17 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 10 § 
  
 17 
  
 § andra stycket 
  
 6 kap. 11 § 
  
 18 
  
 § 
  
 6 kap. 12 § 
  
 19 
  
 § 
  
 6 kap. 13 § 
  
 20 
  
 § 
  
 6 kap. 14 § 
  
 21 
  
 § 
  
 6 kap. 15 § 
  
 22 
  
 § 
  
 6 kap. 16 § 
  
 23 
  
 § 
  
 6 kap. 18 § 
  
 24 
  
 § 
  
 6 kap. 32 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 25 
  
 § 
  
 6 kap. 19 a § 
  
 26 
  
 § 
  
 6 kap. 19 § 
  
 27 
  
 § 
  
 6 kap. 23 § 
  
 28 
  
 § 
  
 6 kap. 25 § 
  
 29 
  
 § 
  
 6kap. 26 § 
  
 30 
  
 § 
  
 6 kap. 24 §  
 första–tredje 
  
 styckena 
  
 31 
  
 § 
  
 6 kap. 27 § 
  
 32 
  
 § 
  
 6 kap. 24 § fjärde stycket 
  
 33 
  
 § första stycket 
  
 6 kap. 28 § 
  
 1038 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 6 
  
 33 
  
 § andra stycket 
  
 6 kap. 29 § 
  
 34 
  
 § 
  
 6 kap. 27 a § 
  
 35 
  
 § 
  
 6 kap. 30 § 
  
 36 
  
 § 
  
 6 kap. 31 § 
  
 37 
  
 § 
  
 6 kap. 33 § första stycket 
  
 38 
  
 § 
  
 6 kap. 34 § 
  
 39 
  
 § 
  
 6 kap. 36 § första meningen 
  
 40 
  
 § första stycket 
  
 - 
  
 40 
  
 § andra stycket 
  
 6 kap. 36 § andra meningen 
  
 41 
  
 § 
  
 6 kap. 21 § första stycket 
  
 42 
  
 § 
  
 6 kap. 22 § 
  
 43 
  
 § 
  
 - 
  
 44 
  
 § 
  
 6 kap. 32 § första stycket 
  
 7 kap. 
  
 1 § 
  
 - 
  
 2 § 
  
 - 
  
 3 § 
  
 4 kap. 6 § 
  
 4 § 
  
 - 
  
 5 § 
  
 6 kap. 33 § 
  
 6 § 
  
 6 kap. 37 § 
  
 7 § 
  
 6 kap. 38 § 
  
 8 § 
  
 - 
  
 9 § 
  
 - 
  
 10 
  
 § första stycket 
  
 7 kap. 8 § första stycket första 
  
 meningen 
  
 10 
  
 § andra stycket 
  
 7 kap. 8 § andra stycket 
  
 11 
  
 § 
  
 7 kap. 9 § 
  
 12 
  
 § 
  
 7 kap. 10 § 
  
 13 
  
 § 
  
 7 kap. 11 § 
  
 14 
  
 § 
  
 7 kap. 12 § 
  
 15 
  
 § 
  
 7 kap. 13 § 
  
 16 
  
 § 
  
 7 kap. 14 § 
  
 17 
  
 § 
  
 7 kap. 15 § 
  
 18 
  
 § 
  
 7 kap. 16 § 
  
 19 
  
 § 
  
 7 kap. 17 § 
  
 20 
  
 § 
  
 7 kap. 1 och 3 §§ 
  
 21 
  
 § 
  
 7 kap. 4 § 
  
 1039 
  
 Bilaga 6 SOU 2015:24 
  
 22 § 
  
 7 kap. 2 § 
  
 23 § 
  
 7 kap. 5 § 
  
 24 § 
  
 7 kap. 6 § 
  
 25 § 
  
 7 kap. 7 § 
  
 26 § 
  
 - 
  
 8 kap. 
  
 1 
  
 § första stycket 
  
 1 kap. 4 § första stycket 
  
 1 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 - 
  
 2 
  
 § 
  
 1 kap. 4 § andra stycket 
  
 3 
  
 § 
  
 - 
  
 4 
  
 § 
  
 4 kap. 2 § 
  
 5 
  
 § 
  
 4 kap. 3 § 
  
 6 
  
 § 
  
 4 kap. 4 § 
  
 7 
  
 § första meningen 
  
 5 kap. 23 § första stycket 5 
  
 7 
  
 § andra meningen 
  
 - 
  
 8 
  
 § 
  
 5 kap. 23 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 9 
  
 § 
  
 6 kap. 8 § 
  
 10 
  
 § 
  
 - 
  
 11 
  
 § 
  
 7 kap. 18 § första stycket 
  
 12 
  
 § första stycket 
  
 7 kap. 19 § 
  
 12 
  
 § andra stycket 
  
 7 kap. 18 § andra stycket 
  
 13 
  
 § 
  
 7 kap. 20 § 
  
 14 
  
 § 
  
 7 kap. 21 § 
  
 15 
  
 § 
  
 7 kap. 22 § 
  
 16 
  
 § 
  
 - 
  
 17 
  
 § första och tredje styckena 
  
 - 
  
 17 
  
 § andra stycket 
  
 3 kap. 16 § tredje stycket 
  
 18 
  
 § 
  
 - 
  
 19 
  
 § 
  
 - 
  
 20 
  
 § 
  
 - 
  
 21 
  
 § 
  
 5 kap. 62 § första stycket 
  
 22 
  
 § 
  
 3 kap. 30 § 
  
 23 
  
 § 
  
 8 kap. 10 § 
  
 24 
  
 § 
  
 8 kap. 19 § 
  
 25 
  
 § 
  
 8 kap. 20 § 
  
 1040 
  
 SOU 2015:24 
  
 Bilaga 6 
  
 26 
  
 § 
  
 - 
  
 27 
  
 § 
  
 6 kap. 8 a § (fr.o.m. 1 juli 2015) 
  
 9 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 3 kap. 20 § andra stycket 
  
 2 
  
 § första stycket 
  
 3 kap. 21 § 
  
 2 
  
 § andra och tredje styckena 
  
 3 kap. 22 § 
  
 3 
  
 § 
  
 3 kap. 23 § 
  
 4 
  
 § 
  
 3 kap. 24 § 
  
 5 
  
 § 
  
 3 kap. 25 § 
  
 6 
  
 § 
  
 3 kap. 27 § 
  
 7 
  
 § 
  
 3 kap. 28 § och 8 kap. 21 § 
  
 andra stycket 
  
 8 
  
 § 
  
 4 kap. 23 a § 
  
 9 
  
 § första stycket 
  
 5 kap. 46 § första stycket 4 
  
 9 
  
 § andra stycket 
  
 5 kap. 46 § andra stycket 
  
 10 
  
 § 
  
 8 kap. 21 § första stycket 
  
 11 
  
 § första meningen 
  
 8 kap. 22 § första meningen 
  
 11 
  
 § andra meningen 
  
 - 
  
 12 
  
 § 
  
 8 kap. 23 § 
  
 13 
  
 § 
  
 9 kap. 19 § 
  
 14 
  
 § 
  
 9 kap. 20 § 
  
 15 
  
 § 
  
 9 kap. 21 § 
  
 16 
  
 § 
  
 9 kap. 22 § 
  
 17 
  
 § 
  
 5 kap. 34 § femte stycket 
  
 18 
  
 § 
  
 - 
  
 19 
  
 § 
  
 3 kap. 26 § 
  
 20 
  
 § 
  
 3 kap. 4 § 5 
  
 21 
  
 § 
  
 3 kap. 3 a § tredje stycket 
  
 22 
  
 § 
  
 3 kap. 3 a § första stycket och 
  
 andra stycket första och andra 
  
 meningarna 
  
 23 
  
 § 
  
 3 kap. 3 c § 
  
 24 
  
 § 
  
 3 kap. 3 b § 
  
 25 
  
 § 
  
 6 kap. 9 § tredje stycket 
  
 26 
  
 § 
  
 4 kap. 15 a § 
  
 27 
  
 § 
  
 8 kap. 4 § andra stycket 
  
 1041 
  
 Bilaga 6 SOU 2015:24 
  
 28 § 
  
 5 kap. 22 § andra stycket 
  
 29 § 
  
 7 kap. 8 § första stycket andra 
  
 meningen 
  
 30 § 
  
 5 kap. 52 § tredje stycket och 
  
 54 § 
  
 31 § 
  
 6 kap. 33 § andra stycket 
  
 32 § 
  
 6 kap. 37 § 
  
 33 § 
  
 6 kap. 30 § tredje stycket första 
  
 meningen 
  
 34 § 
  
 6 kap. 32 § fjärde stycket 
  
 35 § 
  
 9 kap. 2 § tredje stycket 
  
 36 § 
  
 5 kap. 25 a § fjärde stycket 
  
 37 § 
  
 3 kap. 3 a § andra stycket sista 
  
 meningen 
  
 38 § 
  
 - 
  
 10 kap. 
  
 1 § 
  
 3 kap. 16 § första och andra 
  
 styckena 
  
 2 § 
  
 3 kap. 16 a § 
  
 3 § 
  
 3 kap. 17 § 
  
 4 § 
  
 3 kap. 18 § 
  
 5 § 
  
 3 kap. 18 a § 
  
 6 § 
  
 - 
  
 7 § 
  
 3 kap. 18 b § 
  
 8 § 
  
 3 kap. 18 c § 
  
 9 § 
  
 3 kap. 19 § 
  
 10 § 
  
 3 kap. 19 a § 
  
 11 kap. 
  
 1 § 
  
 8 kap. 1 § 
  
 2 § 
  
 8 kap. 2 § 
  
 3 § 
  
 8 kap. 3 § 
  
 4 § 
  
 8 kap. 3 a § första stycket 
  
 5 § 
  
 8 kap. 4 § första, tredje och 
  
 fjärde styckena 
  
 6 § 
  
 8 kap. 5 § 
  
 7 § 
  
 - 
  
 1042 
  
 SOU 2015:24 Bilaga 6 
  
 8 
  
 § första stycket första 
  
 8 kap. 6 § första stycket 
  
 meningen 
  
 8 
  
 § första stycket andra 
  
 - 
  
 meningen 
  
 8 
  
 § andra stycket 
  
 8 kap. 6 § andra stycket 
  
 9 
  
 § 
  
 8 kap. 7 § 
  
 10 § 
  
 8 kap. 8 § 
  
 11 § 
  
 8 kap. 9 § 
  
 12 § 
  
 8 kap. 5 a § 
  
 13 § 
  
 8 kap. 5 b § 
  
 14 § 
  
 8 kap. 3 d § 
  
 15 § 
  
 8 kap. 12 § 
  
 16 § 
  
 8 kap. 20 a § 
  
 17 § 
  
 8 kap. 14 § första stycket 
  
 18 § 
  
 8 kap. 15 § 
  
 19 § 
  
 8 kap. 16 § första stycket 
  
 20 § 
  
 8 kap. 17 § 
  
 21 § 
  
 8 kap. 18 § 
  
 22 § 
  
 8 kap. 13 § 
  
 23 § 
  
 8 kap. 11 § 
  
 24 § 
  
 8 kap. 14 § andra stycket och 
  
 16 § andra stycket 
  
 12 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 9 kap. 9 och 11 §§ 
  
 2 
  
 § 
  
 9 kap. 9 a § 
  
 3 
  
 § 
  
 9 kap. 10 § 
  
 4 
  
 § första stycket 
  
 9 kap. 1 § 
  
 4 
  
 § andra stycket 
  
 - 
  
 5 
  
 § 
  
 9 kap. 2 § första och andra 
  
 styckena 
  
 6 
  
 § 
  
 9 kap. 7 § 
  
 7 
  
 § 
  
 9 kap. 8 § 
  
 8 
  
 § 
  
 9 kap. 12 och 13 §§ 
  
 9 
  
 § 
  
 9 kap. 14 § 
  
 10 § 
  
 9 kap. 15 § 
  
 11 § 
  
 9 kap. 16 § 
  
 12 § 
  
 9 kap. 17 § 
  
 1043 
  
 Bilaga 6 SOU 2015:24 
  
 13 
  
 § 
  
 9 kap. 4 § första stycket 
  
 14 
  
 § 
  
 9 kap. 6 § 
  
 15 
  
 § första och andra styckena 
  
 9 kap. 4 § andra och tredje 
  
 styckena 
  
 15 
  
 § tredje stycket 
  
 9 kap. 5 § första stycket 
  
 16 
  
 § 
  
 9 kap. 5 § andra stycket 
  
 17 
  
 § 
  
 9 kap. 18 § 
  
 13 kap. 
  
 1 
  
 § 
  
 10 kap. 1 § 
  
 2 
  
 § 
  
 10 kap. 2 § 
  
 3 
  
 § 
  
 10 kap. 3 § 
  
 4 
  
 § första och andra styckena 
  
 10 kap. 4 § 
  
 4 
  
 § tredje stycket 
  
 10 kap. 5 § 
  
 5 
  
 § 
  
 10 kap. 6 § 
  
 6 
  
 § 
  
 10 kap. 7 § 
  
 7 
  
 § 
  
 10 kap. 10 § 
  
 8 
  
 § 
  
 10 kap. 8 § 
  
 9 
  
 § 
  
 10 kap. 9 § 
  
 10 
  
 § 
  
 10 kap. 11 § 
  
 11 
  
 § 
  
 10 kap. 12 § 
  
 12 
  
 § 
  
 10 kap. 13 § 
  
 13 
  
 § 
  
 10 kap. 14 § 
  
 14 
  
 § 
  
 10 kap. 14 a § 
  
 15 
  
 § 
  
 10 kap. 15 § 
  
 1044 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Deltagande med väpnad styrka 
  
 iutbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. Fö. 
  
 2.Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor. Fi. 
  
 3.Med fokus på kärnuppgifterna. En angelägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. Ju. 
  
 4.Ett svenskt tonnageskattesystem. Fi. 
  
 5.En ny svensk tullagstiftning. Fi. 
  
 6.Mer gemensamma tobaksregler. 
  
 Ett genomförande av tobaksprodukt- direktivet. S. 
  
 7.Krav på privata aktörer i välfärden. Fi. 
  
 8.En översyn av årsredovisningslagarna. Ju. 
  
 9.En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. Ju. 
  
 10.Gränser i havet. UD. 
  
 11.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansiering för ökad säkerhet. M. 
  
 12.Överprövning av upphandlingsmål 
  
 m.m.Fi. 
  
 13.Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I. A. 
  
 14.Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem 
  
 ihälso- och sjukvården. S. 
  
 15.Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. N L. 
  
 16.Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. N. 
  
 17.För kvalitet – Med gemensamt ansvar. S. 
  
 18.Lösöreköp och registerpant. Ju. 
  
 19.En ny ordning för redovisningstillsyn. Fi. 
  
 20.Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. S. 
  
 21.Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. S. 
  
 22. Rektorn och styrkedjan. U. 
  
 23.Informations- och cybersäkerhet 
  
 i Sverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. Ju Fö. 
  
 24.En kommunallag för framtiden. Del A + B . Fi. 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I [13] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor [2] Ett svenskt tonnageskattesystem. [4] En ny svensk tullagstiftning. [5] 
  
 Krav på privata aktörer i välfärden. [7] 
  
 Överprövning av upphandlingsmål m.m. [12] 
  
 En ny ordning för redovisningstillsyn. [19] 
  
 En kommunallag för framtiden. Del A + B. [24] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Deltagande med väpnad styrka 
  
 i utbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. [1] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Med fokus på kärnuppgifterna. En ange- lägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. [3] 
  
 En översyn av årsredovisningslagarna. [8] 
  
 En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. [9] Simpson och registerpant. [18] 
  
 Informations- och cybersäkerhet 
  
 i Sverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. [23] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansie- ring för ökad säkerhet. [11] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. [15] 
  
 Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. [16] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Mer gemensamma tobaksregler. Ett genomförande av tobaks- produktdirektivet. [6] 
  
 Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården. [14] 
  
 För kvalitet – Med gemensamt ansvar. [17] 
  
 Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. [20] 
  
 Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. [21] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Rektorn och styrkedjan. [22] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Gränser i havet. [10]