sou 2024 64  
  
 Motståndskraft i samhällsviktiga tjänster 
  
 Slutbetänkande av Utredningen om genomförande av NIS2- och  
 CER-direktiven 
  
 Stockholm 2024 
  
 SOU 2024:64 
  
 SOU och Ds finns på regeringen.se under Rättsliga dokument. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2021:1. 
  
 Information för dem som ska svara på remiss finns tillgänglig på regeringen.se/remisser. 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Morrison 
  
 Tryck och remisshantering: Morrison, Stockholm 2024 
  
 ISBN  
 978-91-525-1011-7 
  (tryck) 
  
 ISBN  
 978-91-525-1012-4 
  (pdf) 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet  
 Lawson 
  
 Regeringen beslutade den 23 februari 2023 att tillkalla en särskild ut- redare med uppgift att föreslå de anpassningar av svensk rätt som är nödvändiga för att EU:s direktiv om åtgärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen  
 (NIS2-direktivet) 
  och EU:s direk- tiv om kritiska entiteters motståndskraft  
 (CER-direktivet) 
  ska kunna genomföras. Uppdraget skulle redovisas ett år senare. 
  
 Som särskild utredare förordnades dagen efter juristen Gilbert. 
  
 Anställda som sekreterare i utredningen har varit strategen Taylor från den 27 februari 2023, hovrättsassessorn Hill mellan den 15 mars och 30 juni 2023 och därefter som huvudsekre- terare, samt seniore analytikern Shaw från den 1 septem- ber 2023. 
  
 Som sakkunniga förordnades den 14 april 2023 rättssakkunniga Conner, Försvarsdepartementet, departementssekreteraren Cruz, Försvarsdepartementet, rättssakkunniga Boone, Justitiedepartementet, kanslirådet Smith, Finans- departementet, numera kanslirådet Shafagh Elhami, Finansdeparte- mentet och departementssekreteraren Gomez, Landsbygds- och infrastrukturdepartementet. Shafagh Elhami entledigades den 6 september 2023 och ersattes samma dag av departementssekreteraren Ingram, Finansdepartementet. 
  
 Som experter förordnades den 14 april 2023 verksamhetsstrategen James, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), seniore it- och informationssäkerhetsspecialisten Wallace, Integritetsskyddsmyndigheten (IMY), handläggaren Bowman, Statens energimyndighet, professorn Stephens, Kungliga Tekniska högskolan (KTH),  
 NIS-informationssäkerhetsinspektören 
  Howell, Transportstyrelsen, seniore juristen Finley, Finansinspektionen, ingenjören Daniels, Post- och telestyrel- 
  
 sen (PTS), beredskapshandläggaren Mason, Livsmedelsverket,  
 it-säkerhetschefen 
  Hull, Försäkringskassan, förbundsjuristen Everett, Sveriges Kommuner och Regioner (SKR), juristen Alvarez Uggla, Socialstyrelsen, gruppchefen Espinoza, Polismyndigheten och verksjuristen Reeves Tolonen Robinson, Säker- hetspolisen. Den 28 april 2023 förordnades handläggaren Linda Avad, Försvarsmakten och verksjuristen Townsend, Bolagsverket som experter. Linda Avad entledigades den 18 september och analytikern Williams, Försvarsmakten, förordnades som expert samma dag. Boone entledigades den 16 februari 2024. Cruz, Espinoza och Hull entledigades den 5 mars 2024 och kansli- rådet Golden, Försvarsdepartementet, förordnades som sakkunnig samma dag. Stephens entledigades den 15 mars 2024. Williams entledigades den 11 april 2024 och försvarsjuristen Page, Försvarsmakten, förordnades som expert samma dag. 
  
 Som ledamöter i en till utredningen knuten referensgrupp för- ordnades fr.o.m. den 14 april 2023 seniora juristen Lane, Svenskt vatten, avdelningschefen Mayer, Försvarets materiel- verk (FMV), enhetschefen Reed, Affärsverket svenska kraftnät, ansvarige för säkerhet och beredskap Kim, Energiföretagen, handläggaren inom rymdlägesbild Price, Rymdstyrelsen, näringspolitiske experten Fitzpatrick, TechSverige, näringspolitiske experten Andrews, Teknikföretagen, bered- skapshandläggaren Booker, Naturvårdsverket och juristen Salas, Kemikalieinspektionen. Booker entledigades den 21 september 2023 och säkerhetsspecialisten Burns förordnades att ingå i referensgruppen samma dag. Cem Göcgören entledigades den 23 oktober 2023 och säkerhetsskydds- specialisten Spencer, Affärsverket svenska kraft- nät, förordnades att ingå i referensgruppen samma dag. Fitzpatrick entledigades den 22 januari 2024 från uppdraget att ingå i referens- gruppen och förordnades att vara expert i utredningen samma dag. Lane samt Burns entledigades den 7 maj 2024 och dricksvattenexperten Bean, Svenskt vatten, samt handläg- garen Moore, Naturvårdsverket, förordnades att ingå i referensgruppen samma dag. 
  
 Förordnandet för experterna är personligt. Likväl hänvisar utred- ningen till expertens myndighet eller motsvarande när det gäller redo- visade synpunkter. Experterna och de sakkunniga har i allt väsentligt 
  
 ställt sig bakom utredningens överväganden och förslag. De särskilda ståndpunkter som enskilda experter och sakkunniga kan ha haft i olika frågor har berörts i texterna eller som möjliga alternativa bedöm- ningar. 
  
 Genom tilläggsdirektiv den 11 januari 2024 förlängdes utrednings- tiden för den del av uppdraget som avser anpassningar med anled- ning av  
 CER-direktivet 
  (dir. 2024:3). 
  
 Utredningen överlämnade delbetänkandet Nya regler om cyber- säkerhet (SOU 2024:18) i mars 2024. Härmed överlämnar utred- ningen slutbetänkandet Motståndskraft i samhällsviktiga tjänster (SOU 2024:64). 
  
 Utredningens uppdrag är därmed slutfört. 
  
 Stockholm i september 2024 
  
 Gilbert 
  
 Thomas Love de Besche 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 17 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 27 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 37 
  
 1.1Förslag till lag om motståndskraft hos kritiska 
  
 verksamhetsutövare ................................................................ 
  
 37 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) 
  
 om belastningsregister ............................................................ 
  
 51 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i offentlighets- 
  
 och sekretesslagen (2009:400)................................................ 
  
 53 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen 
  
 (2018:585)................................................................................ 
  
 57 
  
 1.5Förslag till lag om ändring i lagen (2025:000) 
  
 om cybersäkerhet .................................................................... 
  
 59 
  
 1.6Förslag till förordning om motståndskraft hos kritiska 
  
 verksamhetsutövare ................................................................ 
  
 61 
  
 1.7Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1999:1134) om belastningsregister....................................... 
  
 72 
  
 1.8Förslag till förordning om ändring i förordningen (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska 
  
 kraftnät .................................................................................... 
  
 75 
  
 1.9Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för 
  
 samhällsskydd och beredskap ................................................ 
  
 78 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2024:64 
  
 1.10 
  
 Förslag till förordning om ändring i offentlighets- 
  
 och sekretessförordningen (2009:641) ................................. 
  
 79 
  
 1.11 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2010:185) med instruktion för Trafikverket ....................... 
  
 81 
  
 1.12 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2014:520) med instruktion för Statens 
  
 energimyndighet..................................................................... 
  
 83 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete................................ 
  
 89 
  
 2.1 
  
 Analys av regeringens direktiv............................................... 
  
 89 
  
 2.1.1 
  
 Bakgrund.................................................................. 
  
 89 
  
 2.1.2 
  
 Utredningens övergripande utgångspunkter......... 
  
 90 
  
 2.1.3 
  
 CER-direktivet........................................................ 
  
 91 
  
 2.1.4 
  
 Gemensamma frågor för NIS2 och CER .............. 
  
 95 
  
 2.1.5 
  
 Anpassning av säkerhetsskyddslagen..................... 
  
 95 
  
 2.1.6 
  
 Sekretess och dataskydd ......................................... 
  
 96 
  
 2.1.7 
  
 Konsekvensanalys ................................................... 
  
 96 
  
 2.2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ......................................... 
  
 97 
  
 2.3 
  
 Betänkandets disposition ....................................................... 
  
 98 
  
 3 
  
 CER-direktivet ........................................................... 
  
 99 
  
 3.1 
  
 Direktiv 2008/114/EG ........................................................... 
  
 99 
  
 3.2 
  
 Bakgrund och syfte............................................................... 
  
 100 
  
 3.3 
  
 Riskbedömning av medlemsstaterna ................................... 
  
 101 
  
 3.4 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare...................... 
  
 101 
  
 3.5 
  
 Behöriga myndigheter och gemensam kontaktpunkt ........ 
  
 103 
  
 3.6 
  
 Riskbedömning av kritiska verksamhetsutövare ................ 
  
 104 
  
 3.7Kritiska verksamhetsutövares åtgärder för 
  
 motståndskraft...................................................................... 
  
 104 
  
 3.8 
  
 Bakgrundskontroller ............................................................ 
  
 105 
  
 3.9 
  
 Incidentanmälan ................................................................... 
  
 106 
  
 8 
  
 SOU 2024:64Innehåll 
  
 3.10 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk 
  
 betydelse ................................................................................ 
  
 107 
  
 3.11 
  
 Rådgivande uppdrag.............................................................. 
  
 108 
  
 3.12 
  
 Gruppen för kritiska verksamhetsutövares 
  
 motståndskraft ...................................................................... 
  
 108 
  
 3.13 
  
 Tillsyn, efterlevnadskontroll och sanktioner ...................... 
  
 108 
  
 4 
  
 Beskrivning av sektorer i  
 CER-direktivet ..................... 
  
 111 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 111 
  
 4.2 
  
 Skillnader jämfört med  
 NIS2-direktivet.............................. 
  
 111 
  
 4.2.1 
  
 Energi ..................................................................... 
  
 111 
  
 4.2.2 
  
 Transport................................................................ 
  
 112 
  
 4.2.3 
  
 Hälso- och sjukvård .............................................. 
  
 112 
  
 4.2.4 
  
 Offentlig förvaltning ............................................. 
  
 112 
  
 4.2.5Produktion, bearbetning och distribution 
  
 av livsmedel ............................................................ 
  
 113 
  
 5 
  
 Tillämpningsområdet ............................................... 
  
 115 
  
 5.1 
  
 Direktivet ska genomföras i ny lag ...................................... 
  
 115 
  
 5.2 
  
 Vem kan omfattas av lagen? ................................................. 
  
 117 
  
 5.2.1 
  
 Offentliga verksamhetsutövare ............................ 
  
 119 
  
 5.2.2 
  
 Enskilda verksamhetsutövare ............................... 
  
 123 
  
 5.2.3 
  
 Kritiska verksamhetsutövare................................. 
  
 123 
  
 5.3 
  
 Undantag från tillämpningsområdet.................................... 
  
 124 
  
 5.3.1Undantag för sådant som regleras i lagen 
  
 om cybersäkerhet................................................... 
  
 124 
  
 5.3.2Undantag för verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital 
  
 infrastruktur........................................................... 
  
 126 
  
 5.3.3Undantag för åtgärder enligt andra regelverk 
  
 med motsvarande verkan....................................... 
  
 127 
  
 5.3.4Undantag för brottsbekämpning och Sveriges 
  
 säkerhet .................................................................. 
  
 128 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2024:64 
  
 5.3.5Uppgiftsskyldigheter omfattar inte uppgifter 
  
 som omfattas av säkerhetsskyddslagen................ 
  
 131 
  
 5.3.6Tillträdesrätt till lokaler med mera som 
  
 omfattas av säkerhetsskyddslagen........................ 
  
 132 
  
 6 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare................ 
  
 135 
  
 6.1 
  
 Nationell riskbedömning ..................................................... 
  
 135 
  
 6.2 
  
 Samhällsviktiga tjänster – vad ska skyddas?........................ 
  
 139 
  
 6.2.1 
  
 Begreppen samhällsviktig tjänst kontra 
  
 samhällsviktig verksamhet .................................... 
  
 139 
  
 6.2.2 
  
 Vad utgör en samhällsviktig tjänst? ..................... 
  
 140 
  
 6.3 
  
 Krav för identifiering av kritiska verksamhetsutövare ....... 
  
 142 
  
 6.4 
  
 Betydande störande effekt ................................................... 
  
 145 
  
 6.5Beslut om identifiering och underrättelse 
  
 om skyldigheter .................................................................... 
  
 149 
  
 6.6En kritisk verksamhetsutövare är en väsentlig 
  
 verksamhetsutövare enligt cybersäkerhetslagen................. 
  
 153 
  
 6.7 
  
 Förteckningar och information till kommissionen ............ 
  
 155 
  
 7 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk 
  
 betydelse ................................................................ 
  
 161 
  
 7.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 161 
  
 7.2Identifiering av kritiska verksamhetsutövare av särskild 
  
 europeisk betydelse .............................................................. 
  
 163 
  
 7.3 
  
 Rådgivande uppdrag ............................................................. 
  
 168 
  
 8 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft 
  
 och incidentrapportering........................................... 
  
 175 
  
 8.1 
  
 Skyldighet att genomföra riskbedömning........................... 
  
 175 
  
 8.2 
  
 Åtgärder för motståndskraft................................................ 
  
 177 
  
 8.3 
  
 Incidentrapportering ............................................................ 
  
 183 
  
 10 
  
 SOU 2024:64Innehåll 
  
 9 
  
 Bakgrundskontroll ................................................... 
  
 189 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 189 
  
 9.2 
  
 Rättsliga utgångspunkter...................................................... 
  
 190 
  
 9.2.1 
  
 Ett system för bakgrundskontroller måste 
  
 vara förenlig med regeringsformen och 
  
 Europakonventionen ............................................. 
  
 190 
  
 9.2.2Befintliga system för bakgrundskontroll 
  
 i svensk rätt ............................................................ 
  
 192 
  
 9.3 Ett system för bakgrundskontroll enligt CER.................... 
  
 197 
  
 9.3.1 
  
 Utgångspunkter för utredningens förslag ........... 
  
 197 
  
 9.3.2 
  
 Syftet med en bakgrundskontroll......................... 
  
 201 
  
 9.3.3Befattningsanalys utgör grunden för vilka 
  
 som ska bakgrundskontrolleras ............................ 
  
 203 
  
 9.3.4 
  
 När ska en bakgrundskontroll genomföras? ....... 
  
 206 
  
 9.3.5Bakgrundskontrollens innehåll och 
  
 omfattning.............................................................. 
  
 208 
  
 9.3.6 
  
 Sammanfattning..................................................... 
  
 214 
  
 9.4 
  
 Säkerhetsgodkännande enligt CER ..................................... 
  
 215 
  
 9.5 
  
 Processen för registerkontroll och närliggande frågor ....... 
  
 218 
  
 9.5.1 
  
 Slagningar mot vissa system och tidsfrister ......... 
  
 218 
  
 9.5.2Utländska myndigheters tillgång till uppgifter 
  
 vid motsvarande bakgrundskontroller enligt 
  
 CER........................................................................ 
  
 219 
  
 9.6Behandling av personuppgifter kopplade 
  
 till bakgrundskontroller enligt CER.................................... 
  
 220 
  
 10 
  
 Tillsyn 
  
 .................................................................... 
  
 223 
  
 10.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 223 
  
 10.2 
  
 System för tillsyn .................................................................. 
  
 223 
  
 10.3 
  
 Tillsynsmyndigheter i Sverige .............................................. 
  
 224 
  
 10.3.1 
  
 Energi ..................................................................... 
  
 225 
  
 10.3.2 
  
 Transport................................................................ 
  
 225 
  
 10.3.3 
  
 Bankverksamhet och 
  
 finansmarknadsinfrastruktur ................................ 
  
 225 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2024:64 
  
 10.3.4 
  
 Hälso- och sjukvård .............................................. 
  
 226 
  
 10.3.5 
  
 Dricksvatten och avloppsvatten ........................... 
  
 226 
  
 10.3.6 
  
 Digital infrastruktur.............................................. 
  
 227 
  
 10.3.7 
  
 Offentlig förvaltning............................................. 
  
 227 
  
 10.3.8 
  
 Rymden.................................................................. 
  
 230 
  
 10.3.9Produktion, bearbetning och distribution 
  
 av livsmedel............................................................ 
  
 230 
  
 10.4 
  
 Tillsynsmyndighetens uppdrag............................................ 
  
 230 
  
 10.5 
  
 Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter ............ 
  
 231 
  
 10.6 
  
 Samordning och informationsutbyte .................................. 
  
 233 
  
 10.6.1 
  
 Samarbetsforum .................................................... 
  
 233 
  
 10.6.2 
  
 Övrigt samarbete................................................... 
  
 234 
  
 11 
  
 Ingripanden och sanktioner....................................... 
  
 235 
  
 11.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 235 
  
 11.2 
  
 Allmänna utgångspunkter.................................................... 
  
 235 
  
 11.2.1 
  
 Systemets utformning........................................... 
  
 235 
  
 11.2.2 Val och utformning av sanktion........................... 
  
 236 
  
 11.3Administrativa sanktioner eller straffrättsliga påföljder? .. 237 
  
 11.4Tillsynsmyndigheten ska vara skyldig att ingripa 
  
 mot överträdelser.................................................................. 
  
 238 
  
 11.5 
  
 Tillsynsmyndigheten ska i särskilda fall kunna avstå 
  
 från att ingripa ...................................................................... 
  
 238 
  
 11.6 
  
 Vilka överträdelser ska kunna leda till sanktioner? ............ 
  
 240 
  
 11.7 
  
 Vilka sanktioner ska finnas? ................................................ 
  
 241 
  
 11.7.1 Föreläggande som kan förenas med vite.............. 
  
 241 
  
 11.7.2 
  
 Sanktionsavgift ...................................................... 
  
 242 
  
 11.7.3 
  
 Anmärkning........................................................... 
  
 247 
  
 11.8 
  
 Omedelbar verkställighet av beslut om förelägganden ...... 
  
 248 
  
 11.9 
  
 Överklagande........................................................................ 
  
 248 
  
 12 
  
 SOU 2024:64 
  
 Innehåll 
  
 12 
  
 Gemensam kontaktpunkt.......................................... 
  
 249 
  
 12.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 249 
  
 12.2 
  
 Gemensam kontaktpunkt i Sverige...................................... 
  
 249 
  
 12.3 
  
 Gemensamma kontaktpunktens uppgifter.......................... 
  
 250 
  
 13 
  
 Sekretess................................................................ 
  
 253 
  
 13.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 253 
  
 13.2 
  
 En ny sekretessbestämmelse för uppgift 
  
 i incidentrapporter ................................................................ 
  
 262 
  
 13.3 
  
 En ny sekretessbrytande bestämmelse ................................ 
  
 265 
  
 13.4 
  
 Behov av ytterligare bestämmelser om sekretess, 
  
 med mera ............................................................................... 
  
 266 
  
 13.5 
  
 En ny sekretessbestämmelse för diarier 
  
 för incidentrapporter ............................................................ 
  
 270 
  
 13.6 
  
 En ny sekretessbestämmelse för uppgift 
  
 i bakgrundskontroll............................................................... 
  
 271 
  
 13.7 
  
 Tystnadsplikt för uppgifter som rör 
  
 bakgrundskontroller hos enskilda........................................ 
  
 272 
  
 14 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen...................... 
  
 273 
  
 14.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 273 
  
 14.2 
  
 Utgångspunkter för utredningens bedömningar ................ 
  
 273 
  
 14.3 
  
 Gällande rätt avseende undersökningsbefogenheter 
  
 och sanktioner....................................................................... 
  
 275 
  
 14.4 
  
 Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter 
  
 ändras inte.............................................................................. 
  
 275 
  
 14.5 
  
 Tillsynsmyndighetens möjlighet att ingripa 
  
 med åtgärdsföreläggande med mera ändras inte.................. 
  
 276 
  
 14.6 
  
 Sanktionsavgiften för enskilda verksamhetsutövare 
  
 ska höjas................................................................................. 
  
 277 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2024:64 
  
 14.7 
  
 Sanktionen förbud att utöva ledningsfunktion .................. 
  
 280 
  
 14.8 
  
 Sanktionen anmärkning........................................................ 
  
 281 
  
 15 
  
 Konsekvensanalys .................................................... 
  
 283 
  
 15.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 283 
  
 15.2 
  
 Regleringsalternativ och beskrivning av uppdraget............ 
  
 285 
  
 15.3 
  
 Vem berörs av förslagen? ..................................................... 
  
 285 
  
 15.4 
  
 Skyldigheter för dem som omfattas av förslagen ............... 
  
 286 
  
 15.5 
  
 Ekonomiska konsekvenser................................................... 
  
 287 
  
 15.5.1 
  
 Utgångspunkter .................................................... 
  
 287 
  
 15.5.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser för 
  
 tillsynsmyndigheterna........................................... 
  
 292 
  
 15.5.3Ekonomiska konsekvenser för Myndigheten 
  
 för samhällsskydd och beredskap......................... 
  
 295 
  
 15.5.4 Ekonomiska konsekvenser för 
  
 Polismyndigheten ................................................. 
  
 299 
  
 15.5.5 Ekonomiska konsekvenser för domstolar ........... 
  
 300 
  
 15.5.6 Ekonomiska konsekvenser för offentliga 
  
 kritiska verksamhetsutövare ................................. 
  
 300 
  
 15.5.7 Ekonomiska konsekvenser för enskilda 
  
 kritiska verksamhetsutövare ................................. 
  
 303 
  
 15.5.8Ekonomiska konsekvenser för konsumenter 
  
 och andra användare .............................................. 
  
 305 
  
 15.6 
  
 Övriga konsekvenser ............................................................ 
  
 306 
  
 15.6.1 Konsekvenser för det kommunala självstyret ..... 
  
 306 
  
 15.6.2 
  
 Konsekvenser för brottsligheten 
  
 och det brottsförebyggande arbetet ..................... 
  
 307 
  
 15.6.3 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 och de integrationspolitiska målen....................... 
  
 307 
  
 15.6.4 Särskild hänsyn till små företag............................ 
  
 308 
  
 15.6.5 Behov av speciella informationsinsatser .............. 
  
 310 
  
 16 
  
 Ikraftträdande med mera .......................................... 
  
 311 
  
 16.1 
  
 Lagen om motståndskraft hos kritiska 
  
 verksamhetsutövare .............................................................. 
  
 311 
  
 14 
  
 SOU 2024:64Innehåll 
  
 16.2 
  
 Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och 
  
 offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) ........ 
  
 312 
  
 16.3 
  
 Följdändringar i annan författning ...................................... 
  
 313 
  
 16.3.1 Bestämmelser som upphävs .................................. 
  
 313 
  
 16.4 
  
 Övrigt .................................................................................... 
  
 313 
  
 17 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 315 
  
 17.1 
  
 Förslaget till lag om motståndskraft 
  
 hos kritiska verksamhetsutövare .......................................... 
  
 315 
  
 17.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) 
  
 om belastningsregister .......................................................... 
  
 345 
  
 17.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- 
  
 och sekretesslagen (2009:400).............................................. 
  
 346 
  
 17.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen 
  
 (2018:585).............................................................................. 
  
 349 
  
 17.5 
  
 Förslaget om lag om ändring i lagen om cybersäkerhet ..... 
  
 350 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2023:30 ........................................... 
  
 353 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2024:3 ............................................. 
  
 377 
  
 Bilaga 3 
  
 CER-direktivet.............................................................. 
  
 379 
  
 Bilaga 4 
  
 Jämförelsetabell............................................................. 
  
 415 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 CER-direktivet 
  
 Europaparlamentet och rådet antog den 14 december 2022 CER- direktivet1. Direktivets syfte är att stärka kritiska verksamhetsutöva- res motståndskraft och förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjänster på den inre marknaden. 
  
 Enligt direktivet ska medlemsstaterna senast den 17 juli 2026 identi- fiera verksamhetsutövare som erbjuder samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfra- struktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infra- struktur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. Medlemsstaterna ska senast den 17 januari 2026 ta fram en nationell riskbedömning och en strategi för kritiska verksamhetsutövares motståndskraft. 
  
 Direktivet ställer krav på kritiska verksamhetsutövare, de ska göra en riskbedömning och vidta åtgärder för motståndskraft inklu- sive bakgrundskontroller i syfte att stärka motståndskraften samt rapportera incidenter. Riskbedömningen ska göras inom nio måna- der från mottagandet av underrättelsen om identifiering. Kravet på åtgärder för motståndskraft ska tillämpas först tio månader efter att den kritiska verksamhetsutövaren har underrättats om identifier- ingen. I direktivet finns också bestämmelser om kritiska verksam- hetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Direktivet innehåller vidare bestämmelser om tillsyn och sank- tioner samt en ram för samarbete mellan medlemsstaterna. 
  
 Direktivet är ett minimidirektiv med innebörd att den svenska lagstiftningen skulle kunna innehålla mer långtgående skyldigheter. 
  
 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kri- tiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG. 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2024:64 
  
 Medlemsstaterna ska senast den 17 oktober 2024 anta och offent- liggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet. Bestämmelserna ska tillämpas från och med den 18 oktober 2024. 
  
 Direktivet ersätter rådets direktiv 2008/114/EG om identifiering av, klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna som upphör att gälla med verkan från och med den 18 oktober 2024. Hänvisningar i det upp- hävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet. 
  
 Utredningens uppdrag 
  
 Utredningen redovisar i detta slutbetänkande förslag om införlivning av  
 CER-direktivet 
  i svensk rätt samt förslag till ändring i offentlighets- och sekretessbestämmelserna, ändring i säkerhetsskyddslagen samt i lagen om cybersäkerhet. Utredningen redovisade i delbetänkandet Nya regler om cybersäkerhet, SOU 2024:18 förslag om införlivning av  
 NIS2-direktivet2. 
  
 Utredningens uppdrag har varit att föreslå de anpassningar av svensk rätt som är nödvändiga för att  
 CER-direktivet 
  ska kunna genomföras. Det har innefattat att föreslå hur identifiering och krav på verksamhetsutövare som omfattas av direktivet ska regleras samt rollfördelningen mellan svenska myndigheter med avseende på de olika uppgifter och ansvarsområden som föreskrivs i  
 CER-direktivet. 
  
 I utredningens uppdrag har även ingått att ta ställning till om be- stämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgifter som kan komma att behand- las enligt NIS2- och  
 CER-direktiven, 
  föreslå de ändringar som behövs för en mer sammanhållen systematik mellan säkerhetsskyddslagen, lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare, särskilt vad gäller tillsynsmyndigheternas befo- genheter och sanktionsavgifternas storlek. 
  
 Utredningen ska vidare beakta de frågor som är gemensamma för NIS2- och  
 CER-direktiven 
  i den mån dessa är hänförliga till genom- förandet av  
 CER-direktivet. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 av den 14 december 2022 om åtgär- der för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen, om ändring av förordning (EU) nr 910/2014 och direktiv (EU) 2018/1972 och om upphävande av direktiv (EU) 2016/1148 (NIS  
 2-direktivet). 
  
 18 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Utredningens förslag 
  
 Lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningen föreslår att  
 CER-direktivet 
  införlivas genom en ny lag, lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Utred- ningen föreslår inte några skyldigheter utöver vad som följer av direktivet. 
  
 Vem omfattas av reglerna om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare? 
  
 Regelverket ska tillämpas på enskilda och offentliga verksamhets- utövare som tillhandahåller en samhällsviktig tjänst som omfattas av bilagan till direktivet. Vidare krävs att verksamhetsutövaren har identi- fierats som kritisk av tillsynsmyndigheten. För kritiska verksamhets- utövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfra- struktur och digital infrastruktur gäller endast vissa begränsade delar av regelverket. 
  
 I förslaget görs vissa undantag från lagens tillämpningsområde. Lagen gäller inte för sådant som regleras i förslaget till lag om cyber- säkerhet och inte heller om det i annan författning finns bestämmelser om krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrunds- kontroll och incidentrapportering om kraven har minst motsvarande verkan. Lagen gäller inte heller för regeringen, Regeringskansliet, ut- landsmyndigheter, kommittéväsendet, Riksrevisionen, Riksdagens ombudsmän, Sveriges Riksbank, Riksdagsförvaltningen eller Sveriges domstolar. 
  
 Lagen gäller inte för statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhetskänslig verksamhet. För övriga verksamhetsutövare gäller inte  
 3–6 
  kap. i lagen för den del av den samhällsviktiga tjänsten som är säkerhetskänslig. Det innebär att dessa verksamhetsutövare bland annat omfattas av bestämmelserna om identifiering i 2 kap. i den föreslagna lagen. 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Tillsynsmyndigheterna ska genom beslut identifiera kritiska verksam- hetsutövare inom sina tillsynsområden. För att en verksamhetsut- övare ska identifieras som kritisk enligt direktivet ska tre kriterier vara uppfyllda. För det första ska verksamhetsutövaren tillhandahålla en eller flera samhällsviktiga tjänster inom någon av sektorerna som finns i bilagan till direktivet, för det andra ska verksamhetsutövaren ha en kritisk infrastruktur belägen i Sverige och för det tredje ska en inci- dent få betydande störande effekter för tillhandahållandet av den sam- hällsviktiga tjänsten. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska meddela föreskrifter om när en störande effekt är betydande. 
  
 Vid identifieringen ska tillsynsmyndigheten beakta den natio- nella riskbedömningen och strategin för kritiska verksamhetsutöva- res motståndskraft. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska upprätta en förteckning över kritiska verk- samhetsutövare inom sitt tillsynsområde. Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap ska upprätta en samlad förteckning över samt- liga kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Kritiska verksamhetsutövare som tillhandahåller en samhällsviktig tjänst till eller i minst sex medlemsstater ska anmäla detta till tillsyns- myndigheten. Dessa verksamhetsutövare ska delta i kommissionens samråd. På grundval av samrådet fastställer kommissionen om den kri- tiska verksamhetsutövaren är av särskild europeisk betydelse. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tar emot kom- missionens underrättelse om att en kritisk verksamhetsutövare är av särskild europeisk betydelse och vidarebefordrar den till tillsyns- myndigheten. Tillsynsmyndigheten underrättar den kritiska verksam- hetsutövaren. 
  
 Kommissionen anordnar rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren har infört för att upp- fylla sina skyldigheter. Ett rådgivande uppdrag får endast genomföras om MSB efter samråd med den kritiska verksamhetsutövaren och dennas tillsynsmyndighet, lämnat samtycke. 
  
 20 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 Utredningen föreslår att Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap ska göra en nationell riskbedömning. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare ska göra en riskbedömning nio månader efter att den fått del av beslutet om identifiering. Risk- bedömningen ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker som skulle kunna leda till en incident. 
  
 Verksamhetsutövaren ska vidare vidta tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska vidtas på grundval av riskbedömningen, utgå från ett allriskperspektiv och vara proportionella i förhållande till risken. Det ska finnas en plan som beskriver åtgärder som vidtagits eller ska vidtas. Tillsynsmyndigheterna får meddela föreskrifter om riskbedömning, åtgärder och planer för motståndskraft. Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap får meddela föreskrifter för sektorn offentlig förvaltning. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska utan dröjsmål rapportera inci- denter som medför eller kan medföra en betydande störning i till- handahållandet av den samhällsviktiga tjänsten till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. En första rapport ska lämnas inom 24 timmar. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får med- dela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om incidentrapportering. 
  
 Skyldigheterna avseende åtgärder och incidentrapportering bör- jar gälla först tio månader efter den dag verksamhetsutövaren fått del av tillsynsmyndighetens beslut om identifiering. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska också utse en samverkansansva- rig som utgör kontaktpunkt för berörda myndigheter. 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Syftet med en bakgrundskontroll är att endast den som bedöms lämplig ska få vara anställd eller på annat sätt delta i befattningar där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningen föreslår att kritiska verksamhetsutövare ska göra en befattningsanalys där det framgår för vilka befattningar det finns ett krav på bakgrundskontroll. Analysen ska dokumenteras. 
  
 Den kritiska verksamhetsutövaren ska genomföra bakgrunds- kontrollen och bedöma om personen som kontrollen avser är lämp- lig. En bakgrundskontroll innebär att den som kontrolleras ska styrka sin identitet och visa upp ett särskilt utdrag från belastningsregistret. Av förordningen (1999:1134) om belastningsregister framgår vilka uppgifter ett utdrag ska innehålla. 
  
 Det ska dokumenteras att en bakgrundskontroll genomförts och anteckningen ska bevaras i två år. 
  
 Tillsyn 
  
 Utredningen föreslår att den tillsynsmyndighet som är tillsynsmyn- dighet enligt den föreslagna lagen om cybersäkerhet även blir tillsyns- myndighet enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare. Ett fåtal tillsynsmyndigheter har fått ny undersektor eller kategori av entitet. Vidare ingår i sektorn offentlig förvaltning endast statliga myndigheter. Följande tillsynsmyndigheter föreslås. 
  
 Tillsynsmyndighet 
  
 Sektor 
  
 Statens energimyndighet 
  
 Energi 
  
 Transportstyrelsen 
  
 Transport 
  
 Finansinspektionen 
  
 Bankverksamhet 
  
 Finansmarknadsinfrastruktur 
  
 Inspektionen för vård och omsorg 
  
 Vårdgivare3 i Hälso- och sjukvårdssektorn 
  
 Läkemedelsverket 
  
 Hälso- och sjukvårdssektorn, med undantag 
  
 för vårdgivare 
  
 Livsmedelsverket 
  
 Avloppsvatten 
  
 Dricksvatten 
  
 Produktion, bearbetning och distribution av 
  
 livsmedel 
  
 Post- och telestyrelsen 
  
 Digital infrastruktur 
  
 Rymden 
  
 Länsstyrelserna i Norrbottens, Skåne, 
  
 Offentlig förvaltning 
  
 Stockholms och Västra Götalands län 
  
 3Vårdgivare enligt definitionen i artikel 3 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. 
  
 22 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att lagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen följs. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska tillhandahålla tillsynsmyndig- heten den information som behövs för tillsynen och den nationella riskbedömningen. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen i den omfattning som behövs för tillsynen. Undantag görs för uppgifter som är säkerhets- skyddsklassificerade och tillträde till verksamhet där säkerhetskäns- lig verksamhet bedrivs. 
  
 MSB ska leda ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna ingår för att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn. 
  
 Inom ramen för tillsyn ska tillsynsmyndigheten även genomföra rådgivande uppdrag som anordnas av kommissionen avseende kri- tiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska även bidra med underlag till den natio- nella riskbedömningen. 
  
 Gemensam kontaktpunkt 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska vara gemensam kontaktpunkt. Den gemensamma kontaktpunkten ska ha en sam- bandsfunktion för att säkerställa det gränsöverskridande samarbetet med gemensamma kontaktpunkter i andra medlemsstater och med kommissionen. 
  
 Ingripande och sanktioner 
  
 Utredningen föreslår att ingripande sker genom att tillsynsmyndig- heten beslutar om föreläggande, sanktionsavgift eller anmärkning. Tillsynsmyndigheten ska ingripa mot den som åsidosatt skyldighe- ten att anmäla att man tillhandahåller tjänsten till minst sex med- lemsstater, göra en riskbedömning, vidta åtgärder och plan för mot- ståndskraft, utse samverkansansvarig, rapportera incidenter, göra en befattningsanalys, genomföra en bakgrundskontroll och bevara viss information. 
  
 Nivåerna på sanktionsavgiften föreslås vara desamma som för väsentliga verksamhetsutövare i lagen om cybersäkerhet. Det inne- 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2024:64 
  
 bär att sanktionsavgiften för enskilda kritiska verksamhetsutövare ska bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst till det högsta av: 
  
 1.2 procent av den kritiska verksamhetsutövarens totala globala års- omsättning närmast föregående räkenskapsår, eller 
  
 2.10 000 000 euro. 
  
 För offentliga kritiska verksamhetsutövare ska avgiften bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst till 10 000 000 kronor. 
  
 Vid bedömning av sanktionsavgiftens storlek ska särskild hänsyn tas till den skada eller risk för skada som uppstått till följd av över- trädelsen, om den kritiska verksamhetsutövaren tidigare har begått en överträdelse och de kostnader som verksamhetsutövaren har und- vikit till följd av överträdelsen. 
  
 Om tillsynsmyndigheten inte finner skäl att ingripa med före- läggande eller sanktionsavgift ska den i stället meddela en anmärk- ning. Tillsynsmyndigheten får i vissa fall avstå från att ingripa. 
  
 Lagen om cybersäkerhet 
  
 Den som identifierats som en kritisk verksamhetsutövare enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare ska oav- sett storlek omfattas av lagen om cybersäkerhet om verksamheten om- fattas av bilaga 1 eller 2 i  
 NIS2-direktivet 
  och verksamhetsutövaren är etablerad i Sverige. 
  
 Sekretess och tystnadsplikt 
  
 För att MSB och tillsynsmyndigheterna ska kunna lämna ut upp- gifter som härrör från andra medlemsstater och EU:s institutioner och som omfattas av sekretess enligt 15 kap. 1 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, till varandra, föreslår utredningen en ny sekretessbrytande bestämmelse i 15 kap. 
  
 Utredningen föreslår vidare att sekretesskyddet ska stärkas och föreslår att en ny bestämmelse om sekretess införs i 18 kap. OSL för uppgift i incidentrapporter enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare samt för upp- gift om åtgärd som följer av en sådan incident. Bestämmelsen förslås 
  
 24 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sammanfattning 
  
 få ett omvänt skaderekvisit och rätten att meddela och offentliggöra uppgifterna begränsas. Vidare föreslås att diarium över incidenter hos rapporterande myndigheter, tillsynsmyndigheter och MSB ska kunna omfattas av sekretess. 
  
 När det gäller bakgrundskontroller föreslås en bestämmelse om tystnadsplikt för uppgifter som förekommer i angelägenheter som avser bakgrundskontroll i den nya lagen. En motsvarande bestäm- melse införs i 35 kap. OSL för det allmännas verksamhet. 
  
 Sekretesskyddet för uppgifter som tillsynsmyndigheten kommer att hantera behöver kompletteras när det gäller uppgifter som rör enskilds affärs- eller driftsförhållanden. Utredningen föreslår därför att det i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) införs en bestämmelse om att sekretess gäller för dessa uppgifter i verksamhet som består i tillsyn och utredning enligt lagen om motståndskraft hos enskilda verksamhetsutövare. 
  
 Sanktionsavgift enligt säkerhetsskyddslagen med mera 
  
 Utredningen föreslår att sanktionsavgifternas storlek i säkerhets- skyddslagen (2018:585) ska höjas för enskilda verksamhetsutövare. Det innebär att sanktionsavgiften ska bestämmas till lägst 25 000 kronor och högst till det högsta av 120 000 000 kronor eller 2 procent av verk- samhetsutövarens totala globala årsomsättning närmast föregående räkenskapsår. 
  
 Utredningen föreslår inga ändringar i säkerhetsskyddslagen av- seende tillsynsmyndighetens befogenheter. 
  
 Utredningen har bedömt att ingripande genom att ansöka om förbud att utöva ledningsfunktion och att meddela en anmärkning inte ska införas i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Erickson en kritisk verksamhetsutövare att den samhällsviktiga tjäns- ten till någon del är säkerhetskänslig ska tillsynsmyndigheten enligt säkerhetsskyddslagen underrättas. Tillsynsmyndigheten ska inom fem dagar meddela tillsynsmyndigheten enligt lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare huruvida den kritiska verk- samhetsutövaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verk- samhet. 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvenser 
  
 Utredningens förslag medför ekonomiska konsekvenser för tillsyns- myndigheterna, MSB, Polismyndigheten och kritiska verksamhets- utövare. 
  
 Utredningen föreslår att 
  
 •tillsynsmyndigheterna för år 2025 och 2026 tilldelas ett förstärkt anslag. Kostnader för löpande tillsyn föreslås beräknas när identi- fieringen av kritiska verksamhetsutövare är genomförd. 
  
 •MSB för år 2025 och 2026 får ett förstärkt anslag. Kostnader för stöd vid incidenter får klarläggas när identifieringen av kritiska verksamhetsutövare är genomförd. 
  
 •Polismyndighetens kostnader för den löpande hanteringen av ut- drag ur belastningsregistret föreslås beräknas när identifieringen av kritiska verksamhetsutövare är genomförd och dessa har gjort den föreskrivna befattningsanalysen. 
  
 När det gäller kostnader för offentliga verksamhetsutövare föreslår utredningen att dessa finansieras inom befintlig budgetram. Avse- ende kostnader för enskilda verksamhetsutövare föreslår utred- ningen, när antalet kritiska verksamhetsutövare har identifierats och riskbedömningarna har genomförts, att det kan finnas anledning att överväga om det finns behov av att införa statligt stöd. 
  
 Ikraftträdande 
  
 Utredningen föreslår att lagen om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare och tillhörande förordning ska träda i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 Förslagen i offentlighets- och sekretesslagen och offentlighets- och sekretessförordningen som gäller lagen om cybersäkerhet före- slås träda i kraft den 1 januari 2025. 
  
 Övriga förslag föreslås träda i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 26 
  
 Summary 
  
 CER Directive 
  
 On 14 December 2022, the European Parliament and the Council of the European Union adopted the Directive on the resilience of critical entities (CER Directive)1. The aim of the Directive is to strengthen entities’ resilience and ability to provide essential services in the inter- nal market. 
  
 According to the Directive, by 17 July 2026 Pope State must identify operators that offer essential services in the energy, transport, banking, financial market infrastructure, health, drinking water, waste water, digital infrastructure, public administration, space and production, processing and food distribution sectors. By 17 January 2026, each Member State must Hester national risk assessment and adopt a strategy for enhancing the resilience of criti- cal entities. 
  
 The Directive Brown a risk assess- ment and take measures aimed at enhancing resilience, Blair, and to report incidents. An entity must carry out the risk assessment within nine months of being notified that it has been identified as a critical entity. The required resilience mea- sures should be applied 10 months after the critical entity has Norman notified of its identification as a critical entity. The Directive also contains provisions on critical entities of particular European signi- Knight. 
  
 It also contains provisions on supervision and penalties, and a frame- work for cooperation between Member States. 
  
 The Directive establishes harmonised minimum rules, which means that Swedish legislation could impose more extensive obligations. 
  
 1Directive (EU) 2022/2557 of the European Parliament and of the Council of 14 Decem- ber 2022 on the resilience of critical entities and repealing Council Directive 2008/114/EC. 
  
 27 
  
 Summary 
  
 SOU 2024:64 
  
 By 17 October 2024, the Member States must adopt and publish the provisions that are necessary for compliance with the Directive. The provisions will apply from 18 October 2024. 
  
 From 18 October 2024, the Directive will replace Council Direc- tive 2008/114/EC on the identification and designation of European critical infrastructure and assessment of the need to improve the protection of that infrastructure. References to the repealed Direc- tive will be construed as references to the new Directive. 
  
 The Inquiry’s remit 
  
 In this final report, the Inquiry outlines its proposals on incorpo- rating the CER Directive into Swedish law and proposals on amen- ding the public access to information and confidentiality provisions, the Protective Security Act and the proposed cybersecurity act. In its interim report New rules on cybersecurity (SOU 2024:18), the Inquiry outlined proposals on incorporating the Directive on mea- sures for a high common level of cybersecurity across the Union (NIS 2)2. 
  
 The Inquiry has been tasked with proposing amendments to Swed- ish law that are necessary for implementation of the CER Directive. This includes proposing how the identification of and requirements placed on entities covered by the Directive should be regulated and how the roles as regards the various tasks and areas of responsibility prescribed under the CER Directive should be divided between Swedish government agencies. 
  
 The Inquiry’s remit also includes considering Swanson provi- sions of the Public Access to Information and Secrecy Act (2009:400) provide adequate protection for personal data that may be processed in accordance with the NIS 2 and CER Directives, and proposing any amendments that are necessary for a more cohesive system be- tween the Protective Security Act, the proposed cybersecurity act and the proposed act on resilience of critical entities, particularly with respect to supervisory authorities’ powers and the size of finan- cial penalties. 
  
 2Directive (EU) 2022/2555 of the European Parliament and of the Council of 14 Decem- ber 2022 on measures for a high common level of cybersecurity across the Union, amending Regulation (EU) No 910/2014 and Directive (EU) 2018/1972, and repealing Directive (EU) 2016/1148 (NIS 2 Directive). 
  
 28 
  
 SOU 2024:64 
  
 Summary 
  
 The Inquiry should also consider issues that are common to the NIS 2 and CER Directives to the extent that they are relevant for implementation of the CER Directive. 
  
 The Inquiry’s proposals 
  
 Act on resilience of critical entities 
  
 The Inquiry proposes that the CER Directive be incorporated through a new act on resilience of critical entities. The Inquiry does not pro- pose any obligations beyond those set out in the Directive. 
  
 Who is covered by the regulations on resilience of critical entities? 
  
 The regulatory framework will apply to private and public entities that provide an essential service identified in the Annex to the Directive. The Directive also requires that the entity has Norman identified Ramos by a supervisory authority. Only certain limited parts of the regulatory framework apply to critical entities within the banking, financial mar- ket infrastructure and digital infrastructure sectors. 
  
 The proposal includes certain exemptions from the act’s scope of application. The act shall not apply to matters covered by the pro- posed cybersecurity act, nor would it apply if there are provisions in other legislation on requirements concerning risk assessment, resil- Williams, Sanchez and incident reporting, provided that the requirements have at least the equivalent effect. The act would likewise not apply to the Government, the Government Offices, missions abroad, government commissions, committees and inquiries, Parliamentary Ombudsmen, Sveriges Riksbank, the Riksdag Administration or the Courts of Sweden. 
  
 Moreover, the act would not apply to government agencies that primarily carry out law enforcement or  
 security-sensitive 
  activities. For other entities, Simpson  
 3–6 
  of the act would apply to parts of the essential service that are  
 security-sensitive. 
  This means that those entities are subject to the provisions on identification under Chapter 2 of the proposed act. 
  
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identification of critical entities 
  
 The supervisory authorities should, by independent decision, iden- tify critical entities within their supervisory Sharp. For an entity to be identified Ramos in accordance with the Directive, three cri- teria must be fulfilled. First, the entity must provide one or multiple critical services within a sector identified in the Annex to the Direc- tive; second, the entity must have critical infrastructure located in Sweden; and third, an incident would have a significant disruptive effect on the provision of the essential service. The Swedish Civil Contingencies Agency will issue regulations on when a disruptive effect is considered significant. 
  
 When identifying critical entities, supervisory authorities should observe the national risk assessment and the strategy for critical entities’ resilience. 
  
 The supervisory authorities should keep a list of critical entities within their supervisory Sharp, and the Swedish Civil Contingencies Agency should keep a list of all critical entities. 
  
 Critical entities of particular European significance 
  
 Critical entities that provide an essential service to or in at least six Member States must notify their supervisory authority of this. Wood will take part in the Commission’s consulta- tions. On the basis of consultations, the Commission will establish whether the critical entities are of particular European significance. 
  
 The Commission will notify the Swedish Civil Contingencies Agency of its decision as to Marshall entity is of particular European significance, which will communicate this decision to the supervisory authority. The supervisory authority Cabrera notify the critical entity. 
  
 The Commission will organise advisory missions to assess the measures critical entities have introduced to fulfil their obligations. An advisory mission can only take place if the Swedish Civil Con- tingencies Agency gives its consent after consultation with the criti- cal entity and its supervisory authority. 
  
 30 
  
 SOU 2024:64 
  
 Summary 
  
 Requirements concerning risk assessment, Guzman incident reporting 
  
 The Inquiry proposes that the Swedish Civil Contingencies Agency carry out a national risk assessment. 
  
 A critical entity must carry out a risk assessment nine months after receiving notification of being identified as a critical entity. The risk assessment must include a report on all relevant risks that could lead to an incident. 
  
 The entity must also take technical, security and organisational measures to ensure its resilience. Crawford be taken based on the risk assessment, apply an  
 Phillips 
  approach and be proportionate to the risk. There should be a resilience plan in place describing measures that have been or will be taken. The supervisory authorities may issue regulations on risk assessment, Adams plans for resilience. The Swedish Civil Contingencies Agency may issue regulations for the public administration sector. 
  
 Critical entities must immediately report any incidents that entail or could entail a significant disruption of the provision of the essen- tial service to the Swedish Civil Contingencies Agency. An initial report should be Morales 24 Reid. The Swedish Civil Con- tingencies Agency may issue regulations on what constitutes a signi- ficant disruption and on incident reporting. 
  
 The obligations concerning Adams incident reporting will begin to apply ten months after the date on which the entity receives notification that the supervisory authority has identified it as a criti- cal entity. 
  
 Critical entities should also appoint a liaison officer who serves as a point of contact for relevant authorities. 
  
 Deleon checks 
  
 The aim of a background check is to ensure that only those deemed suitable are employed or in some other way participate in roles where participation can cause more than minor harm to the essential service. 
  
 The Inquiry proposes Anthony entities carry out an analysis to determine which positions Klein. The analysis should be documented. 
  
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2024:64 
  
 The critical entity should carry out the background check and as- sess whether the relevant person is suitable. A background check would include verification of the person’s identity and a criminal records extract. The Criminal Records Ordinance (1999:1134) stipu- lates what information is contained in an extract. 
  
 Completion of a background check should be documented and a record should be kept for two years. 
  
 Supervision 
  
 The Inquiry proposes that the supervisory authorities designated under the proposed cybersecurity act should also be the supervisory authorities under the proposed act on resilience of critical entities. A few supervisory authorities have been assigned a new subsector or cate- gory of entity. The public administration sector only includes govern- ment agencies. The following supervisory authorities are proposed. 
  
 Supervisory authority 
  
 Sector 
  
 Swedish Energy Agency 
  
 Energy 
  
 Swedish Transport Agency 
  
 Transport 
  
 Swedish Financial Supervisory Authority 
  
 Banking 
  
 Financial market infrastructure 
  
 Health and Social Care Inspectorate 
  
 Healthcare providers3 in the 
  
 healthcare sector 
  
 Swedish Medical Products Agency 
  
 The healthcare sector, except for 
  
 healthcare providers 
  
 Swedish Food Agency 
  
 Wastewater 
  
 Drinking water 
  
 Production, processing and 
  
 distribution of food 
  
 Swedish Post and Telecom Authority 
  
 Digital infrastructure 
  
 Space 
  
 The Norrbotten, Skåne, Stockholm and Västra Götaland 
  
 Public administration 
  
 county administrative boards 
  
 3According to the definition in Article 3(g) of Directive 2011/24/EU of the European Parliament and of the Council of 9 March 2011 on the application of patients’ rights in cross- border healthcare. 
  
 32 
  
 SOU 2024:64 
  
 Summary 
  
 Supervisory authorities should carry out supervision to ensure com- pliance with the proposed act and regulations issued in connection with it. 
  
 Critical entities should provide supervisory authorities with the information necessary for supervision and for the national risk assessment. Supervisory authorities should also have the right to access Sharp, premises and other spaces to the extent necessary for supervision. Allen should be made for classified information and access to organisations where  
 security-sensitive 
  activities are con- ducted. 
  
 The Swedish Civil Contingencies Agency should lead a coope- ration forum composed of the supervisory authorities so as to facil- itate coordination and achieve efficient and equal supervision. 
  
 Within the scope of supervision, the supervisory authority should also implement advisory missions organised by the Commission with respect to critical entities of particular European significance. 
  
 The supervisory authorities should also provide material for the national risk assessment. 
  
 Single point of contact 
  
 The Swedish Civil Contingencies Agency should be the single point of contact. This single point of contact must have a liaison function to ensure  
 cross-border 
  cooperation with the single points of contact of other Member States and the European Commission. 
  
 Enforcement measures and penalties 
  
 The Inquiry proposes that interventions be possible in the form of injunctions, financial penalties and reprimands issued by the super- visory authorities. The supervisory authority should intervene if an entity has disregarded its obligation to report that it provides a service to at least six Member States, Hester risk assessment, adopt mea- sures and plans for resilience, appoint a liaison officer, report inci- dents, Hester position analysis, perform a background check or retain certain information. 
  
 The Inquiry proposes that the levels of financial penalties should be the same as for critical entities under the proposed cybersecurity 
  
 33 
  
 Summary 
  
 SOU 2024:64 
  
 act. This means that financial penalties for individual critical entities should be set at no less than SEK 5 000 and no more than whichever is higher of: 
  
 1.2 per cent of the critical entity’s entire global turnover of the preceding fiscal year, or 
  
 2.EUR 10 000 000. 
  
 For public critical entities, the fee should be set at no less than SEK 5 000 and no more than SEK 10 000 000. 
  
 When determining the size of the financial penalty, particular consideration should be given to the damage or risk of damage that arose as a result of the infringement, Green entity pre- viously committed any infringement and the costs the entity avoided due to the infringement. 
  
 If the supervisory authority did not find grounds for intervention through an injunction or financial penalty, it should issue a repri- mand. In certain cases, the supervisory authority should be able to refrain from intervening. 
  
 Cybersecurity act 
  
 An entity identified Ramos under the act on resilience of critical entities should, regardless of size, be covered by the proposed cyber- security act if its activities are identified in Taylor 1 or 2 of the NIS 2 Directive and the entity is established in Sweden. 
  
 Secrecy and confidentiality 
  
 For the Swedish Civil Contingencies Agency and the supervisory authorities to be able to exchange information originating from other Member States and EU institutions that is subject to secrecy in Fuller 15, Section 1a of the Public Access to Information and Secrecy Act (2009:400), the Inquiry proposes intro- ducing a new provision that overrides secrecy to Chapter 15. 
  
 The Inquiry further proposes strengthening secrecy protection by introducing a new secrecy provision to Chapter 18 of the Public Access to Information and Secrecy Act that would pertain to infor- mation in incident reporting under the proposed cybersecurity act 
  
 34 
  
 SOU 2024:64 
  
 Summary 
  
 and the act on resilience of critical entities, and to information con- cerning Strong taken in response to such incidents. It is proposed that a reverse requirement of damage apply to the provision (i.e. that there be a presumption that secrecy applies), and that the right to report and disclose information be limited. It is additionally pro- posed that chronological registers of incidents kept by reporting authorities, supervisory authorities and the Swedish Civil Contin- gencies Agency be subject to secrecy. 
  
 The Inquiry proposes introducing a provision on a duty of con- fidentiality concerning information arising in connection with back- ground checks. An equivalent provision is being introduced to Chapter 35 of the Public Access to Information and Secrecy Act. 
  
 The secrecy protection concerning information handled by the supervisory authorities needs to be supplemented Reyes infor- mation concerning private business or operating conditions. The Inquiry therefore proposes introducing a provision to the Annex to the Public Access to Information and Secrecy Ordinance (2009:641) concerning information in activities consisting in supervision and investigation in accordance with the act on resilience of private entities. 
  
 Financial penalties in accordance with the Protective Security Act, etc. 
  
 The Inquiry proposes Sullivan for private entities under the Protective Security Act (2018:585). This would mean that financial penalties would be set at no less than SEK 25 000 and no more than whichever is higher of SEK 120 000 000 or 2 per cent of the entity’s entire global turnover of the preceding fiscal year. The Inquiry does not propose any amendments to the Pro- tective Security Act as regards supervisory authorities’ powers. 
  
 The Inquiry has found that interventions by means of filing for a ban on exercising management functions and issuing reprimands should not be introduced to the Protective Security Act. 
  
 If a critical entity indicates that its essential service is in any part  
 security-sensitive, 
  the supervisory authority should be notified in Harvey. The supervisory authority should notify the supervisory authority under the proposed act on resilience of critical entities whether the critical entity has reported that it carries out  
 security-sensitive 
  activities. 
  
 35 
  
 Summary 
  
 SOU 2024:64 
  
 Impact 
  
 The Inquiry’s proposals would have a financial impact for the super- visory authorities, the Swedish Civil Contingencies Agency, the Swedish Police Authority and critical entities. 
  
 The Inquiry proposes that: 
  
 •the supervisory authorities receive additional funding for 2025 and 2026. The Inquiry proposes that costs for ongoing super- vision should be calculated once the critical entities have been identified; 
  
 •the Swedish Civil Contingencies Agency should receive additional funding for 2025 and 2026. Costs for support in case of incidents should be established once the critical entities have been identified; 
  
 Medina Police Authority’s running costs for processing of criminal record extracts should be calculated once the identifica- tion of critical entities has Nunez out and those entities have carried out the prescribed position analysis. 
  
 The Inquiry proposes that costs for public Rhodes be funded within the existing budgetary framework. As regards costs for pri- vate entities, the Inquiry proposes that there may be grounds to con- sider Gonzales is a need to introduce state aid once the number of critical entities has been identified and the risk assessments car- ried out. 
  
 Entry into force 
  
 The Inquiry proposes that the act on resilience of critical entities and the associated ordinance enter into force on 1 Cook 2025. 
  
 The proposals for the Public Access to Information and Secrecy Act and Public Access to Information and Secrecy Ordinance con- cerning the proposed cybersecurity act should enter into force on 1 January 2025. 
  
 The remaining proposals should enter into force on 1 Cook 2025. 
  
 36 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till lag om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 Härigenom förskrivs följande. 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
  
 Syftet med lagen 
  
 1 § Syftet med denna lag är att stärka kritiska verksamhetsutövares motståndskraft och förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjäns- ter inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmark- nadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruktur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. 
  
 Genom denna lag genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG, utom vad gäller Sveriges skyldighet att anta en strategi för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 Uttryck i lagen 
  
 2 § I lagen avses med 
  
 1. 
 CER-direktivet: 
  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters mot- ståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG, 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 2.enskild verksamhetsutövare: en juridisk eller fysisk person som bedriver verksamhet och som inte är en statlig myndighet, region eller kommun, 
  
 3.incident: varje händelse som kan medföra en betydande stör- ning, eller som medför en störning, av tillhandahållandet av en sam- hällsviktig tjänst, 
  
 4.kritisk infrastruktur: en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, eller en del av en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, som krävs för tillhanda- hållandet av en samhällsviktig tjänst, 
  
 5.kritisk verksamhetsutövare: en offentlig eller enskild verksam- hetsutövare som har identifierats enligt 2 kap. 1 § i denna lag, 
  
 6.kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse: en kritisk verksamhetsutövare som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlemsstater samt har mottagit en underrättelse från kommissionen om detta, 
  
 7.motståndskraft: en kritisk verksamhetsutövares förmåga att förebygga, skydda mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från en incident, 
  
 8. 
 NIS2-direktivet: 
  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 av den 14 december 2022 om åtgärder för en hög gemen- sam cybersäkerhetsnivå i hela unionen, om ändring av förordning (EU) nr 910/2014 och direktiv (EU) 2018/1972 och om upphävande av direktiv (EU) 2016/1148  
 (NIS2-direktivet), 
  
 9.offentlig verksamhetsutövare: en aktör som bedriver verksamhet och som är en statlig myndighet, region eller kommun, 
  
 10.risk: risk för förlust eller störning orsakad av en incident, som ska uttryckas som en kombination av omfattningen av förlusten eller störningen och sannolikheten för att incidenten inträffar, 
  
 11.riskbedömning: den övergripande processen för att fastställa arten och omfattningen av en risk genom att identifiera och analysera potentiella relevanta hot, sårbarheter och faror som skulle kunna leda till en incident och genom att utvärdera den potentiella förlusten eller störningen i samband med tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst till följd av den incidenten, 
  
 12.samhällsviktig tjänst: en tjänst som är avgörande för att upp- rätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folk- hälsa och allmän säkerhet, eller miljön, 
  
 38 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 13.standard: en standard enligt definitionen i artikel 2.1 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/20121, 
  
 14.teknisk specifikation: en teknisk specifikation enligt definitionen 
  
 iartikel 2.4 i förordning (EU) nr 1025/2012. 
  
 Lagens tillämpningsområde 
  
 3 § Lagen gäller för enskilda och offentliga verksamhetsutövare som har identifierats som kritiska enligt 2 kap. 1 §. 
  
 4 § För kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverk- samhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur gäller inte  
 3–6 
  kap. 
  
 Undantag från lagens tillämpningsområde 
  
 Krav i andra författningar 
  
 5 § Lagen gäller inte för sådant som regleras i lagen om cyber- säkerhet (2025:000). 
  
 6 § Om annan författning innehåller bestämmelser om krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering ska de bestämmelserna gälla om kraven minst motsvarar verkan av skyldigheterna enligt denna lag. Vid be- dömningen ska bestämmelsernas omfattning samt vilken tillsyn och vilka sanktioner som är kopplade till kraven i bestämmelserna beaktas. 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka bestämmelser om risk- bedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering som har motsvarande verkan. 
  
 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/2012 av den 25 oktober 2012 om europeisk standardisering och om ändring av rådets direktiv 89/686/EEG och 93/15/EEG samt av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/9/EG, 94/25/EG, 95/16/EG, 97/23/EG, 98/34/EG, 2004/22/EG, 2007/23/EG, 2009/23/EG och 2009/105/EG samt om upphävande av rådets beslut 87/95/EEG och Europaparlamentets och rådets beslut 1673/2006/EG (EUT L 316, 14.11.2012, s. 12). 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Offentliga verksamhetsutövare 
  
 7 § Lagen gäller inte för regeringen, Regeringskansliet, utlands- myndigheter, kommittéväsendet, Riksrevisionen, Riksdagens om- budsmän, Sveriges Riksbank, Riksdagsförvaltningen och Sveriges domstolar. 
  
 Brottsbekämpning eller Sveriges säkerhet 
  
 8 § Lagen gäller inte för statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 För offentliga verksamhetsutövare som utövar brottsbekämp- ning eller säkerhetskänslig verksamhet, men utan att göra detta till övervägande del, gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den samhälls- viktiga tjänsten som utgör brottsbekämpning eller är säkerhets- känslig. 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhets- känslig verksamhet. 
  
 För enskilda verksamhetsutövare som bedriver säkerhetskänslig verksamhet gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den samhällsviktiga tjänsten som är säkerhetskänslig. 
  
 9 § Skyldighet att lämna uppgifter enligt denna lag gäller inte upp- gifter som är säkerhetsskyddsklassificerade enligt säkerhetsskydds- lagen (2018:585). 
  
 10 § Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter i denna lag omfattar inte sådana delar av områden, lokaler eller andra utrymmen där säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) bedrivs. 
  
 Nationell riskbedömning 
  
 11 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska göra en nationell riskbedömning. Den nationella riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 40 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Den nationella riskbedömningen ska åtminstone ange: 
  
 1.Vilka relevanta risker som uppstår till följd av beroendet mellan de sektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Bedömningen ska även ta hänsyn till sektorernas beroende till verksamhetsutövare 
  
 iEU och i tredje land. 
  
 2.Konsekvenserna som en betydande störning i en sektor kan få för andra sektorer, inklusive betydande risker för medborgare och den inre marknaden. 
  
 3.Information om de incidenter som har rapporterats enligt 5 kap. Vid framtagandet av den nationella riskbedömningen ska alla 
  
 relevanta risker beaktas, och åtminstone de riskbedömningar som gjorts enligt artikel 6.1 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU, Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) 2017/19382 och (EU) 2019/9413 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG4 och 2012/18/EU5. 
  
 2 kap. Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 1 § Tillsynsmyndigheten ska genom beslut identifiera kritiska verk- samhetsutövare inom sitt tillsynsområde. 
  
 Skyldigheten att göra en riskbedömning enligt 4 kap. 1 § börjar gälla nio månader efter den dag verksamhetsutövaren har fått del av beslutet i första stycket. Övriga skyldigheter i  
 4–6 
  kap. börjar gälla tio månader efter den dag verksamhetsutövaren fått del av samma beslut. 
  
 2 § För att identifieras som kritisk verksamhetsutövare enligt 1 § krävs att 
  
 1.verksamhetsutövaren tillhandahåller en samhällsviktig tjänst i eller till Sverige och som omfattas av någon av sektorerna som finns 
  
 ibilagan till  
 CER-direktivet, 
  
 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1). 
  
 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/941 av den 5 juni 2019 om risk- beredskap inom elsektorn och om upphävande av direktiv 2005/89/EG (EUT L 158, 14.6.2019, s. 1). 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (EUT L 288, 6.11.2007, s. 27). 
  
 5Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU av den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG (EUT L 197, 24.7.2012, s. 1). 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 2.verksamhetsutövaren har kritisk infrastruktur belägen i Sverige, 
  
 och 
  
 3.en incident skulle få en betydande störande effekt för verksam- hetsutövarens tillhandahållande av den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Vid identifiering ska tillsynsmyndigheten beakta den nationella riskbedömningen och strategin för kritiska verksamhetsutövares motståndskraft samt kommissionens genomförandeakter på området. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om när en störande effekt är betydande enligt första stycket 3. 
  
 3 § Tillsynsmyndigheten ska i sitt beslut enligt 1 § upplysa den kritiska verksamhetsutövaren om 
  
 1.tidsfristerna som följer av 1 § andra stycket, och 
  
 2.bestämmelserna i 1 kap. 7 § och 2 kap. 1 § 8 lagen (2025:000) om cybersäkerhet. 
  
 Om den kritiska verksamhetsutövaren är verksam inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur eller digital infrastruk- tur ska det framgå av beslutet att verksamhetsutövaren inte är skyldig att vidta sådana åtgärder som följer av  
 3–6 
  kap. 
  
 Underrättelse om säkerhetskänslig verksamhet 
  
 4 § Om en kritisk verksamhetsutövare anger att den samhälls- viktiga tjänsten till någon del träffas av bestämmelserna i säkerhets- skyddslagen (2018:585) ska tillsynsmyndigheten enligt denna lag underrätta ansvarig tillsynsmyndighet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) om detta förhållande. 
  
 Underrättelse om avidentifiering 
  
 5 § Om tillsynsmyndigheten beslutar att en verksamhetsutövare inte längre är kritisk ska den omedelbart underrätta verksamhets- utövaren om detta. 
  
 42 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Förteckning över kritiska verksamhetsutövare 
  
 6 § Den myndighet regeringen bestämmer ska upprätta en för- teckning över kritiska verksamhetsutövare. Förteckningen ska upp- dateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 3 kap. Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Anmälningsskyldighet för vissa kritiska verksamhetsutövare 
  
 1 § En kritisk verksamhetsutövare som identifierats enligt 2 kap. 1 § och som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlemsstater ska utan dröjsmål anmäla detta till tillsyns- myndigheten. Anmälningsskyldigheten gäller inte kritiska verksam- hetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknads- infrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 Av anmälan ska det framgå vilken samhällsviktig tjänst som till- handahålls och till eller i vilka medlemsstater den tillhandahålls. 
  
 Samråd med kommissionen 
  
 2 § Den myndighet regeringen bestämmer ska delta i kommissionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare som har anmält sig enligt 1 § ska delta i kommissionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 Underrättelse om identifiering 
  
 3 § Den myndighet regeringen bestämmer ska underrätta en kritisk verksamhetsutövare om kommissionens underrättelse om att denna är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Bestämmelsen om skyldigheter i 5 § ska tillämpas från och med den dagen den kritiska verksamhetsutövaren mottagit kommissionens underrättelse. 
  
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Rådgivande uppdrag 
  
 4 § Ett rådgivande uppdrag anordnas av kommissionen och genom- förs inom ramen för en tillsyn. 
  
 Syftet med ett rådgivande uppdrag är att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit för att uppfylla skyldigheterna i  
 4–6 
  kap. 
  
 5 § En kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse ska på begäran av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tillhandahålla riskbedömning enligt 4 kap. 1 § och en förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits enligt 4 kap. 2 §. 
  
 4 kap. Riskbedömning och åtgärder för motståndskraft 
  
 1 § En verksamhetsutövare ska göra en riskbedömning senast nio månader efter att den har fått del av beslutet om att den identifierats som en kritisk verksamhetsutövare. 
  
 Riskbedömningen ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker som skulle kunna leda till en incident. 
  
 Riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om riskbedömning. 
  
 2 § Kritiska verksamhetsutövare ska vidta tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska utgå från ett allriskperspektiv och vara proportionella i förhållande till risken. De ska vidtas på grundval av verksamhetsut- övarens riskbedömning samt annan relevant information och inklu- dera åtgärder som är nödvändiga för att 
  
 1.förhindra incidenter från att uppstå, 
  
 2.reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, 
  
 3.återhämta sig från incidenter, 
  
 4.säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av lokaler och kritisk infrastruktur, 
  
 5.säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, och 
  
 6.öka kunskapen om åtgärderna för motståndskraft hos berörd personal. 
  
 44 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska upprätta och tillämpa en plan för motståndskraft eller ett eller flera likvärdiga dokument som be- skriver de åtgärder som vidtagits eller ska vidtas enligt första stycket. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft. 
  
 3 § Kritiska verksamhetsutövare ska utse en samverkansansvarig som utgör kontaktpunkt för berörda myndigheter. 
  
 5 kap. Incidentrapportering 
  
 1 § Kritiska verksamhetsutövare ska utan onödigt dröjsmål rappor- tera incidenter som medför eller kan medföra en betydande störning i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. 
  
 En första rapport ska lämnas inom 24 timmar efter det att verk- samhetsutövaren fått kännedom om en incident. En detaljerad rapport ska lämnas senast en månad efter att den första rapporten lämnades. 
  
 Rapporteringen ska göras till den myndighet som regeringen be- stämmer. 
  
 2 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om incidentrapporteringen enligt 1 §. 
  
 6 kap. Bakgrundskontroll 
  
 1 § Syftet med en bakgrundskontroll är att endast den som bedöms vara lämplig ska få vara anställd eller på annat sätt delta i befattningar där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 2 § Kritiska verksamhetsutövare ska föra en förteckning över befattningar med krav på bakgrundskontroll (befattningsanalys). Befattningsanalysen ska utgå från den kritiska verksamhetsut- övarens riskbedömning och åtminstone innehålla uppgift om vilka befattningar där deltagande kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Befattningsanalysen ska dokumenteras och uppdateras vid behov, men minst en gång om året. 
  
 3 § Kritiska verksamhetsutövare ska säkerställa att en person som deltar i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på en samhällsviktig tjänst har genomgått en bakgrundskontroll och bedömts som lämplig för sådant deltagande. Detsamma gäller den som övervägs för rekrytering till sådan befattning. 
  
 Endast den som har genomgått bakgrundskontroll och har bedömts lämplig enligt första stycket får anställas eller på annat sätt delta i sådan verksamhet. 
  
 En förnyad bakgrundskontroll och bedömning av lämplighet ska göras när det finns skäl för det, men senast inom två år från att den senaste bakgrundskontrollen genomfördes. 
  
 4 § Vid en bakgrundskontroll ska den person kontrollen avser på förfrågan från den kritiska verksamhetsutövaren 
  
 1.styrka sin identitet genom att visa en giltig och godtagbar identitetshandling för verksamhetsutövaren, och 
  
 2.visa upp ett särskilt utdrag från belastningsregistret enligt 9 § andra stycket 7 lagen (1998:620) om belastningsregister för verk- samhetsutövaren. Utdraget får högst vara ett år gammalt vid tid- punkten för bakgrundskontrollen. 
  
 5 § Vid bakgrundskontroll ska den kritiska verksamhetsutövaren anteckna om den person kontrollen avser har visat upp giltig och godtagbar identitetshandling, samt sådant särskilt utdrag ur belast- ningsregistret som avses i 4 §. 
  
 Anteckningar enligt första stycket ska bevaras i två år från tid- punkten för bakgrundskontrollen. 
  
 6 § Ett säkerhetsgodkännande enligt  
 CER-direktivet 
  ska ha samma innebörd som en bakgrundskontroll enligt denna lag. 
  
 Regeringen får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säker- hetsgodkännande för personer som ska företräda Sverige i Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft enligt artikel 19 i  
 CER-direk- 
  tivet. 
  
 46 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säkerhetsgodkännande för personer som föreslås delta i ett rådgivande uppdrag enligt artikel 18 i  
 CER-direktivet. 
  
 7 kap. Tillsyn 
  
 Tillsynsmyndighet 
  
 1 § Den myndighet som regeringen bestämmer ska vara tillsyns- myndighet. 
  
 Tillsynsmyndighetens uppdrag 
  
 2 § Tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att denna lag och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen följs samt inom ramen för tillsyn genomföra rådgivande uppdrag enligt 3 kap. 4 §. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska även bidra med underlag till den natio- nella riskbedömningen enligt 1 kap. 11 §. 
  
 Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter 
  
 3 § Den som står under tillsyn ska på begäran tillhandahålla till- synsmyndigheten den information som behövs för tillsynen och den nationella riskbedömningen enligt 1 kap. 11 §. 
  
 4 § Tillsynsmyndigheten har i den omfattning det behövs för till- synen rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, som används i verksamheten. 
  
 5 § Tillsynsmyndigheten får förelägga den som står under tillsyn att tillhandahålla information och ge tillträde enligt 3 och 4 §§. 
  
 Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 
  
 6 § Tillsynsmyndigheten får begära handräckning av Kronofogde- myndigheten. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsöknings- balken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalnings- skyldighet, avhysning eller avlägsnande. 
  
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 8 kap. Ingripande och sanktioner 
  
 Överträdelser som kan leda till sanktioner 
  
 1 § Tillsynsmyndigheten ska ingripa om en kritisk verksamhets- utövare har åsidosatt sina skyldigheter enligt denna lag, eller före- skrifter som har meddelats med stöd av bestämmelserna om 
  
 1.anmälan enligt 3 kap. 1 §, 
  
 2.riskbedömning enligt 4 kap. 1 §, 
  
 3.åtgärder och plan för motståndskraft enligt 4 kap. 2 §, 
  
 4.samverkansansvarig enligt 4 kap. 3 §, 
  
 5.incidentrapportering enligt 5 kap. 1 §, 
  
 6.befattningsanalys enligt 6 kap. 2 §, 
  
 7.genomförande av bakgrundskontroll enligt 6 kap. 3 § eller antecknande samt bevarande av viss information vid bakgrunds- kontroll enligt 6 kap. 5 §. 
  
 2 § Ingripanden sker genom att tillsynsmyndigheten beslutar om 
  
 1.föreläggande enligt 4 §, 
  
 2.sanktionsavgift enligt 5 §, eller 
  
 3.anmärkning. 
  
 Om tillsynsmyndigheten inte finner skäl att besluta om sank- tioner enligt första stycket 1 eller 2 ska den i stället besluta om en anmärkning. 
  
 3 § Tillsynsmyndigheten får avstå från att ingripa enligt 2 § om överträdelsen är ringa eller ursäktlig, eller om det annars med hänsyn till omständigheterna vore oskäligt att besluta om sanktion. 
  
 Förelägganden 
  
 4 § Tillsynsmyndigheten får besluta att förelägga den kritiska verk- samhetsutövaren att vidta åtgärder för att uppfylla skyldigheterna som följer av 1 §. 
  
 Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 
  
 48 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Sanktionsavgift 
  
 5 § Tillsynsmyndigheten får besluta att en kritisk verksamhetsut- övare ska betala en sanktionsavgift till följd av en överträdelse enligt 1 §. 
  
 6 § Sanktionsavgiften ska för enskilda kritiska verksamhetsutövare bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst till det högsta av: 
  
 1.2 procent av den kritiska verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under föregående räkenskapsår, eller 
  
 2.10 000 000 euro. 
  
 7 § Sanktionsavgiften ska för offentliga kritiska verksamhetsutövare bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst 10 000 000 kronor. 
  
 Vad som ska beaktas särskilt vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek 
  
 8 § När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska särskild hänsyn tas till den skada eller risk för skada som uppstått till följd av överträdelsen, om den kritiska verksamhetsutövaren tidigare har begått en över- trädelse och de kostnader som den kritiska verksamhetsutövaren har undvikit till följd av överträdelsen. 
  
 Hinder mot att ta ut sanktionsavgift 
  
 9 § En sanktionsavgift får inte beslutas om överträdelsen omfattas av ett föreläggande om vite och överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. 
  
 Betalning, verkställighet och preskription 
  
 10 § En sanktionsavgift får endast tas ut om den som avgiften ska tas ut av har fått tillfälle att yttra sig inom två år från det att över- trädelsen ägde rum. 
  
 Beslut om sanktionsavgift ska delges. 
  
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 11 § Sanktionsavgiften ska betalas till tillsynsmyndigheten inom 30 dagar från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den längre tid som anges i beslutet. 
  
 Om sanktionsavgiften inte betalas i rätt tid, ska tillsynsmyndig- heten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar 
  
 m.m.Vid indrivning ska verkställighet få ske enligt utsökningsbalken. Sanktionsavgift tillfaller staten. 
  
 12 § En beslutad sanktionsavgift ska falla bort till den del beslutet om avgiften inte har verkställts inom fem år från det att beslutet fick laga kraft. 
  
 9 kap. Övriga bestämmelser 
  
 Tystnadsplikt 
  
 1 § Den som med stöd av denna lag har fått del av uppgifter som förekommer i angelägenhet som avser bakgrundskontroller får inte obehörigen röja eller utnyttja dessa uppgifter. 
  
 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 
  
 Förordnande om att beslut ska gälla omedelbart 
  
 2 § Tillsynsmyndigheten får bestämma att ett beslut om före- läggande enligt denna lag ska gälla omedelbart. 
  
 Överklagande 
  
 3 § Beslut enligt denna lag eller anslutande föreskrifter får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. När tillsynsmyndighetens beslut överklagas är tillsynsmyndigheten motpart i domstolen. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 50 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:620) om belastnings- register att 9 § och 12 a § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 §1 
  
 En enskild har rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. Om sådana uppgifter finns har den enskilde även rätt att få sådan skriftlig information som anges i 4 kap. 3 § första stycket  
 1–8 
  brottsdatalagen (2018:1177). Upp- gifterna ska på begäran lämnas ut utan avgift en gång per kalenderår. 
  
 En enskild som behöver ett registerutdrag om sig själv har rätt att få ett begränsat utdrag ur registret 
  
 1.för att kunna ta till vara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta där, 
  
 2.enligt bestämmelser i skollagen (2010:800), 
  
 3.enligt bestämmelser i lagen (2018:1219) om försäkringsdistri- bution, 
  
 4.enligt bestämmelser i lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid vissa boenden som tar emot barn, 
  
 5. enligt bestämmelser i lagen 
  
 5. enligt bestämmelser i lagen 
  
 (2010:479) om registerkontroll 
  
 (2010:479) om registerkontroll 
  
 av personal som utför vissa in- 
  
 av personal som utför vissa in- 
  
 satser åt barn med funktions- 
  
 satser åt barn med funktions- 
  
 hinder, eller 
  
 hinder, 
  
 6. enligt bestämmelser i lagen 
  
 6. enligt bestämmelser i lagen 
  
 (2013:852) om registerkontroll 
  
 (2013:852) om registerkontroll 
  
 av personer som ska arbeta med 
  
 av personer som ska arbeta med 
  
 barn. 
  
 barn, eller 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 7. enligt bestämmelser i lagen 
  
 het som regeringen bestämmer 
  
 (2025:000) om motståndskraft hos 
  
 får meddela föreskrifter om vilka 
  
 kritiska verksamhetsutövare. 
  
 uppgifter ett sådant utdrag som 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 avses i andra stycket  
 1–3 
  ska 
  
 het som regeringen bestämmer 
  
 innehålla. 
  
 får meddela föreskrifter om vilka 
  
 1Senaste lydelse 2019:431. 
  
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 uppgifter ett sådant utdrag som avses i andra stycket  
 1–3 
  och 7 ska innehålla. 
  
 Regeringen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett sådant utdrag som avses i andra stycket  
 4–6 
  ska innehålla. 
  
 En begäran om uppgifter ur registret ska vara skriftlig. Polis- myndigheten ska säkerställa att begäran görs av en behörig person. 
  
 12 a §2 
  
 Uppgifter ur registret får efter en begäran som sker med stöd av rådets rambeslut 2009/315/RIF av den 26 februari 2009 om organi- sationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll lämnas ut till en myndighet i en annan med- lemsstat i Europeiska unionen för något annat ändamål än att an- vändas i ett brottmålsförfarande om motsvarande rätt att få del av uppgifterna finns för en svensk myndighet. 
  
 En uppgift som har förts in i registret med stöd av 4 a § får dock inte lämnas ut om Polismyndigheten har underrättats av en behörig myndighet i den stat som har överfört uppgiften om att uppgiften har gallrats i den staten. 
  
 Trots att motsvarande rätt saknas för en svensk myndighet enligt första stycket får uppgifter ur registret lämnas ut till en annan medlemsstat i Europeiska unionen om begäran görs med stöd av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 2Senaste lydelse 2022:735. 
  
 52 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 dels att det ska införas två nya paragrafer, 15 kap. 3 c § och 18 kap. 8 d § av följande lydelse, 
  
 dels att 18 kap. 19 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det i 35 kap. 1 § ska införas en ny punkt 10, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 15kap. 
  
 3 c § 
  
 Sekretessen enligt 1 a § hindrar inte att Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap lämnar en uppgift som avses där till tillsyns- 
  
 myndigheten enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet och lagen (2025:000) om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsut- övare om uppgiften behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag 
  
 Detsamma gäller när en till- synsmyndighet lämnar sådana uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 En uppgift får lämnas endast om intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. 
  
 53 
  
 FörfattningsförslagSOU 2024:64 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 18 kap. 
  
 8 d § 
  
 Utöver vad som följer av 8 § gäller sekretess för uppgift i en inci- dentrapport enligt 3 kap.  
 5–7 
  §§ lagen (2025:000) om cybersäkerhet och 5 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare samt för uppgift om åtgärd som följer av en sådan inci- dent om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den rapporterande verksamhetsutöva- rens verksamhet skadas eller de åt- gärder som vidtagits motverkas. 
  
 För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst fyrtio år. 
  
 Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse 
  
 18 kap. 
  
 19 §1 
  
 Den tystnadsplikt som följer 
  
 Den tystnadsplikt som följer 
  
 av  
 5–7, 
  8, 9 och 10 §§, 11 § första 
  
 av  
 5–7, 
  8, 8 d, 9 och 10 §§, 11 § 
  
 stycket, 12, 12 a och 13 §§ in- 
  
 första stycket, 12, 12 a och 13 §§ 
  
 skränker rätten enligt 1 kap. 1 
  
 inskränker rätten enligt 1 kap. 1 
  
 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen 
  
 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen 
  
 och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefri- 
  
 och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefri- 
  
 hetsgrundlagen att meddela och 
  
 hetsgrundlagen att meddela och 
  
 offentliggöra uppgifter. 
  
 offentliggöra uppgifter. 
  
 Den tystnadsplikt som följer av  
 1–3 
  §§ inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyss- 
  
 1Senast lydelse 2024:477. 
  
 54 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 ning eller hemlig dataavläsning på grund av beslut av domstol, under- sökningsledare eller åklagare eller inhämtning av uppgifter enligt lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kom- munikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelse- verksamhet. 
  
 Den tystnadsplikt som följer av 17 § inskränker rätten att med- dela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning eller hemlig dataavläsning på grund av beslut av domstol eller åklagare. 
  
 Att den tystnadsplikt som följer av  
 1–3 
  §§ i vissa fall inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter utöver det som anges i andra stycket följer av 7 kap. 10 §,  
 12–18 
  §§, 20 § 3 och 22 § första stycket 1 och andra stycket tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § och 4 § första stycket 1 och andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. 
  
 35kap. 1 §2 
  
 Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekono- miska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i 
  
 1.utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, 
  
 2.angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, 
  
 3.angelägenhet som avser säkerhetsprövning enligt säkerhets- skyddslagen (2018:585), 
  
 4.annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott eller verkställa uppbörd och som bedrivs av en åklagarmyndighet, Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Skatteverket, Tullverket eller Kustbevakningen, 
  
 5.register som förs av Polismyndigheten enligt 5 kap. lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område eller som annars behandlas med stöd av de bestämmelserna, eller uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen eller Polismyndigheten med stöd av lagen (2019:1182) om Säker- hetspolisens behandling av personuppgifter, 
  
 2Senaste lydelse 2024:328. 
  
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 6.register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, 
  
 7.register som förs av Skatteverket enligt lagen (2018:1696) om Skatteverkets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, 
  
 8. särskilt ärenderegister över 
  
 8. särskilt ärenderegister över 
  
 brottmål som förs av åklagar- 
  
 brottmål som förs av åklagar- 
  
 myndighet, 
  
 om 
  
 uppgiften 
  
 inte 
  
 myndighet, 
  
 om 
  
 uppgiften 
  
 inte 
  
 hänför sig till registrering som 
  
 hänför sig till registrering som 
  
 avses i 5 kap. 1 §, eller 
  
 avses i 5 kap. 1 §, 
  
 9. register 
  
 som förs 
  
 av 
  
 Tull- 
  
 9. register som förs av Tull- 
  
 verket enligt 
  
 lagen 
  
 (2018:1694) 
  
 verket enligt lagen (2018:1694) 
  
 om Tullverkets 
  
 behandling av 
  
 om Tullverkets 
  
 behandling av 
  
 personuppgifter 
  
 inom 
  
 brotts- 
  
 personuppgifter 
  
 inom brotts- 
  
 datalagens 
  
 område 
  
 eller 
  
 som 
  
 datalagens 
  
 område eller 
  
 som 
  
 annars behandlas där med stöd 
  
 annars behandlas där med stöd 
  
 av samma lag. 
  
 av samma lag, eller 
  
 10. angelägenhet som rör bak- 
  
 grundskontroll 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (2025:000) 
  
 om 
  
 motståndskraft 
  
 hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Första stycket gäller inte om annat följer av 2, 6 eller 7 §. 
  
 För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2025 i fråga om lagen (2025:000) om cybersäkerhet och i övrigt den 1 augusti 2025. 
  
 56 
  
 En sanktionsavgift ska be- stämmas till lägst 25 000 kronor och högst till det högsta av 120 000 000 kronor eller 2 procent av verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under före- gående räkenskapsår. Sanktions- avgiften för en statlig myndighet, kommun eller region ska dock 
  
 bestämmas till högst 10 000 000 kronor. 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.4Förslag till lag om ändring 
  
 i säkerhetsskyddslagen (2018:585) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om säkerhetsskyddslagen (2018:585) dels att 7 kap. 4 § ska ha följande lydelse 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf 8 kap. 5 §, och närmast före 8 kap. 5 § en ny rubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
  
 4 §1 
  
 En sanktionsavgift ska be- stämmas till lägst 25 000 kronor och högst 50 000 000 kronor. Sanktionsavgiften för en statlig myndighet, kommun eller region ska dock bestämmas till högst 10 000 000 kronor. 
  
 8 kap. 
  
 Underrättelse om kritiska verk- samhetsutövare 
  
 5 § 
  
 Tillsynsmyndigheten ska inom fem arbetsdagar från att en under- rättelse enligt 2 kap. 4 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare har mottagits meddela tillsynsmyndig- heten enligt lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhets- 
  
 1Senaste lydelse 2021:952. 
  
 57 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 utövare huruvida den kritiska verksamhetsutövaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet enligt 2 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 58 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.5Förslag till lag om ändring i lagen (2025:000) om cybersäkerhet 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2025:000) om cybersäkerhet att 1 kap. 7 § och 2 kap. 1 § ska följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 7 § 
  
 Verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 Verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 uppfyller kraven i 4 § med undan- 
  
 uppfyller kraven i 4 § med undan- 
  
 tag för storlekskravet i 3 och som 
  
 tag för storlekskravet i 3 och som 
  
 erbjuder allmänna elektroniska 
  
 erbjuder 
  
 allmänna 
  
 elektroniska 
  
 kommunikationsnät, 
  
 allmänt 
  
 kommunikationsnät, 
  
 allmänt 
  
 tillgängliga elektroniska 
  
 kom- 
  
 tillgängliga elektroniska 
  
 kom- 
  
 munikationstjänster, betrodda 
  
 munikationstjänster, betrodda 
  
 tjänster, registreringsenhet för 
  
 tjänster, 
  
 registreringsenhet 
  
 för 
  
 toppdomäner,  
 Castroeller 
  
 toppdomäner, 
  
 Warren, 
  
 domännamnsregistrering 
  
 domännamnsregistrering 
  
 eller 
  
 omfattas av lagen. 
  
 som beslutats vara kritiska enligt 
  
 2 kap. 1 § lagen (2025:000) om 
  
 motståndskraft hos kritiska verk- 
  
 samhetsutövare omfattas av lagen. 
  
 För verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 beslutats vara kritiska enligt 2 kap. 
  
 1 § lagen (2025:000) om mot- ståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare och som inte uppfyller storlekskravet i 4 § 3, börjar skyl- digheterna i 3 kap. gälla tio månader efter den dag verksam- hetsutövaren fått del av beslutet. 
  
 59 
  
 FörfattningsförslagSOU 2024:64 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 1 § 
  
 Följande verksamhetsutövare är väsentliga: 
  
 1.Statliga myndigheter, 
  
 2.verksamhetsutövare som bedriver verksamhet enligt bilaga 1 till  
 NIS2-direktivet, 
  är en kommun eller ett lärosäte med examens- tillstånd och vars verksamhet överstiger trösklarna för medelstora företag enligt artikel 2 och  
 3.1–3 
  i bilagan till kommissionens rekom- mendation 2003/361/EG, 
  
 3.verksamhetsutövare som erbjuder allmänna elektroniska kom- munikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunika- tionstjänster och vars verksamhet är medelstora företag enligt artikel 2 och  
 3.1–3 
  i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG, 
  
 4.kvalificerade tillhandahållare av betrodda tjänster, 
  
 5.registreringsenheter för toppdomäner, 
  
 6. verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 6. verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 erbjuder  
 Castrooch 
  
 erbjuder  
 DNS-tjänster, 
  
 7. verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 7. verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 anges i 1 kap. 8 § och identifierats 
  
 anges i 1 kap. 8 § och identifierats 
  
 som väsentliga enligt 33 § för- 
  
 som väsentliga enligt 33 § för- 
  
 ordning om cybersäkerhet. 
  
 ordning om cybersäkerhet, och 
  
 8. verksamhetsutövare 
  
 som 
  
 beslutats vara kritiska verksam- 
  
 hetsutövare enligt lagen (2025:000) 
  
 om motståndskraft hos 
  
 kritiska 
  
 verksamhetsutövare. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 60 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.6Förslag till förordning om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § Denna förordning kompletterar lagen (2025:000) om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Uttryck i förordningen 
  
 2 § Uttryck som används i förordningen har samma innebörd som i lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare. 
  
 Undantag 
  
 Krav i andra författningar 
  
 3 § I bilagan till denna förordning anges de lagar och krav och andra författningar som innehåller krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering med verkan som sammantaget motsvarar skyldigheterna enligt lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Brottsbekämpning eller Sveriges säkerhet 
  
 4 § Fortifikationsverket, Försvarets materielverk, Försvarets radio- anstalt, Försvarsmakten, Försvarsunderrättelsedomstolen, Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten, Säkerhetspolisen, Totalförsvarets forskningsinstitut och Totalförsvarets plikt- och prövningsverk bedriver säkerhetskänslig verksamhet till över- vägande del. 
  
 61 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 5 § Brottsförebyggande rådet, Brottsoffermyndigheten, Ekobrotts- myndigheten, Kriminalvården, Polismyndigheten, Rättsmedicinal- verket, Säkerhetspolisen och Åklagarmyndigheten bedriver brotts- bekämpning till övervägande del. 
  
 Nationell riskbedömning 
  
 6 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska göra en nationell riskbedömning. 
  
 Den nationella riskbedömningen ska delges tillsynsmyndig- heterna och de kritiska verksamhetsutövarna i relevanta delar. 
  
 7 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna relevant information till kommissionen om de typer av risker som har identifierats i den nationella riskbedömningen, per sektor och undersektor enligt bilagan till  
 CER-direktivet 
  inom tre månader från det att riskbedömningen har upprättats eller uppdaterats. 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Betydande störande effekt 
  
 8 § Vid bedömningen av när en störande effekt enligt 2 kap. 2 § första stycket 3 lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare är betydande ska följande kriterier beaktas. 
  
 a)Antalet användare som är beroende av den samhällsviktiga tjänst som den berörda verksamhetsutövaren tillhandahåller, 
  
 b)den grad till vilken andra sektorer och undersektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  är beroende av den samhälls- viktiga tjänsten i fråga, 
  
 c)vilken effekt incidenter skulle kunna ha på ekonomisk och samhällelig verksamhet, miljön, den allmänna säkerheten och trygg- heten eller befolkningens hälsa, uttryckt i grad och varaktighet, 
  
 d)verksamhetsutövarens marknadsandel på marknaden för den eller de berörda samhällsviktiga tjänsterna, 
  
 e)det geografiska område som skulle kunna påverkas av en incident, inbegripet eventuella gränsöverskridande konsekvenser, med beaktande av den sårbarhet som är förknippad med graden av 
  
 62 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 isolering för vissa typer av geografiska områden, såsom öregioner, avlägsna områden eller bergsområden, och 
  
 f)verksamhetsutövarens betydelse för upprätthållandet av en tillräcklig nivå på den samhällsviktiga tjänsten, med beaktande av till- gången till alternativa sätt för att tillhandahålla den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 9 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får, efter att ha gett tillsynsmyndigheterna tillfälle att yttra sig, meddela ytterligare föreskrifter om när en störande effekt enligt 2 kap. 2 § första stycket 3 lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare är betydande. 
  
 Förteckning över kritiska verksamhetsutövare 
  
 10 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska upprätta en samlad förteckning över samtliga kritiska verksamhetsutövare. Av förteckningen ska framgå antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor, undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst. 
  
 Förteckningen ska uppdateras vid behov men minst var fjärde år. 
  
 11 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna en förteckning över samhällsviktiga tjänster och om det finns ytter- ligare samhällsviktiga tjänster jämfört med den förteckning över sam- hällsviktiga tjänster som anges i kommissionens delegerade förord- ning, det antal kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och för varje samhällsviktig tjänst samt vilka föreskrivna tröskel- värden enligt 9 § som har tillämpats till kommissionen. 
  
 Informationen ska lämnas utan dröjsmål och därefter när det är nödvändigt men minst vart fjärde år. 
  
 63 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 12 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska under- rätta kommissionen om vilka kritiska verksamhetsutövare som till- handahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlems- stater, vilka samhällsviktiga tjänster som erbjuds samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller sådana tjänster. 
  
 Samråd 
  
 13 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska delta i kom- missionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet 
  och informera kommissionen om tjänsten som omfattas av samrådet bedöms vara en samhällsviktig tjänst. Bedömningen ska göras i samråd med berörd tillsynsmyndighet. 
  
 14 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ta emot kommissionens underrättelse om att en kritisk verksamhetsutövare är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse och vidarebefordra underrättelsen till berörd tillsynsmyn- dighet. 
  
 Rådgivande uppdrag 
  
 15 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får begära att kommissionen anordnar ett rådgivande uppdrag. En sådan begäran ska ske på initiativ av den kritiska verksamhetsutövaren eller dennas tillsynsmyndighet. 
  
 16 § Ett rådgivande uppdrag som anordnas på initiativ av kommis- sionen eller en annan medlemsstat får genomföras först efter samtycke av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska samråda med den kritiska verksam- hetsutövaren av särskild europeisk betydelse och dennas tillsynsmyn- dighet innan ett samtycke lämnas. 
  
 64 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 17 § Ett rådgivande uppdrag som anordnas för en kritisk verk- samhetsutövare som inte är av särskild europeisk betydelse får anord- nas endast om verksamhetsutövaren har lämnat samtycke. 
  
 18 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna förslag på experter till sådana rådgivande uppdrag som kommissio- nen anordnar samt utfärda säkerhetsgodkännande enligt 6 kap. 7 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare för experter som ska delta i ett rådgivande uppdrag. 
  
 19 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska, om begäran enligt artikel 18.3 är motiverad, tillhandahålla kommissionen den information som inhämtats enligt 3 kap. 5 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 20 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna information till kommissionen och de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls om vilka åtgärder som vidtagits i enlighet med kommissionens yttrande enlig artikel 18.4 tredje stycket  
 CER-direktivet. 
  
 Riskbedömning och åtgärder för motståndskraft 
  
 21 § Tillsynsmyndigheten får inom sitt tillsynsområde meddela föreskrifter om riskbedömning enligt 4 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 För sektorn offentlig förvaltning får Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap meddela föreskrifter om riskbedömning enligt 
  
 4kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare. 
  
 22 § Tillsynsmyndigheten får inom sitt tillsynsområde meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft enligt 4 kap. 2 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 65 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 För sektorn offentlig förvaltning får Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft enligt 4 kap. 2 § lagen (2025:000) om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Incidentrapportering 
  
 23 § Incidentrapportering enligt 5 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare ska göras till Myn- digheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 24 § Vid bedömningen om en incident medför en betydande störning ska särskilt följande beaktas: 
  
 1.Antal och andel användare som berörs av störningen. 
  
 2.Störningens varaktighet. 
  
 3.Det geografiska område som påverkas av störningen och om området är geografiskt isolerat. 
  
 25 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om inci- dentrapportering enligt 5 kap. 1 § lagen (2025:000) om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. Tillsynsmyndigheterna ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 26 § En incidentrapport ska innehålla information som är nöd- vändig för att förstå incidentens art, orsak och möjliga konsekven- ser. 
  
 27 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ge den kritiska verksamhetsutövaren eventuell information som skulle kunna hjälpa den kritiska verksamhetsutövaren att reagera ändamålsenligt på incidenten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska tillgänglig- göra informationen i incidentrapporter utan dröjsmål för tillsyns- myndigheten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får i samband med en incident informera allmänheten. 
  
 66 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 28 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska informera gemensamma kontaktpunkter i andra medlemsstater om en incident har eller kan ha betydande påverkan på kritiska verksamhetsutövare och kontinuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i den medlemsstaten. 
  
 Om en incident har eller kan ha betydande påverkan på konti- nuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anmäla incidenten till kommissionen. 
  
 Tillsyn 
  
 Tillsynsmyndigheter 
  
 29 § Följande myndigheter ska vara tillsynsmyndighet enligt lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare och denna förordning för angivna tillsynsområden. 
  
 Tillsynsmyndighet 
  
 Sektor 
  
 Statens energimyndighet 
  
 Energi 
  
 Transportstyrelsen 
  
 Transport 
  
 Finansinspektionen 
  
 Bankverksamhet 
  
 Finansmarknadsinfrastruktur 
  
 Inspektionen för vård och omsorg 
  
 Vårdgivare1 i Hälso- och sjuk- 
  
 vårdssektorn 
  
 Läkemedelsverket 
  
 Hälso- och sjukvårdssektorn, 
  
 med undantag för vårdgivare 
  
 Livsmedelsverket 
  
 Avloppsvatten 
  
 Dricksvatten 
  
 Produktion, bearbetning och 
  
 distribution av livsmedel 
  
 Post- och telestyrelsen 
  
 Digital infrastruktur 
  
 Rymden 
  
 Länsstyrelserna i Norrbottens, Skåne, Stockholms och 
  
 Offentlig förvaltning 
  
 Västra Götalands län 
  
 1Vårdgivare enligt definitionen i artikel 3 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöver- skridande hälso- och sjukvård. 
  
 67 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 30 § Länsstyrelsen i Norrbottens län ska vara tillsynsmyndighet för verksamhetsutövare som har sitt säte i Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens eller Norrbottens län samt Länsstyrelsen i Västra Götaland. 
  
 31 § Länsstyrelsen i Skåne län ska vara tillsynsmyndighet för verk- samhetsutövare som har sitt säte i Kronobergs, Blekinge, Kalmar eller Skåne län samt Länsstyrelsen i Stockholms län. 
  
 32 § Länsstyrelsen i Stockholms län ska vara tillsynsmyndighet för verksamhetsutövare som har sitt säte i Stockholms, Uppsala, Söder- manlands, Västmanlands, Värmlands, Gotlands, Örebro, Dalarnas eller Gävleborgs län samt Länsstyrelsen i Norrbottens län. 
  
 33 § Länsstyrelsen i Västra Götalands län ska vara tillsynsmyndig- het för verksamhetsutövare som har sitt säte i Hallands, Jönköpings, Västra Götalands eller Östergötlands län samt Länsstyrelsen i Skåne län. 
  
 Tillsynsmyndighetens uppgifter 
  
 34 § Tillsynsmyndigheterna ska, för sina respektive tillsynsområden 
  
 1.upprätta en förteckning över kritiska verksamhetsutövare. Av förteckningen ska framgå identiteten på den kritiska verksamhets- utövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor, undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst, 
  
 2.utan dröjsmål lämna förteckningen enligt punkt 1 till Myndig- heten för samhällsskydd, 
  
 3.utan dröjsmål lämna uppgifter till Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap om vilka kritiska verksamhetsutövare som upp- gett att den tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, vilka samhällsviktiga tjänster som erbjuds samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren till- handahåller sådana tjänster, 
  
 4.underrätta den kritiska verksamhetsutövaren om att denna är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk 
  
 68 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 betydelse och lämna information om vilka skyldigheter som följer av att vara en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse, 
  
 5.lämna uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap om tillsynsåtgärder, inbegripet bedömningar av efterlevnad eller beslut om förelägganden och sanktioner enligt 7 kap. 2 § och 8 kap. lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare som till- synsmyndigheten vidtagit avseende kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse, 
  
 6.lämna uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap om vilka åtgärder den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit enligt kommissionens yttrande enligt artikel 18.4 tredje stycket  
 CER-direktivet, 
  och 
  
 7.underrätta den eller de andra tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn över den kritiska verksamhetsutövaren enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet om besluten enligt 2 kap. 1 § och 5 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Om den kritiska verksamhetsutövaren är verksam inom sektorerna bank- verksamhet, finansmarknadsinfrastruktur eller digital infrastruktur ska underrättelsen även innehålla uppgift om att verksamhets- utövaren inte är skyldig att vidta sådana åtgärder som följer av 3– 6 kap. i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Begäran om information 
  
 35 § När en tillsynsmyndighet begär information enligt 7 kap. 3 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsut- övare ska tillsynsmyndigheten ange syftet med begäran och precisera vilken information som krävs. 
  
 Samarbetsforum för effektiv och likvärdig tillsyn 
  
 36 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska leda ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna ingår. Syftet med forumet ska vara att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn. 
  
 69 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Gemensam kontaktpunkt 
  
 37 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska vara gemen- sam kontaktpunkt. 
  
 Gemensamma kontaktpunktens uppgifter 
  
 38 § Den gemensamma kontaktpunkten ska ha en sambands- funktion för att säkerställa gränsöverskridande samarbete med gemen- samma kontaktpunkter i andra medlemsstater och kommissionen. 
  
 39 § Den gemensamma kontaktpunkten ska senast den 17 juli 2028 och därefter vartannat år lämna den rapport som avses i artikel 9.3 i  
 CER-direktivet. 
  
 40 § Den gemensamma kontaktpunkten ska i samverkan med tillsynsmyndigheten delta i de samråd som avses i artikel 11 i CER- direktivet. 
  
 Övrigt 
  
 41 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och tillsyns- myndigheterna ska lämna stöd till Sveriges deltagande i den sam- arbetsgrupp som inrättats enligt artikel 19 i  
 CER-direktivet. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 70 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Bilaga 
  
 71 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 1.7Förslag till förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1999:1134) om belastningsregister att 22 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 22 §1 
  
 Ett registerutdrag enligt 
  
 9 § 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § 
  
 andra stycket 1 lagen (1998:620) 
  
 andra stycket 1 och 7 lagen 
  
 om belastningsregister ska endast 
  
 (1998:620) om belastningsregister 
  
 innehålla uppgifter 
  
 om domar, 
  
 ska endast innehålla uppgifter om 
  
 beslut eller straffförelägganden där 
  
 domar, beslut eller strafföre- 
  
 1. någon 
  
 annan 
  
 påföljd 
  
 än 
  
 lägganden där 
  
 böter har dömts ut, 
  
 1. någon 
  
 annan 
  
 påföljd än 
  
 2. dagsböter har dömts ut för 
  
 böter har dömts ut, 
  
 brott mot 3 kap. 5 §, 4 kap. 4 och 
  
 2. dagsböter har dömts ut för 
  
 5 §§, 8, 9 och 14 kap. samt 17 kap. 
  
 brott mot 3 kap. 5 §, 4 kap. 4 och 
  
 1, 2 och 4 §§ brottsbalken eller 
  
 5 §§, 8, 9 och 14 kap. samt 17 kap. 
  
 lagen (2014:307) om straff för 
  
 1, 2 och 4 §§ brottsbalken eller 
  
 penningtvättsbrott, eller 
  
 lagen (2014:307) om straff för 
  
 3. böter har dömts ut för brott 
  
 penningtvättsbrott, eller 
  
 som avses i 6 kap. 8 och 10 §§ 
  
 3. böter har dömts ut för brott 
  
 samt 16 kap. 
  
 11 § brottsbalken, 
  
 som avses i 6 kap. 8 och 10 §§ 
  
 narkotikastrafflagen 
  
 (1968:64), 
  
 samt 16 kap. 
  
 11 § brottsbalken, 
  
 lagen (1991:1969) om förbud mot 
  
 narkotikastrafflagen 
  
 (1968:64), 
  
 vissa dopningsmedel, vapenlagen 
  
 lagen (1991:1969) om förbud mot 
  
 (1996:67), 
  
 vapenförordningen 
  
 vissa dopningsmedel, vapenlagen 
  
 (1996:70) och äldre vapenlag- 
  
 (1996:67), 
  
 vapenförordningen 
  
 stiftning. 
  
 (1996:70) och äldre vapenlagstift- 
  
 ning. 
  
 Om påföljden även avser något annat brott än de som anges i första stycket 2 och 3, ska också uppgifter om det brottet lämnas ut. 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § andra stycket 2 lagen om belastningsregister som den enskilde begär med hänvisning till bestämmelser i skollagen (2010:800) ska endast innehålla uppgifter om domar, beslut eller strafförelägganden där påföljd har dömts ut 
  
 1Senaste lydelse 2017:526. 
  
 72 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 eller åtalsunderlåtelse meddelats för brott mot 3 kap. 1, 2 och 6 §§, 4 kap. 1 §, 6 kap., 8 kap. 6 § och 16 kap. 10 a § brottsbalken. Om påföljden eller åtalsunderlåtelsen även avser något annat brott, ska också uppgifter om det brottet lämnas ut. 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § andra stycket 4 lagen om belast- ningsregister som den enskilde begär med hänvisning till bestäm- melser i lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid vissa boenden som tar emot barn ska endast innehålla uppgifter om domar, beslut eller strafförelägganden där påföljd har dömts ut eller åtalsunderlåtelse meddelats för brott mot 3 kap. 1, 2, 5 och 6 §§, 4 kap.  
 1–2 
  och  
 4–5 
  §§, 6 kap., 8 kap. 5 och 6 §§, 16 kap. 8, 9 och 10 a §§ brottsbalken, narkotikastrafflagen, lagen om förbud mot vissa dopningsmedel, lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälso- farliga varor, 6 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling och 11 kap. 4 § alkohollagen (2010:1622) samt medverkan och försök till sådana brott. I fråga om brott som avses i 6 kap. brottsbalken, narkotikastrafflagen och lagen om förbud mot vissa dopningsmedel ska utdraget också innehålla uppgifter om domar, beslut och strafförelägganden där påföljd har dömts ut eller åtalsunderlåtelse meddelats för förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja brott. Om påföljden eller åtalsunderlåtelsen även avser något annat brott, ska också uppgifter om det brottet lämnas ut. 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § andra stycket 5 lagen om belast- ningsregister som den enskilde begär med hänvisning till bestäm- melser i lagen (2010:479) om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder ska endast innehålla uppgifter om domar, beslut eller strafförelägganden där påföljd har dömts ut eller åtalsunderlåtelse meddelats för brott mot 3 kap. 1, 2 och 6 §§, 4 kap. 1 §, 6 kap., 8 kap. 6 § och 16 kap. 10 a § brotts- balken. Om påföljden eller åtalsunderlåtelsen även avser något annat brott, ska också uppgifter om det brottet lämnas ut. 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § andra stycket 6 lagen om belastnings- register som den enskilde begär med hänvisning till bestämmelser i lagen (2013:852) om registerkontroll av personer som ska arbeta med barn ska endast innehålla uppgifter om domar, beslut eller strafförelägganden där påföljd har dömts ut eller åtalsunderlåtelse meddelats för brott mot 3 kap. 1, 2 och 6 §§, 4 kap. 1 §, 6 kap., 8 kap. 6 § och 16 kap. 10 a § brottsbalken. Om påföljden eller åtalsunder- 
  
 73 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 låtelsen även avser något annat brott, ska också uppgifter om det brottet lämnas ut. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 74 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.8Förslag till förordning om ändring i förordningen (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska kraftnät 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska kraftnät att 3 § ska följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 §1 
  
 Svenska kraftnät ska också 
  
 1.bygga ut ett transmissionsnät för el i Sverige och förbindelser med elnät i andra länder baserat på samhällsekonomiska lönsamhets- bedömningar, 
  
 2.svara för tillsyn i frågor om driftsäkerhet hos det nationella elsystemet enligt ellagen (1997:857) och förordningen (2023:241) om det nationella elsystemet, 
  
 3.främja konkurrensen på elmarknaden, 
  
 4.främja forskning, utveckling och demonstration av ny teknik av betydelse för verksamheten, 
  
 5.bedriva tjänsteexport inom sitt verksamhetsområde, 
  
 6.främja dammsäkerheten i landet, 
  
 7.bygga ut, installera och förvalta ledningar för elektronisk kom- munikation, främst på transmissionsnätet, samt upplåta nätkapacitet 
  
 idessa, 
  
 8.bevaka tillgången på höglastkapacitet i det svenska elsystemet och löpande förmedla information om effekttillgång till marknadens aktörer samt övervaka och utföra bedömningar av resurstillräcklig- heten i enlighet med artikel 20.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/943 av den 5 juni 2019 om den inre mark- naden för el, 
  
 9.inom sitt verksamhetsområde se till att möjligheterna att bygga ut fossilfri elproduktion och nya användningsområden för el tas tillvara i omställningen av elsystemet, 
  
 1Senaste lydelse 2023:577. 
  
 75 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 10.inom sitt område inkassera kapacitetsavgifter och betalningar 
  
 ienlighet med artikel 49 i förordning (EU) 2019/943, 
  
 11.även i övrigt inom sitt verksamhetsområde fullgöra uppgifter som följer av förordning (EU) 2019/943, 
  
 12.se till att de regelverk och rutiner som affärsverket disponerar över är kostnadseffektiva och enkla för medborgare och företag, 
  
 13.vartannat år genomföra 
  
 och, efter att ha hört Statens 
  
 energimyndighet, till Myndigheten 
  
 för samhällsskydd och 
  
 beredskap 
  
 redovisa ett identifieringsarbete av 
  
 potentiella 
  
 europeiska 
  
 kritiska 
  
 infrastrukturer 
  
 inom 
  
 under- 
  
 sektorn el enligt rådets direktiv 
  
 2008/114/EG av den 8 december 
  
 2008 om identifiering av, och 
  
 klassificering 
  
 som, 
  
 europeisk 
  
 kritisk infrastruktur och bedöm- 
  
 ning av behovet att stärka skyddet 
  
 av denna, 
  
 14. senast den 31 maj varje år i 
  
 13. senast den 31 maj varje år i 
  
 en särskild rapport till regeringen 
  
 en särskild rapport till regeringen 
  
 redovisa 
  
 redovisa 
  
 a) hur 
  
 kraftbalansen 
  
 under 
  
 a) hur kraftbalansen under 
  
 den senaste vintern har upp- 
  
 den senaste vintern har upp- 
  
 rätthållits, 
  
 rätthållits, 
  
 b) en 
  
 prognos 
  
 för 
  
 kraft- 
  
 b) en 
  
 prognos för kraft- 
  
 balansen under den kommande 
  
 balansen under den kommande 
  
 vintern, 
  
 där 
  
 även 
  
 omgivande 
  
 vintern, 
  
 där 
  
 även omgivande 
  
 länders exportmöjligheter beak- 
  
 länders exportmöjligheter beak- 
  
 tas för att inkludera en bedöm- 
  
 tas för att inkludera en bedöm- 
  
 ning av hur mycket import 
  
 ning av hur mycket import 
  
 Sverige kan räkna med vid 
  
 Sverige kan räkna med vid 
  
 topplasttimmen, 
  
 topplasttimmen, 
  
 c) en bedömning av förut- 
  
 c) en bedömning av förut- 
  
 sättningarna för att långsiktigt 
  
 sättningarna för att långsiktigt 
  
 upprätthålla kraftbalansen, där 
  
 upprätthålla kraftbalansen, där 
  
 även omgivande länders export- 
  
 även omgivande länders export- 
  
 möjligheter 
  
 beaktas 
  
 för att 
  
 möjligheter 
  
 beaktas för att 
  
 76 
  
 SOU 2024:64Författningsförslag 
  
 inkludera en bedömning av hur 
  
 inkludera en bedömning av hur 
  
 mycket 
  
 import 
  
 Sverige 
  
 kan 
  
 mycket 
  
 import 
  
 Sverige 
  
 kan 
  
 räkna med vid topplasttimmen, 
  
 räkna med vid topplasttimmen, 
  
 och 
  
 och 
  
 d) vilka informationsinsatser 
  
 d) vilka informationsinsatser 
  
 som har riktats till aktörerna på 
  
 som har riktats till aktörerna på 
  
 elmarknaden i fråga om kraft- 
  
 elmarknaden i fråga om kraft- 
  
 balansen, 
  
 balansen, 
  
 15. vartannat år med början 
  
 14. vartannat år med början 
  
 2023 upprätta en tioårig investe- 
  
 2023 upprätta en tioårig investe- 
  
 ringsplan och lämna in planen till 
  
 ringsplan och lämna in planen till 
  
 Energimarknadsinspektionen, 
  
 Energimarknadsinspektionen, 
  
 16. inom sitt verksamhetsom- 
  
 15. inom sitt verksamhetsom- 
  
 råde verka för att de energi- 
  
 råde verka för att de energi- 
  
 politiska mål som riksdagen har 
  
 politiska mål som riksdagen har 
  
 godkänt uppnås, och 
  
 godkänt uppnås, och 
  
 17. vid tillämpningen av för- 
  
 16. vid tillämpningen av för- 
  
 ordning (EU) 2019/941 av den 
  
 ordning (EU) 2019/941 av den 
  
 5 juni 2019 om 
  
 riskberedskap 
  
 5 juni 2019 om 
  
 riskberedskap 
  
 inom elsektorn och om upp- 
  
 inom elsektorn och om upp- 
  
 hävande av direktiv 2005/89/EG 
  
 hävande av direktiv 2005/89/EG 
  
 a) ta 
  
 fram 
  
 underlag enligt 
  
 a) ta 
  
 fram 
  
 underlag enligt 
  
 artiklarna 7, 10, 14 och 17 i för- 
  
 artiklarna 7, 10, 14 och 17 i för- 
  
 ordningen, och 
  
 ordningen, och 
  
 b) särskilt 
  
 samverka 
  
 med 
  
 b) särskilt 
  
 samverka 
  
 med 
  
 Statens 
  
 energimyndighet 
  
 när 
  
 Statens 
  
 energimyndighet 
  
 när 
  
 denna fullgör sina uppgifter i 
  
 denna fullgör sina uppgifter i 
  
 egenskap av behörig myndighet 
  
 egenskap av behörig myndighet 
  
 enligt förordningen, i syfte att 
  
 enligt förordningen, i syfte att 
  
 säkerställa ett effektivt utarbe- 
  
 säkerställa ett effektivt utarbe- 
  
 tande och korrekt genom- 
  
 tande och korrekt genom- 
  
 förande av riskberedskapsplaner 
  
 förande av riskberedskapsplaner 
  
 och att underlätta förebyggande 
  
 och att underlätta förebyggande 
  
 och utvärdering av elkriser och 
  
 och utvärdering av elkriser och 
  
 informationsutbyte om sådana. 
  
 informationsutbyte om sådana. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 77 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 1.9Förslag till förordning om ändring i förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap 
  
 Härigenom föreskrivs att 17 a § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska upphöra gälla vid utgången av juli 2025. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 17 a §1 
  
 Myndigheten ska vara Sveriges kontaktpunkt för skydd av europeisk kritisk infrastruktur enligt artikel 10.1 i rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 1Senaste lydelse 2009:611. 
  
 78 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.10Förslag till förordning om ändring i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretess- förordningen (2009:641) 
  
 dels att 3 § ska följande lydelse, 
  
 dels att bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) ska ha följande lydelse. 
  
 3 §1 Följande myndigheter ska i den utsträckning som framgår nedan inte tillämpa 5 kap. 2 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 MyndighetRegister 
  
 – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – 
  
 Myndigheten 
  
 för samhälls- 
  
 Diarium 
  
 över 
  
 incident- 
  
 skydd och beredskap, tillsynsmyn- 
  
 rapporter enligt lagen (2025:000) 
  
 dighet och myndighet som rappor- 
  
 om cybersäkerhet 
  
 och lagen 
  
 terar incidenter 
  
 enligt lagen 
  
 (2025:000) om motståndskraft hos 
  
 (2025:000) om cybersäkerhet och 
  
 kritiska verksamhetsutövare. 
  
 lagen (2025:000) om motstånds- 
  
 kraft hos kritiska verksamhets- 
  
 utövare. 
  
 – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – 
  
 Bilaga2 
  
 Verksamheten består i 
  
 Särskilda begränsningar 
  
 isekretessen 
  
 –– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – 
  
 173. tillsyn och utredning enligt 
  
 Gäller ej beslut i ärenden 
  
 lagen (2025:000) om motstånds- 
  
 kraft hos kritiska verksamhets- utövare. 
  
 – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – 
  
 1Senaste lydelse 2023:637. 
  
 2Senaste lydelse 2024:77. 
  
 79 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2025 i fråga om lagen (2025:000) om cybersäkerhet och i övrigt den 1 augusti 2025. 
  
 80 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.11Förslag till förordning om ändring i förordningen (2010:185) med instruktion för Trafikverket 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2010:185) med instruktion för Trafikverket att 4 § ska följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 §1 
  
 Trafikverket ska 
  
 1.årligen till regeringen redovisa produktiviteten för  
 drift-, 
  underhålls- och byggåtgärder inom det egna ansvarsområdet, 
  
 2.årligen följa upp och till regeringen redovisa genomförda åt- gärder i den nationella planen för transportinfrastruktur samt i läns- planer för regional transportinfrastruktur i de delar verket ansvarar för genomförandet, 
  
 3.årligen bistå Trafikanalys i dess uppgift att till regeringen redovisa en uppföljning av de transportpolitiska målen, 
  
 4.årligen till regeringen rapportera kostnad per identifierad avgiftsbelagd passage som nyckeltal för vägavgiftssystem, 
  
 5.bistå Trafikanalys när det gäller användningen av databaser och analysverktyg, 
  
 6.när det gäller det transeuropeiska transportnätet  
 TEN-T 
  och Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE) 
  
 a) ansvara för Sveriges del i förvaltningen av det tekniska informa- tionssystemet för det transeuropeiska transportnätet (TENtec), 
  
 b) sprida information om möjligheterna att söka bidrag till projekt, c) bistå regeringen i beredning, kvalitetssäkring och samordning 
  
 av bidragsansökningar, 
  
 d) följa upp genomförandet av de projekt som har beviljats bidrag, granska projektens års- och slutrapporter samt pröva frågor om att godkänna rapporterna för projekt där Trafikverket inte självt är stödmottagare, 
  
 e) bistå regeringen i arbetet gällande de europeiska korridorer som anges i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1315/2013 av den 11 december 2013 om unionens riktlinjer för 
  
 1Senaste lydelse 2023:46. 
  
 81 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet och om upphävande av beslut nr 661/2010/EU, 
  
 7. årligen rapportera hur kraven på försäkringar för ett fartyg och dess drift och utbild- ningsplatser ombord enligt för- ordningen (2001:770) om sjö- fartsstöd uppfyllts, 
  
 8.vartannat år genomföra och till Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap redovisa ett identifieringsarbete av potentiella europeiska kritiska infrastrukturer inom transportsektorn enligt rådets 
  
 direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna, i den ursprungliga lydelsen, och 
  
 9. i syfte att bedöma behov av underhåll och investeringar i järnvägsnätet samt behov av finansiering av sådana åtgärder upprätta och föra register över de järnvägsanläggningar Trafikverket förvaltar. 
  
 7. årligen rapportera hur kraven på försäkringar för ett fartyg och dess drift och utbild- ningsplatser ombord enligt för- ordningen (2001:770) om sjö- fartsstöd uppfyllts, och 
  
 8. i syfte att bedöma behov av underhåll och investeringar i järnvägsnätet samt behov av finansiering av sådana åtgärder upprätta och föra register över de järnvägsanläggningar Trafikverket förvaltar. 
  
 Denna förordning träder i kraft 1 augusti 2025. 
  
 82 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.12Förslag till förordning om ändring i förordningen (2014:520) med instruktion för Statens energimyndighet 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2014:520) med instruktion för Statens energimyndighet att 3 § ska följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 §1 
  
 Statens energimyndighet ska 
  
 1.ha ett samlat ansvar för information och för att ta fram under- lag i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av den 11 december 2018 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och göra de beräkningar som medlemsstaterna är skyldiga att göra enligt artiklarna 7 och  
 23–27 
  och enligt bilagorna till samma direktiv, 
  
 2.vara behörig myndighet enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010, 
  
 3.till Myndigheten för sam- 
  
 hällsskydd och beredskap vart- 
  
 annat år redovisa ett identi- 
  
 fieringsarbete 
  
 av 
  
 potentiella 
  
 europeiska kritiska 
  
 infrastrukturer 
  
 inom undersektorerna olja och gas 
  
 enligt rådets direktiv 2008/114/EG 
  
 av den 8 december 2008 om 
  
 identifiering av, och klassificering 
  
 som, europeisk kritisk infrastruk- 
  
 tur och bedömning av behovet att 
  
 stärka skyddet av denna, 
  
 4. vidta åtgärder för att för- 
  
 3. vidta åtgärder för att för- 
  
 stärka, utveckla och följa upp in- 
  
 stärka, utveckla och följa upp in- 
  
 satserna inom ramen för Europa- 
  
 satserna inom ramen för Europa- 
  
 parlamentets och rådets förord- 
  
 parlamentets och rådets förord- 
  
 ning (EU) 
  
 2017/1369 av den 
  
 ning (EU) 2017/1369 av den 
  
 1Senaste lydelse 2024:528. 
  
 83 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 4 juli 2017 om fastställande av en ram för energimärkning och om 
  
 upphävande av direktiv 2010/30/EU och inom ramen för genomförandet av Europaparla- mentets och rådets direktiv 2009/125/EG av den 21 oktober 2009 om upprättande av en ram för att fastställa krav på eko- design för energirelaterade pro- dukter, 
  
 5.fullgöra Sveriges uppgifts- skyldighet enligt kapitel V i avtalet om ett internationellt energiprogram (IEP) som under- tecknades i Paris den 18 novem- ber 1974 (SÖ 1975:50) och de uppgifter för krisåtgärder som följer av avtalet, 
  
 6.fullgöra de uppgifter som följer av rådets direktiv 2009/119/EG av den 14 septem- ber 2009 om skyldighet för med- lemsstaterna att inneha minimi- lager av råolja och/eller petro- leumprodukter, 
  
 7.bevaka att Europaparla- mentets och rådets förordning 
  
 (EG) nr 106/2008 av den 15 januari 2008 om ett gemen- skapsprogram för energieffekti- vitetsmärkning av kontorsutrust- ning följs, 
  
 8.ansvara för genomförande- åtgärder enligt artikel 4.4 i Europaparlamentets och rådets 
  
 direktiv 
  
 2006/32/EG 
  
 av 
  
 den 
  
 5 april 
  
 2006 
  
 om effektiv 
  
 slut- 
  
 användning 
  
 av energi 
  
 och 
  
 om 
  
 4 juli 2017 om fastställande av en ram för energimärkning och om 
  
 upphävande av direktiv 2010/30/EU och inom ramen för genomförandet av Europaparla- mentets och rådets direktiv 2009/125/EG av den 21 oktober 2009 om upprättande av en ram för att fastställa krav på eko- design för energirelaterade pro- dukter, 
  
 4. fullgöra Sveriges uppgifts- skyldighet enligt kapitel V i avtalet om ett internationellt energiprogram (IEP) som under- tecknades i Paris den 18 novem- ber 1974 (SÖ 1975:50) och de uppgifter för krisåtgärder som följer av avtalet, 
  
 5. fullgöra de uppgifter som följer av rådets direktiv 2009/119/EG av den 14 septem- ber 2009 om skyldighet för med- lemsstaterna att inneha minimi- lager av råolja och/eller petro- leumprodukter, 
  
 6. bevaka att Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 106/2008 av den 15 januari 2008 om ett gemen- skapsprogram för energieffektivi- tetsmärkning av kontorsutrust- ning följs, 
  
 7. ansvara för genomförande- åtgärder enligt artikel 4.4 i Europaparlamentets och rådets 
  
 direktiv 
  
 2006/32/EG 
  
 av 
  
 den 
  
 5 april 
  
 2006 
  
 om effektiv 
  
 slut- 
  
 användning 
  
 av energi 
  
 och 
  
 om 
  
 84 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningsförslag 
  
 energitjänster och om upphävande av rådets direktiv 93/76/EEG, 
  
 9.främja och bevaka utveck- lingen på marknaderna för energi- tjänster och energieffektiva pro- dukter samt uppmärksamma be- hov av åtgärder för att undanröja hinder som hämmar utveck- lingen på dessa marknader i en- lighet med vad som anges i artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU av den 25 oktober 2012 om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG, 
  
 10.ansvara för årlig uppfölj- ning av kumulativ energibesparing 
  
 ienlighet med riktlinjer i reger- ingens plan för genomförande av artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 11.se till att informationen om tillgängliga energieffektivitetsme- kanismer och de finansiella och rättsliga ramarna tydligt redo- visas och sprids till alla berörda marknadsaktörer i enlighet med vad som anges i Europaparla- mentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 12.uppmuntra tillhandahål- landet av information till banker och andra finansinstitut om möj- ligheter att delta i finansieringen av åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i enlighet 
  
 energitjänster och om upphävande av rådets direktiv 93/76/EEG, 
  
 8. främja och bevaka utveck- lingen på marknaderna för energi- tjänster och energieffektiva pro- dukter samt uppmärksamma be- hov av åtgärder för att undanröja hinder som hämmar utveck- lingen på dessa marknader i en- lighet med vad som anges i artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU av den 25 oktober 2012 om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG, 
  
 9.ansvara för årlig uppfölj- ning av kumulativ energibesparing 
  
 ienlighet med riktlinjer i reger- ingens plan för genomförande av artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 10.se till att informationen om tillgängliga energieffektivitetsme- kanismer och de finansiella och rättsliga ramarna tydligt redo- visas och sprids till alla berörda marknadsaktörer i enlighet med vad som anges i Europaparla- mentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 11.uppmuntra tillhandahål- landet av information till banker och andra finansinstitut om möj- ligheter att delta i finansieringen av åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i enlighet 
  
 85 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 med vad som anges i Europa- parlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 13. i enlighet med vad som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, till- sammans med berörda aktörer, däribland lokala och regionala myndigheter, främja initiativ för att informera, medvetandegöra och utbilda medborgarna om fördelarna med och de praktiska detaljerna kring åtgärder för att förbättra energieffektiviteten, 
  
 14. som tillsynsmyndighet för ursprungsgarantier för el vara medlem i Association of Issuing Bodies (AIB) för Sveriges räkning, 
  
 15. vara marknadskontroll- myndighet och utöva marknads- kontroll enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av den 20 juni 2019 om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om ändring av direktiv 2004/42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 över att produkter överensstämmer med kraven i 
  
 a)Europaparlamentets och 
  
 rådets förordning (EU) 2017/1369 av den 4 juli 2017 om fastställande av en ram för 
  
 energimärkning och om 
  
 upphävande av direktiv 2010/30/EU, 
  
 med vad som anges i Europa- parlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, 
  
 12. i enlighet med vad som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, till- sammans med berörda aktörer, däribland lokala och regionala myndigheter, främja initiativ för att informera, medvetandegöra och utbilda medborgarna om fördelarna med och de praktiska detaljerna kring åtgärder för att förbättra energieffektiviteten, 
  
 13. som tillsynsmyndighet för ursprungsgarantier för el vara medlem i Association of Issuing Bodies (AIB) för Sveriges räkning, 
  
 14. vara marknadskontroll- myndighet och utöva marknads- kontroll enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av den 20 juni 2019 om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om ändring av direktiv 2004/42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 över att produkter överensstämmer med kraven i 
  
 a)Europaparlamentets och 
  
 rådets förordning (EU) 2017/1369 av den 4 juli 2017 om fastställande av en ram för 
  
 energimärkning och om 
  
 upphävande av direktiv 2010/30/EU, 
  
 86 
  
 SOU 2024:64Författningsförslag 
  
 b) direktiv 
  
 92/42/EEG av 
  
 b) direktiv 
  
 92/42/EEG av 
  
 den 21 maj 1992 om effekti- 
  
 den 21 maj 1992 om effekti- 
  
 vitetskrav för nya värmepannor 
  
 vitetskrav för nya värme- 
  
 som eldas med flytande eller 
  
 pannor som eldas med flytande 
  
 gasformigt bränsle, och 
  
 eller gasformigt bränsle, och 
  
 c) Europaparlamentets och 
  
 c) Europaparlamentets och 
  
 rådets 
  
 förordning 
  
 (EU) 
  
 rådets 
  
 förordning 
  
 (EU) 
  
 2020/740 av den 25 maj 2020 
  
 2020/740 av den 25 maj 2020 
  
 om märkning av däck med 
  
 om märkning av däck med 
  
 avseende på drivmedelseffekti- 
  
 avseende på drivmedelseffekti- 
  
 vitet och andra parametrar, om 
  
 vitet och andra parametrar, om 
  
 ändring 
  
 av 
  
 förordning 
  
 (EU) 
  
 ändring 
  
 av 
  
 förordning 
  
 (EU) 
  
 2017/1369 samt om upp- 
  
 2017/1369 samt om upp- 
  
 hävande av förordning (EG) nr 
  
 hävande av förordning (EG) nr 
  
 1222/2009, 
  
 1222/2009, 
  
 16. vara behörig myndighet 
  
 15. vara behörig myndighet 
  
 enligt 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 enligt 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 rådets förordning (EU) 2019/941 
  
 rådets förordning (EU) 2019/941 
  
 av den 5 juni 2019 om riskbered- 
  
 av den 5 juni 2019 om riskbered- 
  
 skap inom elsektorn och om 
  
 skap inom elsektorn och om 
  
 upphävande 
  
 av 
  
 direktiv 
  
 upphävande 
  
 av 
  
 direktiv 
  
 2005/89/EG, 
  
 2005/89/EG, 
  
 17. vid tillämpningen av för- 
  
 16. vid tillämpningen av för- 
  
 ordning (EU) 2019/941 
  
 ordning (EU) 2019/941 
  
 a) 
  
 särskilt 
  
 samverka 
  
 med 
  
 a) 
  
 särskilt 
  
 samverka 
  
 med 
  
 Affärsverket 
  
 svenska 
  
 kraftnät i 
  
 Affärsverket 
  
 svenska 
  
 kraftnät i 
  
 syfte att säkerställa att riskbered- 
  
 syfte att säkerställa att riskbered- 
  
 skapsplaner 
  
 utarbetas 
  
 effektivt 
  
 skapsplaner 
  
 utarbetas 
  
 effektivt 
  
 och genomförs korrekt samt att 
  
 och genomförs korrekt samt att 
  
 underlätta förebyggande och ut- 
  
 underlätta förebyggande och ut- 
  
 värdering av elkriser och informa- 
  
 värdering av elkriser och informa- 
  
 tionsutbyte om sådana, och 
  
 tionsutbyte om sådana, och 
  
 b) beakta 
  
 de 
  
 underlag 
  
 som 
  
 b) beakta 
  
 de 
  
 underlag 
  
 som 
  
 Affärsverket svenska kraftnät tar 
  
 Affärsverket svenska kraftnät tar 
  
 fram enligt förordningen, 
  
 fram enligt förordningen, 
  
 18. vara nationellt centrum 
  
 17. vara nationellt centrum 
  
 för frågor om infångning och 
  
 för frågor om infångning och 
  
 lagring av koldioxid, 
  
 lagring av koldioxid, 
  
 87 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2024:64 
  
 19. fullgöra de åtaganden som 
  
 18. fullgöra de åtaganden som 
  
 följer av Sveriges deltagande i de 
  
 följer av Sveriges deltagande i de 
  
 projektbaserade mekanismerna i 
  
 projektbaserade mekanismerna i 
  
 Kyotoprotokollet till 
  
 Förenta 
  
 Kyotoprotokollet 
  
 till 
  
 Förenta 
  
 nationernas ramkonvention om 
  
 nationernas ramkonvention om 
  
 klimatförändringar, 
  
 i 
  
 enlighet 
  
 klimatförändringar, 
  
 i 
  
 enlighet 
  
 med de modaliteter och pro- 
  
 med de modaliteter och pro- 
  
 cedurer som specificeras i beslut 
  
 cedurer som specificeras i beslut 
  
 3/CMP.1 
  
 av 
  
 partskonferensen 
  
 3/CMP.1 
  
 av 
  
 partskonferensen 
  
 till Kyotoprotokollet, och 
  
 till Kyotoprotokollet, och 
  
 20. vara 
  
 behörig 
  
 myndighet 
  
 19. vara behörig myndighet 
  
 enligt kommissionens 
  
 delege- 
  
 enligt kommissionens 
  
 delege- 
  
 rade förordning (EU) 2024/1366 
  
 rade förordning (EU) 2024/1366 
  
 av den 11 mars 2024 om kom- 
  
 av den 11 mars 2024 om kom- 
  
 plettering 
  
 av 
  
 Europaparlamen- 
  
 plettering 
  
 av 
  
 Europaparlamen- 
  
 tets och rådets förordning (EU) 
  
 tets och rådets förordning (EU) 
  
 2019/943 genom inrättandet av 
  
 2019/943 genom inrättandet av 
  
 en nätföreskrift om sektors- 
  
 en nätföreskrift om sektors- 
  
 specifika regler för cybersäker- 
  
 specifika regler för cybersäker- 
  
 hetsaspekter 
  
 av 
  
 gränsöver- 
  
 hetsaspekter 
  
 av 
  
 gränsöver- 
  
 skridande elflöden. 
  
 skridande elflöden. 
  
 Bestämmelser om en marknadskontrollmyndighets befogenhet att besluta om åtgärder enligt förordning (EU) 2019/1020 finns i lagen (2018:550) med kompletterande bestämmelser till EU:s energimärkningsförordning, plan- och bygglagen (2010:900) respektive lagen (2018:551) med kompletterande bestämmelser till EU:s däckmärkningsförordning. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 88 
  
 2Utredningens uppdrag och arbete 
  
 I detta kapitel ska utredningens uppdrag och arbete beskrivas. Under 
  
 2.1analyseras uppdraget, i 2.2 redovisas arbetet och 2.3 beskriver betänkandets disposition. 
  
 2.1Analys av regeringens direktiv 
  
 2.1.1Bakgrund 
  
 Europaparlamentet och rådet antog den 14 december 2022 två nya  
 EU-direktiv: 
  
 NIS2-direktivet1 
  och  
 CER-direktivet.2 
  Regeringen be- slutade i februari 2023 att utredningen skulle föreslå de anpassningar av svensk rätt som är nödvändiga för att genomföra de två direktiven. Utredningstiden bestämdes till ett år, se bilaga 1. Genom tilläggs- direktiv i januari 2024 bestämde regeringen att utredningstiden låg fast för de delar av uppdraget som avsåg att föreslå hur  
 NIS2-direk- 
  tivet skulle införlivas och utredningen överlämnade i mars 2024 del- betänkandet ”Nya regler om cybersäkerhet”.3 I tilläggsdirektivet för- längde regeringen vidare tiden för den delen av uppdraget som avsåg  
 CER-direktivet 
  samt några andra frågor. Det uppdraget skulle slut- redovisas den 16 september 2024, se bilaga 2. 
  
 I detta slutbetänkande analyseras  
 CER-direktivet 
  och utredningen lämnar förslag på hur det ska införlivas i svensk rätt. Direktivet finns 
  
 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 av den 14 december 2022 om åt- gärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen, om ändring av förordning (EU) nr 910/2014 och direktiv (EU) 2018/1972 och om upphävande av direktiv (EU) 2016/1148 (NIS  
 2-direktivet). 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG. 
  
 3SOU 2024:18. 
  
 89 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2024:64 
  
 i bilaga 3. Det som vidare återstår för utredningen är enligt regeringens tilläggsdirektiv 
  
 1.gemensamma frågor för NIS2- och  
 CER-direktiven 
  i den mån dessa är hänförliga till genomförandet av  
 CER-direktivet 
  eller i övrigt syftar till att uppnå en sammanhängande reglering, 
  
 2.analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan av säker- hetsskyddsregleringen och föreslå ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken, särskilt vad gäller tillsynsmyndigheternas befogenheter och sanktionsav- gifternas storlek, och 
  
 3.ta ställning till om bestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400), OSL, innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgifter som kan komma att behandlas enligt direktiven. 
  
 2.1.2Utredningens övergripande utgångspunkter 
  
 Utredningen hade i sitt delbetänkande några övergripande utgångs- punkter som även kommer att gälla för detta betänkande. 
  
 Båda  
 EU-direktiven 
  är så kallade minimidirektiv, varför med- lemsstaterna får anta mer långtgående bestämmelser. Det betyder att utredningen skulle kunna lämna förslag om att exempelvis fler sektorer än vad som följer av direktiven skulle kunna omfattas av en reglering. Utgångspunkten enligt regeringen ska dock vara att förslagen utformas så att regelbördan och administrationen mini- meras för berörda verksamhetsutövare. Om utredningen lämnar mer långtgående förslag ska utredningen motivera varför det är nöd- vändigt och göra en analys om förslagen är samhällsekonomiskt effek- tiva och hur svenska företags konkurrenskraft skulle påverkas. En slutsats bör vara att tidsramen för uppdraget i hög grad utgör hinder för sådana förslag. Detsamma bör gälla för utredningens möjlighet enligt regeringens direktiv att ta sig an närliggande frågor. 
  
 Den andra utgångspunkten som även kommer att gälla för CER är att direktivet inte ska införlivas direktivnära utan att förslagen ska utformas utifrån den systematik och terminologi som används i svensk rätt. Det betyder att ett normalt språkbruk ska eftersträvas. En följd blir att utredningen även i den lag som ska införliva kraven 
  
 90 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 i  
 CER-direktivet 
  kommer att exempelvis ersätta begreppet entitet med verksamhetsutövare. 
  
 Vidare kommer  
 CER-direktivets 
  krav på motsvarande sätt som  
 NIS2-direktivet 
  att regleras i en särskild lag med tillhörande för- ordning. Därutöver kommer att krävas följdändringar med anled- ning av att direktiv 2008/114/EG upphävs. 
  
 2.1.3 
 CER-direktivet 
  
 CER-direktivet 
  ställer krav på motståndskraft i samhällsviktiga tjänster. Enligt  
 CER-direktivet 
  ska medlemsstaterna identifiera verk- samhetsutövare som erbjuder samhällsviktiga tjänster inom sekto- rerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsstruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruk- tur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. De utpekade sektorerna i  
 CER-direktivet 
  pekas även ut av  
 NIS2-direktivet, 
  men NIS2 innehåller även om- råden som inte återfinns i  
 CER-direktivet 
  som till exempel post- och budtjänster, avfallshantering och forskning. För de utpekade verk- samhetsutövarna ska det gälla särskilda skyldigheter. De ska vidta åtgärder för att stärka sin motståndskraft och rapportera incidenter.  
 CER-direktivet 
  innehåller också bestämmelser om tillsyn och sank- tioner och en ram för samarbete mellan medlemsstaterna. En slutsats är att  
 CER-direktivets 
  krav påminner om det första  
 NIS-direktivet 
  som genomfördes genom lagen (2018:1174) om informationssäker- het för samhällsviktiga och digitala tjänster,  
 NIS-lagen. 
  Som följer av den lagens första paragraf omfattar den lagen samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finans- marknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, leverans och distribution av dricksvatten, digital infrastruktur och digitala tjänster. 
  
 Medlemsländerna ska senast den 17 oktober 2024 anta de natio- nella bestämmelser som krävs för att följa direktiven. 
  
 91 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Medlemsländerna är skyldiga att identifiera de kritiska verksamhets- utövarna inom de utpekade sektorerna samt att upprätta en förteck- ning. Flera kriterier ska vara uppfyllda för att identifiering ska kunna ske. Verksamhetsutövaren ska tillhandahålla en eller flera samhälls- viktiga tjänster och ha sin kritiska infrastruktur belägen i medlems- staten. Vidare skulle en incident medföra betydande störande effekt. Verksamhetsutövare som tillhandahåller samma eller liknande sam- hällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater har särskild europeisk betydelse och ska omfattas av särskilda bestämmelser. 
  
 Det anförda betyder att utredningen behöver klarlägga hur regler för att peka ut samhällsviktiga tjänster ska utformas. Kommissionen har visserligen i en delegerad akt fastställt en icke uttömmande för- teckning över tjänster som ska anses samhällsviktiga,4 men enligt regeringen kan det inte uteslutas att det kan finnas behov av andra samhällsviktiga tjänster i en nationell reglering. Vidare behöver analyseras hur direktivets kriterier för vad som utgör en betydande störande effekt ska tillämpas nationellt. Enligt regeringens direktiv skulle det kunna vara lämpligt att överväga en motsvarande lösning som enligt nuvarande  
 NIS-reglering. 
  Den innebär att MSB, efter att tillsynsmyndigheterna och Socialstyrelsen getts tillfälle att yttra sig, får meddela föreskrifter om vilka tjänster som är samhällsviktiga och vad som avses med betydande störning. Utredningen behöver även överväga vem som ansvarar för identifieringen, hur förfarandet ska gå till, hur en förteckning kan upprättas och uppdateras och om det krävs särskilda nationella bestämmelser om identifiering och an- mälan av kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Krav på kritiska verksamhetsutövare 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska enligt direktivet utföra en riskbe- dömning och vidta lämpliga och proportionella åtgärder för att säker- ställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska grundas på riskbedömning av verksamhetsutövaren och medlemsstaten. Direktivet uppställer också vissa minimikrav, som kommer att kompletteras med icke- 
  
 4Kommissionens delegerade förordning (EU) 2623/2450 av den 25 juli 2023 om kom- plettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en förteckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 92 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 bindande riktlinjer och tekniska specifikationer. Utredningen ska mot denna bakgrund analysera hur reglerna om riskbedömning ska utfor- mas och kunna kompletteras vid behov. Det ingår att analysera hur krav om riskbedömning förhåller till annan lagstiftning om liknande krav. 
  
 Vidare ska kritiska verksamhetsutövare rapportera incidenter som medför eller skulle kunna medföra en betydande störning för samhällsviktiga tjänster. Utredningen behöver analysera hur bedöm- ningen ska gå till och till vilken myndighet rapportering ska ske. 
  
 Bakgrundskontroller 
  
 I Sverige gäller lagen (1998:620) om belastningsregister. Det förs av Polismyndigheten som är personuppgiftsansvarig. Enligt lagen ska uppgifter ur belastningsregistret lämnas ut om det begärs av särskilt utpekade svenska myndigheter som till exempel en åklagarmyndig- het för visst syfte. Därutöver får även en myndighet i övrigt, i den utsträckning regeringen för vissa slag av ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det, begära ut uppgifter. Den enskilde får också begära uppgifter om sig själv. Även utländska organ kan begära ut uppgifter. Slutligen finns det vissa särregler för till exempel Advokatsamfundet och enskilda kan i vissa särskilda fall begära uppgifter om andra enskilda. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska enligt direktivet kunna ansöka om bakgrundskontroller för personer som har en känslig roll i verk- samheten. En sådan kontroll ska bekräfta identiteten och även inne- fatta uppgifter från belastningsregistret. 
  
 Utredningen behöver föreslå ett system för bakgrundskontroller. Det ska bygga på att kritiska verksamhetsutövare på ett effektivt sätt ska få kännedom om brott, men samtidigt ska integritetsintrånget för den enskilde inte vara större än nödvändigt. Enligt regeringen ska systemet inte bygga på verksamhetsutövaren själv kan begära ut upp- gifterna. Med verksamhetsutövare avses enligt utredningens bedöm- ning en nuvarande eller framtida arbetsgivaren, som kan vara en offentlig eller enskild verksamhetsutövare. Det betyder att verksam- hetsutövaren kan vara exempelvis en myndighet, men även ett företag. 
  
 93 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2024:64 
  
 Myndigheternas ansvarsfördelning 
  
 Även enligt detta direktiv ska en gemensam kontaktpunkt för sam- arbetet med andra myndigheter utses. Vidare ska det finnas en eller flera myndigheter som ska ansvara för direktivets tillämpning på nationell nivå. 
  
 Det finns ett krav på samstämmighet mellan de två direktiven. Det anges att verksamhetsutövare som har identifierats som kritiska enligt  
 CER-direktivet 
  även ska anses vara väsentliga enligt NIS2- direktivet och att myndigheterna som ansvar för tillämpningen av respektive direktiv ska utbyta information om hot, incidenter och åtgärder. 
  
 Mot den angivna bakgrunden anger regeringen att samma myn- dighet bör utöva tillsyn över såväl verksamheter enligt  
 NIS2-direk- 
  tivet som  
 CER-direktivet. 
  MSB är redan nationell kontaktpunkt för det arbete som bedrivs inom ramen för direktiv 2008/114/EG,5 som alltså ersätts av  
 CER-direktivet. 
  Enligt regeringen bör därför MSB utses till nationell kontaktpunkt även för  
 CER-direktivet. 
  MSB bör även ha en samordnande roll för tillsynsmyndigheterna enligt CER- direktivet på sätt som den redan har för tillsynsmyndigheterna enligt  
 NIS-regelverket. 
  MSB bör också få del av relevant information från tillsynsmyndigheterna och ha en samordnande roll om riskbedöm- ningen. Utredningen ska därför föreslå ett system för tillsyn för  
 CER-direktivet, 
  som är samordnat med  
 NIS2-direktivet. 
  Det betyder att föreslå vilka myndigheter som ska vara tillsynsmyndigheter och föreslå hur Thomas roll som gemensam nationell kontaktpunkt ut- formas. I denna del är det självklart att de överväganden om myndig- hetsstruktur som gjordes för  
 NIS2-direktivet 
  kommer att vara ut- redningens utgångspunkt. 
  
 Myndigheternas befogenheter 
  
 Myndigheterna ska ha rätt att utföra inspektioner av kritisk infra- struktur och riskhanteringsåtgärder, ha rätt att besluta om säkerhets- revision samt kunna kräva information och rättelse. Medlemsstaterna ska anta regler om effektiva, proportionella och avskräckande sank- tioner. 
  
 5Rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. 
  
 94 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Medlemsstaterna har större valfrihet avseende utformningen av myndigheternas verktyg för  
 CER-direktivet 
  jämfört med NIS2- direktivet. Samtidigt är utgångspunkten att tillsynen enligt båda direk- tiven ska kunna utövas på ett samordnat och effektivt sätt. Vidare ska ingripanden och sanktionerna enligt direktiven framstå som propor- tionerliga i förhållande till varandra och vara förutsebara. 
  
 2.1.4Gemensamma frågor för NIS2 och CER 
  
 Som framgår ovan under 2.1.1 återstår det för utredningen att klar- lägga om det finns gemensamma frågor för NIS2- och  
 CER-direk- 
  tiven. Det ska noteras att det ska vara frågor som är hänförliga till genomförandet av  
 CER-direktivet 
  eller i övrigt syftar till att uppnå en sammanhängande reglering. Ett exempel som utredningen identi- fierade vid arbetet med delbetänkandet är som även framgår ovan att det av artiklarna 2.3 och 3.1 f i  
 NIS2-direktivet 
  följer att alla verk- samhetsutövare som är kritiska enligt  
 CER-direktivet 
  också är väsentliga enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Det ska dock beaktas att utred- ningen saknar mandat för att genomföra justeringar av tidigare slut- satser om  
 NIS2-direktivet, 
  eftersom det arbetet är avslutat och ett delbetänkande har överlämnats. 
  
 2.1.5Anpassning av säkerhetsskyddslagen 
  
 Vidare återstår det för utredningen enligt regeringens tilläggsdirek- tiv att analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan om säkerhetsskyddsregleringen och föreslå ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken, sär- skilt vad gäller tillsynsmyndigheternas befogenheter och sanktioner. Här ska noteras att utredningen redan i delbetänkandet har genom- fört en omfattande analys om hur säkerhetsskyddsregleringen ska för- hålla sig till cybersäkerhetsregleringen. Utredningen har därför redan klarlagt i vilken utsträckning cybersäkerhetslagen ska vara tillämplig för verksamheter som redan omfattas av säkerhetsskyddslagen (2018:585). Slutsatsen blev att myndigheter som bedriver säkerhets- känslig verksamhet till övervägande del undantas från cybersäker- hetsregleringen. Motsvarande ska gälla för enskilda verksamhetsut- övare som enbart bedriver säkerhetskänslig verksamhet. För övriga 
  
 95 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2024:64 
  
 offentliga och enskilda verksamhetsutövare som bedriver säkerhets- känslig verksamhet gäller för den säkerhetskänsliga delen enbart kraven om anmälningsskyldighet i cybersäkerhetslagen, medan lagen i dess helhet gäller för den övriga verksamheten. 
  
 Utredningen kommer att på samma sätt analysera förhållandet mellan  
 CER-direktivet 
  och säkerhetsskyddsregleringen i detta slut- betänkande. 
  
 Därutöver är det dock en kvarstående uppgift för utredningen att anpassa säkerhetsskyddsregleringens bestämmelser om tillsynsbe- fogenheter och sanktioner efter  
 NIS2-direktivets 
  och  
 CER-direkti- 
  vets tillsynsbefogenheter och sanktioner. Skälet är att det inte skulle vara önskvärt om säkerhetsskyddsregleringen innehöll mindre ingri- pande befogenheter och sanktioner än regleringen avseende NIS2- direktivet och  
 CER-direktivet. 
  
 2.1.6Sekretess och dataskydd 
  
 Slutligen är också en återstående uppgift för utredningen att ta ställning till om bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgifter som kan komma att behandlas enligt direktiven. Såväl  
 NIS2-direktivet 
  som  
 CER-direktivet 
  kräver att verksamhetsutövaren lämnar uppgifter. Direktiven ställer krav på konfidentialitet. Det behöver därför klargöras om de nationella reglerna om sekretess i OSL är tillräck- liga. Den frågan lyftes redan av remissinstanserna vid beredningen av  
 NIS-lagen. 
  Regeringen bedömde då att sekretesskyddet var till- räckligt, men frågan behöver på nytt analyseras med hänsyn särskilt till  
 CER-direktivets 
  bestämmelser. 
  
 Vidare behöver utredningen analysera vilken personuppgifts- behandling direktiven ger upphov till och kan särskilt behöva göra överväganden om sekretess och dataskydd avseende utformning av system för bakgrundskontroller. 
  
 2.1.7Konsekvensanalys 
  
 En viktig uppgift för utredningen är att göra en konsekvensanalys för förslagen. Det handlar särskilt om ekonomiska konsekvenser för de myndigheter som utredningen föreslår uppgifter för. Vidare kom- 
  
 96 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 mer offentliga som enskilda verksamhetsutövares kostnader att kunna öka till följd av att nya skyldigheter åläggs dem. Även påverkan på den kommunala självstyrelsen ska analyseras. 
  
 Kostnadsökningar för det allmänna ska utredningen föreslå en finansiering för. 
  
 Utredningens gav i delbetänkandet Sweco Aktiebolag (Sweco) i uppdrag att ge in ett underlag för att utredningen ska kunna bedöma de ekonomiska konsekvenserna för de myndigheter som kommer att få uppgifter enligt den nya regleringen om NIS2. Som framgår av delbetänkandet hade dock ett flertal av myndigheterna svårigheter att inom den begränsade utredningstiden kunna bedöma sina kost- nader för uppgifterna enligt cybersäkerhetsregleringen, varför Swecos underlag inte kunde läggas till grund för någon bedömning i delbe- tänkandet. 
  
 Tiden för att införliva  
 CER-direktivet 
  är än mer begränsat och uppgår till drygt sex månader. Detta talar emot att använda samma metod. Det ska vidare noteras att skillnaden mellan NIS2- och CER- direktiven har bäring på hur konsekvensanalysen ska utformas. För att omfattas av  
 NIS2-direktivet 
  är det tillräckligt att verksamhetsut- övaren omfattas av en utpekad sektor i bilagor till direktivet. Det betydde att det tillsynsmyndigheterna behövde göra för att upp- skatta sina kostnader för tillsyn enligt NIS2- direktivet var att be- räkna antalet verksamhetsutövare som skulle omfattas inom respek- tive sektor. Som kommer att framgå närmare av kapitel 6 är förut- sättningarna för att omfattas av CER mer långtgående. Det krävs dels att verksamhetsutövaren ingår i en utpekad sektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet, 
  dels att verksamhetsutövaren identi- fierats som kritisk. Det betyder att det är en tvåstegsprocess som kommer att bli tidskrävande. Enligt artikel 6.1 i  
 CER-direktivet 
  ska också medlemsstaterna först den 17 juli 2026 ha identifierat de kritiska verksamhetsutövarna. Det betyder att kostnaderna för till- syn enligt  
 CER-direktivet 
  aktualiseras först 2027. 
  
 2.2Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Utredningens arbete har bedrivits på sedvanligt sätt med regel- bundna möten med sakkunniga och experter samt med deltagarna i en till utredningen knuten referensgrupp. Utredningen har haft tre 
  
 97 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2024:64 
  
 protokollförda möten med expert- och sakkunniggruppen och två med referensgruppen. 
  
 Utredningen har också träffat Läkemedelsverket, MSB och Polis- myndigheten. 
  
 Utredningen har löpande hållit Regeringskansliet informerat om arbetet. 
  
 Utredningen har därutöver samverkat med bland annat Uppdrag att förbättra bakgrundskontroller i kommunerna (Ju 2024:A). Utred- ningen har informerat utredningen Samordning för nationell digital infrastruktur i hälso- och sjukvården (S 2023:14) om uppdraget. 
  
 2.3Betänkandets disposition 
  
 Betänkandet inleds i kapitel 3 med en övergripande beskrivning av  
 CER-direktivet. 
  I kapitel 4 redogörs för sektorerna som följer enligt  
 CER-direktivet 
  och skillnader gentemot motsvarigheterna enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Av kapitel 5 följer den föreslagna lagens tillämp- ningsområde. I kapitel 6 behandlas systemet för identifiering av kri- tiska verksamhetsutövare och de förteckningar som ska föras. Där- efter följer i kapitel 7 en redogörelse för bestämmelserna kring kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. I kapitel 8 redo- görs för de kritiska verksamhetsutövarnas riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering. I kapitel 9 behandlas bak- grundskontroller. I kapitel 10 och 11 behandlas tillsyn respektive ingripanden och sanktioner. Kapitel 12 behandlar gemensam kon- taktpunkt i Sverige och dess uppgifter. I kapitel 13 redogörs för be- stämmelser om sekretess kopplat till NIS2- och  
 CER-direktiven. 
  Kapitel 14 innehåller föreslag till ändringar av säkerhetsskydds- regleringen. I kapitel 15 återfinns konsekvensanalysen. Kapitel 16 behandlar frågor kopplade till ikraftträdande. Avslutningsvis åter- finns författningskommentaren i kapitel 17. 
  
 Det finns därutöver fyra bilagor till betänkandet. Kommitté- direktivet återfinns i bilaga 1. Utredningens tilläggsdirektiv finns i bilaga 2. I bilaga 3 finns  
 CER-direktivet. 
  Bilaga 4 innehåller en parallell- uppställning över direktivets artiklar och de bestämmelser i utred- ningens författningsförslag som genomför dem. 
  
 98 
  
 3  
 CER-direktivet 
  
 3.1Direktiv 2008/114/EG 
  
 I detta avsnitt beskrivs det europeiska arbetet med skydd av kritisk infrastruktur till följd av bland annat Rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. Enligt artikel 27 i  
 CER-direktivet 
  upphävs direk- tivet och upphör gälla med verkan från och med den 18 oktober 2024. Det finns dock anledning att översiktligt beskriva innehållet och hur arbetet med direktivet har bedrivits i Sverige fram till nu. 
  
 Historiskt har arbetet på  
 EU-nivå 
  framför allt bedrivits inom ramen för det europeiska programmet för skydd av kritisk infra- struktur (EPCIP). Målet med arbetet inom EPCIP är att förbättra skyddet av kritisk infrastruktur inom EU. Terroristhotet är en högt prioriterad fråga, men arbetet ska omfatta alla slags hot och risker. En av de viktigaste delarna i programmet är direktiv 2008/114/EG. 
  
 Med kritisk infrastruktur avses (artikel 2 a) anläggningar, system eller delar av dessa belägna i medlemsstaterna som är nödvändiga för att upprätthålla centrala samhällsfunktioner, hälsa, säkerhet, trygg- het och människors ekonomiska eller sociala välfärd och där drifts- störning eller förstörelse av dessa skulle få betydande konsekvenser i en medlemsstat till följd av att man inte lyckas upprätthålla dessa funktioner. Med europeisk kritisk infrastruktur avses (artikel 2 b) i medlemsstaterna belägen kritisk infrastruktur vars driftsstörning eller förstörelse skulle få betydande konsekvenser för minst två medlemsstater. Konsekvensernas omfattning ska bedömas utifrån sektorsövergripande kriterier. Detta inbegriper verkningar till följd av tvärsektoriella beroenden av andra typer av infrastruktur. 
  
 99 
  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 Direktivet omfattar energi- och transportsektorerna (artikel 3), och går huvudsakligen ut på att EU:s medlemsstater ska identifiera och utse europeisk kritisk infrastruktur, ECI. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är utpekad nationell kontaktpunkt för arbetet med  
 EPCIP-frågorna 
  i Sverige. Trafikverket, Affärsverket svenska kraftnät och Statens energimyn- dighet ska identifiera och redovisa eventuell kritisk infrastruktur till MSB. Den nationella kontaktpunkten, MSB, ska samordna frågor kring skydd av kritisk infrastruktur i Sverige med andra medlems- stater och med  
 EU-kommissionen. 
  
 Europaparlamentet och Europeiska rådet antog den 14 december 2022  
 CER-direktivet. 
  Direktivet ska vara genomfört i svensk rätt den 17 oktober 2024. Genom artikel 27 upphävs direktiv 2008/114/EG. 
  
 I kapitel 16 redogörs för de författningsändringar som krävs i och med att direktiv 2008/114/EG upphör att gälla. 
  
 3.2Bakgrund och syfte 
  
 I  
 CER-direktivet 
  konstateras att kritiska verksamhetsutövare spelar en avgörande roll för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet på den inre marknaden. Det är därför enligt direktivet viktigt att det på unionsnivå skapas en regler- ing som syftar till att stärka kritiska verksamhetsutövares mot- ståndskraft genom att fastställa harmoniserade minimiregler. I CER- direktivet anges även att det är viktigt att bistå verksamhetsutövarna genom enhetligt stöd och tillsynsåtgärder. Vid utvärderingen av rådets direktiv 2008/114/EG1 konstaterades att säkerhetsåtgärderna i det direktivet inte är tillräckliga för att förhindra alla störningar som kan uppstå. Det är därför nödvändigt att säkerställa att risker redovisas bättre, att skapa enhetlighet i rollen och uppgifterna för kritiska verksamhetsutövare och att det antas unionsregler för att stärka kritiska verksamhetsutövares motståndskraft. Kritiska verk- samhetsutövare bör kunna öka sin förmåga att förebygga, skydda sig mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från incidenter som kan störa tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Vidare anges i direktivet att kritiska verk- 
  
 1Rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. 
  
 100 
  
 SOU 2024:64 
  
 CER-direktivet 
  
 samhetsutövare behöver rustas bättre eftersom det finns en dyna- misk hotbild och ett ökande ömsesidigt beroende mellan infrastruk- tur och de olika sektorerna. Direktivet syftar till att åstadkomma en solid harmoniseringsnivå för sektorer och kategorier av verksam- hetsutövare som omfattas av tillämpningsområdet. Direktivet in- rättar en övergripande ram för att hantera kritiska verksamhets- utövares motståndskraft med hänsyn till alla faror, oberoende av om det är naturliga faror eller orsakade av människan, olyckshändelser eller avsiktligt framkallade faror (skäl  
 1–4). 
  
 3.3Riskbedömning av medlemsstaterna 
  
 Kommissionen ges i direktivet befogenhet att anta en delegerad akt senast den 17 november 2023 för att komplettera direktivet med en icke uttömmande förteckning över samhällsviktiga tjänster inom de sektorer och undersektorer som omfattas av direktivet. Kommissionen antog en sådan förordning den 25 juli.2 De behöriga myndigheterna ska använda förteckningen för att göra en riskbedömning senast den 
  
 17januari 2026 (medlemsstaternas riskbedömning). Medlemsstater- nas riskbedömningar ska innehålla en redogörelse för relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot eller andra antagonistiska hot. 
  
 Inom tre månader från att riskbedömningen har gjorts ska med- lemsstaten förse kommissionen med relevant information om de typer av risker som har identifierats och resultatet av riskbedöm- ningen per sektor och undersektor (artikel 5). 
  
 3.4Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Senast den 17 juli 2026 ska medlemsstaterna identifiera de kritiska verksamhetsutövarna för de sektorer och undersektorer som anges i direktivets bilaga. Bilagan innehåller följande 11 sektorer: 
  
 2Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om kom- plettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en förteckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 101 
  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 •Energi, med undersektorerna elektricitet, fjärrvärme eller fjärr- kyla, olja, gas och vätgas. 
  
 •Transport, med undersektorerna luftfart, järnväg, vatten, väg och kollektivtrafik. 
  
 •Bankverksamhet. 
  
 •Finansmarknadsinfrastruktur. 
  
 •Hälso- och sjukvård. 
  
 •Dricksvatten. 
  
 •Avloppsvatten. 
  
 •Digital infrastruktur. 
  
 •Offentlig förvaltning. 
  
 •Rymden. 
  
 •Produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. 
  
 När en medlemsstat identifierar kritiska verksamhetsutövare ska den ta hänsyn till resultatet av sin riskbedömning samt den strategi för att stärka kritiska verksamhetsutövares motståndskraft som ska antas enligt artikel 4. 
  
 För att en verksamhetsutövare ska identifieras som kritisk enligt direktivet ska tre kriterier vara uppfyllda. För det första ska verk- samhetsutövaren tillhandahålla en eller flera samhällsviktiga tjänster i eller till medlemsstaten, för det andra ska verksamhetsutövaren ha sin kritiska infrastruktur belägen där, för det tredje att en incident skulle få betydande störande effekter för tillhandahållandet av en eller flera samhällsviktiga tjänster. Samhällsviktig tjänst definieras i artikel 2.5 i direktivet som en tjänst som är avgörande för att upp- rätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folk- hälsa och allmän säkerhet, eller miljön. 
  
 När en medlemsstat fastställer om en störande effekt är betydande ska den beakta följande kriterier: 
  
 •Antalet användare som är beroende av den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 •Hur beroende andra sektorer som omfattas av direktivet är av den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 102 
  
 SOU 2024:64 
  
 CER-direktivet 
  
 •Vilken effekt incidenter kan få för ekonomisk och samhällelig verksamhet, miljön, den allmänna säkerheten och tryggheten eller befolkningens hälsa. 
  
 •Verksamhetsutövarens marknadsandel. 
  
 •Det geografiska område som skulle kunna påverkas av en incident. 
  
 •Verksamhetsutövarens betydelse för upprätthållandet av en till- räcklig nivå på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Varje medlemsstat ska upprätta en förteckning över de kritiska verk- samhetsutövare som har identifierats och säkerställa att dessa under- rättas om att de har identifierats som kritiska inom en månad från identifieringen. Medlemsstaterna ska också informera verksamhets- utövarna om deras skyldigheter och från och med vilket datum skyl- digheterna gäller. Förteckningen ska ses över och uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Efter identifieringen ska varje medlemsstat utan onödigt dröjs- mål lämna följande information till kommissionen: 
  
 •En förteckning över samhällsviktiga tjänster i den medlemsstaten. 
  
 •Det antal kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor, och för varje samhällsviktig tjänst. 
  
 •Eventuella tröskelvärden som har tillämpats för att fastställa om en störande effekt är betydande. 
  
 Därefter ska medlemsstaterna lämna informationen när det är nöd- vändigt men minst vart fjärde år (artikel  
 6–7). 
  
 3.5Behöriga myndigheter och gemensam kontaktpunkt 
  
 Varje medlemsstat ska utse eller inrätta en eller flera behöriga myn- digheter som är ansvariga för tillämpningen och efterlevnadskon- trollen av direktivet. Därutöver ska varje medlemsstat också utse en gemensam kontaktpunkt. Den gemensamma kontaktpunkten ska utöva en sambandsfunktion som säkerställer gränsöverskridande samarbete med de gemensamma kontaktpunkterna i andra medlems- 
  
 103 
  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 stater och den grupp för kritiska verksamhetsutövares motstånds- kraft som inrättas genom direktivet. En medlemsstat får föreskriva att den gemensamma kontaktpunkten även ska ha en sambands- funktion med kommissionen och säkerställa samarbete med tredje- länder. Varje medlemsstat ska säkerställa att dess behöriga myndig- heter och gemensamma kontaktpunkt samråder och samarbetar med andra relevanta myndigheter när så är lämpligt (artikel 9). 
  
 3.6Riskbedömning av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare gör en riskbedömning inom nio månader från mottagandet av under- rättelsen om att de har identifierats som kritiska. Riskbedömningen ska göras på grundval av medlemsstaternas riskbedömningar och andra informationskällor, för att bedöma alla relevanta risker som kan störa tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster. Risk- bedömningen ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan som skulle kunna leda till en incident, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folk- hälsan och hybridhot samt andra antagonistiska hot (artikel 12). 
  
 3.7Kritiska verksamhetsutövares åtgärder för motståndskraft 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare vid- tar lämpliga och proportionella tekniska, säkerhetsmässiga och orga- nisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft. Dessa ska inbegripa åtgärder som är nödvändiga för att 
  
 a)förhindra incidenter från att uppstå, med vederbörlig hänsyn till åtgärder för katastrofriskreducering och klimatanpassning, 
  
 b)säkerställa ett tillfredställande skydd av deras lokaler och kritiska infrastruktur, med vederbörlig hänsyn till exempelvis stängsel, barriärer, verktyg och rutiner för övervakning av områdesgränser, detektionsutrustning och åtkomstkontroller, 
  
 104 
  
 SOU 2024:64 
  
 CER-direktivet 
  
 c)reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, med vederbörlig hänsyn till genomförandet av risk- och kris- hanteringsförfaranden och protokoll samt varningsrutiner, 
  
 d)återhämta sig från incidenter, med vederbörlig hänsyn till åt- gärder för driftskontinuitet och identifiering av alternativa för- sörjningskedjor, för att återuppta tillhandahållandet av den sam- hällsviktiga tjänsten, 
  
 e)säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, med vederbörlig hänsyn till åtgärder såsom fastställande av kategorier av personal som utför kritiska funktioner, fastställande av åt- komsträttigheter till lokaler, kritisk infrastruktur och känslig information, inrättande av förfaranden för bakgrundskontroller i enlighet med artikel 14 och fastställande av de kategorier av personer som måste genomgå sådana bakgrundskontroller samt fastställande av lämpliga utbildningskrav och kvalifikationer, och 
  
 f)öka medvetenheten om de åtgärder som anges i  
 a-e 
  hos berörd personal, med vederbörlig hänsyn till utbildningskurser, informa- tionsmaterial och övningar. 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare har och tillämpar en plan för motståndskraft eller ett eller flera likvärdiga dokument med en beskrivning av de åtgärder som vidtagits enligt ovan. Medlemsstaterna ska också säkerställa att kritiska verksam- hetsutövare utser en sambandsansvarig eller motsvarande som kon- taktpunkt med de berörda myndigheterna (artikel 13). 
  
 3.8Bakgrundskontroller 
  
 Medlemsstaterna ska ange de villkor enligt vilka en kritisk verksam- hetsutövare får ansöka om bakgrundskontroller av personer som 
  
 a)innehar känsliga roller i eller till förmån för den känsliga verksam- hetsutövaren, särskilt när det gäller den kritiska verksamhets- utövarens motståndskraft, 
  
 b)har bemyndigats att direkt eller på distans få tillgång till den kri- tiska verksamhetsutövarens lokaler eller dess informations- eller kontrollsystem, 
  
 105 
  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 c)övervägs för rekrytering till tjänster som omfattas av de kriterier som anges i a eller b. 
  
 Ansökningarna ska bedömas inom rimlig tid och hanteras i enlighet med nationell rätt och nationella förfaranden samt relevant och tillämplig unionsrätt. Bakgrundskontroller ska vara proportionella och strikt begränsade till vad som är nödvändigt. De ska utföras enbart i syfte att utvärdera en potentiell säkerhetsrisk för den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 En bakgrundkontroll ska åtminstone bekräfta identiteten på den person som är föremål för kontrollen samt kontrollera uppgifter ur kriminalregistret avseende brott som är relevanta för en viss tjänst (artikel 14). 
  
 3.9Incidentanmälan 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare utan onödigt dröjsmål lämnar en anmälan till den behöriga myndigheten om incidenter som medför eller kan medföra en betydande störning i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Om det inte är opera- tivt omöjligt ska en första anmälan lämnas inom 24 timmar efter det att verksamhetsutövaren fått kännedom om incidenten. En detal- jerad rapport ska lämnas senast en månad därefter. 
  
 För att fastställa om störningen är betydande ska i synnerhet följande tas i beaktande: 
  
 a)antal användare som berörs av störningen, 
  
 b)störningens varaktighet, och 
  
 c)det geografiska område som påverkas av störningen, med beaktande av om området är geografiskt isolerat. 
  
 Om en incident har eller kan ha en betydande påverkan på konti- nuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater ska incidenten anmälas till kommissionen. 
  
 En incidentanmälan ska omfatta all tillgänglig information som är nödvändig för att den behöriga myndigheten ska förstå inciden- tens art, orsak och möjliga konsekvenser. 
  
 106 
  
 SOU 2024:64 
  
 CER-direktivet 
  
 Den gemensamma kontaktpunkten ska informera dess motsva- righeter i andra medlemsstater som påverkas om incidenten har eller kan ha en betydande påverkan på kritiska verksamhetsutövare och kontinuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i en eller flera andra medlemsstater. 
  
 Så snart som möjligt efter en anmälan ska den behöriga myndig- heten ge verksamhetsutövaren relevant uppföljningsinformation, in- klusive information som skulle kunna hjälpa verksamhetsutövaren att reagera ändamålsenligt på incidenten. Medlemsstaterna ska infor- mera allmänheten om de anser att det skulle ligga i allmänhetens intresse (artikel 15). 
  
 3.10Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 En kritisk verksamhetsutövare ska betraktas som en kritisk verk- samhetsutövare av särskild europeisk betydelse om den har identi- fierats som kritisk enligt direktivet och den tillhandahåller samma eller liknande samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlems- stater. Medlemsstaterna ska säkerställa att en kritisk verksamhets- utövare informerar sin behöriga myndighet om den tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till så många medlemsstater. Medlemsstaterna ska utan onödigt dröjsmål underrätta kommissionen om identiteten på dessa kritiska verksamhetsutövare. Kommissionen ska då samråda med behöriga myndigheter i de berörda medlemsstaterna och den kritiska verksamhetsutövaren i fråga. Om kommissionen på grund- val av samråden fastställer att den berörda verksamhetsutövaren till- handahåller samhällsviktiga tjänster till eller i fler än sex medlems- stater ska kommissionen, via den behöriga myndigheten, underrätta den berörda verksamhetsutövaren om att den betraktas som en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse och informera om dess skyldigheter enligt direktivet (artikel 17). 
  
 107 
  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 3.11Rådgivande uppdrag 
  
 På begäran av en medlemsstat som identifierat en kritisk verksamhets- utövare av särskild europeisk betydelse ska kommissionen anordna ett så kallat rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren infört för att uppfylla sina skyldig- heter enligt direktivet. Kommissionen får också anordna ett råd- givande uppdrag på eget initiativ eller på begäran av en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhanda- hålls. Detta under förutsättning att den medlemsstat som har identi- fierat verksamhetsutövaren samtycker till detta. Ett rådgivande uppdrag ska bestå av experter från den medlemsstat där den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse är belägen, experter från de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls och företrädare för kommissionen. Kommis- sionen ska anta en genomförandeakt om regler och förfaranden för rådgivande uppdrag. Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse ger det råd- givande uppdraget åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som rör tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster (artikel 18). 
  
 3.12Gruppen för kritiska verksamhetsutövares motståndskraft 
  
 Genom  
 CER-direktivet 
  inrättas en grupp för kritiska verksamhets- utövares motståndskraft. Gruppen ska ge kommissionen stöd samt underlätta samarbete och informationsutbyte mellan medlemsstaterna i frågor som rör direktivet. Gruppen består av företrädare för medlems- staterna och kommissionen. Kommissionens företrädare är ordförande i gruppen (artikel 19). 
  
 3.13Tillsyn, efterlevnadskontroll och sanktioner 
  
 För att bedöma om de verksamhetsutövare som har identifierats enligt direktivet fullgör de skyldigheter som fastställs i direktivet ska med- lemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna har befogen- heter och medel att 
  
 108 
  
 SOU 2024:64 
  
 CER-direktivet 
  
 a)genomföra inspektioner på plats av den kritiska infrastruktur och de lokaler som den kritiska verksamhetsutövaren använder för att tillhandahålla sina samhällsviktiga tjänster och tillsyn på distans av de åtgärder för motståndskraft som vidtagits av verksamhets- utövaren i enlighet med artikel 13, och 
  
 b)utföra eller beställa revisioner av kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Medlemsstaterna ska också säkerställa att de behöriga myndigheterna har befogenheter och medel att kräva att verksamhetsutövare enligt  
 NIS2-direktivet 
  som identifierats som kritiska enligt  
 CER-direktivet 
  inom en rimlig tidsfrist lämnar 
  
 a)den information som är nödvändig för att bedöma om de åtgärder som verksamhetsutövarna har vidtagit för att säkerställa sin motståndskraft uppfyller kraven i artikel 13, 
  
 b)bevis på att åtgärderna faktiskt har genomförts, inklusive resul- tatet av en revision som har utförts av en oberoende och kvalifi- cerad revisor som har valts av verksamhetsutövaren och som har utförts på verksamhetsutövarens bekostnad. 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna enligt  
 CER-direktivet 
  kan begära att de behöriga myndigheterna enligt  
 NIS2-direktivet 
  ska utöva sina tillsynsbefogenheter på en verksam- hetsutövare enligt  
 NIS2-direktivet 
  som har identifierats som kritisk enligt  
 CER-direktivet. 
  För det ändamålet ska medlemsstaterna säker- ställa att de behöriga myndigheterna samarbetar och utbyter informa- tion (artikel 21). 
  
 Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för över- trädelser av de nationella åtgärder som antagits och vidta alla nöd- vändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande (artikel 22). 
  
 109 
  
 4Beskrivning av sektorer i  
 CER-direktivet 
  
 4.1Inledning 
  
 De sektorer, undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som omfattas av  
 CER-direktivet 
  anges i direktivets bilaga. Sektorerna är energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruk- tur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. Till största del överensstämmer dessa sek- torer med de som finns i  
 NIS2-direktivets 
  bilaga 1 och 2. NIS2- direktivet omfattar dock fler sektorer än  
 CER-direktivet. 
  I detta kapitel beskrivs de skillnader som finns i de sektorer som omfattas av de båda direktiven. För en beskrivning av övriga sektorer se kapitel 4 i utredningens delbetänkande1 och SOU 2017:36.2 
  
 4.2Skillnader jämfört med  
 NIS2-direktivet 
  
 4.2.1Energi 
  
 Sektorn energi omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att laddningsoperatörer som har ansvar för förvaltning och drift av en laddningspunkt inte omfattas av  
 CER-direktivet. 
  
 1SOU 2024:18. 
  
 2SOU 2017:36, s. 65 ff. 
  
 111 
  
 Beskrivning av sektorer i  
 CER-direktivet 
  
 SOU 2024:64 
  
 4.2.2Transport 
  
 Sektorn transport omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att även undersektorn kollektivtrafik omfattas av  
 CER-direktivet. 
  
 •Kollektivtrafikföretag enligt definitionen i artikel 2 d i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007.3 
  
 Med kollektivtrafikföretag avses enligt den definitionen ett offent- ligt eller privat företag, eller en offentlig eller privat företagsgrupp, som bedriver kollektivtrafik, eller ett offentligt organ som tillhanda- håller kollektivtrafiktjänster. 
  
 4.2.3Hälso- och sjukvård 
  
 Sektorn hälso- och sjukvård omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att en ytterligare kategori av verksamhetsutövare lagts till i  
 CER-direktivet, 
  nämligen verksamhetsutövare med tillstånd att bedriva partihandel i den mening som avses i artikel 79 i direktiv 2001/83/EG.4 Artikel 79 i det direktivet anger vilka minimikrav som en sökande ska uppfylla för att få tillstånd att bedriva partihandel med läkemedel. För att bedriva partihandel med läkemedel krävs i Sverige tillstånd från Läkemedelsverket. Alla som har tillstånd till partihandel i något land i EU eller EES får handla i alla länder i EU och EES med de läkemedel som tillståndet omfattar. 
  
 4.2.4Offentlig förvaltning 
  
 Sektorn offentlig förvaltning omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att offentliga verksamhetsutövare på regional nivå inte omfattas av  
 CER-direktivet. 
  Det är därmed endast offentliga verk- samhetsutövare hos nationella regeringar såsom de definieras av en 
  
 3Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70. 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upp- rättande av gemenskapsregler för humanläkemedel. 
  
 112 
  
 SOU 2024:64 
  
 Beskrivning av sektorer i  
 CER-direktivet 
  
 medlemsstat i enlighet med nationell rätt som ingår i sektorn, se vidare kapitel 5. 
  
 4.2.5Produktion, bearbetning och distribution av livsmedel 
  
 Sektorn omfattar samma kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att livsmedelsföretag som ute- slutande bedriver logistikverksamhet har lagts till. Vidare har ordet storskalig lagts till i  
 CER-direktivet 
  när det gäller livsmedelsföretag som bedriver industriell produktion och bearbetning. 
  
 113 
  
 5 Tillämpningsområdet 
  
 I detta kapitel ska tillämpningsområdet för den lag som införlivar  
 CER-direktivet 
  analyseras. 
  
 5.1Direktivet ska genomföras i ny lag 
  
 Utredningens förslag:  
 CER-direktivet 
  ska i huvudsak genom- 
  
 föras genom en ny reglering: lag och förordning om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Syftet med lagen är att stärka kritiska verksamhetsutövares motståndskraft och förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, fi- nansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruktur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. 
  
 Genom lagen genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG, utom vad gäller Sveriges skyldighet att anta en strategi för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 På samma sätt som för cybersäkerhet ska  
 CER-direktivets 
  krav samlas i en ny lag med tillhörande förordning. 
  
 Artikel 1 a riktar sig mot medlemsstaterna. Av artikeln följer att direktivet innehåller bestämmelser om skyldigheter för medlems- staterna att vidta särskilda åtgärder som syftar till att säkerställa tjänster som är nödvändiga för att upprätthålla viktiga samhällsfunk- tioner eller central ekonomisk verksamhet på den inre marknaden. 
  
 Artikel 2 innehåller definitioner och i punkt 5 anges att samhälls- viktig tjänst betyder en tjänst som är avgörande för att upprätthålla 
  
 115 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa, allmän säkerhet eller miljön. I direktivet pekas elva sektorer ut. Här ingår bland annat energi, transport och offentlig förvaltning. Samtliga sektorer tillhandahåller enligt utredningens bedömning samhällsvik- tiga tjänster som är avgörande för att säkerställa viktiga samhälls- funktioner. Det betyder att utredningen i sitt författningsförslag kommer att definiera samhällsviktig tjänst som en tjänst som är avgörande för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekono- misk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön. 
  
 Vidare anges i artikel 1 a att direktivet särskilt innehåller skyldig- heter för medlemsstaterna att identifiera kritiska entiteter och att stödja dem i deras uppfyllande av skyldigheterna som följer av att vara en sådan entitet. 
  
 Utredningen drog i delbetänkandet för NIS2 slutsatsen att det direktivet inte skulle införlivas direktivnära utan att det skulle ske en anpassning till den systematik som gäller för svensk rätt och att svenskt språkbruk skulle eftersträvas.1 Motsvarande ska även gälla för införlivandet av  
 CER-direktivet. 
  
 En utmaning blir då de olika begreppen. Direktivet handlar om att tillhandahålla tjänster som är nödvändiga för viktiga samhälls- funktioner genom att identifiera och stärka motståndskraften hos kritiska entiteter. Utredningen ersatte i sitt delbetänkande be- greppet entitet med verksamhetsutövare. Av förenklingsskäl föreslår utredningen att entiteter även i detta sammanhang ersätts med verk- samhetsutövare. 
  
 Av artikel 1 följer vidare att direktivet innehåller skyldigheter för kritiska entiteter, dvs. kritiska verksamhetsutövare för att stärka deras motståndskraft och förmåga att tillhandahålla tjänster på den inre marknaden. Vidare framgår det att direktivet innehåller bestäm- melser om tillsyn och efterlevnadskontroll samt gemensamma för- faranden för samarbete och rapportering. Slutligen följer också av direktivet att det finns särskilda bestämmelser för kritiska verksam- hetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Av det anförda följer att  
 CER-direktivet 
  sammantaget handlar om att säkerställa samhällsviktiga tjänster som är nödvändiga för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner. För att kunna göra det ska kritiska verksamhetsutövare som tillhandahåller sådana tjänster identifieras och deras motståndskraft ska stärkas. Sammantaget 
  
 1Se kapitel 5 i SOU 2024:18. 
  
 116 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 föreslår utredningen att syftet med lagen är att kritiska verksamhets- utövares motståndskraft och förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjänster i de utpekade sektorerna och att detta styr lagens namn. 
  
 5.2Vem kan omfattas av lagen? 
  
 Utredningens förslag: Lagen gäller för enskilda och offentliga verksamhetsutövare som har identifierats som kritiska enligt 2 kap. 1 § i den föreslagna lagen. 
  
 Som framgår ovan innehåller direktivet skyldigheter för kritiska verksamhetsutövare. Avgörande är därför definitionen i artikel 2.1. Där anges det att kritisk verksamhetsutövare betyder en offentlig eller privat verksamhetsutövare som medlemsstaten har identifierat i enlighet med artikel 6. Av den artikeln följer att medlemsstaterna ska identifiera de kritiska verksamhetsutövarna för de sektorer och undersektorerna som anges i bilagan. Systematiken innebär således att direktivets bestämmelser ska vara tillämpliga för verksamhetsut- övare som omfattas av bilagan till direktivet och uppfyller rekvisiten för att kunna pekas ut som kritisk, samt att den har pekats ut som kritisk av en medlemsstat. 
  
 Innebörden av det anförda är att direktivet som huvudregel anger att verksamhetsutövare som omfattas av bilagan kan, men behöver inte, omfattas av direktivets bestämmelser. De verksamhetsutövare som kan omfattas är de som är verksamma inom de elva sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruktur, offentlig förvaltning, rymden och produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. Som framgår av direktivets bilaga delas sedan vissa av dessa sektorer in i undersektorer. Definitionen av sektorn eller undersektorn anges också i bilagan, oftast genom hänvisning till andra  
 EU-rättsakter. 
  I denna del är  
 CER-direktivet 
  uppbyggt på samma sätt som  
 NIS2-direktivet. 
  Skillnaden mellan  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  är att det för  
 CER-direktivet 
  inte räcker att verksamheten ingår i en sektor för att omfattas av direktivets krav och därmed av utredningens förslag till lag. Därutöver tillkommer det alltså som krav för att omfattas att medlemsstaten enligt artikel 6 identifierat verksamhetsutövaren som kritisk. Utredningen kommer 
  
 117 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 att lämna förslag om identifiering av kritiska verksamhetsutövare i kapitel 6. 
  
 Vidare ska kommissionens delegerade förordning (EU) av den 25.7.2023 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en förteckning över samhällsviktiga tjänster noteras.2 Av artikel 1 i förordningen följer att det är en  
 icke-uttömmande 
  förteckning över samhällsviktiga tjänster i de sektorer och undersektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet. 
  I motiveringen anges mot bakgrund av direktivets minimiharmoniseringsansats och förteckningens icke uttömmande karaktär att medlemsstaterna, i enlighet med  
 EU-lagstiftningen, 
  skulle kunna komplettera den med ytterligare samhällsviktiga tjänster på nationell nivå, särskilt för att ta hänsyn till nationella särdrag vid tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. 
  
 Från MSB har anförts att för att fullt ut kunna nyttja CER- direktivets möjligheter att stärka samhällets motståndskraft och totalförsvar, bör den långsiktiga målsättningen vara att med stöd av lagen ge tillsynsmyndigheter möjlighet att peka ut verksamhets- utövare inom samtliga av de viktiga samhällsfunktioner som specifi- ceras i MSB:s vägledning Lista med viktiga samhällsfunktioner – Utgångspunkt för att stärka samhällets beredskap. Detta förutsätter dock att antalet sektorer och delsektorer utvidgas. 
  
 Det anges i artikel 6 att medlemsstaterna ska identifiera de kritiska verksamhetsutövarna för de sektorer och undersektorer som anges i bilagan. Direktivet är ett minimidirektiv, varför det skulle vara möjligt för utredningen att lägga till sektorer eller tjänster inom respektive sektor/undersektor. Denna fråga har utredningen behandlat i avsnitt 
  
 2.1.2.Som framgår där är utgångspunkten för utredningen dock att förslagen utformas så att regelbördan och administrationen minimeras för berörda verksamhetsutövare. Om utredningen lämnar mer långt- gående förslag ska utredningen motivera varför det är nödvändigt och göra en analys om förslagen är samhällsekonomiskt effektiva och hur svenska företags konkurrenskraft skulle påverkas. En slut- sats är därför att tidsramen för uppdraget i hög grad utgör hinder för en utökning av sektorerna. Som vidare framgår ovan behandlar kommissionens förteckning också enbart verksamhetsutövare inom de utpekade sektorerna i bilagan. Denna förteckning är inte ut- 
  
 2 
 Dennis, 
  inhämtat  
 2024-03-28. 
  
 118 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 tömmande. Det betyder att utredningen inte kommer att begränsa sina förslag till förteckningen, men till verksamhetsutövare inom sektorerna i bilagan till direktivet. Av skäl 18 i  
 CER-direktivet 
  följer bland annat att medlemsstaterna bör ta vara på det arbete som gjorts och de erfarenheter som dragits utifrån arbetet med att identifiera samhällsviktiga tjänster enligt  
 NIS-direktivet. 
  Utredningen anser att Thomas publikation Lista med viktiga samhällsfunktioner – Utgångs- punkt för att stärka samhällets beredskap kan vara ett bra ingångsvärde i detta arbete. 
  
 Slutsatsen här är att den verksamhetsutövare som bedriver verk- samhet i en sektor som anges i bilagan till direktivet kan omfattas av direktivets krav. För att omfattas krävs det att medlemsstaten identi- fierar verksamhetsutövaren som kritisk. Utredningen kommer att behandla identifieringen i kapitel 6. 
  
 5.2.1Offentliga verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag: En offentlig verksamhetsutövare är en aktör som bedriver verksamhet och är en statlig myndighet, region eller kommun. 
  
 Lagen gäller inte för regeringen, Regeringskansliet, utlands- myndigheter, kommittéväsendet, Riksrevisionen, Riksdagens om- budsmän, Sveriges Riksbank, Riksdagsförvaltningen och Sveriges domstolar. 
  
 Statliga myndigheter 
  
 Begreppet offentlig förvaltning i bilagan till  
 CER-direktivet 
  betyder enligt punkt 9 i bilagan offentliga förvaltningsentiteter hos nationella regeringar såsom de definieras av en medlemsstat. I artikel 2.10 anges en definition för offentlig förvaltningsentitet. Det ska vara en entitet som erkänts som sådan i en medlemsstat enligt nationell rätt med undantag för rättsväsendet, parlament och centralbanker. Vidare ska fyra kriterier vara uppfyllda, som innebär att 
  
 1.verksamheten har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse och inte ha industriell eller kommersiell karaktär, 
  
 119 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 2.verksamheten har ställning som en juridisk person eller har lagstadgad rätt att företräda en annan verksamhet som har ställ- ning som juridisk person, 
  
 3.verksamheten finansieras till största delen offentligt, och 
  
 4.verksamheten har befogenhet att rikta administrativa eller reglerade beslut till fysiska eller juridiska personer som påverkar deras rättig- heter när det gäller gränsöverskridande rörlighet för personer, varor, tjänster eller kapital. 
  
 I  
 NIS2-direktivet 
  är innebörden av offentlig förvaltning i bilagan bredare, eftersom det ingår både offentliga förvaltningsentiteter hos nationella regeringar och offentliga förvaltningsentiteter på regional nivå, dvs. regioner. Enligt  
 CER-direktivet 
  omfattas inte regioner i sektorn offentlig förvaltning. Inte heller kommuner ingår i sektorn offentlig förvaltning enligt den definition som följer av bilagan. 
  
 Det ska dock noteras att definitionerna av offentliga förvalt- ningsentiteter på nationell nivå är identiska i NIS2- och CER- direktiven.3 I sitt delbetänkande analyserade utredningen ingående innebörden av offentliga förvaltningsentiteter på nationell nivå för svensk rätt. Slutsatsen blev att som utgångspunkt kan samtliga statliga svenska myndigheter inklusive statliga affärsverk innefattas i definitionen. Eftersom det står ”hos regeringen” i definitionen i punkt 9 i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och i  
 NIS2-direktivet 
  bör dock regeringen falla utanför, trots att det är en myndighet. Ordet ”hos” bör enligt utredningens tidigare bedömning även exkludera de fyra myndigheterna som lyder under riksdagen. Dessa är Riksrevisionen, Riksdagens ombudsmän (JO), Sveriges Riksbank och Riksdagsför- valtningen. Sveriges Riksbank är även uttryckligen undantagen i sin egenskap av centralbank. Detsamma gäller domstolarna, eftersom rättsväsendet är undantaget. I begreppet ”Sveriges domstolar” ingår enligt utredningens uppfattning även specialdomstolarna Arbets- domstolen och Försvarsunderrättelsedomstolen. Däremot ska följande aktörer med funktioner kopplade till rättsväsendet ändå kunna omfattas av den föreslagna regleringen: Domstolsverket, Rättshjälpsmyndigheten, Rättshjälpsnämnden, Domarnämnden, Notarienämnden och Överklagandenämnden för nämndemanna- uppdrag. Riksdagen är ingen myndighet utan en beslutande för- 
  
 3Se avsnitt 5.2.4 i SOU 2024:18. 
  
 120 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 samling och faller därför utanför lagens tillämpning. Utredningen gör alltså samma bedömning för  
 CER-direktivets 
  definition som för den likalydande  
 NIS2-defintionen. 
  När det gäller Regeringskansliet inklusive kommittéväsendet gör utredningen samma bedömning som gjordes i delbetänkandet4 att de på grund av sin särställning ska undantas. 
  
 Utredningen analyserade också särskilt de fyra kriterierna som redovisades ovan. Utredningen ansåg två av dem, att verksamheten har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse och inte har industriell eller kommersiell karaktär samt att verksamheten finansieras till största delen offentligt, vara självklara för offentlig verksamhet och menade därför att de inte behövde beröras närmare. Kriteriet om att det är tillräckligt med företrädesrätt utgör heller inget problem för statlig verksamhet. Däremot fann utredningen att det fjärde kriteriet för offentlig förvaltning om att verksamheten skulle ha befogenhet att rikta administrativa eller reglerade beslut till fysiska och juridiska personer som påverkar deras rättigheter när det gäller gränsöverskridande rörlighet för personer, varor, tjänster eller kapital utgjorde en svårighet. Enligt utredningens mening var det inte självklart att samtliga myndigheter fattar beslut som rör gräns- överskridande rörlighet. Samtidigt framstod det inte som ändamåls- mässigt att analysera vilka myndigheter som kan fatta beslut om det. För  
 NIS2-direktivet 
  drog utredningen då slutsatsen att direktivets syfte inte var att göra en skiljelinje mellan offentlig verksamhet utifrån beslut om gränsöverskridande påverkan och beaktade då också att  
 NIS2-direktivet 
  är ett minimidirektiv. Utredningen drar motsvarande slutsats för  
 CER-direktivet. 
  
 Sammantaget innebär det anförda att lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare kan omfatta samtliga statliga myn- digheter i Sverige med undantag för regeringen, Regeringskansliet, utlandsmyndigheter, kommittéväsendet,5 Riksrevisionen, JO, Sveriges Riksbank, Riksdagsförvaltningen och Sveriges domstolar. De statliga myndigheter som identifieras ska betecknas offentliga verksamhets- utövare. 
  
 4SOU 2024:18 s. 164. 
  
 5Det följer vidare av skäl 11, se nedan i 5.3, att utlandsmyndigheter är undantagna. Utred- ningen bedömde i det här sammanhanget för  
 NIS2-direktivet 
  att även Regeringskansliet och kommittéväsendet bör undantas och gör samma bedömning för  
 CER-direktivet. 
  
 121 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kommuner och regioner 
  
 NIS2-direktivet 
  omfattade sektorn offentlig förvaltning uttryck- ligen även offentliga verksamhetsutövare på regional nivå, det vill säga regioner. Avseende kommuner omfattades dessa inte uttryck- ligen, men har i utredningens delbetänkande ändå ansetts utgöra offentliga verksamhetsutövare. 
  
 I fråga om  
 CER-direktivet 
  ingår varken regioner eller kommuner i sektorn offentlig förvaltning. Samtliga regioner i Sverige är dock vårdgivare enligt en  
 EU-rättslig 
  definition6 och ingår därmed i sektorn hälso- och sjukvård. Detsamma gäller majoriteten av alla kommuner i Sverige, genom att de bedriver hemsjukvård. Därutöver kan kommuner även ingå i andra sektorer som exempelvis energi eller avloppsvatten under förutsättning att den kommunala verksam- heten i denna del inte bedrivs i bolagsform. Kommunalförbund som bildats enligt 3 kap. 8 § kommunallagen (2017:725) är att betrakta som en kommun eller region. Innebörden blir att även regioner och kommuner kan bedömas vara kritiska verksamhetsutövare, se vidare kapitel 6. De kommuner och regioner som identifieras ska betecknas offentliga verksamhetsutövare. När det gäller kommunfullmäktige och regionfullmäktige är dessa beslutande församlingar och faller därmed utanför lagens tillämpningsområde. 
  
 Avseende bolag som ägs av kommun eller region anser utred- ningen att det saknas skäl till någon annan bedömning än den som gjordes för NIS2 i delbetänkandet. Som följd ska kommunal- och regionägda bolag som bedriver verksamhet som omfattas av bestäm- melserna i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare betecknas som enskilda verksamhetsutövare. På motsvarande sätt ska bolag som helt eller delvis ägs av svenska staten anses vara en- skilda verksamhetsutövare. 
  
 6Se artikel 3 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, jfr 2 kap.  
 1–3 
  §§ samt 7 kap. hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 
  
 122 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 5.2.2Enskilda verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag: En enskild verksamhetsutövare är en juridisk eller fysisk person som bedriver verksamhet och som inte är en statlig myndighet, region eller kommun. 
  
 Direktivet innehåller som ovan anges skyldigheter för kritiska verk- samhetsutövare. Kritiska verksamhetsutövare definieras alltså enligt artikel 2.1 som en offentlig eller privat verksamhetsutövare som har identifierats av en medlemsstat i enlighet med artikel 6 som till- hörande en av de kategorier som anges i bilagan till direktivet. Ut- redningen kommer att benämna privata verksamhetsutövare som en- skilda verksamhetsutövare, vilket följer samma systematik som har använts i delbetänkandet. I  
 CER-direktivet 
  definieras inte enskild verksamhetsutövare. Utifrån systematiken i artikel 2.1 anser utred- ningen dock att den enda rimliga slutsatsen är att alla typer av privata rättssubjekt, dvs både fysiska och juridiska personer, omfattas av begreppet. En sådan tolkning motsvarar även utredningens mot- svarande bedömningar avseende  
 NIS2-direktivet. 
  Detta innebär att en enskild verksamhetsutövare utgörs av en fysisk eller juridisk person som inte är en statlig myndighet, region eller en kommun och som bedriver verksamhet. 
  
 5.2.3Kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag: En kritisk verksamhetsutövare är en offentlig eller enskild verksamhetsutövare som har identifierats enligt 2 kap. 1 § i den föreslagna lagen. 
  
 Direktivets definition av kritisk verksamhetsutövare följer av artikel 2.1. Begreppet är centralt eftersom det endast är sådana verk- samhetsutövare som identifierats som kritiska som omfattas av direktivets skyldigheter. Kraven för att kunna identifieras utvecklas i kapitel 6. Utredningen bedömer att definitionen ska genomföras i svensk rätt med tillägget att identifiering ska ske genom att den svenska föreslagna mekanismen för identifiering har tillämpats (som i sin tur överensstämmer med artikel 6 i  
 CER-direktivet, 
  se vidare kapitel 6). 
  
 123 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 Av direktivets definition av kritisk verksamhetsutövare följer att en sådan ska ha identifierats som tillhörande en av de kategorier av entiteter som följer av bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Identifierings- processen i artikel 6 förutsätter i sin tur att den aktuella samhälls- viktiga tjänsten går att härleda till bilagan till direktivet. Det synes inte finnas någon tydlig anledning varför definitionen i artikel 2.1 hänvisar till ”kategorier […] som följer av bilagan” i stället för att enbart hänvisa till bilagan på samma sätt som artikel 6 gör. Utred- ningen bedömer att denna skillnad saknar materiell betydelse, efter- som en verksamhetsutövare betecknas som kritisk först genom att den identifierats i enlighet med artikel 6, och en förutsättning för att detta ska kunna ske är att den samhällsviktiga tjänsten är hänförlig till bilagan. Utredningen anser mot denna bakgrund att definitionen av kritisk verksamhetsutövare i svensk rätt inte behöver nämna bilagan, så länge den hänvisar till identifieringsmekanismen. 
  
 5.3Undantag från tillämpningsområdet 
  
 5.3.1Undantag för sådant som regleras i lagen om cybersäkerhet 
  
 Utredningens förslag: Lagen gäller inte för sådant som regleras i lagen om cybersäkerhet (2025:000). 
  
 Artikel 1 innehåller undantag från direktivets tillämpningsområde. Det första undantaget följer av första delen av artikel 1.2. Där anges det att  
 CER-direktivet 
  inte är tillämpligt på frågor som omfattas av  
 NIS2-direktivet. 
  Det betyder att cybersäkerhetsregleringen har företräde, vilket ska följa av utredningens förslag till lagen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. I  
 CER-direktivet 
  betonas att medlemsstaterna ska samordna införlivningen av NIS2- och  
 CER-direktiven 
  på grund av förhållandet mellan fysisk säkerhet och cybersäkerhet (artikel 1.1). Syftet med undantaget om att CER- direktivet inte är tillämpligt på sådant som regleras i cyberssäker- hetslagen bör vara att förhindra överlappande reglering. Det bör även noteras att en verksamhetsutövare som blir utpekad som kritisk 
  
 124 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 enligt  
 CER-direktivet 
  även ska betecknas som väsentlig verksam- hetsutövare enligt  
 NIS2-direktivet.7 
  
 Utredningen anser att den grundläggande frågan att ta ställning till är vad som regleras i cybersäkerhetslagen, och därmed ska undan- tas från lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Syftet med att undanta  
 NIS2-regleringen 
  är att en kritisk verksam- hetsutövare inte ska behöva genomföra samma åtgärder, incident- rapportering med mera enligt båda regelverken. Det bör dock noteras att direktivens skyddsföremål är olika saker.  
 NIS2-direktivet 
  skyddar nätverks- och informationssystem, medan  
 CER-direktivet 
  ska skydda en samhällsviktig tjänst i sin helhet, inklusive dess kritiska infrastruk- tur. En verksamhetsutövare kan därför ha vidtagit riskhanteringsåt- gärder enligt  
 NIS2-direktivet 
  för att skydda ett visst informations- system, men fortfarande vara skyldig att vidta bredare åtgärder för motståndskraft avseende fysisk säkerhet och kontinuitetsåtgärder enligt  
 CER-direktivet 
  för att säkerställa tillhandahållandet av den sam- hällsviktiga tjänsten. Åtgärder och rapportering enligt  
 NIS2-direk- 
  tivet kan enligt utredningen därför ses som en delmängd av vad en kritisk verksamhetsutövare kan vara skyldig att vidta enligt CER- direktivet. Mot denna bakgrund ser utredningen två möjliga sätt att undanta  
 NIS2-frågorna. 
  
 Det första alternativet är att peka ut lagen om cybersäkerhet som ett sådant undantag på författning som anses ha motsvarande verkan avseende något/några av områdena riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentanmälan (se vidare avsnitt 5.3.3). Utredningen anser att detta alternativ potentiellt skulle kunna bidra med ökad tydlighet i fråga vilka områden som ens kan övervägas ha motsvarande verkan enligt cybersäkerhetslagen. En sådan typ av skrivning kräver dock fortfarande tolkning avseende vad som är syftet med cybersäkerhetslagen, och vad som kan skyddas till följd av det regelverket. Att peka ut undantagna områden, som endast är undantagna inom vissa skyddsområden, skulle därför enligt utredningen kunna bidra till förvirring snarare än klargöranden. Alternativet bedöms därför inte vara en framkomlig väg. 
  
 Det andra alternativet är att, med en formulering liknande den som finns i direktivet, undanta frågor som omfattas av lagen om cybersäkerhet. Utredningen noterar att den typen av undantag också skapar behov av tolkning av vad både lagarna reglerar, för att kunna 
  
 7Se artikel 3.1 f i  
 NIS2-direktivet. 
  
 125 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 avgöra vad som är undantaget från tillämpningen av lagen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Detta skulle kunna anses göra innebörden av undantaget svårtillgängligt för läsaren. Ut- redningen anser dock i gengäld att det tillåter undantaget i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare att formuleras på ett tydligare sätt som inte riskerar att vilseleda läsaren. Utredningen anser att detta alternativ ska föreslås. Ett sådant undantag bör dock språkligt utformas som att den nu aktuella lagen inte gäller för sådant som regleras i lagen om cybersäkerhet. Detta markerar att lagen är subsidiär, men endast för sådant som faktiskt är reglerat och skyddas av cybersäkerhetslagen. 
  
 5.3.2Undantag för verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur 
  
 Utredningens förslag: För kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur gäller inte kapitel  
 3–6 
  i den föreslagna lagen. 
  
 Utredningens bedömning: Vissa kritiska verksamhetsutövare kan identifieras som kritiska men ska endast omfattas av kapitel I, II (exkl. artikel 11) och V i  
 CER-direktivet. 
  
 I artikel 8 anges att medlemsstaterna ska säkerställa att artikel 11 och kapitel III (krav om motståndskraft verksamhetsutövare), IV (be- stämmelser om kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse) och VI (bestämmelser om tillsyn och efterlevnadskon- troll) i direktivet inte är tillämpliga på kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. Artikel 11 avser samarbete mellan medlems- staterna. I skäl 20 och 21 motiveras detta undantag. Av skäl 20 följer för digital infrastruktur att  
 NIS2-direktivet 
  redan ställer krav om åtgärder för att hantera risker som hotar säkerheten i nätverks- och informationssystem samt incidentrapportering. Dessa krav är minst likvärdiga med kraven i  
 CER-direktivet. 
  På motsvarande sätt anges i skäl 21 att det i olika  
 EU-rättsakter 
  redan finns heltäckande krav på finansiella verksamhetsutövare. För att undvika dubbelarbete och 
  
 126 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 onödig administration ska därför bestämmelserna i artikel 11 och kapitel III, IV och VI i direktivet inte gälla för dem. 
  
 Utredningens bedömning att innebörden av regleringen är att verksamhetsutövare inom dessa sektorer förvisso ska kunna pekas ut som kritiska, men att direktivet i mycket begränsad utsträckning ska gälla för dem. De bestämmelser i direktivet som gäller för dessa verksamhetsutövare är de som riktar sig mot medlemsstaten om att upprätta en strategi, en riskbedömning och att identifiera kritiska verksamhetsutövare, samt möjligheten att få stöd av medlemsstaten (artikel 10). Vidare ska de ha möjlighet att ingå i gruppen för kritiska entiteters motståndskraft (artikel 19) och begära stöd av kommis- sionen (artikel 20). 
  
 Utredningen kan sammanfattningsvis konstatera att de artiklar som gäller för de aktuella verksamhetsutövarna medför rättigheter snarare än skyldigheter. Detta behöver även framgå av författnings- förslaget. Lagtekniskt föreslår utredningen att undantaget ska ut- formas så att vissa kapitel i författningsförslaget inte gäller för sådana aktörer. 
  
 5.3.3Undantag för åtgärder enligt andra regelverk med motsvarande verkan 
  
 Utredningens förslag: Om annan författning innehåller bestäm- melser om krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering ska de bestäm- melserna gälla om kraven minst motsvarar verkan av skyldig- heterna enligt denna lag. Vid bedömningen ska bestämmelsernas omfattning samt vilken tillsyn och vilka sanktioner som är kopplade till kraven i bestämmelserna beaktas. 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka bestämmelser om risk- bedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering som har motsvarande verkan. 
  
 I artikel 1.3 anges att om det i sektorsspecifika unionsrättsakter finns bestämmelser om krav för kritiska verksamhetsutövare att vidta åt- gärder för att stärka sin motståndskraft som av medlemsstaten erkänns som åtminstone likvärdiga ska kraven i  
 CER-direktivet 
  inklusive bestämmelserna om tillsyn och efterlevnad inte gälla. De 
  
 127 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 bestämmelserna om åtgärder för att stärka sin motståndskraft bör då rimligen vara kraven om riskbedömning, åtgärder för motstånds- kraft, bakgrundskontroller och incidentanmälan som återfinns i direktivets kap. III och artiklarna  
 12–15. 
  Om dessa krav inte gäller blir en följd att inte heller kraven om tillsyn och efterlevnad kan gälla. Utredningen föreslog i cybersäkerhetslagen en liknande be- stämmelse, se delbetänkandet avsnitt 5.4, och det finns också nu redan en sådan bestämmelse i 9 § i nu gällande lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster, NIS- lagen. Till utredningen hade det dock förts fram att tillämpningen av 9 §  
 NIS-lagen 
  var svår, eftersom bedömningen om kraven är lik- värdiga är komplex. Utredningen föreslog därför också i delbe- tänkandet att regeringen i en bilaga till förordningen pekar ut de författningar som innehåller bestämmelser med motsvarande verkan. Bestämmelserna i bilagan bör beredas av den eller de myndigheter regeringen finner lämpligt.8 Utredningen finner nu skäl att föreslå en motsvarande reglering för  
 CER-direktivet. 
  Även här bör reger- ingen peka ut de författningar som innehåller bestämmelser med motsvarande verkan. Detta rimmar väl med formuleringen i CER- direktivet om att det ska vara bestämmelser som medlemsstaten er- känner som likvärdiga. Ett sådant krav saknades i  
 NIS2-direktivet. 
  Utredningen föreslår också att regeringen ger tillsynsmyndigheterna i uppdrag att utreda vilka kategorier av verksamhetsutövare inom respektive tillsynsområde som omfattas av annan lag eller andra bindande unionsrättsakter som innehåller bestämmelser med mot- svarande verkan (se vidare kapitel 16). 
  
 5.3.4Undantag för brottsbekämpning och Sveriges säkerhet 
  
 Utredningens förslag: Lagen gäller inte för statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säker- hetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 För offentliga verksamhetsutövare som utövar brottsbekämp- ning eller säkerhetskänslig verksamhet, men utan att göra detta till övervägande del, gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den sam- hällsviktiga tjänsten som utgör brottsbekämpning eller är säker- hetskänslig. 
  
 8SOU 2024:18 s. 153. 
  
 128 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säker- hetskänslig verksamhet. 
  
 För enskilda verksamhetsutövare som bedriver säkerhetskäns- lig verksamhet gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den samhälls- viktiga tjänsten som är säkerhetskänslig. 
  
 Om en kritisk verksamhetsutövare anger att den samhälls- viktiga tjänsten till någon del träffas av bestämmelserna i säkerhets- skyddslagen (2018:585) ska tillsynsmyndigheten enligt denna lag underrätta ansvarig tillsynsmyndighet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) om detta förhållande. 
  
 En ny bestämmelse avseende underrättelse om kritiska verk- samhetsutövare med följande lydelse införs i säkerhetsskydds- lagen. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska inom fem arbetsdagar från att en underrättelse enligt 2 kap. 4 § lagen (2025:000) om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare har mottagits meddela till- synsmyndigheten enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare meddela huruvida den kritiska verksamhets- utövaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet enligt 2 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 Av artikel 1.5 följer en generell inskränkning av direktivets tillämp- ningsområde. I bestämmelsen anges att direktivet inte påverkar medlemsstaternas ansvar att skydda den nationella säkerheten och försvaret eller deras befogenhet att skydda andra väsentliga statliga funktioner, inbegripet att säkerställa statens territoriella integritet och upprätthålla lag och ordning. Denna generella inskränkning omsätts i konkreta undantag i de följande delartiklarna. 
  
 I artikel 1.6 anges att direktivet inte är tillämpligt på offentliga verksamhetsutövare som bedriver verksamhet på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning. I be- greppet brottsbekämpning innefattas utredning, upptäckt och lag- föring av brott. Av skäl 11 följer dock att undantaget för offentliga verksamhetsutövare bör tillämpas på verksamhetsutövare vars verk- samhet till övervägande del bedrivs inom områdena nationell säker- het, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning. För offentliga verksamhetsutövare som endast marginellt hänför sig till dessa om- råden bör dock omfattas av direktivets tillämpningsområde. Verksam- 
  
 129 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 hetsutövare som har tillsynsbefogenheter anses inte bedriva brotts- bekämpning. Det framgår vidare att offentliga verksamhetsutövare som inrättats gemensamt med ett tredjeland i enlighet med interna- tionellt avtal och medlemsstaternas diplomatiska och konsulära be- skickning i tredje länder inte omfattas av direktivet. 
  
 Bestämmelserna är i denna del identiska med dem i  
 NIS2-direk- 
  tivet. Enda skillnaden är att i  
 NIS2-direktiven 
  är i denna del även anger nätverks- och informationssystem som drivs för användare i tredje- land inte omfattas av direktivet. 
  
 Vidare följer av artikel 1.7 en möjlighet för medlemsstaterna att undanta särskilda kritiska verksamhetsutövare från att tillämpa artikel 11 och kapitel III, IV och VI i  
 CER-direktivet. 
  Detta gäller om verksamhetsutövaren bedriver verksamhet inom områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott, eller som uteslutande tillhandahåller tjänster till de offentliga verksamhets- utövare som till övervägande del bedriver motsvarande verksamhet. Ett sådant undantag kan alltså tillämpas på både enskilda och offent- liga verksamhetsutövare. Utredningen noterar att undantaget inne- bär samma typ av undantag som redogjorts för under avsnitt 5.3.2 ovan. Vidare anser utredningen att det är motiverat att föreslå ett sådant undantag avseende både enskilda och offentliga verksamhets- utövare som till någon del bedriver säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585), SäkL. Utformningen bör innebära att om den samhällsviktiga tjänst som en kritisk verksam- hetsutövare upprätthåller till någon del omfattas av SäkL, ska den delen inte omfattas av kraven i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Verksamhetsutövaren ska dock ha samma rättigheter som följer av avsnitt 5.3.2. Om den aktuella samhälls- viktiga tjänsten uteslutande utgörs av säkerhetskänslig verksamhet ska endast ett begränsat antal av  
 CER-direktivet 
  bestämmelser (se avsnitt 5.3.2) tillämpas. Om det finns delar av den aktuella samhälls- viktiga tjänsten som inte är säkerhetskänslig ska kraven tillämpas fullt ut i de delarna. 
  
 I delbetänkandet9 har utredningen analyserat hur undantaget för offentliga och enskilda verksamhetsutövare bör utformas. Eftersom  
 CER-direktivet, 
  till skillnad från  
 NIS2-direktivet, 
  endast träffar en samhällsviktig tjänst kan dock inte samma utformning av undantaget 
  
 9SOU 2024:18 avsnitt 5.5.4 och 5.5.5. 
  
 130 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 användas här. I stället bör undantaget utformas på ett sådant sätt att den föreslagna lagen gäller för en samhällsviktig tjänst, även om den omfattas av reglerna i SäkL. Kraven ska dock inte tillämpas inom de delar som är säkerhetskänsliga. Däremot ska de möjligheter till stöd som följer av den föreslagna lagen finnas tillgängliga för verksam- hetsutövaren. 
  
 Om en verksamhetsutövare uppger till sin tillsynsmyndighet att den samhällsviktiga tjänsten till någon del är säkerhetskänslig ska tillsynsmyndigheten underrätta berörd tillsynsmyndighet enligt säkerhetsskyddsregelverken. Detta för att en kritisk verksamhets- utövare inte ska kunna undvika tillsyn genom att uppge att en viss samhällsviktig tjänst är säkerhetskänslig trots att den inte är det, och på så sätt kringgå tillsyn enligt endera av regelverken. På mot- svarande sätt bör det införas en skyldighet för den myndighet som är tillsynsmyndighet enligt SäkL och som mottagit underrättelsen att meddela tillsynsmyndigheten om den aktuella verksamhetsut- övaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Om så inte har skett bör tillsynsmyndigheten vara obehindrad att gå vidare i sin tillsyn av verksamhetsutövaren. 
  
 5.3.5Uppgiftsskyldigheter omfattar inte uppgifter som omfattas av säkerhetsskyddslagen 
  
 Utredningens förslag: Skyldighet att lämna uppgifter enligt den föreslagna lagen gäller inte uppgifter som är säkerhetsskydds- klassificerade enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 Av artikel 1.8 följer att skyldigheterna som fastställs i direktivet inte får medföra tillhandahållande av information vars utlämnande skulle strida mot väsentliga intressen i fråga om medlemsstaternas natio- nella säkerhet, allmänna säkerhet eller försvar. Utredningen föreslår därför att det införs en bestämmelse i lagen om att skyldighet att lämna uppgifter inte gäller uppgifter som är säkerhetsskyddsklassificerade enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585). En likalydande bestämmelse finns i förslaget till cybersäkerhetslagen.10 
  
 10Se SOU 2024:18 avsnitt 5.5.3. 
  
 131 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 SOU 2024:64 
  
 5.3.6Tillträdesrätt till lokaler med mera som omfattas av säkerhetsskyddslagen 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndighetens undersöknings- befogenheter i den föreslagna lagen omfattar inte sådana delar av områden, lokaler eller andra utrymmen där säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) bedrivs. 
  
 Av artikel 1.5 framgår att  
 CER-direktivet 
  inte påverkar medlems- staternas ansvar att skydda den nationella säkerheten och försvaret eller deras befogenhet att skydda andra väsentliga statliga funk- tioner, inbegripet att säkerställa statens territoriella integritet och upprätthålla lag och ordning. 
  
 När det gäller bestämmelserna om rådgivande uppdrag anges i artikel 18.8 att detta ska genomföras i enlighet med tillämplig nationell rätt i den medlemsstat där de äger rum, med respekt för den medlemsstatens ansvar för den nationella säkerheten och skyddet av sina säkerhetsintressen. 
  
 Enligt artikel 21.1 a) ska medlemsstaterna, för att bedöma om de entiteter som medlemsstaterna har identifierat som kritiska entiteter enligt artikel 6.1 fullgör de skyldigheter som fastställs i detta direktiv, ska säkerställa att de behöriga myndigheterna har befogenheter och medel för att genomföra inspektioner på plats av den kritiska infra- struktur och de lokaler som den kritiska entiteten använder för att tillhandahålla sina samhällsviktiga tjänster och tillsyn på distans av de åtgärder som vidtagits av kritiska entiteter i enlighet med artikel 13. Tillsynsmyndighetens befogenheter beskrivs i kapitel 9. 
  
 Utredningen föreslår därför att det införs en bestämmelse i lagen som begränsar undersökningsbefogenheten avseende sådana om- råden, lokaler och andra utrymmen där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs. Begränsningen ska dock inte uppfattas som att den träffar alla sådana utrymmen där säkerhetsskyddsåtgärder har vidtagits, utan endast till sådana platser där den säkerhetskänsliga verksam- heten bedrivs och i direkt anslutning till detta. Exempelvis kan en säkerhetsskyddsåtgärd bestå i att sätta upp ett stängsel med viss dimensionering utanför en byggnad. I byggnaden bedrivs både säkerhetskänslig verksamhet och upprätthållandet av en samhälls- viktig tjänst som inte är säkerhetskänslig. Skulle begränsningen tolkas extensivt skulle tillsynsmyndigheten inte få beträda området 
  
 132 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillämpningsområdet 
  
 innanför stängslet. Detta är inte den avsedda tolkningen. Begräns- ningen avser tillträdet till det område, lokal eller utrymme där den säkerhetskänsliga verksamheten bedrivs, och i omedelbar anslutning till det. Om det finns en del av området eller byggnaden som förvisso omfattas av säkerhetsskyddsåtgärder men där säkerhetskänslig verk- samhet inte bedrivs ska tillsynsmyndigheten ha rätt att få tillträde dit. Begränsningen i tillträdesrätten bör därför formuleras som att tillsynsmyndigheten inte har rätt till tillträde till de delar av om- råden, lokaler och andra utrymmen där säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen bedrivs. 
  
 133 
  
 6Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 I detta kapitel analyseras identifiering av kritiska verksamhets- utövare enligt artikel 6, betydande störande effekt i artikel 7 och definitionerna i artiklarna 2.4 och 2.5. Vidare analyseras artikel 5 om medlemsstaternas riskbedömning. Slutligen analyseras även artikel 2.3 och artikel 3.1 f i  
 NIS2-direktivet. 
  
 6.1Nationell riskbedömning 
  
 Utredningens förslag: Regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer ska göra en nationell riskbedömning. Den nationella riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Den nationella riskbedömningen ska åtminstone ange: 
  
 1.Vilka relevanta risker som uppstår till följd av beroendet mellan de sektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Bedömningen ska även ta hänsyn till sektorernas beroende till verksamhetsutövare i EU och i tredje land. 
  
 2.Konsekvenserna som en betydande störning i en sektor kan få för de andra sektorerna, inklusive betydande risker för med- borgare och den inre marknaden. 
  
 3.Information om de incidenter som har rapporterats enligt 5 kap. i den föreslagna lagen. 
  
 Vid framtagandet av den nationella riskbedömningen ska alla relevanta risker beaktas, och åtminstone de riskbedömningar som gjorts enligt artikel 6.1 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 
  
 135 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 1313/2013/EU, Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) 2017/19381 och (EU) 2019/9412 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG3 och 2012/18/EU4. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska bidra med underlag till den nationella riskbedömningen. Den som står under tillsyn ska på begäran till- handahålla tillsynsmyndigheten den information som behövs för den nationella riskbedömningen. 
  
 Utredningens bedömning: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska göra en nationell riskbedömning. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska delge till- synsmyndigheterna och de kritiska verksamhetsutövarna rele- vanta delar av den nationella riskbedömningen. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna relevant information till kommissionen om de typer av risker som har identifierats i den nationella riskbedömningen, per sektor och undersektor enligt bilagan till  
 CER-direktivet 
  inom tre månader från det att riskbedömningen har upprättats eller uppdaterats. 
  
 Av artikel 5 följer en skyldighet för varje medlemsstat att senast den 17 januari 2026 göra en riskbedömning (medlemsstaternas riskbe- dömning) och därefter när så är nödvändigt, men minst vart fjärde år. Vid upprättandet av riskbedömningen ska delegerade akter som meddelats med stöd av artikel 5.1 beaktas. Medlemsstaternas riskbe- dömning ska sedan användas av de behöriga myndigheterna vid identifiering av kritiska verksamhetsutövare, samt för att bistå de kritiska verksamhetsutövarna med att vidta åtgärder för motstånds- kraft (se avsnitt 8.2). Riskbedömningen ska innehålla en redogörelse för relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot eller 
  
 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1). 
  
 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/941 av den 5 juni 2019 om riskberedskap inom elsektorn och om upphävande av direktiv 2005/89/EG (EUT L 158, 14.6.2019, s. 1). 
  
 3Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (EUT L 288, 6.11.2007, s. 27). 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU av den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG (EUT L 197, 24.7.2012, s. 1). 
  
 136 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott enligt Europa- parlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541.5 Utöver detta ska riskbedömningen även ta hänsyn till: 
  
 a)Den allmänna riskbedömning som har utförts enligt artikel 6.1 i beslut nr 1313/2013/EU. 
  
 b)Andra relevanta riskbedömningar som har utförts i enlighet med kraven i relevanta sektorsspecifika unionsrättsakter, inbegripet Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) 2017/19386 och (EU) 2019/9417 samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG8 och 2012/18/EU.9 
  
 c)De relevanta risker som uppstår till följd av den grad till vilken de sektorer som anges i bilagan är beroende av varandra, inbegripet den grad till vilken de är beroende av verksamhetsutövare som är belägna i andra medlemsstater och tredjeländer, samt de konse- kvenser en betydande störning i en sektor kan få för andra sektorer, inklusive eventuella betydande risker för medborgare och den inre marknaden. 
  
 d)Information om incidenter som har anmälts i enlighet med artikel 15. 
  
 Vid tillämpning av punkten c ska medlemsstaterna samarbeta med de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater och de behöriga myndigheterna i tredjeländer, när så är lämpligt. Vidare ska med- lemsstaterna göra de relevanta delarna i riskbedömningarna tillgäng- liga för de verksamhetsutövare som har identifierats som kritiska. 
  
 Utredningen kan konstatera att den nationella riskbedömningen enligt CER ska identifiera relevanta hot, risker och sårbarheter, samt ska dra nytta av det arbete som redan görs till följd av andra EU- 
  
 5Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541 av den 15 mars 2017 om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut 2002/475/RIF och om ändring av rådets beslut 2005/671/RIF (EUT L 88, 31.3.2017, s. 6). 
  
 6Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1). 
  
 7Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/941 av den 5 juni 2019 om riskbered- skap inom elsektorn och om upphävande av direktiv 2005/89/EG (EUT L 158, 14.6.2019, s. 1). 
  
 8Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (EUT L 288, 6.11.2007, s. 27). 
  
 9Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU av den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG (EUT L 197, 24.7.2012, s. 1). 
  
 137 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 rättsakter. Exemplifieringen som anges i  
 CER-direktivet 
  bör föras in i den föreslagna lagen. Den nationella riskbedömningen ska även identifiera beroenden mellan sektorer, till andra medlemsländer och till tredje land, vilket också bör framgå av bestämmelsen. Riskbe- dömningen ska sedan läggas till grund för identifieringen av kritiska verksamhetsutövare, och att dessa ska vidta lämpliga och ändamåls- enliga åtgärder för att stärka sin motståndskraft (jfr skäl 15). Risk- bedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. Eftersom tillsynsmyndigheten ska beakta den nationella riskbedöm- ningen vid identifieringen av kritiska verksamhetsutövare behöver tillsynsmyndigheten få del av relevanta delar. Den nationella risk- bedömningen ska även göras tillgänglig för kritiska verksamhetsut- övare i landet (artikel 5.3) så att den kan ligga till grund för den kritiska verksamhetsutövarens riskbedömning och åtgärder för att stärka sin motståndskraft. När en nationell riskbedömning har upp- rättats eller uppdaterats ska medlemsstaten inom tre månader förse kommissionen med viss information. 
  
 MSB har redan i dag ansvar för att upprätta vissa av de riskbedöm- ningar som omnämns i artikel 5, bland annat inom ramen för civil- skyddsmekanism.10 Andra delar av ansvaret ligger på Energimyndig- heten och Svenska Kraftnät. Utredningen föreslår att en aktör får ett utpekat ansvar för att upprätta den nu aktuella nationella riskbedöm- ningen. Enligt utredningen ligger det närmast till hands att föreslå MSB för denna uppgift. MSB kommer enligt utredningens förslag även vara den myndighet som ska ta emot incidentrapporter från kritiska verksamhetsutövare, och har därmed tillgång till den infor- mation som avses i artikel 5.2 d, se avsnitt 8.3. MSB har även i dag ansvar för att upprätta riskbedömningar samt har upparbetade kontaktvägar för att inhämta underlag till sådana.11 Ett alternativ vore att regeringen själv ska behålla detta ansvar utan att delegera till någon av sina myndigheter. Utredningen har dock inte funnit några starkt vägande skäl som talar för en sådan lösning. Som följd ska MSB föreslås ansvara för att ta fram den nationella riskbedömningen enligt CER, samt i övrigt de uppgifter som följer av det ansvaret. Det innebär att det är MSB som ska delge tillsynsmyndigheten och de kritiska verksamhetsutövarna relevanta delar av den nationella risk- 
  
 10Jfr bland annat 9 § i förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap. 
  
 11Jfr Nationell risk- och sårbarhetsbedömning (NRSB) 2023 s. 13, dnr MSB  
 2022-11265-23, 
  hämtad  
 2024-05-28 
  från https://rib.msb.se/filer/pdf/30546.pdf. 
  
 138 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 bedömningen och även lämna relevant information till kommis- sionen om de typer av risker som har identifierats i den nationella riskbedömningen, per sektor och undersektor enligt bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Informationen till kommissionen ska lämnas inom tre månader från att den nationella riskbedömningen upprättats eller uppdaterats. Utredningen anser att det ska införas en skyldighet för tillsynsmyndigheterna att ge MSB den information som behövs för att myndigheten ska kunna upprätta den nationella riskbedöm- ningen. På motsvarande sätt bör även tillsynsmyndigheterna ges möjlighet att inhämta de uppgifter som behövs från kritiska verk- samhetsutövare för att den nationella riskbedömningen ska kunna upprättas. 
  
 6.2Samhällsviktiga tjänster – vad ska skyddas? 
  
 6.2.1Begreppen samhällsviktig tjänst kontra samhällsviktig verksamhet 
  
 I  
 CER-direktivet 
  är samhällsviktig tjänst ett centralt begrepp och definieras i artikel 2.5 som en tjänst som är avgörande för att upprätt- hålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön. Det är språkligt närliggande be- greppet samhällsviktig verksamhet som återfinns i 6 § 2 förordningen (2022:524) om statliga myndigheters beredskap. I förordningen definieras begreppet som verksamhet, tjänst eller infrastruktur som upprätthåller eller säkerställer samhällsfunktioner som är nödvändiga för samhällets grundläggande behov, värden eller säkerhet. Exempel- vis kan verksamheter såsom militärt försvar, diplomatiska för- bindelser och centralbanksfunktioner ingå i samhällsviktig verksam- het. Som stöd för bedömningen av vad som kan utgöra en viktig samhällsfunktion som behövs för samhällets grundläggande behov, värden eller säkerhet, som samhällsviktig verksamhet i sin tur under- stödjer, har MSB tagit fram en lista.12 Utredningen anser att det om- fattande arbete som bedrivs och den kunskap som finns avseende att 
  
 12Lista med viktiga samhällsfunktioner – Utgångspunkt för att stärka samhällets beredskap, MSB1844 – reviderad oktober 2023. Hämtad  
 2024-03-29 
  från Hull. 
  
 139 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 identifiera samhällsviktig verksamhet13 är av stort värde för att iden- tifiera samhällsviktiga tjänster enligt  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningen anser att innebörden av begreppen samhällsviktig tjänst och verksamhet är likartad, men inte identisk. Samhällsviktig verksamhet är inte begränsad till att kunna återfinnas inom någon av de sektorer som anges i  
 CER-direktivet, 
  utan kan finnas inom hela samhället. Med detta sagt bedömer utredningen dock att en sam- hällsviktig tjänst många gånger också kommer att kunna anses utgöra en samhällsviktig verksamhet. Motsatsförhållandet gäller dock inte, eftersom flera samhällsviktiga verksamheter faller utanför CER- direktivets sektorer. Eftersom motsatsförhållandet inte gäller kan begreppen inte sägas ha en identisk betydelse. Som följd anser utredningen att begreppen inte är synonyma. Givet att utredningen av skäl som anförts (se avsnitt 2.1.2) inte avser föreslå någon utvidg- ning av de sektorer som ska träffas av  
 CER-kraven 
  bör begreppen redan av detta skäl undvika att blandas samman. Som följd kommer utredningen i det följande att använda begreppet samhällsviktig tjänst för att beskriva de tjänster som kan träffas av  
 CER-kraven. 
  Be- greppet kommer inte att definieras i förhållande till samhällsviktig verksamhet, utan kommer få ha en egen betydelse som endast tar sikte  
 CER-direktivets 
  tillämpningsområde. Utredningen ser dock ett stort värde i att i framtiden se över både NIS2- och  
 CER-direk- 
  tivens koppling till det svenska beredskapssystemet, och där möjlig- het att ensa så väl begrepp som sektorer som träffas av olika regel- verk vore positivt.14 
  
 6.2.2Vad utgör en samhällsviktig tjänst? 
  
 Utredningens bedömning: För att en viss tjänst ska kunna om- fattas av  
 CER-direktivets 
  krav krävs att den 
  
 1.är avgörande för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön, och 
  
 2.omfattas av bilagan till  
 CER-direktivet. 
  
 13Jfr 7 § 1 förordningen (2022:524) om statliga myndigheters beredskap. 
  
 14Liknande bedömningar har tidigare gjorts i fråga om  
 NIS-regelverket, 
  se prop. 2017/18:205 s. 22 f. 
  
 140 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Av artikel 6.2 a i  
 CER-direktivet 
  följer att en verksamhetsutövare behöver tillhandahålla minst en samhällsviktig tjänst för att kunna pekas ut som kritisk. Utredningens uppfattning är att systematiken i  
 CER-direktivet 
  kretsar kring att vissa samhällsviktiga tjänster behöver omfattas av ett särskilt skydd. Genom att en verksamhets- utövare, som tillhandahåller en sådan samhällsviktig tjänst, identifieras uppstår skyldigheter för verksamhetsutövaren. En sådan verksamhets- utövare benämns genom identifieringen som kritisk verksamhetsut- övare. Genom att verksamhetsutövaren underrättats om identifieringen uppstår även skyldigheter för den att skydda den aktuella samhälls- viktiga tjänsten (eller tjänsterna). 
  
 Denna tolkning utesluter enligt utredningen att den samhälls- viktiga tjänsten skulle benämnas ”kritisk samhällsviktig tjänst”, ”samhällskritisk tjänst” eller liknande. Det rör sig i stället om en viss samhällsviktig tjänst som tillhandahålls av en verksamhetsutövare som har identifierats som kritisk. 
  
 I artikel 2.5 i  
 CER-direktivet 
  definieras ”samhällsviktig tjänst” som en tjänst som är avgörande för att upprätthålla viktiga samhälls- funktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön. I direktivet anges dock inte vad som avses med ”tjänst”, och därmed inte heller vad som faller utanför tjänstebegreppet. Ut- redningen bedömer dock att det som utgångspunkt endast är sådana samhällsviktiga tjänster som träffas av definitionen i artikel 2.5 och som träffas av någon av sektors- eller undersektorsdefinitionerna i bilagan till  
 CER-direktivet 
  som kan omfattas av  
 CER-kraven. 
  Av- seende vilka tjänster som kan avses så följer vissa närmare angivelser av den delegerade akt som kommissionen har meddelat.15 Dessa be- höver beaktas av den myndighet som ska bedöma om en viss sam- hällsviktig tjänst kan identifieras. 
  
 15 Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om kom- plettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en förteckning över samhällsviktiga tjänster. Kommissionen har meddelat förordningen med stöd av artikel 5.1 i  
 CER-direktivet. 
  
 141 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 6.3Krav för identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag: För att identifieras som kritisk verksam- hetsutövare krävs att 
  
 1.verksamhetsutövaren tillhandahåller en samhällsviktig tjänst i eller till Sverige och som omfattas av någon av sektorerna som finns i bilagan till  
 CER-direktivet, 
  
 2.verksamhetsutövaren har kritisk infrastruktur belägen i Sverige, och 
  
 3.en incident skulle få en betydande störande effekt för verk- samhetsutövarens tillhandahållande av den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Vid identifiering ska tillsynsmyndigheten beakta den nationella riskbedömningen och strategin för kritiska verksamhetsutövares motståndskraft samt kommissionens genomförandeakter på området. 
  
 Samhällsviktig tjänst i eller till Sverige och som omfattas av bilagan 
  
 Det första kriteriet för att kunna identifieras som en kritisk verk- samhetsutövare är att man tillhandahåller en samhällsviktig tjänst som omfattas av någon av sektorerna som finns i bilagan till CER- direktivet. Innebörden av begreppet samhällsviktig tjänst har redo- gjorts för ovan. Direktivet saknar en definition av vad begreppet ”tillhandahåller” innebär. Utredningens uppfattning är att begreppet allmänspråkligt kan förstås som att något görs tillgängligt för användning eller konsumtion, samt alla mellanliggande led av detta, exempelvis etablering, drift eller kontroll. Genom att tjänsten ska tillhandahållas i eller till Sverige krävs att tjänsten på något vis är tillgänglig för den svenska marknaden. Detta medför att Sverige inte kan identifiera en verksamhetsutövare som kritisk om den förvisso har kritisk infrastruktur i Sverige (se nedan) och en samhällsviktig tjänst tillhandahålls till en annan medlemsstat, men inte till den svenska marknaden. En verksamhetsutövare kan tillhandahålla flera 
  
 142 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 samhällsviktiga tjänster, vilket innebär att verksamhetsutövaren kan identifieras som kritisk av flera tillsynsmyndigheter. Detta medför att verksamhetsutövaren kan bli föremål för tillsyn av flera tillsyns- myndigheter, men avseende olika samhällsviktiga tjänster. 
  
 Verksamhet och kritisk infrastruktur belägen i Sverige 
  
 Av artikel 6.2 b följer ytterligare krav för att en verksamhetsutövare ska kunna identifieras som kritisk, nämligen att den bedriver verk- samhet på medlemsstatens territorium och har sin kritiska infra- struktur belägen där. En verksamhetsutövare bör enligt skäl 16 anses bedriva verksamhet på territoriet i en medlemsstat där den utför verksamhet som är nödvändig för den eller de samhällsviktiga tjänsterna i fråga och där verksamhetsutövarens kritiska infrastruktur, som används för att tillhandahålla tjänsten eller tjänsterna är belägen. Avseende ledet ”att bedriva verksamhet” anser utredningen att detta alltid är uppfyllt för en verksamhetsutövare som har uppfyllt kravet på att erbjuda en eller flera samhällsviktiga tjänster (jfr artikel 6.2 a) i landet. Utredningen kan inte se någon möjlighet för en verksam- hetsutövare att erbjuda en sådan tjänst utan att samtidigt anses be- driva verksamhet. Det relevanta rekvisitet att bedöma i artikel 6.2 b är därför den kritiska infrastrukturens belägenhet. 
  
 Att den kritiska infrastrukturen ska vara belägen inom Sveriges gränser medför enligt utredningens uppfattning ett krav på svensk jurisdiktion för att identifiering ska kunna ske. Detta hänger samman med att möjligheterna att rikta ingripanden och sanktioner mot en kritisk verksamhetsutövare förutsätter svensk jurisdiktion.16 Inne- börden av att det måste finnas kritisk infrastruktur inom Sveriges gränser bör enligt utredningen inte kunna aktualisera några större tolkningssvårigheter. Dessa behöver befinna sig inom de svenska land- eller sjöterritorierna17 på det som de definierats inom inter- nationell och nationell rätt. 
  
 Kritisk infrastruktur definieras i artikel 2.4 som en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, eller en del av en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, som krävs för tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst. Definitionen 
  
 16Jfr skäl 40. 
  
 17Se lagen (2017:1272) om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner. 
  
 143 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 är därmed mycket bred och kan träffa exempelvis byggnader, nätverks- och informationssystem, en maskin eller annat. Det saknas en nedre gräns för vad som kan anses utgöra ”en del” av den kritiska infrastrukturen. Utredningen bedömer därför att alla delar av kritisk infrastruktur, hur små de än är, träffas av begreppet. För att kunna identifiera vad som utgör kritisk infrastruktur bör ledning kunna sökas i vilken påverkan som en störning eller ett bortfall av (delen av) infrastrukturen skulle ha på den samhällsviktiga tjänsten. Om en störning eller ett bortfall av infrastrukturen på något sätt skulle påverka tillgängligheten hos den samhällsviktiga tjänsten så är den att betrakta som (en del av) kritisk infrastruktur. 
  
 Vidare tolkar utredningen kraven på att bedriva verksamhet och att kritisk infrastruktur inom landets gränser som kumulativa, dvs att de båda måste vara uppfyllda för att en medlemsstat ska ha rätt att peka ut en sådan verksamhetsutövare som kritisk. Konsekvensen av detta blir att om en verksamhetsutövare förvisso erbjuder en eller flera samhällsviktiga tjänster inom Sverige, men att kritisk infra- struktur för att upprätthålla tjänsten helt saknas i Sverige, så kan inte Sverige identifiera verksamhetsutövaren som kritisk. Samma slutsats gäller för en aktör som förvisso har kritisk infrastruktur i Sverige, men där ingen samhällsviktig tjänst tillhandahålls. 
  
 En incident skulle få en betydande störande effekt för tillhandahållandet av den samhällsviktiga tjänsten 
  
 Det sista kriteriet för att kunna identifiera en verksamhetsutövare som kritisk är enligt artikel 6.2 c att en incident skulle få betydande störande effekter på tillhandahållandet av en eller flera samhälls- viktiga tjänster, eller för tillhandahållandet av andra samhällsviktiga tjänster i de sektorer som anges i bilagan och som är beroende av den eller de samhällsviktiga tjänsterna. Innebörden av detta rekvisit är omfattande och behandlas i avsnitt 6.4. 
  
 Beaktanden vid identifiering 
  
 Av artikel 6.2 följer att medlemsstaten vid identifieringen ska ta hän- syn till resultatet av sin riskbedömning och strategi. Vidare har kom- missionen, i enlighet med artikel 5.1 och 23, meddelat en genom- 
  
 144 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 förandeakt innehållande en icke uttömmande lista över samhälls- viktiga tjänster inom de sektorer och undersektorer som omfattas av bilagan till direktivet.18 Utredningen anser att det ska framgå av den föreslagna lagen att samtliga dessa ska beaktas av tillsynsmyndig- heten vid identifiering. 
  
 6.4Betydande störande effekt 
  
 Utredningens förslag: Regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om när en störande effekt är betydande. 
  
 Utredningens bedömning: Det ska införas en bestämmelse i förordningen om att följande kriterier ska beaktas vid fast- ställandet av när en störande effekt är betydande. 
  
 a)Antalet användare som är beroende av den samhällsviktiga tjänst som den berörda verksamhetsutövaren tillhandahåller, 
  
 b)den grad till vilken andra sektorer och undersektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  är beroende av den samhälls- viktiga tjänsten i fråga, 
  
 c)vilken effekt incidenter skulle kunna ha på ekonomisk och samhällelig verksamhet, miljön, den allmänna säkerheten och tryggheten eller befolkningens hälsa, uttryckt i grad och varaktig- het, 
  
 d)verksamhetsutövarens marknadsandel på marknaden för den eller de berörda samhällsviktiga tjänsterna, 
  
 e)det geografiska område som skulle kunna påverkas av en incident, inbegripet eventuella gränsöverskridande konsekvenser, med beaktande av den sårbarhet som är förknippad med graden av isolering för vissa typer av geografiska områden, såsom öregioner, avlägsna områden eller bergsområden, och 
  
 f)verksamhetsutövarens betydelse för upprätthållandet av en tillräcklig nivå på den samhällsviktiga tjänsten, med beaktande av tillgången till alternativa sätt för att erbjuda den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 18Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om kom- plettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en förteckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 145 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får, efter att ha gett tillsynsmyndigheterna tillfälle att yttra sig, meddela ytter- ligare föreskrifter om när en störande effekt enligt 2 kap. 2 § första stycket 3 är betydande. 
  
 Det tredje kriteriet för att identifieras som en kritisk verksamhets- utövare enligt artikel 6.2 c är att en incident skulle få en betydande störande effekt för verksamhetsutövarens tillhandahållande av en eller flera samhällsviktiga tjänster eller för tillhandahållandet av andra samhällsviktiga tjänster i de sektorer som anges i bilaga till CER- direktivet och som är beroende av den eller de samhällsviktiga tjänsterna. 
  
 Enligt artikel 7.1 ska ett antal kriterier beaktas när det fastställs om en störande effekt är betydande. Dessa kriterier är antalet användare som är beroende av den samhällsviktiga tjänst som den berörda verksamheten tillhandahåller, den grad till vilken andra sektorer och undersektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  är beroende av den samhällsviktiga tjänsten i fråga, vilken effekt incidenter skulle kunna ha på ekonomisk och samhällelig verksam- het, miljön, den allmänna säkerheten och tryggheten eller befolk- ningens hälsa, uttryckt i grad och varaktighet, verksamhetsutövarens marknadsandel på marknaden för den eller de berörda samhälls- viktiga tjänsterna, det geografiska område som skulle kunna på- verkas av en incident, inbegripet eventuella gränsöverskridande konsekvenser, med beaktande av den sårbarhet som är förknippad med graden av isolering för vissa typer av geografiska områden, såsom öregioner, avlägsna områden eller bergsområden och verk- samhetsutövarens betydelse för upprätthållandet av en tillräcklig nivå på den samhällsviktiga tjänsten, med beaktande av tillgången till alternativa sätt för att tillhandahålla den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 För att underlätta tillämpningen av kriterierna som avses i artikel 
  
 7.1och med beaktande av information som avses i artikel 7.2 ska kommissionen i samråd med gruppen för kritiska verksamhets- utövare motståndskraft anta  
 icke-bindande 
  riktlinjer. (artikel 7.3). 
  
 I skäl 18 anges att det bör upprättas kriterier för att fastställa hur betydande en störande effekt som uppstår till följd av en incident är. Dessa kriterier bör utgå från de kriterier som fastställs i Europa- parlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 för att ta vara på medlemsstaternas ansträngningar för att identifiera leverantörer av 
  
 146 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 samhällsviktiga tjänster enligt definitionen i det direktivet, och de erfarenheter som har gjorts i det avseendet. Större kriser såsom covid  
 19-pandemin 
  har visat hur viktigt det är att säkerställa säkerheten i leveranskedjan och hur störningar av den kan få negativa ekono- miska och samhälleliga konsekvenser inom ett stort antal sektorer och över gränserna. Medlemsstaterna bör därför i möjligaste mån även beakta effekterna på leveranskedjan när de fastställer i hur stor grad andra sektorer och undersektorer är beroende av den samhälls- viktiga tjänst som tillhandahålls av en kritisk entitet. Av skäl 15, som rör medlemsstaternas riskbedömning, framgår att medlemsstaternas åtgärder för att identifiera och bidra till att säkerställa kritiska verk- samhetsutövares motståndskraft bör följa en riskbaserad ansats med inriktning på de verksamhetsutövare som är mest relevanta för att viktiga samhällsfunktioner och central ekonomisk verksamhet ska kunna upprätthållas. 
  
 Inledningsvis konstaterar utredningen att översättningen av artikel 6.2 c fått en utformning som skulle kunna leda till missförstånd. Den engelska språkversionen lyder ”an incident would have significant disruptive effects, as determined in Vasquez 7(1), on the provision by the entity of one or more essential services or on the provision of other essential services in the sectors set out in the Annex that depend on that or those essential services”. Det är alltså en betydande störning på tillhandahållandet av tjänsten som avses och inte för verksamhetsutövarens verksamhet. 
  
 Detta begrepp bör för övrigt inte blandas ihop med begreppet ”betydande störning” som används i artikel 15 för att identifiera vilka incidenter som en kritisk verksamhetsutövare ska rapportera. Hur detta begrepp ska användas beskrivs närmare i avsnitt 8.3. 
  
 Enligt utredningens bedömning bör de tröskelvärden som ska tas fram för att fastställa när en störande effekt är betydande enligt artikel 7.1 bestämmas till en sådan nivå att de fastställda tröskel- värdena inte medför att samtliga verksamhetsutövare som erbjuder en samhällsviktig tjänst identifieras som kritisk verksamhetsutövare. Inriktningen enligt skäl 15 ska också vara att det är de kritiska verk- samhetsutövare som är mest relevanta som ska identifieras. Utred- ningens bedömning avseende tröskelvärdenas nivå grundar sig även på att kritiska verksamhetsutövare genom identifieringen kommer att utgöra väsentliga verksamhetsutövare enligt 2 kap. 1 § cyber- säkerhetslagen med särskilda krav på tillsyn- och efterlevnads- 
  
 147 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 kontrollåtgärder samt sanktioner enligt den lagen. Kritiska verksam- hetsutövare är också undantagna från storlekskravet i 1 kap. 7 § cybersäkerhetslagen vilket får till följd att även småföretag kan komma att omfattas av cybersäkerhetslagen. Vidare kommer den nya regleringen genom kravet på bakgrundskontroller innebära ingrepp i den personliga integriteten. 
  
 Enligt 4 § lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för sam- hällsviktiga och digitala leverantörer,  
 NIS-lagen, 
  får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vad som avses med betydande störning enligt 3 kap. första stycket samma lag. I 4 § förordningen (2018:1175) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala leverantörer,  
 NIS-förordningen, 
  regleras vilka faktorer som ska beaktas vid bedömningen av vad som avses med en betydande störning. Vidare anges att MSB får, efter att ha gett tillsynsmyndigheterna tillfälle att yttra sig, meddela ytter- ligare föreskrifter om vad som avses med en betydande störning. MSB har meddelat sådana föreskrifter i myndighetens föreskrifter om anmälan och identifiering av leverantörer av samhällsviktiga tjänster (MSBFS 2024:4). 
  
 Enligt regeringens direktiv kan en motsvarande ordning vara lämplig för genomförandet av  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningens bedömning är att de kriterier som anges i artikel 7.1 och som ska beaktas när det fastställs om en störande effekt som avses i 2 kap. 2 § första stycket 3 är betydande ska meddelas i förordning. 
  
 Utredningen konstaterar därefter att MSB med stöd av tillsyns- myndigheterna i  
 NIS-lagen 
  har meddelat föreskrifter när det gäller vilka sektorsövergripande faktorer som ska beaktas vid bedöm- ningen av vad som avses med en betydande störning enligt den lagen. I föreskrifterna anges sektorsvis vilka tröskelvärden som gäller för att en incident skulle medföra en betydande störning vid tillhanda- hållandet av den samhällsviktiga tjänsten. Det rör sig till exempel om antalet anställda, antalet personer till vilka tjänsten tillhandahålls eller antalet passagerare per år över en femårsperiod beroende på vilken sektor som avses. 
  
 MSB är enligt 12 §  
 NIS-förordningen 
  också  
 CSIRT-enhet 
  med bland annat uppdrag att ta emot incidentrapporter enligt  
 NIS-lagen. 
  MSB har genom sina uppdrag enligt  
 NIS-lagen 
  ett etablerat sam- arbete med i stort sett samtliga myndigheter som utredningen före- slår ska utses till tillsynsmyndigheter. MSB har även tagit fram en 
  
 148 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 vägledning Lista med viktiga samhällsfunktioner – Utgångspunkt för att stärka samhällets beredskap. Detta är ett arbete som gjorts i samråd med många myndigheter. 
  
 Utredningens bedömning är därför att MSB har den erfarenhet och kännedom om de aktuella sektorerna att myndigheten med stöd av respektive tillsynsmyndighet kan meddela ytterligare föreskrifter om när en störande effekt som avses i 2 kap. 2 § första stycket 3 är betydande. Utredningen föreslår att ytterligare bestämmelser om när en störande effekt är betydande meddelas i myndighetsföre- skrift. Mot bakgrund av att föreskriften utgör en viktig förutsättning för identifieringsförfarandet bör enligt utredningens mening även syftet med  
 CER-direktivet 
  beaktas samt hur andra medlemsstater har fastställt dessa tröskelvärden. Vidare ser utredningen att det kan finnas skäl att inhämta synpunkter från SKR samt andra berörda branschorganisationer i arbetet med föreskriften. 
  
 Utredningens bedömning är att dessa föreskrifter kan behöva gå utöver vad regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen (verkställig- hetsföreskrifter). Utredningen föreslår därför att det införs ett be- myndigande i den nya lagen som anger att regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om när en störande effekt enligt 2 kap. 2 § första stycket 3 är betydande. 
  
 6.5Beslut om identifiering och underrättelse om skyldigheter 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten ska genom beslut identifiera kritiska verksamhetsutövare inom sitt tillsynsområde. 
  
 Skyldigheten att göra en riskbedömning enligt 4 kap. 1 § i den föreslagna lagen börjar gälla nio månader efter den dag verksam- hetsutövaren har fått del av beslutet i första stycket. Övriga skyldigheter i  
 4–6 
  kap. i den föreslagna lagen börjar gälla tio månader efter den dag verksamhetsutövaren fått del av samma beslut. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska i sitt beslut upplysa den kritiska verksamhetsutövaren om 
  
 1.tidsfristerna som följer av 2 kap. 1 § andra stycket i den före- slagna lagen, och 
  
 149 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 2.bestämmelserna i 1 kap. 7 § och 2 kap. 1 § 8 lagen (2025:000) om cybersäkerhet. 
  
 Om den kritiska verksamhetsutövaren är verksam inom 
  
 sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur eller digital infrastruktur ska det framgå av beslutet att verksamhets- utövaren inte är skyldig att vidta sådana åtgärder som följer av 3– 6 kap. 
  
 Om tillsynsmyndigheten beslutar att en verksamhetsutövare inte längre är kritisk ska den omedelbart underrätta verksamhets- utövaren om detta. 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten ska underrätta den eller de tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn över den kritiska verksamhetsutövaren enligt lagen om cybersäkerhet om besluten ovan. 
  
 Om den kritiska verksamhetsutövaren är verksam inom sekto- rerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur eller digital infrastruktur ska underrättelsen enligt förra stycket även inne- hålla uppgift om att verksamhetsutövaren inte är skyldig att vidta sådana åtgärder som följer av  
 3–6 
  kap. lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Enligt artikel 6.1 i  
 CER-direktivet 
  ska medlemsstaterna senast den 17 juli 2026 identifiera de kritiska verksamhetsutövarna inom de sektorer och undersektorer som anges i bilagan till direktivet. 
  
 Av artikel 6.3 och skäl 16 i  
 CER-direktivet 
  följer att medlems- staterna ska underrätta en kritisk verksamhetsutövare om att den har identifierats som en sådan. Det är först efter att en sådan under- rättelse har skett som skyldigheter uppstår för den kritiska verksam- hetsutövaren. Underrättelsen ska ske senast en månad efter att identifieringen har skett, och skyldigheterna uppstår tio månader efter det att underrättelse har skett. 
  
 Utredningen anser att det ligger närmast till hands att låta till- synsmyndigheten ansvara för identifiering enligt den nya lagen. Som följd bör samma myndighet, när förutsättningar föreligger, besluta om att en verksamhetsutövare är kritisk. Utredningen menar att det som i artikel 6.3 beskrivs som en underrättelse till en kritisk verk- samhetsutövare bör ske genom ett beslut mot bakgrund av de skyl- digheter som följer av en sådan underrättelse. En bestämmelse om 
  
 150 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 detta bör föras in i den nya lagen. Att ett sådant beslut som huvud- regel ska föregås av kommunicering och en möjlighet för den kri- tiska verksamhetsutövaren att yttra sig följer redan av 25 § förvalt- ningslagen (2017:900) och behöver därför inte regleras särskilt. 
  
 Av artikel 6.3 i  
 CER-direktivet 
  följer att de skyldigheter som följer av direktivet ska vara tillämpliga tio månader efter att den kritiska verksamhetsutövaren tagit del av beslutet om att den identifierats som sådan. I artikel 12.1 anges vidare att utan hinder av vad som följer av artikel 6.3 ska skyldigheten att göra en riskbedömning gälla nio månader efter att den kritiska verksamhetsutövaren tagit del av samma beslut. Båda dessa frister behöver anges i den föreslagna lagen. Till- synsmyndigheten ska även vara skyldig att upplysa om dessa frister i beslutet och en sådan bestämmelse ska följa av den föreslagna lagen. 
  
 Det bör även upplysas om att vissa bestämmelser i cybersäker- hetslagen blir tillämpliga i och med identifieringen, se avsnitt 6.6. Någon särskild bestämmelse om underrättelse om beslutets innehåll bedöms inte finnas behov av eftersom detta följer av 33 § förvalt- ningslagen (2017:900). Eftersom ett sådant beslut innebär skyldig- heter ska beslutet gå att överklaga, se vidare avsnitt 11.9. 
  
 Utredningen anser dock inte att skyldigheten att underrätta verksamhetsutövaren inom en månad från det att identifiering har skett tillför något av materiell betydelse, och anser därför att ledet inte ska genomföras. Bedömningen grundar sig huvudsakligen på att det inte finns några uttryckliga konsekvenser av att en underrättelse inte har skett inom den angivna tiden och att skyldigheter för verk- samhetsutövaren kan uppstå först efter att en underrättelse har skett, oaktat när den sker. Vidare följer redan av 9 § förvaltningslagen (2017:900) att tillsynsmyndighetens handläggning ska vara effektiv och snabb, samt att myndigheten är skyldig att så snart som möjligt underrätta en part i ett ärende om att beslut har fattats och innehållet i detsamma, se 33 § samma lag. 
  
 Av artikel 6.4 följer att medlemsstaterna ska säkerställa att deras behöriga myndigheter enligt  
 CER-direktivet 
  underrättar de be- höriga myndigheterna enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Denna underrättelse ska, i tillämpliga fall, innehålla information om att de berörda kritiska verksamhetsutövarna är verksamhetsutövare i de sektorer som anges i punkterna 3 (bankverksamhet), 4 (finansmarknadsinfrastruktur) och 8 (digital infrastruktur) i bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Den ska även ange att sådana kritiska verksamhetsutövare inte har några 
  
 151 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 skyldigheter enligt kapitel III (Kritiska entiteters motståndskraft, artiklarna  
 12–16) 
  och IV (Kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse, artiklarna 17 och 18) i det direktivet. Utredningen anser att detta bör ingå i tillsynsmyndighetens uppdrag och att det ska framgå av förordningen. 
  
 Enligt artikel 6.5 är medlemsstaterna bland annat skyldiga att underrätta nya verksamhetsutövare som identifieras som kritiska. Om en verksamhetsutövare inte längre bedöms vara kritisk ska den underrättas om det i god tid och att den inte längre omfattas av skyldigheterna i kapitel III i  
 CER-direktivet. 
  Utredningen bedömer att två mekanismer kan utläsas ur denna del av artikeln. 
  
 Den första är en skyldighet för tillsynsmyndigheten att besluta om att en ny verksamhetsutövare är kritisk. Utredningen anser att en sådan skyldighet redan följer av den allmänna skyldigheten att besluta om att en verksamhetsutövare är kritisk och att någon ytter- ligare funktion därför inte behöver införas i lagen. 
  
 Den andra skyldigheten riktar sig också till den tillsynsmyndig- het som ska besluta om att en verksamhetsutövare, som tidigare be- dömts kritisk, inte längre bedöms vara det. Eftersom statusen som kritisk verksamhetsutövare medför betungande skyldigheter anser utredningen att det finns tungt vägande rättssäkerhetsintressen av att ett beslut om att statusen upphört ska ske omedelbart. Även detta bör följa av lagen. Följden av ett sådant beslut beror på om den identi- fierats som kritisk av en eller flera tillsynsmyndigheter. Om den endast identifierats som kritisk av den tillsynsmyndighet som nu gör bedömningen att den inte längre är kritisk upphör skyldigheterna enligt lagen omedelbart att gälla för verksamhetsutövaren. Skyldig- heterna kvarstår emellertid om verksamhetsutövaren bedömts kri- tisk av fler tillsynsmyndigheter, eftersom avidentifieringen endast har verkan inom den sektor som tillsynsmyndigheten ansvarar för. 
  
 Slutligen bör båda besluten – både att en verksamhetsutövare är kritisk, och att den längre inte är det – även meddelas till den som är tillsynsmyndighet enligt cybersäkerhetslagen. Utredningen har före- slagit att tillsynsmyndigheterna enligt förslaget till cybersäkerhetslag även ska vara tillsynsmyndigheter, med motsvarande tillsynsom- råden, enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare. Det går därför att ifrågasätta om en underrättelse är nöd- vändig att skicka till den egna myndigheten. Utredningen noterar dock att en verksamhetsutövare som omfattas av förslaget till cybersäker- 
  
 152 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 hetslag kan vara verksam inom flera olika sektorer, och att en under- rättelse därför skulle kunna behöva skickas till fler än den egna myn- digheten. Som följd bör en underrättelseskyldighet föreslås. En sådan underrättelse ska i förekommande fall även innehålla uppgift om att verksamhetsutövaren är undantagen från kraven enligt CER. Skyldigheten bör följa av förordning. 
  
 6.6En kritisk verksamhetsutövare är en väsentlig verksamhetsutövare enligt cybersäkerhetslagen 
  
 Utredningens förslag: En ändring ska införas i 1 kap. 7 § cyber- säkerhetslagen med följande lydelse. 
  
 Verksamhetsutövare som uppfyller kraven i 4 § med undantag för storlekskravet i 3 och som beslutats vara kritisk enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare ska omfattas av lagen. 
  
 För verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska enligt 2 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare och som inte uppfyller storlekskravet i 4 § 3, börjar skyldigheterna i 3 kap. gälla tio månader efter den dag verk- samhetsutövaren fått del av beslutet. 
  
 En ny punkt ska föras in i 2 kap. 1 § cybersäkerhetslagen med följande lydelse. 
  
 8.verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska verksamhets- utövare enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Utredningens bedömning: Anmälan enligt 2 kap. 2 § cyber- säkerhetslagen ska göras när verksamhetsutövaren har fått del av beslutet enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Av artikel 2.3 i  
 NIS2-direktivet 
  följer att, oavsett verksamhetsut- övarens storlek, är direktivet tillämpligt på verksamhetsutövare som identifierats som kritiska verksamhetsutövare enligt artikel 6.1 i  
 CER-direktivet. 
  
 153 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 Iartikel 3.1 f i  
 NIS2-direktivet 
  anges vidare att verksamhets- utövare som identifierats som kritiska verksamhetsutövare enligt  
 CER-direktivet 
  är väsentliga. 
  
 Utredningens bedömning är att dessa verksamhetsutövare sannolikt redan omfattas av den föreslagna cybersäkerhetslagen. Bestämmelserna 
  
 i 
 NIS2-direktivet 
  och nu i utredningens förslag innebär dock att även små företag kommer att omfattas av cybersäkerhetslagens krav. Detta medför också, som utredningens experter påpekat, att stor- lekskravet i  
 NIS2-direktivet 
  sätts ur spel för vissa verksamhets- utövare. Vidare innebär det att hela den kritiska verksamhetsut- övarens verksamhet omfattas av den föreslagna cybersäkerhetslagen. Regleringen i  
 NIS2-direktivet 
  innebär att det bör införas en ändring 
  
 i1 kap. 7 § i förslaget till cybersäkerhetslag om att verksamhets- utövare som identifierats som kritiska enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare oavsett storlek om- fattas av lagen om cybersäkerhet. Utredningens bedömning är dock att en förutsättning för att omfattas av cybersäkerhetslagen är att verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska enligt lagen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare dels bedriver verksam- het som omfattas av bilaga 1 eller 2 i  
 NIS2-direktivet, 
  dels uppfyller kravet på att verksamheten ska vara etablerad i Sverige. Dessa krav följer av 1 kap. 4 §  
 1–2 
  förslaget till cybersäkerhetslag som genomför artikel 2 i  
 NIS2-direktivet. 
  Utredningen menar att detta följer av att regleringen görs i  
 NIS2-direktivet 
  och att det enda undantaget från kraven i  
 NIS2-direktivet 
  avser storlekskravet. En annan bedömning skulle medföra komplicerade ställningstaganden kring jurisdiktion samt svårförutsägbara konsekvenser för både enskilda verksamhets- utövare och tillsynsmyndigheten. Exempelvis kan det till följd av skillnaderna i sektorer mellan direktiven kunna finnas aktörer som inte omfattas av  
 NIS2-direktivet, 
  men som kan identifieras enligt  
 CER-direktivet. 
  Sådana aktörer träffas inte av  
 NIS2-tillsynsmyndig- 
  heternas tillsynsuppdrag. Om de däremot skulle identifieras enligt  
 CER-direktivet 
  och därmed bli väsentliga enligt  
 NIS2-direktivet 
  så skulle tillsynsansvaret enligt  
 NIS2-direktivet 
  utökas till att omfatta även dessa aktörer. Samma situation skulle kunna uppstå till följd av att en aktör inte bedöms vara etablerad i Sverige enligt  
 NIS2-direk- 
  tivet, men däremot uppfyller kraven för identifiering enligt CER- direktivet. 
  
 154 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 Mot bakgrund av att kritiska verksamhetsutövare som identifierats enligt  
 CER-direktivet 
  omfattas av cybersäkerhetslagen oavsett storlek menar utredningen att konsekvenserna för små företag måste beaktas när dessa verksamhetsutövare ska tillämpa cybersäkerhetslagen. Utredningens bedömning är, när det gäller verksamhetsutövare som inte uppfyller storlekskravet, att skyldigheterna enligt 3 kap. i för- slaget till cybersäkerhetslag ska börja gälla först tio månader efter den dag verksamhetsutövaren har fått beslutet enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Utredningen föreslår också att MSB inom ramen för sitt stödjande uppdrag särskilt bör identifiera dessa verksamhetsutövares behov av stöd. 
  
 När det gäller anmälningsskyldigheten i 2 kap. 2 § förslaget till lagen om cybersäkerhet ska anmälan göras när verksamhetsutövaren har fått del av beslutet 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. I de fall den kritiska verksamhetsutövaren redan omfattas av cybersäkerhetslagen medför utredningens förslag inte att verksamhetsutövarens skyldigheter enligt cybersäkerhetslagen upphör att gälla i tio månader. 
  
 Utredningen föreslår vidare att det bör införas en ändring i 2 kap. 1 § förslag till lag om cybersäkerhet. Det ska införas en ny punkt 8 om att verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare är väsent- liga verksamhetsutövare. Det medför att bestämmelserna om tillsyn och sanktioner som gäller för väsentliga verksamhetsutövare enligt cybersäkerhetslagen ska tillämpas. 
  
 6.7Förteckningar och information till kommissionen 
  
 Utredningens förslag: Den myndighet regeringen bestämmer ska upprätta en förteckning över kritiska verksamhetsutövare. Förteckningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten ska upprätta en förteckning över kritiska verksamhetsutövare inom sitt tillsyns- område. Av förteckningen ska framgå identiteten på den kritiska verksamhetsutövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan 
  
 155 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska för sitt tillsynsområde utan dröjsmål lämna förteckningen till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska upprätta en samlad förteckning över samtliga kritiska verksamhetsutövare. Av förteckningen ska framgå identiteten på den kritiska verksam- hetsutövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst 
  
 Förteckningen ska uppdateras vid behov men minst var fjärde år. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna 
  
 följande information till kommissionen. 
  
 En förteckning över samhällsviktiga tjänster och om det finns ytterligare samhällsviktiga tjänster jämfört med den förteckning över samhällsviktiga tjänster som anges i kommissionens dele- gerade förordning19, det antal kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och för varje samhällsviktig tjänst samt vilka föreskrivna tröskelvärden som har tillämpats. 
  
 Informationen ska lämnas utan dröjsmål och därefter när det är nödvändigt men minst vart fjärde år. 
  
 Av artikel 6.3 framgår att varje medlemsstat ska upprätta en förteck- ning över de kritiska verksamhetsutövare som har identifierats enligt artikel 6.2. 
  
 Enligt artikel 6.5 ska medlemsstaterna, när så är nödvändigt och minst vart fjärde år se över och när så är lämpligt, uppdatera förteck- ningen över identifierade kritiska verksamhetsutövare som avses i punkt 3 samma artikel. 
  
 Enligt artikel 7.2 ska varje medlemsstat, efter identifieringen av de kritiska verksamhetsutövarna enligt artikel 6.1, utan onödigt dröjs- mål lämna en förteckning över samhällsviktiga tjänster i den medlems- staten, om det finns ytterligare samhällsviktiga tjänster jämfört med 
  
 19Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en för- teckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 156 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 den förteckning över samhällsviktiga tjänster som avses i artikel 5.120 och information om det antal kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och för varje samhällsviktig tjänst samt eventuella tröskelvärden som har tillämpats för att närmare fastställa ett eller flera av kriterierna för en störande effekt enligt artikel 7.1 till kom- missionen. 
  
 De tröskelvärden som avses får presenteras som sådana eller i aggregerad form. 
  
 Därefter ska medlemsstaterna enligt artikel 7.2 sista stycket lämna denna information till kommissionen när så är nödvändigt och minst vart fjärde år. 
  
 Av skäl 17 framgår att medlemsstaterna bör, på ett sätt som upp- fyller målen för detta direktiv, till kommissionen överlämna en för- teckning över samhällsviktiga tjänster, antalet kritiska entiteter som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och för den eller de samhällsviktiga tjänster som varje entitet tillhandahåller och tröskelvärden om sådana tillämpas. Det bör vara möjligt att presentera tröskelvärden som sådana eller i aggregerad form, vilket innebär att genomsnittliga uppgifter kan anges per geografiskt område, per år, per sektor, per undersektor eller på annat sätt, och att uppgifter om intervallet för tillhandahållna indikatorer kan ingå. 
  
 Förteckningen i artikel 6.3 skiljer sig mot den förteckning över samhällsviktiga tjänster som omnämns i artikel 7.2 a. Till att börja med ska förteckningen som avses i artikel 6.3 inte delges kommis- sionen.21 Den ska vidare innehålla identiteten på de kritiska verksam- hetsutövare som har identifierats. Den förteckning som avses i artikel 7.2 a ska inte ange vilka verksamhetsutövare som identifierats som kritiska, utan endast vilka samhällsviktiga tjänster som identi- fierats. Enligt 7.2  
 b–c 
  ska information lämnas om det antal kritiska verksamhetsutövare som identifierats för varje sektor och under- sektor samt samhällsviktig tjänst, och eventuella tröskelvärden som har använts. En förteckning och information enligt artikel 7.2 kan således anses vara en delmängd, och upprättas av medlemsstaten med stöd av, en sådan förteckning som ska hållas enligt artikel 6.3. 
  
 20Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en för- teckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 21Jfr artikel 7.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 157 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 SOU 2024:64 
  
 Förteckning över kritiska verksamhetsutövare 
  
 Mot bakgrund av att det är tillsynsmyndigheten som beslutar om vilka verksamhetsutövare är kritiska inom sitt tillsynsområde är det enligt utredningens mening lämpligt att de även upprättar en sådan förteck- ning som avses i artikel 6.3 över kritiska verksamhetsutövare inom sitt tillsynsområde. Av tillsynsmyndighetens förteckning ska framgå identiteten på den kritiska verksamhetsutövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor, under- sektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst. Tillsynsmyndig- hetens förteckning ska uppdateras vid behov men minst var fjärde år. 
  
 Av kravet på förteckning enligt artikel 6.3 följer också att det ska finnas en samlad förteckning över samtliga kritiska verksamhetsut- övare som har identifierats enligt artikel 6.2. Utredningen ser också att det finns behov av en sådan samlad förteckning till exempel när det gäller stöd till de kritiska verksamhetsutövarna enligt artikel 10. En samlad förteckning ska innehålla identiteten på den kritiska verk- samhetsutövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har iden- tifierats för varje sektor, undersektor som anges i bilagan till CER- direktivet samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje sam- hällsviktig tjänst. 
  
 Den samlade förteckningen ska uppdateras vid behov eller minst var fjärde år. Mot bakgrund av att utredningen föreslår att MSB ska lämna information till kommissionen enligt artikel 7.2 och Thomas roll i övrigt bedömer utredningen att det är MSB som ska upprätta en samlad förteckning över kritiska verksamhetsutövare enligt ovan. 
  
 Utredningens förslag avseende en samlad förteckning medför att det bör införas en skyldighet för tillsynsmyndigheterna att lämna information om identiteten på den kritiska verksamhetsutövaren, antalet kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  samt antalet kritiska verksamhetsutövare för varje samhällsviktig tjänst för sitt tillsynsområde till MSB. När förteckningen har uppdaterats ska tillsynsmyndigheten utan dröjsmål lämna den uppdaterade för- teckningen till MSB. 
  
 När det gäller den förteckning över samhällsviktiga tjänster och information till kommissionen som avses i artikel 7.2 gör utredningen följande bedömning. Mot bakgrund av att utredningen föreslår att 
  
 158 
  
 SOU 2024:64 
  
 Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 MSB, efter att ha berett tillsynsmyndigheterna tillfälle att yttra sig, får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störande effekt bör det också vara MSB som på lämpligt sätt lämnar den information som anges i artikel 7.2 till kommissionen. 
  
 Utredningen föreslår därför att MSB ska få i uppdrag att utan dröjsmål lämnar en förteckning över samhällsviktiga tjänster och om det finns ytterligare samhällsviktiga tjänster jämfört med den för- teckning över samhällsviktiga tjänster som anges i Kommissionens delegerade förordning22 samt lämnar information om det antal kritiska verksamhetsutövare som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan till  
 CER-direktivet 
  och för varje samhällsviktig tjänst och vilka föreskrivna tröskelvärden som har tillämpats till kommissionen. 
  
 Förteckningen ska uppdateras vid behov men minst var fjärde år. Frågan om sekretess för uppgift i en förteckning över verksamhets- utövare behandlas i avsnitt 13.4. 
  
 22Kommissionens delegerade förordning (EU) 2023/2450 av den 25 juli 2023 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 genom upprättande av en för- teckning över samhällsviktiga tjänster. 
  
 159 
  
 7Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 I detta kapitel analyseras identifiering av kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse enligt artikel 17 och rådgivande uppdrag enligt artikel 18. Av artikel 8 framgår att kapitel IV, Kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse (artikel  
 17–18), 
  inte är tillämpligt på kri- tiska verksamhetsutövare som har identifierats inom sektorerna bank- verksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 I kommittédirektivet anges att utredningen ska analysera om sär- skilda nationella bestämmelser behövs i fråga om identifieringen och anmälan till kommissionen av kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 7.1Inledning 
  
 Av skäl 35 och 36 i  
 CER-direktivet 
  framgår följande avseende kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. Kritiska verk- samhetsutövare bedriver i allmänhet sin verksamhet inom ramen för ett alltmer sammankopplat nätverk av tillhandahållande av tjänster och infrastruktur och tillhandahåller ofta samhällsviktiga tjänster i mer än en medlemsstat, men vissa av dessa kritiska verksamhets- utövare har särskild betydelse för unionen och den inre marknaden eftersom de tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, och kan därför omfattas av särskilt stöd på unionsnivå. Därför bör det fastställas regler om rådgivande uppdrag med avseende på sådana kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. Dessa regler påverkar inte de regler om tillsyn och kontroll av efter- levnad som fastställs i CER- direktivet. 
  
 På motiverad begäran från kommissionen eller en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhanda- 
  
 161 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 hålls, och om det krävs ytterligare upplysningar för att man ska kunna ge råd till en kritisk verksamhetsutövaren avseende upp- fyllandet av dess skyldigheter enligt direktivet eller för att man ska kunna bedöma huruvida en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse uppfyller dessa skyldigheter, bör den medlems- stat som har identifierat en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse som en kritisk verksamhetsutövare förse kom- missionen med viss information i enlighet med detta direktiv. Kommissionen bör, i samförstånd med den medlemsstat som har identifierat den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse som en kritisk verksamhetsutövare, kunna anordna ett rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den verksam- hetsutövaren har infört. För att säkerställa att sådana rådgivande uppdrag utförs korrekt bör kompletterande regler fastställas, särskilt om hur de rådgivande uppdragen ska anordnas och genomföras, de uppföljande åtgärder som ska vidtas och vilka skyldigheter de berörda kritiska verksamhetsutövarna av särskild europeisk bety- delse har. Utan att det påverkar skyldigheten för den medlemsstat där det rådgivande uppdraget genomförs och för den berörda kri- tiska verksamhetsutövare att följa reglerna i direktivet, bör det råd- givande uppdraget genomföras i enlighet med de närmare föreskrif- terna i den medlemsstatens rätt, till exempel om de exakta villkor som ska vara uppfyllda för att få åtkomst till relevanta lokaler eller handlingar och om rättslig prövning. Särskild expertis som behövs för sådana rådgivande uppdrag skulle i förekommande fall kunna begäras via Centrumet för samordning av katastrofberedskap, som inrättats genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU1. 
  
 1Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU av den 17 december 2013 om en civilskyddsmekanism för unionen (EUT L 347, 20.12.2013, s. 924). 
  
 162 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 7.2Identifiering av kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Utredningens förslag: En kritisk verksamhetsutövare som identi- fierats enligt 2 kap. 1 § i den föreslagna lagen och som tillhanda- håller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlems- stater ska utan dröjsmål anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Anmälningsskyldigheten gäller inte kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 Av anmälan ska det framgå vilken samhällsviktig tjänst som tillhandahålls och till eller i vilka medlemsstater den tillhanda- hålls. 
  
 Den myndighet regeringen bestämmer ska delta i kommis- sionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare som har anmält sig enligt 3 kap. 1 § i den föreslagna lagen ska delta i kommissionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 Den myndighet regeringen bestämmer ska underrätta en kritisk verksamhetsutövare om kommissionens underrättelse om att denna är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av sär- skild europeisk betydelse. 
  
 Bestämmelsen om skyldigheter i 3 kap. 5 § i den föreslagna lagen ska tillämpas från och med den dagen den kritiska verksam- hetsutövaren mottagit kommissionens underrättelse. 
  
 Med begreppet kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse avses en kritisk verksamhetsutövare som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlemsstater samt har mottagit en underrättelse från kommissionen om detta. 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheterna ska, för sina respektive tillsynsområden, utan dröjsmål lämna uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om vilka kritiska verksamhetsutövare som uppgett att de tillhandahåller samhälls- viktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, vilka samhälls- viktiga tjänster som erbjuds samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller sådana tjänster. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska underrätta kommissionen om vilka kritiska verksamhetsutövare som till- 
  
 163 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 handahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlems- stater, vilka samhällsviktiga tjänster som tillhandahålls samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren till- handahåller sådana tjänster. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska delta i samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet 
  och informera kom- missionen om tjänsten som omfattas av samrådet bedöms vara en samhällsviktig tjänst. Bedömningen ska göras i samråd med till- synsmyndigheten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ta emot kommissionens underrättelse om att en kritisk verksamhetsut- övare är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse och vidarebefordra underrättelsen till till- synsmyndigheten. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska underrätta den kritiska verksam- hetsutövaren att denna är att betrakta som kritisk verksamhets- utövare av särskild europeisk betydelse och lämna information om vilka skyldigheter som följer av att vara en kritisk verksam- hetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Enligt artikel 17 ska kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse identifieras. För att betraktas som en sådan verksamhets- utövare ska kraven i artikel 17.1 vara uppfyllda, nämligen att verksam- hetsutövaren har identifierats som en kritisk verksamhetsutövare enligt artikel 6.1, tillhandahåller samma eller liknande samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, och har mottagit en underrättelse från kommissionen enligt artikel 17.3. 
  
 Av artikel 17.2 framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att en kritisk verksamhetsutövare, efter den underrättelse som avses i artikel 6.3, informerar sin behöriga myndighet om att den tillhanda- håller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater. I ett sådant fall ska medlemsstaterna säkerställa att den kritiska verk- samhetsutövaren underrättar sin behöriga myndighet om de sam- hällsviktiga tjänster som den tillhandahåller till eller i dessa med- lemsstater och till eller i vilka medlemsstater den tillhandhåller sådana samhällsviktiga tjänster. Medlemsstaterna ska utan dröjsmål underrätta kommissionen om identiteten på dessa kritiska verksam- hetsutövare och den information de lämnat enligt denna punkt. 
  
 164 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Kommissionen ska samråda med den behöriga myndigheten som identifierat en kritisk verksamhetsutövare som avses i artikel 17.2 första stycket, den behöriga myndigheten i andra berörda medlems- stater samt den kritiska verksamhetsutövaren i fråga. Vid detta samråd ska varje medlemsstat informera kommissionen om den bedömer att de tjänster som den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller är samhällsviktiga tjänster. 
  
 Av artikel 17.3 framgår att om kommissionen, på grundval av de samråd som avses i punkt 2 i denna artikel, fastställer att den berörda kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i fler än sex medlemsstater, ska kommissionen underrätta den berörda verksamhetsutövaren, genom dess behöriga myndighet, om att den betraktas som en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse och informera den kritiska verksamhetsut- övaren om dess skyldigheter enligt kapitel IV i  
 CER-direktivet 
  samt från och med vilken dag dessa skyldigheter är tillämpliga på den. När kommissionen underrättar den behöriga myndigheten om sitt beslut att betrakta en kritisk verksamhetsutövare som en kritisk verksam- hetsutövare av särskild europeisk betydelse ska den behöriga myn- digheten utan onödigt dröjsmål vidarebefordra den underrättelsen till den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 Enligt artikel 17.4 ska kapitel IV i  
 CER-direktivet 
  tillämpas på berörda kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse från och med den dagen för mottagandet av den underrättelse som avses i artikel 17.3. 
  
 Av artikel 8 framgår att kapitel IV Kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse (artikel  
 17–18) 
  inte är tillämpligt på kritiska verk- samhetsutövare som har identifierats inom sektorerna bankverksam- het, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 Av 17 a § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap framgår att MSB är Sveriges kontaktpunkt för rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. Det är också MSB som informerat kommissionen om antalet utsedda europeiska kritiska infrastrukturanläggningar enligt direktivet. Trafik- verket ska vartannat år genomföra och till MSB redovisa ett identi- fieringsarbete av potentiella europeiska kritiska infrastrukturer inom 
  
 165 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 transportsektorn enligt direktivet.2 När det gäller undersektorerna olja och gas enligt direktivet ska Statens energimyndighet till MSB vartannat år redovisa ett identifieringsarbete av potentiella europeiska kritiska infrastrukturer enligt direktivet.3 Affärsverket svenska kraftnät ska vartannat år genomföra och, efter att ha hört Statens energi- myndighet, till MSB redovisa ett identifieringsarbete av potentiella europeiska kritiska infrastrukturer inom undersektorn el enligt direktivet.4 Utredningens bedömning är denna ordning är ändamåls- enlig och bör överföras till den nya förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare och omfatta samtliga sektorer. 
  
 Tillsynsmyndigheterna bör således få i uppdrag att utan dröjsmål till MSB redovisa vilka kritiska verksamhetsutövare som uppgett att den tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex med- lemsstater och i dessa fall redovisa vilka samhällsviktiga tjänster som tillhandahålls samt till eller i vilka medlemsstater den tillhandahåller sådana tjänster. 
  
 Utredningen förslår vidare att MSB utan dröjsmål ska underrätta kommissionen om identiteten på dessa kritiska verksamhetsutövare, vilka samhällsviktiga tjänster som tillhandahålls samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller sådana tjänster. Detta bör regleras i förordningen. 
  
 Som framgår av avsnitt 6.5 ska tillsynsmyndigheten genom beslut identifiera kritiska verksamhetsutövare inom sitt tillsynsområde. I förfarandet för identifiering av kritiska verksamhetsutövare ingår dock inte att inhämta information om huruvida den kritiska verk- samhetsutövaren tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i andra medlemsstater. För att kunna identifiera kritiska verk- samhetsutövare av särskild europeisk betydelse behöver därför regleras hur tillsynsmyndigheten ska få denna information. 
  
 Utredningens bedömning är att den kritiska verksamhetsut- övaren har denna information och att det därför ska införas en skyldighet för kritiska verksamhetsutövare att utan dröjsmål anmäla om den tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlemsstater till tillsynsmyndigheten. Av anmälan ska det framgå vilken samhällsviktig tjänst som tillhandahålls och till eller i vilka medlemsstater den tillhandahålls. Eftersom kapitel IV i  
 CER-direk- 
  
 2Se 4 § 8 förordningen (2010:185) med instruktion för Trafikverket. 
  
 3Se 3 § 3 förordningen (2014:520) med instruktion för Statens energimyndighet. 
  
 4Se 3 § 13 förordningen (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska kraftnät. 
  
 166 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 tivet inte ska tillämpas på kritiska verksamhetsutövare inom sekto- rerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital in- frastruktur ska anmälningsskyldigheten inte gälla för dessa kritiska verksamhetsutövare. 
  
 När det gäller det samråd som kommissionen ska ha med berörda behöriga myndigheter i de olika medlemsstaterna enligt artikel 17.2 andra stycket och där varje medlemsstat ska informera kommis- sionen om den bedömer att de tjänster som den kritiska verksam- hetsutövaren tillhandahåller den medlemsstaten är samhällsviktiga tjänster är utredningens förslag att det bör ingå i Thomas uppdrag att delta i samrådet. Även den berörda kritiska verksamhetsutövaren ska delta i samrådet vilket ska framgå av lagen. Om kommissionen på grundval av vad som framkommit i samrådet fastställer att den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i fler än sex medlemsstater ska kommissionen underrätta den berörda kritiska verksamhetsutövaren om att den betraktas som en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. Underrättelsen görs lämpligtvis genom MSB som vidarebefordrar kommissionens underrättelse till tillsynsmyndigheten som i sin tur underrättar den kritiska verksamhetsutövaren och informerar verksamhetsutövaren om dess skyldigheter avseende rådgivande uppdrag och från vilken dag dessa bestämmelser ska tillämpas. Thomas och tillsynsmyndig- hetens uppdrag bör framgå av förordningen. 
  
 Bestämmelsen om skyldigheter avseende rådgivande uppdrag ska tillämpas på kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk bety- delse från och med dagen för mottagandet av kommissionens under- rättelse. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska underrätta den kritiska verksamhetsut- övaren och lämna information om vilka skyldigheter som följer av att vara en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Det bör vidare framgå av lagens definitioner vad som avses med begreppet kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 167 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 7.3Rådgivande uppdrag 
  
 Utredningens förslag: Ett rådgivande uppdrag anordnas av kommissionen och genomförs inom ramen för en tillsyn. 
  
 Syftet med ett rådgivande uppdrag är att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit för att uppfylla skyldigheterna enligt  
 4–6 
  kap. i den föreslagna lagen. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse ska på begäran av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tillhandahålla riskbedömning enligt 4 kap. 1 § och en förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits enligt 4 kap. 2 § i den före- slagna lagen. 
  
 Utredningens bedömning: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får begära att kommissionen anordnar ett rådgivande uppdrag. En sådan begäran ska ske på initiativ av den kritiska verksamhetsutövaren eller dennas tillsynsmyndighet. 
  
 Ett rådgivande uppdrag som anordnas på initiativ av kommis- sionen eller en annan medlemsstat får genomföras först efter samtycke av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska samråda med den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse och dennas tillsynsmyndighet innan ett samtycke lämnas. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska, om be- gäran enligt artikel 18.3 är motiverad, tillhandahålla kommissionen information som inhämtats enligt 3 kap. 5 § lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska lämna uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om tillsynsåtgärder, inbegripet bedömningar av efterlevnad eller beslut om förelägganden och sanktioner enligt 7 kap. 2 § och 8 kap. i den föreslagna lagen som tillsynsmyndigheten vidtagit avseende kritiska verksamhetsut- övare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska lämna uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om vilka åtgärder den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit enligt kommissionens yttrande enligt artikel 18.4 tredje stycket i  
 CER-direktivet. 
  
 168 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna information till kommissionen och de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls om vilka åtgärder som vidtagits i enlighet med kommissionens yttrande enligt artikel 18.4 tredje stycket i  
 CER-direktivet. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna förslag på experter till sådana rådgivande uppdrag som kommis- sionen anordnar samt utfärda säkerhetsgodkännande enligt 6 kap. 7 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare för experter som ska delta i ett rådgivande uppdrag. 
  
 I artikel  
 18.1–2, 
  4, 9 och 10 finns bland annat bestämmelser om skyldighet för kommissionen att i vissa fall anordna rådgivande uppdrag och hur ett rådgivande uppdrag ska rapporteras samt be- stämmelser om kommissionens yttrande till berörd medlemsstat. 
  
 Kommissionen ska enligt artikel 18.6 anta en genomförandeakt om regler för dessa förfaranden. 
  
 I artikel  
 18.3–4 
  finns även bestämmelser om medlemsstaternas delaktighet och skyldigheter vid sådan rådgivning. 
  
 I artikel 18.5 finns bestämmelser om experter i det rådgivande upp- draget, säkerhetsgodkännande av experterna samt att programmet för varje rådgivande uppdrag ska anordnas i samråd med deltagarna och i överenskommelse med den medlemsstat som har identifierat en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse enligt artikel 6.1. 
  
 Enligt artikel 18.7 ska medlemsstaterna säkerställa att kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse ger det råd- givande uppdraget åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som rör tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster som är nödvändiga för utförandet av det berörda rådgivande uppdraget. 
  
 Rådgivande uppdrag ska enligt artikel 18.8 genomföras i enlighet med tillämplig nationell rätt i den medlemsstat där de äger rum med respekt för den medlemsstatens ansvar för den nationella säkerheten och skyddet av sina säkerhetsintressen. 
  
 Utredningen konstaterar att artikeln i stor utsträckning reglerar kommissionens förfaranden. Dock finns vissa artiklar som utred- ningen bör analysera och överväga om det finns behov av reglering i lagen eller förordningen om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare. 
  
 169 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningen föreslår inledningsvis att det införs en bestämmelse i lagen som anger att syftet med ett rådgivande uppdrag är att be- döma de åtgärder som vidtagits av den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse för att uppfylla skyldigheterna enligt  
 4–6 
  kap. i den föreslagna lagen. 
  
 Begäran om och samtycke till rådgivande uppdrag 
  
 Kommissionen ska enligt artikel 18.1 på begäran av en medlemsstat som har identifierat en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse anordna ett rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren har infört för att uppfylla sina skyldigheter enligt kapitel III i  
 CER-direktivet. 
  
 Behovet av ett rådgivande uppdrag bedöms lämpligen av den kritiska verksamhetsutövaren eller dess tillsynsmyndighet. Det är dessa som bäst har kunskap om den kritiska infrastrukturen och vilka åtgärder som det finns behov av att få stöd att bedöma. 
  
 Utredningens bedömning är att det är den myndighet som under- rättar kommissionen om identiteten på dessa kritiska verksamhets- utövare, dvs. MSB, som ska kunna begära att kommissionen anord- nar ett rådgivande uppdrag. En sådan begäran ska ha initierats av den kritiska verksamhetsutövaren eller dennas tillsynsmyndighet. 
  
 Av artikel 18.2 framgår att i de fall kommissionen eller en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten till- handahålls begär ett rådgivande uppdrag kan ett sådant uppdrag anordnas av kommissionen under förutsättning att den medlemsstat som har identifierat en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse samtyckt till detta. 
  
 Även i detta fall är det den kritiska verksamhetsutövaren eller dess tillsynsmyndighet som kan bedöma behovet och om det är lämpligt att kommissionen anordnar ett rådgivande uppdrag. Det kan beroende på pågående tillsyn eller liknande vara lämpligt att ett rådgivande uppdrag genomförs vid en annan tidpunkt. 
  
 Utredningens bedömning är att sådant samtycke ska lämnas av MSB. MSB ska samråda med den kritiska verksamhetsutövaren och dennas tillsynsmyndighet innan samtycke lämnas. 
  
 170 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Skyldighet att tillhandahålla information till kommissionen 
  
 I artikel 18.3 anges att på motiverad begäran från kommissionen eller från en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls, ska den medlemsstat som har identifierat en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse som en kritisk verksamhetsutövare enligt artikel 6.1 tillhandahålla kommis- sionen följande: 
  
 a)Relevanta delar av riskbedömningen av kritiska verksamhetsutövare. 
  
 b)En förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 13. 
  
 c)Tillsyns- eller efterlevnadskontrollåtgärder, inbegripet bedöm- ningar av efterlevnad eller utfärdade förelägganden, som dess be- höriga myndighet har vidtagit enligt artiklarna 21 och 22 med avseende på den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 Mot bakgrund av utredningens bedömning och förslag att MSB ska underrätta kommissionen om de kritiska verksamhetsutövare som tillhandahåller samhällsviktiga till eller i minst sex medlemsstater, vilka samhällsviktiga tjänster som tillhandahålls samt till eller i vilka medlemsstater den kritiska verksamhetsutövaren tillhandahåller sådana tjänster är det utredningens bedömning att det även bör vara MSB som ansvarar för att tillhandahålla kommissionen begärda upp- gifter samt bedömer om den begäran som inkommit är motiverad. 
  
 För att MSB ska få del av dessa uppgifter bör det enligt utred- ningens bedömning införas en bestämmelse i lagen om att en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse på begäran av MSB ska tillhandahålla den information som ska tillhandahållas kommissionen, dvs. riskbedömning enligt 4 kap. 1 § lagen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare och en förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits enligt 4 kap. 2 § samma lag. Skyldig- heten att tillhandahålla informationen skulle kunna inträffa innan den tiomånadersfrist som anges i 2 kap. 1 § har löpt ut. Om detta skulle inträffa bör MSB enligt utredningens bedömning avvakta med sin begäran, eftersom någon skyldighet att vidta åtgärder ännu inte har inträtt. När det gäller punkten c) konstaterar utredningen att detta är uppgifter som tillsynsmyndigheten har. Det bör därför införas en bestämmelse i förordningen om att tillsynsmyndigheten på begäran 
  
 171 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 av MSB ska tillhandahålla uppgifter om de tillsynsåtgärder, inbe- gripet bedömningar av efterlevnad eller beslut om förelägganden och sanktioner enligt 7 och 8 kap. som tillsynsmyndigheten vidtagit av- seende kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Genomförande av rådgivande uppdrag 
  
 Enligt artikel 18.7 ska medlemsstaterna säkerhetsställa att kritiska verk- samhetsutövare av särskild europeisk betydelse ger det rådgivande uppdraget åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som rör erbjudandet av deras samhällsviktiga tjänster som är nödvändiga för utförandet av det berörda rådgivande uppdraget. 
  
 Utredningens bedömning är att ett rådgivande uppdrag som rör en kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse lämp- ligast sker inom ramen för en tillsyn. Det betyder att den tillsyns- myndighet som har identifierat den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse ska inleda en tillsyn när MSB har samtyckt till det rådgivande uppdraget enligt 16 § förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska därför även utöva tillsyn för att genom- föra ett rådgivande uppdrag. Detta ska framgå av lagen. Därmed blir också bestämmelserna i lagen om tillsynsmyndighetens undersök- ningsbefogenheter tillämpliga. Av detta följer att det är tillsyns- myndigheten som bedömer vilken åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som rör den kritiska verksamhetsutövarens erbjudande av den samhällsviktiga tjänsten som är nödvändiga för utförandet det rådgivande uppdraget. Det innebär också att det inte behöver införas någon skyldighet för den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse att medverka i det rådgivande uppdraget. 
  
 Den information som ska tillhandahållas enligt ovan kan inne- hålla uppgifter som är sekretessbelagda och i vissa fall även säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter. Utredningen har i kapitel 5 när det gäller säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och tillträde eller åtkomst till säkerhetskänslig verksamhet bedömt att uppgiftsskyl- digheten i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare inte gäller uppgifter som är säkerhetsskyddsklassificerade. Vidare omfattas inte tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter sådana områden, lokaler eller andra utrymmen som omfattas av 
  
 172 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 säkerhetsskydd. Som en följd ska ett rådgivande uppdrag inte få ut- föras inom en verksamhet som är säkerhetskänslig. Detta ligger också helt i linje med artikel 18.8 som anger att det rådgivande upp- draget ska genomföras med respekt för den medlemsstatens ansvar för den nationella säkerheten och skyddet av sina säkerhetsintressen. 
  
 När det gäller uppgifter som är sekretessbelagda hänvisas till kapitel 13. 
  
 Analys av det rådgivande uppdragets rapport 
  
 När det gäller analys av de slutsatser som det rådgivande uppdraget rapporterat till kommissionen enligt artikel 18.4 andra stycket är utredningens bedömning att detta lämpligtvis görs av tillsynsmyn- digheten. Detta bör framgå av bestämmelserna i förordningen om tillsynsmyndighetens uppgifter. 
  
 Även när det gäller medlemsstaternas skyldighet i artikel 18.4 fjärde stycket att säkerställa att den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse beaktar kommissionens yttrande bör det ingå i tillsynsmyndighetens uppdrag. Detta behöver inte regleras särskilt. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska lämna uppgifter till MSB om vilka åt- gärder den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk bety- delse har vidtagit enligt kommissionens yttrande enligt artikel 18.4 tredje stycket i  
 CER-direktivet. 
  Skyldigheten att lämna information till kommissionen och de medlemsstater till eller i vilka den sam- hällsviktiga tjänsten tillhandahålls om vilka åtgärder som vidtagits i enlighet med yttrandet ska enligt utredningen ombesörjas av MSB. Detta bör framgå av förordningen. 
  
 Experter i det rådgivande uppdraget och säkerhetsgodkännande 
  
 Enligt artikel 18.5 ska varje rådgivande uppdrag bestå av experter från den medlemsstat där den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse är belägen, experter från de medlems- stater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls och företrädare för kommissionen. Dessa medlemsstater får föreslå kandidater för att delta i ett rådgivande uppdrag. Kommissionen ska, efter samråd med den medlemsstat som har identifierat en kritisk 
  
 173 
  
 Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 SOU 2024:64 
  
 verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse som en kritisk verksamhetsutövare enligt artikel 6.1, välja ut och utnämna med- lemmarna i varje rådgivande uppdrag i enlighet med deras yrkes- mässiga kapacitet och, när så är möjligt, säkerställa en geografiskt balanserad representation från alla dessa medlemsstater. Medlemmarna i det rådgivande uppdraget ska när så krävs ha ett giltigt och lämpligt säkerhetsgodkännande. Kommissionen ska täcka kostnaderna i samband med deltagandet i rådgivande uppdrag. 
  
 I  
 CER-direktivet 
  beskrivs inte närmare vad ett säkerhetsgod- kännande avser eller vem som ska lämna ett sådant godkännande. Utredningen har tolkat kravet som att det ska ställas samma krav avseende bakgrundskontroll på deltagarna i ett rådgivande uppdrag som det ställs på de personer som har tillträde till den kritiska verk- samhetsutövarens samhällsviktiga tjänst, se avsnitt 9.4. 
  
 Mot bakgrund av Thomas uppdrag som samordnande roll mellan tillsynsmyndigheterna och deltagare i gruppen för kritiska verksam- hetsutövares motståndskraft bedömer utredningen att det är MSB som ska föreslå experter till det rådgivande uppdraget samt utfärda säkerhetsgodkännande av de experter som ska delta i det rådgivande uppdraget. Utredningen ser också att det är lämpligt att i vart fall en expert kommer från berörd tillsynsmyndighet. 
  
 174 
  
 8Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 8.1Skyldighet att genomföra riskbedömning 
  
 Utredningens förslag: En verksamhetsutövare ska göra en risk- bedömning senast nio månader efter att den har fått del av beslutet om att den har identifierats som en kritisk verksamhets- utövare. 
  
 Riskbedömningen ska innehålla en redogörelse för alla rele- vanta risker som skulle kunna leda till en incident. 
  
 Riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om riskbedömning. 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten får inom sitt tillsynsområde meddela föreskrifter om riskbedömning. Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 För sektorn offentlig förvaltning får Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap meddela föreskrifter om riskbedöm- ning. 
  
 Av artikel 12.1 framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska verksamhetsutövare gör en riskbedömning inom nio månader från mottagandet av den underrättelse som ska ske enligt artikel 6.3 (se avsnitt 6.5). Verksamhetsutövaren ska sedan göra en ny riskbedöm- ning när det är nödvändigt och minst vart fjärde år. Det framgår av skäl 28 att verksamhetsutövarna bör göra riskbedömningar när det 
  
 175 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 är nödvändigt med hänsyn till deras specifika omständigheter och utvecklingen av riskerna, och under alla omständigheter vart fjärde år. Detta innebär enligt utredningen att riskbedömningen ska upp- dateras vid behov men minst vart fjärde år. Det har framförts till utredningen av bland annat Säkerhetspolisen att riskbedömningen bör uppdateras åtminstone vartannat år. Detta är den tidsfrist som gäller för den säkerhetskyddsanalys som en verksamhetsutövare ska göra enligt 2 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen. En verksamhetsutövares arbete med uppdateringen av riskbedömningen skulle då kunna ske samordnat och i samklang med uppdateringen av säkerhetsskydds- analysen, för de som även bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Ut- redningen instämmer i att det kan finnas synergier mellan säkerhet- skyddsanalysen och riskbedömningen. Tidsgränsen på fyra år är dock en bortre gräns och bestämmelsen anger att riskbedömningen ska uppdateras vid behov. För de verksamhetsutövare som även be- driver säkerhetskänslig verksamhet kan en ny säkerhetsskyddsanalys utgöra ett sådant behov som innebär att riskbedömningen behöver uppdateras. 
  
 Riskbedömning definieras i artikel 2.7 som den övergripande processen för att fastställa arten och omfattningen av en risk genom att identifiera och analysera potentiella relevanta hot, sårbarheter och faror som skulle kunna leda till en incident och genom att ut- värdera den potentiella förlusten eller störningen i samband med till- handahållandet av en samhällsviktig tjänst till följd av den incidenten. 
  
 Artikel 12.1 anger att verksamhetsutövarna ska ta hänsyn till medlemsstaternas riskbedömningar (se avsnitt 6.1) och andra rele- vanta informationskällor, för att bedöma alla relevanta risker som kan störa tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster. 
  
 Av artikel 12.2 framgår vad en riskbedömning ska innehålla, nämligen en redogörelse för alla relevanta risker som skulle kunna leda till en incident. Detta inkluderar risker för naturolyckor och risker orsakade av människan. Artikeln nämner särskilt risker av sektors- övergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot samt andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott. En riskbedömning ska vidare beakta om andra sektorer som omfattas av direktivet är beroende av den sam- hällsviktiga tjänst som erbjuds av den kritiska verksamhetsutövaren och om den kritiska verksamhetsutövaren är beroende av samhälls- 
  
 176 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 viktiga tjänster från dessa andra sektorer. Detta gäller även om dessa tjänster levereras från angränsande medlemsstater eller tredjeländer. 
  
 Slutligen anges i artikelns sista stycke att om en kritisk verksam- hetsutövare har gjort andra riskbedömningar enligt andra rättsakter får den använda dessa för att uppfylla kraven enligt artikeln. Tillsyns- myndigheten får slå fast att en sådan befintlig riskbedömning helt eller delvis uppfyller skyldigheterna enligt artikeln. Detta behöver enligt utredningen inte regleras särskilt då det får anses ligga i tillsyns- myndighetens uppdrag att bedriva tillsyn att bedöma om en verk- samhetsutövare har uppfyllt kraven på riskbedömning eller inte. När det gäller sektorn offentlig förvaltning så bör länsstyrelserna samverka med MSB vid en sådan bedömning eftersom MSB är föreskrivande myndighet. Inte heller detta behöver regleras särskilt eftersom det får anses följa av myndigheternas skyldighet att samverka enligt 8 § förvaltningslagen (2017:900). 
  
 Utredningen föreslår att kritiska verksamhetsutövares skyldighet att göra en riskbedömning regleras övergripande i lagen och att närmare föreskrifter om hur en riskbedömning ska göras och vad den ska innehålla bör meddelas i myndighetsföreskrifter. Ett bemyn- digande ska därför föras in i den nya lagen. 
  
 Utredningen bedömer att dessa föreskrifter bör meddelas av till- synsmyndigheten. Det ger en möjlighet att beakta eventuella sektors- specifika risker eller informationskällor samt ta hänsyn till krav som finns enligt andra regleringar som träffar sektorn. Innan tillsyns- myndigheterna meddelar föreskrifter ska MSB ges tillfälle att yttra sig. För att hålla ihop bemyndigandet för sektorn offentlig förvalt- ning bör det vara MSB som meddelar eventuella föreskrifter om risk- bedömning för den sektorn. 
  
 8.2Åtgärder för motståndskraft 
  
 Utredningens förslag: Kritiska verksamhetsutövare ska vidta tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska utgå från ett all- riskperspektiv och vara proportionella i förhållande till risken. De ska vidtas på grundval av verksamhetsutövarens riskbedömning samt annan relevant information och inkludera åtgärder som är nödvändiga för att 
  
 177 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 1.förhindra incidenter från att uppstå, 
  
 2.reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, 
  
 3.återhämta sig från incidenter 
  
 4.säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av lokaler och kritisk infrastruktur 
  
 5.säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, och 
  
 6.öka kunskapen om åtgärderna för motståndskraft hos berörd personal. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska upprätta och tillämpa en plan för motståndskraft eller ett eller flera likvärdiga dokument som beskriver de åtgärder som vidtagits eller ska vidtas enligt första stycket. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska utse en samverkansansvarig som utgör kontaktpunkt för berörda myndigheter. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft. 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten får inom sitt tillsynsområde meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 För sektorn offentlig förvaltning får Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft. 
  
 Ett rådgivande uppdrag som anordnas för en kritisk verksam- hetsutövare som inte är av särskild europeisk betydelse får anordnas endast om verksamhetsutövaren har lämnat samtycke. 
  
 Enligt artikel 13.1 ska medlemsstaterna säkerställa att kritiska verk- samhetsutövare vidtar lämpliga och proportionella tekniska, säker- hetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin mot- ståndskraft. Av skäl 29 framgår att åtgärderna ska vara proportionella i förhållande till de risker verksamhetsutövaren ställs inför. Verk- samhetsutövaren ska vid val av åtgärder ta hänsyn till medlems- staternas riskbedömning samt resultatet av sin egen riskbedömning. 
  
 178 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 Åtgärderna ska enligt artikeln inkludera åtgärder som är nöd- vändiga för att 
  
 1.förhindra incidenter från att uppstå, med vederbörlig hänsyn till åtgärder för katastrofriskreducering och klimatanpassning, 
  
 2.säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av lokaler och kritisk infrastruktur, med vederbörlig hänsyn till exempelvis stängsel, barriärer, verktyg och rutiner för övervakning av om- rådesgränser, detektionsutrustning och åtkomstkontroller, 
  
 3.reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, med vederbörlig hänsyn till genomförandet av risk- och kris- hanteringsförfaranden och protokoll samt varningsrutiner, 
  
 4.återhämta sig från incidenter, med vederbörlig hänsyn till åtgärder för driftskontinuitet och identifiering av alternativa försörjnings- kedjor, för att återuppta tillhandahållandet av den samhällsviktiga tjänsten, 
  
 5.säkerställa ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, med vederbörlig hänsyn till åtgärder såsom fastställande av kategorier av personal som utför kritiska funktioner, fastställande av åt- komsträttigheter till lokaler, kritisk infrastruktur och känslig information, inrättande av förfaranden för bakgrundskontroller i enlighet med artikel 14 och fastställande av de kategorier av per- soner som måste genomgå sådana bakgrundskontroller samt fast- ställande av lämpliga utbildningskrav och kvalifikationer, 
  
 6.öka medvetenheten om åtgärderna i  
 1–5 
  hos berörd personal, med vederbörlig hänsyn till utbildningskurser, informationsmaterial och övningar. 
  
 Vid tillämpningen av punkten 5 ska kritiska verksamhetsutövare beakta externa tjänsteleverantörers personal vid fastställandet av kategorier av personal som utför kritiska funktioner. 
  
 Artikeln innehåller ett flertal exempel på vad som avses med de åtgärder som beskrivs i punkterna ovan. I åtgärderna ingår exempel- vis fysisk säkerhet och kontinuitetshantering. Fysisk säkerhet byggs upp genom en kombination av personal, rutiner, byggnadsteknik och säkerhetsteknik som tillsammans skapar en förmåga att upp- täcka, försvåra och hantera säkerhetshotande händelser. Att åter- 
  
 179 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 hämta sig från incidenter innefattar driftskontinuitet eller kontinui- tetshantering som handlar om att upprätthålla verksamheten på en tolerabel nivå vid en störning. Utredningen anser inte att alla dessa exempel ska återges i lagtext utan föreslår att åtgärderna regleras övergripande i lag och att närmare preciseringar av åtgärderna bör framgå av myndighetsföreskrifter. När det gäller bakgrundkontroller som är en del av att säkerställa ändamålsenlig hantering av personal- säkerhet så återkommer utredningen till detta i kapitel 9. Av skäl 29 framgår att åtgärderna ska vara lämpliga i förhållande till de risker verksamhetsutövaren ställs inför. Utredningen anser att detta inte behöver återges i lagtext eftersom det anges att åtgärderna ska vara proportionella i förhållande till risken. Att åtgärderna ska utgå ifrån ett allriskperspektiv följer av att riskbedömningen ska ta hänsyn till alla relevanta risker. Det har framförts till utredningen att det bör anges i lagen att verksamhetsutövarna ska bedriva ett systematiskt säkerhetsarbete. Utredningen menar att detta redan följer av de före- slagna bestämmelserna om krav på riskbedömning, att vidta åtgärder för motståndskraft och upprätta en plan för motståndskraft. 
  
 Vidare ska medlemsstaterna enligt artikel 13.2 säkerställa att kritiska verksamhetsutövare har och tillämpar en plan för motstånds- kraft eller ett eller flera likvärdiga dokument som beskriver de åtgärder som vidtagits för att säkerställa verksamhetsutövarens motstånds- kraft. Med ett eller flera likvärdiga dokument avses om kritiska verk- samhetsutövare har upprättat dokument eller vidtagit åtgärder i enlighet med skyldigheter i andra rättsakter. Dessa kan då användas för att uppfylla kraven enligt  
 CER-direktivet. 
  Det är upp till till- synsmyndigheten att bedöma om dessa dokument och åtgärder uppfyller skyldigheterna. Närmare föreskrifter om hur en plan för motståndskraft ska göras och vad den ska innehålla bör meddelas i myndighetsföreskrifter. 
  
 Utredningen föreslog i delbetänkandet att föreskrifter om risk- hanteringsåtgärder och utbildning får meddelas av tillsynsmyndig- heterna.1 Som framgår i avsnitt 10.3 kommer det att vara samma tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn enligt NIS2- och  
 CER-direk- 
  tiven. Det bör enligt utredningen också vara samma myndigheter som utfärdar föreskrifter om riskhanteringsåtgärder enligt NIS2- direktivet och åtgärder och planer för motståndskraft enligt CER- direktivet. På så sätt uppnås en sammanhållen reglering för de verk- 
  
 1SOU 2024:18 s. 227 ff. 
  
 180 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 samhetsutövare som träffas av de på båda regelverken. För sektorn offentlig förvaltning innebär det att det även för  
 CER-direktivet 
  bör vara MSB som får besluta om föreskrifter för sektorn. Innan till- synsmyndigheterna meddelar föreskrifter ska MSB ges tillfälle att yttra sig. 
  
 MSB har framfört till utredningen att när det gäller de organisa- toriska åtgärderna så är dessa i mycket hög utsträckning reglerade i standarden ISO 22316 och generellt tillämpbara i samtliga sektorer. För att minska fragmentering rörande hur en organisation arbetar med kontinuitetshantering med mera rekommenderar MSB därför en samlad föreskriftsrätt för de organisatoriska åtgärderna. Utred- ningen anser att fördelarna av en sammanhållen reglering för NIS2- och  
 CER-direktiven 
  väger tyngre samt att föreskriftsrätten för de olika åtgärderna inte bör separeras. Den standard MSB hänvisar till kan dock vara ett viktigt underlag när tillsynsmyndigheterna tar fram föreskrifter. 
  
 Enligt artikel 13.3 ska verksamhetsutövare utse en sambands- ansvarig eller motsvarande som kontaktpunkt med de berörda myn- digheterna. Det engelska uttrycket ”liaison officer” har i direktivet översatts till ”sambandsansvarig”. Skyldigheten innebär enligt utred- ningen att verksamhetsutövaren ska utse någon som är ansvarig för samverkan med berörda myndigheter. Att verksamhetsutövare ska utse en samverkansansvarig som kontaktpunkt för berörda myndig- heter beskriver därför bättre vad skyldigheten avser. Detta ska följa av den föreslagna lagen. Innebörden av bestämmelsen bör enligt utredningen förstås som att det är en funktion för samverkan med myndigheter som ska upprätthållas. Detta innebär att den kritiska verksamhetsutövaren kan välja mellan att peka ut en specifik individ eller en funktion för att fullgöra uppgiften. Oavsett vilket val verk- samhetsutövaren väljer ansvarar den dock för att upprätthålla konti- nuitet för samverkansfunktionen, så att den också kan fullgöras. 
  
 Artikel 13.4 anger att kommissionen ska, på begäran av den med- lemsstat som identifierat en kritisk verksamhetsutövare och med den kritiska verksamhetsutövarens samtycke, anordna rådgivande uppdrag i enlighet med vad som fastställs i artikel 18 (se avsnitt 7.3). Artikeln innebär att kommissionen ska anordna ett rådgivande upp- drag även för verksamhetsutövare som inte är av särskild europeisk betydelse om en medlemsstat begär det. En sådan begäran kräver dock verksamhetsutövarens samtycke. Det bör därför införas en 
  
 181 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 bestämmelse i förordningen som anger att ett rådgivande uppdrag som anordnas för en kritisk verksamhetsutövare som inte är av särskild europeisk betydelse får anordnas endast om verksamhets- utövaren har lämnat samtycke. I övrigt bör förfarandet följa samma process som framgår av avsnitt 7.3. Det innebär att MSB får begära att kommissionen anordnar ett rådgivande uppdrag men att en sådan begäran ska ske på initiativ av den kritiska verksamhetsutövaren eller dennas tillsynsmyndighet. 
  
 Av artikel 13.5 framgår att kommissionen ska anta  
 icke-bindande 
  riktlinjer för att fastställa de åtgärder som får vidtas enligt artikel 13.1. Slutligen anger artikel 13.6 att kommissionen ska anta genomförande- akter för att fastställa de nödvändiga tekniska och metodrelaterade specifikationerna för tillämpningen av åtgärderna i artikel 13.1. 
  
 Av artikel 16 framgår att medlemsstaterna ska, när det är använd- bart och utan att föreskriva eller gynna användningen av viss teknik, uppmuntra användningen av europeiska och internationellt erkända standarder och tekniska specifikationer som är relevanta för åtgärder för säkerhet och motståndskraft. Utredningen gjorde i delbetänkandet bedömningen att innebörden bör vara att medlemsstaterna inte kan uppställa krav om standarder och att det inte är möjligt att i lag föreskriva att standarder ska beaktas utan detta får uppmuntras på andra och frivilliga sätt.2 Utredningen finner ingen anledning att göra en annan bedömning när det gäller den nu aktuella artikeln. 
  
 Stöd till kritiska verksamhetsutövare 
  
 Enligt artikel 10.1 ska medlemsstaterna stödja kritiska verksamhets- utövare för att stärka deras motståndskraft. Stödet får innefatta utveckling av vägledningsmaterial och metoder, stöd till anordnande av övningar för att testa deras motståndskraft och tillhandahållande av rådgivning och utbildning för kritiska verksamhetsutövares personal. Utan att det påverkar tillämpningen av gällande regler för statligt stöd får medlemsstaterna också tillhandahålla ekonomiska resurser för kritiska verksamhetsutövare, om det är nödvändigt och av allmänt intresse. 
  
 MSB har redan i dag ett omfattade uppdrag när det handlar om att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera kriser. Till 
  
 2SOU 2024:18 s. 193. 
  
 182 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 exempel har myndigheten tagit fram en rad olika verktygslådor för att arbeta med att öka motståndskraften i samhällsviktig verksamhet. Stöden i verktygslådorna bygger på internationella standarder och andra vedertagna vägledningar. MSB bör därför få ett uppdrag av regeringen att tillsammans med tillsynsmyndigheterna se över om och hur dessa verktygslådor och annat befintligt stöd behöver anpassas och kompletteras för att kunna användas av kritiska verksamhets- utövare enligt  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningen föreslår också att regeringen ger Försvarshögskolan ett uppdrag att ta fram och tillhandahålla en utbildning för de som ansvarar för säkerheten hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Av artikel 10.2 framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att deras myndigheter utbyter information och god praxis med kritiska verksamhetsutövare i sektorerna. Medlemsstaterna ska också under- lätta frivillig informationsdelning mellan kritiska verksamhetsut- övare enligt artikel 10.3. MSB har redan i dag i uppdrag att verka för samordning mellan berörda samhällsaktörer för att förbygga och hantera kriser. Myndigheten har också en rad olika samverkans- forum och upparbetade kontakter med många aktörer som kommer att omfattas av den föreslagna regleringen. Även inom beredskaps- systemet sker i dag ett omfattande informationsutbyte. 
  
 Sammanfattningsvis bedömer utredningen att det inte behövs någon särskild reglering för att genomföra artikel 10 i  
 CER-direktivet. 
  
 8.3Incidentrapportering 
  
 Utredningens förslag: Kritiska verksamhetsutövare ska utan onödigt dröjsmål rapportera incidenter som medför eller kan med- föra en betydande störning i tillhandhållandet av samhällsviktiga tjänster. 
  
 En första rapport ska lämnas inom 24 timmar efter det att verk- samhetsutövaren fått kännedom om en incident. En detaljerad rapport ska lämnas senast en månad efter att den första rapporten lämnades. 
  
 Rapporteringen ska göras till den myndighet som regeringen bestämmer. 
  
 183 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om incidentrapporteringen. 
  
 Utredningens bedömning: Incidentrapportering ska göras till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ge den kritiska verksamhetsutövaren eventuell information som skulle kunna hjälpa den kritiska verksamhetsutövaren att reagera ända- målsenligt på incidenten. 
  
 Vid bedömningen om en incident medför en betydande stör- ning ska särskilt följande beaktas: 
  
 1.Antal och andel användare som berörs av störningen. 
  
 2.Störningens varaktighet. 
  
 3.Det geografiska område som påverkas av störningen och om området är geografiskt isolerat. 
  
 En incidentrapport ska innehålla information som är nödvändig för att förstå incidentens art, orsak och möjliga konsekvenser. 
  
 Om en incident har eller kan ha betydande påverkan på konti- nuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anmäla incidenten till kommissionen. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska informera gemensamma kontaktpunkter i andra medlemsstater om en inci- dent har eller kan ha betydande påverkan på kritiska verksamhets- utövare och kontinuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i den medlemsstaten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska tillgänglig- göra informationen i incidentrapporter utan dröjsmål för tillsyns- myndigheten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får i samband med en incident informera allmänheten. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om inci- dentrapporteringen. Tillsynsmyndigheterna ska ges tillfälle att yttra sig. 
  
 184 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 Av artikel 15.1 framgår att kritiska verksamhetsutövare utan onödigt dröjsmål ska rapportera incidenter som medför eller kan medföra en betydande störning i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. En incident definieras i artikel 2 som varje händelse som kan medföra en betydande störning, eller som medför en störning, av tillhanda- hållandet av en samhällsviktig tjänst. Inledningsvis kan det noteras att kravet inte bara gäller när det inträffat en betydande störning i tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst utan även när en inci- dent kan medföra en sådan störning. Det behöver alltså inte ha skett en störning i tillhandahållandet av tjänsten utan det är tillräckligt att en sådan kan uppstå. Dock så krävs att incidenten potentiellt kan med- föra en störning i den samhällsviktiga tjänsten, dvs. det måste finnas viss sannolikhet för att en störning kan inträffa. 
  
 Verksamhetsutövaren ska rapportera incidenter utan dröjsmål vilket innebär att en första anmälan ska, om det inte är operativt omöjligt, lämnas inom 24 timmar efter det att verksamhetsutövaren fått kännedom om en incident. En detaljerad rapport ska sedan lämnas senast en månad därefter. Det framgår av skäl 33 att kravet på att lämna en första anmälan inte ska avleda den kritiska verksam- hetsutövarens resurser från verksamhet som rör incidenthantering. Det framgår också att en sådan första anmälan endast bör innehålla den information som är absolut nödvändig för att göra myndigheten medveten om incidenten och för att den kritiska verksamhetsut- övaren vid behov ska kunna söka hjälp. Utredningen föreslår att skyldigheten att rapportera incidenter regleras övergripande i lag och att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om incidentrapporteringen. Utredningen anser inte att det i lagen bör anges att verksamhetsutövaren kan avstå att rapportera inom 24 timmar om det är operativt omöjligt. En sådan reglering skulle innebära tolkningssvårigheter gällande när rapportering behöver ske inom 24 timmar och inte, samt riskera att sätta tidskravet ur spel. I stället bör den första rapporten kunna anpassas så att den bara behöver innehålla sådan mängd information som innebär att en rapportering inte inverkar negativt på verksam- hetsutövarens arbete med att hantera incidenten. Det finns ett värde i att en incident rapporteras så fort som möjligt även om verksam- hetsutövaren inte kan lämna fullständig information. Detta ger mottagande myndighet möjlighet att agera och att erbjuda stöd. Utredningen noterar att begreppet ”incident notification” i CER- 
  
 185 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 direktivet översatts till incidentanmälan. Utredningen föreslår att det mer vedertagna begreppet incidentrapportering används i den svenska regleringen. 
  
 Nedan följer bestämmelser i  
 CER-direktivet 
  som utredningen bedömer ska regleras i förordning. 
  
 För att fastställa om störningen är betydande ska enligt CER- direktivet i synnerhet följande parametrar tas i beaktande: 
  
 a)Antal och andel av användare som berörs av störningen. 
  
 b)Störningens varaktighet. 
  
 c)Det geografiska område som påverkas av störningen, med beaktande av om området är geografiskt isolerat. 
  
 Av artikel 15.1 sista stycket framgår att om en incident har eller kan ha betydande påverkan på kontinuiteten i tillhandahållandet av sam- hällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater ska incidenten anmälas till kommissionen. 
  
 Vad en incidentanmälan ska innehålla framgår av artikel 15.2. Den ska omfatta all tillgänglig information som är nödvändig för att myn- digheten ska kunna förstå incidentens art, orsak och möjliga konse- kvenser. Detta inkluderar information som krävs för att fastställa incidentens eventuella gränsöverskridande verkningar. 
  
 Enligt artikel 15.3 ska den myndighet som tar emot en incident- anmälan via den gemensamma kontaktpunkten informera gemen- samma kontaktpunkter i andra medlemsstater som påverkas av incidenten. När den gemensamma kontaktpunkten skickar sådan infor- mation ska den behandla informationen på ett sätt som respekterar dess konfidentialitet och skyddar den berörda verksamhetsut- övarens säkerhet och kommersiella intressen. 
  
 Av 15.4 framgår att behörig myndighet så snart som möjligt efter en incidentanmälan ska ge den kritiska verksamhetsutövaren relevant uppföljningsinformation, inklusive information som skulle kunna hjälpa den kritiska verksamhetsutövaren att reagera ändamålsenligt på incidenten. Slutligen ska medlemsstaten informera allmänheten om incidenten om de anser att det ligger i allmänhetens intresse. 
  
 186 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 Vem ska verksamhetsutövaren rapportera till? 
  
 Enligt utredningens delbetänkande3 är det MSB i egenskap av  
 CSIRT-enhet 
  som ska ta emot incidentrapporter och erbjuda stöd när det gäller verksamhetsutövare som omfattas av  
 NIS2-direktivet. 
  
 I 
 CER-direktivet 
  finns ingen funktion som motsvarar  
 CSIRT-en- 
  heten och frågan är därför till vilken myndighet som verksamhets- utövaren ska rapportera incidenter till. 
  
 De alternativ som enligt utredningen bör övervägas är om rap- porteringen ska ske till tillsynsmyndigheten eller till MSB. En fördel om rapporteringen görs till MSB är att rapporteringen enligt de båda direktiven hålls samman. Detta underlättar för verksamhetsutövare som träffas av de båda regelverken i och med att de inte behöver incidentrapportera till olika myndigheter. Det innebär också att MSB har möjlighet att nyttja det digitala rapporteringsverktyg som myndigheten redan tagit fram för rapportering av incidenter enligt  
 NIS-direktivet. 
  Alternativet är annars att samtliga tillsynsmyndig- heter behöver ta fram egna lösningar för incidentrapportering, vilket får antas vara ineffektivt. En ytterligare fördel är att MSB med en sådan ordning får en överblick över rapporteringen i samtliga sek- torer både enligt  
 CER-direktivet 
  och  
 NIS2-direktivet. 
  I Thomas upp- drag ingår operativ hantering av samhällsstörningar vid olyckor, kriser och krig. Incidentrapporter enligt  
 CER-direktivet 
  kan bli en viktig informationsskälla i detta arbete. Utredningen föreslår därför att det ska vara MSB som tar emot incidentrapporter enligt CER- direktivet. Därmed ska det även vara MSB som ska ge den kritiska verksamhetsutövaren eventuell information som skulle kunna hjälpa den kritiska verksamhetsutövaren att reagera ändamålsenligt på inci- denten. I samband med detta kan det finnas behov av att samverka med tillsynsmyndigheten för den aktuella sektorn. Detta bedömer utredningen inte behöver regleras särskilt utan följer av 8 § förvalt- ningslagen (2017:900) och 6 § myndighetsförordningen (2007:515). 
  
 Utredningen föreslår också att MSB får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om incidentrapporteringen. Innan föreskrifterna meddelas ska MSB ge tillsynsmyndigheterna till- fälle att yttra sig. 
  
 Ett av Thomas uppdrag är att samordna samhällets gemensamma krishanteringsarbete. I det uppdraget ingår bland annat att samordna 
  
 3SOU 2024:18. 
  
 187 
  
 Riskbedömning, åtgärder för motståndskraft och incidentrapportering 
  
 SOU 2024:64 
  
 de olika aktörernas kommunikation och samlade information till all- mänheten. Detta görs bland annat via webbplatsen Krisinforma- tion.se. MSB har därmed redan ett uppdrag att vid behov informera allmänheten om störningar. Av tydlighetsskäl så bör det ändå anges i förordningen att MSB kan komma att informera allmänheten i sam- band med att en incident rapporteras. 
  
 Incidentrapporteringen är även ett viktigt underlag för tillsyns- myndigheterna som övervakar tillämpningen av den nya lagen. MSB ska därför tillgängliggöra informationen i incidentrapporterna för den tillsynsmyndighet som ansvar för tillsyn i den sektor som inci- dentrapporten avser, på samma sätt som utredningen föreslog i delbetänkandet när det gäller  
 NIS2-direktivet. 
  
 MSB bör även ansvara för att anmäla incidenter till kommissionen och gemensamma kontaktpunkter i andra medlemsstater enligt artikeln. 
  
 188 
  
 9 Bakgrundskontroll 
  
 9.1Inledning 
  
 I detta kapitel analyseras  
 CER-direktivets 
  krav på bakgrundskontroll och hur införandet av kraven bör genomföras. Vidare analyseras kravet på säkerhetsgodkännande i artikel 18 och 19. 
  
 I artikel 14 i direktivet finns krav på bakgrundskontroller av per- soner som på olika sätt deltar i en kritisk verksamhetsutövares verk- samhet. Artikeln anger att medlemsstaterna ska ange de villkor enligt vilka en verksamhetsutövare får ansöka om bakgrundskontroller av personer som innehar känsliga roller och som har tillgång till verk- samhetsutövarens lokaler eller informationssystem eller övervägs för anställning i sådana roller och befattningar. Behovet av sådana kon- troller ska styras av bland annat den riskbedömning som ska genom- föras av verksamhetsutövare i syfte att uppnå en relevant motstånds- kraft. Bakgrundskontrollerna ska minst innefatta en identitetskontroll och relevanta uppgifter ur kriminalregistret. Riskbedömningens inne- håll och syfte har behandlats i kapitel 8. Av artikel 14 följer vidare bestämmelser som tar sikte på förfarandet för bakgrundskontroller. Av artikel 13.1 i  
 CER-direktivet 
  följer bland annat en skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att kritiska verksamhetsutövare vid- tar tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft, inbegripet åtgärder som avser personal- säkerhet, förfarande för bakgrundskontroller samt fastställande av de kategorier av personer som måste genomgå sådana bakgrunds- kontroller. Vid fastställandet av kategorier av personer som ska genomgå bakgrundskontroll ska även externa tjänsteleverantörers personal beaktas. Av artikel 13.1 e framgår att verksamhetsutövarna ska säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerheten för personal som utför kritiska funktioner, kritisk infrastruktur och känslig information. Bakgrundskontrollen har således betydelse för 
  
 189 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 åtkomsträttigheter avseende såväl fysiska lokaler och anläggningar som informationssystem. Syftet med en bakgrundskontroll är enligt artikel 14 att utvärdera en potentiell säkerhetsrisk för en kritisk verk- samhetsutövare. Skälen till en bakgrundskontroll (skäl 32) är att an- ställda och uppdragstagare kan missbruka sina åtkomsträttigheter för skadliga ändamål och att det enligt direktivet är ett växande pro- blem. En bakgrundskontroll ska därför vara möjlig att genomföra inför anställning i känsliga befattningar eller för personer som på annat sätt kan få tillgång till den kritiska verksamhetsutövarens loka- ler eller anläggningar samt informations- eller kontrollsystem. En förutsättning är att befattningen eller deltagandet har betydelse för verksamhetens motståndskraft eller säkerhet. Enligt artikel 18.5 ska medlemmarna i det rådgivande uppdraget, när så krävs, ha ett giltigt och lämpligt säkerhetsgodkännande. I artikel 19.2 anges bland annat att gruppen ska bestå av företrädare för medlemsstaterna och kom- missionen, vid behov med säkerhetsgodkännande. Utredningen ska enligt regeringens direktiv analysera hur direktivets krav på bak- grundskontroller ska genomföras i svensk rätt. 
  
 9.2Rättsliga utgångspunkter 
  
 9.2.1Ett system för bakgrundskontroller måste vara förenlig med regeringsformen och Europakonventionen 
  
 Av 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen (RF) följer att var och en är skyddad gentemot det allmänna mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär över- vakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. 
  
 Skyddet enligt 2 kap. 6 § RF är inte absolut utan får i vissa fall begränsas genom lag (se 2 kap. 20 § RF). Begränsningar får göras en- dast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får dessutom aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Även vissa andra villkor ska vara uppfyllda (2 kap. 21 § RF). För den som inte är svensk medborgare får särskilda begränsningar göras genom lag utan att de förutsättningar som anges i 2 kap. 21 § RF är upp- fyllda (2 kap. 25 § RF). 
  
 190 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Ett skydd mot integritetsintrång av olika slag följer även av Europa- konventionen, vilken gäller som lag i Sverige.1 I artikel 8.1 anges att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Inskränkningar i skyddet godtas bara om de har stöd i lag och om de i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till vissa uppräknade ändamål, däribland statens säkerhet, den allmänna säkerheten eller förebyggande av oordning eller brott. 
  
 Ett likartat skydd mot integritetsintrång följer av artikel 8 i Euro- peiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättighetsstadga). I artikeln anges att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Personuppgifterna ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim grund. Vidare ska var och en ha rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få dem rättade. I den mån stadgan om- fattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av Europa- konventionen ska de ha samma innebörd och räckvidd som i kon- ventionen. 
  
 Enligt artikel 10 i allmänna dataskyddförordningen2 får behand- ling av personuppgifter som rör fällande domar i brottmål med mera endast utföras under kontroll av myndighet eller då behandling är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt, där lämpliga skyddsåtgärder för de registrerades rättigheter och friheter fastställs. Ett fullständigt register över fällande domar i brottmål får endast föras under kontroll av en myndighet. Av 3 kap. 8 och 9 §§ lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s data- skyddsförordning följer att sådana personuppgifter som avses i arti- kel 10 i allmänna dataskyddsförordningen får behandlas av myndig- heter, och att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om i vilka fall andra än myndig- heter får behandla sådana uppgifter. 
  
 International Labour Organization (ILO), ett fackorgan under Förenta nationerna som utarbetar konventioner och rekommenda- tioner på arbetslivets område, meddelade år 1996 riktlinjer angående 
  
 1Lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. Enligt 2 kap. 19 § RF gäller vidare att lagar eller andra föreskrifter inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av konventionen. 
  
 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning). 
  
 191 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 skydd för anställdas personuppgifter (ILO Code on protection of workers’ personal data). Dessa riktlinjer är inte rättsligt bindande utan är avsedda som rekommendationer. Enligt dessa (avsnitt 6.1) ska per- sonuppgifter som huvudregel i första hand inhämtas från arbets- tagaren själv. Om uppgifterna hämtas in från utomstående ska arbets- tagaren informeras och i förväg uttryckligen samtycka till detta. Vidare sägs bland annat att arbetsgivaren inte bör samla in person- uppgifter om lagöverträdelser. Det ges dock undantag till denna rekommendation för det fall det är tillåtet enligt nationell lag och uppgifterna är relevanta för anställningen. En arbetstagare eller en arbetssökande ska dessutom i sådana fall vara skyldig att informera arbetsgivaren om domen. 
  
 Utredningen kan i denna del konstatera att det i svensk rätt finns ett starkt skydd för den personliga integriteten. Skyddet är dock inte absolut, och kan inskränkas genom lag. 
  
 9.2.2Befintliga system för bakgrundskontroll i svensk rätt 
  
 Lagen och förordningen om belastningsregister 
  
 Uppgifter om den som dömts till påföljd för brott finns i belastnings- registret. Registret är centralt för bakgrundskontroller eftersom det innehåller en stor andel av de uppgifter som normalt anses omfattas av bakgrundskontroller i flera författningar. Registret regleras i lagen (1998:620) om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Där finns bestämmelser om vilka uppgifter som registret ska innehålla och om när uppgifter ur detta ska eller får lämnas ut till såväl nationella som utländska myndigheter och andra organ. Regleringen skiljer sig åt beroende på om den begärande parten är en svensk myndighet  
 (6–8 
  §§), utländsk myndighet  
 (11–14 
  §§), enskild som begär utdrag avseende sig själv (9 §) eller enskild som begär uppgifter om annan enskild (9  
 a–10 
  §§). Polismyndigheten an- svarar för belastningsregistret och prövar om uppgifter ska lämnas ut från det (1 § och 15 §). Ändamålet med registret är framför allt, men inte enbart, att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i de brottsbekämpande myndigheternas och domstol- arnas verksamhet. I registret ska bland annat samtliga påföljder för brott, utvisning, förvandlingsstraff för böter, åtalsunderlåtelser samt kontakt- och tillträdesförbud föras in. Uppgifter om den som är 
  
 192 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 dömd i utlandet ska under vissa förutsättningar också föras in i be- lastningsregistret. 
  
 Skollagen 
  
 Av 2 kap. 31 § första stycket skollagen (2010:800) följer en skyldig- het för den som erbjuds anställning inom skolverksamhet att visa upp ett registerutdrag. Registerutdraget ska inhämtas från det register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. Utdraget ska visas upp för den som erbjuder anställningen, och får högst vara ett år gammalt. Den som inte visar upp ett sådant registerutdrag får inte anställas. 
  
 Av andra stycket i samma bestämmelse följer ett antal närliggande situationer där ett sådant registerutdrag ska visas upp, trots att det inte rör sig om ett sådant anställningsförhållande som avses i första stycket. Gemensamt för samtliga situationer i andra stycket är att de innebär att en individ, av andra skäl än anställning enligt första stycket, deltar i den verksamhet som ska skyddas. Av tredje stycket följer att ett sådant registerutdrag ska visas upp för den som beslutar om att anlita eller ta emot någon individ enligt andra stycket. Om detta inte skett får individen inte delta i verksamheten. 
  
 Enligt 2 kap. 32 § skollagen följer att dokumentationskrav (be- nämnd ”kontroll”) som träffar den verksamhet som beslutar om att anställa, anlita eller ta emot någon. Dokumentationskravet innebär att verksamheten är skyldig att anteckna att ett registerutdrag enligt 2 kap. 31 § samma lag har visats upp av en viss individ. Det anges uttryckligen att någon annan dokumentation om kontrollen inte får göras. 
  
 I 2 kap. 33 § skollagen anges ett undantag från skyldigheten att visa upp ett registerutdrag. Undantaget är tillämpligt då en individ erbjuds en förnyad anställning eller sådant deltagande som avses i 2 kap. 31 § andra stycket, inom ett år. Det anges inte i bestämmelsen från vilken tidpunkt ”inom ett år” ska beräknas. Ett sätt att tolka det på är att den tar sikte på datumet när den första anställningen ingicks. En annan tolkning är att tiden ska beräknas ett år från när utdraget från belastningsregistret utfärdades. Den förra tolkningen skulle inne- bära att ett utdrag som var giltigt vid första anställningstidpunkten, kan vara över ett år vid tidpunkten för den förnyade anställningen. 
  
 193 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 System som utformats på liknande sätt som skollagen 
  
 Utredningen har identifierat flera system för bakgrundskontroll vars huvuddrag påminner om det som redovisats avseende skollagen och som är av intresse. 
  
 Enligt lagen (2013:852) om registerkontroll av personer som ska arbeta med barn är en enskild på begäran skyldig att uppvisa ett ut- drag ur belastningsregistret vid vissa anställningar och liknande situa- tioner. Utdraget får vara högst ett år gammalt. Arbetsgivaren får, likt skollagen, inte dokumentera utdraget på något annat sätt än genom att anteckna att ett sådant utdrag har visats upp. 
  
 Av lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid vissa bo- enden som tar emot barn följer en skyldighet för den sökande att visa ett utdrag som både avser belastningsregistret och misstankeregist- ret (1 §). Detta gäller dock inte om verksamhetsutövaren själv in- hämtar motsvarande utdrag (1 § tredje stycket). Ett utdrag får vara högst max sex månader gammalt, och ska överlämnas till verksam- hetsutövaren för förvaring (1 § fjärde stycket). Den som erbjuds en ny anställning eller motsvarande inom sex månader behöver inte lämna nya registerutdrag (2 §). Registerutdrag (i original eller kopia) ska bevaras i minst två år från det att anställningen eller motsvarande påbörjades (3 §). Den enskilde har rätt att begära att få tillbaka ut- draget i original (3 §). 
  
 I lagen (2010:479) om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder finns liknande bestämmelser. Även enligt denna lag är det den som ska arbeta inom verksamheten som ska begära ut ett registerutdrag om sig själv och överlämna till arbetsgivaren (1 §). Enligt lagen får ett registerutdrag vara högst ett år gammalt (2 §), och på motsvarande sätt får arbetsgivaren underlåta att inhämta ett nytt utdrag vid återanställning inom ett år (3 §). Den enskilde har rätt att få tillbaka utdraget i original, men utdraget ska bevaras (i original eller kopia) hos verksamhetsutövaren i minst två år från det att anställningen eller motsvarande påbörjades (4 §). 
  
 Utredningen kan konstatera att skyddsintressena för de ovan- stående författningarna är skyddet för barnens bästa enligt artikel 3 i barnkonventionen och att skydda elever från övergrepp.3 Det rör sig således om skydd för individer. Dessa skyddsintressen skiljer sig 
  
 3FN:s konvention om barnets rättigheter samt lagen (2018:1197) om Förenta nationernas kon- vention om barnets rättigheter. Se vidare prop. 2020/21:152 s. 41 och 44. 
  
 194 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 markant mot vad som gäller för CER, där i stället en samhällsviktig tjänst och dess tillhandhållande ska skyddas. Utredningen bedömer att båda skyddsintressena är angelägna. Det finns därför inget hinder mot att samma system används även i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare, trots att skyddsföremålen skiljer sig åt. 
  
 Vidare noterar utredningen att samtliga av de ovanstående syste- men reglerar konsekvensen av att ett utdrag ur belastningsregistret inte visas upp (förbud mot anställning). Systemen synes dock inte reglera vad som händer om ett sådant utdrag visas upp, men där ut- draget visar att den sökande har dömts för sådan brottslighet som är aktuell i respektive fall. Detta leder till att det inte finns något hinder mot att anställa personer som har fällts för relevant brottslighet, vilket lämnar det upp till arbetsgivaren att bedöma brottslighetens relevans för den aktuella anställningen och vad det ska anses ha för påverkan.4 
  
 Säkerhetsskyddslagen 
  
 Säkerhetsskyddslagen (2018:585), SäkL, gäller bland annat för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för Sveriges säkerhet (1 kap. 1 § första stycket). Syftet med lagen i stort är att skydda Sveriges säkerhet. Den som genom en anställning eller på något annat sätt ska delta i säkerhetskänslig verksamhet ska säker- hetsprövas (3 kap. 1 §). Syftet med säkerhetsprövningen är att klar- lägga om en person kan antas vara lojalt mot de intressen som skyd- das av SäkL och i övrigt pålitlig från säkerhetssynpunkt (3 kap. 2 §). Säkerhetsprövningen ska göras innan deltagandet i den säkerhets- känsliga verksamheten påbörjas och följas upp under tiden som del- tagandet där pågår (3 kap. 3 §). Säkerhetsprövningen omfattar både grundutredning och registerkontroller, samt i vissa fall även en sär- skild personutredning. Det krävs samtycke från den som ska säker- hetsprövas för att registerkontroll och särskild personutredning ska få genomföras (3 kap. 18 §). Ansökan om registerkontroll görs av den som beslutar om placering i säkerhetsklass (5 kap. 14 § säker- hetskyddsförordningen [2021:955], SäkF). För enskilda verksamhets- utövare är det tillsynsmyndigheten som beslutar om placering i säkerhetsklass och därmed ansöker om registerkontroll. Ansvaret för säkerhetsprövning och bedömningen görs av den som beslutar 
  
 4Se även prop. 2006/07:37 s. 22. 
  
 195 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 om anställningen eller deltagandet i den säkerhetskänsliga verksam- heten (3 kap. 4 §). Beslutet kan inte överklagas (8 kap. 4 §). 
  
 Registerkontrollerna omfattar både uppgifter ur lagen om belast- ningsregister och lagen (1992:621) om misstankeregister, samt vissa andra uppgifter (3 kap. 13 §). Sådana registerkontroller ska göras både inför och under deltagandet i den säkerhetskänsliga verksamheten (3 kap. 14 §). En uppgift som har kommit fram vid en registerkon- troll får lämnas ut för säkerhetsprövning endast om uppgiften i det enskilda fallet kan antas ha betydelse för prövningen (3 kap. 19 §). Registerkontrolldelegationen vid Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden prövar om en sådan uppgift ska lämnas ut för säkerhets- prövning (3 kap. 19 § andra stycket). Innan en uppgift lämnas ut ska den berörde ges tillfälle att yttra sig över uppgiften, så länge upp- giften inte omfattas av sekretess i förhållande till den enskilde enligt någon annan bestämmelse än 35 kap. 3 § OSL (3 kap. 20 § SäkL). Säkerhetspolisen ska höra Registerkontrolldelegationen innan den berörde ges tillfälle att yttra sig, om det inte är ett brådskande fall (5 kap. 18 § SäkF). Vid registerkontroll ska uppgifter löpande häm- tas in under den tid deltagandet i den säkerhetskänsliga verksam- heten pågår (3 kap. 14 § första stycket SäkL). Uppföljningsansvaret innebär att det ska ske en kontinuerlig bevakning av uppgifter som tillförs de register som är aktuella vid registerkontroll, s.k. spontan- utfall.5 En uppgift som efter beslut ska lämnas ut för prövning får inte åtföljas av något annat yttrande än en förtydligande kommentar till uppgiften. Det får inte framgå av svaret på en ansökan om re- gisterkontroll att det finns någon uppgift om den kontrollerade som inte lämnas ut (5 kap. 19 § SäkF). 
  
 Det råder dock inte något förbud för en verksamhetsutövare att anställa en person som prövats och där det framkommit omständig- heter av betydelse för säkerhetsprövningen. 
  
 5Se prop. 2017/18:89 s. 81 och 149. 
  
 196 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Lagen och förordningen om bevakningsföretag 
  
 Enligt 4 § lagen (1974:191) om bevakningsföretag6 ska all personal hos ett auktoriserat bevakningsföretag vara godkänd vid prövning med avseende på bland annat laglydnad och medborgerlig pålitlighet för att få vara anställd i ett sådant företag. Prövningen består i in- hämtning av uppgifter om den prövade och kräver samtycke från den som ska prövas. Uppgifterna som inhämtas motsvarar de som in- hämtas vid prövning mot säkerhetsklass 3 enligt SäkL (jfr 10 § för- ordningen [1989:149] om bevakningsföretag) och omfattar således både belastnings- och misstankeregistret samt vissa andra uppgifter. En sådan prövning om laglydnad och pålitlighet ska göras av en av sju utpekade länsstyrelser7 (1 b § samma förordning) efter ansökan från ett bevakningsföretag (4 § nämnda lag och 9 § nämnda föror- dning). Ett godkännande kan återkallas (13 a § nämnda lag). Läns- styrelsens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (15 § nämnda lag). 
  
 9.3Ett system för bakgrundskontroll enligt CER 
  
 9.3.1Utgångspunkter för utredningens förslag 
  
 Utredningens bedömning: Utformningen av systemet för bak- grundskontroll enligt  
 CER-direktivet 
  ska minimera ingreppet i den personliges integritet samtidigt som syftet med bakgrunds- kontrollen ska kunna uppnås. 
  
 Systemet ska utformas på ett sådant sätt att den person kon- trollen avser ska begära ut uppgifter om sig själv. 
  
 Rätten att utfärda föreskrifter avseende bakgrundskontroller följer av den allmänna föreskriftsrätten avseende åtgärder för mot- ståndskraft. 
  
 6Regleringen avseende ordningsvakter har i närtid setts över och reviderats (SOU 2021:38, prop. 2022/23:91 och bet. 2022/23:JuU23), men inte lett till förändringar av de här belysta bestämmelserna om bevakningsföretag. 
  
 7Från och med den 1 januari 2025 kommer prövningen i stället att göras av sex länsstyrelser. 
  
 197 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 Avvägningen mellan rätten till personlig integritet och de intressen som ska tillgodoses genom bakgrundskontroll 
  
 Vid all form av bakgrundskontroll aktualiseras en avvägning mellan behovet av skydd för de intressen som bakgrundskontrollen är tänkt att skydda, och den personliga integriteten hos den individ som kon- trolleras. För att kunna utforma en bakgrundskontroll behöver man därför värdera båda dessa faktorer. Allmänna proportionalitetsavvägan- den gör också att sådana mekanismer inte ska utformas som mer in- gripande än de behöver vara för att tillgodose skyddsintressena. Är skyddsintressena mycket starka, exempelvis i fråga om skyddet av Sveriges säkerhet, kan mycket ingripande kontroller anses såväl lämp- liga, ändamålsenliga och proportionerliga. Vid sådana kontroller kan det vara nödvändigt att kunna vidta omfattande utredningsåtgärder, samt behandla och bevara en stor mängd personuppgifter, inklusive sådana som rör närstående till den kontrollerade. I andra fall kan in- dividens rätt till skydd för den personliga integriteten vara den tyngst vägande faktorn, och ett sådant kontrollsystem utformas med be- tydligt mindre ingripande åtgärder. Av artikel 14.2 följer att bak- grundskontroller ska vara proportionella och strikt begränsade till vad som är nödvändigt. Där anges vidare att de enbart ska utföras i syfte att utvärdera en potentiell säkerhetsrisk för den berörda kri- tiska verksamhetsutövaren. Utredningen noterar att det inte av artikeln framgår vad det är som ska vara proportionellt vid bakgrundskon- troller. Detta bör enligt utredningens tolkning ta sikte på att ingreppet i den enskildes personliga integritet inte ska vara större än vad som behövs för att syftet med bakgrundskontrollen ska kunna uppnås. Detta ansluter till den ordning som redan följer av EKMR och reger- ingsformen som har redogjorts för i avsnitt 9.2.1. Som följd ska en bakgrundskontroll enligt CER utformas på ett sådant sätt att syftet med den uppnås med så litet ingrepp i den personliga integriteten som möjligt för den person kontrollen avser. Det kan övervägas hur pass ingripande ett sådant system bör utformas. 
  
 Utredningen anser att det finns tungt vägande intressen av att en kritisk verksamhetsutövare tillhandahåller sin samhällsviktiga tjänst. Verksamhetsutövare bör därför ges verktyg som kan bidra till tjäns- tens tillhandahållande. Dessa intressen är starka nog för att motivera att skyddet för den personliga integriteten hos den som erbjuds ar- bete hos den kritiska verksamhetsutövaren får stå tillbaka i vissa fall. 
  
 198 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Detta gäller dock inte reservationslöst. De inskränkningar av skyd- det som enligt utredningens uppfattning kan komma på fråga är sådana som är av omedelbar betydelse för att verksamhetsutövaren ska kunna bedöma den eventuella sårbarhet som den sökande utgör. 
  
 Frågan är därför vilket svenskt system som bör användas som före- bild vid utformningen av  
 CER-systemet. 
  Ett omfattande system lik- nande det som återfinns inom säkerhetsskyddsregleringen ger goda förutsättningar att bedöma sårbarheter, men på bekostnad av person- lig integritet hos den enskilde. Detta kan motiveras av det synner- ligen betydelsefulla intresse – Sveriges säkerhet – som lagstiftningen finns till för att skydda. Lagen om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare ska även den skydda betydelsefulla intressen, men enligt utredningens uppfattning når det inte upp till intresset för skyddet av Sveriges säkerhet. Detta hänger också samman med att säkerhetsskyddsregleringen föreslås ha företräde framför lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare (se kapitel 5). Bak- grundskontroller enligt CER ska heller inte utformas mer ingripande än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med kontrollen (se artikel 14.2). Detta ska enligt utredningen väga tungt vid valet av ut- formning av systemet för bakgrundskontroll enligt CER. Som följd bör en betydligt mindre ingripande lösning än den som gäller avse- ende säkerhetsskydd föreslås, och utgångspunkten bör i stället tas i systemet som finns i skollagen. Utredningen noterar dock i sam- manhanget att en begränsad registerkontroll likt den som återfinns i skollagen endast kommer att kunna ha en liten påverkan på risken för infiltration, eftersom en kvalificerad antagonist kan antas undvika att använda sig av individer som förekommer i belastningsregistret. 
  
 Vem ska genomföra bakgrundskontrollen och ta fram underlag för den? 
  
 Av systematiken i artikel 14.1 följer att det är den kritiska verksam- hetsutövaren som ska kunna ansöka om bakgrundskontroller av viss personal. Enligt utredningens direktiv (dir. 2023:30 s. 15) följer dock att utredningen bland annat behöver ta ställning till vem som ska ha rätt att begära ut uppgifterna, och att systemet inte ska bygga på att den kritiska verksamhetsutövaren själv begär ut uppgifterna. Utred- ningen anser mot denna bakgrund att det inte ingår i utredningens uppdrag att överväga en ordning där verksamhetsutövaren kan genom- 
  
 199 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 föra den delen av bakgrundskontrollen genom att begära utdrag ur belastningsregistret. Utredningen anser vidare att de två momenten i bakgrundskontrollen är så tätt förknippade att det saknas skäl att över- väga andra lösningar än att det är den kritiska verksamhetsutövaren som ska kontrollera den prövades identitet. Som följd kommer ut- redningen endast att överväga två identifierade vägar, antingen att verksamhetsutövaren ska begära ett sådant utdrag via en tillsynsmyn- dighet, eller att den person kontrollen avser själv begär ut de aktuella uppgifterna. 
  
 Utredningen kan inledningsvis konstatera att de belysta systemen för bakgrundskontroll enligt svensk rätt uppvisar gemensamma drag, men skiljer sig åt avseende vad som ska skyddas och därmed också deras utformning. 
  
 Det första alternativet är att verksamhetsutövaren ansöker hos sin tillsynsmyndighet om att en bakgrundskontroll ska genomföras, och förser tillsynsmyndigheten med de uppgifter som krävs för en sådan registerslagning. Därefter kan antingen tillsynsmyndigheten genomföra bakgrundskontrollen och bedöma de uppgifter som fram- kommer, eller överlämna information till verksamhetsutövaren för att den ska göra motsvarande bedömning. En lösning där tillsyns- myndigheten ensam skulle både genomföra och bedöma uppgifterna i en bakgrundskontroll är enligt utredningen inte en tilltalande lös- ning, eftersom det är verksamhetsutövaren som är bäst lämpad att avgöra om uppgifterna påverkar den prövades lämplighet att delta i den samhällsviktiga tjänsten. En mekanism där tillsynsmyndigheten i stället lämnar ut uppgifter till verksamhetsutövaren som i sin tur gör prövningen medför också nackdelar, bland annat att insamling och behandlingen av personuppgifter sker av ytterligare en aktör, och att integritetsingreppet därmed blir större för den enskilde som be- döms. Utredningen anser att en sådan utformning är allt för ingri- pande i relation till skyddet för den enskildes integritet. Vidare note- rar utredningen att en sådan lösning även väsentligt skulle öka den administrativa bördan på tillsynsmyndigheten. Utredningen anser vid en sammantagen bedömning att denna lösning inte är att föredra. 
  
 Den andra lösningen ansluter till den systematik som återfinns i skollagen och liknande författningar och innebär att den som ska prövas begär ut uppgifter om sig själv och visar upp, eller lämnar över, till verksamhetsutövaren för bedömning. En sådan lösning gör att den enskilde själv kan bestämma sig för att inte inhämta eller över- 
  
 200 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 lämna ett sådant utdrag till arbetsgivaren för att upprätthålla skyddet för sin personliga integritet. Vidare medför en sådan lösning att det är den berörda verksamhetsutövaren som avgör hur en uppgift i belastningsregistret kan påverka en anställning. Utredningen anser att en sådan systematik bäst ansluter sig till det tänkta systemet och utgör därför utredningens föreslagna lösning. 
  
 Rätten att utfärda föreskrifter avseende bakgrundskontroller 
  
 Bakgrundskontroller utgör en delmängd av personalsäkerheten, vil- ket är en åtgärd för motståndskraft enligt  
 CER-direktivet, 
  se vidare kapitel 8. Som följd följer föreskriftsrätten avseende bakgrundskon- troller av den allmänna föreskriftsrätten avseende åtgärder för mot- ståndskraft. Utredningen anser att det inte framkommit några skäl att föreslå en avvikande ordning för bakgrundskontroller. Detta inne- bär att varje tillsynsmyndighet kommer att ha möjlighet att meddela närmare bestämmelser avseende bakgrundskontrollerna. Utredningen noterar att bakgrundskontroller innehåller moment som bör vara så lika som möjligt oavsett vilken sektor en verksamhetsutövare är verk- sam inom, exempelvis avseende hur man ska bedöma risk för skada på den samhällsviktiga tjänsten. En sådan bedömning kommer i sin tur vara central för vilka befattningar som ska tas upp i befattnings- analysen och därmed ska genomgå bakgrundskontroll. Som följd an- ser utredningen att det är av särskild vikt att tillsynsmyndigheterna samverkar avseende fastställandet av sådana bedömningskriterier, i syfte att skapa gemensamma bedömningskriterier i de centrala delarna. 
  
 9.3.2Syftet med en bakgrundskontroll 
  
 Utredningens förslag: Syftet med en bakgrundskontroll är att endast den som bedöms vara lämplig ska få vara anställd eller på annat sätt delta i befattningar där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Utredningens bedömning: Bakgrundskontrollen är inte den enda aspekten som bör vägas in vid bedömningen om en person anses lämplig. 
  
 201 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 I artikel 14 i  
 CER-direktivet 
  ges förutsättningar för vad som i direk- tivet benämns bakgrundskontroller. Utredningen konstaterar att direk- tivtexten inte lämnar något utrymme för medlemsstaterna att välja om detta institut ska implementeras i nationell lagstiftning eller inte, men det finns visst handlingsutrymme för dess innehåll och utform- ning. Utredningen noterar att begreppet bakgrundskontroll före- kommer i flera författningar och i pågående utredningar.8 Bakgrunds- kontroller är en företeelse som de senaste åren har haft en betydande utveckling inför rekrytering – särskilt mot bakgrund av en ökad med- vetenhet hos såväl det allmänna som hos enskilda att en misslyckad rekrytering kan får stora negativa konsekvenser på en verksamhet. Bakgrundskontrollerna tillhandahålls ofta av företag som har spe- cialiserat sig på denna tjänst och som på uppdrag – ofta vid rekry- tering – genomför insamling av uppgifter om en person och gör en bedömning om vilka eventuella sårbarheter som kan föreligga. Inne- hållet i vad en sådan typ av formlös bakgrundskontroll omfattar är varierande. Utredningen bedömer mot denna bakgrund att bakgrunds- kontroll som begrepp har fått en generell betydelse i det svenska språket, låt vara inom det område som avser rekrytering och perso- nalfrågor. Som följd kan begreppet även användas i den kontext som följer av  
 CER-direktivets 
  bestämmelser. 
  
 Av artikel 14.2 följer att syftet med en bakgrundskontroll är att utvärdera en potentiell säkerhetsrisk för den berörda kritiska verksam- hetsutövaren. Enligt utredningens uppfattning utgör dock bakgrunds- kontrollen endast en formaliserad del av en större prövning där syf- tet är att bedöma den prövades lämplighet att delta i verksamhet där deltagandet kan orsaka skada på den samhällsviktiga tjänsten. Bak- grundskontrollen är dock nödvändig som mekanism för att den kri- tiska verksamhetsutövaren ska ha författningsstöd för att ta del av vissa uppgifter som den annars inte hade fått tillgång till. Utred- ningen anser emellertid att bakgrundskontrollen enligt  
 CER-direk- 
  tivet inte ensamt kommer kunna ge ett fullständigt underlag till stöd för en sådan bedömning. En kritisk verksamhetsutövare kommer därför att behöva väga in även annan information än den som fram- kommer vid bakgrundskontrollen, primärt sådant som ingår i rekry- teringsförfaranden och bestående anställningsförhållanden. Detta kan exempelvis avse vad som framkommer under anställningsintervjuer, referenstagning samt validering av meriter och betyg. På motsvarande 
  
 8Se bl.a. Uppdrag att förbättra bakgrundskontroller i kommunerna (Ju 2024:A). 
  
 202 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 sätt kan uppgifter som framkommer vid bakgrundskontroll också verifiera sådana uppgifter som har framkommit under intervjuer och liknande. Som följd ska syftet med en bakgrundskontroll enligt  
 CER-direktivet 
  anges till att endast den som bedöms vara lämplig ska få vara anställd eller på annat sätt delta i befattningar som där del- tagande kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. Kravet på personalsäkerhetsåtgärder innebär bland annat att personer som inte bedöms lämpliga inte ska ges tillgång till den samhälls- viktiga tjänsten. Det kan innebära att en person som inte bedömts lämplig inte får en sökt anställning eller att en redan anställd person måste omplaceras till en annan befattning alternativt få andra arbets- uppgifter. 
  
 9.3.3Befattningsanalys utgör grunden för vilka som ska bakgrundskontrolleras 
  
 Utredningens förslag: Kritiska verksamhetsutövare ska föra en för- teckning över befattningar med krav på bakgrundskontroll (be- fattningsanalys). Befattningsanalysen ska utgå från den kritiska verksamhetsutövarens riskbedömning och åtminstone innehålla uppgift om vilka befattningar där deltagande kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Befattningsanalysen ska dokumenteras och uppdateras vid be- hov, men minst en gång om året. 
  
 Utredningens bedömning: En befattningsanalys är central för att identifiera vilket deltagande som ska kräva bakgrundskontroll. 
  
 Allmänna överväganden 
  
 Av artikel 13 e framgår att medlemsstaterna ska säkerställa en ända- målsenlig hantering av personalsäkerheten, vilket bland annat inne- fattar att de kategorier av personal som ska genomgå bakgrundskon- troller ska fastställas. Givet syftet med bakgrundskontrollen som redogjorts för ovan är det centralt att en befattningsanalys tas fram, där de befattningar hos den kritiska verksamhetsutövaren som kan leda till skada på den samhällsviktiga tjänsten ska identifieras. Skyldig- 
  
 203 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 heten avser att föra en förteckning över de befattningar som innebär krav på bakgrundskontroll och kommer i det följande att benämnas befattningsanalys. Utredningen anser att denna skyldighet ska full- göras av den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 Enligt artikel 14.1 ska bakgrundskontrollen endast ske avseende vissa typer ”känsliga roller”. Utredningen kommer i det följande att benämna sådana känsliga roller som befattningar. Med begreppet om- fattas enligt utredningen alla typer av roller och funktioner som med- för fysisk eller logisk tillgång till en kritisk verksamhetsutövares sam- hällsviktiga tjänst. Befattningarna avser både sådana befattningar som anställda innehar och sådana som uppdragstagare och leverantörer anlitas för att fullgöra. Analysen är således inte begränsat till den som är anställs, eller övervägs för anställning, hos den kritiska verksamhets- utövaren utan omfattar även exempelvis konsulter och underleveran- törer vars deltagande ger motsvarande möjlig påverkan på den sam- hällsviktiga tjänsten. Det kan därför röra sig om personer som ges tillträde till lokaler där den samhällsviktiga tjänsten bedrivs, eller får åtkomst till sådana system som kan påverka den samhällsviktiga tjänsten. Det innefattar både kritisk infrastruktur och den samhälls- viktiga tjänsten i sig. Verksamhetsutövaren behöver därför analysera och föra förteckning över vilka sådana befattningar, roller och funk- tioner i verksamheten som ska omfattas av kravet på bakgrundskon- troll, samt skälen för det. Analysen ska bygga på den riskbedömning som verksamhetsutövaren ska genomföra (se kapitel 8) och på en verksamhetsbeskrivning som beskriver den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Befattningsanalysen ska dokumenteras och hållas uppdaterad, minst en gång om året eller i övrigt när behov uppstår. Detta gör att befatt- ningsanalysen ska uppdateras vid förändringar som innebär att be- fattningar läggs till, tas bort från, eller modifieras i fråga om vilken skada de kan orsaka. 
  
 Utredningen vill framhålla att bakgrundskontroller är en av flera åtgärder för motståndskraft som kritiska verksamhetsutövare är skyl- diga att vidta. Genom att vidta andra säkerhetsåtgärder, till exempel inom tillträdes- och åtkomstbegränsning, kan antalet befattningar som kan orsaka mer än ringa skada hållas så lågt som möjligt. Verk- samhetsutövaren bör därför alltid överväga om verksamheten är orga- niserad på ett optimalt sätt utifrån skyddsbehovet och om alternativa åtgärder i stället kan användas. 
  
 204 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Bakgrundskontroll ska endast göras för befattningar som kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten 
  
 En verksamhetsutövare som erbjuder en samhällsviktig tjänst – oavsett om den sker i det allmännas eller i enskild regi – har vanligtvis an- ställda i skilda funktioner och delverksamheter. Enbart det faktum att en verksamhetsutövare tillhandahåller en samhällsviktig tjänst inne- bär därför inte med automatik att alla anställda kan orsaka skada på den samhällsviktiga tjänsten. Snarare är fallet det omvända. Det är därför inte proportionerligt att samtliga befattningar hos en sådan verksamhetsutövare ska omfattas av krav på bakgrundskontroll inför och under anställning eller annat deltagande i verksamheten, till exem- pel för konsulter och entreprenörer. 
  
 Vidare medför en bakgrundskontroll till sin natur ett antal nega- tiva konsekvenser som behöver beaktas vid bedömningen av skyldig- hetens omfattning. Innebörden av en bakgrundskontroll utvecklas nedan, men innebär i korthet att en kritisk verksamhetsutövare kan få tillgång till information från belastningsregistret och att det i samband med anställning eller motsvarande kan komma att ställas frågor om innehållet i registerutdraget. Det medför att den kritiska verksamhetsutövaren kan få tillgång till information som kan upp- fattas som mycket integritetskränkande för den person kontrollen avser. Vidare ska uppgifternas relevans bedömas av den anställande eller anlitande verksamheten. Därutöver innebär aktiviteten som sådan innebär att tid och kostnader läggs för insamling och analys av upp- gifter. Även om processen kan genomföras relativt fort innebär den med nödvändighet en försening i ett rekryteringsärende, vilket kan få negativa konsekvenser på en rekrytering. Det finns därför goda skäl att begränsa förutsättningarna när en bakgrundskontroll ska få genomföras. Utredningen anser mot denna bakgrund att bakgrunds- kontroll endast ska komma i fråga för deltagande som kan orsaka skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 En central punkt att bedöma i befattningsanalysen är därmed vil- Williams skada som en person kan orsaka på den samhällsviktiga tjänsten till följd av sin befattning. En ytterligare avgränsning bör göras i fråga om befattningar där sådant deltagande som endast kan orsaka liten skada. Den mindre olägenhet som kan uppkomma genom så- dana befattningar anser utredningen kunna vara hanterbara jämfört mot det intrång som en bakgrundskontroll innebär. Ett sådant kvali- 
  
 205 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 ficeringskrav gör systemet med bakgrundskontroll mer i linje med grundtanken om att det endast ska genomföras där det är nödvän- digt. Det gör även att antalet personer som kan omfattas av bakgrunds- kontroller kan hållas lägre. Det medför i sin tur lägre administrativ börda hos verksamhetsutövarna och att färre behöver utsättas för det integritetsingrepp som bakgrundskontrollen innebär. Utredningen anser att det begrepp som ska användas är ringa skada, vilket ansluter till etablerad begreppsanvändning inom svensk rätt.9 Sådant deltagande behöver inte omfattas av bakgrundskontroll, och därmed inte heller tas upp i befattningsanalysen. 
  
 9.3.4När ska en bakgrundskontroll genomföras? 
  
 Utredningens förslag: Kritiska verksamhetsutövare ska säker- ställa att en person som deltar i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på en samhällsviktig tjänst har genom- gått en bakgrundskontroll och bedömts som lämplig för sådant deltagande. Detsamma gäller den som övervägs för rekrytering till sådan befattning. 
  
 Endast den som har genomgått bakgrundskontroll och har bedömts lämplig enligt första stycket får anställas eller på annat sätt delta i sådan verksamhet. 
  
 En förnyad bakgrundskontroll och bedömning av lämplighet ska göras när det finns skäl för det, men senast inom två år från att den senaste bakgrundskontrollen genomfördes. 
  
 Utredningens bedömning: Skyldigheten att genomföra bak- grundskontroll omfattar även den som har en sådan befattning vid tidpunkten när lagen (2025:000) om motståndskraft hos kri- tiska verksamhetsutövare träder i kraft. 
  
 Utredningen anser att artikel 14.1 ska tolkas som att den tar sikte både på de individer som vid lagstiftningens ikraftträdande redan har sådana befattningar som träffas av den kritiska verksamhetsutövarens befattningsanalys, och sådana individer som övervägs för rekrytering till sådana befattningar. Detta medför att när lagstiftningen har trätt 
  
 9Se 2 kap. 5 § första stycket 4 säkerhetsskyddslagen (2018:585), se vidare prop. 2017/18:89 s. 65. 
  
 206 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 i kraft ska den kritiska verksamhetsutövaren vara skyldig att genom- föra bakgrundskontroll på personal som redan deltar eller övervägs att få delta i sådana befattningar som identifierats i befattningsanaly- sen. Som följd anser utredningen att bakgrundskontroll ska genom- föras av båda dessa personalkategorier. 
  
 Utöver en sådan inledande kontroll uppstår frågan om, och i sådana fall när, en förnyad bakgrundskontroll ska göras av personal som även fortsatt deltar i verksamheten. Någon reglering av denna fråga följer inte av  
 CER-direktivet. 
  En möjlig tolkning av direktivet vore därför att bakgrundskontroll endast är relevant vid nyrekrytering. Utredningen anser dock att en så restriktiv tolkning inte är förenlig med  
 CER-direktivets 
  syfte. Som följd anser utredningen att en förnyad bakgrundskontroll även ska göras med viss periodicitet vid fortsatt deltagande. Frågan är därmed vilken periodicitet som bör före- slås. En frekvent bakgrundskontroll tillser att verksamhetsutövaren får tillgång till uppdaterad information som underlag för sin bedöm- ning av den prövades lämplighet. Detta sker dock på bekostnad av att den administrativa bördan ökar för både verksamhetsutövaren och den person kontrollen avser. Utredningen anser att det intervall som bör övervägas är vart annat år eller en gång om året. En kontroll vartannat år framstår som det minst ingripande alternativet samtidigt som det medför relativt få försämringar för att kunna upptäcka brottslighet i jämförelse med att det görs varje år. 
  
 En sådan mekanism bör enligt utredningen kompletteras med en möjlighet för verksamhetsutövaren att genomföra en förnyad bak- grundskontroll om det framkommit skäl som föranleder det. Detta fångar upp situationer som när arbetsgivaren av andra skäl uppfattat att det kan ha uppstått sårbarheter hos den person kontrollen avser och som behöver kontrolleras närmare. 
  
 Den kritiska verksamhetsutövaren ska därför vara skyldig att genomföra bakgrundskontroll av den personal som ska delta i sådana befattningar som har identifierats i befattningsanalysen. Om sådan bakgrundskontroll inte genomförs ska det råda ett förbud att låta personen att delta i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. Detta gäller både inför och under pågående anställning eller annat deltagande. 
  
 207 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 9.3.5Bakgrundskontrollens innehåll och omfattning 
  
 Utredningens förslag: Vid en bakgrundskontroll ska den person kontrollen avser på förfrågan från den kritiska verksamhetsutövaren 
  
 1.styrka sin identitet genom att visa en giltig och godtagbar iden- titetshandling för verksamhetsutövaren, och 
  
 2.visa upp ett särskilt utdrag från belastningsregistret enligt en ny punkt i 9 § andra stycket 7 lagen (1998:620) om belastnings- register för verksamhetsutövaren. Utdraget får högst vara ett år gammalt vid tidpunkten för bakgrundskontrollen. 
  
 Den person kontrollen avser ska styrka sin identitet 
  
 Utredningen har att ta ställning till vilka skyldigheter som ska gälla för den som är anställd, eller övervägs för att på annat sätt delta i sådan verksamhet som omfattas av kravet på bakgrundskontroll. 
  
 Det första kravet som enligt artikel 14.3 a är att individens iden- titet ska kunna bekräftas. Skäl 32 anger att det för en sådan bekräf- telse är lämpligt att medlemsstaterna kräver ett identitetsbevis såsom pass, nationellt identitetskort eller digitala identifieringsformer i enlighet med tillämplig rätt. Utredningen noterar att det inte finns någon legaldefinition av begreppet identitet, utan det har givits olika innebörd på olika rättsområden.10 Utredningen bedömer dock att begreppet i  
 CER-direktivets 
  kontext tar sikte på att viss information om en person är att betrakta som objektiv fakta. Denna information bör som absolut minimum avse namn och födelsetid.11 Utredningen anser att ett beviskrav för dessa omständigheter bör sättas relativt högt och ansluta till vad som används i liknande situationer i svensk rätt.12 En sådan lösning kan även dra nytta av den praxis som finns avseende beviskravets innebörd. Som följd anser utredningen att den person kontrollen avser ska vara skyldig att styrka sin identitet för den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 10Jfr SOU 2023:61 s. 57. 
  
 11Jfr MIG 2019:18. 
  
 12Se exempelvis 6 § första stycket 2 passlagen (1978:302), 3 § andra stycket 3 förordningen (2005:661) om nationellt identitetskort och 2 § 2 lagen (2015:899) om identitetskort för folk- bokförda i Sverige. 
  
 208 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 Vilka identitetshandlingar som kan godtas bör inte anges i lagen, utan överlämnas till regeringen att bedöma. Eftersom bakgrundskon- troller är en åtgärd för motståndskraft omfattas dock frågan om god- tagbara identitetshandlingar av den allmänna föreskriftsrätten som tillkommer regeringen och tillsynsmyndigheterna enligt 4 kap. 2 § tredje stycket i den föreslagna lagen och 22 § i den föreslagna för- ordningen. Utredningen anser att som utgångspunkt att samma typer av identitetshandlingar som godtas enligt 4 § i Skatteverkets före- skrifter (SKVFS 2009:14)13 om identitetskort ska anses utgöra god- tagbara identitetshandlingar. Dessa utgörs av 
  
 1.identitetskort utfärdat av Skatteverket 
  
 2.vanligt svenskt pass 
  
 3.svenskt nationellt identitetskort 
  
 4.svenskt körkort 
  
 5.svenskt tjänstekort utfärdat av statlig myndighet 
  
 6. 
 SIS-märkt 
  företagskort, tjänstekort eller identitetskort 
  
 7. 
 EU-pass 
  utfärdat från och med den 1 september 2006 
  
 8.pass utfärdat av Island, Liechtenstein, Norge eller Schweiz från och med den 1 september 2006, och 
  
 9.nationellt identitetskort för  
 EU-medborgare 
  utfärdat från och med den 2 augusti 2021. 
  
 Utredningen anser att denna lista kan komma att behöva komplet- teras, särskilt i fråga om  
 e-legitimation 
  (jfr skäl 32). En sådan statlig  
 e-legitimation 
  har föreslagits av Utredningen om säker och tillgänglig digital identitet i SOU 2023:61 och bör beaktas vidare i den fortsatta lagstiftningsprocessen. 
  
 Identitetshandlingen i fråga ska undantagslöst vara giltig. Om den person kontrollen avser visar upp en ogiltig identitetshandling är bak- grundskontrollen i denna del inte uppfylld. 
  
 För att minimera behandlingen av personuppgifter ska den kri- tiska verksamhetsutövaren inte vara skyldig att bevara en kopia på den identitetshandling som har visats upp. Denne ska i stället anteckna att den som prövningen avser har styrkt sin identitet. 
  
 13Senaste lydelse enligt SKVFS 2021:9. 
  
 209 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ett begränsat utdrag ur belastningsregistret 
  
 Utredningens bedömning: Den brottslighet som omfattas av det utdrag från belastningsregistret som den sökande ska vara skyldig att hämta in om sig själv ska vara begränsad. En ny punkt ska föras in i 22 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister med följande lydelse. 
  
 Ett registerutdrag enligt 9 § andra stycket 7 lagen (1998:620) om belastningsregister ska endast innehålla uppgifter om domar, beslut eller strafförelägganden där 
  
 1.någon annan påföljd än böter har dömts ut, 
  
 2.dagsböter har dömts ut för brott mot 3 kap. 5 §, 4 kap. 4 och 5 §§, 8, 9 och 14 kap. samt 17 kap. 1, 2 och 4 §§ brottsbalken eller lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott, eller 
  
 3.böter har dömts ut för brott som avses i 6 kap. 8 och 10 §§ samt 16 kap. 11 § brottsbalken, narkotikastrafflagen (1968:64), lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, vapenlagen (1996:67), vapenförordningen (1996:70) och äldre vapenlag- stiftning. 
  
 Registerutdrag bör endast inhämtas från belastningsregistret 
  
 I samtliga system som redogjorts för ovan utgör registerkontrollen en central åtgärd. Det bör dock noteras att en registerkontroll aldrig kan utgöra en garanti för att olämpliga personer hindras från att delta i verksamhet. En registerkontroll minskar dock risken för att sådana olämpliga personer anställs i verksamheten utan att sådan brottslig- het kommer till arbetsgivarens kännedom. Utredningen anser därför att en registerkontroll bör vara central även vid utformningen av en bakgrundskontroll enligt CER. 
  
 Inom exempelvis säkerhetsskyddslagstiftningen kompletteras i många fall utdraget ur belastningsregistret även med att ett utdrag ur misstankeregistret14 inhämtas. Utredningen anser dock inte att utdraget enligt CER även bör omfatta misstankeregistret. Bedöm- ningen grundar sig huvudsakligen i två delar: dels att intrånget i den 
  
 14Se lagen (1998:621) om misstankeregister. 
  
 210 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 enskildes personliga integritet ska begränsas så långt som möjligt,15 dels att utdrag ur misstankeregistret kan leda till skönsmässiga be- dömningar kring den enskildes lämplighet. Därtill bör det noteras att misstankeregistret även kan innehålla uppgifter om misstanke som inte delgivits den enskilde, vilket vore direkt olämpligt att låta den enskilde få inhämta om sig själv. Om en kritisk verksamhetsutövare får kännedom om att den sökande har delgivits misstanke om brott, men där misstanken inte har lett till fällande dom är det oklart vad det förväntade agerandet från verksamhetsutövaren bör vara. Utred- ningen anser att utdrag från misstankeregistret inte ska ingå i bak- grundskontrollen enligt CER. 
  
 Utdraget ur belastningsregistret ska begränsas 
  
 Ett utdrag som begärs av en enskild ska begränsas så att omfattningen är tillräckligt stor för att syftet med kontrollen ska kunna tillgodoses, samtidigt som ingrepp i den personliga integriteten ska vara så liten som möjligt. Enligt 9 § lagen (1998:620) om belastningsregister har en enskild rätt att begära ett skriftligt utdrag av samtliga uppgifter som finns i registret. Ett sådant utdrag kan därför komma att innehålla uppgifter som saknar betydelse för verksamhetsutövarens bakgrunds- kontroll. Utredningen anser att ett sådant utdrag vore allt för omfat- tande i relation till de skyddsintressen som bakgrundskontrollen är tänkt att tillgodose. Det bör därför skapas förutsättningar för den enskilde att begära ut särskilt utdrag där endast viss utpekad brotts- lighet redovisas. I dag finns sådana system för flera andra typer av utdrag ur belastningsregistret.16 Utredningen anser att uppgifterna i det aktuella utdraget behöver kunna ge verksamhetsutövaren ett bra underlag för bakgrundskontrollen samtidigt som inte onödigt många uppgifter lämnas ut. Utredningens förslag är därför att de uppgifter som ska lämnas ut ska vara desamma som när en begäran görs för att en enskild ska kunna ta till vara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta där.17 Dessa uppgifter kan typiskt sett vara relevanta för att bedöma en persons lämplighet att 
  
 15Se motsvarande bedömning i prop. 2004/05:133 s. 68. 
  
 16Se 9 § andra stycket lagen (1998:620) om belastningsregister och 22 § och 22 a § förord- ningen (1999:1134) om belastningsregister. 
  
 17Se 9 § andra stycket 1 lagen (1998:620) om belastningsregister och 22 § första och andra stycket förordningen (1999:1134) om belastningsregister. 
  
 211 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 delta i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. En ny punkt om detta bör därför in- föras i 9 § lagen om belastningsregister med en korresponderande förteckning över uppgifter i en ny bestämmelse i 22 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Utredningen anser dock att efter- som förteckningen som föreslås är densamma som redan i dag anges i 22 § första stycket bör den bestämmelsen lagtekniskt kompletteras med en hänvisning till den föreslagna  
 CER-grunden 
  för utdrag i 9 § lagen om belastningsregister. 
  
 Enligt utredningens mening finns det, i likhet med vad som gäller enligt skollagen, anledning att införa ett krav på att utdraget får vara högst ett år gammalt vid uppvisandet. 
  
 Sammanfattningsvis ska den person kontrollen avser alltså vara skyl- dig att visa upp giltig och godtagbar legitimation samt inhämta och visa upp ett särskilt utdrag ur belastningsregistret i enlighet med vad som redogjorts för ovan. Brister i någon del av detta kan komma att ha stor påverkan på om, och i sådana fall vilken befattning, den prö- vade kan få delta i hos den kritiska verksamhetsutövaren.18 För att underlätta för den enskilde bör dock skyldigheterna gälla först vid förfrågan från den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 Vad ska den kritiska verksamhetsutövaren bedöma? 
  
 Den kritiska verksamhetsutövaren ska utifrån det uppvisade under- laget bedöma om den person kontrollen avser är lämplig att delta i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den sam- hällsviktiga tjänsten. Genom den föreslagna konstruktionen kom- mer registerutdraget endast att avse viss brottslighet och påföljder. Som följd kan utdraget endast utgöra en delmängd av den fullstän- diga prövning som den kritiska verksamhetsutövaren ska göra av en persons lämplighet. Det finns enligt utredningens mening varken grund för slutsatsen att förekomst i belastningsregistret alltid inne- bär att man är olämplig, eller att en brist på förekomst innebär att man alltid är lämplig. Utdragets riktighet bör i fall när det inhämtats 
  
 18Utredningen noterar särskilt den pågående Utredningen om en förbättrad process för säkerhets- prövningar (Ju 2023:11). Utredningen har bland annat i uppgift att överväga vilka uppgifter som ska ingå i underlaget vid en säkerhetsprövning, bedöma om det bör finnas en möjlighet överklaga ett säkerhetsprövningsbeslut och analysera vilka ytterligare möjligheter som bör finnas att stänga av en statligt anställd när denne inte längre godkänns vid säkerhetsprövningen. 
  
 212 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 digitalt även kontrolleras digitalt hos Polismyndigheten.19 Analysen av utdragets eventuella innehåll och innebörd behöver i stället göras av verksamhetsutövaren utifrån annan tillgänglig information, och verk- samhetsutövaren kan komma att behöva ställa uppföljande frågor kopplat till utdraget under en eventuell intervju för att kartlägga eventuella sårbarheter och dess påverkan på individens lämplighet, se vidare avsnitt 9.3.2 ovan. Prövningen av någons lämplighet att delta i den aktuella verksamheten utgör enligt utredningen en delmängd av arbetsgivarens bedömning av individens personliga lämplighet en- ligt arbetsrättsliga regler. Som följd ska ett beslut om lämplighet att få eller fortsätta delta i viss befattning endast kunna angripas med de arbetsrättsliga regelverken, och därför inte överklagas med stöd av den föreslagna lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Krav på dokumentation och bevarande 
  
 Utredningens förslag: Vid bakgrundskontroll ska den kritiska verksamhetsutövaren anteckna om den person kontrollen avser har visat upp giltig och godtagbar identitetshandling, samt ett sär- skilt utdrag ur belastningsregistret. 
  
 Anteckningar enligt första stycket ska bevaras i två år från tid- punkten för bakgrundskontrollen. 
  
 Verksamhetsutövaren ska vara skyldig att genomföra de två kon- troller som avses, samt dokumentera att kontroll har skett. I båda fallen bygger de på att den person kontrollen avser – efter förfrågan från verksamhetsutövaren – visar upp godkänd och giltig identitets- handling respektive utdrag från belastningsregistret, att dessa grans- kas av verksamhetsutövaren och att anteckning om att sådana har visats upp görs. Avseende identitetskontrollen har utredningen ovan bedömt vilka identitetshandshandlingar som ska kunna vara godtag- bara. Kontrollen i denna del består därför av att säkerställa att iden- titetshandlingen är av godkänd typ och därtill att den är giltig. Avse- ende utdraget ur belastningsregistret avser kontrollen att rätt form av intyg har inhämtats, och att det inte är äldre än ett år gammalt vid 
  
 19Se Polismyndighetens Kontrolltjänst för digitala registerutdrag tillgänglig på  
 https://polisen.se/tjanster-tillstand/belastningsregistret/kontrolltjanst-for-digitala- 
  registerutdrag/, hämtad  
 2024-06-12. 
  
 213 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 tidpunkten för granskningen. Utdragets äkthet kan även kontrolleras. Bedömningen om det eventuella innehållet i utdraget kan anses på- verka den prövades lämplighet ska dock inte överprövas av någon till- synsmyndighet, utan kravet för verksamhetsutövaren är att denne ska anteckna att ett utdrag från belastningsregistret har uppvisats. 
  
 Frågan är därefter vilken reglering som bör föreslås avseende be- varandet av de anteckningar som har visats upp. Offentliga verksam- hetsutövare är skyldiga att registrera och bevara handlingar enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och arkivlagen (1990:782). De registerutdrag som har lämnats till en aktör som har att tillämpa de författningarna är således redan reglerade och kräver ingen vidare åtgärd. Avseende enskilda verksamhetsutövare som inte träffas av re- gleringen behöver en bortre gräns för bevarande anges. Utredningen har bedömt att en förnyad bakgrundskontroll för den som är anställd ska göras vartannat år. Det har inte framkommit några skäl till att registeranteckningen skulle behöva bevaras längre än samma tid. Bevarandekravet bör därför anges till två år. 
  
 Underlåtelse att anteckna att identitetshandling och utdrag ur belastningsregistret har uppvisats innebär att det saknas skriftlig be- visning om att det har skett. Utevaron av sådana anteckningar bör där- för presumeras innebära att någon bakgrundskontroll inte har skett, och därmed ska tillsynsmyndigheten ingripa. Samma slutsats gäller avseende att sådana anteckningar inte bevaras under den angivna tiden. Överträdelser av dessa skyldigheter ska därför kunna angripas med sanktioner, se vidare i kapitel 11. 
  
 9.3.6Sammanfattning 
  
 Den kritiska verksamhetsutövaren har flera skyldigheter avseende bakgrundskontroll. Den initiala handlar om att analysera och doku- mentera vilka befattningar och annat deltagande som kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. Analysen ska doku- menteras i en befattningsanalys, som ska hållas uppdaterad. Bakgrunds- kontroll ska därefter genomföras på den personal som deltar eller kan komma att delta i sådana befattningar som framkommer av befatt- ningsanalysen. Kravet gäller således både vid rekryteringar och på- gående anställningar. Bakgrundskontrollen syftar till att bedöma om personen är lämplig att delta i sådan befattning. Om en person inte 
  
 214 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 bedöms lämplig vid rekrytering får den inte anställas i den aktuella befattningen, men det finns inte hinder mot att personen anställs i annan befattning. På motsvarande sätt kan en person som redan är anställd och som vid bakgrundskontroll inte längre bedöms lämplig omplaceras till annan befattning med stöd av arbetsledningsrätten. Den föreslagna regleringen ger bland annat författningsstöd för genom- förande av bakgrundskontroll, samt att neka individer deltagande i vissa befattningar om de inte bedöms lämpliga. 
  
 Själva bakgrundskontrollen består dels av kontroll av personens identitetshandling som ska vara giltig och godtagbar, dels av kontroll av ett begränsat utdrag ur belastningsregistret. Att sådan kontroll har skett ska antecknas och anteckningarna ska bevaras. 
  
 9.4Säkerhetsgodkännande enligt CER 
  
 Utredningens förslag: Ett säkerhetsgodkännande enligt  
 CER-direk- 
  tivet ska ha samma innebörd som en bakgrundskontroll enligt den föreslagna lagen. 
  
 Regeringen får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säker- hetsgodkännande för personer som ska företräda Sverige i Grup- pen för kritiska entiteters motståndskraft enligt artikel 19 i CER- direktivet. 
  
 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säkerhetsgodkännande för personer som föreslås delta i ett rådgivande uppdrag enligt arti- kel 18 i  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningens bedömning: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får utfärda säkerhetsgodkännande för experter i ett råd- givande uppdrag enligt 3 kap. 4 § den föreslagna lagen. 
  
 I  
 CER-direktivet 
  förekommer begreppet säkerhetsgodkännande i artik- larna 18.5 och 19.2 samt skäl 37. I skäl 37 anges bland annat att avse- ende gruppen för kritiska entiteters motståndskraft (Burgess bör med- lemsstaterna sträva efter att säkerställa att de utsedda företrädarna från deras behöriga myndigheter i gruppen för kritiska entiteters mot- 
  
 20Se vidare avsnitt 12.3. 
  
 215 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 ståndskraft samarbetar ändamålsenligt och effektivt, inbegripet genom att när så är lämpligt utse företrädare med säkerhetsgodkännande. 
  
 CERG behandlas vidare i artikel 19 där det i artikel 19.2 bland annat anges att gruppen ska bestå av företrädare för medlemsstaterna och kommissionen, vid behov med säkerhetsgodkännande. Utred- ningen noterar att det inte nämns något behov av säkerhetsgodkän- nande för den övriga krets av möjliga deltagare i CERG som nämns i artikel 19.2 (”andra berörda parter” respektive ”experter från Europa- parlamentet”). Utredningen tolkar skrivningen restriktivt som att säkerhetgodkännande endast ska kunna omfatta företrädare för med- lemsstaterna i denna del. 
  
 Avseende rådgivande uppdrag enligt artikel 18 anges i artikel 18.5 att medlemmarna i det rådgivande uppdraget ska när så krävs ha ett giltigt och lämpligt säkerhetsgodkännande. Sverige kan bli behörig att föreslå experter till det rådgivande uppdraget, vilket har redogjorts för i avsnitt 7.3. Sådana experter behöver därför kunna omfattas av ett säkerhetsgodkännande. 
  
 Utredningen kan konstatera att innebörden av begreppet säker- hetsgodkännande inte förklaras i direktivet och behöver därför tolkas av utredningen.21 Vidare anges inte vad syftet med säkerhetsgodkän- nandet är, vilket försvårar tolkningen. Säkerhetsgodkännande saknar entydig innebörd inom svensk rätt och kan ta sikte på godkännande av exempelvis  
 it-system, 
  säkerhetsprodukter eller personal.22 Utred- ningen anser dock att den mest närliggande tolkningen är att CER- direktivet tar sikte på personalsäkerhetsperspektivet. 
  
 I den engelska språkversionen av direktivet används begreppet secu- rity clearance.23 Utredningen anser att den etablerade översättningen av det engelska begreppet security clearance i personalsäkerhetssam- manhang är säkerhetsklarering.24 På säkerhetsskyddsområdet finns dock ett särskilt system som benämns säkerhetsintyg och som kan ut- färdas för en person som har hemvist i Sverige och intyget behövs för vissa ändamål med bäring på säkerhetsskydd.25 Utredningen kan dock inte med säkerhet säga att det deltagande som  
 CER-direktivet 
  
 21Det är vidare oklart om skrivningarna har bäring på den typ av deltagande som bland annat behandlas i förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om informationssäkerhet i unionens institutioner, organ och byråer COM(2022) 119, se vidare Regeringskansliets fakta- promemoria 2021/22:FPM78. 
  
 22SOU 2021:63 s. 151, 297 och 307. 
  
 23Jfr artikel 18.5, 19.2 och skäl 37. 
  
 24Se prop. 2017/18:89 s. 76 och SOU 2015:25 s. 45, 120 och 567. 
  
 25Se 5 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 216 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 har bäring på säkerhetskänslig verksamhet eller verksamhet som är i behov av säkerhetsskydd. Som följd framstår det inte som ett tilltalande alternativ att hänvisa till mekanismen för säkerhetsintyg enligt säker- hetsskyddslagen för att tillgodose de behov av säkerhetsgodkännande som omnämnas i  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningen anser därför i stället att systemet för säkerhetsgod- kännande ska likställas med systemet för bakgrundskontroll. Som följd ska det i lagen anges att ett säkerhetsgodkännande ska anses ha samma innebörd som en bakgrundskontroll enligt den föreslagna lagen. Utifrån skrivningarna i artiklarna 18.5 och 19.2 anser utredningen att möjligheten att utfärda ett säkerhetsgodkännande ska göras Woodard. Det ska således vara upp till den beslutande aktören att avgöra om ett säkerhetsgodkännande är nödvändigt för deltagande. 
  
 Avseende deltagande i ett rådgivande uppdrag enligt artikel 18 har utredningen föreslagit (se avsnitt 7.3) att MSB ska få föreslå experter för sådant deltagande. Det faller sig därför naturligt att det är MSB som i sådana situationer ska ha möjlighet att utfärda säkerhetsgod- kännande. MSB har till utredningen angett att det vore bättre om pro- cessen för säkerhetsgodkännande enligt CER inte genomfördes som en bakgrundskontroll, utan att aktuella individer i stället borde säker- hetsprövas enligt SäkL samt att prövningen skulle kunna ske på samma sätt som gäller för säkerhetsklass 3. Utredningen konstaterar att säker- hetsprövning enligt SäkL är ett betydligt mer omfattande och in- gripande verktyg i jämförelse med den typ av bakgrundskontroll som avses i  
 CER-direktivet. 
  Det finns därför inte finns skäl att lik- ställa processen för säkerhetsgodkännande med säkerhetsprövning enligt SäkL. Vidare konstaterar utredningen att den föreslagna lagen är subsidiär till SäkL, och att det inte finns hinder mot att en viss be- fattning kan vara föremål för bakgrundskontroll enligt CER och sam- tidigt placerad i säkerhetsklass med säkerhetsprövning enligt SäkL som följd. 
  
 Rörande deltagande i gruppen för kritiska entiteters motstånds- kraft föreslås regeringen (se avsnitt 12.3) fatta beslut om sådant del- tagande. Som följd bör regeringen vara ensamt behörig att utfärda säkerhetsgodkännande för sådant deltagande. 
  
 217 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 9.5Processen för registerkontroll och närliggande frågor 
  
 9.5.1Slagningar mot vissa system och tidsfrister 
  
 Av artikel 14.3 följer att medlemsstaterna är skyldiga att tillse att de bakgrundskontroller som genomförs med stöd av direktivet ska använda vissa system. Dessa system är Ecris26 och i förekommande och tillämpliga fall  
 Ecris-TCN27 
  avseende tredjelandsmedborgare. Utredningens förslag på system innebär att en den prövade själv ska inhämta ett utdrag ur belastningsregistret om sig själv, med stöd av 
  
 9§ andra stycket lagen om belastningsregister. En sådan ordning inne- bär redan att en slagning mot Pace ska göras.28 Något författnings- förslag behöver därför inte lämnas för att uppfylla direktivets krav i denna del. 
  
 Rörande slagning mot  
 Ecris-TCN 
  finns svenska bestämmelser i lagen (2022:733) med kompletterande bestämmelser till EU:s förord- ning om  
 Ecris-TCN. 
  Även där (3 § samt 6 §) finns en rätt för enskilda att få en slagning genomförd mot systemet om sökningen avser en enskild som begär uppgifter om sig själv.29 Det bör dock noteras att lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om  
 Ecris-TCN 
  ännu inte har trätt i kraft, utan detta ska ske vid den tid- punkt regeringen bestämmer. Utredningen anser att den av utred- ningen föreslagna mekanismen även kan anses uppfylla kravet på slagning mot  
 Ecris-TCN 
  från den tidpunkten lagen trätt i kraft. 
  
 Av artikel 14.3 i  
 CER-direktivet 
  följer vissa tidsfrister som hän- visar till rambeslutet för Pace respektive EU:s förordning om Ecris- TCN. De tidsfrister som anges i  
 CER-direktivet 
  är enligt utredningens bedömning en redogörelse för vad som följer av  
 Ecris-regelverken. 
  Utredningen noterar att tidskravet på att besvara en begäran enligt artikel 8.1 i rambeslut 2009/315/RIF i sin tur hänvisar till artikel 6.1 i samma rambeslut. Den senare artikeln reglerar situationer som inte 
  
 26Europeiska rådets rambeslut 2009/315/RIF av den 26 februari 2009 om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll (EUT L 93, 7.4.2009, s. 23, Celex 32009F0315). 
  
 27Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/816 av den 17 april 2019 om inrättande av ett centraliserat system för identifiering av medlemsstater som innehar uppgifter om fällande domar mot tredjelandsmedborgare och statslösa personer  
 (Ecris-TCN) 
  för att komplettera det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister och om änd- ring av förordning (EU) 2018/1726. 
  
 2822 c § förordningen (1999:1134) om belastningsregister, se vidare prop. 2021/22:172 s. 45 f. och Ds 2011:15 s. 70 f. 
  
 29Se vidare prop. 2021/22:172 s. 33 och 70. 
  
 218 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 innebär att en person begär ut information om sig själv. Sådana situa- tioner regleras i stället av artikel  
 6.2–3 
  och innebär enligt artikel 8.2 en längre svarsfrist på 20 dagar från mottagandet av en begäran. Utred- ningens nu föreslagna system bygger som sagt på att en enskild begär ett utdrag om sig själv, och således inte på att en myndighet eller kritisk verksamhetsutövare har rätt att begära ett utdrag. Denna lös- ning gör att den längre svarsfristen om 20 dagar ska tillämpas på så- dana utdrag. Att Polismyndigheten, i egenskap av att vara utpekad cen- tralmyndighet i Sverige, dock har att beakta den kortare tidsfristen vid en begäran som inkommer från en annan medlemsstat följer dock redan av  
 Ecris-regelverken. 
  De i  
 CER-direktivet 
  angivna tidsfristerna kräver enligt utredningen därför ingen vidare lagstiftningsåtgärd. 
  
 9.5.2Utländska myndigheters tillgång till uppgifter vid motsvarande bakgrundskontroller enligt CER 
  
 Utredningens förslag: Ett nytt stycke med följande lydelse ska tillföras 12 a § lagen om belastningsregister. 
  
 Trots att motsvarande rätt saknas för en svensk myndighet får uppgifter ur registret lämnas ut till en annan medlemsstat i Euro- peiska unionen om begäran görs med stöd av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG. 
  
 I 12 a § lagen om belastningsregister finns en begränsning i när upp- gifter i registret får lämnas ut till en utländsk myndighet som gjort en framställan med stöd av med stöd av rådets rambeslut 2009/315/RIF för annat än brottmålsförfaranden. För att utlämnande ska få ske krävs att motsvarande rätt att få del av uppgifterna finns för en svensk myn- dighet (reciprocitetskrav). Utlämnande av uppgifter med stöd av  
 CER-direktivet 
  är inte en del av ett brottmålsförfarande, och be- gränsningen är därför tillämplig på sådana utlämnanden.30 Genom den konstruktion utredningen föreslår där det i Sverige är den en- skilde som begär ett utdrag om sig själv saknas en sådan motsvarande rätt för en svensk myndighet att begära ut samma uppgifter. Detta medför att svensk rätt skulle utgöra ett hinder mot att dela med sig 
  
 30Jfr prop. 2011/12:163 s. 57 f. 
  
 219 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 SOU 2024:64 
  
 av uppgifter till en annan medlemsstat som gör en sådan framställan till följd av  
 CER-direktivet. 
  Det svenska genomförandet av direktivet skulle därför, om ingen åtgärd vidtas, innebära problem för det inom- europeiska informationsutbyte som förutsätts. Utredningen anser därför att ett undantag behöver införas i anslutning till lagen om belastningsregister med innebörden att reciprocitetskravet i 12 a § första stycket inte ska utgöra ett hinder mot att lämna ut uppgifter ur registret efter en begäran från en annan medlemsstat om begäran görs med stöd av  
 CER-direktivet. 
  
 9.6Behandling av personuppgifter kopplade till bakgrundskontroller enligt CER 
  
 Utredningens bedömning: Det är inte nödvändigt att föreslå någon särskild reglering gällande behandling av personuppgifter som rör lagöverträdelser. 
  
 Skyldigheten för enskilda kritiska verksamhetsutövare att göra anteckningar om uppvisande av identitetshandlingar och register- utdrag medför att deras behandling av personuppgifter är tillåten såsom nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse. 
  
 Enligt artikel 10 i dataskyddsförordningen får behandling av person- uppgifter som rör bland annat fällande domar i brottmål endast ut- föras under kontroll av myndighet eller när behandling är tillåten en- ligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt, där lämpliga skyddsåtgärder för de registrerades rättigheter och friheter fastställs. Utredningens förslag är att bakgrundskontrollen ska dokumenteras genom en anteckning om att identitetskontroll har gjorts och att utdraget ur belastningsregistret har visats upp. Någon annan doku- mentation ska inte få göras. De föreslagna bestämmelserna medger inte att verksamhetsutövaren sparar uppgifter om innehållet i ut- draget. Att den som gör kontrollen tar del av innehållet i register- utdraget och antecknar att ett registerutdrag visas upp utan att något om innehållet i utdraget noteras innebär enligt utredningen inte en behandling av uppgifter om lagöverträdelser enligt artikel 10 i data- skyddsförordningen. Någon särskild reglering gällande behandling av personuppgifter som rör lagöverträdelser är därför inte nödvän- dig. Anteckningen om att kontrollen har genomförts utgör dock en 
  
 220 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bakgrundskontroll 
  
 personuppgiftsbehandling om den personen kontrollen rör. Om en sådan anteckning förs elektroniskt eller är avsedd att ingå i ett register krävs att denna personuppgiftsbehandling har stöd i dataskyddsförord- ningen för att vara tillåten. För behandling av personuppgifter gäller de allmänna principer som anges i artikel 5 i dataskyddsförordningen och för att behandlingen ska vara laglig krävs det också att det finns en rättslig grund för behandlingen enligt artikel 6 i förordningen. I de fall det sker en personuppgiftsbehandling om att ett registerutdrag har visats upp, och den sker i syfte att fullgöra den föreslagna skyl- digheten enligt den föreslagna lagen, kan personuppgiftsbehandlingen ske med stöd av den rättsliga grunden rättslig förpliktelse i artikel 6.1 c i förordningen. Syftet med behandlingen är fastställt i nationell rätt. Syftet med den föreslagna regleringen är att bedöma den enskildes lämplighet. Det är uppgifter om innehållet i registerutdraget som kan vara integritetskänsliga och som bör skyddas från spridning. Den anteckning som ska göras får inte innehålla något om innehållet i registerutdraget. Att en anteckning görs om att ett registerutdrag som krävs enligt lag har visats upp bedöms vara ett mycket marginellt intrång i den personliga integriteten. Den föreslagna regleringen be- döms därför vara proportionerlig. Samma slutsats gäller för de anteck- ningar om uppvisande av identitetshandlingar (se avsnitt 9.3.5) som verksamhetsutövare är skyldiga att göra och bevara. 
  
 221 
  
 10 Tillsyn 
  
 10.1Inledning 
  
 Av artikel 9 i  
 CER-direktivet 
  framgår att varje medlemsstat ska utse eller inrätta en eller flera behöriga myndigheter som ansvariga för den korrekta tillämpningen och, vid behov, efterlevnadskontroll av direk- tivet på nationell nivå. Vidare följer av artikeln att för sektorerna bankverksamhet och finansmarknadsinfrastruktur ska detta i princip vara samma myndigheter som avses i artikel 46 i  
 Dora-förordningen. 
  När det gäller sektorn digital infrastruktur så ska det i princip vara samma myndigheter som enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Medlemsstaterna får dock utse andra myndigheter i enlighet med befintliga nationella ramar. 
  
 I kommittédirektivet anges att det är en naturlig utgångspunkt att samma myndighet som utövar tillsyn över en viss verksamhets- utövare enligt  
 NIS2-direktivet 
  även gör detta enligt  
 CER-direktivet. 
  
 10.2System för tillsyn 
  
 Utredningens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer ska vara tillsynsmyndighet. 
  
 Utredningens bedömning: Det ska finnas en eller flera tillsyns- myndigheter för varje sektor som utövar tillsyn. 
  
 I delbetänkandet föreslår utredningen att det utses en tillsynsmyn- dighet för varje sektor vid implementeringen av  
 NIS2-direktivet. 
  I kommittédirektivet anges att det bör vara samma tillsynsmyndig- heter för NIS2- och  
 CER-direktiven. 
  Med hänsyn till detta är det utredningens förslag att systemet för tillsyn för  
 CER-direktivet 
  följer den struktur som föreslås för  
 NIS2-direktivets 
  genomförande 
  
 223 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 i Sverige. Den myndighet som regeringen bestämmer ska därför vara tillsynsmyndighet och det ska finnas en eller flera tillsynsmyndig- heter för varje sektor. 
  
 10.3Tillsynsmyndigheter i Sverige 
  
 Utredningens bedömning: Följande myndigheter ska vara till- synsmyndigheter för respektive sektor: 
  
 •Statens energimyndighet för sektorn energi, 
  
 •Transportstyrelsen för sektorn transport, 
  
 •Finansinspektionen för sektorerna bankverksamhet och finans- marknadsinfrastruktur, 
  
 •Inspektionen för vård och omsorg för del av sektorn hälso- och sjukvård, 
  
 •Läkemedelsverket för del av sektorn hälso- och sjukvård, 
  
 •Livsmedelsverket för sektorerna dricksvatten, avloppsvatten samt produktion, bearbetning och distribution av livsmedel, 
  
 •Post- och telestyrelsen för sektorerna digital infrastruktur och rymden, 
  
 •Länsstyrelserna i Stockholms, Skåne, Västra Götalands och Norrbottens län för sektorn offentlig förvaltning 
  
 Som framgår ovan är det utredningens utgångspunkt att det ska vara samma myndighet som utövar tillsyn över en viss verksamhetsut- övare enligt  
 NIS2-direktivet 
  och enligt  
 CER-direktivet. 
  Det kan dock finnas anledning att göra avsteg från denna princip, till exempel om det är stor skillnad på vilka verksamhetsutövare som omfattas av sektorerna enligt de båda direktiven. Utredningen föreslår nedan vilka myndigheter som ska utöva tillsyn över vilka sektorer. 
  
 224 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillsyn 
  
 10.3.1Energi 
  
 Sektorn energi omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att laddningsoperatörer som har ansvar för förvaltning och drift av en laddningspunkt inte omfattas av  
 CER-direktivet. 
  Statens energimyn- dighet är tillsynsmyndighet för sektorn när det gäller  
 NIS2-direktivet 
  enligt utredningens förslag i delbetänkandet. Statens energimyndighet bör därför även ansvara för tillsyn av sektorn när det gäller CER- direktivet. 
  
 10.3.2Transport 
  
 Sektorn transport omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att även undersektorn kollektivtrafik omfattas av  
 CER-direktivet. 
  Transport- styrelsen är tillsynsmyndighet för sektorn när det gäller  
 NIS2-direk- 
  tivet enligt utredningens förslag. Myndigheten utför också tillsyn enligt lagen (2010:1065) och den anslutande förordningen (2011:1126) om kollektivtrafik. Transportstyrelsen bör därför ansvara för tillsyn av sektorn även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 10.3.3Bankverksamhet och finansmarknadsinfrastruktur 
  
 Direktivets bestämmelser gäller i mycket begränsad utsträckning för kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet och finansmarknadsinfrastruktur, se avsnitt 5.3.2. Sektorerna omfattar samma kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet. 
  Det anges även i  
 CER-direktivets 
  artikel 9 att det i princip ska vara samma myndigheter som avses i artikel 46 i  
 Dora-förordningen 
  som ansvarar för sektorerna. Finansinspektionen är tillsynsmyndighet för sekto- rerna när det gäller  
 NIS2-direktivet 
  enligt utredningens förslag. Det är också Finansinspektionen som avses i artikel 46 i  
 Dora-förord- 
  ningen. Finansinspektionen bör därför ansvara för sektorerna även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 225 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 10.3.4Hälso- och sjukvård 
  
 Sektorn hälso- och sjukvård omfattar samma undersektorer och kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att även verksamhetsutövare med tillstånd att bedriva partihandel med läkemedel omfattas. Enligt utredningens förslag när det gäller  
 NIS2-direktivet 
  så är IVO tillsynsmyndighet för vård- givare och Läkemedelsverket tillsynsmyndighet för resterande del av sektorn. Läkemedelsverket utfärdar partihandelstillstånd till hand- lare som har förutsättningar för att uppfylla de krav som finns på handeln. Läkemedelsverket är också tillsynsmyndighet enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. 
  
 Utredningen föreslår att IVO ska vara tillsynsmyndighet för vårdgivare i sektorn och att Läkemedelsverket ska vara tillsynsmyn- dighet för resterande kategorier av verksamhetsutövare i sektorn. 
  
 10.3.5Dricksvatten och avloppsvatten 
  
 Sektorerna omfattar samma kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet. 
  Livsmedelsverket är tillsynsmyndighet när det gäller  
 NIS2-direktivet 
  för sektorerna enligt utredningens förslag. Edwards medelsverket bör därför ansvara för sektorerna även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 Naturvårdsverket har framfört till utredningen att tillsyns- ansvaret för avloppsvatten bör placeras på antingen Naturvårds- verket eller länsstyrelserna och framfört bland annat följande. Naturvårdsverket är den centrala myndighet som har kunskap och kompetens avseende frågor som berör avloppsvatten. Detta var en av anledningarna till att myndigheten blev beredskapsmyndighet. Om tillsynsansvaret placeras på Livsmedelsverket kommer Natur- vårdsverkets roll enligt beredskapsförordningen att reduceras inom sektorn avlopp. Avseende länsstyrelserna har de olika typer av upp- gifter som berör såväl miljörätt som beredskap och säkerhetsskydd. Länsstyrelserna har ett tillsynsansvar i enlighet med miljöbalken gentemot avloppsreningsverken och vissa utpekade länsstyrelser har miljöprövningsdelegationer där avloppsreningsverken tillståndsprövas och meddelas miljörättsliga villkor för sin verksamhet. 
  
 Som framgått i avsnitt 6.2.1 ser utredningen ett stort värde i att i framtiden se över  
 CER-regleringens 
  koppling till det svenska bered- 
  
 226 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillsyn 
  
 skapssystemet, och då möjligheten att ensa så väl begrepp som sektorer som träffas av olika regelverk. Vid en sådan översyn finns även möjligheten att samordna myndighetsansvar enligt de olika regel- verken. När det gäller utredningens nuvarande uppdrag så bedömer utredningen att samordningen mellan NIS2- och  
 CER-regleringen 
  väger tyngre än samordning med övrig reglering. Det innebär att till- synsansvar enligt NIS2- och  
 CER-regleringen 
  i vissa sektorer kan komma att placeras på en annan myndighet en den som är ansvarig enligt beredskapssystemet. 
  
 10.3.6Digital infrastruktur 
  
 Direktivets bestämmelser gäller i mycket begränsad utsträckning för kritiska verksamhetsutövare inom sektorn digital infrastruktur, se avsnitt 5.3. Sektorn omfattar samma kategorier av verksamhets- utövare som i  
 NIS2-direktivet. 
  Det anges även i  
 CER-direktivets 
  artikel 9 att det i princip ska vara samma myndigheter som ansvarar för tillsyn av sektorn som enligt  
 NIS2-direktivet. 
  PTS är tillsyns- myndighet för sektorn när det gäller  
 NIS2-direktivet 
  enligt utred- ningens förslag. PTS bör därför ansvara för sektorn även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 10.3.7Offentlig förvaltning 
  
 Sektorn offentlig förvaltning omfattar endast offentliga förvalt- ningsentiteter hos nationella regeringar så som de definieras av en medlemsstat i enlighet med nationell rätt. Det innebär att det endast är statliga myndigheter som kan komma att omfattas i sektorn. Det är alltså en relativt stor skillnad mellan sektorn offentlig förvaltning enligt CER- och  
 NIS2-direktiven. 
  Med anledning av detta behöver det analyseras om det bör vara samma myndigheter som ansvarar för tillsyn i sektorn offentlig förvaltning enligt respektive regelverk. 
  
 Utredningen föreslog i delbetänkandet att tillsyn över offentlig förvaltning enligt  
 NIS2-direktivet 
  bör följa det system som finns enligt säkerhetsskyddsregleringen och att fyra utpekade länsstyrel- ser ska ansvara för sektorn. 
  
 Hur många statliga myndigheter som kommer att pekas ut i sektorn kommer att klarläggas först vid identifieringen av kritiska 
  
 227 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 verksamhetsutövare. Det kan dock antas att det kommer att röra sig om ett begränsat antal i förhållande till det totala antalet myndig- heter (3671). I förhållande till storleken på sektorn offentlig förvalt- ning enligt  
 NIS2-direktivet 
  kommer det alltså endast att röra sig om en liten del av dessa verksamhetsutövare. 
  
 Som följd bör det övervägas om tillsynsansvaret bör vila på en central myndighet. Utredningen övervägde i delbetänkandet om till- synsansvaret skulle ligga hos MSB eller länsstyrelsen. Utredningen bedömde att Thomas roll bör vara stödjande och samordnande snarare än att bedriva tillsyn. MSB erbjuder ett omfattande stöd för att upprätthålla samhällsviktig verksamhet bland annat avseende arbete med kontinuitetshantering. MSB kommer också som gemensam kontaktpunkt att ha en samordnande roll när det gäller  
 CER-direk- 
  tivet. Utredningen drar därför samma slutsats som i delbetänkandet att MSB inte bör vara tillsynsmyndighet för sektorn. 
  
 Även om det först vid en identifiering av verksamhetsutövare klargörs vilka myndigheter som kommer att pekas ut som kritiska i sektorn så kan det antas att en stor del av dem kommer att vara myndigheter som också bedriver säkerhetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen och därmed faller under Säkerhetspolisens övergripande tillsynsansvar. Detta talar enligt utredningen för att Säkerhetspolisen bör ansvara för tillsyn av de myndigheter som identi- fieras som kritiska verksamhetsutövare i sektorn. Arbetet skulle då kunna samordnas med den tillsyn som bedrivs enligt säkerhetskydds- regleringen. 
  
 Från Säkerhetspolisen har framförts att ett sådant uppdrag inte skulle ligga i linje med myndighetens nuvarande uppdrag. Säkerhets- polisens uppdrag är tydligt kopplat till antagonistiska hot medan  
 CER-direktivet 
  har ett vidare syfte. Säkerhetspolisen bör därför inte ansvara för sektorn. 
  
 Med hänsyn till det som framförts ovan bedömer utredningen att det mest lämpliga är att det är samma tillsynsmyndigheter som an- svarar för sektorn som enligt utredningens förslag om  
 NIS2-direkti- 
  vets genomförande. Detta trots att det endast är statliga myndig- heter som omfattas i sektorn. De skäl som utredningen redogjorde för i delbetänkandet2 gällande vilka länsstyrelser som bör ansvara för tillsyn gäller även vid implementeringen av  
 CER-direktivet. 
  Utred- 
  
 1Antal den 1 januari 2024 enligt Statskontorets webbplats, inhämtat  
 2024-06-27. 
  
 2SOU 2024:18 s. 219 ff. 
  
 228 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillsyn 
  
 ningen föreslår därför att Länsstyrelsen i Stockholms län ska vara tillsynsmyndighet för statliga myndigheter som identifierats som kritiska i sektorn offentlig förvaltning och har sitt säte i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Västmanlands, Värmlands, Gotlands, Örebro, Dalarnas eller Gävleborgs län samt Länsstyrelsen i Norr- bottens län. Länsstyrelsen i Skåne län ska vara tillsynsmyndighet för statliga myndigheter som identifierats som kritiska i sektorn offent- lig förvaltning och har sitt säte i Kronobergs, Blekinge, Kalmar eller Skåne län samt Länsstyrelsen i Stockholms län. Länsstyrelsen i Västra Götalands län ska vara tillsynsmyndighet för statliga myndig- heter som har identifierats som kritiska i sektorn offentlig förvalt- ning och har sitt säte i Hallands, Jönköpings, Västra Götalands eller Östergötlands län samt Länsstyrelsen i Skåne län. Länsstyrelsen i Norrbottens län ska vara tillsynsmyndighet för statliga myndigheter som har identifierats som kritiska i sektorn offentlig förvaltning och har sitt säte i Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens eller Norr- bottens län samt Länsstyrelsen i Västra Götaland. 
  
 Utredningen föreslår i sitt delbetänkande3 att fyra länsstyrelser ska vara tillsynsmyndigheter för kommuner, regioner och statliga myn- digheter inom vissa län, dvs. även andra länsstyrelser. Utredningen föreslår vidare att Länsstyrelsen i Stockholms län och Länsstyrelsen i Norrbottens län ska vara tillsynsmyndigheter för varandra och att Länsstyrelsen i Västra Götaland och Länsstyrelsen i Skåne län ska vara tillsynsmyndighet för varandra. Samtliga länsstyrelser som har lämnat remissvar har avstyrkt förslaget att vissa länsstyrelser ska utöva tillsyn över resterande länsstyrelser eftersom länsstyrelserna har en gemensam  
 it-drift 
  och gemensamma strukturer för informations- säkerhet och utveckling. 
  
 Utredningens bedömning är att det inte föreligger samma proble- matik när det gäller  
 CER-direktivet 
  men att det mest lämpliga är att det är samma tillsynsmyndigheter som ansvarar för sektorn offentlig förvaltning enligt  
 CER-direktivet 
  som enligt utredningens förslag om  
 NIS2-direktivets 
  genomförande. Utredningen föreslår därför att om regeringen beslutar att en annan myndighet ska vara tillsynsmyn- dighet över länsstyrelserna enligt lagen om cybersäkerhet så ska den myndigheten även vara tillsynsmyndighet enligt lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 3SOU 2024:18 s. 217 ff. 
  
 229 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 10.3.8Rymden 
  
 Sektorn omfattar samma kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet. 
  PTS är tillsynsmyndighet för sektorn enligt utred- ningens förslag om  
 NIS2-direktivets 
  genomförande. PTS bör därför ansvara för sektorn även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 10.3.9Produktion, bearbetning och distribution av livsmedel 
  
 Sektorn omfattar samma kategorier av verksamhetsutövare som i  
 NIS2-direktivet 
  med den skillnaden att livsmedelsföretag som ute- slutande bedriver logistikverksamhet har lagts till. Vidare har ordet storskalig lagts till i  
 CER-direktivet 
  när det gäller livsmedelsföretag som bedriver industriell produktion och bearbetning. Livsmedels- verket är tillsynsmyndighet för sektorn i  
 NIS2-direktivet 
  enligt ut- redningens förslag. Livsmedelsverket bör därför ansvara för sektorn även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  
 10.4Tillsynsmyndighetens uppdrag 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsut- övare och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen följs samt inom ramen för tillsyn genomföra rådgivande uppdrag 
  
 Tillsynsmyndigheten ska även bidra med underlag till den nationella riskbedömningen. 
  
 Av artikel 9 framgår att varje medlemsstat ska utse eller inrätta en eller flera behöriga myndigheter som ansvariga för den korrekta tillämpningen och, vid behov, efterlevnadskontroll av direktivet på nationell nivå. En bestämmelse om att tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att den nya lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen följs bör därför införas. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska också inom ramen för tillsyn genomföra rådgivande uppdrag, se avsnitt 7.3 och som framgår av avsnitt 6.1 ska tillsynsmyndigheten även bidra med underlag till den nationella risk- bedömningen. 
  
 230 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillsyn 
  
 10.5Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter 
  
 Utredningens förslag: Den som står under tillsyn ska på begäran tillhandahålla tillsynsmyndigheten den information som behövs för tillsynen och den nationella riskbedömningen. 
  
 Tillsynsmyndigheten har i den omfattning det behövs för till- synen rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, som används i verksamheten. 
  
 Tillsynsmyndigheten får förelägga den som står under tillsyn att tillhandahålla information och ge tillträde. 
  
 Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten får begära handräckning av Kronofogde- 
  
 myndigheten. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsök- ningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. 
  
 Utredningens bedömning: När en tillsynsmyndighet begär infor- mation ska tillsynsmyndigheten ange syftet med begäran och precisera vilken information som krävs. 
  
 För att kunna utöva en effektiv tillsyn krävs att tillsynsmyndigheten får tillgång till den information som behövs samt vid behov tillträde till lokal eller liknande. 
  
 Av artikel 21.1 a framgår att tillsynsmyndigheten ska ha befogen- het att genomföra inspektioner på plats av den kritiska infrastruktur och de lokaler som verksamhetsutövaren använder för att erbjuda sina samhällsviktiga tjänster. Tillsynsmyndigheten ska också ha be- fogenhet att genomföra tillsyn på distans av de åtgärder som vid- tagits i enlighet med artikel 13 (åtgärder för motståndskraft). Enligt artikel 21.1 b ska tillsynsmyndigheten även ha befogenhet att utföra eller beställa revisioner av kritiska verksamhetsutövare. Av artikel 21.2 framgår vidare att tillsynsmyndigheterna ska ha befogenhet att kräva den information som är nödvändig för att bedöma om de åtgärder som verksamhetsutövarna vidtagit för att säkerställa sin motstånds- kraft uppfyller kraven i artikel 13 samt bevis på att åtgärderna faktiskt har genomförts. Slutligen ska tillsynsmyndigheten när den begär information ange syftet med kravet och specificera vilken informa- tion som krävs. 
  
 231 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 Artikeln innebär att tillsynsmyndigheten ska kunna bedriva både platstillsyn och skrivbordstillsyn. En verksamhetsutövare ska också på begäran av tillsynsmyndigheten tillhandahålla den information och de handlingar som behövs för tillsynen och den nationella risk- bedömningen4. Tillsynsmyndigheten ska också ha rätt att få till till- träde till områden, lokaler och andra utrymmen där verksamhet som omfattas av lagen bedrivs. Tillträdesrätten bör av integritetsskäl inte omfatta bostäder. Detta bör följa av lagen. Tillsynsmyndighetens möjlighet att utföra och beställa revisioner får anses ingå i uppgiften att bedriva tillsyn och möjligheten att begära in uppgifter och hand- lingar som behövs för tillsynen samt att få tillgång till områden, lokaler och andra utrymmen som används för verksamhet som omfattas av lagen. Att tillsynsmyndigheten när den begär information ska ange syftet med begäran och specificera den begärda informationen bör anges i förordning. 
  
 Om en verksamhetsutövare inte samarbetar med tillsynsmyndig- heten vid tillsynen bör tillsynsmyndigheten kunna meddela de före- lägganden som behövs för att förmå verksamhetsutövaren att tillhanda- hålla den information och ge det tillträde som behövs för tillsynen. Ett beslut om föreläggande bör kunna förenas med vite. 
  
 Allmänna bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten, viteslagen. Där anges bland annat hur ett vitesföreläggande ska vara utformat i olika avseenden. Det framgår också att ett vitesföre- läggande ska delges adressaten. 
  
 När det gäller vitesbeloppet framgår av viteslagen till exempel att detta ska fastställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adressatens ekonomiska förhållanden och till omständig- heterna i övrigt kan antas förmå honom att följa det föreläggande som är förenat med vitet (3 § viteslagen). Med omständigheterna i övrigt avses bland annat kostnaderna för föreläggandets fullgörande och omfattningen av de åtgärder som krävs. Beloppet bör vidare bestämmas med hänsyn till hur angeläget det är att föreläggandet följs. Om föreläggandet avser att tillgodose ett betydelsefullt samhälls- intresse, kan ett högre belopp vara motiverat. Myndigheterna kan emellertid inom ramen för 3 § viteslagen bestämma hur högt eller lågt belopp som helst. Vitet ska som huvudregel fastställas till ett bestämt belopp. Om det är lämpligt med hänsyn till omständighet- erna, får vite dock enligt 4 § viteslagen föreläggas som löpande vite. 
  
 4Se avsnitt 6.1 gällande den nationella riskbedömningen. 
  
 232 
  
 SOU 2024:64 
  
 Tillsyn 
  
 Vitet bestäms då till ett visst belopp för varje tidsperiod av viss längd under vilken föreläggandet inte har följts eller, om föreläggandet av- ser en återkommande förpliktelse, för varje gång adressaten underlåter att fullgöra denna. Om ett föreläggande inte följs, kan myndigheten behöva upprepa föreläggandet. Det kan i dessa fall vara lämpligt att höja vitesbeloppet. 
  
 Frågor om utdömande av viten prövas enligt 6 § viteslagen av för- valtningsrätt på ansökan av den myndighet som har utfärdat vites- föreläggandet. 
  
 Enligt utredningens mening finns det inte anledning att införa bestämmelser som avviker från viteslagen. 
  
 Om en verksamhetsutövare ändå vägrar att ge tillsynsmyndigheten information eller tillträde till en lokal kan tvångsåtgärder behöva an- vändas. För att tillsynsmyndigheten i en sådan situation ska kunna genomföra sin tillsyn bör myndigheten kunna begära handräckning av Kronofogdemyndigheten. 
  
 10.6Samordning och informationsutbyte 
  
 10.6.1Samarbetsforum 
  
 Utredningens bedömning: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska leda ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna ingår. Syftet med forumet ska vara att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn. 
  
 MSB leder i dag ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna enligt  
 NIS-lagen 
  ingår. Utredningen föreslår i delbetänkandet att MSB även fortsättningsvis ska leda ett sådant samarbetsforum.5 
  
 Ikommittédirektivet anges att för att säkerställa att  
 NIS2-direk- 
  tivet och  
 CER-direktivet 
  genomförs och tillämpas på ett effektivt och koordinerat sätt bör MSB ha en motsvarade roll enligt båda regelverken. 
  
 Utredningen föreslår att MSB ska leda ett samarbetsforum för tillsynsmyndigheterna även när det gäller  
 CER-direktivet. 
  Det kommer sannolikt att finnas ett liknande behov av samordning och erfarenhetsutbyte gällande  
 CER-direktivet 
  som det gjort för NIS- 
  
 5SOU 2024:18 s. 240. 
  
 233 
  
 Tillsyn 
  
 SOU 2024:64 
  
 direktivet. I detta uppdrag bör också anses ingå att samordna informa- tion om den nya regleringen. Enligt artikel 9.1 ska medlemsstaterna säkerställa ett effektivt samarbete om det utses flera behöriga myn- digheter enligt direktivet. Ett samarbetsforum bidrar till att möjlig- göra ett sådant samarbete. 
  
 10.6.2Övrigt samarbete 
  
 Utredningens bedömning: Det behövs ingen särskild reglering av myndigheternas övriga samarbete. 
  
 Enligt artikel 9.5 ska medlemsstaterna säkerställa att dess behöriga myndigheter samråder och samarbetar med andra relevanta myndig- heter, inbegripet de som ansvarar för civilskydd, brottsbekämpning och skydd av personuppgifter, samt med kritiska verksamhetsut- övare och relevanta berörda parter. 
  
 Enligt 8 § förvaltningslagen (2017:900) ska en myndighet inom sitt verksamhetsområde samverka med andra myndigheter. Enligt 6 § myndighetsförordningen (2007:515) ska myndigheten också verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Mot den bakgrunden bedömer utredningen att det inte behövs någon sär- skild bestämmelse för att reglera myndigheternas övriga samverkan. 
  
 Enligt artikel 21.5 ska medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter enligt CER- och  
 NIS2-direktiven 
  samarbetar och ut- byter information. Utredningens förslag innebär att det är samma myndighet som utövar tillsyn enligt de två direktiven. Det behövs därför ingen reglering av samarbetet. Detsamma gäller därmed för samarbete enligt  
 NIS2-direktivets 
  artikel 32.9 som utredningen be- handlade i delbetänkandet.6 
  
 6SOU 2024:18 s. 243. 
  
 234 
  
 11 Ingripanden och sanktioner 
  
 11.1Inledning 
  
 I kapitel 10 behandlas tillsynsmyndigheternas befogenheter i sam- band med tillsyn enligt  
 CER-direktivet. 
  Av direktivet följer även en skyldighet för medlemsstaterna att införa regler om sanktioner för överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits enligt direk- tivet, samt se till att dessa tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Bestämmelserna ska anmälas till kommissionen senast den 17 oktober 2024, och eventuella ändringar av dem ska anmälas utan dröjsmål.1 
  
 CER-direktivet 
  innehåller inte några närmare bestämmelser om vilka sanktioner som ska införas, eller deras utformning. Utred- ningen behöver därför bedöma vilka ingripanden och sanktioner som bör föreslås, samt hur dessa bör utformas. I denna bedömning ingår även frågan om vilka överträdelser som sanktionerna ska kunna användas för att komma till rätta med. 
  
 11.2Allmänna utgångspunkter 
  
 11.2.1Systemets utformning 
  
 Utredningens bedömning: Systemet för ingripande och sank- tioner avseende CER bör utformas på ett liknande sätt som före- slagits avseende NIS2. 
  
 Av artikel 22 i  
 CER-direktivet 
  följer en skyldighet för medlemsstaterna att fastställa regler om sanktioner för överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits för att genomföra  
 CER-direktivet. 
  Det 
  
 1Se artikel 22 i  
 CER-direktivet. 
  
 235 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 lämnas åt medlemsstaterna att avgöra utformning av dessa sank- tioner, inklusive om de ska utgöras av administrativa sanktioner eller straffrättsliga påföljder. 
  
 När det i  
 EU-rättsakter 
  inte föreskrivs särskilda sanktioner för överträdelser följer av rättspraxis att medlemsstaterna är bundna enligt lojalitetsprincipen att vidta alla åtgärder som är ägnade att säkerställa unionsrättens tillämplighet och verkan. Detta innebär bland annat att medlemsstaterna ska se till att överträdelser av EU- rätten beivras på ett sätt som motsvarar vad som gäller för sådana över- trädelser av nationell rätt som är av liknande art och svårighetsgrad. En sådan sanktion ska vara effektiv, stå i rimlig proportion till överträdel- sen och vara avskräckande.2 
  
 Utredningens utgångspunkt är att systemet för när och på vilket sätt en tillsynsmyndighet enligt  
 CER-direktivet 
  ska ingripa mot över- trädelser bör utformas på ett sätt som är så likt som möjligt det som föreslagits i delbetänkandet avseende  
 NIS2-direktivet. 
  En sådan ut- formning underlättar för så väl tillsynsmyndigheterna som verksam- hetsutövarna. Utredningen bedömer dock att de sanktioner som föreslås inte behöver vara identiska för att uppnå syftet. Överträdel- ser av liknande art och svårighetsgrad återfinns bland annat i nu- varande  
 NIS-lagen. 
  Som följd anser utredningen att de sanktioner som föreslås avseende  
 CER-direktivet 
  åtminstone bör motsvara vad som gäller enligt  
 NIS-lagen, 
  och eftersträva likformighet med de för- slagna cybersäkerhetsbestämmelserna där det är möjligt. 
  
 11.2.2Val och utformning av sanktion 
  
 Utredningens bedömning: Val och utformning av sanktion enligt den föreslagna lagen behöver inte regleras särskilt. 
  
 Som redogjorts för ovan följer av artikel 22 i  
 CER-direktivet 
  att sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Dessa aspekter bör enligt utredningen därför beaktas vid samtliga ingripanden enligt den föreslagna lagen, och avse både vilken sank- tion som väljs och utformningen av den. Tillsynsmyndigheten är 
  
 2Se till exempel  
 EU-domstolens 
  dom av den 21 september 1989 i mål nr  
 C-68/88 
  (ECLI:EU:C:1989:339) p. 24 och dom av den 7 oktober 2010 i mål nr  
 C-382/09 
  (CLI:EU:C:2010:596) p. 44 samt däri angiven praxis. 
  
 236 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 skyldig att följa förvaltningslagen (2017:900), där krav på att in- gripanden ska vara effektiva och proportionella redan följer av 5 § tredje stycket. Utredningen bedömer mot denna bakgrund att dessa krav inte behöver regleras särskilt i den föreslagna lagen. Att sank- tionerna ska vara avskräckande anser utredningen, i likhet med be- dömningen som gjordes i avsnitt 9.4.1 i delbetänkandet, bäst löses genom att låta tillsynsmyndigheterna få handlingsutrymme i fråga om val av ingripandeåtgärd och utformningen av den. Slutsatsen i denna del är att val och utformning av ingripanden inte behöver regleras särskilt i den föreslagna lagen. 
  
 11.3Administrativa sanktioner eller straffrättsliga påföljder? 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten ska kunna besluta om administrativa sanktioner för överträdelser av bestäm- melser i den föreslagna lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. 
  
 Utredningen har i sitt delbetänkande föreslagit att överträdelser av be- stämmelserna i lagen om cybersäkerhet ska förenas med administrativa sanktioner, och inte straffrättsliga påföljder.3 Bedömningen grundar sig huvudsakligen på att det både är effektivare och lämpligare att överträdelser av  
 NIS2-direktivet 
  beivras med administrativa sank- tioner. Utredningen anser att denna bedömning gör sig gällande även avseende skyldigheterna i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Detta får även till följd att sanktionssystemen kan utformas på likartat sätt. De sanktioner som föreslås kommer därför att vara av administrativt slag. 
  
 3SOU 2024:18 s. 251. 
  
 237 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 11.4Tillsynsmyndigheten ska vara skyldig att ingripa mot överträdelser 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten ska ingripa om en kritisk verksamhetsutövare har åsidosatt sina skyldigheter enligt den föreslagna lagen, eller föreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelserna. 
  
 Utredningen anser som ovan nämnt att den ordning som föreslagits avseende lagen om cybersäkerhet bör gälla även avseende lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Det innebär att tillsynsmyndigheten ska vara skyldig att ingripa mot överträdelser av den nu aktuella lagens skyldigheter. Detta bidrar enligt utredningens mening till ökad likabehandling mellan tillsynsmyndigheterna, genom att ingripande görs obligatoriskt. Den alternativa vägen att låta till- synsmyndigheten själv välja om den ska ingripa hade på motsatt sätt kunnat bidra till minskad likabehandling och ökad splittring i till- synspraxisen. Som följd bör ingripande vara obligatoriskt även av- seende lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare, med undantag för vad som följer nedan. 
  
 11.5Tillsynsmyndigheten ska i särskilda fall kunna avstå från att ingripa 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten får avstå från att ingripa om överträdelsen är ringa eller ursäktlig, eller om det annars med hänsyn till omständigheterna vore oskäligt att besluta om sanktion. 
  
 Genom den föreslagna konstruktionen är en tillsynsmyndighet alltid skyldig att ingripa genom att meddela sanktioner mot samtliga över- trädelser. En sådan lösning medför en hög grad av likabehandling och förutsägbarhet för tillsynssystemet, men riskerar att äventyra vissa rättssäkerhetsintressen och därtill göra tillsynssystemet omoti- verat onyanserat. Utredningen anser att det finns skäl att införa en möjlighet för tillsynsmyndigheten att avstå från att ingripa i särskilda fall. Enligt utredningens mening ska det dock råda stark presumtion 
  
 238 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 för ingripande. Det är tillsynsmyndigheten som prövar om förutsätt- ningarna för att avstå från ingripande är uppfyllda i det enskilda fallet. 
  
 Ett exempel på sådana rättssäkerhetsintressen är det så kallade dubbelprövningsförbudet som följer av artikel 4 i Europakonven- tionens sjunde tilläggsprotokoll. Det innebär en rätt att inte bli lagförd eller straffas två gånger för samma brott (gärning). Liksom var fallet med  
 NIS2-verksamhet 
  så kan även en kritisk verksamhets- utövare enligt den nu föreslagna lagen tillhandahålla flera samhälls- viktiga tjänster som kan falla under olika tillsynsmyndigheters an- svarsområden. Detta medför en risk för att en överträdelse kan angripas av flera tillsynsmyndigheter parallellt. Om någon annan till- synsmyndighet ingriper mot samma överträdelse riskerar agerandet att bryta mot dubbelprövningsförbudet och en ventil är därför moti- verad redan på denna grund. Det bör dock noteras att det är möjligt att ingripa även om en annan myndighet ingripit, så länge dubbel- prövningsförbudet inte överträds. Detta kan enligt utredningen motivera att ventilen kan tillämpas även i andra situationer när det skulle medföra oskäliga konsekvenser för verksamhetsutövaren, exempelvis om samma incident redan lett till kännbara sanktioner enligt något annat regelverk utan att dubbelprövningsförbudet aktualiserats. 
  
 Utformningen av undantaget från ingripande bör enligt utred- ningens mening göras på liknande sätt som vad som gäller på finans- marknadsområdet4, vilket medför att det får ske om en överträdelse är ringa, ursäktlig, eller om det vore oskäligt att besluta om en sank- tion. Det bör särskilt framhållas att oskälighet eller ursäktlighet inte kan anses föreligga om överträdelsen uppstått till följd av omständig- heter som ligger inom verksamhetsutövarens kontrollsfär, exempelvis hänförligt till rutiner, tid och prioriteringar. En ringa eller ursäktlig överträdelse skulle kunna föreligga om överträdelsen berott på någon omständighet som verksamhetsutövaren varken kunnat eller borde ha förutsett eller kunnat påverka. 
  
 4Se exempelvis 15 kap. 1 b § andra stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. 
  
 239 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 11.6Vilka överträdelser ska kunna leda till sanktioner? 
  
 Utredningens förslag: Överträdelser av följande bestämmelser, eller föreskrifter som har meddelats med stöd av dem, ska leda till att tillsynsmyndigheten ingriper. 
  
 1.Anmälan enligt 3 kap. 1 §, 
  
 2.riskbedömning enligt 4 kap. 1 §, 
  
 3.åtgärder och plan för motståndskraft enligt 4 kap. 2 §, 
  
 4.samverkansansvarig enligt 4 kap. 3 §, 
  
 5.incidentrapportering enligt 5 kap. 1 §, 
  
 6.befattningsanalys enligt 6 kap. 2 §, 
  
 7.genomförande av bakgrundskontroll enligt 6 kap. 3 § eller an- tecknande samt bevarande av viss information vid bakgrunds- kontroll enligt 6 kap. 5 §. 
  
 Av artikel 21.3 framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att till- synsmyndigheterna har möjlighet att vidta de åtgärder som är nöd- vändiga och proportionella för att avhjälpa överträdelser av direkti- vet. Enligt artikel 22 ska medlemsstaterna också införa effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner vid överträdelser av de nationella reglerna som antagits. Sådana överträdelser avser reglerna om anmälningsskyldighet för vissa kritiska verksamhetsutövare, att genomföra riskbedömning, genomföra åtgärder för motståndskraft, upprätta och tillämpa en plan för motståndskraft, rapportera vissa incidenter, föra en befattningsanalys, genomföra bakgrundskontroll, att anteckna att identitetshandling och registerutdrag har visats upp vid bakgrundskontrollen samt att bevara sådana anteckningar i två år. 
  
 Utredningen anser inte att det framkommit några skäl till att begränsa vilka sanktioner som ska finnas tillgängliga för tillsyns- myndighetens ingripande mot överträdelser. Som följd ska samtliga sanktioner ska finnas tillgängliga för tillsynsmyndigheterna vid de angivna överträdelserna. 
  
 240 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 11.7Vilka sanktioner ska finnas? 
  
 Utredningens bedömning: De sanktioner som ska föreslås är föreläggande vid vite, sanktionsavgift och anmärkning. 
  
 Som angetts i avsnitt 11.2.1 ovan är utredningens utgångspunkt att möjligheterna till ingripanden och sanktioner åtminstone bör mot- svara vad som gäller enligt  
 NIS-lagen, 
  och eftersträva likformighet med de förslagna bestämmelserna i cybersäkerhetslagen där det är möjligt. Utredningen bedömer att detta som minimum bör innebära att föreläggande som kan förenas med vite och sanktionsavgifter föreslås. För att ingripandesystemet ska kunna utformas på ett sätt som liknar det som föreslagits avseende cybersäkerhetslagen anser utredningen även att ingripande genom anmärkning bör införas. Ut- redningen har övervägt införande av ytterligare sanktioner som före- slagits i cybersäkerhetslagen, såsom förbud att utöva ledningsfunk- tion, men har inte kunnat identifiera ett tydligt behov av ytterligare sanktioner än de som nu föreslås. Övervägandena för de sanktioner som föreslås kommer att redovisas i det följande. 
  
 11.7.1Föreläggande som kan förenas med vite 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten får besluta att före- lägga den kritiska verksamhetsutövaren att vidta åtgärder för att uppfylla skyldigheterna som följer av 8 kap. 1 § i den föreslagna lagen. 
  
 Ett föreläggande får förenas med vite. 
  
 Ilikhet med utredningens bedömning avseende NIS25 anser utred- ningen att föreläggande med vitesmöjlighet är ett centralt verktyg för att tillsynsmyndigheten ska kunna framtvinga regelefterlevnad och därmed att  
 CER-direktivets 
  syfte uppnås. Föreläggandet kan användas för att den som står under tillsyn ska agera, eller avstå ifrån att agera, på ett visst sätt. För att öka incitamenten för en kritisk verksamhetsutövare att följa föreläggandet bör det kunna förenas med vite, om tillsynsmyndigheten bedömer att det är nödvändigt. 
  
 Juarez 2024:18 avsnitt 9.5.2. 
  
 241 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 Detta ökar även sannolikheten för att föreläggandet får avsedd effekt. Om föreläggandet förenas med vite är lagen (1985:206) om viten tillämplig. Lagen innehåller inte några absoluta beloppsbegränsningar för vitet, men ställer däremot krav på proportionalitet vid fastställande av vitets storlek. Detta skapar således stor handlingsfrihet för tillsyns- myndigheten att avgöra vilken nivå på vite som är lämplig, ändamåls- enlig och proportionerlig för att uppnå den avsedda effekten i det enskilda fallet. 
  
 Utredningen bedömer att föreläggande med vite ska kunna riktas mot både enskilda och offentliga kritiska verksamhetsutövare. Upp- täcker tillsynsmyndigheten bristande regelefterlevnad behöver åt- gärder kunna vidtas för att snabbt komma till rätta med överträdelsen. Ett föreläggande bör därför även kunna gälla omedelbart, se vidare avsnitt 11.8. 
  
 11.7.2Sanktionsavgift 
  
 Förutsättningarna för att ta ut sanktionsavgift 
  
 Utredningens förslag: Tillsynsmyndigheten får besluta att en kritisk verksamhetsutövare ska betala en sanktionsavgift till följd av en överträdelse enligt 8 kap. 1 § i den föreslagna lagen. 
  
 Till skillnad från  
 NIS2-direktivet 
  innehåller  
 CER-direktivet 
  inte några bestämmelser om vilka överträdda skyldigheter som ska leda till sank- tionsavgift. Utredningens uppfattning är att även sanktionsavgifter som verktyg är centralt för att regelefterlevnad ska kunna uppnås. Liksom i fråga om NIS2 anser utredningen att ett system bör bygga på strikt ansvar, vilket innebär att en sanktionsavgift ska kunna tas ut oavsett om överträdelsen skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Utredningen anser däremot inte att det ska vara obligatoriskt för tillsynsmyndigheten att ta ut sanktionsavgift, utan den ska i varje enskilt fall bedöma om ett sådant ingripande är påkallat och därtill rättsligt grundat. Innebörden av detta är att tillsynsmyndigheten inte måste besluta om sanktionsavgift, men om den gör det räcker det med att konstatera att en överträdelse objektivt har skett, oaktat graden av vållande, för att sanktionsavgift ska kunna beslutas. I sam- manhanget bör dock poängteras att graden av vållande i stället kan 
  
 242 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 vägas in vid beräkningen av sanktionsavgiftens storlek, samt om över- trädelsen är ringa eller ursäktlig – möjligheten för tillsynsmyndig- heten att avstå från ingripande (se avsnitt 11.5). 
  
 Genom att sanktionsavgiften inte görs obligatorisk finns risk för att olika tillsynsmyndigheter kommer att agera på olika sätt i lik- artade situationer, och därmed minska graden av likabehandling. Ut- redningen väger denna risk mot de rättssäkerhetsintressen som ska beaktas, och anser att de senare intressena väger tyngre. En sådan lösning medför också att det saknas skäl att införa bestämmelser om eftergift av sanktionsavgiften, utan eventuella förmildrande omstän- digheter ska vägas in av tillsynsmyndigheten redan vid bedömningen om sanktionsavgift ska tas ut över huvud taget. 
  
 En förutsättning för sanktionsavgift är att överträdelsen ska vara lätt att konstatera både för tillsynsmyndighet och den kritiska verk- samhetsutövaren. Detta leder enligt utredningen till att ju högre precision på kraven som kommer att återfinnas i tillsynsmyndig- heternas föreskrifter, desto lättare blir det att bedöma om en viss situation utgör en överträdelse. I vissa fall kommer överträdelser vara enklare att konstatera, exempelvis i fråga om incidentrapportering har skett i tid. 
  
 Sanktionsavgiftens storlek 
  
 Utredningens förslag: Sanktionsavgiften ska för enskilda kritiska verksamhetsutövare bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst till det högsta av: 
  
 1.2 procent av den kritiska verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under föregående räkenskapsår, eller 
  
 2.10 000 000 euro. 
  
 Sanktionsavgiften ska för offentliga kritiska verksamhetsutövare 
  
 bestämmas till lägst 5 000 kronor och högst 10 000 000 kronor. 
  
 Som nämnt saknar  
 CER-direktivet 
  angivelser om sanktionsav- gifternas storlek. Detta leder utredningen till att jämföra nivåerna på sanktionsavgifter med liknande regelverk. Det ligger nära till hands att överväga de höga nivåer som följer av  
 NIS2-direktivet 
  även för överträdelser mot den nu föreslagna lagen. Utredningen anser dock 
  
 243 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 att en viss skillnad bör uppmärksammas. För att  
 CER-direktivets 
  syfte ska kunna uppnås kommer dess tillämpning enligt utredningens mening präglas av en betydligt högre grad av förtroende och samarbete mellan tillsynsmyndighet och tillsynsobjekt än vad som är fallet i fråga om NIS2. Detta till följd av att genomförandet av  
 CER-direk- 
  tivet kommer att utgöra ny lagstiftning för flertalet av de sektorer som omfattas, och att de kritiska verksamhetsutövarna kommer att ha ett stort behov av vägledning och stöd från tillsynsmyndigheterna för att kunna uppnå adekvat skydd. Dessa faktorer talar enligt utred- ningens mening med viss styrka för att sanktionsbeloppen bör hållas lägre än i fråga om lagen om cybersäkerhet.6 
  
 Åandra sidan ska det poängteras att det inte finns någon auto- matik i att det högsta sanktionsbeloppet i spannet alltid ska väljas. Tvärt om anser utredningen att det är omständigheterna i det enskilda fallet som avgör sanktionsavgiftens storlek, och där den kritiska verk- samhetsutövarens ekonomiska styrka spelar in. Utredningen har avseende cybersäkerhetslagen föreslagit att maximal sanktionsavgift för väsentliga verksamhetsutövare ska vara det högsta av tio miljoner euro eller två procent global årsomsättning föregående räkenskapsår. Utredningen föreslår att motsvarande beräkningsgrund ska införas avseende sanktionsavgifter enligt säkerhetsskyddsregleringen, se kapitel 14. Eftersom den som blir identifierad som kritisk verksam- hetsutövare enligt  
 CER-direktivet 
  också blir väsentlig verksamhets- utövare enligt cybersäkerhetslagen anser utredningen att motsvarande maximibelopp för sanktioner bör föreslås för överträdelser av CER- direktivet. Att använda samma beräkningsgrund och maxbelopp för sanktionsavgifter enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare skulle enligt utredningen även kunna bidra till att praxis mellan systemen kan bli likartade. Detta talar med styrka för att samma beräkningsgrund för maxbeloppet bör väljas. Utred- ningen anser dock att fortsatt differentiering är motiverad mellan enskilda och offentliga kritiska verksamhetsutövare. Taket för sank- tionsavgifter bör därför i sin helhet följa den föreslagna cybersäker- 
  
 6Utredningen har även noterat att finska regeringen i sitt utkast till proposition avseende CER har föreslagit mycket låga sanktionsavgifter (minst 2 000, högst 20 000 euro) i jämförelse med  
 NIS2-direktivet, 
  se 5 kap. 23 § och s. 111 i Utkast till regeringens proposition med förslag om skydd av samhällets kritiska infrastruktur och om stärkande av samhällets motståndskraft samt till vissa andra lagar  
 (CER-direktivet), 
  hämtad  
 2024-05-11 
  från  
 https://www.lausuntopalvelu.fi/SV/Proposal/Participation?proposalId=67962948-2e20- 
  
 43d7-a9e5-e43c99b60a8c. 
  
 244 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 hetslagen där 10 miljoner kr är max för offentliga kritiska verksamhets- utövare. 
  
 Vad som ska beaktas särskilt vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek 
  
 Utredningens förslag: När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska särskild hänsyn tas till den skada eller risk för skada som uppstått till följd av överträdelsen, om den kritiska verksamhetsutövaren tidigare har begått en överträdelse och de kostnader som den kritiska verk- samhetsutövaren har undvikit till följd av överträdelsen. 
  
 CER-direktivet 
  saknar, till skillnad från  
 NIS2-direktivet, 
  bestäm- melser om vad som ska beaktas vid bestämmande av sanktionsav- giftens storlek. Utredningen anser att när en sanktionsavgifts storlek ska bestämmas i det enskilda fallet bör samtliga relevanta omständig- heter beaktas. Detta bör dock inte anges i förslaget till lag. I stället anser utredningen att vissa relevanta omständigheter som ska beaktas i försvårande riktning särskilt ska anges. Enligt utredningens bedömning finns det skäl att särskilt ange skada/risk för skada till följd av överträdelsen, tidigare överträdelser och undvikna kostnader till följd av överträdelsen som sådana omständigheter som särskilt ska beaktas. Motsvarande utformning av bestämmelse återfinns i 31 §  
 NIS-lagen. 
  Det bör noteras att uppräkningen inte är uttömmande, utan flera av de omständigheter som redogjorts för i utredningens delbetänkande avseende NIS27 kan vara av relevans för bedömning, exempelvis hur lång tid en överträdelse har pågått. 
  
 Hinder mot att ta ut sanktionsavgift 
  
 Utredningens förslag: En sanktionsavgift får inte beslutas om överträdelsen omfattas av ett föreläggande om vite och över- trädelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. 
  
 7Se SOU 2024:18 avsnitt 9.4.2. 
  
 245 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 Att ta ut sanktionsavgift kan i vissa fall anses strida mot dubbelpröv- ningsförbudet (se avsnitt 11.5). Det behöver därför finnas en ventil mot vissa sådana situationer som tydligt kan förutses, nämligen om en över- trädelse redan omfattas av ett föreläggande om vite, eller utdömande av det. I dessa fall ska tillsynsmyndigheten därför inte ha befogenhet att besluta om sanktionsavgift. Ett sådant undantag överensstämmer med vad som i dag gäller enligt exempelvis 33 §  
 NIS-lagen. 
  
 Betalning, verkställighet och preskription 
  
 Utredningens förslag: En sanktionsavgift får endast tas ut om den som avgiften ska tas ut av har fått tillfälle att yttra sig inom två år från det att överträdelsen ägde rum. 
  
 Beslut om sanktionsavgift ska delges. 
  
 Sanktionsavgiften ska betalas till tillsynsmyndigheten inom 
  
 30 dagar från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den längre tid som anges i beslutet. 
  
 Om sanktionsavgiften inte betalas i rätt tid, ska tillsynsmyn- digheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestäm- melser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av stat- liga fordringar m.m. Vid indrivning ska verkställighet få ske enligt utsökningsbalken. 
  
 Sanktionsavgift tillfaller staten. 
  
 En beslutad sanktionsavgift ska falla bort till den del beslutet om avgiften inte har verkställts inom fem år från det att beslutet fick laga kraft. 
  
 Bestämmelser kring förfarandet vid beslut om sanktionsavgift åter- finns i flera av de författningar där sanktionsavgift återfinns som sank- tion, exempelvis  
 NIS-lagen 
  och säkerhetsskyddslagen (2018:585), samt utredningens förslag till cybersäkerhetslag. Sådana regler kompletterar de allmänna reglerna i förvaltningslagen (2017:900). Utredningen anser att motsvarande bestämmelser bör föreslås i den nya lagen. 
  
 246 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 11.7.3Anmärkning 
  
 Utredningens förslag: Om tillsynsmyndigheten inte finner skäl att besluta om andra sanktioner ska den i stället besluta om en anmärkning. 
  
 I utredningens delbetänkande har ett system med anmärkning före- slagits.  
 CER-direktivet 
  saknar krav på att en motsvarande sanktion ska införas. Utredningen bedömer dock att den systematik för in- gripande som föreslagits i cybersäkerhetslagen även bör gälla av- seende den nu föreslagna lagen. Det innebär att en tillsynsmyndighet är skyldig att ingripa mot alla överträdelser av lagen och besluta om någon form av sanktion, om inte undantaget om att avstå från in- gripande är tillämpligt. Skulle utredningen föreslå ett system utan anmärkning skulle det medföra att tillsynsmyndigheten var tvungen att meddela föreläggande eller sanktionsavgift i varje enskilt fall. Det vore en olämplig lösning, eftersom utredningen bedömer att tillsyns- myndigheten är bäst lämpad att avgöra om och i sådana fall vilken av dessa sanktioner som ska tillgripas. Genom att införa ett system med anmärkning även i lagen om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare skapas ett system där en överträdelse alltid ska få minst anmärkning som påföljd, men där tillsynsmyndigheten även har möj- lighet att ingripa med något av de andra verktygen om den bedömer att det är lämpligt, ändamålsenligt, proportionerligt, med mera. Ut- redningen anser mot denna bakgrund att anmärkning ska finnas även inom ramen för den nu föreslagna lagen och lämpligen utformas på samma sätt som utredningen föreslagit i lagen om cybersäkerhet. Det ska därför införas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att meddela anmärkningar mot kritiska verksamhetsutövare som har överträtt den föreslagna lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. 
  
 En anmärkning i sig innebär att tillsynsmyndigheten noterar att en överträdelse skett. Eftersom den kritiska verksamhetsutövaren inte nödvändigtvis delar uppfattningen att en överträdelse har skett ska även en tillsynsmyndighets beslut om anmärkning kunna överklagas. 
  
 247 
  
 Ingripanden och sanktioner 
  
 SOU 2024:64 
  
 11.8Omedelbar verkställighet av beslut om förelägganden 
  
 Utredningens bedömning: Tillsynsmyndigheten får bestämma att ett beslut om föreläggande enligt den föreslagna lagen ska gälla omedelbart. 
  
 Myndigheters generella möjlighet att besluta om att ett föreläggande ska gälla omedelbart återfinns i 35 § tredje stycket förvaltningslagen (2017:900). Det kan även regleras särskilt, såsom i 38 §  
 NIS-lagen 
  och i utredningens förslag till cybersäkerhetslag. Utredningen bedömer att omedelbar verkställighet ska vara möjlig även inom ramen för CER, och hänvisar i denna del till argumentationen som framförts i del- betänkandet.8 
  
 11.9Överklagande 
  
 Utredningens förslag: Beslut enligt den föreslagna lagen eller anslutande föreskrifter får överklagas till allmän förvaltnings- domstol. När tillsynsmyndighetens beslut överklagas är tillsyns- myndigheten motpart i domstolen. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 De beslut som tillsynsmyndigheten kan fatta enligt denna lag kan som huvudregel antas påverka tillsynsobjektets civila rättigheter och skyldigheter enligt artikel 6 i Europakonventionen. Sådana beslut behöver därför kunna bli föremål för domstolsprövning. Att beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt är över- klagbara följer även av 41 § förvaltningslagen. Detta gäller exempelvis beslut om att en verksamhetsutövare har identifierats som kritisk. Ett sådant beslut medför skyldigheter (se avsnitt 6.5 och 8.1) som börjar gälla efter viss tid. Utredningen anser att beslut bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, och omfatta alla typer av verksam- hetsutövare som kan bli föremål för en tillsynsmyndighets beslut. Den beslutsfattande tillsynsmyndigheten ska anses vara motpart till den klagande.9 
  
 8SOU 2024:18 avsnitt 9.7. 
  
 9Se SOU 2024:18 avsnitt 9.8, jfr 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
  
 248 
  
 12 Gemensam kontaktpunkt 
  
 12.1Inledning 
  
 Av artikel 9.2 framgår att varje medlemsstat ska utse eller inrätta en gemensam kontaktpunkt. Den gemensamma kontaktpunkten ska ha en sambandsfunktion för att säkerställa gränsöverskridande sam- arbete. Av skäl 23 framgår att den gemensamma kontaktpunkten bör ha ansvar för samordningen av frågor angående kritiska entiteters motståndskraft och gränsöverskridande samarbete på unionsnivå. Varje gemensam kontaktpunkt bör även vid behov samarbeta och samordna kommunikationen med sin medlemsstats behöriga myn- digheter, andra medlemsstaters gemensamma kontaktpunkter och gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 12.2Gemensam kontaktpunkt i Sverige 
  
 Utredningens bedömning: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska vara gemensam kontaktpunkt. 
  
 Regeringen anför i kommittédirektivet att MSB har en bred kom- petens kopplat till skyddet för samhällsviktig verksamhet och kritisk infrastruktur. Myndigheten fullgör också rollen som nationell gemensam kontaktpunkt för det arbete som idag bedrivs inom ramen för direktiv 2008/114/EG. Av dessa skäl, och för att säkerställa sam- stämmighet med  
 NIS2-regleringen, 
  bör MSB enligt regeringen utses till gemensam kontaktpunkt enligt  
 CER-direktivet. 
  
 Utredningen har inte funnit skäl att göra någon annan bedöm- ning och föreslår därför att MSB ska vara gemensam kontaktpunkt i Sverige. 
  
 249 
  
 Gemensam kontaktpunkt 
  
 SOU 2024:64 
  
 12.3Gemensamma kontaktpunktens uppgifter 
  
 Utredningens bedömning: Den gemensamma kontaktpunkten ska ha en sambandsfunktion för att säkerställa gränsöverskridande samarbete med gemensamma kontaktpunkter i andra medlems- stater och kommissionen. 
  
 Den gemensamma kontaktpunkten ska senast den 17 juli 2028 och därefter vartannat år lämna den rapport som avses i artikel 9.3 i  
 CER-direktivet. 
  
 Den gemensamma kontaktpunkten ska i samverkan med till- synsmyndigheten delta i de samråd som avses i artikel 11 i CER- direktivet. 
  
 Enligt artikel 9.2 ska den gemensamma kontaktpunkten ha en sam- bandsfunktion för att säkerställa gränsöverskridande samarbete med de gemensamma kontaktpunkterna i andra medlemsstater och den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19. En medlemsstat får även föreskriva att dess gemensamma kontakt- punkt ska ha en sambandsfunktion med kommissionen och säker- ställa samarbete med tredjeländer. 
  
 Enligt artikel 9.3 ska den gemensamma kontaktpunkten senast den 17 juli 2028, och därefter vartannat år, lämna en sammanfattande rapport till kommissionen och den grupp för kritiska entiteters mot- ståndskraft som avses i artikel 19 om de incidentrapporter som mot- tagits, inklusive antal, art och om andra medlemsstater informerats enligt artikel 15.3. 
  
 Enligt artikel 15.3 ska den myndighet som tar emot en incidentan- mälan via den gemensamma kontaktpunkten informera gemensamma kontaktpunkter i andra medlemsstater som påverkas av incidenten. När den gemensamma kontaktpunkten skickar sådan information ska den behandla informationen på ett sätt som respekterar dess konfiden- tialitet och skyddar den berörda verksamhetsutövarens säkerhet och kommersiella intressen. Utredningen föreslår i avsnitt 8.3 att MSB ska vara den myndighet som tar emot incidentrapporter. I det avsnittet föreslår utredningen även att MSB ska informera kontaktpunkter i andra medlemsstater. 
  
 Enligt artikel 11 ska medlemsstaterna när så är lämpligt samråda med varandra om kritiska verksamhetsutövare i syfte att säkerställa 
  
 250 
  
 SOU 2024:64 
  
 Gemensam kontaktpunkt 
  
 att direktivet tillämpas på ett konsekvent sätt. Sådana samråd ska äga rum i synnerhet med avseende på kritiska verksamhetsutövare som 
  
 a)använder kritisk infrastruktur som är fysiskt sammankopplad mellan två eller flera medlemsstater, 
  
 b)ingår i företagsstrukturer som är sammankopplade eller samman- länkade med kritiska verksamhetsutövare i andra medlemsstater, 
  
 c)har identifierats som kritiska verksamhetsutövare i en medlems- stat och tillhandahåller samhällsviktiga tjänster för eller i andra medlemsstater. 
  
 Samråden ska enligt artikeln syfta till att stärka kritiska verksamhets- utövares motståndskraft och, om möjligt, minska deras administrativa börda. Av skäl 26 framgår att samråden bör inledas på begäran av en berörd behörig myndighet. Utredningen föreslår att MSB i egenskap av gemensam kontaktpunkt bör vara den myndighet som ansvarar för samråd med andra medlemsstater enligt artikeln. I dessa samråd kan det dock vara tillsynsmyndigheten som har expertkunskap rörande den aktuella sektorn och samråden bör därför ske i samverkan mellan MSB och berörd tillsynsmyndighet. 
  
 Bestämmelsen om samråd enligt artikel 11 ska enligt artikel 8 inte tillämpas avseende kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bank- verksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 Samarbetsgrupp 
  
 Utredningens bedömning: Regeringen ska företräda Sverige i den samarbetsgrupp som inrättats enligt artikel 19 i  
 CER-direktivet. 
  
 Tillsynsmyndigheterna och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna stöd till Sveriges deltagande i samarbets- gruppen. 
  
 Genom artikel 19 inrättas en samarbetsgrupp på  
 EU-nivå 
  (gruppen för kritiska entiteters motståndskraft) som ska ge kommissionen stöd och underlätta samarbete och informationsutbyte mellan medlems- staterna. Det engelska namnet på gruppen är Critical Entities Resilience Group som förkortas CERG. Gruppen ska bestå av före- 
  
 251 
  
 Gemensam kontaktpunkt 
  
 SOU 2024:64 
  
 trädare för medlemsstaterna och kommissionen men kan bjuda in andra berörda parter att delta i arbetet. Gruppens uppgifter listas i artikel 
  
 19.3 
 a–j. 
  Dessa består till exempel av utbyte av bästa praxis i frågor som identifiering och incidentrapportering. Senast den 17 januari 2025 ska gruppen ta fram ett arbetsprogram med de åtgärder som ska vidtas. 
  
 På  
 EU-nivå 
  har det funnits en samarbetsgrupp inom ramen för det europeiska programmet för skydd av kritisk infrastruktur (EPCIP). MSB har varit Sveriges representant i den gruppen. 
  
 CERG har redan bildats samt genomfört flera möten och Sverige har hittills representerats av Regeringskansliet (Försvarsdeparte- mentet) och MSB. Utredningen föreslår att MSB ska vara gemensam kontaktpunkt i Sverige. Myndigheten kommer också att ha en bred och samordnande roll och utredningen föreslår därför att MSB även fortsatt ska lämna stöd till Sveriges representant i samarbetsgruppen. Ansvaret att företräda Sverige i CERG bör dock ligga på regeringen. Det bör därför vara regeringen som företräder Sverige i samarbets- gruppen vilket därmed inte behöver någon särskild reglering. Av- seende säkerhetsgodkännande som nämns i artikel 19.2 behandlar utredningen detta i avsnitt 9.4. För det fall att gruppen kommer att bilda sektorsspecifika arbetsgrupper på samma sätt som gjorts i samarbetsgruppen som inrättats enligt  
 NIS-direktivet 
  bör det även vara möjligt för tillsynsmyndigheterna att delta i arbetet. Även i övrigt kan det finnas skäl för tillsynsmyndigheterna att lämna stöd när sektorsspecifika frågor diskuteras. Det bör därför införas en bestämmelse i förordningen om att tillsynsmyndigheterna och MSB ska lämna stöd till Sveriges deltagande i CERG. 
  
 252 
  
 13 Sekretess 
  
 13.1Inledning 
  
 Utredningen ska ta ställning till om bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgifter som kan komma att behandlas i NIS2- och CER- direktiven. Det behöver bland annat övervägas om sekretessen enligt 18 kap. 8 § OSL är tillräckligt stark. Utredningen behöver även analysera om befintliga bestämmelser i OSL tillgodoser NIS2- och  
 CER-direktivens 
  krav på utlämnande av uppgifter till andra med- lemsstater samt till kommissionen och Europeiska unionens cyber- säkerhetsbyrå (Enisa). Detsamma gäller för uppgifter som har tagits emot. Vid behov ska utredningen lämna förslag till författnings- ändringar. 
  
 Utredningen har i sitt delbetänkande1 lämnat förslag om incident- rapportering enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Vidare har utredningen i kapitel 8 lämnat förslag om incidentrapportering enligt  
 CER-direktivet. 
  Inci- dentrapporter som följer av förslagen till lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare innehåller normalt sett uppgifter om sårbarheter, säkerhets- och bevaknings- åtgärder samt om hot mot eller andra risker för verksamheten. Även en rapports förekomst kan ge upplysningar till en antagonist om att till exempel ett  
 it-angrepp 
  kan ha lyckats eller åtminstone identifierats. 
  
 I detta kapitel behandlas sekretessfrågan för uppgifter som rör incidentrapporter, uppgifter som lämnas vid tillsyn och uppgifter i verksamhetsutövarnas riskanalyser och riskbedömningar samt för- teckningar över verksamhetsutövare. I kapitlet berörs även frågan om sekretess för uppgifter som förekommer i en bakgrundskontroll och som om de röjs kan skada enskilda intressen. I kapitlet behandlas också frågan om tystnadsplikt i enskild verksamhet som omfattas av 
  
 1Kapitel 7 i SOU 2024:18. 
  
 253 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Slutligen behandlas frågan om sekretess för uppgifter som ska lämnas till andra medlemsstater, kommissionen och Europeiska unionens cyber- säkerhetsbyrå (Enisa) samt för uppgifter som delges svenska myndig- heter inom ramen för det informationsutbyte som regleras i direktiven. 
  
 Offentlighetsprincipen 
  
 Offentlighetsprincipen har olika beståndsdelar. Bestämmelserna i regeringsformen (RF) om yttrande- och informationsfrihet gäller för de som är verksamma hos det allmänna – de så kallade offentliga funktionärerna – likaväl som för medborgarna i allmänhet. I RF slås också principen om domstolsförhandlingars offentlighet fast. 
  
 Tryckfrihetsförordningen (TF) innehåller å sin sida bestämmelse om – förutom tryckfriheten – allmänna handlingars offentlighet samt om den så kallade meddelarfriheten, som innebär stora möjlig- heter att lämna information för publicering i tidningar och andra tryckta skrifter. Såvitt gäller andra grundlagsskyddade medier än tryckta skrifter finns bestämmelser om meddelarfrihet i yttrandefri- hetsgrundlagen (YGL). 
  
 Med handling förstås enligt 2 kap. 3 § första stycket TF en fram- ställning i skrift eller bild eller en upptagning som kan läsas, av- lyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 2 kap. 6 eller 7 §§ TF är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. 
  
 Bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet finns i 2 kap. TF. Enligt 2 kap. 2 § andra stycket TF ska varje begränsning i rätten att ta del av allmänna handlingar anges i en särskild lag eller i en annan lag som den förstnämnda lagen hänvisar till. Den särskilda lag som åsyftas är OSL. 
  
 Bestämmelser om sekretess 
  
 Rätten att ta del av allmänna handlingar får enligt 2 kap. 2 § TF be- gränsas endast när det är påkallat med hänsyn till sju olika uppräknade intressen. Flertalet punkter avser det allmännas intressen, bland annat det allmännas ekonomiska intresse (punkten 5). Punkten 6 avser en- 
  
 254 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 skildas intressen, nämligen skyddet för enskilds personliga eller eko- nomiska förhållanden. 
  
 Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, oavsett om det sker genom utlämnande av en handling eller genom att röja uppgiften muntligen eller på något annat sätt (3 kap. 1 § OSL). Sekretessen innebär dels handlingssekretess, dels tystnadsplikt. Till den del sekre- tessen innebär tystnadsplikt innebär den en begränsning av yttrande- friheten enligt regeringsformen, och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna. Förbudet att röja eller utnyttja en uppgift enligt OSL eller annan lagstiftning som OSL hänvisar till gäller för myndigheter. Det finns dock kompletterande bestämmelser om tystnadsplikt i enskilda verksamheter, till exempel 8 kap. 1 och 2 §§ säkerhetsskyddslagen (2018:585) och 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 
  
 Sekretess gäller som huvudregel inte bara i förhållande till en- skilda utan också mellan myndigheter och inom en myndighet, om det där finns olika verksamhetsgrenar som är att betrakta som själv- ständiga i förhållande till varandra (8 kap. 1 och 2 §§ OSL). I vissa fall måste dock myndigheter kunna utbyta uppgifter för att kunna utföra sina uppgifter. Sekretessregleringen innehåller därför särskilda sekretessbrytande bestämmelser (10 kap. OSL). Dessa har utformats efter en intresseavvägning mellan myndigheternas behov av att utbyta uppgifter och det intresse som den aktuella sekretessbestämmelsen avser att skydda. 
  
 Sekretessens styrka bestäms i regel med hjälp av så kallade skade- rekvisit. Man skiljer mellan raka och omvända skaderekvisit. Vid raka skaderekvisit är utgångspunkten att uppgifterna är offentliga och att sekretess bara gäller om det kan antas att en viss skada upp- kommer om uppgiften röjs. Det omvända skaderekvisitet har den omvända utgångspunkten, och uppställer sekretess som huvudregel. Vid ett omvänt skaderekvisit gäller således sekretess om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att viss skada uppstår. En del bestämmelser innehåller ett kvalificerat rakt skaderekvisit, vilket innebär att det krävs särskilt mycket för att sekretess ska gälla. Sekretessen enligt en bestämmelse kan även vara absolut. Vid absolut sekretess ska uppgifter som omfattas av bestämmelsen hemlighållas oavsett skada. Någon skadeprövning ska inte göras i dessa fall. 
  
 255 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utbyte av uppgifter med krav på bevarande av konfidentialiteten enligt NIS2- och  
 CER-direktiven 
  
 I NIS2- och  
 CER-direktiven 
  finns bestämmelser om att vissa upp- gifter ska ha ett sekretesskydd. Utredningen har analyserat de krav där direktiven föreskriver att konfidentialiteten ska bevaras. 
  
 Av artikel 1.4 i  
 CER-direktivet 
  framgår följande. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 346 i  
 EUF-fördraget 
  ska informa- tion som är konfidentiell enligt unionsregler eller nationella regler, såsom regler om affärshemligheter, utbytas med kommissionen och andra relevanta myndigheter i enlighet med detta direktiv endast när sådant utbyte är nödvändigt för att tillämpa detta direktiv. Den information som utbyts ska begränsas till vad som är relevant och proportionerligt för ändamålet med utbytet. Vid informationsutbytet ska informationens konfidentialitet och kritiska entiteters säkerhets- intressen och kommersiella intressen bevaras samtidigt som medlems- staternas säkerhet respekteras. Bestämmelsen motsvaras i NIS2- direktivet av artikel 2.13. 
  
 Ytterligare bestämmelser om konfidentialitet finns i artikel 15.3 andra stycket  
 CER-direktivet 
  där det anges att gemensamma kontaktpunkter som skickar eller tar emot information enligt första stycket (incidentanmälan) i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt ska behandla den informationen på ett sätt som respekterar dess konfidentialitet och skyddar den berörda kritiska entitetens säkerhet och kommersiella intressen. I artikel 18.6 finns bestämmelser om konfidentialitet och kommersiell känslighet när det gäller rådgivande uppdrag. 
  
 Enligt artikel 23.6  
 NIS2-direktivet 
  ska, när så är lämpligt, och sär- skilt om den betydande incidenten berör två eller flera medlemsstater,  
 CSIRT-enheten, 
  den behöriga myndigheten eller den gemensamma kontaktpunkten utan onödigt dröjsmål informera andra berörda medlemsstater och Enisa om den betydande incidenten. Sådan infor- mation ska åtminstone inbegripa den typ av information som mot- tagits i enlighet med artikel 23.4. Därvid ska  
 CSIRT-enheten, 
  den behöriga myndigheten eller den gemensamma kontaktpunkten, i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt, bevara entitetens säker- hets- och affärsintressen samt den tillhandahållna informationens konfidentialitet. I artikel 30.2 i  
 NIS2-direktivet 
  avseende frivillig underrättelse om relevant information anges att  
 CSIRT-enheterna 
  
 256 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 eller i tillämpliga fall de behöriga myndigheterna ska säkerställa att informationen förblir konfidentiell och skyddas på lämpligt sätt. Detta sammantaget innebär att frågan om sekretess för ovanstående uppgifter behöver bedömas. 
  
 Frågan om sekretess för uppgifter 
  
 som rör incidentrapportering, med mera 
  
 Utredningens bedömning: En ny sekretessbestämmelse bör införas i 18 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Syftet med bestämmelsen är att ge ett skydd för uppgift i incident- rapporter som följer av kravet på incidentrapportering enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet och lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare samt uppgift om åtgärd som följer av en sådan incident. Bestämmelsen bör ha ett omvänt skaderekvisit som syftar till att uppfylla kraven på kon- fidentialitet i NIS2- och  
 CER-direktiven. 
  
 Utredningen ska i enlighet med kommittédirektiven ta ställning till om det behövs ett starkare och mer omfattande sekretesskydd för uppgifter som kan komma att behandlas med stöd av direktiven. Bindande bestämmelser som rör konfidentialitet för uppgifter som rör incidentrapportering finns i NIS2- och  
 CER-direktiven, 
  se ovan. 
  
 Den sekretessbestämmelse som är av intresse avseende incident- rapportering enligt lagen om cybersäkerhet är främst sekretessen för säkerhets- eller bevakningsåtgärd i 18 kap. 8 § OSL och specifikt punkten 3 som rör ”telekommunikation eller system för automati- serad behandling av information”2. Med telekommunikation avses överföring av meddelande med tråd, radio eller en liknande metod. Med automatiserad behandling av information avses system där datorer, telekommunikation eller annan teknisk utrustning samverkar för att insamla, ordna, bearbeta, söka eller distribuera information. Som exempel på säkerhets- eller bevakningsåtgärder som bestäm- 
  
 2I detta sammanhang är det snarast ledet ”system för automatiserad behandling av informa- tion. I prop. 2003/04:93 beskrivs föremålet för sekretessen på ett sådant sätt att det i stora delar sannolikt är relevant även i dag. Den tekniska utvecklingen och utvecklingen på infor- mationsteknikområdet har emellertid varit så omfattande sedan bestämmelsen infördes att den inte kan anses täcka dagens tillämning av informationstekniken. 
  
 257 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 melsen avser att skydda är enligt förarbetena3 funktioner för använd- ning av lösenord, loggning och kryptering, installation och kon- figurering av brandväggar och antivirusprogram samt administrativa rutiner för till exempel utdelning av lösenord eller bevakning av loggar och larm. Vad som faller utanför sekretessens räckvidd är be- skrivningar av hur ett program fungerar i stora drag och vilka typer av uppgifter som bearbetas i ett program4. För rapportering enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare torde det snarast vara punkten 1 i samma sekretessbestämmelse som är relevant i sammanhanget som rör byggnader eller andra anläggningar, lokaler och inventarier.5 Även frågor kring behov av sekretessbrytande bestäm- melser, överföring av sekretess och tystnadsplikt behöver utredas. 
  
 Utredningens analys 
  
 Utredningen gav de organisationer som bidrar med experter och del- tagare i referensgruppen i utredningen möjlighet att inkomma med synpunkter på sekretessfrågan där frågorna rörde behovet av en ny eller ändrad sekretessbestämmelse i OSL och skälen till ett sådant behov. Resultatet visade att flertalet av svaren innehöll betänklig- heter om nuvarande sekretessbestämmelser, främst 18 kap. 8 § OSL, ger ett tillräckligt skydd för incidentrapporter. De synpunkter som angavs kan sammanfattas till en osäkerhet om incidentrapportering alltid kan antas rymmas inom begreppet ”säkerhets- eller bevak- ningsåtgärd”, om lydelsen i punkten 3 kan antas relevant i ett modernt språkbruk och dessutom heltäckande för de uppgifter som det är fråga om6, samt om ett rakt skaderekvisit (dvs. presumtion för offentlighet) kan vara begränsande för viljan hos verksamhetsutövare att rapportera incidenter. Vidare framförs frågan om de analyser som  
 CSIRT-verksamheten 
  ska utföra kan omfattas av bestämmelsen. Sådana analyser är till exempel risk- och incidentanalyser. 
  
 Utredningen konstaterar inledningsvis att det finns viss (men begränsad) praxis avseende tillämpningen av 18 kap 8 § 3 OSL. Ett belysande exempel är Kammarrätten i Göteborgs dom av den 29 juni 
  
 3Prop. 2003/04:93 s. 82 och s. 88. 
  
 4Prop. 2003/04:93, bet. 2003/04:KU17. 
  
 5Sekretess kan gälla bland annat för uppgifter om instruktioner och tjänstgöringslistor som rör bevakningen av en byggnad. 
  
 6Till exempel uppgifter om vem som har gjort rapporteringen, hur allvarlig en incident är och dess konsekvenser. 
  
 258 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 2021 i mål nummer  
 2144-24 
  där frågan om sekretess för incident- rapporter prövades. Kammarrätten gjorde där samma bedömning som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap hade gjort i det överklagade beslutet avseende sekretess enligt nämnda bestämmelse för incidentrapportering enligt den då gällande förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. Kammarrätten ansåg vidare att redan en uppgift om huruvida det har gjorts en sådan incidentrapportering som avsågs i begäran omfattas av sekretess enligt 18 kap. 8 § 3 OSL. Detta skulle kunna leda till slutsatsen att något behov av en ny sekretessbestämmelse inte föreligger. Det finns dock exempel på avgöranden från kammarrätt som ger en divergerad bild av skyddets omfattning.7 Exempelvis har det i praxis avgjorts att en upplysning som avslöjar att inga särskilda säkerhetsåtgärder har vidtagits faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde, även om en sådan upplysning i sig skulle kunna vara en säkerhetsbrist och visa på en fortsatt sårbarhet. Vidare har uppgifter som av domstolarna bedömts harmlösa lämnats ut. 
  
 Ett incidentrapporteringssystem bygger på att de aktörer som ska genomföra incidentrapportering har en hög tilltro till systemet och att deras känsliga uppgifter ges ett fullgott skydd. Om tilltron minskar kan aktörerna överväga att inte genomföra rapporteringen eller utelämna uppgifter som aktörerna anser är känsliga. En sådan utveckling riskerar att motverka ändamålet med rapporteringen, vilket i slutändan kan leda till mer omfattande sårbarheter i sam- hället. Av detta skäl bör sekretessfrågan för uppgifterna i en incident- rapport tas på allvar. Incidentrapporteringen kan innefatta uppgifter som vid en första anblick kan verka harmlösa, men som i ett större perspektiv kan får stora konsekvenser om uppgifterna röjs. Exempel på sådana uppgifter är uppgifter som kan framkomma i ett tidigt skede under ett  
 it-angrepp 
  där omfattningen av angreppet ännu inte blivit känd. På samma sätt kan uppgifter om att några säkerhets- åtgärder inte har vidtagits ge en antagonist en god bild om kvar- varande sårbarheter i ett system. Vidare råder det en osäkerhet om identiteten på ingivaren av incidentrapporten kan ges ett skydd med 
  
 7Se till exempel Kammarrätten i Stockholms dom av den 4 augusti 2005 i mål nr  
 4966-05, 
  Kammarrätten i Jönköpings dom av den 12 januari 2011 i mål nr  
 2954-10 
  och Kammarrätten i Jönköpings dom av den 14 februari 2012 i mål nr  
 1322-11. 
  
 259 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 stöd av nämnda sekretessbestämmelse, liksom de åtgärder som kan följa av en incidentrapport. 
  
 Utredningen anser därför att det är osäkert om sekretessens omfattning när det gäller den incidentrapportering som det nu är fråga om är tillräcklig och delar därför experternas oro över att den något ålderdomliga lydelsen8 i kombination med viss praxis från kammarrätterna kan leda till att känsliga uppgifter som enligt utred- ningen bör omfattas av sekretess i stället blir offentliga. 
  
 Sedan 18 kap. 8 § OSL trädde i kraft har utvecklingen på  
 it-området 
  varit omfattande. Tjänster och funktionalitet i dagens informations- system har utvecklats på ett sådant sätt som inte var möjligt att förut- säga vid bestämmelsens tillkomst. Dessutom har nya metoder att både angripa och skydda informationen tillkommit liksom att hoten mot informationssystemen har ökat och förändrats. Ett exempel på det sistnämnda är så kallat ransomware som innebär att en verk- samhetsutövare kan få sin information eller sina system gjorda otill- gängliga genom att en antagonist angriper tillgångarna och krypterar dem. Antagonisten kräver därefter betalning, dvs utpressning, från verksamhetsutövaren för att tillgångarna ska låsas upp. Uppgiften om vem som är ingivare av en incidentrapport kan i vissa fall vara mycket känslig – dels kan en sådan uppgift om den röjs vara börs- påverkande för en enskild verksamhetsutövare, dels kan rapporten ge information till en antagonist om ett angrepp har lyckats eller blivit upptäckt. Det kan därför inte uteslutas att det kan finnas upp- gifter i en incidentrapportering som, även om uppgifterna är mycket känsliga, inte skulle omfattas av sekretess enligt aktuell bestäm- melse. Denna ordning är inte tillfredsställande. Särskilt hos CSIRT- enheten, där en större mängd information som härrör från incident- rapporter, är sekretessfrågan viktig. Viss av denna information skulle sannolikt kunna hänföras till 18 kap. 8 § 3 OSL medan annan infor- mation inte nödvändigtvis har ett givet sekretesskydd, Utredningen bedömer därför att en ny bestämmelse om sekretess behövs. 
  
 8Begreppet ”automatisk behandling av information” är ett begrepp som i dag får anses ut- mönstrat i det dagliga språkbruket. 
  
 260 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 En ny sekretessbestämmelse i 18 kap. OSL 
  
 Utredningen konstaterar att även om en uppgift i en incidentrapport inte nödvändigtvis behöver röra en bevaknings- eller säkerhetsåtgärd eller kan förutses innehålla en uppgift som rör en bevaknings- eller säkerhetsåtgärd torde en ny sekretessbestämmelse ändå systematiskt kunna placeras i anslutning till 18 kap. 8 § OSL. 
  
 I 18 kap. 8 a § OSL finns en bestämmelse som rör incident- rapportering i domstolar, med mera. Regeringen konstaterade i pro- positionen till bestämmelsen9 att sekretesskyddet för incidentrapporter inte var heltäckande enligt dåvarande ordning och att en ny sekretess- bestämmelse därför behövde införas. Skälen som anfördes överens- stämmer i stort med de farhågor om sekretessens begränsning av- seende de incidentrapporter som det nu är frågan om. 
  
 Frågan om skaderekvisitet 
  
 När det gäller skaderekvisitet konstaterar utredningen att utform- ningen av skaderekvisitet kan ha stor betydelse för en verksamhets- utövares tilltro till incidentrapporteringssystemet. Aktörerna ska lämna in en betydande mängd information vid incidenter. Om sådan informationen blir offentlig kan det orsaka skada på verksamheten och tillhandahållandet av den samhällsviktiga tjänsten samt orsaka negativa kommersiella effekter, vilket kan påverka den enskilda verksamhetsutövaren och ytterst samhällets funktionalitet. Den nuvarande sekretessregleringen för säkerhets- och bevakningsåt- gärder är, i nu relevanta delar, begränsad till ”telekommunikation eller system för automatiserad behandling av information” (18 kap. 8 § 3 OSL) och är utformade med ett rakt skaderekvisit. När det gäller andra uppgifter som kan finnas i en incidentrapport finns det inte någon tillämplig bestämmelse om sekretess. 
  
 Behovet av en skärpt sekretess måste vägas mot att det kan finnas ett insynsintresse avseende incidenter som har drabbat verksamhets- utövare inom det allmänna som omfattas av lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Allmänhetens intresse av uppgifter som rör skatte- och avgifts- finansierad verksamhet och annan verksamhet som är av betydelse för allmänheten måste anses vara stort. När det gäller sådana upp- 
  
 9Prop. 2018/19:81. 
  
 261 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 gifter som om de röjs kan medföra att sårbarheter blir offentliga i det slag av verksamhet som de rör sig om anser dock utredningen att skälen för sekretess väger tyngre. Allmänhetens tillgång till upp- gifter om tekniska frågor kring informationssäkerhet i en incident- rapport måste därför stå tillbaka i relation till den skada som kan uppstå genom ett röjande av uppgifterna. 
  
 It-incidentrapportering 
  är en viktig del för att skapa kunskap och lärdom om samhället sårbarheter även för de aktörer som inte är direkt inblandade men också för allmänheten. Varje år samman- ställer MSB trender och slutsatser om samhällets informations- och cybersäkerhet utifrån inkommen  
 it-incidentrapportering10. 
  Genom denna årliga redovisning får allmänheten insyn i omständigheter som rör  
 it-incidenter 
  under det gångna året. Vidare finns det i 5 kap. 7 § i förslaget till lagen om cybersäkerhet en bestämmelse om att en tillsynsmyndighet får förelägga en verksamhetsutövare att i vissa fall offentliggöra information rörande incidenter. Utredningen anser därför att offentlighetsintresset för detta slag av uppgifter är väl till- godosett. 
  
 Utredningen bedömer att en ny sekretessbestämmelse bör ut- formas med ett omvänt skaderekvisit. Detta innebär inte att rätten att ta del av information i ärenden som rör incidentrapportering är utesluten. Det omvända skaderekvisitet innebär att om det inte kan antas att det föreligger någon skada i det enskilda fallet så ska uppgiften lämnas ut. Detta får särskild betydelse för uppgifter från verksamhetsutövare inom det allmänna där det sällan finns kommer- siella aspekter och där skyddsintresset i många gånger får anses väga svagare än offentlighetsintresset. 
  
 13.2En ny sekretessbestämmelse för uppgift i incidentrapporter 
  
 Utredningens förslag: En ny bestämmelse om sekretess förs in i 18 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) med följande lydelse. 
  
 Utöver vad som följer av 8 § gäller sekretess för uppgift i en incidentrapport enligt 3 kap.  
 5–7 
  §§ lagen (2025:000) om cyber- säkerhet och 5 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos 
  
 10I senaste utgåva MSB2341, ISBN  
 978-91-7927-494-8, 
  2024. 
  
 262 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 kritiska verksamhetsutövare samt för uppgift om åtgärd som följer av en sådan incident om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den rapporterande verksamhetsutövarens verksam- het skadas eller de åtgärder som vidtagits motverkas. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst fyrtio år. 
  
 Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter ska inte ha före- träde framför den tystnadsplikt som följer av den nya sekretess- bestämmelsen. 
  
 Utredningen föreslår en ny bestämmelse i OSL som explicit tar sikte på uppgift i incidentrapporter som följer av lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare samt på uppgift om åtgärder som följer av sådana incidenter. Detta i syfte att motverka de negativa effekter i den rapporterande verksamhets- utövarens verksamhet som har beskrivits ovan och som är hänförliga till att sekretessen för uppgift i incidentrapporter inte är hel- täckande. Detta avser till exempel negativa konsekvenser för verk- samhetsutövarens pågående och framtida säkerhetsarbete, negativa ekonomiska effekter för enskilda verksamhetsutövare och bristande rapporteringsvilja. Bestämmelsen täcker incidentrapporter från såväl enskilda som från verksamhetsutövare i det allmännas verksamhet. Även om insynsintresset avseende viss verksamhet som har bety- delse för viktiga samhällsfunktioner kan anses vara betydande, torde de uppgifter som det är frågan om ha ett relativt lågt informations- värde hos allmänheten. Genom skaderekvisitet kan sekretessen göras mindre långtgående i det allmännas verksamhet där det kan finnas ett större intresse av offentlighet. Mot bakgrund av att behovet av tilltro till systemet är avgörande, att innehållet i en incidentrapport kan orsaka en stor skada om den röjs samt att konsekvenserna av ett röjande kan få betydande negativa effekter i verksamheten hos den aktör som genomför rapporteringen bör sekretessbestämmelsen som ovan nämnts utformas med ett så kallat omvänt skaderekvisit Det gäller även för de åtgärder som vidtas med anledning av en incident. Sådana åtgärder kan motverkas om en antagonist får reda på vilka åtgärder som har vidtagits (och därigenom också kan utläsa vilka åtgärder som inte har vidtagits). Även en uppgift om att inga åtgärder har vidtagits bör omfattas av sekretess om det inte står klart att en sådan uppgift kan lämnas ut. Skaderekvisitet innebär att upp- gifter i rapporten, eller åtgärder som har vidtagits, ändå oftast kan 
  
 263 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 lämnas ut relativt tidigt efter en incident när åtgärder för att minska incidentens effekt har vidtagits. Exempel på sådana åtgärder är så kallade patchningar, som innebär att en sårbarhet minskas eller för- svinner. Sekretessen bedöms därför i många fall gälla enbart för en kortare tid. För vissa uppgifter kan dock sekretessen behöva kvarstå en längre tid. Utredningen har dock valt att föreslå en begränsning till att sekretessen enbart gäller i 40 år, vilket är samma sekretesstid som gäller för incidentrapporter i domstolar, med mera. 
  
 Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter bör begränsas 
  
 Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker genom utlämnande av allmän handling, muntligt eller på annat sätt (3 kap. 1 § OSL). Den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av yttrandefrihetsgrundlagarna har som huvudregel företräde framför tystnadsplikten. Stor återhållsamhet bör iakttas vid pröv- ningen av om det bör göras undantag från rätten att meddela och offentliggöra uppgifter i ett särskilt fall. Enligt utredningens bedöm- ning finns det tillräckliga skäl att göra undantag för den nu aktuella typen av uppgifter. Det rör sig här bland annat om sekretess med ett omvänt skaderekvisit och där ett offentliggörande skulle kunna orsaka skada för tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster11. Som utredningen anfört ovan tillgodoses intresset av insyn bland annat genom sekretessbedömningen, att sekretessen i vissa fall endast kommer gälla under en kortare tid samt att information om inci- denter finns att tillgå i Thomas publikationer. En inskränkning av meddelarfriheten är mot den bakgrunden motiverad. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter bör därför inte ha företräde fram- för den tystnadsplikt som följer av den föreslagna bestämmelsen i 18 kap. OSL. Detta gäller redan i dag för bestämmelsen i 18 kap. 8 §. Av bestämmelsen i 18 kap. 19 § OSL framgår i vilka fall den tyst- nadsplikt som följer av en bestämmelse om sekretess i 18 kap. OSL inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Den före- slagna bestämmelsen bör därför läggs till i uppräkningen i 18 kap. 19 § OSL. 
  
 11Jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 111 f. 
  
 264 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 13.3En ny sekretessbrytande bestämmelse 
  
 Utredningens förslag: En ny sekretessbrytande bestämmelse införs i 15 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) med följande lydelse. 
  
 Sekretessen enligt 1 a § hindrar inte att Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap lämnar en uppgift som avses där till till- synsmyndigheten enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet och lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare om uppgiften behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag. 
  
 Detsamma gäller när en tillsynsmyndighet lämnar sådana uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 En uppgift får lämnas endast om intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. 
  
 I 15 kap. 1 a § OSL regleras skyddet för uppgifter som en myndighet har fått från ett utländskt organ på grund av bland annat en bindande  
 EU-rättsakt, 
  om det kan antas att Sveriges möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i rättsakten försämras om upp- giften röjs. Sekretessen gäller hos den myndighet som tar emot uppgiften. Bestämmelsen är tillämplig på sådana uppgifter som regleras i NIS2- och  
 CER-direktiven. 
  Utredningen har konstaterat att det är nödvändigt att sådana uppgifter även kan hanteras av andra myndigheter i Sverige än den myndighet som är primär mottagare. För att kunna fullgöra sina uppgifter behöver såväl Myndigheten för samhällsskydd och beredskap liksom tillsynsmyndigheterna enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare ömsesidigt kunna utbyta sådana uppgifter som härrör från andra  
 EU-medlemsstater 
  och EU:s institutioner oberoende av vilken myndighet som har fått uppgiften. Det rör sig till exempel om uppgifter i incidentrapporter, uppgifter inom det rådgivande uppdraget enligt  
 CER-direktivet 
  och uppgifter som delges i sam- verkan med andra medlemsstaters tillsynsmyndigheter enligt NIS2- direktivet. Som redogjorts för i avsnitt 13.1 ställs krav på bevarande av konfidentialitet i båda direktiven. Utredningens bedömning är att uppgifterna i allt väsentligt kommer att vara sekretessbelagda. Av det 
  
 265 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 skälet behövs en sekretessbrytande bestämmelse som möjliggör ett sådant informationsutbyte. 
  
 När det gäller överföring av sekretess anges i förarbetena till 
  
 15 kap. 1 a § OSL anges att sekretessen primärt gäller endast hos den myndighet som fått eller inhämtat uppgiften och inte hos den mot- tagande myndigheten.12 I propositionen Skydd av Sveriges säkerhet vid radioanvändning uppges att sekretess enligt denna bestämmelse gäller oavsett hos vilken myndighet informationen finns.13 Samma ställningstagande gör regeringen i propositionen Ett gransknings- system för utländska direktinvesteringar till skydd för svenska intressen.14 Utredningen gör inte någon annan bedömning än den som regeringen gjort i de två sistnämnda propositionerna. Slutsatsen är därmed att sekretess enligt 15 kap. 1 a § OSL gäller avsett hos vilken myndighet uppgifterna finns. Om uppgifter som är sekretess- belagda enligt denna bestämmelse lämnas till tillsynsmyndigheten, kommer de därför att ha samma sekretesskydd som hos de myndig- heter som lämnat uppgifterna. 
  
 13.4Behov av ytterligare bestämmelser om sekretess, med mera 
  
 Utredningens bedömning: 
  
 1.Bestämmelserna om sekretessbrytande och överföring av sekretess i 10 kap. 17 §, 10 kap. 28 § och 11 kap. 1 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400) tillgodoser behovet när det gäller överföring av uppgifter från verksamhetsutövare till till- synsmyndigheter, 
  
 2.Bestämmelsen om sekretess för uppgifter om enskildas affärs- eller driftsförhållanden vid tillsyn och utredning i 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) görs tillämplig genom att en ny punkt om utredning och tillsyn enligt lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsut- övare införs i bilagan till offentlighets- och sekretessförord- ningen (2009:641). 
  
 12Prop. 2012/13:192 s. 30. 
  
 13Prop. 2019/20:15 s. 37. 
  
 14Prop. 2022/23:116 s. 146. 
  
 266 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 3.Bestämmelsen om risk- och sårbarhetsanalyser i 18 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillgodoser behovet av sekretess för riskanalyser och riskbedömningar. 
  
 4.Bestämmelsen i 18 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ger ett tillräckligt skydd för förteckningar av verk- samhetsutövare. 
  
 5.Bestämmelsen i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillgodoser kraven på utlämnande av uppgifter till andra medlemsstater och till kommissionen. 
  
 6.Bestämmelserna i 15 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillgodoser delvis kraven på skydd av uppgifter som mottagits från andra medlemsstater. 
  
 Utredningen har analyserat om det behövs ytterligare förändringar i OSL och där beaktat behoven av ytterligare bestämmelser om över- föring av sekretess och därmed sammanhängande sekretessbrytande bestämmelser, om skyddet för enskildas affärs- eller driftsförhållande i samband med tillsyn, om skyddet för uppgifter i riskanalyser och om behovet av sekretessreglering för uppgifter som lämnas och tas emot i samarbetet med kommissionen och med medlemsstater i Europeiska unionen. 
  
 I 10 kap. 17 § OSL finns en sekretessbrytande bestämmelse som innebär att en uppgift utan hinder av sekretess får lämnas till en myn- dighet om uppgiften behövs för tillsyn eller revision. Vidare finns en bestämmelse i 10 kap. 28 § OSL om att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Sådana bestämmelser har föreslagits i både cybersäkerhetsförordningen och förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Bestämmelserna i 10 kap. OSL be- döms därför gälla för de uppgifter som finns hos verksamhetsutövare och som rapporteras till MSB och till tillsynsmyndigheter enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare. För de fallen behövs därför inte någon ytterligare sekre- tessbrytande bestämmelse. 
  
 I 11 kap. 1 § OSL finns en bestämmelse om överföring av sekretess som innebär att när en myndighet i verksamhet som avser tillsyn eller revision, från en annan myndighet får en sekretessreglerad uppgift, 
  
 267 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 blir sekretessbestämmelsen tillämplig på uppgiften även hos den mottagande myndigheten. Det behövs därför inte någon ytterligare bestämmelse om överföring av sekretess inom ramen för den tillsyn som ska bedrivas. 
  
 I 30 kap. 23 § OSL finns en bestämmelse som gäller, i den ut- sträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i en statlig myn- dighetsverksamhet som består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på pro- duktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Bestämmelsen är tillämplig på uppgifter hos enskilda verksamhetsutövare under förutsättning att regeringen har meddelat föreskrifter om detta. Sådana föreskrifter finns i bilagan till OSF och utredningen föreslår därför att det där införs en ny punkt som avser utredning och tillsyn enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Utöver att tillhandahålla uppgifter i tillsyn ska verksamhetsutövare enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare även tillhandahålla uppgifter som be- hövs för den nationella riskbedömningen. Bestämmelsen ska inte gälla beslut i ärenden. I utredningens delbetänkande15 lämnades mot- svarande förslag när det gäller tillsyn enligt lagen om cybersäkerhet. Detta förslag bör enligt utredningens mening kompletteras med att även gälla utredning. 
  
 I 18 kap. 13 § OSL finns en sekretessbestämmelse som föreskriver sekretess för uppgift som hänför sig till en myndighetsverksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida kris- situationer, planering och förberedelser inför sådana situationer eller hantering av sådana situationer, om det kan antas att det allmännas möjligheter att förebygga och hantera fredstida kriser motverkas om uppgiften röjs. Det har till utredningen framförts att det möjligen kan vara osäkert om sekretessen i denna bestämmelse tar sikte även på riskanalyser och riskbedömningar enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Utredningen har dock konstaterat att bestämmelsen i praxis har tillämpats för skilda slag av analyser.16 Denna praxis följer även av 
  
 15SOU 2024:18 s. 68. 
  
 16Exempelvis har delar av en pandemiplan ansetts omfattas av sekretess enligt 18 kap. 13 § OSL, se Kammarrätten i Göteborgs dom av den 21 juli 2021 i mål nr  
 1727-21. 
  
 268 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 motiven i propositionen Vårt framtida försvar (2004/05:5) som in- förde bestämmelsen i 18 kap. 13 § OSL och som anger att begreppet "verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende freds- tida krissituationer eller planering och förberedelser för hantering av sådana situationer" även innefattar ett insamlande av sådana upp- gifter som behövs i verksamheten när detta insamlande utförs av andra handläggare inom myndigheten än de som primärt arbetar med  
 analys-, 
  planerings- och förberedelsearbetet.17 Genom att be- stämmelsen berör ett flertal olika analyser torde den riskanalys respektive riskbedömning som föreslås därför ges ett tillräckligt sekretesskydd enligt denna bestämmelse. 
  
 En fråga som har analyserats är sekretessens räckvidd när det gäller förteckningar över verksamhetsutövare som till exempel ska föras av tillsynsmyndigheterna och av Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap. Utredningen konstaterar att sådana företeck- ningar i praxis har ansetts omfattas av sekretess enligt 18 kap. 8 §18. Någon ny bestämmelse om sekretess för förteckningar över verk- samhetsutövare föreslås därför inte. 
  
 När det gäller det informationsutbyte som föreskrivs i NIS2- och  
 CER-direktiven 
  behöver det vara möjligt att överföra uppgifter som omfattas av sekretess till en utländsk myndighet eller en mellan folklig organisation (till exempel kommissionen och medlemsstater i Europeiska unionen). I 8 kap. 3 § OSL finns en bestämmelse om att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag får inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller för- ordning. Genom att skyldigheten följer av 21,  
 23–27 
  §§ i förslaget till förordning om cybersäkerhet och 7,  
 11–14, 
  
 19–20, 
  28 samt  
 38–40 
  §§ i förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare är detta krav uppfyllt. 
  
 Frågan om sekretess för uppgifter från kommissionen eller från andra länder har behandlats i avsnitt 13.3. Den så kallade utrikes- sekretessen reglerar sekretess för en uppgift som rör Sveriges för- bindelser med en annan stat eller i övrigt rör annan stat, mellan- folklig organisation, myndighet, medborgare eller juridisk person i annan stat eller statslös, om det kan antas att det stör Sveriges 
  
 17Prop. 2004/05:5 s. 263. 
  
 18Se Kammarrätten i Jönköpings avgöranden den 5 maj 2020 i mål nr  
 998-20 
  respektive den 
  
 3december 2020 i mål nr  
 3039-20, 
  som rör sammanställningar av leverantörer av samhälls- viktiga tjänster. 
  
 269 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet om upp- giften röjs. Denna bestämmelse bedöms kunna tillämpas för det fall att uppgifter från kommissionen och andra länder skulle förekomma hos sådana myndigheter som inte har fått uppgifterna direkt, utan som ett led i samarbetet mellan olika myndigheter i Sverige. 
  
 13.5En ny sekretessbestämmelse för diarier för incidentrapporter 
  
 Utredningens bedömning: En ny bestämmelse införs i 3 § offent- lighets- och sekretessförordningen (2009:641) som gäller diarium över incidentrapporter vid Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, tillsynsmyndighet samt myndighet som rapporterar incidenter enligt lagen (2025:00) om cybersäkerhet och lagen (2025:00) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Utredningen har konstaterat att en uppgift om förekomsten av en incidentrapport som rör eller kommer från en aktör i sig kan mot- verka syftet med incidentrapporteringen om uppgiften om aktören röjs. Om till exempel en aktör inom elförsörjningen rapporterar en incident skulle, även om sekretess gäller för uppgifterna i rap- porteringen, ärendemening och avsändare bli offentliga i det diarium som mottagaren registrerar incidentrapporterna i. Förekomsten av den aktuella elproducenten i kombination med uppgiften om att det rör en incidentrapportering ger information till en antagonist som har genomfört ett angrepp mot den aktuella elproducenten som skulle visa att angreppet har blivit upptäckt. Vidare kan uppgifterna påverka elproducenten negativt genom att uppgifterna skulle kunna påverka marknaden och tilltron till den aktuella elproducentens förmåga att motstå angrepp. Detta skulle i sin tur kunna medföra en minskad vilja hos aktörer att rapportera incidenter. Diarier över ärenden och allmänna handlingar är normalt sett offentliga hos myn- digheter. I 3 § OSF finns det undantag från den principen genom att vissa diarier hos vissa myndigheter i sin helhet får omfattas av sekretess. Utredningen anser att diarier som innehåller uppgifter om incidentrapportering enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare bör kunna omfattas av sekretess och att därmed dessa uppgifter skyddas från de negativa 
  
 270 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess 
  
 effekter som offentlighet för uppgifterna kan medföra. Bestämmelsen bör gälla diarier hos MSB, rapporterande myndigheter och tillsyns- myndigheterna eftersom det är dessa myndigheter som kommer att hantera incidentrapporter. MSB är mottagare av incidentrapporter och ska tillgängliggöra informationen till respektive tillsynsmyndig- het. Varje rapporterande myndighet kan komma att upprätta en eller flera incidentrapporter. 
  
 13.6En ny sekretessbestämmelse för uppgift i bakgrundskontroll 
  
 Utredningens förslag: En bestämmelse om sekretess för uppgifter i en bakgrundskontroll införs i en ny punkt (10) i 35 kap. 1 § OSL som gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i angelägenhet som rör bakgrundskontroll enligt lagen (2025:000) om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 En bakgrundskontroll kan innebära att för den enskilde synnerligen känsliga uppgifter lämnas över till arbetsgivaren eller den som annars ska göra bakgrundskontrollen. Det är därför viktigt att det finns ett skydd för att uppgifterna inte används för annat ändamål än det avsedda. 
  
 I 35 kap. 1 § OSL finns en bestämmelse som tar sikte på att skydda uppgifter av liknande slag. Ett exempel i nämnda paragraf är skyddet för uppgifter som rör en säkerhetsprövning enligt säkerhetsskydds- lagen (2018:585). Utredningens bedömning är därför att uppgifter av detta slag systematiskt passar väl in i paragrafen (som en ny punkt). Det medför en tydlighet i fråga om skyddet för uppgifter som kommer fram vid bakgrundskontrollen. Underlaget i den delen kan innebära tillgång till uppgifter som från integritetssynpunkt kan vara minst lika känsliga som uppgifter ur belastningsregistret, vilket visas upp för arbetsgivaren av den som prövningen avser. Den aktuella bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen bör därför ändras så att den avser även en angelägenhet som rör bakgrunds- kontroll enligt den föreslagna lagen. 
  
 271 
  
 Sekretess 
  
 SOU 2024:64 
  
 13.7Tystnadsplikt för uppgifter som rör bakgrundskontroller hos enskilda 
  
 Utredningens förslag: En bestämmelse om tystnadsplikt införs i lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare som innebär att den som med stöd av denna lag har fått del av uppgifter som förekommer i angelägenhet som avser bak- grundskontroller inte obehörigen får röja eller utnyttja dessa uppgifter. 
  
 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 
  
 Bestämmelser om sekretess i offentlighets- och sekretesslagen gäller endast i det allmännas verksamhet. Bakgrundskontroller och under- lag för sådana kontroller kan dock vara en uppgift som utförs även i enskilda verksamhetsutövare. Uppgifter av de slag som kan före- komma i bedömningarna bör ha samma skydd oavsett i vilken verk- samhet som uppgifterna finns. Bestämmelser om tystnadsplikt i enskild verksamhet finns även i flera andra regleringar. En till OSL kompletterande bestämmelse om tystnadsplikt finns till exempel i 8 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen (2018:585) där den som med stöd av säkerhetsskyddslagen har fått del av uppgifter som förekommer i angelägenhet som avser säkerhetsprövning inte får obehörigen röja eller utnyttja dessa uppgifter. Mot den bakgrunden anser utred- ningen att det behövs en till offentlighets- och sekretesslagen kom- pletterande bestämmelse om tystnadsplikt även för uppgifter som kommer fram om enskildas personliga förhållanden i bakgrunds- kontroller. Utredningen föreslår att en bestämmelse med sådant innehåll ska föras in i lagen om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare. 
  
 272 
  
 14Ändringar 
  
 i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 14.1Inledning 
  
 Utredningens uppdrag är även att föreslå ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan NIS2- och CER- direktiven och säkerhetsskyddsregelverket, särskilt vad gäller till- synsmyndigheternas befogenheter och sanktionsavgifternas storlek, samt lämna nödvändiga författningsförslag (dir. 2023:30 s. 19).1 Ut- redningen kommer i detta kapitel att redogöra för sina förslag om förändringar i säkerhetsskyddsregleringen avseende tillsynsmyndig- hetens befogenheter och sanktionsavgiftens storlek. 
  
 I avsnitt 5.3.4 finns förslag till förändringar i säkerhetsskyddslagen för att uppnå en sammanhållen systematik mellan  
 CER-direktivet 
  och säkerhetsskyddslagen. Vidare finns förslag till undantag från uppgifts- skyldighet avseende säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter samt till- träde till säkerhetskänslig verksamhet i avsnitt 5.3.5 och 5.3.6. 
  
 14.2Utgångspunkter för utredningens bedömningar 
  
 Sveriges säkerhet kan sammanfattas som skyddet för Sveriges oberoende och bestånd. Skyddet av Sveriges säkerhet är därmed grundläggande för vår säkerhet som nation. Säkerhetsskyddslagen (2018:585) är central för skyddet av dessa intressen. Säkerhetsskydds- lagens verktyg för att ingripa mot överträdelser av lagen behöver till sin art och omfattning vara mycket ingripande för att lagens skydds- intressen ska kunna uppnås. Sanktionerna och utformningen av dem 
  
 1Utredningen har noterat den pågående utredningen om förbättrade möjligheter att skydda Sveriges säkerhet (Ju 2023:23, dir. 2023:152). 
  
 273 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 SOU 2024:64 
  
 ska innebära att det är avskräckande mot att bryta mot lagen, och att inträffade överträdelser snabbt och effektivt ska kunna åtgärdas. 
  
 Regeringen har den 15 februari 2024 gett tillsynsmyndigheterna enligt säkerhetsskyddslagen i uppdrag att redovisa hur tillsynsarbete enligt säkerhetsskyddslagstiftningen har bedrivits och fungerat under perioden 1 januari  
 2021–31 
  december 2023. Redovisningen ska avse tillsynsärenden eller tillsynsaktiviteter och bland annat innehålla upp- gifter om 
  
 •antal inledda tillsynsärenden eller tillsynsaktiviteter, med en översiktlig beskrivning av hur dessa handläggs, 
  
 •antal utfärdade förelägganden och om dessa förenats med vite samt i förekommande fall uppgift om att beslutet därefter prövats i domstol och om beslutet då fastställts, ändrats eller undanröjts (6 kap. 4 och 6 §§ säkerhetsskyddslagen [2018:585]), 
  
 •antal beslut om handräckning inklusive uppgift om vilken åtgärd som handräckningen avsett (6 kap. 5 §) och 
  
 •antal beslut om sanktionsavgift inklusive uppgift om vilken be- stämmelse som överträdelsen avsett samt i förekommande fall uppgift om att beslutet därefter prövats i domstol och om beslutet då fastställts, ändrats eller undanröjts (7 kap. 1 och 2 §§). 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 1 oktober 2024. Bestämmelserna om sanktioner och ingripande infördes den 
  
 1 december 2021 och har således inte varit i kraft under någon längre tid. Det finns inte heller någon utvärdering av hur sanktioner och ingripanden har tillämpats och i vilken effekt dessa har haft på säkerhetsskyddsarbetet. Utredningen har övervägt om det mot bak- grund av regeringens uppdrag till tillsynsmyndigheterna finns anled- ning att avvakta denna utvärdering. Mot bakgrund av vad regeringen anför i uppdraget avseende det säkerhetspolitiska läget samt hot- bilden mot Sverige och svenska intressen är utredningens bedöm- ning att det inte finns anledning att avvakta denna utvärdering när det gäller undersökningsbefogenheter och sanktioner. 
  
 274 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 14.3Gällande rätt avseende undersökningsbefogenheter och sanktioner 
  
 Genom en ändring i säkerhetsskyddslagen (2018:585) den 1 december 2021 infördes undersökningsbefogenheter för tillsyn samt möjlighet att besluta om åtgärdsföreläggande och sanktionsavgifter. 
  
 Tillsynsmyndigheten får enligt 6 kap. 4 § säkerhetsskyddslagen besluta att förelägga den som står under tillsyn att tillhandahålla information och ge tillträde till lokaler och andra utrymmen. Ett sådant beslut får förenas med vite. Av 6 kap. 5 § samma lag framgår att tillsynsmyndigheten får begära handräckning av Kronofogde- myndigheten för att genomföra tillsynsåtgärder. 
  
 Enligt 6 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen får tillsynsmyndigheten besluta om åtgärdsföreläggande. Ett sådant beslut får förenas med vite. 
  
 Tillsynsmyndigheten får enligt 7 kap. säkerhetsskyddslagen be- sluta om sanktionsavgift vid vissa i lagen angivna överträdelser. Sanktionsavgift enligt säkerhetsskyddslagen får beslutas av tillsyns- myndigheten. Det är sålunda inte obligatoriskt att besluta om en sanktionsavgift vid en överträdelse. I de fall en sanktionsavgift tas ut ska den enligt 7 kap. 3 § samma lag bestämmas till lägst 25 000 kronor och högst 50 miljoner kronor. Sanktionsavgiften för en statlig myn- dighet, region eller kommun ska dock bestämmas till högst 10 miljoner kronor. 
  
 14.4Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter ändras inte 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte något behov av att ändra bestämmelserna om tillsynsmyndighetens undersöknings- befogenhet i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Utredningen konstaterar att de undersökningsbefogenheter som tillsynsmyndigheterna föreslås få i den föreslagna cybersäkerhets- lagen (4 kap.  
 6–7 
  §§) och lagen om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare (7 kap.  
 5–6 
  §§) är likalydande med de befogenheter tillsynsmyndigheten har i säkerhetsskyddslagen. 
  
 275 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredningens bedömning är därför att det inte finns något behov av att ändra bestämmelserna om tillsynsmyndighetens undersök- ningsbefogenhet i säkerhetsskyddslagen. 
  
 14.5Tillsynsmyndighetens möjlighet att ingripa med åtgärdsföreläggande med mera ändras inte 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inget behov av ändring i säkerhetsskyddslagen avseende bestämmelserna om åtgärdsföre- läggande. 
  
 Det bör inte införas någon möjlighet att förelägga en verksam- hetsutövare att offentliggöra information rörande överträdelser i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Det bör inte införas någon möjlighet att förelägga verksamhets- utövare att informera användare som kan påverkas av ett betydande cyberhot med mera i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Utredningen har i förslaget till cybersäkerhetslag och lagen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare infört bestämmelser om åtgärdsföreläggande. Vidare har utredningen föreslagit att tillsyns- myndigheten ska få förelägga en verksamhetsutövare enligt cyber- säkerhetslagen att offentliggöra information rörande överträdelser samt att informera användare som kan påverkas av ett betydande cyberhot och vilka skydds- eller motåtgärder de kan vidta (5 kap. 7 §). 
  
 När det gäller åtgärdsföreläggande överensstämmer bestäm- melsen i säkerhetsskyddslagen med de bestämmelser utredningen föreslår i cybersäkerhetslagen och lagen om motståndskraft hos kri- tiska verksamhetsutövare. Något behov av ändring i säkerhets- skyddslagen avseende åtgärdsföreläggande finns därmed inte. 
  
 Utredningens förslag om beslut att förelägga en verksamhets- utövare att offentliggöra information rörande överträdelser i cyber- säkerhetslagen bör enligt utredningens bedömning inte införas i säkerhetsskyddslagen. Överträdelser av bestämmelserna i säkerhets- skyddslagen innebär att det i de flesta fall finns en sårbarhet i säker- hetsskyddet och att offentliggöra en sårbarhet är enligt utredningens mening olämpligt. 
  
 Förslaget i cybersäkerhetslagen om beslut att förelägga en verk- samhetsutövare att informera användare som kan påverkas av ett 
  
 276 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 betydande cyberhot med mera är utredningens bedömning att ett sådant ingripande inte bör införas i säkerhetsskyddslagen. Detta grundar sig huvudsakligen på att de hot och sårbarheter som kan upptäckas inom denna kontext är av sådan karaktär att de ofta be- höver skyddas snarare än offentliggöras. Vidare finns redan en etablerad rapporteringskedja för säkerhetshotande händelser.2 
  
 14.6Sanktionsavgiften för enskilda verksamhetsutövare ska höjas 
  
 Utredningens förslag: Sanktionsavgiften för enskilda verksam- hetsutövare ska bestämmas till lägst 25 000 kronor och högst till det högsta av 120 000 000 kronor eller 2 procent av verksamhets- utövarens totala globala årsomsättning under föregående räken- skapsår. 
  
 Utredningens bedömning: Bestämmelsen om sanktionsavgiften för en statlig myndighet, kommun eller region i säkerhetsskydds- lagen ska inte ändras. 
  
 Sanktionsavgift infördes i säkerhetsskyddslagen den 1 december 2021 för att säkerställa säkerhetsskyddslagstiftningens efterlevnad. Sanktionsavgift ska enligt förarbetena (prop. 2020/21:194 s. 92 f.) i första hand komma i fråga vid åsidosättande av de mest centrala skyldigheterna enligt säkerhetsskyddslagstiftningen. Vidare anfördes att säkerhetsskyddslagen omfattar olika typer av aktörer, såsom stat- liga myndigheter, kommuner, regioner och företag. Aktörerna skiljer sig dessutom åt i storlek och ekonomiska förutsättningar. De över- trädelser som kan leda till sanktionsavgift är också av varierande karaktär och inrymmer allt från mindre allvarliga överträdelser till mycket allvarliga sådana som kan leda till stora skador för Sveriges säkerhet. För att kunna bestämma sanktionsavgifter som är effek- tiva, proportionella och avskräckande i alla enskilda fall bör belopps- intervallet enligt regeringen vara mycket stort. Regeringen anförde vidare att vid bedömning av sanktionsavgiftens storlek kan den av- giftsskyldiges finansiella ställning ha betydelse.3 Maximibeloppet 
  
 22 kap.  
 15–18 
  §§ Säkerhetspolisens föreskrifter om säkerhetsskydd (PMFS 2022:1). 
  
 3Prop. 2020/21:194 s. 106 och 140. 
  
 277 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 SOU 2024:64 
  
 bestämdes därför till 50 miljoner kronor. För statliga myndigheter, regioner och kommuner ansåg regeringen att det inte var motiverat med ett lika högt maximibelopp för att påverka agerandet i önskvärd riktning. Ett felaktigt handlande av en myndighet föranleds sällan av en önskan att maximera sin vinst. Sanktionsavgiftens maximibelopp för dessa verksamhetsutövare bestämdes därför till 10 miljoner kronor. Minimibeloppet bestämdes till 25 000 kronor. 
  
 Sanktionsavgifter i cybersäkerhetslagen och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag avseende sanktionsavgiftens storlek i 5 kap.  
 13–15 
  §§ i förslaget till cybersäkerhetslag är följande. 
  
 •Sanktionsavgift om minst 5 000 kronor och högst 
  
 –10 000 000 kronor för offentliga verksamhetsutövare 
  
 –det högsta av 10 000 000 euro eller 2 procent av verksamhets- utövarens totala globala årsomsättning under föregående räken- skapsår för väsentliga verksamhetsutövare, 
  
 –det högsta av 7 000 000 euro eller 1,4 procent av verksamhets- utövarens totala globala årsomsättning under föregående räken- skapsår för viktiga verksamhetsutövare. 
  
 Utredningens förslag avseende sanktionsavgift i 8 kap.  
 6–7 
  §§ i för- slaget till lag om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare är följande. 
  
 •Sanktionsavgift om lägst 5 000 kronor och högst 
  
 –10 000 000 för offentliga kritiska verksamhetsutövare 
  
 –det högsta av 10 000 000 euro eller 2 procent av den enskilda kritiska verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under föregående räkenskapsår. 
  
 278 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 Behov av ändring i säkerhetsskyddslagen 
  
 TechSverige har anfört att reglerna i säkerhetsskyddslagen är otyd- liga och att det kan vara svårt för enskilda verksamhetsutövare att bedöma vad som utgör fara för Sveriges säkerhet. Vidare anförs att det inte har gått så lång tid sedan bestämmelserna om sanktions- avgift infördes. Sanktionsavgifterna bör därför inte höjas. 
  
 När det gäller behovet av ändring av beloppsintervallet för sank- tionsavgiften i säkerhetsskyddslagen ansluter sig utredningen till vad regeringen anfört i kommittédirektivet att det inte är önskvärt att brister i en verksamhetsutövares säkerhetsskydd leder till mindre in- gripande åtgärder än brister i andra delar av verksamhetsutövarens verksamhet som inte rör säkerhetskänslig verksamhet. 
  
 Utredningen föreslår därför att maximibeloppet för sanktions- avgiftens storlek i säkerhetsskyddslagen ska höjas för enskilda verksam- hetsutövare till att motsvara beloppen för väsentliga verksamhets- utövare enligt cybersäkerhetslagen, vilket innebär 120 miljoner kronor eller 2 procent av verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under föregående räkenskapsår. Dock ska minimibeloppet fortsatt vara 25 000 kronor. Den föreslagna höjningen innebär enligt utred- ningens mening att regeringens ambitioner om att sanktionsav- giftens storlek ska kunna vara avskräckande för alla verksamhets- utövare upprätthålls. Kopplingen av sanktionsavgiftens storlek till verksamhetsutövarens omsättning innebär också att den avgifts- skyldiges finansiella ställning får en större betydelse vid bedömning av avgiftens storlek. 
  
 När det gäller offentliga verksamhetsutövare är utredningens be- dömning att det inte ska göras någon förändring av avgiftens storlek. Utredningen delar den tidigare bedömningen att den nuvarande av- giften om 10 miljoner kronor är en effektiv, proportionell och av- skräckande sanktion också för allvarliga överträdelser av en statlig myndighet, kommun eller region.4 
  
 4Prop. 2020/21:194 s. 103. 
  
 279 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 SOU 2024:64 
  
 14.7Sanktionen förbud att utöva ledningsfunktion 
  
 Utredningens bedömning: Det bör inte införas ett förbud mot att utöva ledningsfunktion i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Genom bestämmelserna i 5 kap.  
 8–11 
  §§ förslaget till cybersäker- hetslag införs sanktionen förbud att utöva ledningsfunktion för att införliva artikel 32.5 b  
 NIS2-direktivet. 
  Sanktionen innebär ett till- fälligt förbud att utöva ledningsfunktion och riktar sig mot varje fysisk person som på nivån för verkställande direktör eller juridiskt ombud har ledningsansvar i en väsentlig verksamhet.5 
  
 I prop. 2020/21:194 s. 87 konstateras, när det gäller bedömningen av vilka ytterligare administrativa sanktioner och andra möjligheter till ingripande som bör införas i säkerhetsskyddslagen, att förbud mot att bedriva en viss verksamhet inte är en framkomlig väg bland annat eftersom det i många fall är viktigt att en säkerhetskänslig verksamhet fortsätter att bedrivas och att det i vissa fall även finns en skyldighet att bedriva en sådan verksamhet. 
  
 Utredningen menar att det finns mindre enskilda verksamhets- utövare där ledningsfunktionen är kritisk för den säkerhetskänsliga verksamhetens bedrivande. Att ingripa mot ledningsfunktionen hos sådana verksamhetsutövare skulle därmed kunna leda till att den säkerhetskänsliga verksamheten lamslås, vilket i sig kan innebära risk för skada för Sveriges säkerhet. Det finns också en risk att en sådan ingripande sanktion får till följd att verksamhetsutövare tvekar att vända sig till tillsynsmyndigheten för att få nödvändig vägledning. Det kan även övervägas om en sådan sanktion enbart ska kunna riktas mot enskilda verksamhetsutövare, eller även offentliga sådana. Den senare gruppen kräver omfattande utredning där konstitutionella frågor behöver belysas, bland annat under vilka förutsättningar det skulle vara möjligt att rikta ett förbud mot en förtroendevald. Utredningen anser att det eventuella behovet och utformningen av en sådan sanktion, inklusive de intresseavvägningar det kan för- anleda behöver utredas ytterligare och mer ingående än vad som är möjligt för denna utredning. Som följd ska sanktionen inte föreslås. 
  
 5SOU 2024:18 s. 272 ff. 
  
 280 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ändringar i säkerhetsskyddsregleringen 
  
 14.8Sanktionen anmärkning 
  
 Utredningens bedömning: Det bör inte införas en sanktion om anmärkning i säkerhetsskyddslagen. 
  
 Enligt 5 kap. 2 § andra stycket förslaget till cybersäkerhetslag ska tillsynsmyndigheten om den inte finner skäl att ingripa med någon annan sanktion meddela verksamhetsutövaren en anmärkning. Be- stämmelsen genomför artikel 32.4 a och 33.4 a  
 NIS2-direktivet. 
  
 En motsvarande bestämmelse föreslås införas i 8 kap. 2 § andra stycket lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Mot bakgrund av att det är obligatoriskt för tillsynsmyndigheten att ingripa om en verksamhetsutövare har åsidosatt vissa angivna skyldigheter enligt cybersäkerhetslagen och lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare har införts sanktionen anmärk- ning. Anmärkning kan meddelas om något annat ingripande inte görs. 
  
 När det gäller säkerhetsskyddslagen är det inte obligatoriskt att meddela åtgärdsföreläggande eller besluta om administrativ sank- tionsavgift. Tillsynsmyndigheten får alltså avstå från att besluta om sanktion. Utredningen bedömer därför att det inte finns något be- hov av att införa sanktionen anmärkning i säkerhetsskyddslagen. 
  
 281 
  
 15 Konsekvensanalys 
  
 15.1Inledning 
  
 En utredning ska beskriva konsekvenserna av sina förslag och kraven är angivna i kommittéförordningen (1998:1474). I förordningens 14 § föreskrivs att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, regioner, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. 
  
 Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäkts- minskningar för det allmänna ska utredningen föreslå en finansiering. 
  
 Vidare ska enligt 15 § i förordningen eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen redovisas. Detsamma gäller eventuella konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Därutöver gäller enligt 15 a § i förordningen särskilda krav för för- slag till nya eller ändrade regler. För dem ska konsekvenserna även anges på ett sätt som motsvarar kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Av 6 § i för- ordningen följer att en konsekvensutredning för förslag till nya eller ändrade regler ska innehålla följande: 
  
 1.en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå, 
  
 2.en beskrivning av alternativa lösningar samt effekterna av att en reglering inte föreslås, 
  
 3.uppgifter om vem som berörs av regleringen, 
  
 4.uppgifter om kostnadsmässiga samt andra konsekvenser regler- ingen skulle medföra och en jämförelse av konsekvenserna, 
  
 283 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 5.en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av Sveriges anslutning till Euro- peiska unionen (EU), och 
  
 6.en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. 
  
 Av 7 § samma förordning följer att om regleringen kan få effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska konsekvensutredningen, utöver vad som följer av 6 § och i den omfattning som är möjlig, innehålla en beskrivning av följande: 
  
 1.antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verksamma i samt storleken på företagen, 
  
 2.tidsåtgången regleringen kan föra med sig för företagen och vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader, 
  
 3.andra kostnader den föreslagna regleringen medför för företagen och vilka förändringar i verksamheten som företagen kan behöva vidta till följd av den, 
  
 4.i vilken utsträckning regleringen kan komma att påverka konkur- rensförhållandena för företagen, 
  
 5.hur regleringen i andra avseenden kan komma att påverka före- tagen, och 
  
 6.om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas utformning. 
  
 Av regeringens direktiv följer också därutöver särskilt att utredarens förslag ska utformas så att reglerna blir tydliga och ger så låga admi- nistrativa och andra kostnader som möjligt för de kritiska verksam- hetsutövarna. I detta ingår enligt regeringen att bedöma de ekono- miska konsekvenserna av förslagen för de behöriga myndigheterna. Det följer också av direktivet att det i 14 kap. 3 § regeringsformen anges att en inskränkning av den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen. Det innebär att en proportionalitetsprövning ska göras under lagstiftnings- processen. Om något av förslagen i betänkandet påverkar den kom- 
  
 284 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 munala självstyrelsen ska utöver dess konsekvenser, också de särskilda avvägningar som lett fram till förslaget särskilt redovisas. 
  
 I detta kapitel ska konsekvenserna av utredningens förslag redo- visas. Nedan kommer konsekvenserna för förslagen som hänför sig till införlivandet av  
 CER-direktivet 
  i svensk rätt att redovisas. 
  
 15.2Regleringsalternativ 
  
 och beskrivning av uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag har i huvudsak varit att lämna förslag om hur  
 CER-direktivet 
  kan införlivas i svensk rätt. Syftet med  
 CER-direk- 
  tivet är att stärka motståndskraften hos kritiska verksamhetsutövare för att upprätthålla motståndskraft i samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfra- struktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infra- struktur, offentlig förvaltning, rymden och produktion samt bearbet- ning och distribution av livsmedel (bilaga 1 till  
 CER-direktivet). 
  Det är ett bindande minimidirektiv med innebörd att medlemsstaten får anta bestämmelser i nationell rätt som syftar till att uppnå en högre grad av motståndskraft för kritiska verksamhetsutövare. Förslagen innehåller inga krav som syftar till att uppnå en högre grad av mot- ståndskraft än de som följer av direktivet. Det betyder att den före- slagna regleringen uteslutande är en konsekvens av Sveriges med- lemskap i EU och går inte utöver dessa skyldigheter. Effekten av att någon reglering inte kommer till stånd skulle således vara att Sverige inte följer skyldigheterna enligt  
 EU-rätten. 
  I uppdraget har vidare ingått att vid behov lämna förslag på ändring i säkerhetsskyddslagen (2018:585) och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 
  
 15.3Vem berörs av förslagen? 
  
 Lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare med till- hörande förordning kommer att omfatta kritiska verksamhetsutövare, både offentliga och enskilda sådana. När det gäller offentliga verk- samhetsutövare omfattas statliga myndigheter, regioner och kom- muner. Enskilda verksamhetsutövare omfattas oavsett i vilken form verksamheten bedrivs. Statliga, regionala och kommunala bolag är enskilda verksamhetsutövare. Det finns inget krav på att en kritisk 
  
 285 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 verksamhetsutövare ska uppfylla något storlekskrav vilket innebär att även små företag kan komma att omfattas. 
  
 Enligt  
 CER-direktivet 
  ska medlemsstaterna identifiera vilka verk- samhetsutövare som erbjuder samhällsviktiga tjänster inom sekto- rerna enligt bilaga 1 till direktivet. För att omfattas av regleringen krävs att verksamhetsutövaren tillhandhåller en sådan samhällsviktig tjänst i eller till Sverige. Vidare krävs att verksamhetsutövaren har en kritisk infrastruktur belägen i Sverige och att en incident skulle få betydande störande effekt på verksamhetsutövarens tillhandahål- lande av den samhällsviktiga tjänsten. När det gäller tröskelvärdenas nivå se avsnitt 6.4. Dessa verksamhetsutövare benämns som kritiska verksamhetsutövare. De krav som ställs för att bli identifierad som en kritisk verksamhetsutövare medför enligt utredningens mening att antalet identifierade kritiska verksamhetsutövare kommer att vara betydligt färre än det totala antalet verksamhetsutövare i respektive sektor. 
  
 15.4Skyldigheter för dem som omfattas av förslagen 
  
 De identifierade kritiska verksamhetsutövarna har särskilda skyldig- heter. De ska göra en riskbedömning, vidta åtgärder för att öka mot- ståndskraften, inklusive bakgrundskontroller, och rapportera inci- denter, se kapitel  
 8–9. 
  
 CER-direktivet 
  innehåller också bestämmelser om att kritiska verk- samhetsutövare av särskild europeisk betydelse har en anmälningsskyl- dighet och att de under vissa omständigheter ska delta i samråd och råd- givande uppdrag, se kapitel 7. 
  
 Enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare har även vissa myndigheter uppgifter. Det handlar om tillsynsmyn- digheter och MSB. Även Polismyndigheten kommer att få uppgifter när det gäller kravet på bakgrundskontroll, se kapitel 9. Enligt utred- ningens förslag är tillsynen delad mellan olika tillsynsmyndigheter. Innebörden är att det finns olika tillsynsmyndigheter för de olika sektorerna på samma sätt som i cybersäkerhetslagen och  
 NIS-lagen. 
  Såväl MSB som merparten av tillsynsmyndigheterna har redan lik- nande uppgifter enligt nu gällande  
 NIS-lagen. 
  De föreslås också få motsvarande uppgifter i cybersäkerhetslagen. 
  
 286 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Utredningen har i kapitel 8 föreslagit att regeringen ska ge MSB ett uppdrag att tillsammans med tillsynsmyndigheterna se över om och hur Thomas redan framtagna verktygslådor för arbetet med att öka mot- ståndskraft och annat befintligt stöd behöver anpassa och kompletteras för att kunna användas av kritiska verksamhetsutövare. Vidare har utredningen föreslagit att regeringen ska ge Försvarshögskolan ett uppdrag att tillhandahålla utbildning för kritiska verksamhetsutöva- res säkerhetsansvariga som ett led i att öka kompetensen att utbilda den egna personalen. 
  
 15.5Ekonomiska konsekvenser 
  
 Medlemsstaterna ska enligt artikel 9.4  
 CER-direktivet 
  säkerställa att dess behöriga myndighet och gemensamma kontaktpunkt har de befo- genheter och resurser som krävs för att på ett effektivt och ändamåls- enligt sätt fullgöra uppgifterna. 
  
 Enligt artikel 10 i direktivet ska medlemsstaterna stödja kritiska verksamhetsutövare för att stärka deras motståndskraft, till exempel genom vägledning och utbildning. Utan att det påverkar regler för statligt stöd får medlemsstaterna även erbjuda ekonomiska resurser om det är nödvändigt och motiverat av allmänt intresse. 
  
 Av artikel 18.5 framgår att kommissionen täcker kostnaderna för rådgivande uppdrag avseende kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse. 
  
 Enligt kommittédirektivet ska utredningen bedöma de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för det allmänna och för företag eller andra enskilda. Vidare ska utredningen bedöma de ekonomiska konsekven- serna för de behöriga myndigheterna. Leder förslagen till kostnads- ökningar för det allmänna ska utredningen föreslå hur dessa ska finan- sieras. 
  
 15.5.1Utgångspunkter 
  
 Samhällsviktiga tjänster, inbegripet kritisk infrastruktur, spelar en oumbärlig roll för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet både på den inre marknaden och i Sverige. Att stärka motståndskraften i sådana tjänster är centralt för att förebygga, motstå och hantera incidenter som kan ge allvarliga stör- 
  
 287 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 ningar. Incidenter kan hindra genomförande av ekonomisk verksam- het, generera omfattande ekonomiska förluster, undergräva förtroende för tjänsternas tillhandahållande och medföra allvarliga konsekvenser för Sveriges och unionens ekonomi. Incidenter kan också medföra all- varliga konsekvenser för invånarna i Sverige. 
  
 De samhällsviktiga tjänster som avses i detta förslag tillhandahålls inte bara i Sverige utan även i andra medlemsstater. Störningar och incidenter kan därför vare sig de är avsiktliga eller oavsiktliga och oberoende av var de förekommer påverka enskilda medlemsstater och unionen som helhet. Motståndskraft i sådan kritisk infrastruktur som tillhandhåller samhällsviktiga tjänster är därför viktigt för att den inre marknaden och den svenska marknaden ska fungera väl. 
  
 Som framgår av kapitel 6 i betänkandet utgår bestämmelserna om identifiering av kritiska verksamhetsutövare från att det finns en stra- tegi för kritiska verksamhetsutövares motståndskraft samt en natio- nell riskbedömning. Strategin ska enligt artikel 4 i  
 CER-direktivet 
  antas av varje medlemsstat senast den 17 januari 2026 och samtidigt ska även den nationella riskbedömningen vara genomförd. Identifi- eringen av de kritiska verksamhetsutövarna ska göras senast den 17 juli 2026. Därefter ska verksamhetsutövarna underrättas om att de identifierats. En riskbedömning ska göras nio månader efter att verk- samhetsutövaren har identifierats och tio månader efter dagen för underrättelse om identifiering blir bestämmelserna om krav på åtgär- der för motståndskraft tillämpliga, senast i början av 2027. 
  
 Uppskattning av antalet verksamhetsutövare 
  
 Utredningen har av samtliga föreslagna tillsynsmyndigheter efter- frågat uppgift om antalet statliga myndigheter, regioner, kommuner, företag eller andra enskilda som omfattas av definitionen i respektive kategori av verksamhetsutövare i bilagan till  
 CER-direktivet1. 
  Utred- ningen frågade vidare om antalet statliga myndigheter, regioner, kom- muner, företag eller andra enskilda som har identifierats i motsvarande kategori enligt  
 NIS-lagen 
  enligt den lagens tillämpningsområde. De föreslagna tillsynsmyndigheterna har lämnat följande svar. 
  
 1Statens energimyndighet och Transportstyrelsen har i stället uppskattat hur många aktörer som skulle kunna omfattas inom respektive kategori. 
  
 288 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Energi 
  
 Statens energimyndighet har uppgett att det är svårt att kartlägga  
 CER-aktörer 
  utifrån den information de har i dag. Statens energimyn- dighet har inte angett antalet aktörer i respektive sektor utan har i stäl- let gjort en egen uppskattning av vilka aktörer som skulle kunna om- fattas inom respektive kategori. För elektricitet cirka 260 aktörer, fjärrvärme cirka  
 100–200 
  aktörer, olja/drivmedel cirka 30 aktörer, gas inkl. vätgas cirka 85 aktörer varav cirka 10 aktörer är vätgas. 
  
 Antalet aktörer som i dag är anmälda enligt  
 NIS-lagen 
  inom re- spektive kategori är elektricitet 241 aktörer, olja/drivmedel 16 aktö- rer och gas 7 aktörer. 
  
 Transport 
  
 Transportstyrelsen har uppgett att det är svårt att kartlägga CER- aktörer utifrån den information de har i dag. Transportstyrelsen har gjort en initial bedömning av vilka aktörer som skulle kunna omfattas inom respektive undersektor. För luftfart 22 aktörer, järnväg 24 aktö- rer, vatten 136 aktörer, väg 6 aktörer och kollektivtrafik 22 aktörer, totalt 200 aktörer. 
  
 Transportstyrelsen har tidigare uppgett till utredningen att man har 130 tillsynsobjekt enligt  
 NIS-lagen. 
  
 Bankverksamhet och finansmarknadsinfrastruktur 
  
 Finansinspektionen har uppgett att inom kategorin kreditinstitut finns 125 aktörer, kategorin operatörer av handelsplatser 3 aktörer och kate- gorin centrala motparter 1 aktör. 
  
 Antalet aktörer som i dag är anmälda inom  
 NIS-regleringen 
  är kreditinstitut 10 aktörer, operatör av handelsplatser 1 aktör och cen- tral motpart 1 aktör. 
  
 289 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Inspektionen för vård och omsorg (kategorin vårdgivare) har upp- gett att antalet aktiva organisationer i Vårdgivarregistret är 18 367. 
  
 Antalet aktörer som i dag är anmälda enligt  
 NIS-lagen 
  är cirka 250 aktörer. 
  
 Läkemedelsverket har uppgett att inom kategorin  
 EU-referens- 
  laboratorier finns 1 aktör, för entiteter som bedriver forskning och utveckling avseende läkemedel saknas uppgift hos Läkemedelsverket om antal aktörer, för entiteter som tillverkar farmaceutiska baspro- dukter och läkemedel finns 134 aktörer, för entiteter som tillverkar medicintekniska produkter saknas uppgifter men uppskattas finnas högst 1 000 aktörer, för entiteter med tillstånd att bedriva partihan- del finns 231 aktörer. Läkemedelsverket har pekat på att det finns svårigheter att utifrån definitionerna i bilagan ange vilka aktörer som kan komma att omfattas. 
  
 Dessa aktörer omfattas inte av nuvarande  
 NIS-lag. 
  
 Dricksvatten 
  
 Livsmedelsverket har uppgivit att det inom kategorin leverantörer och distributörer av dricksvatten finns maximalt 290 aktörer. 
  
 Antalet aktörer som i dag är anmälda enligt  
 NIS-lagen 
  är 100. 
  
 Avloppsvatten 
  
 Livsmedelsverket har uppgivit att det inom kategorin verksamhet som samlar ihop, släpper ut och renar avloppsvatten från tät bebyg- gelse, hushållsspillvatten eller industrispillvatten finns maximalt 290 aktörer. 
  
 Dessa aktörer omfattas inte av nuvarande  
 NIS-lag. 
  
 Digital infrastruktur 
  
 Post- och telestyrelsen har uppgivit att det finns 704 tillhandahållare av allmänna elektroniska kommunikationsnät och 314 övriga aktörer inom digital infrastruktur. 
  
 290 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Antalet aktörer som i dag är anmälda enligt  
 NIS-lagen 
  är 9. Vidare har PTS tillsyn över  
 40–50 
  leverantörer av digitala tjänster. Leverantö- rer av elektroniska kommunikationstjänster omfattas inte av nuvarande  
 NIS-lag. 
  
 Rymden 
  
 Post- och telestyrelsen har uppgivit att det finns 15 aktörer inom rymdsektorn. 
  
 Dessa aktörer omfattas inte av nuvarande  
 NIS-lag. 
  
 Produktion, bearbetning och distribution av livsmedel 
  
 Livsmedelsverket har uppgivit att när det gäller kategorin livsmedels- företag som uteslutande bedriver logistikverksamhet och grossist- handel samt storskalig industriell produktion och bearbetning finns ingen direkt motsvarighet i exempelvis livsmedelslagstiftningen eller  
 SNI-systemet 
  vilket bidrar till oklarheter och svårigheter att bedöma vem som träffas av regleringen och därmed hur många. Vidare finns frågetecken kring begreppen och vad som inbegrips. 
  
 Dessa aktörer omfattas inte av nuvarande  
 NIS-lag. 
  
 Offentlig förvaltning 
  
 När det gäller sektorn offentlig förvaltning fanns det den 1 januari 2024 367 myndigheter under regeringen2. Här ska också noteras att det finns flera undantag i den föreslagna regleringen som rör statliga myndigheter. 
  
 Utredningens bedömning är att det i dag inte går att göra någon tillförlitlig beräkning av hur många av aktörer som anges ovan inom respektive sektor som faktiskt kommer att omfattas av det nya regel- verket. Som utredningen konstaterat avsnitt  
 6.3–4 
  kommer dock inte samtliga aktörer i sektorn omfattas eftersom en förutsättning är att aktören tillhandahåller en samhällsviktig tjänst. Ett kriterium för att bli identifierad som kritisk verksamhetsutövare är också att en inci- dent skulle få en betydande störande effekt på verksamhetsutövarens 
  
 2Statskontorets webbplats, inhämtat  
 2024-06-24 
  
 291 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 tillhandhållande av den samhällsviktiga tjänsten. En viss vägledning kan dock antalet aktörer som omfattas av den nu gällande  
 NIS-lagen 
  ge. 
  
 Utredningen har också noterat regeringens skrivelse Nationell säkerhetsstrategi (skr. 2023/24:168), och vad som framgår i den av- seende bland annat fokusområdet Ett motstånds- och konkurrens- kraftigt Sverige om att skyddet av samhällsviktig verksamhet ska stärkas (s. 25 ff.). 
  
 15.5.2Ekonomiska konsekvenser för tillsynsmyndigheterna 
  
 Utredningens förslag: Regeringen bör för år 2025 och 2026 ge Statens energimyndighet, Transportstyrelsen, Inspektionen för vård och omsorg, Läkemedelsverket, Livsmedelsverket, Post- och telestyrelsen, länsstyrelserna i Norrbottens, Skåne, Stockholms och Västra Götalands län ett förstärkt anslag med en miljon kronor per år. 
  
 Utredningens bedömning: De kostnader som förslagen medför för Finansinspektionen bör finansieras inom ramen för befintliga anslag. 
  
 Kostnader för löpande tillsyn bör beräknas först när identi- fieringen av kritiska verksamhetsutövare är genomförd. 
  
 Av nedanstående tabell följer vilken myndighet som är tillsyns- myndighet enligt utredningens förslag och tillsynsmyndighetens tillsynsområde. 
  
 292 
  
 SOU 2024:64Konsekvensanalys 
  
 Tillsynsmyndighet 
  
 Sektor 
  
 Statens energimyndighet 
  
 Energi 
  
 Transportstyrelsen 
  
 Transport 
  
 Finansinspektionen 
  
 Bankverksamhet 
  
 Finansmarknadsinfrastruktur 
  
 Inspektionen för vård och omsorg 
  
 Vårdgivare3 i Hälso- och sjukvårdssektorn 
  
 Läkemedelsverket 
  
 Hälso- och sjukvårdssektorn, med undantag 
  
 för vårdgivare 
  
 Livsmedelsverket 
  
 Avloppsvatten 
  
 Dricksvatten 
  
 Produktion, bearbetning och distribution 
  
 av livsmedel 
  
 Post- och telestyrelsen 
  
 Digital infrastruktur 
  
 Rymden 
  
 Länsstyrelserna i Norrbottens, Skåne, 
  
 Offentlig förvaltning 
  
 Stockholms och Västra Götalands län 
  
 Det handlar alltså om elva myndigheter. Tillsynsmyndigheternas upp- gift är att utöva tillsyn över att kritiska verksamhetsutövare uppfyller sina skyldigheter, utföra rådgivande uppdrag inom ramen för tillsyn samt besluta om sanktioner. 
  
 Tillsynsmyndigheterna ska också identifiera de kritiska verksam- hetsutövare som bedriver verksamhet inom tillsynsområdet, under- rätta verksamhetsutövaren och upprätta en förteckning över dessa. Förteckningen ska vidarebefordras till MSB. 
  
 Varje tillsynsmyndighet ska meddela föreskrifter om riskbedöm- ning samt om åtgärder och planer för motståndskraft, se kapitel 8. 
  
 Flera av de elva tillsynsmyndigheterna bedriver redan tillsyn enligt 
  
 17 § förordningen (2018:1175) om informationssäkerhet för samhälls- viktiga och digitala tjänster. Vidare har utredningen i sitt delbetän- kande4 föreslagit samma myndigheter som tillsynsmyndigheter i 8 § förordningen (2025:000) om cybersäkerhet. 
  
 Utredningen föreslog i sitt delbetänkande utökade resurser för 2025 för att tillsynsmyndigheterna ska kunna identifiera vilka verk- samhetsutövare som omfattas av cybersäkerhetslagen samt utfärda nya föreskrifter och nya vägledningar utan att samtidigt behöva minska 
  
 3Vårdgivare enligt definitionen i artikel 3 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. 
  
 4SOU 2024:18 s. 334 ff. 
  
 293 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 ambitionen med tillsyn. De fem nya tillsynsmyndigheterna Läke- medelsverket, länsstyrelserna i Skåne, Stockholms, Västra Götalands och Norrbottens län föreslogs även få medel för att kunna starta upp tillsynsverksamheten. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur ska inte till- lämpa artikel 11 och inte heller kapitlen III, IV och VI i  
 CER-direk- 
  tivet. Dock ska tillsynsmyndigheten identifiera kritiska verksamhets- utövare, underrätta verksamhetsutövaren och upprätta en förteckning över dessa samt vidarebefordra förteckningen till MSB. Någon tillsyn eller efterlevnadskontroll ska inte bedrivas hos dessa kritiska verk- samhetsutövare. 
  
 Utredningens bedömning är att det i dag inte är möjligt att dra några tillförlitliga slutsatser om de löpande kostnaderna för tillsyns- myndigheterna eftersom antalet tillsynsobjekt inte är känt och, som det visat sig, är svårt att uppskatta. Det är inte heller nödvändigt att göra någon uppskattning nu eftersom tillsyn inte kommer bedrivas förrän tidigast 2027. Utredningens bedömning är att den löpande kostnaden i stället ska beräknas när samtliga tillsynsmyndigheter har upprättat en förteckning över kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Tillsynsmyndigheterna måste dock redan när lagen och tillhörande förordning träder i kraft meddela föreskrifter, ta fram en metod för identifiering samt ge vägledning. Både Läkemedelsverket och Edwards medelsverket har också uppgett att definitionerna enligt bilaga 1 i direktivet är oklara. I vissa fall saknar definitionerna motsvarighet i svensk lagstiftning, de förteckningar man hänvisar till är inte konstanta och vissa begrepp är otydliga. Utredningens bedömning är därför att tillsynsmyndigheterna behöver utökade resurser för 2025 och 2026. 
  
 När det gäller att bygga upp en tillsynsverksamhet menar utred- ningen att de föreslagna myndigheterna redan har en tillsynsorgani- sation eller har fått medel för detta genom förslaget till en ny cyber- säkerhetsreglering. 
  
 När det gäller tillsynsmyndigheten Finansinspektionen ska endast bestämmelserna om identifiering och att upprätta en förteckning till- lämpas för sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur. Utredningen drar för Finansinspektionen slutsatsen att identifiering och upprättande av en förteckning kan komma att medföra ökade kost- nader men i så fall endast i en begränsad omfattning. Dessa kostnads- ökningar bör därför finansieras inom ramen för befintligt anslag. 
  
 294 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 När det gäller tillsynsmyndigheten PTS ska endast bestämmel- serna om identifiering och att upprätta en förteckning tillämpas för sektorn digital infrastruktur. PTS föreslås i den nya lagen även som tillsynsmyndighet för sektorn rymden. Utredningen drar för PTS slutsatsen att identifiering och upprättande av en förteckning avse- ende sektorn digital infrastruktur kan komma att medföra ökade kostnader men endast i begränsad omfattning. Dessa kostnads- ökningar bör därför finansieras inom ramen för befintligt anslag. Däremot ska samtliga uppgifter utföras när det gäller sektorn rym- den. Utredningens bedömning är därför att PTS behöver utökade resurser för 2025 och 2026 för sektorn rymden. 
  
 När det gäller bedömningen avseende frågan om avgiftsfinansie- rad tillsyn hänvisar utredningen till den bedömning som gjordes i delbetänkandet.5 
  
 15.5.3Ekonomiska konsekvenser för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap 
  
 Utredningens förslag: Regeringen bör för år 2025 och 2026 ge Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ett förstärkt an- slag med en miljon kronor per år. 
  
 Utredningens bedömning: Kostnader för stöd vid incidenter får klarläggas av regeringen när identifieringen av kritiska verksam- hetsutövare är genomförd. 
  
 I detta avsnitt ska de ekonomiska konsekvenserna för MSB analyseras samt förslag till finansiering lämnas. 
  
 MSB har redan i dag uppgifter till följd av rådets direktiv 2008/114/EG6. Dessa är till viss del likartade dem som föreslås och avser följande. MSB är Sveriges kontaktpunkt och samordnar frågor kring skydd av kritisk infrastruktur (samhällsviktig verksamhet) i Sverige, med relevanta aktörer inom Sverige, med andra medlems- stater och med kommissionen. MSB bistår i arbetet med att identi- 
  
 5SOU 2024:18 s. 354 f. 
  
 6Rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet av att stärka skyddet av denna. 
  
 295 
  
 KonsekvensanalysSOU 2024:64 
  
 fiera eventuell europeisk kritisk infrastruktur inom de svenska energi- och transportsektorerna. 
  
 MSB är vidare kontaktpunkt gentemot EU:s civilskyddsmekanism. Enligt 2 § förordningen (2008:1002) med instruktion för MSB ska myndigheten senast vid utgången av april månad varje udda årtal lämna en nationell risk- och sårbarhetsbedömning till regeringen. I arbetet ska myndigheten beakta de risk- och sårbarhetsbedöm- ningar som beredskapsmyndigheter lämnar enligt 19 § förordningen (2022:524) om statliga myndigheters beredskap. Myndigheten ska genomföra bedömningen såväl på en övergripande samhällsnivå som beredskapssektorsvis. Av bedömningen ska särskilt allvarliga hot, ris- 
  
 ker och sårbarheter samt vidtagna och planerade åtgärder framgå. MSB stödjer också både offentliga och privata aktörer i att identi- 
  
 fiera samhällsviktig verksamhet, både inom den egna organisationen, i ett geografiskt område eller för ett ansvarsområde. MSB erbjuder även stöd för att upprätthålla samhällsviktig verksamhet genom att skapa en grundläggande förmåga och uthållighet, bland annat genom arbete med kontinuitetshantering. Stödet finns i form av metod, utbildning, rådgivning och föreläsningar. 
  
 MSB har således redan i dag ett omfattande uppdrag när det hand- lar om samhällets förmåga att förebygga och hantera kriser. Därut- över har myndigheten tagit fram en rad olika verktygslådor för att arbeta med att öka motståndskraften i samhällsviktig verksamhet. Stöden i verktygslådorna bygger på internationella standarder och andra vedertagna vägledningar. MSB har också inom ramen för sitt uppdrag bland annat tagit fram en vägledning7 som är ett stöd för offent- liga aktörer att identifiera samhällsviktig verksamhet som är nödvändig för totalförsvaret, stöd i identifiering av samhällsviktig verksamhet,8 vägledning för identifiering av samhällsviktig verksamhet9 samt en sammanställning av de viktiga samhällsfunktioner som är nödvän- diga för samhällets grundläggande behov, värden eller säkerhet i var- dagen, krisen och kriget.10 
  
 MSB har likartade uppgifter till följd av regelverket för informa- tionssäkerhets för samhällsviktiga och digitala tjänster samt föreslås 
  
 7Vägledning för att identifiera samhällsviktig verksamhet som är nödvändig för totalförsvaret, MSB2275, 2023. 
  
 8Bildspel, MSB1857, 2023 
  
 9Metod för identifiering av samhällsviktig verksamhet, Allen, 2023 
  
 10Lista med viktiga samhällsfunktioner – Utgångspunkt för att stärka samhällets beredskap, MSB 1844, 2023 
  
 296 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 få likartade uppgifter i förslaget till ny cybersäkerhetsreglering, se delbetänkandet.11 
  
 Enligt utredningens förslag ska MSB vara gemensam kontakt- punkt, ta fram medlemsstaternas riskbedömning och meddela före- skrifter med mera. 
  
 Sammantaget ska MSB enligt utredningens förslag ha följande upp- gifter: 
  
 1.Göra den nationella riskbedömningen (se avsnitt 6.1) 
  
 2.Upprätta en samlad förteckning över samtliga kritiska verksam- hetsutövare utifrån uppgifter från tillsynsmyndigheterna samt vidarebefordra vissa uppgifter till kommissionen (avsnitt 6.7) 
  
 3.Meddela föreskrifter om vad som avses med betydande störande effekt (avsnitt 6.4) och om incidentrapportering (avsnitt 8.3) 
  
 4.Meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft för sektorn offentlig förvaltning (avsnitt 8.2) 
  
 5.Leda ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna ingår (av- snitt 10.6) 
  
 6.Ta emot incidentrapporter och vidta åtgärder och lämna informa- tion (avsnitt 8.3) 
  
 7.Vara gemensam kontaktpunkt (kapitel 12) 
  
 8.Delta i samråd och rådgivande uppdrag (avsnitt  
 7.2–3) 
  
 9.Delge kommissionen information 
  
 Utredningens bedömning är att vissa uppdrag i anslutning till identi- fieringsförfarandet innebär att MSB kommer att få nya uppgifter när bestämmelserna träder i kraft. Dessa är att ta fram nya föreskrifter, göra en samlad förteckning över kritiska verksamhetsutövare samt att delge information till kommissionen. När det gäller föreskrifts- arbetet har MSB inom ramen för sitt befintliga uppdrag gjort en stor del av de förberedande delarna i samverkan med bland annat de myn- digheter som nu föreslås vara tillsynsmyndigheter. Utredningens be- dömning är dock att MSB bör få en budgetförstärkning med en miljon kronor för att ta fram föreskrifter om vad som avses med en betydande störande effekt. 
  
 11SOU 2024:18 s. 336 ff. 
  
 297 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 MSB föreslås vara den myndighet till vilken incidentrapportering ska ske. Myndigheten har motsvarande uppdrag enligt  
 NIS-lagen 
  och föreslås vara  
 CSIRT-enhet 
  enligt cybersäkerhetslagen. Det med- för att MSB kan nyttja det digitala rapporteringsverktyg som myn- digheten redan har tagit fram för rapportering enligt  
 NIS-lagen 
  och det föreskriftsarbete som gjorts enligt den lagen. I Thomas befintliga uppdrag ingår operativ hantering av samhällsstörningar vid olyckor, kriser och krig. Incidentrapporter enligt den föreslagna lagen kom- mer bli en viktig informationskälla i det arbetet och därmed bidra positivt till den hanteringen. När det gäller uppdragen avseende inci- dentrapportering är det enligt utredningens mening i dag inte möj- ligt att beräkna vilka kostnader som kommer uppstå. Det saknas uppgift om antalet kritiska verksamhetsutövare som skulle kunna komma att rapportera och därmed också hur många som skulle be- höva information. Dessutom kommer kravet på incidentrapporter- ing tillämpas tidigast 2027. Utredningens bedömning är att MSB bör kunna använda det digitala rapporteringsverktyg som myndigheten redan har tagit fram. Föreskriftsarbetet kommer medföra vissa kost- nader för MSB men även här bör man kunna utgå från de föreskrifter som redan finns på plats och som kommer tas fram för incident- rapportering enligt cybersäkerhetslagen. Incidentrapporterna kom- mer som nämnts ovan även att bidra i Thomas nuvarande uppdrag. Utredningen anser därför att detta föreskriftsarbete ryms inom befint- ligt anslag. De kostnader som kan komma att uppstå för administra- tion av incidentrapporter och att lämna information vid incidenter kan beräknas översiktligt först när antalet kritiska verksamhets- utövare är känt, dvs. i juli 2026. 
  
 Kostnader för det rådgivande uppdraget enligt kapitel 7 täcks av kommissionen. Kostnaden för att delta i samråd enligt kapitel 7 får anses ingå Thomas ordinarie uppdrag och bör finansieras inom ramen för befintligt anslag. 
  
 Uppdraget att göra den nationella riskbedömningen får anses ingå i det uppdrag som MSB har avseende nationell risk- och sårbarhets- bedömning enligt 2 § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och i det befintliga anslaget. 
  
 298 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 15.5.4Ekonomiska konsekvenser för Polismyndigheten 
  
 Utredningens bedömning: Polismyndighetens kostnader för att anpassa  
 it-system 
  för det utdrag ur belastningsregistret som följer av den föreslagna bakgrundkontrollen bör finansieras inom befint- ligt anslag. 
  
 Kostnaden för den löpande hanteringen av utdrag ur belast- ningsregistret till följd av bakgrundskontroll bör beräknas när iden- tifieringen av kritiska verksamhetsutövare är genomförd och när dessa har gjort den föreskrivna befattningsanalysen. 
  
 De löpande kostnaderna bör följas upp i syfte att kunna göra eventuella anpassningar av finansieringen efter de volymer av regis- terutdrag som den nya lagen föranleder. 
  
 Polismyndigheten kommer få ett utökat uppdrag med anledning av förslaget om bakgrundskontroll, genom att de kommer ansvara för att behandla och lämna ut registerutdrag (se kapitel 9). Utredningens förslag innebär att utdrag ur belastningsregistret får begäras för ett nytt ändamål vilket enligt Polismyndigheten bland annat får till följd att ansöknings- och  
 e-tjänsten 
  måste utvecklas anpassas samt att nya blanketter måste tas fram. Utredningens bedömning är att sådana åtgärder bör finansieras inom befintligt anslag. 
  
 Som utredningen tidigare konstaterat går det i dag inte att be- räkna antalet kritiska verksamhetsutövare på ett tillförlitligt sätt eller hur många befattningar som kommer vara föremål för bakgrunds- kontroll. Följaktligen är det därför inte heller möjligt att beräkna hur många utdrag ur belastningsregistret som kan bli aktuellt. Utredning- ens bedömning är att kostnaden för Polismyndigheten för hantering av ansökningarna – som både avser sådana som görs av enskilda indi- vider i Sverige samt tillsynsmyndigheter i andra medlemsstater är helt beroende på hur många sådana utdrag som begärs. En teoretisk bedöm- ning av kostnaden kan därför göras först när samtliga tillsynsmyn- digheter har identifierat de kritiska verksamhetsutövarna och när dessa har gjort befattningsanalysen. Denna bedömning bör även föl- jas upp för att se vad det faktiska utfallet blivit. Utredningen noterar särskilt att eftersom utredningens förslag att det aktuella utdraget ur belastningsregistret ska kunna ske kostnadsfritt finns det en risk att fler begär ett sådant utdrag än vad som är avsett, i syfte att de ska slippa betala för liknande typer av utdrag. Det är vidare oklart i vilken 
  
 299 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 mån kostnaderna kommer att påverkas av att ytterligare slagningar mot  
 Ecris-TCN 
  kommer att behöva göras när de systemen tagits i bruk inom EU. Volymerna bör därför följas upp och Polismyndig- hetens finansiering anpassas i den mån det behövs. 
  
 15.5.5Ekonomiska konsekvenser för domstolar 
  
 Tillsynsmyndighetens beslut om identifiering och beslut om sank- tioner får överklagas till allmän förvaltningsdomstol vilket kan med- föra en ökning av antalet mål där. Det bedöms dock i så fall endast bli fråga om ett fåtal ytterligare beslut som kommer under prövning i domstol. De ekonomiska konsekvenserna för domstolarna bedöms därför kunna hanteras inom befintliga budgetramar, men den fak- tiska måltillströmningen bör följas upp. 
  
 15.5.6Ekonomiska konsekvenser för offentliga kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens bedömning: Kostnaderna för offentliga kritiska verksamhetsutövare som inte finansieras på annat sätt bör finan- sieras inom befintlig budgetram. 
  
 Som framgått tidigare omfattas delar av den offentliga sektorn av re- gleringens krav. När det gäller statliga myndigheter ingår dessa i en egen sektor, offentlig förvaltning, enligt bilagan till  
 CER-direktivet. 
  För kommuner och regioner krävs däremot för att omfattas av regler- ingens krav att man ingår i någon av de övriga sektorerna i bilagan. 
  
 Detta medför att endast vissa offentliga verksamhetsutövare kom- mer att omfattas. Vilka dessa är och hur många som kommer att om- fattas går inte att beräkna på ett tillförlitligt sätt i nuläget. Det är först när tillsynsmyndigheterna har identifierat de kritiska verksam- hetsutövarna och upprättat en förteckning över dessa som antalet kan beräknas. Som framgått tidigare ska identifieringen vara genom- förd senast den 17 juli 2026. 
  
 SKR har hänvisat till finansieringsprincipen. Den principen inne- bär att kommuner och regioner inte ska behöva höja skatten eller prioritera om sin verksamhet för att finansiera nya statliga uppgifter. 
  
 300 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Den innebär enligt SKR att inga nya obligatoriska uppgifter från sta- ten får införas utan medföljande finansiering till kommuner och regioner.12 PTS har anfört att kravet på incidentrapportering inte endast medför kostnader när en incident inträffar. Verksamhets- utövaren måste ta fram en process och kanske systemstöd för att övervaka och kunna upptäcka incidenter. Vidare krävs att det finns utbildad personal som kan hantera incidenter när de uppstår. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare har enligt förslaget skyldigheter. Det handlar bland annat om att göra en riskbedömning, vidta åtgärder för motståndskraft inklusive bakgrundskontroller och att rapportera incidenter. För verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse förslås en anmälningsskyldighet till tillsynsmyndigheten, se kapitel 7. Bestämmelserna om riskbedömning och om skyldigheterna för de kri- tiska verksamhetsutövarna ska dock tillämpas först nio respektive tio månader efter att tillsynsmyndigheten har underrättat verksam- hetsutövaren om att den är en kritisk verksamhetsutövare. Den före- slagna regleringen kommer innebära nya krav för vissa kritiska verk- samhetsutövare medan andra redan i dag uppfyller kraven. 
  
 Utredningen bedömer att kraven inte kan beskrivas som omfat- tande, men samtidigt kan de för vissa kritiska verksamhetsutövare vara tillräckligt ingripande och kostnadskrävande för att verksamhets- utövaren kan komma att behöva avsätta resurser. Det är i första hand kravet på att vidta åtgärder för motståndskraft som kan medföra kostnader, eftersom incidenthanteringen aktualiseras ju bara vid problem. Kostnader och tidsåtgång kommer också att vara beroende av befintligt skydd hos verksamheten samt av verksamhetens storlek. 
  
 Utredningen menar att det i uppdraget att tillhandahålla en sam- hällsviktig tjänst ingår att vidta vissa grundläggande säkerhetsåtgärder som att förhindra, reagera på och återhämta sig från incidenter liksom att ha ett gott fysisk skydd för lokaler och kritisk infrastruktur. Vidare ingår att ha en process och system för att hantera, upptäcka och rap- portera incidenter. Åtgärderna för att förebygga incidenter kan också förhindra eller begränsa incidenter och medför därmed att kostnader för att hantera incidenter inte uppkommer. Av direktivet framgår också att vissa sektorer exempelvis energi- och transport redan är re- glerade genom sektorsspecifika unionsrättsakter men att dessa endast rör vissa aspekter medan direktivet har ett allriskperspektiv (skäl 4). 
  
 12https://skr.se/skr/ekonomijuridik/ekonomi/finansieringsprincipen.1709.html, inhämtat  
 2024-01-30. 
  
 301 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 I sektorn dricksvatten finns redan i dag föreskrifter om fysiskt skydd13. Vissa anläggningar i de nu aktuella sektorerna är också redan 
  
 idag skyddsobjekt och har genom detta ett förstärkt tillträdesskydd. Detta innebär att flertalet kritiska verksamhetsutövare har vidtagit, i vart fall vissa, åtgärder som krävs enligt utredningens förslag. 
  
 På samma sätt som anfördes redan i betänkandet Informations- säkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster14 och utredningens delbetänkande15 kommer enhetliga regler, tillsyn och möjligheten att få vägledning av tillsynsmyndigheten och MSB bidra till minskade kostnader för verksamhetsutövaren. 
  
 Utredningens konstaterade i kapitel 2 att kritiska verksamhets- utövare till allt väsentligt kommer finnas inom det området som benämns samhällsviktig verksamhet och dessa kan redan i dag kan erhålla resurser för att finansiera sådana åtgärder det är fråga om här bland annat inom ramen för befintlig finansiering av krisbered- skapsåtgärder. Vidare görs det i arbetet med att stärka det civila för- svaret en mängd åtgärder och satsningar för ökad motståndskraft inom de sektorer som nu är i fråga. 
  
 Varje år ger också regeringen MSB i uppdrag att fördela cirka en miljard kronor genom anslag 2:4 Krisberedskap för att stärka sam- hällets krisberedskap och försvarsförmåga. För kommuner och regio- ner finns Överenskommelse om kommunernas arbete med krisbered- skap och civilt försvar (MSB  
 2023-17351) 
  och Överenskommelse om regionernas arbete med krisberedskap och civilt försvar (MSB 2023- 17352) som reglerar hur ersättningen som utgör en del av anslag 2:4 Krisberedskap får användas. Ersättningen betalas årligen ut av MSB. 
  
 När det gäller den kommunala finansieringsprincipen menar utred- ningen att förslagen inte är direkt riktade mot kommuner och regio- ner utan i deras egenskap av tillhandahållare av en samhällsviktig tjänst. Den behöver därför inte tillämpas. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att förslagen i vissa fall kan medföra kostnader för offentliga kritiska verksamhetsutövare, men övergripande för hela offentliga sektorn även besparingar. Vidare görs som nämnts redan stora satsningar på områdena krisberedskap och totalförsvar bland annat för att stärka motståndskraften. Det anges också i artikel 20 att det kan komma att finnas ekonomiska resurser på 
  
 13Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2008:13) om åtgärder mot sabotage och annan skade- görelse riktad mot dricksvattenanläggningar. 
  
 14SOU 2017:36 s. 276. 
  
 15SOU 2024:18. 
  
 302 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 unionsnivå tillgängliga för att stärka kritiska verksamhetsutövares motståndskraft. De ekonomiska konsekvenserna för offentliga kri- tiska verksamhetsutövare som inte kan finansieras på annat sätt bedöms inte vara omfattande och föreslås därför finansieras inom verksamhets- utövarens befintliga budgetram. 
  
 15.5.7Ekonomiska konsekvenser för enskilda kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens bedömning: Förslagen innebär för närvarande inte några ekonomiska konsekvenser för enskilda kritiska verk- samhetsutövare. När antalet kritiska verksamhetsutövare har iden- tifierats och riskbedömningar har genomförts kan det dock finnas anledning att överväga om det finns behov av att införa statligt stöd för dem. 
  
 Utredningen bedömer att regleringen inte får effekter av bety- delse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. 
  
 Med enskilda verksamhetsutövare avses fysiska och juridiska perso- ner som bedriver verksamhet och inte är en statlig myndighet, region eller kommun. Det ställs inte krav på viss storlek av verksamhetsut- övaren vilket innebär att även små företag kan komma att omfattas. 
  
 Kraven för att bli identifierad som en kritisk verksamhetsutövare, se avsnitt 6.3, medför att endast vissa enskilda verksamhetsutövare kommer att omfattas. Vilka dessa är och hur många som kommer att omfattas av utredningens förslag är svårt att ange i nuläget. 
  
 Den föreslagna regleringen kommer att innebära nya krav för vissa kritiska verksamhetsutövare medan andra redan i dag uppfyller kraven. Utredningen bedömer att kraven inte kan beskrivas som om- fattande, men samtidigt är de tillräckligt ingripande och kostnads- krävande för att vissa kritiska verksamhetsutövare kan komma att behöva avsätta resurser. Det är i första hand kravet på att vidta åtgär- der för motståndskraft, eftersom incidenthanteringen bara aktua- liseras vid problem. Tidsåtgången kommer också att vara beroende av verksamhetens storlek. 
  
 PTS har anfört att kravet på incidentrapportering inte endast med- för kostnader när en incident inträffar. Verksamhetsutövaren måste 
  
 303 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 ta fram en process och kanske systemstöd för att övervaka och kunna upptäcka incidenter. Vidare krävs att det finns utbildad personal kan hantera incidenter när de uppstår. 
  
 Utredningen menar på samma sätt som för offentliga verksam- hetsutövare att det i uppdraget att tillhandahålla en samhällsviktig tjänst även ingår att vidta vissa grundläggande säkerhetsåtgärder som att förhindra, reagera på och återhämta sig från incidenter liksom att ha ett gott fysisk skydd för lokaler och kritisk infrastruktur. Vidare ingår att ha en process och system för att hantera, upptäcka och rapportera incidenter. Åtgärderna för att förebygga incidenter kan också förhindra eller begränsa incidenter och medför därmed att kostnader för att hantera incidenter inte uppkommer. Av direktivet framgår också att vissa sektorer exempelvis energi- och transport redan är reglerade genom sektorsspecifika unionsrättsakter men att dessa endast rör vissa aspekter medan direktivet har ett allriskperspektiv (skäl 4). I sektorn dricksvatten finns redan i dag föreskrifter om fysiskt skydd16. Vissa anläggningar i de nu aktuella sektorerna är också i dag skyddsobjekt och har genom detta ett förstärkt till- trädesskydd. Detta innebär att flertalet kritiska verksamhetsutövare redan har vidtagit, i vart fall vissa, åtgärder som krävs enligt utred- ningens förslag. 
  
 Vissa verksamhetsutövare kan också ha fått ersättning för säkerhets- åtgärder som även kan främja motståndskraften i kritisk infrastruktur enligt till exempel elberedskapslagen (1997:288) för att vidta bered- skapsåtgärder och förordningen (2022:511) om elektronisk kommuni- kation för att beakta totalförsvarets behov. I förordningen (2018:1300) om statligt stöd för driftsäkra och robusta elektroniska kommunika- tioner finns bestämmelser om statligt stöd till företag för att genomföra vissa åtgärder för driftsäkra och robusta elektroniska kommunikationer i syfte att skydda kommunikationerna mot allvarliga hot och påfrest- ningar i fredstid och vid höjd beredskap. PTS tilldelades 130 miljoner kronor för budgetåret 2024. 
  
 På samma sätt som anfördes redan i betänkandet Informations- säkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster17 och utredningens del- betänkande18 kommer enhetliga regler, tillsyn och möjligheten att få 
  
 16Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2008:13) om åtgärder mot sabotage och annan skade- görelse riktad mot dricksvattenanläggningar. 
  
 17SOU 2017:36 s. 276. 
  
 18SOU 2024:18. 
  
 304 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 vägledning av tillsynsmyndigheten att bidra till minskade kostnader för verksamhetsutövaren. 
  
 Det anges också i artikel 20 att det kan komma att finnas ekono- miska resurser på unionsnivå tillgängliga för att stärka kritiska verk- samhetsutövares motståndskraft. 
  
 Utredningens bedömning i nuläget är att förslagen inte kommer innebära några ekonomiska konsekvenser för enskilda kritiska verk- samhetsutövare. När antalet kritiska verksamhetsutövare har identi- fierats och riskbedömningar har genomförts kan det dock finnas anledning att överväga om det finns behov av att införa statligt stöd. Det bör då beaktas i vilken utsträckning sådant stöd har införts i andra medlemsstater. 
  
 Det ska vidare beaktas att kraven kommer att gälla samtliga en- skilda verksamhetsutövare inom sektorn, inte bara i Sverige utan även inom hela EES. Den föreslagna regleringen innebär därför att reglerna om motståndskraft i samhällsviktiga tjänster blir enhetliga i Sverige och hela unionen. Förslaget bör därför underlätta för alla typer av företag som vill verka på den inre marknaden och därmed förbättra konkurrensen. Genom gruppen för kritiska entiteters mot- ståndskraft som inrättats enligt artikel 19 underlättas samarbetet mellan medlemsstaterna och informationsutbytet om frågor som rör  
 CER-direktivet. 
  Utredningen bedömer därför att regleringen inte får effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkur- rensförmåga eller villkor i övrigt. 
  
 15.5.8Ekonomiska konsekvenser 
  
 för konsumenter och andra användare 
  
 Förslagen innebär krav på kritiska verksamhetsutövare inom vissa angivna sektorer. Utredningen har konstaterat att det måste anses ingå i uppdraget att tillhandahålla en samhällsviktig tjänst att också vidta grundläggande säkerhetsåtgärder. I de fall sådana åtgärder inte har vidtagits kan det inte uteslutas att kostnader för sådana åtgärder kan avspegla sig i priset. Detta ska dock vägas mot de kostnader som kan uppkomma för konsumenter och andra användare på grund av brister i motståndskraften i den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 305 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 15.6Övriga konsekvenser 
  
 15.6.1Konsekvenser för det kommunala självstyret 
  
 Utredningens bedömning: Förslagen innebär en viss inskränkning i självstyrelsen. Med hänsyn till det stora intresset av att stärka motståndskraften hos kritiska verksamhetsutövare är inskränk- ningen nödvändig. 
  
 När det gäller förslagens konsekvenser för det kommunala självstyret ansluter sig utredningen till den bedömning som gjordes av reger- ingen i propositionen med förslag till  
 NIS-lag 
  och som utredningen gjort i sitt delbetänkande.19 
  
 I betänkandet om införlivning av  
 NIS-direktivet 
  anfördes att det finns ett antal värden som kan tillgodoses genom kommunal själv- styrelse, som demokrativärden och effektivitetsvärden. 
  
 Vid analysen av konsekvenser för kommunalt självstyre kunde enligt den utredningen följande frågor användas: 
  
 1.Har förslaget betydelse för den lokala demokratin – återverkar det på kommunalpolitikernas handlingsutrymme eller medbor- garnas möjlighet att utöva inflytande i systemet? 
  
 2.Påverkar förslaget uppgiftsfördelningen mellan staten och kom- munerna? 
  
 3.Innebär förslaget statlig regelstyrning eller tillsyn över kommunal verksamhet? 
  
 4.Innebär förslaget att man inom någon del av den kommunala verk- samheten inför nya rättigheter för medborgarna? Föreslås dom- stolskontroll av den kommunala verksamheten? 
  
 Utredningen anför vidare att det finns lagstiftning som inte påverkar den kommunala självstyrelsen på det sätt som avses. Det anges att kommuner och regioner ska kunna omfattas av säkerhetsföreskrifter med mera av produktionsmässig karaktär. I de situationerna blir det enligt den utredningen inte aktuellt att göra en prövning av den föreslagna lagstiftningen utifrån de värden som den kommunala själv- styrelsen är satt att värna. 
  
 19SOU 2024:18 s. 358 f. 
  
 306 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 I betänkandet gjordes därför bedömningen att förslagen inte påverkade den kommunala självstyrelsen på sätt som avses i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). Det hänvisades till att förslagen avsåg krav på säkerhetsåtgärder och incidentrapportering som om- fattar kommuner och regioner i deras egenskap av tillhandahållare av en samhällsviktig tjänst på samma sätt som andra leverantörer av samhällsviktiga tjänster. 
  
 Ipropositionen om förslag till  
 NIS-lag 
  anförde regeringen att förslagen innebar att kommuner och landsting kan bli skyldiga att vidta säkerhetsåtgärder och att rapportera incidenter. Dessa nya ålig- ganden för kommuner och landsting innebar enligt regeringens be- dömning en viss inskränkning i självstyrelsen. Regeringen bedömde dock med hänsyn till det stora intresset av att öka säkerheten i nät- verks- och informationssystem att inskränkningen var nödvändig. Utredningen ansluter sig till detta synsätt. 
  
 15.6.2Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet 
  
 Utredningens förslag om krav på riskbedömning och åtgärder för motståndskraft samt incidentrapportering förebygger både avsikt- liga angrepp och så kallade handhavandefel. Förslagen bör enligt ut- redningens mening leda till att brott som riktas mot samhällsviktiga tjänster förebyggs, upptäcks, förhindras och beivras. 
  
 15.6.3Konsekvenser för jämställdheten och de integrationspolitiska målen 
  
 Utredningen bedömer att förslagen inte berör jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 307 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 15.6.4Särskild hänsyn till små företag 
  
 Utredningens bedömning: Mot bakgrund av syftet i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare är utredningens bedömning att det inte ska tas någon särskild hänsyn till små före- tag vid utformning av regleringen. Dock bör små företags behov av stöd särskilt identifieras. 
  
 När det gäller utformningen av regleringen i lagen om cyber- säkerhet är utredningens bedömning att det, mot bakgrund av regleringens syfte, inte bör tas någon annan särskild hänsyn än att bestämmelserna ska tillämpas först tio månader efter att beslutet om identifiering delgetts den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 Som utredningen konstaterat ovan kan även små företag komma att omfattas av förslagen under förutsättning att de identifieras som kri- tiska verksamhetsutövare. Utredningens bedömning är dock att kra- vet på att en incident ska få betydande störande effekt på tillhanda- hållandet av tjänsten kommer medföra att endast ett begränsat antal små företag kommer att omfattas. För de små företag som identi- fieras som kritiska verksamhetsutövare kommer ställas samma krav som på övriga kritiska verksamhetsutövare. Detta skulle kunna inne- bära en något större börda för små företag. 
  
 Den föreslagna regleringen kommer innebära nya krav för vissa kritiska verksamhetsutövare medan andra redan i dag uppfyller kra- ven. Detta gäller även små företag. Utredningen menar också att det, oavsett storlek på verksamhetsutövaren, i uppdraget att tillhanda- hålla en samhällsviktig tjänst även ingår att vidta vissa grundläggande säkerhetsåtgärder som att förhindra, reagera på och återhämta sig från incidenter liksom att ha ett gott fysisk skydd för lokaler och kritisk infrastruktur. Utredningen bedömer att kraven inte kan be- skrivas som omfattande, men samtidigt är de tillräckligt ingripande och kostnadskrävande för att verksamhetsutövaren behöver avsätta resurser. Det är i första hand kravet på att vidta åtgärder för mot- ståndskraft eftersom incidenthanteringen bara aktualiseras vid pro- blem. Tidsåtgången kommer också att vara beroende av verksam- hetens storlek. Se avsnitt 15.5.7 när det gäller redan gällande krav på åtgärder och befintlig finansiering. 
  
 308 
  
 SOU 2024:64 
  
 Konsekvensanalys 
  
 På samma sätt som anfördes redan i betänkandet Informations- säkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster20 och utredningens delbetänkande21 kommer enhetliga regler, tillsyn och möjligheten att få vägledning av tillsynsmyndigheten också bidra till minskade kost- nader för verksamhetsutövaren. Utredningen föreslår vidare att MSB inom ramen för sitt stödjande uppdrag särskilt ska identifiera små företags behov av stöd. 
  
 Mot bakgrund av den föreslagna regleringens syfte bedömer utred- ningen att det inte ska tas någon särskild hänsyn till små företag vid utformning av regleringen. Som anförs ovan bör dock små företags behov av stöd särskilt identifieras. 
  
 Genom förslaget i lagen om cybersäkerhet att kritiska verksam- hetsutövare, oavsett storlek, ska omfattas av den föreslagna cyber- säkerhetslagen under förutsättning att den kritiska verksamhets- utövaren dels bedriver verksamhet som omfattas av bilaga 1 eller 2 i  
 NIS2-direktivet, 
  dels uppfyller kravet på att vara etablerad i Sverige, kommer vissa små företag genom att de identifierats som en kritisk verksamhetsutövare omfattas av cybersäkerhetslagen. Utredningen har i avsnitt 6.6 avseende dessa verksamhetsutövare föreslagit att cybersäkerhetslagen ska börja gälla först tio månader efter att den kritiska verksamhetsutövaren delgetts beslutet om identifiering. Ut- redningen har noterat att regeringen i promemoria Fö2024/01285 har lämnat förslag på ny förordning om stöd till åtgärder för cyber- säkerhet avseende ekonomiskt stöd för i huvudsak kapacitetsupp- byggnad inom cybersäkerhet till små och medelstora företag. 
  
 Utredningens bedömning är att det, mot bakgrund av regleringens syfte, inte bör tas någon annan särskild hänsyn vid regleringens ut- formning än att bestämmelserna i cybersäkerhetslagen ska tillämpas först efter tio månader efter att beslutet om identifiering delgetts den kritiska verksamhetsutövaren. 
  
 20SOU 2017:36 s. 276. 
  
 21SOU 2024:18 s. 357 f. 
  
 309 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2024:64 
  
 15.6.5Behov av speciella informationsinsatser 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inget behov av informa- tionsinsatser med anledning av den föreslagna lagen med till- hörande förordning. 
  
 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har redan i dag en webbplats, www.msb.se/nis där även information om  
 CER-direkti- 
  vet finns. MSB har vidare uppgett att det pågår ett arbete för att ytterligare förbättra tillgången till information. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska enligt utredningens förslag leda ett samarbetsforum där tillsynsmyndigheterna ingår. Syftet med forumet ska vara att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn. I detta uppdrag bör också anses ingå att samordna information om den nya regleringen. Utredningen anser därför inte att det behövs ytterligare informationsinsatser med anledning av den föreslagna lagen med tillhörande förordning. 
  
 310 
  
 16 Ikraftträdande med mera 
  
 I detta kapitel ska utredningen ta ställning till när lagen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare ska träda i kraft och behovet av följdändringar i annan lagstiftning. Vidare redovisas utredningens förslag på regeringsuppdrag till vissa myndigheter. 
  
 16.1Lagen om motståndskraft 
  
 hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 Utredningens förslag: Lagen och förordningen om motstånds- kraft hos kritiska verksamhetsutövare ska träda i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 Av artikel 26 följer att medlemsstaterna senast den 17 oktober 2024 ska anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet. Bestämmelserna ska tillämpas från den 18 oktober 2024. 
  
 I direktivet anges vidare vissa andra tidsfrister för medlemsstaterna. En strategi för kritiska verksamhetsutövare ska enligt artikel 4 antas senast den 17 januari 2026. Av artikel 5 framgår att medlemsstaternas riskbedömning ska göras senast den 17 januari 2026. Senast den 17 juli 2026 ska medlemsstaterna enligt artikel 6 identifiera de kritiska verk- samhetsutövarna för de sektorer och undersektorer som anges i bilagan. Utredningen föreslår att lag och förordning som ska innehålla 
  
 direktivets krav träder i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 311 
  
 Ikraftträdande med mera 
  
 SOU 2024:64 
  
 16.2Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelserna i 15 kap 3 c §, 18 kap. 8 d § och 18 kap. 9 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska träda i kraft den 1 januari i fråga om lagen (2025:000) om cyber- säkerhet och i övrigt den 1 augusti 2025. 
  
 Bestämmelsen i 35 kap. 1 § 10 offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) ska träda i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 Utredningens bedömning: Ändringen i 3 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) ska träda i kraft den 1 januari 2025 i fråga om diarium över incidenter enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet och i övrigt den 1 augusti 2025. 
  
 Ändringen i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) ska träda i kraft den 1 augusti 2025. 
  
 Utredningen har i sitt delbetänkande föreslagit att lagen om cyber- säkerhet ska träda i kraft den 1 januari 2025 och föreslår i detta betän- kande att lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare ska träda i kraft den 1 augusti 2025. Utredningens förslag när det gäl- ler sekretessfrågor rör båda lagförslagen. Det kan därför övervägas om de ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och offent- lighets- och sekretessförordningen (2009:641) som gäller lagen om cybersäkerhet ska träda i kraft redan den 1 januari 2025. 
  
 Utredningens bedömning är att bestämmelserna om sekretess bör träda i kraft samtidigt som respektive lag och förordning träder i kraft. Det kan inte uteslutas att incidenter som ska rapporteras inträffar kort efter cybersäkerhetslagens ikraftträdande och det vore otillfredsstäl- lande om det under en övergångstid saknades sekretesskydd. Samma bedömning gör sig gällande avseende övriga bestämmelser. 
  
 312 
  
 SOU 2024:64 
  
 Ikraftträdande med mera 
  
 16.3Följdändringar i annan författning 
  
 16.3.1Bestämmelser som upphävs 
  
 Utredningens bedömning: Genom att direktivet 2008/114/EG upphör att gälla ska hänvisningar till detta direktiv i förordning (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska kraftnät, förordning (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, förordning (2010:185) med instruk- tion för Trafikverket och förordning (2014:520) med instruktion för Statens energimyndighet upphävas. 
  
 Utredningens förslag: 
  
 1.Förordningen (2007:1119) med instruktion för Affärsverket svenska kraftnät ska ändras på så sätt att 3 § 13 ska upphävas. 
  
 2.Förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ändras på så sätt att 17 a § ska upphävas. 
  
 3.Förordningen (2010:185) med instruktion för Trafikverket ska ändras på så sätt att 4 § 7 ska upphävas. 
  
 4.Förordningen (2014:520) med instruktion för Statens energi- myndighet ska ändras på så sätt att 3 § 3 ska upphävas. 
  
 Av artikel 27 framgår att direktivet 2008/114/EG ska upphöra gälla med verkan från och med den 18 oktober 2024. 
  
 Genom att direktivet 2008/114/EG upphör att gälla ska hänvis- ningar till detta direktiv i andra författningar upphävas samma dag som den nya lagen och förordningen träder i kraft, dvs. den 1 augusti 2025. 
  
 16.4Övrigt 
  
 En förutsättning för att tillsynsmyndigheterna ska kunna identifiera kritiska verksamhetsutövare inom sitt tillsynsområde är att föreskrif- terna om när en störande effekt är betydande har meddelats. Utred- ningen föreslår i 9 § i förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare och i avsnitt 6.4 att Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap (MSB) efter att ha berett tillsynsmyndighe- 
  
 313 
  
 Ikraftträdande med mera 
  
 SOU 2024:64 
  
 terna tillfälle att yttra sig meddelar sådana föreskrifter. Regeringen bör därför ge MSB och tillsynsmyndigheterna i uppdrag att påbörja arbetet med denna föreskrift så att identifieringen kan påbörjas när lagen och förordningen träder i kraft. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska kunna få stöd (avsnitt 8.2) och enligt utredningen bör detta stöd finnas på plats när tillsynsmyn- digheterna börjar identifiera kritiska verksamhetsutövare. MSB har inom ramen för sitt uppdrag tagit fram en rad olika verktygslådor för att arbeta med att öka motståndskraften i samhällsviktig verk- samhet. Stöden i verktygslådorna bygger på internationella standar- der och andra vedertagna vägledningar. MSB bör därför få ett upp- drag att tillsammans med tillsynsmyndigheterna se över om och hur dessa verktygslådor och annat befintligt stöd behöver anpassa och kompletteras för att kunna användas av kritiska verksamhetsutövare. MSB bör också inom ramen för sitt stödjande uppdrag särskilt identi- fiera små företags behov av stöd. 
  
 Utredningen föreslår också att regeringen ger Försvarshögskolan ett uppdrag att ta fram och tillhandahålla en utbildning för de befatt- ningshavare som ansvarar för säkerheten hos kritiska verksamhets- utövare. 
  
 Utredningen föreslår i 1 kap. 6 § att regeringen i föreskrifter får ange vilka bestämmelser om riskbedömning, åtgärder för motstånds- kraft, bakgrundskontroller och incidentanmälan som har motsvarande verkan. Tillsynsmyndigheterna bör ges i uppdrag att utreda vilka kate- gorier av verksamhetsutövare inom respektive tillsynsområde som omfattas av annan lag eller andra bindande unionsrättsakter med krav på riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontrol- ler och incidentrapportering vars verkan minst motsvarar verkan av skyldigheterna enligt lagen. 
  
 314 
  
 17 Författningskommentar 
  
 17.1Förslaget till lag om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
  
 Syftet med lagen 
  
 1 § Syftet med denna lag är att stärka kritiska verksamhetsutövares mot- ståndskraft och förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruk- tur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruktur, offentlig förvaltning, rymden samt produktion, bearbetning och distri- bution av livsmedel. 
  
 Genom denna lag genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motstånds- kraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG, utom vad gäller Sveriges skyldighet att anta en strategi för kritiska entiteters motstånds- kraft. 
  
 Paragrafen genomför artikel 1.1 i  
 CER-direktivet 
  och behandlas i av- snitt 5.1. 
  
 Första stycket anger syftet med lagen. Uttrycken motståndskraft, kritisk verksamhetsutövare och samhällsviktig tjänst definieras i 2 §. 
  
 Av andra stycket framgår att lagen genomför  
 CER-direktivet 
  utom vad gäller Sveriges skyldighet att anta en strategi för kritiska entiteters motståndskraft. Hänvisningen till direktivet är dynamisk och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. Det innebär att ändringar i direktivet får omedelbart genomslag. Det sam- ma gäller för övriga  
 EU-rättsakter 
  som hänvisas till i lagen, se bland annat 2 § och 11 § samt 2 kap. 2 §. 
  
 315 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Uttryck i lagen 
  
 2 § I lagen avses med 
  
 1. 
 CER-direktivet: 
  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG, 
  
 2.enskild verksamhetsutövare: en juridisk eller fysisk person som bedri- ver verksamhet och som inte är en statlig myndighet, region eller kommun, 
  
 3.incident: varje händelse som kan medföra en betydande störning, eller som medför en störning, av tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst, 
  
 4.kritisk infrastruktur: en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, eller en del av en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, som krävs för tillhandahållandet av en samhälls- viktig tjänst, 
  
 5.kritisk verksamhetsutövare: en offentlig eller enskild verksamhets- utövare som har identifierats enligt 2 kap. 1 § i denna lag, 
  
 6.kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse: en kritisk verksamhetsutövare som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller 
  
 iminst sex medlemsstater samt har mottagit en underrättelse från kommis- sionen om detta, 
  
 7.motståndskraft: en kritisk verksamhetsutövares förmåga att före- bygga, skydda mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från en incident, 
  
 8. 
 NIS2-direktivet: 
  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 av den 14 december 2022 om åtgärder för en hög gemensam cyber- säkerhetsnivå i hela unionen, om ändring av förordning (EU) nr 910/2014 och direktiv (EU) 2018/1972 och om upphävande av direktiv (EU) 2016/1148  
 (NIS2-direktivet), 
  
 9.offentlig verksamhetsutövare: en aktör som bedriver verksamhet och som är en statlig myndighet, region eller kommun, 
  
 10.risk: risk för förlust eller störning orsakad av en incident, som ska uttryckas som en kombination av omfattningen av förlusten eller störningen och sannolikheten för att incidenten inträffar, 
  
 11.riskbedömning: den övergripande processen för att fastställa arten och omfattningen av en risk genom att identifiera och analysera potentiella relevanta hot, sårbarheter och faror som skulle kunna leda till en incident och genom att utvärdera den potentiella förlusten eller störningen i sam- band med tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst till följd av den incidenten, 
  
 12.samhällsviktig tjänst: en tjänst som är avgörande för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön, 
  
 316 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 13.standard: en standard enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 1025/20121, 
  
 14.teknisk specifikation: en teknisk specifikation enligt definitionen i artikel 2.4 i förordning (EU) nr 1025/2012. 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 2 och 17.1 i  
 CER-direktivet 
  och an- ger definitioner av ord och begrepp i lagen. Definitionerna behandlas i kapitel  
 5–8. 
  Flera av definitionerna motsvarar vad som följer av arti- kel 2 i  
 CER-direktivet, 
  medan vissa har anpassats till svensk rätt och ytterligare några definitioner har tillförts utöver vad som följer av direktivet. Vissa definitioner hänvisar till andra  
 EU-förordningar. 
  Hänvisningarna är dynamiska och avser därmed den vid varje tid- punkt gällande lydelsen av rättsakterna. Numreringen har ändrats jäm- fört med den som följer av  
 CER-direktivet. 
  
 Definitionen av  
 CER-direktivet 
  har tillförts för att möjliggöra enk- lare hänvisningar till direktivet i de fall det är nödvändigt. 
  
 Uttrycket enskild verksamhetsutövare utgör en anpassning av direktivets begrepp privat entitet, som inte definieras i direktivet. Definitionen träffar alla juridiska personer och fysiska personer som bedriver verksamhet, och som inte är en statlig myndighet, region eller kommun. Begreppet analyseras i avsnitt 5.2.2. 
  
 Definitionen av incident överensstämmer med direktivets defini- tion (artikel 2.3). Begreppet analyseras i avsnitt 8.3. 
  
 Definitionen av kritisk infrastruktur överensstämmer med direk- tivets definition (artikel 2.4) av samma begrepp. 
  
 Uttrycket kritisk verksamhetsutövare är en anpassning av direk- tivets begrepp (artikel 2.1) kritisk entitet. Bakgrunden till defini- tionen redogörs för i avsnitt 5.2.3 och 6.2.2. 
  
 Uttrycket kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk bety- delse motsvarar materiellt direktivets definition (artikel 17.1) av begrep- pet. Rekvisiten för att anses vara en sådan verksamhetsutövare redo- görs för i avsnitt 7.2. 
  
 Uttrycket motståndskraft motsvarar materiellt direktivets defini- tion (artikel 2.2) med språklig anpassning till lagens begrepp kritisk verksamhetsutövare. 
  
 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/2012 av den 25 oktober 2012 om europeisk standardisering och om ändring av rådets direktiv 89/686/EEG och 93/15/EEG samt av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/9/EG, 94/25/EG, 95/16/EG, 97/23/EG, 98/34/EG, 2004/22/EG, 2007/23/EG, 2009/23/EG och 2009/105/EG samt om upphävande av rådets beslut 87/95/EEG och Europaparlamentets och rådets beslut 1673/2006/EG (EUT L 316, 14.11.2012, s. 12) 
  
 317 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Begreppet  
 NIS2-direktivet 
  har tillförts för att förenkla hänvisningar till det direktivets bestämmelser i den mån de behöver göras i författ- ning. Hänvisningen till direktivet är dynamisk och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. 
  
 Med offentlig verksamhetsutövare avses en statlig myndighet, en region eller en kommun. I lagen undantas vissa offentliga verksam- hetsutövare från lagens tillämpningsområde. Begreppet ska inte för- växlas med direktivets begrepp offentlig förvaltning som är en sektor i direktivets bilaga. I den sektorn ingår endast statliga myndigheter med de undantag som anges i lagen. Begreppen har redogjorts för i avsnitt 5.2.1. 
  
 Uttrycket risk motsvarar direktivets definition av begreppet (arti- kel 2.6). 
  
 Begreppet riskbedömning motsvarar direktivets definition (arti- kel 2.7). 
  
 Uttrycket samhällsviktig tjänst överensstämmer med samma be- grepp i direktivet (artikel 2.5) och redogörs för i avsnitt 6.2.2 och 
  
 6.3.Begreppet är inte synonymt med samhällsviktig verksamhet som förekommer i annan författning. 
  
 Begreppet standard har samma definition som i direktivet (arti- kel 2.8). 
  
 Uttrycket teknisk specifikation har samma definition som i direk- tivet (artikel 2.9). 
  
 Lagens tillämpningsområde 
  
 3 § Lagen gäller för enskilda och offentliga verksamhetsutövare som har identifierats som kritiska enligt 2 kap. 1 §. 
  
 Paragrafen genomför artikel 1.1 och anger lagens tillämpningsområde samt förutsättningarna för att omfattas. Övervägandena behandlas i kapitel 5 och avsnitt 6.3. 
  
 4 § För kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur gäller inte  
 3–6 
  kap. 
  
 Paragrafen genomför artikel 8 i direktivet och anger att kritiska verk- samhetsutövare inom vissa sektorer inte omfattas av kraven i lagen. Övervägandena behandlas i avsnitt 5.3.2. Definitionen av de aktuella sektorerna följer av bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Av bestämmelsen 
  
 318 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 följer att tillsynsmyndigheten ska identifiera kritiska verksamhets- utövare i dessa sektorer men att de inte omfattas av de krav som nor- malt följer av ett sådant utpekande. Det innebär också att bestäm- melserna om tillsyn och sanktioner inte ska tillämpas för dessa kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Undantag från lagens tillämpningsområde 
  
 Krav i andra författningar 
  
 5 § Lagen gäller inte för sådant som regleras i lagen om cybersäkerhet (2025:000). 
  
 Paragrafen genomför artikel 1.2 i direktivet och behandlas i av- snitt 5.3.1. Innebörden är att den föreslagna lagen ska vara subsidiär till cybersäkerhetslagen, men endast i sådana frågor som är reglerade och skyddade av den lagen. 
  
 6 § Om annan författning innehåller bestämmelser om krav på risk- bedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och inci- dentrapportering ska de bestämmelserna gälla om kraven minst motsvarar verkan av skyldigheterna enligt denna lag. Vid bedömningen ska bestäm- melsernas omfattning samt vilken tillsyn och vilka sanktioner som är kopplade till kraven i bestämmelserna beaktas. 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka bestämmelser om riskbedömning, åtgärder för motståndskraft, bakgrundskontroller och incidentrapportering som har motsvarande verkan. 
  
 Paragrafen genomför artikel 1.3 och övervägandena behandlas i av- snitt 5.3.3. Som en följd ska inte heller bestämmelserna om ingri- pande och sanktioner gälla avseende åsidosättande av skyldigheter. 
  
 Offentliga verksamhetsutövare 
  
 7 § Lagen gäller inte för regeringen, Regeringskansliet, utlandsmyndig- heter, kommittéväsendet, Riksrevisionen, Riksdagens ombudsmän, Sveriges Riksbank, Riksdagsförvaltningen och Sveriges domstolar. 
  
 Paragrafen innehåller undantag för vissa angivna statliga myndig- heter och genomför delvis artikel 2.10. Övervägandena behandlas i avsnitt 5.2.1. 
  
 319 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Av definitionen i artikel 2.10 framgår vad som avses med en offent- lig förvaltningsenhet och att undantag görs för rättsväsendet, parla- ment och centralbank. 
  
 I begreppet Sveriges domstolar ingår specialdomstolarna Arbets- domstolen och Försvarsunderrättelsedomstolen. Däremot ska aktö- rer med funktioner kopplade till rättsväsendet ändå kunna omfattas av lagen. 
  
 Riksdagen är ingen myndighet utan en beslutande församling. Detsamma gäller region- och kommunfullmäktige. 
  
 Att även Regeringskansliet, utlandsmyndigheterna och kommitté- väsendet är undantagna från lagen utvecklas i avsnitt 5.2.1. 
  
 Brottsbekämpning eller Sveriges säkerhet 
  
 8 § Lagen gäller inte för statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhetskänslig verksamhet enligt säker- hetsskyddslagen (2018:585). 
  
 För offentliga verksamhetsutövare som utövar brottsbekämpning eller säkerhetskänslig verksamhet, men utan att göra detta till övervägande del, gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den samhällsviktiga tjänsten som utgör brottsbekämpning eller är säkerhetskänslig. 
  
 Regeringen får i föreskrifter ange vilka statliga myndigheter som till över- vägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhetskänslig verksamhet. 
  
 För enskilda verksamhetsutövare som bedriver säkerhetskänslig verk- samhet gäller inte  
 3–6 
  kap. för den del av den samhällsviktiga tjänsten som är säkerhetskänslig. 
  
 Paragrafen som innehåller flera typer av undantag från lagens till- lämpningsområde genomför artikel  
 1.5–7 
  och övervägandena behand- las i avsnitt 5.3.4. 
  
 Av första stycket följer att lagen inte gäller för statliga myndigheter som till övervägande del bedriver brottsbekämpning eller säkerhets- känslig verksamhet. Regeringen bemyndigas i tredje stycket att i för- ordning ange vilka som ska anses vara sådana myndigheter. 
  
 Av andra stycket följer en begränsning i lagens tillämpningsom- råde avseende offentliga verksamhetsutövare som förvisso bedriver säkerhetskänslig verksamhet eller brottsbekämpning, men inte gör det till övervägande del (jfr första stycket). Sådana aktörer ska som utgångspunkt tillämpa bestämmelserna. Om den samhällsviktiga tjänsten till någon del omfattas av säkerhetsskydd ska dock inte kra- ven i lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare till- 
  
 320 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 lämpas i den delen. Den samhällsviktiga tjänsten omfattas således av lagens bestämmelser, men endast i den del som inte omfattas av säkerhetsskydd. 
  
 I fjärde stycket anges ett undantag för enskilda verksamhetsutövare som bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Innebörden av undantaget är detsamma som redogjorts för avseende offentliga verksamhets- utövare i andra stycket. 
  
 9 § Skyldighet att lämna uppgifter enligt denna lag gäller inte uppgifter som är säkerhetsskyddsklassificerade enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 1.8 och övervägandena behandlas i avsnitt 5.3.5. Paragrafen medför en begränsning i den uppgiftsskyl- dighet som följer av lagen. Uppgiftsskyldigheten omfattar inte säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter. Säkerhetsskyddsklassificerade upp- gifter definieras i 1 kap. 2 § andra stycket säkerhetsskyddslagen (2018:585). Innebörden av bestämmelsen blir att varken enskilda eller offentliga verksamhetsutövare är skyldiga rapportera sådana upp- gifter eller på annat sätt lämna sådana uppgifter till någon annan aktör. Säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter kan avse såväl uppgifter som härrör från verksamhetsutövarens egen verksamhet som uppgifter från myndigheter och andra. 
  
 10 § Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter i denna lag om- fattar inte sådana delar av områden, lokaler eller andra utrymmen där säker- hetskänslig verksamhet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) bedrivs. 
  
 Paragrafen genomför artikel 1.8 och övervägandena behandlas i av- snitt 5.3.6. Bestämmelsen innebär en begränsning i tillsynsmyndig- hetens undersökningsbefogenheter, och medför att tillsynsmyndig- heten inte har rätt att få tillgång till delar av sådana områden, lokaler med mera där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs. Begränsningen ska dock inte uppfattas som att den träffar alla sådana utrymmen där säkerhetsskyddsåtgärder har vidtagits, utan endast till sådana platser där den säkerhetskänsliga verksamheten bedrivs och i direkt anslut- ning till detta. Om det finns en del av området eller byggnaden som omfattas av säkerhetsskyddsåtgärder men där säkerhetskänslig verk- samhet inte bedrivs medför detta ingen begränsning av tillsynsmyn- dighetens undersökningsbefogenheter i denna del. 
  
 321 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Nationell riskbedömning 
  
 11 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska göra en nationell riskbedömning. Den nationella riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Den nationella riskbedömningen ska åtminstone ange: 
  
 1.Vilka relevanta risker som uppstår till följd av beroendet mellan de sektorer som anges i bilagan till  
 CER-direktivet. 
  Bedömningen ska även ta hänsyn till sektorernas beroende till verksamhetsutövare i EU och i tredje land. 
  
 2.Konsekvenserna som en betydande störning i en sektor kan få för de andra sektorerna, inklusive betydande risker för medborgare och den inre marknaden. 
  
 3.Information om de incidenter som har rapporterats enligt 5 kap. Vid framtagandet av den nationella riskbedömningen ska alla relevanta 
  
 risker beaktas, och åtminstone de riskbedömningar som gjorts enligt arti- kel 6.1 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU, Europa- parlamentets och rådets förordningar (EU) 2017/19382 och (EU) 2019/9413 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG4 och 2012/18/EU5. 
  
 Paragrafen genomför artikel 5 och övervägandena behandlas i av- snitt 6.1. 
  
 Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande för regeringen avse- ende den nationella riskbedömningen som Sverige ska göra. I förord- ningen föreslås att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska göra den nationella riskbedömningen. Den nationella riskbedöm- ningen ska beaktas när tillsynsmyndigheterna identifierar kritiska verksamhetsutövare. Tillsynsmyndigheten måste därför få del av de delar av riskbedömningen som gäller för tillsynsområdet. Den natio- nella riskbedömningen ska också utgöra ett underlag för de kritiska verksamhetsutövarna när de gör sin riskbedömning enligt 4 kap. 1 §. Det innebär att de också måste få del av relevanta delar av den natio- nella riskbedömningen. På motsvarande sätt föreslås en skyldighet för tillsynsmyndigheter och kritiska verksamhetsutövare att lämna information till stöd för framtagandet av den nationella riskbedöm- 
  
 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åt- gärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1). 
  
 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/941 av den 5 juni 2019 om riskbered- skap inom elsektorn och om upphävande av direktiv 2005/89/EG (EUT L 158, 14.6.2019, s. 1). 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (EUT L 288, 6.11.2007, s. 27). 
  
 5Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU av den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG (EUT L 197, 24.7.2012, s. 1). 
  
 322 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 ningen, se vidare 7 kap. 2 och 3 §§. Hänvisningen till  
 EU-rättsakterna 
  är dynamiska och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av respektive rättsakt. 
  
 2 kap. Identifiering av kritiska verksamhetsutövare 
  
 1 § Tillsynsmyndigheten ska genom beslut identifiera kritiska verksam- hetsutövare inom sitt tillsynsområde. 
  
 Skyldigheten att göra en riskbedömning enligt 4 kap. 1 § börjar gälla nio månader efter den dag verksamhetsutövaren har fått del av beslutet i första stycket. Övriga skyldigheter i  
 4–6 
  kap. börjar gälla tio månader efter den dag verksamhetsutövaren fått del av samma beslut. 
  
 Paragrafen genomför artikel 6.1, 6.3 och 6.5 (delvis). Övervägandena behandlas i avsnitt 6.5 
  
 Identifiering som kritisk verksamhetsutövare medför att flera skyldigheter inträder för verksamhetsutövaren. Av första stycket fram- går att den underrättelse som anges i artikel 6.3 ska ske genom ett beslut som kan överklagas. Skyldigheterna kan vid överklagande även inhiberas till dess att frågan om identifiering slutligt avgjorts av domstolen. Det är domstolen som prövar ett yrkande om inhibition. 
  
 I andra stycket anges de relevanta tidpunkterna när olika skyl- digheter börjar gälla, samtliga beräknade från dagen efter det att verk- samhetsutövaren fick del av beslutet. Skyldigheten att göra en risk- bedömning börjar gälla en månad innan övriga skyldigheter inträder. 
  
 2 § För att identifieras som kritisk verksamhetsutövare enligt 1 § krävs att 
  
 1.verksamhetsutövaren tillhandahåller en samhällsviktig tjänst i eller till Sverige och som omfattas av någon av sektorerna som finns i bilagan till  
 CER-direktivet, 
  
 2.verksamhetsutövaren har kritisk infrastruktur belägen i Sverige, och 
  
 3.en incident skulle få en betydande störande effekt för verksamhets- utövarens tillhandahållande av den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Vid identifiering ska tillsynsmyndigheten beakta den nationella risk- bedömningen och strategin för kritiska verksamhetsutövares motstånds- kraft samt kommissionens genomförandeakter på området. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om när en störande effekt är betydande enligt första stycket 3. 
  
 Paragrafen genomför artikel 6.2 och 7.1 och övervägandena behand- las i avsnitt 6.3 samt 6.4. 
  
 323 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Första stycket innehåller de kriterier som ska vara uppfyllda för att bli identifierad som kritisk verksamhetsutövare enligt 1 §. För att tillhandahålla en tjänst krävs att tjänsten på något sätt är tillgänglig för den svenska marknaden. Detta medför att Sverige inte kan identifiera en verksamhetsutövare som kritisk om den har kritisk infrastruktur i Sverige men den samhällsviktiga tjänsten inte tillhandahålls i Sverige, utan i en annan medlemsstat. Den som uppfyller kravet på att till- handahålla en samhällsviktig tjänst bedriver också verksamhet. Hän- visningen till direktivet är dynamisk och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. 
  
 Kritisk infrastruktur definieras i 1 kap. 2 § 4. Definitionen är mycket bred och kan träffa byggnader, nätverks- och informations- system, en maskin eller annat. Det saknas nedre gräns för vad som kan utses utgöra ”en del” av den kritiska infrastrukturen. Därför kan alla delar av en kritisk infrastruktur träffas hur små de än är. Ledning för bedömningen kan hämtas i vilken påverkan som en störning eller ett bortfall skulle ha på tillgängligheten hos den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 I 8 § i den föreslagna förordningen anges vilka kriterier som ska beaktas när medlemsstaterna tar fram tröskelvärden för att fastställa om en störande effekt är betydande. Det kan till exempel avse antalet användare, andra sektorers grad av beroende, incidentens effekt, till- gången till alternativa sätt att erbjuda tjänsten med mera. Även syftet med direktivet ska beaktas vid fastställande av tröskelvärdena. Ytter- ligare bestämmelser om när en störande effekt är betydande får meddelas i myndighetsföreskrift. Det är alltså en betydande störning på tillhandahållande av tjänsten som avses och inte för verksamhets- utövarens verksamhet. 
  
 Begreppet betydande störande effekt som används för att identi- fiera kritiska verksamhetsutövare ska inte blandas ihop med begrep- pet betydande störning som reglerar vilka incidenter en kritisk verk- samhetsutövare ska rapportera. 
  
 Av andra stycket framgår vad tillsynsmyndigheten ska beakta i arbetet med att identifiera kritiska verksamhetsutövare. 
  
 I tredje stycket har införts ett bemyndigande för att föreskrifterna kan behöva gå utöver vad som kan meddelas med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen (verkställighetsföreskrifter). I förordningen regle- ras vilka kriterier som ska beaktas vid bedömningen av när en stör- ande effekt är betydande och att MSB får, efter att ha gett tillsyns- myndigheterna tillfälle att yttra sig, meddela ytterligare föreskrifter. 
  
 324 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § Tillsynsmyndigheten ska i sitt beslut enligt 1 § upplysa den kritiska verksamhetsutövaren om 
  
 1.tidsfristerna som följer av 1 § andra stycket, och 
  
 2.bestämmelserna i 1 kap. 7 § och 2 kap. 1 § 8 lagen (2025:000) om cybersäkerhet. 
  
 Om den kritiska verksamhetsutövaren är verksam inom sektorerna bank- verksamhet, finansmarknadsinfrastruktur eller digital infrastruktur ska det framgå av beslutet att verksamhetsutövaren inte är skyldig att vidta sådana åtgärder som följer av  
 3–6 
  kap. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 5.3, 6.5 och 6.6. 
  
 Av första stycket framgår att beslutet ska innehålla en upplysning om de tidsfrister inom vilka verksamhetsutövarens skyldigheter bör- jar gälla. Paragrafen upplyser även om bestämmelserna i cybersäker- hetslagen som medför att verksamhetsutövare som identifierats som kritiska enligt denna lag omfattas av lagen om cybersäkerhet och att de är väsentliga verksamhetsutövare enligt den lagen. 
  
 Av andra stycket framgår att beslutet i vissa angivna fall ska inne- hålla en upplysning om att vissa verksamhetsutövare endast ska identi- fieras, utan att skyldigheter uppstår för dem, se avsnitt 5.3.2. 
  
 Underrättelse om säkerhetskänslig verksamhet 
  
 4 § Om en kritisk verksamhetsutövare anger att den samhällsviktiga tjäns- ten till någon del träffas av bestämmelserna i säkerhetsskyddslagen (2018:585) ska tillsynsmyndigheten enligt denna lag underrätta ansvarig till- synsmyndighet enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) om detta förhållande. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 5.3.4. Bestämmelsen innebär att om en verksamhetsutövare invänder att den samhällsviktiga tjänsten till någon del utgör säkerhetskänslig verksamhet ska tillsynsmyndig- heten underrätta motsvarande tillsynsmyndighet enligt säkerhets- skyddsregelverket. Bestämmelsen införs tillsammans med en korre- sponderande bestämmelse i säkerhetsskyddslagen som tar sikte på vad den som är tillsynsmyndighet enligt säkerhetsskyddsregelverket är skyldig att göra med anledning av en sådan underrättelse. 
  
 325 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Underrättelse om avidentifiering 
  
 5 § Om tillsynsmyndigheten beslutar att en verksamhetsutövare inte längre är kritisk ska den omedelbart underrätta verksamhetsutövaren om detta. 
  
 Paragrafen genomför artikel 6.5 delvis. Övervägandena behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen reglerar situationen att en verksamhetsutövare inte längre bedöms vara kritisk, och följderna det får. Om verksam- hetsutövaren endast var identifierat som kritisk av den tillsynsmyn- dighet som nu avidentifierar den upphör också samtliga skyldigheter enligt lagen att gälla omedelbart. Om verksamhetsutövaren däremot har identifierats som kritisk av flera tillsynsmyndigheter behåller den sin status som kritisk, om än inte längre i den sektor som den nu avidentifierats från. 
  
 Förteckning över kritiska verksamhetsutövare 
  
 6 § Den myndighet regeringen bestämmer ska upprätta en förteckning över kritiska verksamhetsutövare. Förteckningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 6.3 och 6.5 (delvis) och övervägandena behandlas i avsnitt 6.7. Av 34 § förordningen framgår att tillsyns- myndigheterna ska upprätta en förteckning över kritiska verksam- hetsutövare för sina respektive tillsynsområde. Tillsynsmyndigheten ska lämna förteckningen till MSB som enligt 10 § förordningen ska upprätta en samlad förteckning över samtliga kritiska verksamhets- utövare. 
  
 3 kap. Kritiska verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse 
  
 Anmälningsskyldighet för vissa kritiska verksamhetsutövare 
  
 1 § En kritisk verksamhetsutövare som identifierats enligt 2 kap. 1 § och som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlems- stater ska utan dröjsmål anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Anmälnings- skyldigheten gäller inte kritiska verksamhetsutövare inom sektorerna för bank- verksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur. 
  
 326 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Av anmälan ska det framgå vilken samhällsviktig tjänst som tillhanda- hålls och till eller i vilka medlemsstater den tillhandahålls. 
  
 Paragrafen genomför artikel 17.2 och övervägandena behandlas i av- snitt 7.2. 
  
 I första stycket anges en skyldighet för de kritiska verksamhets- utövare som tillhandahåller den samhällsviktiga tjänsten till eller i minst sex medlemsstater att anmäla detta till sin tillsynsmyndighet. 
  
 I andra stycket regleras vad en sådan anmälan ska innehålla. Dessa uppgifter är nödvändiga för att kunna identifiera kritiska verksam- hetsutövare av särskild europeisk betydelse. Uppgifterna ska lämnas till kommissionen som efter ett samråd med behöriga myndigheter och den berörda kritiska verksamhetsutövaren kan fastställa att den berörda kritiska verksamhetsutövaren är en kritisk verksamhets- utövare av särskild europeisk betydelse. En definition av begreppet finns i 1 kap. 2 § 6. 
  
 Vem som är tillsynsmyndighet regleras i förordningen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Samråd med kommissionen 
  
 2 § Den myndighet regeringen bestämmer ska delta i kommissionens sam- råd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 En kritisk verksamhetsutövare som har anmält sig enligt 1 § ska delta i kommissionens samråd enligt artikel 17.2 i  
 CER-direktivet. 
  
 Paragrafen genomför artikel 17.2 och övervägandena behandlas i av- snitt 7.2. 
  
 I första stycket ges ett bemyndigande till regeringen att bestämma vem som ska delta i samrådet. I den föreslagna förordningen föreslås att MSB ska delta i samrådet. I Thomas uppdrag ska även ingå att, efter samråd med berörd tillsynsmyndighet, informera kommissionen om tjänsten som omfattas av samrådet bedöms vara en samhällsviktig tjänst. 
  
 Av andra stycket framgår att berörd kritisk verksamhetsutövare ska delta i samrådet. 
  
 Hänvisningarna till direktivet är dynamiska och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. 
  
 327 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Underrättelse om identifiering 
  
 3 § Den myndighet regeringen bestämmer ska underrätta en kritisk verk- samhetsutövare om kommissionens underrättelse om att en kritisk verksam- hetsutövare är att betrakta som kritisk verksamhetsutövare av särskild euro- peisk betydelse. 
  
 Bestämmelsen om skyldigheter i 5 § ska tillämpas från och med dagen den kritiska verksamhetsutövaren mottagit kommissionens underrättelse. 
  
 Paragrafen genomför artikel  
 17.3–4 
  och övervägandena behandlas i avsnitt 7.2. 
  
 I första stycket ges ett bemyndigande till regeringen att bestämma vem som ska underrätta den kritiska verksamhetsutövaren att kom- missionen fastställt att den är att betrakta som en kritisk verksam- hetsutövare av särskild europisk betydelse. En definition av begrep- pet finns i 1 kap. 2 § 6. Närmare bestämmelser finns i förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 I andra stycket anges när den kritiska verksamhetsutövarens skyldig- heter med anledning av ett rådgivande uppdrag kan börja tillämpas. 
  
 Rådgivande uppdrag 
  
 4 § Ett rådgivande uppdrag anordnas av kommissionen och genomförs inom ramen för en tillsyn. 
  
 Syftet med ett rådgivande uppdrag är att bedöma de åtgärder som den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit för att uppfylla skyldigheterna  
 4–6 
  kap. 
  
 Paragrafen genomför artikel  
 18.1–2 
  och övervägandena behandlas i avsnitt 7.3. 
  
 Av första stycket framgår att ett rådgivande uppdrag anordnas av kommissionen. Detta kan ske på initiativ av Sverige, en annan med- lemsstat eller kommissionen. I och med att det genomförs inom ramen för en tillsyn blir bestämmelser om tillsynsmyndighetens undersök- ningsbefogenheter tillämpliga. Därmed är det tillsynsmyndigheten som bedömer vilken åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som är nödvändig för utförande av det rådgivande uppdraget. När det gäller säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och tillträde eller åt- komst till säkerhetskänslig verksamhet finns bestämmelser i 1 kap.  
 9–10 
  §§. 
  
 328 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Ett rådgivande uppdrag för en kritisk verksamhetsutövare av sär- skild europeisk betydelse i Sverige kräver samtycke. I förordningen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare regleras att MSB kan begära att kommissionen anordnar ett rådgivande uppdrag och att det är MSB som efter samråd med den berörda kritiska verksam- hetsutövaren av särskild europeisk betydelse och dennas tillsyns- myndighet som samtycker till ett sådant uppdrag. MSB lämnar också förslag på experter till det rådgivande uppdraget. 
  
 Bestämmelser om säkerhetsgodkännande av den som ska delta i ett rådgivande uppdrag finns i 6 kap. 7 §. Vad som avses med ett säkerhetsgodkännande behandlas i avsnitt 9.4. 
  
 I andra stycket regleras syftet med ett rådgivande uppdrag. 
  
 5 § En kritisk verksamhetsutövare av särskild europeisk betydelse ska på begäran av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tillhandahålla riskbedömning enligt 4 kap. 1 § och en förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits enligt 4 kap. 2 §. 
  
 Paragrafen genomför artikel 18.3 och övervägandena behandlas i av- snitt 7.3. 
  
 I bestämmelsen regleras en skyldighet för dessa verksamhets- utövare att tillhandahålla information till MSB. Uppgiftsskyldigheten har sin grund i att kommissionen och medlemsstater (artikel 18.3) kan begära viss information, relevanta delar av riskbedömningen, förteck- ning över vidtagna relevanta åtgärder och tillsyns- eller efterlev- nadskontrollåtgärder. Skyldigheten att tillhandahålla informationen skulle kunna inträffa innan den tiomånadersfrist som anges i 2 kap. 
  
 1§ har löpt ut. Om detta skulle inträffa bör MSB enligt utredningens bedömning avvakta med sin begäran. Det är MSB som ska bedöma om den begäran som har inkommit är motiverad och som ansvarar för att tillhandhålla begärda uppgifter. I 34 § 5 förordningen om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare regleras skyldigheten för tillsynsmyndigheten att tillhandahålla uppgifter. 
  
 4 kap. Riskbedömning och åtgärder för motståndskraft 
  
 1 § En verksamhetsutövare ska göra en riskbedömning senast nio måna- der efter att den har fått del av beslutet om att den identifierats som en kritisk verksamhetsutövare. 
  
 329 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Riskbedömningen ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker som skulle kunna leda till en incident. 
  
 Riskbedömningen ska uppdateras vid behov men minst vart fjärde år. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 
  
 föreskrifter om riskbedömning. 
  
 Paragrafen genomför artikel 12 och behandlas i avsnitt 8.1. 
  
 Av första och andra stycket framgår att verksamhetsutövarens risk- bedömning ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker som skulle kunna leda till en incident. Detta inkluderar risker för natur- olyckor och risker orsakade av människan.  
 CER-direktivet 
  nämner särskilt risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot samt andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott. En riskbedömning ska vidare beakta om andra sektorer som omfattas av direktivet är bero- ende av den samhällsviktiga tjänst som erbjuds av den kritiska verk- samhetsutövaren och om den kritiska verksamhetsutövaren är bero- ende av samhällsviktiga tjänster från dessa andra sektorer. Detta gäller även om dessa tjänster levereras från angränsande medlems- stater eller tredjeländer. 
  
 I tredje stycket finns krav på uppdatering av riskbedömningen. Fjärde stycket innehåller ett bemyndigande. Av förordningen 
  
 framgår att tillsynsmyndigheterna och MSB kan meddela före- skrifter. 
  
 2 § Kritiska verksamhetsutövare ska vidta tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska utgå från ett allriskperspektiv och vara proportionella i förhållande till risken. De ska vidtas på grundval av verksamhetsutövarens riskbedömning samt annan relevant information och inkludera åtgärder som är nödvändiga för att 
  
 1.förhindra incidenter från att uppstå, 
  
 2.reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, 
  
 3.återhämta sig från incidenter 
  
 4.säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av lokaler och kritisk infrastruktur 
  
 5.säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, och 
  
 6.öka kunskapen om åtgärderna för motståndskraft hos berörd per- sonal. 
  
 Kritiska verksamhetsutövare ska upprätta och tillämpa en plan för mot- ståndskraft eller ett eller flera likvärdiga dokument som beskriver de åtgär- der som vidtagits eller ska vidtas enligt första stycket. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om åtgärder och planer för motståndskraft. 
  
 330 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Paragrafen genomför artikel  
 13.1–2 
  och behandlas i avsnitt 8.2. 
  
 I första stycket regleras syftet med åtgärderna som ska säkerställa verksamhetsutövarnas motståndskraft. Stycket innehåller också en uppräkning av vilka förmågor åtgärderna ska säkerställa hos verk- samhetsutövaren. 
  
 Att förhindra incidenter innefattar åtgärder för katastrofriskreducer- ing och klimatanpassning. Reagera på, stå emot och begränsa konsekven- serna av incidenter inkluderar genomförande av risk- och krishanter- ingsförfaranden och protokoll samt varningsrutiner. Återhämta sig från incidenter, innefattar åtgärder för kontinuitetshantering och identifier- ing av alternativa försörjningskedjor, för att återuppta tillhandahållan- det av den samhällsviktiga tjänsten. Säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av lokaler och kritisk infrastruktur, inkluderar exempelvis stängsel, barriärer, verktyg och rutiner för övervakning av områdes- gränser, detektionsutrustning och åtkomstkontroller. Säkerställa ända- målsenlig hantering av personalsäkerhet inkluderar till exempel åtgärder såsom fastställande av kategorier av personal som utför kritiska funk- tioner, fastställande av åtkomsträttigheter till lokaler, kritisk infra- struktur och känslig information, inrättande av förfaranden för bak- grundskontroller och fastställande av de kategorier av personer som måste genomgå sådana bakgrundskontroller samt fastställande av lämpliga utbildningskrav och kvalifikationer. Bakgrundkontroller be- handlas särskilt i kapitel 6 i den föreslagna lagen. Öka kunskapen om åtgärderna för motståndskraft hos berörd personal inkluderar exempelvis att öka medvetenheten om åtgärderna i  
 1–5 
  hos berörd personal, med vederbörlig hänsyn till utbildningskurser, informationsmaterial och övningar. 
  
 Enligt andra stycket ska verksamhetsutövaren också upprätta en plan för motståndskraft. 
  
 Tredje stycket innehåller ett bemyndigande. Av förordningen fram- går att tillsynsmyndigheterna och MSB kan meddela föreskrifter. Före- skriftsrätten omfattar även bakgrundskontroller enligt 6 kap. i den föreslagna lagen, eftersom de är en delmängd av åtgärderna för mot- ståndskraft avseende personalsäkerhet enligt första stycket. 
  
 331 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 3 § Kritiska verksamhetsutövare ska utse en samverkansansvarig som ut- gör kontaktpunkt för berörda myndigheter. 
  
 Paragrafen genomför artikel 13.3 och behandlas i avsnitt 8.2. Bestämmelsen innebär att verksamhetsutövaren ska upprätthålla 
  
 en funktion för samverkan med myndigheter. Detta innebär att den kritiska verksamhetsutövaren kan välja mellan att peka ut en specifik individ eller en funktion för att fullgöra uppgiften. 
  
 5 kap. Incidentrapportering 
  
 1 § Kritiska verksamhetsutövare ska utan onödigt dröjsmål rapportera incidenter som medför eller kan medföra en betydande störning i tillhanda- hållandet av samhällsviktiga tjänster. 
  
 En första rapport ska lämnas inom 24 timmar efter det att verksamhets- utövaren fått kännedom om en incident. En detaljerad rapport ska lämnas senast en månad efter att den första rapporten lämnades. 
  
 Rapporteringen ska göras till den myndighet som regeringen bestäm- mer. 
  
 Paragrafen genomför artikel 15.1 och behandlas i avsnitt 8.3. 
  
 I bestämmelsen regleras skyldigheten att rapportera incidenter. Begreppet incident definieras i 1 kap. 2 § 3 som varje händelse som kan medföra en betydande störning, eller som medför en störning, av tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst. Verksamhetsutöva- ren ska rapportera incidenter utan onödigt dröjsmål vilket innebär att en första rapport ska lämnas senast 24 timmar från det att verk- samhetsutövaren fått kännedom om incidenten. En detaljerad rap- port ska sen lämnas en månad efter den första rapporten. I 24 § för- ordningen regleras vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen om en incident medför en betydande störning. I 26 § förordningen regleras övergripande vad en incidentrapport ska innehålla. Vad en incidentrapport ska innehålla och vad som utgör en betydande stör- ning bör preciseras i myndighetsföreskrifter. 
  
 332 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 2 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som utgör en betydande störning och om incident- rapporteringen enligt 1 §. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3 och innehåller ett bemyndigande. Av 25 § förordningen framgår att MSB får meddela föreskrifter om betydande störning och incidentrapporteringen. 
  
 6 kap. Bakgrundskontroll 
  
 1 § Syftet med en bakgrundskontroll är att endast den som bedöms vara lämplig ska få vara anställd eller på annat sätt delta i befattningar där del- tagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Paragrafen genomför artikel 13.1 e (delvis) och artikel 14.1 (delvis) samt behandlas i avsnitt 9.3.2. Bestämmelserna i detta kapitel anslu- ter till kraven i 4 kap. 2 § första stycket 5. Kapitlet om bakgrunds- kontroll utgör endast en delmängd av personalsäkerheten, som där- utöver bland annat består av utbildning av personalen. Av 4 kap. 2 § tredje stycket följer att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva om åtgärder för motståndskraft, vilket bakgrundskontroller är en del av. 
  
 Denna bestämmelse anger syftet med bakgrundskontrollen, som är att bedöma om den enskilde är lämplig att delta i sådana befatt- ningar där deltagandet kan orsaka skada på den samhällsviktiga tjäns- ten. Deltagande i befattning är mycket brett och träffar anställda, men även konsulter eller andra som på något sätt kan delta i den aktu- ella befattningen. Det rör sig om deltagande genom både fysisk som logisk behörighet som kan leda till skada på den samhällsviktiga tjäns- ten. Således omfattas även deltagande som endast sker på distans, trots att fysiskt tillträde saknas. 
  
 2 § Kritiska verksamhetsutövare ska föra en förteckning över befatt- ningar med krav på bakgrundskontroll (befattningsanalys). Befattningsana- lysen ska utgå från den kritiska verksamhetsutövarens riskbedömning och åtminstone innehålla uppgift om vilka befattningar där deltagande kan or- saka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 Befattningsanalysen ska dokumenteras och uppdateras vid behov, men minst en gång om året. 
  
 333 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 13.1 e (delvis) och 14.1 (delvis) och behandlas i avsnitt 9.3.3. 
  
 Av första stycket följer en skyldighet för verksamhetsutövaren att upprätta och hålla en befattningsanalys uppdaterad. Ingångsvärdena ska vara den egna riskbedömningen och utifrån den ska av befatt- ningsanalysen åtminstone framgå vilka befattningar deltagande kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten. Delta- gande i sådana befattningar kräver att bakgrundskontroll ska genom- föras innan deltagande, samt med viss periodicitet under deltagande. 
  
 I andra stycket anges kraven på när befattningsanalysen ska upp- dateras. Det första kravet är ”vid behov”, och det ankommer på verk- samhetsutövaren att bedöma när sådant behov uppstår. Det kan exem- pelvis utgöras av att omfattningen av den samhällsviktiga tjänsten förändras, organisatoriska förändringar eller att  
 it-system 
  byts ut med förändrade processer eller behörigheter som följd. Uppdatering ska dock minst ske en gång om året. 
  
 Rätten att utfärda föreskrifter avseende bakgrundskontroller föl- jer av den allmänna föreskriftsrätten avseende åtgärder för mot- ståndskraft. 
  
 3 § Kritiska verksamhetsutövare ska säkerställa att en person som deltar i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på en samhälls- viktig tjänst har genomgått en bakgrundskontroll och bedömts som lämplig för sådant deltagande. Detsamma gäller den som övervägs för rekrytering till sådan befattning. 
  
 Endast den som har genomgått bakgrundskontroll och har bedömts lämplig enligt första stycket får anställas eller på annat sätt delta i sådan verksamhet. 
  
 En förnyad bakgrundskontroll och bedömning av lämplighet ska göras när det finns skäl för det, men senast inom två år från att den senaste bak- grundskontrollen genomfördes. 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 13.1 e (delvis) samt 14.1 (delvis). Paragrafen behandlas i avsnitt 9.3.4 och anger när en bakgrundskon- troll ska genomföras. 
  
 Av första stycket följer att bedömningen tar sikte på individens lämplighet att delta i verksamhet där deltagandet kan orsaka mer än ringa skada på den samhällsviktiga tjänsten, och att det gäller för både den som redan har sådan möjlighet eller kan komma att få. Bak- grundskontrollen ger viss grundläggande information (se 5 §) som stöd för bedömningen av individens lämplighet (och huruvida den 
  
 334 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 har sårbarheter), men vid lämplighetsbedömningen bör även annan information som typiskt sett framkommer vid rekryteringar och inter- vjuer vägas in. Om en person farit med osanning rörande sina meriter, betyg eller genomförda utbildningar bör detta typiskt sett kunna tala emot en persons lämplighet. 
  
 Av andra stycket följer ett förbud för verksamhetsutövaren att låta en person som inte genomgått bakgrundskontroll och bedömts lämp- lig, på något sätt delta i en sådan befattning som följer av befattnings- analysen. Vid rekrytering utgör bestämmelsen inte ett hinder mot rekrytering i sig, men den rekryterade får då endast delta i sådan be- fattning där den kan orsaka ingen eller endast ringa skada på den sam- hällsviktiga tjänsten. På motsvarande sätt kan en person som under pågående anställning/deltagande bedöms olämplig (eller där bak- grundskontroll inte görs i tid) omplaceras till en befattning där mot- svarande skada inte är möjlig. När kravet ska börja tillämpas för verksamhetsutövaren (jfr 2 kap. 1 §) träffar det även befintlig perso- nal, som alltså måste ha genomgått bakgrundskontroll och bedömts lämpliga innan de får delta i sådan befattning. 
  
 I tredje stycket anges att en ny bakgrundskontroll och bedömning av lämplighet ska göras när det finns skäl för det, och annars senast inom två år från att den senaste bakgrundskontrollen genomfördes. Bestämmelsen ger en möjlighet att genomföra förnyade bakgrunds- kontroller om verksamhetsutövaren anser att det föreligger skäl för det. 
  
 Rätten att utfärda föreskrifter avseende bakgrundskontroller följer av den allmänna föreskriftsrätten avseende riskhanteringsåtgärder. 
  
 4 § Vid en bakgrundskontroll ska den person kontrollen avser på förfrå- gan från den kritiska verksamhetsutövaren 
  
 1.styrka sin identitet genom att visa en giltig och godtagbar identitets- handling för verksamhetsutövaren, och 
  
 2.visa upp ett särskilt utdrag från belastningsregistret enligt 9 § andra stycket 7 lagen (1998:620) om belastningsregister för verksamhetsutöva- ren. Utdraget får högst vara ett år gammalt vid tidpunkten för bakgrunds- kontrollen. 
  
 Bestämmelsen genomför artikel  
 14.2–3. 
  Bestämmelsen behandlas i av- snitt 9.3.5 och anger bakgrundskontrollens innehåll och omfattning. 
  
 I paragrafen poängteras att den kontrollen avser endast är skyldig att visa upp sådana handlingar och utdrag som följer på förfrågan av verksamhetsutövaren. Verksamhetsutövaren är således skyldig att be- 
  
 335 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 gära detta från den enskilde för att uppfylla kraven på att ha genom- fört en bakgrundskontroll. 
  
 Av punkten ett följer kraven på giltig och godtagbar  
 id-handling. 
  Huruvida en  
 id-handling 
  är giltig torde vara en relativt enkel bedöm- ning. Utredningen anser att samma typ av handlingar som godtas enligt Skatteverkets föreskrifter (SKVFS 2009:14)6 om identitetskort ska anses utgöra godtagbara identitetshandlingar. 
  
 Enligt punkten två ska ett särskilt utdrag ur belastningsregistret hämtas in och visas upp. Det får vid tidpunkten för bakgrundskon- trollen, dvs. vid uppvisandet, maximalt vara ett år gammalt. 
  
 Rätten att utfärda föreskrifter avseende bestämmelsen följer den allmänna föreskriftsrätten avseende åtgärder för motståndskraft. 
  
 5 § Vid bakgrundskontroll ska den kritiska verksamhetsutövaren anteckna om den person kontrollen avser har visat upp giltig och godtagbar identitets- handling, samt sådant särskilt utdrag ur belastningsregistret som avses i 4 §. 
  
 Anteckningar enligt första stycket ska bevaras i två år från tidpunkten för bakgrundskontrollen. 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.3.5 och genomför artikel 13 (del- vis). Bestämmelsen medför en skyldighet för verksamhetsutövaren att föra anteckning om att sådana handlingar som avses i 4 § har visats upp. Anteckningar får inte göras avseende innehållet i det som visas upp, utan endast att det har skett. 
  
 Av andra stycket följer ett bevarandekrav för verksamhetsutöva- ren. Offentliga verksamhetsutövare träffas i regel av andra krav på bevarande, medan stycket behövs för att ålägga enskilda verksamhets- utövare en sådan skyldighet. 
  
 6 § Ett säkerhetsgodkännande enligt  
 CER-direktivet 
  ska ha samma inne- börd som en bakgrundskontroll enligt denna lag. 
  
 Regeringen får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säkerhets- godkännande för personer som ska företräda Sverige i Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft enligt artikel 19 i  
 CER-direktivet. 
  
 6Senaste lydelse enligt SKVFS 2021:9. 
  
 336 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får genomföra bakgrundskontroll och utfärda säkerhetsgodkännande för personer som föreslås delta i ett rådgivande uppdrag enligt artikel 18 i  
 CER-direktivet. 
  
 Bestämmelserna genomför artikel 18.5 och 19.2 samt behandlas i av- snitt 9.4. Paragraferna hanterar det som  
 CER-direktivet 
  benämner säkerhetsgodkännande och innebär att de för svenskt vidkommande ska hanteras på samma sätt som bakgrundskontroller. 
  
 I 6 § regleras regeringens rätt att utfärda sådana säkerhetsgod- kännanden för deltagare i CERG. 
  
 I 7 § ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att genomföra och utfärda sådana godkännanden för indi- vider som ska ingå i ett rådgivande uppdrag. MSB föreslås få ansvar för sådana säkerhetsgodkännanden. 
  
 Hänvisningarna till direktivet är dynamiska och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. 
  
 7 kap. Tillsyn 
  
 Tillsynsmyndighet 
  
 1 § Den myndighet som regeringen bestämmer ska vara tillsynsmyndighet. 
  
 Paragrafen genomför artikel 9.1 och behandlas i avsnitt 10.2. 
  
 Det ska finnas en eller flera tillsynsmyndigheter för varje sektor. I 29 § i förordningen anges vilka myndigheter som är tillsynsmyn- digheter för vilken sektor. 
  
 Tillsynsmyndighetens uppdrag 
  
 2 § Tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att denna lag och före- skrifter som meddelats i anslutning till lagen följs samt inom ramen för tillsyn genomföra rådgivande uppdrag enligt 3 kap. 4 §. 
  
 Tillsynsmyndigheten ska även bidra med underlag till den nationella riskbedömningen enligt 1 kap. 11 §. 
  
 Paragrafen genomför artikel 9.1 och 18.1. Övervägandena behandlas i avsnitt 6.1, 7.3 och 10.4. 
  
 Syftet med tillsyn är att kunna bedöma om verksamhetsutövare uppfyller lagens krav. Resultatet av en tillsyn kan ligga till grund för ingripanden och sanktioner. 
  
 337 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bestämmelsen medför att tillsynsmyndighetens befogenheter blir tillämpliga vid genomförandet av ett rådgivande uppdrag. Syftet med ett rådgivande uppdrag är enligt 3 kap. 4 § att bedöma de åtgärder den kritiska verksamhetsutövaren av särskild europeisk betydelse har vidtagit för att uppfylla skyldigheterna i  
 4–6 
  kap. Kommissionen anordnar efter samtycke från MSB det rådgivande uppdraget. 
  
 Bestämmelsen innebär också en skyldighet för tillsynsmyndig- heterna att ge MSB den information som behövs för att myndig- heten ska kunna upprätta den nationella riskbedömningen. 
  
 Tillsynsmyndighetens undersökningsbefogenheter 
  
 3 § Den som står under tillsyn ska på begäran tillhandahålla tillsynsmyn- digheten den information som behövs för tillsynen och den nationella risk- bedömningen enligt 1 kap. 11 §. 
  
 Paragrafen genomför artikel 18.7, 21.1 och 21.2 och behandlas i av- snitt 6.1 och 10.5. 
  
 Tillsynsmyndigheten kan ålägga en verksamhetsutövare att till- handahålla sådan information som behövs för att bedöma om verk- samhetsutövaren uppfyller lagens krav. Detta inkluderar bland annat information som behövs för att bedöma de åtgärder för motstånds- kraft som verksamhetsutövaren vidtagit, dokumenterade riskbedöm- ningar och planer för motståndskraft. 
  
 Bestämmelsen innebär också att tillsynsmyndigheterna ges möj- lighet att inhämta de uppgifter som behövs från kritiska verksam- hetsutövare för att den nationella riskbedömningen ska kunna upp- rättas. 
  
 Vissa begränsningar i uppgiftsskyldigheten finns i 1 kap. 9 § när det gäller säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. 
  
 4 § Tillsynsmyndigheten har i den omfattning det behövs för tillsynen rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bo- städer, som används i verksamheten. 
  
 Paragrafen genomför artikel 18.7, 21.1 och behandlas i avsnitt 10.5. Paragrafen ger tillsynsmyndigheten tillträde till områden lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, i den utsträckning det be- 
  
 hövs för att kunna utöva tillsyn. 
  
 338 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Vissa begränsningar i tillsynsmyndighetens undersökningsbefogen- heter finns i 1 kap. 10 § när det gäller säkerhetskänslig verksamhet. 
  
 5 § Tillsynsmyndigheten får förelägga den som står under tillsyn att till- handahålla information och ge tillträde enligt 3 och 4 §§. 
  
 Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 
  
 Paragrafen genomför artikel 18.7 och 21.1. Bakgrunden till paragra- fen behandlas i avsnitt 10.5. 
  
 Paragrafen ger tillsynsmyndigheten möjlighet att förelägga en verk- samhetsutövare att tillhandahålla information enligt 3 § och ge tillträde enligt 4 §. Ett beslut om föreläggande får enligt andra stycket förenas med vite. 
  
 6 § Tillsynsmyndigheten får begära handräckning av Kronofogdemyndig- heten. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verk- ställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. 
  
 Bakgrunden till paragrafen behandlas i avsnitt 10.5. 
  
 Om en verksamhetsutövare vägrar att ge tillsynsmyndigheten in- formation eller tillträde till en lokal kan tvångsåtgärder behöva an- vändas. Tillsynsmyndigheten ska därför vid behov kunna begära bi- träde av Kronofogdemyndigheten. 
  
 8 kap. Ingripande och sanktioner 
  
 Överträdelser som kan leda till sanktioner 
  
 1 § Tillsynsmyndigheten ska ingripa om en kritisk verksamhetsutövare har åsidosatt sina skyldigheter enligt denna lag, eller föreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelserna om 
  
 1.anmälan enligt 3 kap. 1 §, 
  
 2.riskbedömning enligt 4 kap. 1 §, 
  
 3.åtgärder och plan för motståndskraft enligt 4 kap. 2 §, 
  
 4.samverkansansvarig enligt 4 kap. 3 §, 
  
 5.incidentrapportering enligt 5 kap. 1 §, 
  
 6.befattningsanalys enligt 6 kap. 2 §, 
  
 7.genomförande av bakgrundskontroll enligt 6 kap. 3 § eller anteck- nande samt bevarande av viss information vid bakgrundskontroll enligt 6 kap. 5 §. 
  
 339 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bestämmelsen genomför artikel 22 och behandlas i avsnitt 11.4 och 
  
 11.6.Paragrafen innebär att tillsynsmyndigheten som huvudregel ska ingripa mot överträdelser av de angivna skyldigheterna, samt sådana föreskrifter som har meddelats med stöd av dem. 
  
 2 § Ingripanden sker genom att tillsynsmyndigheten beslutar om 
  
 1.föreläggande enligt 4 §, 
  
 2.sanktionsavgift enligt 5 §, eller 
  
 3.anmärkning. 
  
 Om tillsynsmyndigheten inte finner skäl att besluta om sanktioner enligt första stycket 1 eller 2 ska den i stället besluta om en anmärkning. 
  
 Paragrafen genomför artikel 22. Övervägandena behandlas i av- snitt 11.7. 
  
 Av första och andra stycket följer de sätt tillsynsmyndigheten kan in- gripa på, nämligen föreläggande (vid vite), sanktionsavgift och anmärk- ning. Tillsynsmyndigheten avgör själv vilken eller vilka sanktioner som är aktuella att använda sig av i det enskilda fallet, samt utformningen av dem. Om varken föreläggande eller sanktionsavgift anses lämpliga ska tillsynsmyndigheten i stället meddela en anmärkning. Anmärkning be- handlas i avsnitt 11.7.3. 
  
 3 § Tillsynsmyndigheten får avstå från att ingripa enligt 2 § om överträ- delsen är ringa eller ursäktlig, eller om det annars med hänsyn till omstän- digheterna vore oskäligt att besluta om sanktion. 
  
 Paragrafen genomför artikel 22. Övervägandena behandlas i av- snitt 11.5. 
  
 Bestämmelsen utgör en möjlighet för tillsynsmyndigheten att underlåta ingripande, och är en ventil som ska tillämpas restriktivt. Den tar sikte på situationer där ett ingripande exempelvis skulle anses strida mot dubbelprövningsförbudet enligt Europakonventio- nens sjunde tilläggsprotokoll (ne bis in idem) eller anses oskäligt på grund av en annan myndighets ingripande mot samma överträdelse eller händelse. Det kan röra sig om såväl en svensk som utländsk tillsynsmyndighets ingripande. Tillsynsmyndigheten behöver inte fatta ett beslut om att avstå från att ingripa. 
  
 340 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Förelägganden 
  
 4 § Tillsynsmyndigheten får besluta att förelägga den kritiska verksamhets- utövaren att vidta åtgärder för att uppfylla skyldigheterna som följer av 1 §. 
  
 Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 
  
 Paragrafen genomför artikel 21.3 och 22. Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.1. Förelägganden kan riktas mot både enskilda och offentliga kritiska verksamhetsutövare, och kan beslutas att gälla omedelbart, se vidare 9 kap. 2 §. 
  
 Sanktionsavgift 
  
 5 § Tillsynsmyndigheten får besluta att en kritisk verksamhetsutövare ska betala en sanktionsavgift till följd av en överträdelse enligt 1 §. 
  
 Paragrafen genomför artikel 22. Övervägandena behandlas i av- snitt 11.7.2. Bestämmelsen ger tillsynsmyndigheten befogenhet att besluta om sanktionsavgifter enligt de uppräknade bestämmelserna. Tillsynsmyndigheten får ta ut sanktionsavgift vid överträdelser och det ska ske med tillämpning av strikt ansvar där det saknar betydelse om överträdelsen skett av misstag, oaktsamhet eller uppsåtligen. Så- dana aspekter ska i stället kunna vägas in vid bestämmande av sank- tionsavgiftens storlek. 
  
 6 § Sanktionsavgiften ska för enskilda kritiska verksamhetsutövare bestäm- mas till lägst 5 000 kronor och högst till det högsta av: 
  
 1.2 procent av den kritiska verksamhetsutövarens totala globala årsom- sättning under föregående räkenskapsår, eller 
  
 2.10 000 000 euro. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2. Gemensamt för bestäm- melserna i  
 6–7 
  §§ är miniminivån på 5 000 kronor. Maximinivån be- ror på vilken typ av verksamhetsutövare det rör sig om. Det stora spannet mellan minimi- och maximibelopp ger tillsynsmyndigheten stor handlingsfrihet kring utformningen av sanktionen. Detta gör att tillsynsmyndigheten kan anpassa sanktionen för att vara effektiv, proportionerlig och avskräckande i varje enskilt fall med beaktande av samtliga omständigheter. 
  
 341 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 7 § Sanktionsavgiften ska för offentliga kritiska verksamhetsutövare be- stämmas till lägst 5 000 kronor och högst 10 000 000 kronor. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2. 
  
 Vad som ska beaktas särskilt vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek 
  
 8 § När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska särskild hänsyn tas till den skada eller risk för skada som uppstått till följd av överträdelsen, om den kri- tiska verksamhetsutövaren tidigare har begått en överträdelse och de kostnader som den kritiska verksamhetsutövaren har undvikit till följd av överträdelsen. 
  
 Paragrafen genomför artikel 22. Övervägandena behandlas i av- snitt 11.7.2. 
  
 Vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek ska alla relevanta omständigheter beaktas, men bestämmelsen anger att vissa saker ska beaktas särskilt och kan därför få större genomslag på bedömningen. 
  
 Hinder mot att ta ut sanktionsavgift 
  
 9 § En sanktionsavgift får inte beslutas om överträdelsen omfattas av ett föreläggande om vite och överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2. 
  
 Bestämmelsen utgör ett uttryck för det så kallade dubbelprövnings- förbudet enligt Europakonventionen och kompletterar den allmänna ventilen mot ingripande i 3 §. Bestämmelsen medför inte någon be- gränsning för tillsynsmyndigheten att besluta om någon annan sank- tion än just sanktionsavgift för den aktuella överträdelsen. 
  
 Betalning, verkställighet och preskription 
  
 10 § En sanktionsavgift får endast tas ut om den som avgiften ska tas ut av har fått tillfälle att yttra sig inom två år från det att överträdelsen ägde rum. 
  
 Beslut om sanktionsavgift ska delges. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2 och innehåller förfarande- bestämmelser för sanktionsavgifter. 
  
 342 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Första stycket innebär en preskriptionsregel för sådana sanktions- avgifter där verksamhetsutövaren inte har fått tillfälle att yttra sig inom två år från överträdelsen. 
  
 Andra stycket anger att ett beslut om sanktionsavgift ska delges. Vid delgivning är delgivningslagen (2010:1932) tillämplig. 
  
 11 § Sanktionsavgiften ska betalas till tillsynsmyndigheten inom 30 dagar från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den längre tid som anges i beslutet. 
  
 Om sanktionsavgiften inte betalas i rätt tid, ska tillsynsmyndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indriv- ning ska verkställighet få ske enligt utsökningsbalken. 
  
 Sanktionsavgift tillfaller staten. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2 och innehåller förfarande- bestämmelse för sanktionsavgifter. 
  
 Första stycket fastställer när betalning ska ske, och att tillsynsmyn- digheten har möjlighet att förlänga den tid som betalningen ska ske inom. 
  
 Andra stycket anger att obetalda avgifter ska få lämnas för indriv- ning och att sådan verkställighet får ske enligt utsökningsbalkens regler. 
  
 Av tredje stycket framgår att sanktionsavgiften tillfaller staten. 
  
 12 § En beslutad sanktionsavgift ska falla bort till den del beslutet om avgiften inte har verkställts inom fem år från det att beslutet fick laga kraft. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 11.7.2 och innebär att en sank- tionsavgift preskriberas om inte verkställighet av den har skett inom fem år från det att beslutet fick laga kraft. 
  
 9 kap. Övriga bestämmelser 
  
 Tystnadsplikt 
  
 1 § Den som med stöd av denna lag har fått del av uppgifter som före- kommer i angelägenhet som avser bakgrundskontroller får inte obehörigen röja eller utnyttja dessa uppgifter. 
  
 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). 
  
 343 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt för uppgifter som förekommer i angelägenhet som avser bakgrundskontroller. Övervägandena behandlas i avsnitt 13.7. 
  
 Första stycket innebär en tystnadsplikt för enskilda verksamhets- utövare som tar sikte på att skydda enskildas integritet vid bak- grundskontroller enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare. Tystnadsplikten gäller såväl uppgifter som har lämnats av den prövade och sådana uppgifter som i övrigt förekommer i bak- grundskontrollen till exempel i en intervju med den prövade. 
  
 I andra stycket anges upplysningsvis att motsvarande tystnads- plikt gäller i det allmännas verksamhet enligt bestämmelser i offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Se även kommentaren till förslaget om ändring i 35 kap. 1 § 10 OSL. 
  
 Förordnande om att beslut ska gälla omedelbart 
  
 2 § Tillsynsmyndigheten får bestämma att ett beslut om föreläggande enligt denna lag ska gälla omedelbart. 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.8 och möjliggör omedelbar verk- ställighet av förelägganden enligt denna lag. Det kan exempelvis avse sådana tillsynsåtgärder som måste vidtas omedelbart för att vara verk- samma, till exempel att få tillträde till en verksamhetsutövares lokaler eller dokumentation. 
  
 Överklagande 
  
 3 § Beslut enligt denna lag eller anslutande föreskrifter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När tillsynsmyndighetens beslut överklagas är tillsynsmyndigheten motpart i domstolen. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 Paragrafen genomför artikel 21.4. 
  
 Bestämmelsen anger regler för överklagande enligt lagen och be- handlas i avsnitt 11.9. 
  
 344 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 17.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister 
  
 9 § En enskild har rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga upp- gifter ur registret om sig själv. Om sådana uppgifter finns har den enskilde även rätt att få sådan skriftlig information som anges i 4 kap. 3 § första stycket  
 1–8 
  brottsdatalagen (2018:1177). Uppgifterna ska på begäran läm- nas ut utan avgift en gång per kalenderår. 
  
 En enskild som behöver ett registerutdrag om sig själv har rätt att få ett begränsat utdrag ur registret 
  
 1.för att kunna ta till vara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta där, 
  
 2.enligt bestämmelser i skollagen (2010:800), 
  
 3.enligt bestämmelser i lagen (2018:1219) om försäkringsdistribution, 
  
 4.enligt bestämmelser i lagen (2007:171) om registerkontroll av perso- nal vid vissa boenden som tar emot barn, 
  
 5.enligt bestämmelser i lagen (2010:479) om registerkontroll av perso- nal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder, 
  
 6.enligt bestämmelser i lagen (2013:852) om registerkontroll av perso- ner som ska arbeta med barn, eller 
  
 7.enligt bestämmelser i lagen (2025:00) om motståndskraft hos kritiska verk- samhetsutövare. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett sådant utdrag som avses i andra stycket  
 1–3 
  och 7 ska innehålla. 
  
 Regeringen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett sådant utdrag som avses i andra stycket  
 4–6 
  ska innehålla. 
  
 En begäran om uppgifter ur registret ska vara skriftlig. Polismyndig- heten ska säkerställa att begäran görs av en behörig person. 
  
 Ändringen i bestämmelsen genomför artikel  
 14.2–3 
  och bakgrunden till ändringen redogörs för i avsnitt 9.4.1. 
  
 En ny punkt 7 har införts i andra stycket. Ändringen innebär en rätt för enskilda att få begränsade utdrag ur belastningsregistret om sig själva avseende sådana utdrag som följer av 6 kap. 4 § första stycket 2 lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Av tredje stycket följer att regeringen får rätt att meddela före- skrifter om innehållet i ett sådant utdrag. 
  
 12 a § Uppgifter ur registret får efter en begäran som sker med stöd av rådets rambeslut 2009/315/RIF av den 26 februari 2009 om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgif- ternas innehåll lämnas ut till en myndighet i en annan medlemsstat i Euro- peiska unionen för något annat ändamål än att användas i ett brottmåls- 
  
 345 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 förfarande om motsvarande rätt att få del av uppgifterna finns för en svensk myndighet. 
  
 En uppgift som har förts in i registret med stöd av 4 a § får dock inte lämnas ut om Polismyndigheten har underrättats av en behörig myndighet i den stat som har överfört uppgiften om att uppgiften har gallrats i den staten. 
  
 Trots att motsvarande rätt saknas för en svensk myndighet enligt första stycket får uppgifter ur registret lämnas ut till en annan medlemsstat i Euro- peiska unionen om begäran görs med stöd av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2557 av den 14 december 2022 om kritiska entiteters mot- ståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG. 
  
 Ändringen av paragrafen genomför artikel  
 14.2–3 
  (delvis) och bak- grunden behandlas i avsnitt 9.4.2. 
  
 Tredje stycket är nytt och är avsett att hantera att reciprocitets- kravet inte tillgodoses på annat sätt. Hänvisningen till direktivet är dynamisk, och avser därmed den vid varje tidpunkt gällande lydelsen av direktivet. 
  
 17.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 15 kap. 
  
 3 c § 
  
 Sekretessen enligt 1 a § hindrar inte att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap lämnar en uppgift som avses där till tillsynsmyndigheten enligt lagen (2025:000) om cybersäkerhet och lagen (2025:000) om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare om uppgiften behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag. 
  
 Detsamma gäller när en tillsynsmyndighet lämnar sådana uppgifter till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 En uppgift får lämnas endast om intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. 
  
 Paragrafen är ny. Den innehåller en sekretessbrytande bestämmelse för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och tillsynsmyn- digheter enligt lagen om cybersäkerhet och lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare när det gäller sekretess i det inter- nationella samarbetet. Övervägandena behandlas i avsnitt 13.3. 
  
 Första stycket gör det möjligt för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap att lämna en uppgift som avses i 15 kap. 1 a § OSL till 
  
 346 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 en tillsynsmyndighet om det behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag enligt nämnda lagar. Det rör sig till exem- pel om uppgifter i incidentrapporter, uppgifter inom det rådgivande uppdraget enligt  
 CER-direktivet 
  och uppgifter som delges i sam- verkan med andra medlemsstaters tillsynsmyndigheter enligt NIS2- direktivet. 
  
 Andra stycket gör det möjligt för en tillsynsmyndighet att på samma sätt lämna en uppgift som avses i 15 kap. 1 a § OSL till Myn- digheten för samhällsskydd och beredskap. 
  
 Enligt tredje stycket bryts sekretessen endast om intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Det ska alltså göras en intresseavvägning. 
  
 18 kap. 
  
 8 d § 
  
 Utöver vad som följer av 8 § gäller sekretess för uppgift i en incidentrapport enligt 3 kap.  
 5–7 
  §§ lagen (2025:000) om cybersäkerhet och 5 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare samt för uppgift om åtgärd som följer av en sådan incident om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den rapporterande verksamhetsutövarens verk- samhet skadas eller de åtgärder som vidtagits motverkas. 
  
 För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst fyrtio år. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om sekretess för upp- gifter incidentrapporter enligt 3 kap.  
 5–7 
  §§ lagen om cybersäkerhet och 5 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare samt uppgifter om åtgärder som följer av en sådan incident. Övervägandena behandlas i avsnitt 13.2. 
  
 I första stycket skyddas uppgift i incidentrapporter och uppgift om åtgärder som följer av en sådan incident. Paragrafen har ett omvänt skaderekvisit vilket innebär att en uppgift ska lämnas ut enbart om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den rapporterande verk- samhetsutövarens verksamhet skadas eller de åtgärder som vidtagits motverkas. Skada för verksamheten kan till exempel vara negativa konsekvenser för verksamhetsutövarens pågående och framtida säkerhetsarbete, negativa ekonomiska effekter för enskilda verksam- hetsutövare och bristande rapporteringsvilja. 
  
 Enligt andra stycket gäller sekretessen i högst fyrtio år. 
  
 347 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 19 § 
  
 Den tystnadsplikt som följer av  
 5–7, 
  8, 8 d, 9 och 10 §§, 11 § första stycket, 12, 12 a och 13 §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihets- förordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. 
  
 Den tystnadsplikt som följer av 13 §§ inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kom- munikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning eller hemlig dataavläsning på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare eller in- hämtning av uppgifter enligt lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. 
  
 Den tystnadsplikt som följer av 17 § inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av för- sändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kommu- nikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kamera- övervakning, hemlig rumsavlyssning eller hemlig dataavläsning på grund av beslut av domstol eller åklagare. 
  
 Att den tystnadsplikt som följer av  
 1–3 
  §§ i vissa fall inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter utöver det som anges i andra stycket följer av 7 kap. 10 §,  
 1–18 
  §§, 20 § 3 och 22 § första stycket 1 och andra stycket tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § och 4 § första stycket 1 och andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. 
  
 I paragrafen regleras rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Övervägandena behandlas i avsnitt 13.2. 
  
 Första stycket ändras så att den nya 8 d § omfattas av uppräkningen som görs där. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter får där- med inte företräde framför den tystnadsplikt som följer av 8 d §. 
  
 35 kap. 
  
 1 § 
  
 10.angelägenhet som rör bakgrundskontroll enligt lagen (2025:000) om mot- ståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Bestämmelsen ändras inte på annat sätt än att en ny punkt införs. Ändringen innebär att sekretessen utvidgas till att avse bakgrunds- kontroller som genomförs med stöd av lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Syftet med ändringen är att ge ett skydd 
  
 348 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 för uppgifter som kommer fram vid bakgrundskontrollen. Det kan bland annat vara fråga om uppgifter ur belastningsregistret eller om personliga och ekonomiska förhållanden som den som kontrollen avser lämnar vid en intervju. Övervägandena behandlas i avsnitt 13.6. 
  
 Sekretessen enligt första stycket 10 gäller hos kritiska verksamhets- utövare enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhets- utövare om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs. 
  
 17.4Förslaget till lag om ändring 
  
 i säkerhetsskyddslagen (2018:585) 
  
 7 kap. 
  
 4 § 
  
 En sanktionsavgift ska bestämmas till lägst 25 000 kronor och högst till det högsta av 120 000 000 kronor eller 2 procent av verksamhetsutövarens totala globala årsomsättning under föregående räkenskapsår. Sanktionsavgiften för en statlig myndighet, kommun eller region ska dock bestämmas till högst 10 000 000 kronor. 
  
 Övervägandena behandlas i kapitel 14. 
  
 Paragrafen fastställer minimi- och maximibelopp för sanktions- avgift. Övervägandena behandlas i avsnitt 14.6. 
  
 Ändringen innebär att det högsta beloppet som en sanktions- avgift kan bestämmas till höjs för enskilda verksamhetsutövare. Det stora spannet mellan minimi- och maximibelopp ger tillsynsmyndig- heten större handlingsfrihet kring utformningen av sanktionen och höjningen medför att sanktionen kommer vara avskräckande för alla verksamhetsutövare. Kopplingen av sanktionsavgiftens storlek till verksamhetsutövarens omsättning innebär att den avgiftsskyldiges finansiella ställning får större betydelse vid bedömningen av avgif- tens storlek. 
  
 349 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2024:64 
  
 8 kap. 
  
 Underrättelse om kritiska verksamhetsutövare 
  
 5 § 
  
 Tillsynsmyndigheten ska inom fem arbetsdagar från att en underrättelse enligt 2 kap. 4 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksam- hetsutövare har mottagits meddela tillsynsmyndigheten enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare huruvida den kritiska verksamhetsutövaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verk- samhet enligt 2 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen (2018:585). 
  
 En ny rubrik och en ny paragraf införs som innebär att tillsynsmyn- digheten i vissa fall ska meddela tillsynsmyndigheten enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare huruvida en verk- samhetsutövare anmält att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet. 
  
 Överväganden behandlas i avsnitt 5.3.4. 
  
 Om en verksamhetsutövare under identifieringsarbetet enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare uppger att den samhällsviktiga tjänsten till någon del är säkerhets- känslig ska den tillsynsmyndigheten underrätta berörd tillsynsmyn- dighet enligt säkerhetsskyddslagen. På motsvarande sätt införs en skyldighet för den myndighet som är tillsynsmyndighet enligt säkerhetsskyddslagen att meddela tillsynsmyndigheten enligt lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare om den aktuella verksamhetsutövaren har anmält att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet. 
  
 17.5Förslaget om lag om ändring i lagen om cybersäkerhet 
  
 1 kap. 
  
 7 § 
  
 Verksamhetsutövare som uppfyller kraven i 4 § med undantag för stor- lekskravet i 3 och som erbjuder allmänna elektroniska kommunikationsnät, allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster, betrodda tjäns- ter, registreringsenhet för toppdomäner,  
 Warren 
  domännamns- registrering eller som beslutats vara kritiska enligt 2 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft för kritiska verksamhetsutövare omfattas av lagen. 
  
 350 
  
 SOU 2024:64 
  
 Författningskommentar 
  
 För verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska enligt 2 kap. 1 § lagen (2025:000) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare och som inte uppfyller storlekskravet i 4 § 3, börjar skyldigheterna i 3 kap. gälla tio månader efter den dag verksamhetsutövaren fått del av beslutet. 
  
 Ändringen i paragrafen genomför artikel 2.3 i  
 NIS2-direktivet. 
  Övervägandena behandlas i avsnitt 6.6. Ändringen innebär att den 
  
 som identifierats som kritisk verksamhetsutövare enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare under vissa förutsättningar omfattas av denna lag. 
  
 En förutsättning för att omfattas av cybersäkerhetslagen är att verksamhetsutövaren bedriver verksamhet som omfattas av bilaga 1 eller 2 i  
 NIS2-direktivet 
  samt uppfyller kravet på att vara etablerad i Sverige. Däremot behöver storlekskravet inte vara uppfyllt. 
  
 Skyldigheterna i 3 kap. cybersäkerhetslagen ska, för de kritiska verksamhetsutövare som inte uppfyller storlekskravet, börja gälla tio månader efter den dag de fått del av beslutet om identifiering enligt 
  
 2kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Skyldigheten att anmäla sig till tillsynsmyndigheten enligt 2 kap. 2 § cybersäkerhetslagen ska dock göras när den kritiska verksamhets- utövaren fått del av beslutet. 
  
 2 kap. 
  
 1 § 
  
 7.verksamhetsutövare som anges i 1 kap. 8 § och identifierats som väsentliga enligt 33 § förordning om cybersäkerhet och 
  
 8.verksamhetsutövare som beslutats vara kritiska verksamhetsutövare enligt lagen (2025:00) om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 Ändringen i paragrafen, en ny punkt, genomför artikel 3.1 i NIS2- direktivet. 
  
 Övervägandena behandlas i avsnitt 6.6. Ändringen innebär att den som identifierats som kritisk verksamhetsutövare enligt 2 kap. 1 § lagen om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare under vissa förutsättningar omfattas av denna lag och klassificeras som väsentlig verksamhetsutövare. Det innebär att bestämmelserna om tillsyn och sanktioner som gäller för väsentliga verksamhetsutövare enligt denna lag ska tillämpas för dessa kritiska verksamhetsutövare. 
  
 351 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2023:30 
  
 Genomförande av EU:s direktiv om åtgärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen och EU:s direktiv om kritiska entiteters motståndskraft 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 23 februari 2023 
  
 Sammanfattning 
  
 Europaparlamentet och rådet har nyligen antagit två nya  
 EU-direk- 
  tiv: direktivet om åtgärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen  
 (NIS2-direktivet) 
  och direktivet om kritiska entiteters motståndskraft  
 (CER-direktivet). 
  En särskild utredare ska föreslå de anpassningar av svensk rätt som är nödvändiga för att  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  ska kunna genomföras. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 •föreslå hur identifieringen av och krav på entiteter som omfattas av  
 NIS2-direktivet 
  respektive  
 CER-direktivet 
  ska regleras, 
  
 •föreslå hur rollfördelningen mellan svenska myndigheter ska se ut med avseende på de olika uppgifter och ansvarsområden som föreskrivs i  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet, 
  
 •analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan av säker- hetsskyddsregleringen och föreslå de ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken, 
  
 353 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 •ta ställning till om det behövs ett starkare och mer omfattande sekretesskydd för uppgifter som kan komma att behandlas enligt direktiven, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 23 februari 2024. 
  
 Uppdraget att föreslå hur  
 NIS2-direktivet 
  ska genomföras 
  
 NIS-direktivet 
  ställer krav på säkerhet i nätverk och informationssystem 
  
 Digitaliseringen innebär att en allt större andel av samhällets aktivi- teter i olika grad är beroende av nätverk och informationssystem. Den digitala utvecklingen medför stora möjligheter som bl.a. bättre tjänster och ökad effektivitet, men också risker. Därför är informa- tions- och cybersäkerhet i dag en fråga som angår hela samhället. Sär- skilt höga säkerhetskrav ska ställas när det gäller samhällsviktig verk- samhet som, för att upprätthålla nödvändiga samhällsfunktioner, måste fungera under alla förhållanden. 
  
 Utmaningarna inom informations- och cybersäkerhetsområdet delas med andra länder. De strategiska lösningarna måste därför ut- vecklas genom internationell samverkan. De senaste årens utveckling har till stor del drivits av  
 EU-rätten, 
  i synnerhet genom Europa- parlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen  
 (NIS-direktivet), 
  som antogs den 6 juli 2016. 
  
 Syftet med  
 NIS-direktivet 
  var att förbättra den inre marknadens funktion genom att fastställa åtgärder för att uppnå en hög gemen- sam nivå på säkerhet i nätverk och informationssystem inom unio- nen. Direktivet gäller för leverantörer av samhällsviktiga tjänster inom sju särskilt utpekade sektorer: energi, transporter, bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, leverans och distri- bution av dricksvatten samt digital infrastruktur. Vidare omfattas leverantörer av vissa digitala tjänster. 
  
 Enligt direktivet ställs krav på att leverantörerna ska vidta säker- hetsåtgärder för att hantera risker och incidenter i nätverk och informationssystem som de är beroende av för att kunna tillhanda- 
  
 354 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 hålla tjänsterna. Leverantörerna ska också rapportera incidenter som har en betydande eller avsevärd påverkan på kontinuiteten i tjänsterna. Medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter med ansvar för att övervaka tillämpningen av direktivet på nationell nivå. I direktivet fastställs även en ram för samarbete både på nationell nivå och mellan medlemsstaterna, vilket ska ske bl.a. genom en särskilt inrättad sam- arbetsgrupp. 
  
 Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen om infor- mationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster (2018:1174), även kallad  
 NIS-lagen, 
  och förordningen (2018:1175) om informa- tionssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. Därutöver har främst Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) med- delat föreskrifter. 
  
 Kraven skärps genom det nya  
 NIS2-direktivet 
  
 EU har nyligen antagit det så kallade  
 NIS2-direktivet, 
  som ersätter det tidigare  
 NIS-direktivet. 
  Syftet med det nya direktivet är att minska fragmenteringen av den inre marknaden genom att föreskriva mini- miregler för ett samordnat regelverk. Tillämpningsområdet för regler- ingen utvidgas till att omfatta aktörer inom fler sektorer än det tidi- gare  
 NIS-direktivet. 
  De tillkommande sektorerna är avloppsvatten, förvaltning av  
 IKT-tjänster 
  (mellan företag), offentlig förvaltning, rymden, post- och budtjänster, avfallshantering, tillverkning, pro- duktion och distribution av kemikalier, produktion, bearbetning och distribution av livsmedel, tillverkning, digitala leverantörer och forsk- ning. 
  
 Vidare skärps kraven på aktörer genom minimikrav för åtgärder som ska tillämpas för att hantera risker kopplade till säkerheten i respektive aktörs nätverk och informationssystem. Dessutom införs mer precisa rapporteringskrav. I syfte att harmonisera sanktions- systemen i medlemsstaterna innehåller  
 NIS2-direktivet 
  även detal- jerade bestämmelser om ingripanden och sanktioner. 
  
 En annan nyhet i  
 NIS2-direktivet 
  är införandet av ett system för sakkunnigbedömningar (peer reviews) som ska kunna utföras av cyber- säkerhetsexperter utsedda av andra medlemsstater. Deltagandet i sak- kunnigbedömningarna är emellertid frivilligt för medlemsstaterna och metodiken för dessa, liksom organisatoriska aspekter, ska etable- 
  
 355 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 ras av samarbetsgruppen efter det att direktivet har trätt i kraft. Det finns därmed inte skäl att inom ramen för detta uppdrag analysera hur ett eventuellt svenskt deltagande vid sakkunnigbedömningar bör utformas. 
  
 Medlemsstaterna ska ha genomfört direktivet senast 21 månader efter dess ikraftträdande. 
  
 Vilka aktörer ska omfattas av regleringen? 
  
 Enligt  
 NIS-direktivet 
  har medlemsstaterna ansvaret för att fastställa vilka aktörer som uppfyller kriterierna för att klassificeras som leve- rantörer av samhällsviktiga tjänster. I  
 NIS2-direktivet 
  fastslås i stället ett enhetligt kriterium för vilka aktörer (i direktivet benämnda enti- teter) som enligt huvudregeln ska omfattas av direktivets tillämpnings- område. Kriteriet innebär att alla entiteter som är av en viss storlek och av en typ som pekas ut i direktivet omfattas. Även mindre enti- teter omfattas av direktivet om de uppfyller vissa specifika kriterier som tar sikte på om entiteten har en nyckelroll för samhället, eko- nomin eller en viss sektor som omfattas av direktivet. 
  
 En av de nya sektorerna i  
 NIS2-direktivet 
  är offentlig förvaltning. Offentliga aktörer som bedriver verksamhet inom någon av de befintliga sektorerna berörs redan av det nuvarande  
 NIS-regelverket. 
  Inkluderingen av en särskild sektor för offentlig förvaltning innebär dock att offentliga aktörer kommer att omfattas i betydligt högre utsträckning än tidigare. Inom denna sektor är det bara aktörer, som i direktivet benämns offentliga förvaltningsentiteter, på statlig och regional nivå som omfattas. Översatt till svenska förhållanden kan direktivet tolkas så att statliga myndigheter och regioner omfattas, men inte kommuner. Medlemsstaterna är dock fria att bestämma att även de senare ska omfattas. Eftersom direktivets bestämmelser gäller för regioner finns det skäl för att regelverket ska gälla även för kom- muner. I samma riktning talar den omständigheten att viss kommu- nal verksamhet under alla förhållanden kommer att omfattas, när verksamheten bedrivs inom någon av de övriga sektorerna. Det är dock viktigt att också belysa skäl som kan tala mot en full inkludering av kommunerna. Vid denna bedömning ska utredaren beakta bl.a. de eventuellt ökade kostnaderna för staten som en inkludering kan med- 
  
 356 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 föra. Utredaren ska mot denna bakgrund överväga om kommuner bör omfattas av den nya regleringen. 
  
 Forskning är en annan ny sektor i  
 NIS2-direktivet. 
  I sektorn innefattas forskningsorganisationer, vilka i  
 NIS2-direktivet 
  definieras som en entitet vars främsta mål är att bedriva tillämpad forskning eller experimentell utveckling i syfte att utnyttja resultaten av denna forskning i kommersiellt syfte, men som inte inbegriper utbildnings- institutioner. Det är emellertid frivilligt för medlemsstaterna att före- skriva att  
 NIS2-direktivet 
  ska tillämpas på utbildningsinstitutioner, särskilt om de utför kritisk forskningsverksamhet. Utredaren ska mot denna bakgrund överväga om universitet och högskolor, eller ett urval av dessa, bör omfattas av den nya regleringen. Utredaren ska i sina överväganden rörande universitet och högskolor ta hänsyn till principer som säkerställer akademisk frihet, institutionell autonomi och forskningsintegritet samt excellens och öppenhet inom högre utbildning och forskning. 
  
 Entiteter som omfattas av direktivets tillämpningsområde ska klassi- ficeras antingen som väsentliga eller som viktiga entiteter, utifrån deras betydelse för den sektor de verkar inom eller den tjänst de tillhanda- håller, liksom utifrån deras storlek. Medlemsstaterna ska upprätta en förteckning över väsentliga och viktiga entiteter och regelbundet uppdatera den. För att möjliggöra upprättandet av förteckningen ska entiteterna vara skyldiga att lämna vissa uppgifter till de behöriga myn- digheterna. Medlemsstaterna får även inrätta ett system som bygger på att entiteterna själva registrerar sig. De behöriga myndigheterna ska därefter med viss regelbundenhet underrätta kommissionen om bl.a. antalet registrerade entiteter inom olika kategorier. 
  
 Mot denna bakgrund behöver det analyseras hur direktivets be- stämmelser om registrering av väsentliga och viktiga entiteter ska genomföras i svensk rätt. Dagens reglering bygger på att det är verk- samhetsutövaren som är ansvarig för att avgöra om denne omfattas av regelverket och i så fall anmäla sig till tillsynsmyndigheten. Det bör vara utgångspunkten även för genomförandet av det nya direktivet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •ta ställning till om kommuner ska omfattas av regleringen, 
  
 •överväga om universitet och högskolor, eller ett urval av dessa, ska omfattas av den nya regleringen, 
  
 357 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 •föreslå ett system för hur entiteter som omfattas av regleringen ska identifieras och registreras, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Hur ska rollfördelningen mellan svenska myndigheter se ut? 
  
 I likhet med vad som gäller enligt  
 NIS-direktivet 
  ska medlems- staterna enligt  
 NIS2-direktivet 
  utse en eller flera behöriga myndig- heter och en nationell gemensam kontaktpunkt. De behöriga myn- digheterna ska utöva tillsyn och övervaka tillämpningen av direktivet på nationell nivå. Den nationella gemensamma kontaktpunkten ska utgöra en sambandsfunktion som säkerställer gränsöverskridande sam- arbete mellan medlemsstatens myndigheter och relevanta myndig- heter i andra medlemsstater och ett sektorsövergripande samarbete med andra nationella behöriga myndigheter i medlemsstaten. Lik- som  
 NIS-direktivet 
  föreskriver  
 NIS2-direktivet 
  att det ska finnas en eller flera enheter för hantering av  
 it-säkerhetsincidenter 
  (CSIRT- enheter) som bl.a. ska ansvara för hanteringen av incidenter. I NIS2- direktivet åläggs dessa ytterligare uppgifter. 
  
 NIS2-direktivet 
  innehåller dessutom nya regler om ramverk för storskaliga cybersäkerhetsincidenter och cyberkriser. Varje medlems- stat ska enligt direktivet utse en eller flera behöriga myndigheter med ansvar för hanteringen av sådana incidenter och kriser (cyberkris- hanteringsmyndighet). 
  
 Vidare ställer  
 NIS2-direktivet 
  större krav på såväl strategiskt som operativt samarbete mellan medlemsstaterna. Det befintliga samarbetet inom samarbetsgruppen förstärks. Det gör även det operativa sam- arbetet, bl.a. genom att det så kallade  
 CSIRT-nätverket 
  – där före- trädare för de nationella  
 CSIRT-enheterna 
  deltar – tilldelas fler arbets- uppgifter. 
  
 I  
 NIS2-direktivet 
  regleras även nya forum för samarbete mellan medlemsstaterna. Ett sådant forum är det europeiska kontaktnätverket för cyberkriser  
 (EU-CyCLONe), 
  som ska verka stödjande vid sam- ordning och hantering av storskaliga incidenter och cyberkriser. Moreno verket ska bestå av företrädare för medlemsstaternas cyberkrishanter- ingsmyndigheter. Det finns redan i dag på frivillig basis, med MSB som svensk representant, men får i NIS2 en tydlig rättslig grund. 
  
 358 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Vid genomförandet av  
 NIS2-direktivet 
  bör systemet för tillsyn utgå från den struktur som finns enligt dagens regelverk. Utöver de änd- ringar som är nödvändiga med anledning av  
 NIS2-direktivets 
  utökade krav kan det emellertid finnas skäl till ändringar för att åstadkomma en mer effektiv tillsyn. Utredaren ska därför göra en utvärdering av den tillsyn som har bedrivits enligt den nuvarande  
 NIS-regleringen 
  sedan dess införande. Enligt den nu gällande  
 NIS-lagen 
  finns det för varje sektor och för de digitala tjänster som omfattas av lagen en ut- pekad tillsynsmyndighet som ska ansvara för att övervaka att regel- verket följs. De nuvarande tillsynsmyndigheterna är Statens energi- myndighet, Transportstyrelsen, Finansinspektionen, Inspektionen för vård och omsorg, Livsmedelsverket och Post- och telestyrelsen. 
  
 Som konstaterats innebär  
 NIS2-direktivet 
  att fler sektorer kommer att omfattas av regelverket än vad som är fallet i dag. Det behöver därför utses tillsynsmyndigheter för de tillkommande sektorerna. Inom vissa av dessa finns redan myndigheter med tillsynsuppgifter inom informationssäkerhet. Exempelvis utövar Post- och telestyrelsen till- syn enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) över enskilda verksamhets- utövare inom området posttjänster. I dessa fall är det naturligt att myn- digheten utses till tillsynsmyndighet för den aktuella sektorn även enligt  
 NIS2-regelverket. 
  I andra fall behöver utredaren överväga vilken myndighet som ska anförtros tillsynsansvaret för sektorn. I enlighet med vad som anges nedan bör tillsynsmyndigheterna enligt CER- direktivet som utgångspunkt vara desamma som tillsynsmyndigheterna enligt  
 NIS2-direktivet. 
  Även detta behöver beaktas av utredaren. 
  
 MSB har i dag en bred roll kopplat till  
 NIS-regleringen 
  som bl.a. innefattar ett samordningsansvar för tillsynen. Myndigheten leder bl.a. ett samarbetsforum där samtliga tillsynsmyndigheter och Social- styrelsen ingår. Därutöver är MSB nationell gemensam kontaktpunkt och företräder Sverige i den strategiska samarbetsgruppen. MSB har även rollen som Sveriges  
 CSIRT-enhet 
  och deltar därmed också i  
 CSIRT-nätverket. 
  Denna ansvarsfördelning är ändamålsenlig och utgångspunkten för utredarens uppdrag bör därför vara att MSB ska fullgöra motsvarande uppgifter enligt det nya  
 NIS2-regelverket. 
  Mot bakgrund av de närliggande uppgifter som MSB har i dag och den kom- petens som finns inom myndigheten bör MSB även utses till cyber- krishanteringsmyndighet. Det innebär att MSB även fortsättningsvis bör företräda Sverige i det nya europeiska kontaktnätverket för cyber- kriser. Det behöver analyseras om och i vilken utsträckning som 
  
 359 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Thomas nuvarande mandat behöver förändras för att myndigheten ska kunna fullgöra dessa uppgifter. 
  
 NIS2-direktivet 
  anger vidare att medlemsstaterna är skyldiga att anta en nationell strategi för cybersäkerhet. Som en del av strategin ska medlemsstaterna särskilt anta riktlinjer på en rad områden. Dess- utom ska medlemsstaterna anta en nationell plan för hanteringen av storskaliga cybersäkerhetsincidenter och kriser där mål och villkor för hanteringen av storskaliga cybersäkerhetsincidenter och kriser fast- ställs. Utformningen av den nationella strategin och den nationella planen bör emellertid inte omfattas av utredarens uppdrag utan bör i stället hanteras i särskild ordning. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •utvärdera den tillsyn som har bedrivits enligt  
 NIS-lagen 
  sedan dess införande, 
  
 •föreslå vilka myndigheter som ska utöva tillsyn över de tillkom- mande sektorerna i  
 NIS2-direktivet, 
  
 •analysera vilka ändringar av den befintliga tillsynsstrukturen som i övrigt behövs, 
  
 •analysera vilka ändringar som behövs för att MSB i enlighet med  
 NIS2-direktivets 
  krav ska kunna utöva uppdraget som nationell gemensam kontaktpunkt,  
 CSIRT-enhet 
  och cyberkrishanterings- myndighet samt deltagare i de samarbetsnätverk som direktivet lägger grund för, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Vilka krav ska ställas på aktörerna? 
  
 NIS2-direktivet 
  skärper kraven på väsentliga och viktiga entiteter vad gäller riskhanteringsåtgärder, i nuvarande lagstiftning benämnda som säkerhetsåtgärder, och rapporteringsskyldigheter. Medlems- staterna ska säkerställa att entiteterna vidtar tekniska, operationella och organisatoriska åtgärder för att hantera risker för säkerheten i nätverks- och informationssystem. Åtgärderna ska vara proportio- nella, med beaktande av bl.a. entitetens storlek, sannolikheten för att incidenter inträffar och den påverkan de skulle ha. Direktivet fast- ställer vissa minimikrav på åtgärder som entiteterna ska vidta. Kraven 
  
 360 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 omfattar bl.a. rutiner för riskanalys och säkerhet i informations- system, incidenthantering samt rutiner för kryptografi och, om det är lämpligt, kryptering. Åtgärderna ska även innefatta säkerhet i leve- ranskedjor. 
  
 Direktivet ålägger även medlemsstaterna att säkerställa att enti- teterna rapporterar incidenter som har en betydande inverkan på till- handahållandet av deras tjänster till  
 CSIRT-enheten 
  eller nationella behöriga myndigheter. Rapportering ska ske vid olika tillfällen efter att en incident har inträffat och en slutlig rapport med mer detaljerad information ska avges inom en månad från det att den första incident- rapporten lämnades. 
  
 Enligt nuvarande ordning ska incidenter rapporteras till CSIRT- enheten, det vill säga MSB. Mot bakgrund av den roll som MSB i egen- skap av  
 CSIRT-enhet 
  har när det gäller hantering av incidenter bör detta vara utgångspunkten även vid genomförandet av  
 NIS2-direk- 
  tivet. 
  
 Medlemsstaterna får enligt direktivet bestämma att entiteter som ett led i riskhanteringen ska använda särskilda certifierade produkter i nätverks- och informationssystem. Utredaren ska analysera hur ändamålsenlighet och proportionalitet i sådana föreskrifter kan beak- tas samt hur de ska meddelas. I det sammanhanget behöver det beak- tas att kommissionen har getts befogenhet att genom delegerade akter föreskriva att vissa kategorier av entiteter ska vara skyldiga att använda vissa certifierade produkter. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera hur direktivets krav på riskhanteringsåtgärder och inci- dentrapportering ska genomföras i svensk rätt, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Vilka befogenheter ska tillsynsmyndigheterna ha? 
  
 I likhet med det tidigare direktivet förutsätts det att tillsynsmyndig- heterna har tillräckliga verktyg för att se till att regelverket följs.  
 NIS2-direktivet 
  uppställer även detaljerade krav på vissa befogenheter som tillsynsmyndigheterna ska ha och på sanktioner som ska kunna tillgripas. Kraven skiljer sig åt mellan väsentliga respektive viktiga entiteter. Vid tillsynen av väsentliga entiteter ska tillsynsmyndig- heterna ha större befogenheter och tillsynen ska vara såväl proaktiv 
  
 361 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 som reaktiv. För viktiga entiteter ska tillsynen vara reaktiv och mindre omfattande. 
  
 Direktivet föreskriver flera åtgärder som saknar direkt motsvarig- het i svensk rätt. När det gäller väsentliga entiteter kräver direktivet bl.a. att det ska finnas möjlighet – om andra åtgärder visar sig vara ineffektiva – att tillfälligt upphäva en certifiering eller auktorisation för entitetens verksamhet och att tillfälligt förbjuda personer i enti- tetens ledning från att utöva ledningsfunktioner. Utredaren behöver analysera hur den nationella regleringen av sådana åtgärder ska för- hålla sig till relevant reglering på andra områden, t.ex. associations- rättsliga regler eller sektorsspecifika regler som innehåller krav på certifiering eller auktorisation för viss verksamhet. 
  
 Det är enligt direktivet upp till medlemsstaterna att avgöra om bestämmelser om straffansvar ska införas för överträdelser av den nationella regleringen. 
  
 Vid genomförandet av  
 NIS-direktivet 
  gjordes bedömningen att överträdelser inte skulle vara straffsanktionerade (prop. 2017/18:205 s. 64 f.). Det saknas skäl att frångå den bedömningen. Inriktningen ska alltså vara att sanktioner för överträdelser av den nya regleringen ska vara av administrativt slag. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera vilka befogenheter i fråga om tillsyn och sanktioner som tillsynsmyndigheterna enligt  
 NIS2-direktivet 
  bör ha, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Uppdraget att föreslå hur  
 CER-direktivet 
  ska genomföras 
  
 CER-direktivet 
  ställer krav på motståndskraft i samhällsviktig verksamhet 
  
 Säkerheten för samhällsviktig verksamhet, inbegripet kritisk infra- struktur, är en i högsta grad aktuell fråga. Motståndskraften hos sådan verksamhet är central för att förebygga, motstå och hantera situationer som riskerar att innebära allvarliga störningar av viktiga samhälls- funktioner. Arbetet med att stärka motståndskraften behöver ske på alla nivåer i samhället, och även på unionsnivå. 
  
 362 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Inom EU har det under en längre tid pågått arbete med frågor kopplade till skydd av kritisk infrastruktur. Den unionsrättsliga regler- ingen har dock främst skett sektorsvis och endast tagit sikte på vissa aspekter av motståndskraft hos aktörer inom de sektorerna. Bland annat finns det regler som tar sikte på skyddet för europeisk kritisk infrastruktur inom energi- respektive transportsektorn i rådets direk- tiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna. Vid utvärderingen av detta direk- tiv har det konstaterats att skyddsåtgärder som tar sikte på enskilda tillgångar inte är tillräckliga för att förhindra alla störningar från att uppstå. I stället har det bedömts att ansatsen bör ändras i riktning mot att säkerställa motståndskraften hos de aktörer som bedriver sam- hällsviktig verksamhet. 
  
 EU har nyligen antagit det så kallade  
 CER-direktivet, 
  vilket ersätter rådets direktiv 2008/114/EG. Enligt  
 CER-direktivet 
  ska medlems- staterna identifiera aktörer (så kallade kritiska entiteter) som tillhanda- håller samhällsviktiga tjänster inom sektorerna energi, transport, bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, dricksvatten, avloppsvatten, digital infrastruktur, offentlig förvalt- ning, rymden samt produktion, bearbetning och distribution av livs- medel. 
  
 Direktivet ålägger de kritiska entiteterna skyldigheter att bl.a. vidta åtgärder för att stärka sin motståndskraft och att rapportera incidenter. Det innehåller också bestämmelser om tillsyn och sanktioner. Vidare fastställs i direktivet en ram för samarbete mellan medlemsstaterna. 
  
 Medlemsstaterna ska ha genomfört direktivet senast 21 månader efter dess ikraftträdande. 
  
 Hur ska rollfördelningen mellan svenska myndigheter se ut? 
  
 Direktivet ålägger medlemsstaterna att utse en nationell gemensam kontaktpunkt för samarbetet med andra medlemsstater och en eller flera behöriga myndigheter som ska ansvara för direktivets tillämp- ning på nationell nivå. Frågan vilka befogenheter de behöriga myn- digheterna ska ha för att kunna utöva en effektiv tillsyn och beivra överträdelser behandlas i ett särskilt avsnitt nedan. 
  
 363 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 För att säkerställa samstämmighet mellan de två direktiven före- skrivs det i dessa att entiteter som har identifieras som kritiska enti- teter enligt CER även ska anses vara väsentliga entiteter enligt NIS2. I direktiven anges vidare att de behöriga myndigheterna enligt respek- tive direktiv ska utbyta information med varandra om hot och inci- denter samt om åtgärder som myndigheterna vidtar. Mot denna bak- grund är en naturlig utgångspunkt att samma myndighet som utövar tillsyn över en viss entitet enligt  
 NIS2-direktivet 
  även utövar tillsyn över entiteten enligt  
 CER-direktivet. 
  På så vis kan det säkerställas att tillsynen enligt de två direktiven utövas på ett effektivt och samordnat sätt. 
  
 MSB har en bred kompetens kopplad till skyddet för samhällsviktig verksamhet och kritisk infrastruktur. Myndigheten fullgör också rollen som nationell gemensam kontaktpunkt för det arbete som i dag be- drivs inom ramen för direktiv 2008/114/EG. Av dessa skäl, och för att säkerställa samstämmighet med  
 NIS2-regleringen, 
  bör MSB utses till nationell gemensam kontaktpunkt även enligt  
 CER-direktivet. 
  
 MSB har i dag en samordnande roll mellan tillsynsmyndigheterna enligt  
 NIS-regelverket. 
  För att säkerställa att  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  genomförs och tillämpas på ett effektivt och koordi- nerat sätt bör MSB ha en motsvarade roll enligt båda regelverken. För att få en samlad bild av genomförandet och tillämpningen behöver MSB få del av relevant information från de övriga behöriga myndig- heterna. MSB bör även ha en samordnande roll i fråga om den risk- bedömning som de behöriga myndigheterna är skyldiga att göra. 
  
 Medlemsstaterna ska enligt  
 CER-direktivet 
  även anta en nationell strategi för kritiska entiteters motståndskraft. Frågan om hur en sådan strategi ska utformas bör emellertid inte omfattas av utredarens upp- drag utan i stället hanteras i särskild ordning, i likhet med den natio- nella strategin för cybersäkerhet som medlemsstaterna ska anta enligt  
 NIS2-direktivet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå ett system för tillsyn som uppfyller  
 CER-direktivets 
  krav och som är samordnat med det system som föreslås för NIS2, 
  
 •föreslå vilka myndigheter som ska utses till tillsynsmyndigheter, 
  
 •ta ställning till hur Thomas roll som nationell gemensam kontakt- punkt ska utformas och regleras, och 
  
 364 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Hur ska identifieringen av de kritiska entiteterna gå till? 
  
 Medlemsstaterna är skyldiga att identifiera kritiska entiteter inom de sektorer och undersektorer som omfattas av direktivet och upprätta en förteckning över dessa. För att en aktör ska anses vara en kritisk entitet ska tre kriterier vara uppfyllda: för det första att aktören tillhandahåller en eller flera samhällsviktiga tjänster, för det andra att aktören verkar på medlemsstatens territorium och har sin kritiska infrastruktur belägen där, för det tredje att en incident skulle med- föra en betydande störning vid tillhandahållandet av tjänsten eller tjänsterna. För det fall en kritisk entitet tillhandahåller samma eller liknande samhällsviktiga tjänster i sex eller fler medlemsstater ska kommissionen ha möjlighet att fastställa att denna ska betraktas som en så kallad kritisk entitet av särskild europeisk betydelse. För sådana entiteter gäller särskilda bestämmelser enligt direktivet. 
  
 En icke uttömmande förteckning över tjänster som ska anses sam- hällsviktiga kommer att fastställas av kommissionen genom en dele- gerad akt. Det kan inte uteslutas att det kan finnas behov av att låta den nationella regleringen omfatta aktörer som tillhandahåller även andra samhällsviktiga tjänster än de som kommissionen pekar ut. Ut- redaren behöver därför ta ställning till hur regler för att peka ut sam- hällsviktiga tjänster ska utformas. Det måste även analyseras hur direktivets kriterier för vad som utgör en betydande störning ska tillämpas i en svensk kontext och hur eventuella tröskelvärden ska fastställas. Enligt den nuvarande nationella  
 NIS-regleringen 
  får MSB, efter att ha gett tillsynsmyndigheterna och Socialstyrelsen tillfälle att yttra sig, meddela föreskrifter dels om vilka tjänster som är samhälls- viktiga tjänster, dels om vad som avses med en betydande störning. En motsvarande ordning skulle kunna vara lämplig för genomföran- det av  
 CER-direktivet. 
  Det behöver även övervägas vem som ska ansvara för identifieringen av de kritiska entiteterna, hur identifier- ingsförfarandet ska gå till och hur förteckningen över de kritiska entiteterna ska upprättas och uppdateras. 
  
 Vidare måste utredaren analysera om särskilda nationella bestäm- melser behövs i fråga om identifieringen och anmälan till kommis- sionen av kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse. 
  
 365 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå hur kritiska entiteter ska identifieras samt hur en förteck- ning över dessa kan upprättas och uppdateras i enlighet med direktivets krav, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Vilka krav ska ställas på de kritiska entiteterna? 
  
 Medlemsstaterna ska enligt  
 CER-direktivet 
  säkerställa att kritiska entiteter utför en riskbedömning som omfattar alla relevanta risker som skulle kunna leda till incidenter. Vidare ska medlemsstaterna se till att de kritiska entiteterna vidtar lämpliga och proportionella åt- gärder för att säkerställa sin motståndskraft. Åtgärderna ska grundas på den riskbedömning som den kritiska entiteten själv har utfört men även på relevant information från medlemsstaternas riskbedömning som har delats med entiteten. Direktivet uppställer även vissa mini- mikrav på åtgärder som ska vidtas. Kommissionen kommer vid en senare tidpunkt att komplettera dessa minimikrav med icke bind- ande riktlinjer och med tekniska specifikationer. Utredaren ska mot denna bakgrund analysera hur reglerna om de kritiska entiteternas riskbedömning ska utformas och vid behov kunna kompletteras. Vid den analysen ska utredaren även överväga hur  
 CER-direktivets 
  krav på riskbedömningar förhåller sig till liknande krav i annan reglering. 
  
 Vidare innehåller direktivet krav på att kritiska entiteter ska rapportera incidenter som medför eller skulle kunna medföra en betydande störning vid tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Parametrar som ska beaktas vid bedömningen av en störnings bety- delse är antalet användare som påverkas av störningen, störningens varaktighet och det geografiska område som påverkas av störningen. Hur den närmare bedömningen ska gå till regleras emellertid inte i direktivet och är därför en fråga som utredaren behöver analysera. 
  
 Incidenter ska enligt  
 CER-direktivet 
  rapporteras till den behöriga myndigheten. För det fall en medlemsstat har utsett flera behöriga myndigheter måste det anses vara upp till medlemsstaten att avgöra till vilken eller vilka av dessa som rapporteringen ska ske. Vid genom- förandet av  
 NIS-direktivet 
  gjordes, som framgått ovan, bedömningen att incidenter skulle rapporteras till MSB i myndighetens egenskap av  
 CSIRT-enhet. 
  Motsvarande fråga behöver analyseras i fråga om 
  
 366 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 CER-direktivet. 
  Utredaren behöver således ta ställning till vilken eller vilka myndigheter som incidenter ska rapporteras till. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera hur direktivets krav på riskbedömning, åtgärder för mot- ståndskraft och incidentrapportering för kritiska entiteter ska genomföras i svensk rätt, 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Hur ska systemet för bakgrundskontroller utformas? 
  
 Medlemsstaterna ska enligt  
 CER-direktivet 
  anta regler som ger kritiska entiteter rätt att i vissa fall begära bakgrundskontroller. Bakgrunds- kontroller ska kunna begäras avseende bl.a. personer som innehar en känslig roll i den kritiska entiteten, som har tillträde till entitetens lokaler eller tillgång till dess informationssystem eller som är aktu- Beasley för en anställning som innefattar en sådan roll, sådant tillträde eller sådan tillgång. En bakgrundskontroll ska bekräfta personens identitet och ska även innefatta uppgifter från belastningsregistret. Utredaren behöver analysera hur direktivets krav på bakgrunds- kontroller ska genomföras i svensk rätt. Det behöver särskilt över- vägas hur ett system för belastningsregisterkontroll ska utformas. 
  
 Utgångspunkten för utredarens överväganden ska vara att de kri- tiska entiteterna på ett effektivt sätt ska kunna få kännedom om eventuella uppgifter om brott som kan vara av betydelse för deltag- ande i verksamheten. Samtidigt måste det beaktas att de uppgifter som finns i belastningsregistret är av integritetskänsligt slag. Systemet för belastningsregisterkontroll bör utformas på ett sätt som innebär att integritetsintrånget för den enskilde inte blir större än nödvändigt. 
  
 Utredaren behöver bl.a. ta ställning till vem som ska ha rätt att begära ut uppgifterna från Polismyndigheten. Systemet ska emeller- tid inte bygga på att den kritiska entiteten själv begär ut uppgifterna. Även om det i belastningsregisterregleringen finns exempel på situa- tioner där enskilda har getts rätt att begära uppgifter om andra en- skilda kan en sådan lösning inte anses vara lämplig i detta fall. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå hur ett system med bakgrundskontroller ska utformas, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 367 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Vilka befogenheter ska tillsynsmyndigheterna ha? 
  
 Ilikhet med  
 NIS2-direktivet 
  förutsätter  
 CER-direktivet 
  att tillsyns- myndigheterna har tillräckliga verktyg för att se till att regelverket följs. Myndigheterna ska enligt direktivet ha rätt att utföra inspek- tioner av såväl kritisk infrastruktur som de kritiska entiteternas risk- hanteringsåtgärder. Tillsynsmyndigheterna ska också ha befogenhet att utföra säkerhetsrevision eller att begära att de kritiska entiteterna genomgår sådan. Vidare ska myndigheterna kunna begära att de kritiska entiteterna lämnar information som är nödvändig för att utvärdera entiteternas riskhanteringsåtgärder och dokumentation gällande ge- nomförandet av dessa åtgärder. 
  
 Tillsynsmyndigheterna ska även ha befogenhet att kräva att kritiska entiteter som inte fullgör sina skyldigheter vidtar rättelse. Dessutom ska medlemsstaterna anta regler om effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för överträdelser av direktivets bestämmelser. 
  
 I jämförelse med  
 NIS2-direktivet 
  lämnar  
 CER-direktivet 
  förhål- landevis stort bedömningsutrymme för medlemsstaterna vad gäller den närmare utformningen av tillsynsmyndigheternas verktyg. Som konstaterats ovan kommer emellertid samtliga entiteter som omfattas av  
 CER-direktivet 
  även att omfattas av  
 NIS2-direktivet. 
  Vidare bör tillsynsmyndigheterna vara desamma för båda direktiven. Det behö- ver inte nödvändigtvis betyda att det är lämpligt att samtliga verktyg för tillsynsmyndigheterna som föreskrivs i  
 NIS2-direktivet 
  ska kunna tillämpas även i fråga om kritiska entiteter enligt  
 CER-direktivet 
  eller att sanktionsavgifterna måste ha samma storlek. Utgångspunkten för utredarens överväganden ska dock vara att tillsynen enligt båda direktiven ska kunna utövas på ett samordnat och effektivt sätt. Det ska också eftersträvas att de ingripanden och sanktioner som kan bli aktuella enligt respektive direktiv framstår som proportionerliga i för- hållande till varandra och lever upp till enskildas behov av förutse- barhet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera vilka befogenheter i fråga om tillsyn och sanktioner som tillsynsmyndigheterna enligt  
 CER-direktivet 
  bör ha, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 368 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Gemensamma frågor för  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  
 Förhållandet till säkerhetsskyddsregleringen 
  
 Säkerhetsskyddslagen är den lag som reglerar skyddsåtgärder för de mest skyddsvärda verksamheterna i samhället. Lagen gäller för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för Sveriges säkerhet eller som omfattas av ett för Sverige förpliktande interna- tionellt åtagande om säkerhetsskydd. Med säkerhetsskydd avses skydd av säkerhetskänslig verksamhet mot spioneri, sabotage, terroristbrott och andra brott som kan hota verksamheten samt skydd i andra fall av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Säkerhetsskyddslagstift- ningens huvudsyfte är alltså att skydda verksamheter som har bety- delse för Sveriges säkerhet ur ett nationellt perspektiv mot i första hand antagonistiska angrepp. 
  
 Av artikel 4.2 i fördraget om Europeiska unionen följer att den nationella säkerheten ska vara varje medlemsstats eget ansvar. I NIS2- direktivet och  
 CER-direktivet 
  betonas också att direktiven inte på- verkar medlemsstaternas ansvar för att skydda nationell säkerhet. Offentliga förvaltningsentiteter som bedriver verksamhet på områ- dena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämp- ning är i sin helhet undantagna från direktivens tillämpningsområde. När det gäller andra aktörer har medlemsstaterna möjlighet att be- sluta att särskilda entiteter med verksamhet på de aktuella områdena ska vara undantagna från skyldigheter enligt direktivet. 
  
 Reglerna om undantag för särskilda entiteter i  
 NIS2-direktivet 
  innebär sammanfattningsvis följande. Om entiteten endast delvis be- driver verksamhet på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning får medlemsstaten besluta att enti- teten ska undantas från direktivets krav på riskhanteringsåtgärder och incidentrapportering, när det gäller den delen av verksamheten. Mot- svarande gäller med avseende på sådana tjänster som en entitet till- handahåller uteslutande till offentliga förvaltningsentiteter på områ- dena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämp- ning. Om en entitet bedriver verksamhet eller tillhandahåller tjänster uteslutande på dessa områden, får entiteten undantas även från reglerna om registrering. På motsvarande sätt får medlemsstaterna enligt  
 CER-direktivet 
  besluta att flertalet av det direktivets bestäm- melser inte ska vara tillämpliga på särskilda kritiska entiteter som bedriver verksamhet inom de aktuella områdena. 
  
 369 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Direktivens bestämmelser om undantag för särskilda entiteter saknar motsvarighet i svensk rätt. Undantaget för säkerhetskänslig verksamhet i  
 NIS-lagen 
  är i stället konstruerat på det sättet att lagen inte gäller för verksamhet som omfattas av säkerhetsskyddslagen. Regleringen bygger på att en leverantör av samhällsviktiga eller digi- tala tjänster som bedriver säkerhetskänslig verksamhet själv ska be- döma vilka delar av verksamheten som omfattas av säkerhetsskydds- lagen respektive  
 NIS-lagen. 
  En sådan lösning framstår emellertid inte som förenlig med hur möjligheten till undantag för verksamhet som rör nationell säkerhet har formulerats i  
 NIS2-direktivet 
  och CER- direktivet. Det behöver därför analyseras hur direktivens möjlighet att undanta specifika aktörer ska genomföras i svensk rätt. 
  
 I detta sammanhang framstår det som naturligt att utgå från den befintliga tillsynsstrukturen inom säkerhetsskyddsregleringen. Denna innebär att tillsynsansvaret är fördelat på Försvarsmakten, Säkerhets- polisen och vissa andra utpekade myndigheter som ansvarar för till- synen av verksamhetsutövare inom olika sektorer. Tillsynsmyndig- heterna ska genom systematisk kartläggning identifiera vilka verksam- hetsutövare och andra tillsynsobjekt som finns inom myndigheternas respektive tillsynsområden. Myndigheterna ska ha en aktuell förteck- ning över sina tillsynsobjekt. Det framstår därför som en effektiv ordning att dessa myndigheter ges rätt att besluta om undantag från skyldigheter enligt direktiven för sådana aktörer som står under deras tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen. Utredaren får emellertid föreslå även andra lösningar om det finns skäl för det. Inriktningen för för- slagen ska vara att säkerhetskänslig verksamhet undantas från den nya regleringen i den utsträckning som är möjlig. 
  
 Vidare framgår det av både  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  att det inte finns någon skyldighet att tillhandahålla information vars utlämnande strider mot väsentliga intressen i fråga om medlems- staternas nationella säkerhet, allmänna säkerhet eller försvar. I skälen i direktivens ingresser anges det att nationella regler till skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter bör beaktas i detta samman- hang. 
  
 För att säkerställa att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter inte lämnas ut är det inte tillräckligt att särskilda entiteter som bedriver säkerhetskänslig verksamhet helt eller delvis kan undantas från direk- tivens krav på bl.a. incidentrapportering. Exempelvis behöver det även säkerställas att uppgifter som rör säkerhetskänslig verksamhet inte 
  
 370 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 registreras i den europeiska sårbarhetsdatabas som enligt NIS2- direktivet ska upprättas av Enisa eller lämnas ut i samband med så- dana rådgivande uppdrag för kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse som regleras i  
 CER-direktivet. 
  Det behöver därför införas regler som direkt undantar säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter från såväl rapporteringskraven som från annan uppgiftslämning som regleras i direktiven. 
  
 Det anförda innebär att delar av en entitets verksamhet kan komma att omfattas av  
 NIS2-direktivets 
  eller  
 CER-direktivets 
  tillämpnings- område samtidigt som andra delar av verksamheten undantas och i stället omfattas av säkerhetsskyddslagen. Det behöver mot denna bakgrund analyseras hur säkerhetsskyddslagens systematik och termi- nologi i praktiken ska fungera vid sidan om den nya regleringen. Utredaren får föreslå ändringar i säkerhetsskyddsregleringen som be- hövs för att uppnå en sammanhållen systematik mellan regelverken. 
  
 I detta sammanhang finns det särskilt anledning att uppmärk- samma tillsynsmyndigheternas befogenheter och bestämmelserna om sanktioner. Tillsynsmyndigheternas befogenheter enligt säkerhets- skyddsregleringen är i flera avseenden mindre långtgående än mot- svarande befogenheter som regleras i  
 NIS2-direktivet. 
  Detta skulle i vissa fall kunna få till följd att brister i en aktörs säkerhetsskydd leder till mindre ingripande åtgärder än brister i andra delar av aktörens verksamhet som inte rör säkerhetskänslig verksamhet och som därför omfattas av  
 NIS2-direktivet 
  eller  
 CER-direktivet. 
  Eftersom säkerhets- skyddsregleringen gäller för de mest skyddsvärda verksamheterna i samhället är en sådan ordning inte önskvärd. Utredaren ska därför särskilt analysera vilka ändringar i säkerhetsskyddsregleringen som behövs i detta avseende. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå ett system för hur aktörer som bedriver säkerhetskänslig verksamhet ska undantas, med avseende på den verksamheten, från  
 NIS2-direktivets 
  och  
 CER-direktivets 
  krav på bl.a. incident- rapportering, 
  
 •föreslå hur säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter ska undantas från rapporteringsplikten och andra former av uppgiftslämning som regleras i direktiven, 
  
 371 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 •analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan av säker- hetsskyddsregleringen och föreslå ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken, särskilt vad gäller tillsynsmyndigheternas befogenheter och sanktions- avgifternas storlek, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 Förhållandet till annan unionsrättslig och nationell reglering 
  
 Både  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  innehåller bestämmelser om förhållandet till sektorsspecifika unionsrättsakter. Exempelvis följer det av  
 CER-direktivet 
  att berörda bestämmelser i det direkti- vet inte ska vara tillämpliga om det i en sektorsspecifik unionsrätts- akt ställs åtminstone likvärdiga krav på att kritiska entiteter ska vidta åtgärder för att stärka sin motståndskraft. Ett liknande undantag finns i  
 NIS2-direktivet. 
  En sektorsspecifik unionsrättsakt som pekas ut särskilt i båda direktiven är Europaparlamentets och rådets för- ordning (EU) 2022/2554 av den 14 december 2022 om digital operativ motståndskraft för finanssektorn och om ändring av förordningarna (EG) nr 1060/2009, (EU) nr 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 909/2014 och (EU) 2016/1011  
 (Dora-förordningen). 
  I  
 CER-direk- 
  tivet framhålls även att behörig myndighet för sektorerna bankverk- samhet och finansmarknadsinfrastruktur i princip ska vara den behö- riga myndigheten enligt  
 Dora-förordningen. 
  Utredaren behöver beakta dessa bestämmelser och relevanta sektorsspecifika unionsrättsakter när det gäller vilka krav som ska ställas på entiteterna, hur rollfördel- ningen mellan svenska myndigheter ska se ut och vilka befogenheter tillsynsmyndigheterna ska ha. 
  
 Av föregående avsnitt följer att utredaren ska analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan av säkerhetsskyddsregleringen, i syfte att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken. Utredaren behöver i sitt arbete beakta även annan relevant reglering. Utredaren ska särskilt överväga hur förslagen kan utformas på ett sätt som innebär att samordningsvinster i entiteternas säkerhetsarbete kan uppnås. Vidare ska utredaren analysera hur den terminologi som används i direktiven vid genomförandet kan anpassas till vedertagna begrepp i nationell reglering, såsom den nuvarande  
 NIS-lagen 
  och förordningen (2022:524) om statliga myndigheters beredskap. 
  
 372 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Såväl  
 NIS2-direktivet 
  som  
 CER-direktivet 
  är så kallade minimi- direktiv. Medlemsstaterna är oförhindrade att anta bestämmelser som säkerställer en högre cybersäkerhetsnivå eller en högre nivå av mot- ståndskraft än vad som krävs enligt direktiven. Utredaren har där- med möjlighet att lämna förslag som exempelvis omfattar även andra sektorer och typer av entiteter än de som pekas ut i  
 EU-direktiven, 
  om det bedöms lämpligt för att uppnå en bättre sammanhållen regler- ing för samhällsviktig verksamhet. Utgångspunkten för utredarens arbete ska dock vara att förslagen utformas så att regelbördan och administrationen för berörda entiteter minimeras. Om förslag lämnas som går utöver  
 EU-direktivens 
  krav, ska utredaren särskilt motivera varför dessa är nödvändiga för att uppnå nationella svenska mål och göra en analys av om förslagen är samhällsekonomiskt effektiva och hur förslagen påverkar svenska företags konkurrenskraft. Vid utform- ningen av förslagen ska utredaren genomgående beakta vikten av kost- nadseffektivitet. 
  
 Utredaren får även ta upp andra närliggande frågor i samband med de frågeställningar som ska utredas och lägga fram de förslag som behövs. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •beakta gränsdragningen mellan  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direk- 
  tivet samt relevanta sektorsspecifika unionsrättsakter vid utform- ningen av sina förslag, 
  
 •analysera hur samordningsvinster kan uppnås i entiteternas säker- hetsarbete enligt  
 NIS2-direktivet, 
  
 CER-direktivet 
  och andra rele- vanta regelverk samt även i övrigt överväga hur förslagen kan utformas på ett sätt som är kostnadseffektivt och som inte är opro- portionerligt administrativt betungande för berörda entiteter, 
  
 •överväga hur de olika kategorierna av aktörer ska benämnas i en kommande svensk lagstiftning och hur  
 EU-direktivens 
  termino- logi i övrigt kan anpassas till vedertagna begrepp i relevant natio- nell reglering, och 
  
 •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. 
  
 373 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Sekretess och dataskydd 
  
 Entiteter enligt såväl  
 NIS2-direktivet 
  som  
 CER-direktivet 
  kommer att vara skyldiga att rapportera incidenter. Incidentrapporterna kommer många gånger att innehålla känslig information, t.ex. om incidentens art, orsak och konsekvenser. Entiteterna kommer även vara skyldiga att till tillsynsmyndigheterna tillhandahålla informa- tion som är nödvändig för tillsynen, såsom uppgifter om säkerhets- och bevakningsåtgärder och resultat av genomförda säkerhetsrevisioner. 
  
 Såväl  
 NIS2-direktivet 
  som  
 CER-direktivet 
  ställer krav på att kon- fidentialitet för information som utbyts enligt direktiven bevaras. Det behöver mot denna bakgrund säkerställas att det finns ett tillräck- ligt skydd för uppgifter som ska rapporteras vid incidenter och till- handahållas vid tillsyn. Av särskilt intresse i detta sammanhang är be- stämmelsen i 18 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, som reglerar sekretess för uppgifter som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärder inom vissa närmare angivna områden. Enligt den bestämmelsen gäller sekre- tess för en sådan uppgift om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. 
  
 I samband med remitteringen av betänkandet Informationssäker- het för samhällsviktiga och digitala tjänster (SOU 2017:36) ansåg flera remissinstanser att det fanns behov av ett starkare sekretesskydd. Vissa av remissinstanserna framhöll att en för svag sekretess kan göra att aktörer väljer att inte rapportera incidenter eller att lämna knapp- händig information i sina incidentrapporter. Vid genomförandet av  
 NIS-direktivet 
  bedömde regeringen att befintliga bestämmelser om sekretess erbjöd ett tillräckligt skydd (prop. 2017/18:205 s. 81 f.). Frågan behöver emellertid analyseras på nytt med beaktande av  
 NIS2-direktivets 
  och  
 CER-direktivets 
  krav på konfidentialitet. Det behöver bl.a. övervägas om sekretessen enligt 18 kap. 8 § OSL är tillräckligt stark. Särskilt med hänsyn till  
 CER-direktivets 
  tillämp- ningsområde behöver det även analyseras om de befintliga bestäm- melserna i OSL är tillräckligt omfattande och täcker samtliga områ- den som omfattas av direktivet. 
  
 Utredaren behöver även analysera om befintliga bestämmelser i OSL tillgodoser  
 NIS2-direktivets 
  och  
 CER-direktivets 
  krav på ut- lämnande av uppgifter till andra medlemsstater samt till kommissio- 
  
 374 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 1 
  
 nen och Europeiska unionens cybersäkerhetsbyrå (Enisa). Detsamma gäller för kraven på skydd av uppgifter som har tagits emot. 
  
 Av  
 NIS2-direktivet 
  och  
 CER-direktivet 
  framgår att behandling av personuppgifter ska ske i enlighet med tillämpliga dataskydds- bestämmelser. Utredaren behöver analysera vilken personuppgifts- behandling som direktiven kommer att ge upphov till och säkerställa att det finns stöd för sådan behandling. 
  
 Särskilda överväganden i fråga om såväl sekretess som dataskydd kan behöva göras när det gäller utformningen av systemet för bak- grundskontroller, inbegripet belastningsregisterkontroller, enligt  
 CER-direktivet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •ta ställning till om bestämmelserna i OSL innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgifter som kan komma att behandlas enligt direktiven, 
  
 •analysera vilken personuppgiftsbehandling som kan bli aktuell vid tillämpningen av direktivens bestämmelser, och 
  
 •vid behov lämna förslag till författningsändringar. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska bedöma de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för det allmänna och för företag eller andra enskilda samt konse- kvenserna i övrigt av förslagen. Utredarens förslag ska utformas så att reglerna blir tydliga och ger så låga administrativa och andra kost- nader som möjligt för entiteterna. I detta ingår att bedöma de ekono- miska konsekvenserna av förslagen för de behöriga myndigheterna. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det all- männa, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. I 14 kap. 3 § regeringsformen anges att en inskränkning av den kommunala själv- styrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen. Det innebär att en proportionalitetsprövning ska göras under lagstiftningsprocessen. Om något av förslagen i betänkandet påverkar den kommunala självstyrelsen ska därför, utöver dess kon- sekvenser, också de särskilda avvägningar som lett fram till förslaget särskilt redovisas. 
  
 375 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2024:64 
  
 Kontakter och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår inom Regeringskansliet, utredningsväsendet och EU. 
  
 Utredaren ska i den utsträckning det är lämpligt ha en dialog med berörda myndigheter och organisationer och företag. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 23 februari 2024. 
  
 (Försvarsdepartementet) 
  
 376 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2024:3 
  
 Tilläggsdirektiv till Utredningen om genomförande av EU:s direktiv om åtgärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen och EU:s direktiv om kritiska entiteters motståndskraft (Fö 2023:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 11 januari 2024 
  
 Förlängd tid för en del av uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 23 februari 2023 kommittédirektiv om genomförande av EU:s direktiv om åtgärder för en hög gemensam cybersäkerhetsnivå i hela unionen, förkortat  
 NIS2-direktivet 
  och EU:s direktiv om kritiska entiteters motståndskraft, förkortat CER- direktivet (dir. 2023:30). 
  
 Enligt de ursprungliga direktiven ska uppdraget redovisas senast den 23 februari 2024. Utredningstiden ligger fast för de delar av upp- draget som avser att föreslå hur  
 NIS2-direktivet 
  ska genomföras och frågor som är gemensamma för NIS2- och  
 CER-direktiven 
  i de ur- sprungliga kommittédirektiven i den mån dessa är hänförliga till genomförandet av  
 NIS2-direktivet. 
  Utredningstiden ska dock för- längas för de delar av de ursprungliga direktiven som avser att 
  
 •föreslå hur  
 CER-direktivet 
  ska genomföras och frågor gemen- samma för NIS2- och  
 CER-direktiven 
  i de ursprungliga kommitté- direktiven i den mån dessa är hänförliga till genomförandet av CER- direktivet eller i övrigt syftar till att uppnå en sammanhängande reglering, 
  
 377 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2024:64 
  
 •analysera hur den nya regleringen ska fungera vid sidan av säker- hetsskyddsregleringen och föreslå ändringar som behövs för att uppnå en mer sammanhållen systematik mellan regelverken, sär- skilt vad gäller tillsynsmyndigheternas befogenheter och sanktions- avgifternas storlek, 
  
 •ta ställning till om bestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) innebär ett tillräckligt skydd för sådana uppgif- ter som kan komma att behandlas enligt direktiven, och 
  
 •i anslutning till dessa frågor lämna nödvändiga författnings- förslag. 
  
 Uppdraget ska i dessa delar redovisas senast den 16 september 2024. Utredaren har även fortsättningsvis möjlighet att ta upp andra frågor som har samband med de frågeställningar som ska hanteras inom ramen för utredningen under förutsättning att uppdraget ändå 
  
 kan redovisas i tid. 
  
 (Försvarsdepartementet) 
  
 378 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/164 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2022/2557 
  
 av den 14 december 2022 
  
 om kritiska entiteters motståndskraft och om upphävande av rådets direktiv 2008/114/EG 
  
 (Text av betydelse för EES) 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, 
  
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, 
  
 efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, 
  
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), 
  
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2), 
  
 i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och 
  
 av följande skäl: 
  
 (1)Som tillhandahållare av samhällsviktiga tjänster spelar kritiska entiteter en oumbärlig roll när det gäller att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet på den inre marknaden, i en unionsekonomi som i allt högre grad kännetecknas av ömsesidigt beroende. Det är därför mycket viktigt att det inrättas en unionsram som syftar dels till att stärka kritiska entiteters motståndskraft på den inre marknaden genom att fastställa harmoniserade minimiregler, dels till att bistå entiteterna genom enhetligt och särskilt stöd och tillsynsåtgärder. 
  
 (2)I rådets direktiv 2008/114/EG (4) föreskrivs ett förfarande för att klassificera infrastruktur i energi- och transport­ sektorerna som europeisk kritisk infrastruktur, vars driftstörning eller förstörelse skulle få betydande gränsöver­ skridande konsekvenser i minst två medlemsstater. Det direktivet är uteslutande inriktat på skyddet av sådan infrastruktur. Vid den utvärdering av direktiv 2008/114/EG som gjordes 2019 konstaterades dock att skyddsåtgärder som enbart gäller enskilda tillgångar inte är tillräckliga för att förhindra alla störningar från att uppstå, på grund av den alltmer sammankopplade och gränsöverskridande karaktären hos den verksamhet som bedrivs med kritisk infrastruktur. Därför är det nödvändigt att ändra ansatsen i riktning mot att säkerställa att risker 
  
 (1) 
  
 EUT C 286, 16.7.2021, s. 170. 
  
 (2) 
  
 EUT C 440, 29.10.2021, s. 99. 
  
 (3) 
  
 Europaparlamentets ståndpunkt av den 22 november 2022 (ännu inte offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 8 december 2022. 
  
 (4) 
  
 Rådets direktiv 2008/114/EG av den 8 december 2008 om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och 
  
 bedömning av behovet att stärka skyddet av denna (EUT L 345, 23.12.2008, s. 75). 
  
 379 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/165 
  
 redovisas bättre, att bättre definiera och skapa enhetlighet i rollen och uppgifterna för kritiska entiteter i egenskap av tillhandahållare av tjänster som är nödvändiga för att den inre marknaden ska kunna fungera, och att unionsregler antas för att stärka kritiska entiteters motståndskraft. Kritiska entiteter bör kunna öka sin förmåga att förebygga, skydda mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från incidenter som kan störa tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. 
  
 (3)Samtidigt som ett antal åtgärder på unionsnivå, såsom det europeiska programmet för skydd av kritisk infrastruktur, och nationell nivå syftar till att stödja skyddet av kritisk infrastruktur i unionen bör mer göras för att de entiteter som driver sådan infrastruktur ska vara bättre rustade att hantera de risker för deras verksamhet som kan leda till störningar i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Mer bör också göras för att bättre rusta sådana entiteter eftersom det finns en dynamisk hotbild, som inbegriper framväxande hybrid- och terroristhot, och ett ökande ömsesidigt beroende mellan infrastruktur och sektorer. Dessutom finns det en ökad fysisk risk på grund av naturkatastrofer och klimatförändringen, som leder till att extrema väderhändelser blir allt vanligare och mer omfattande och medför långsiktiga förändringar i genomsnittliga klimatförhållanden som kan minska kapaciteten, effektiviteten och livslängden för vissa typer av infrastruktur om det inte vidtas klimatanpassningsåtgärder. Den inre marknaden kännetecknas dessutom av fragmentering när det gäller identifiering av kritiska entiteter, eftersom relevanta sektorer och kategorier av entiteter inte erkänns på ett enhetligt sätt som kritiska i alla medlemsstater. Detta direktiv bör därför åstadkomma en solid harmoniseringsnivå när det gäller de sektorer och kategorier av entiteter som omfattas av dess tillämpningsområde. 
  
 (4)Vissa sektorer inom ekonomin, exempelvis energi- och transportsektorerna, är redan reglerade genom sektorsspecifika unionsrättsakter, men dessa rättsakter innehåller bestämmelser som endast rör vissa aspekter av motståndskraften hos entiteter som är verksamma inom de sektorerna. För att på ett heltäckande sätt hantera motståndskraften hos de entiteter som är kritiska för att den inre marknaden ska fungera väl inrättas genom detta direktiv en övergripande ram för att hantera kritiska entiteters motståndskraft med hänsyn till alla faror, oberoende av om det är naturliga faror eller faror orsakade av människan, olyckshändelser eller avsiktligt framkallade faror. 
  
 (5)Det ökande ömsesidiga beroendet mellan infrastruktur och sektorer är ett resultat av ett alltmer gränsöverskridande och ömsesidigt beroende nätverk av tillhandahållande av tjänster som använder viktig infrastruktur i hela unionen inom sektorerna för energi, transporter, bankverksamhet, dricksvatten, avloppsvatten, produktion, bearbetning och distribution av livsmedel, hälso- och sjukvård, rymden, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur samt vissa aspekter av sektorn för offentlig förvaltning. Rymdsektorn omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv när det gäller tillhandahållandet av vissa tjänster som är beroende av markbaserad infrastruktur som ägs, förvaltas och drivs av medlemsstater eller privata parter; infrastruktur som ägs, förvaltas eller drivs av unionen eller för unionens räkning inom ramen för dess rymdprogram omfattas därför inte av tillämpningsområdet för detta direktiv. 
  
 När det gäller energisektorn och särskilt metoderna för produktion och överföring av el (avseende elförsörjning) kan det i produktionen av el, när så anses lämpligt, ingå kärnkraftsanläggningars delar för överföring av el, men inte de specifikt kärnkraftsrelaterade delar som omfattas av fördrag och unionsrätt, inbegripet relevanta unionsrättsakter avseende kärnkraft. Processen för identifiering av kritiska entiteter inom livsmedelssektorn bör på lämpligt sätt återspegla den inre marknadens karaktär inom den sektorn och de omfattande unionsreglerna i fråga om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning och livsmedelssäkerhet. För att säkerställa en proportionerlig ansats och för att på lämpligt sätt återspegla dessa entiteters roll och betydelse på nationell nivå, bör kritiska entiteter därför endast identifieras bland livsmedelsföretag, oavsett om de är vinstdrivande eller inte och oavsett om de är offentliga eller privata, som uteslutande bedriver logistikverksamhet och grossisthandel samt storskalig industriell produktion och bearbetning med en betydande marknadsandel på nationell nivå. Detta ömsesidiga beroende innebär att alla störningar av samhällsviktiga tjänster, även sådana som till en början är begränsade till en entitet eller en sektor, kan få dominoeffekter i vidare bemärkelse, vilket kan leda till långtgående och långvariga negativa konsekvenser för tillhandahållandet av tjänster på hela den inre marknaden. Större kriser såsom  
 covid-19-pandemin 
  har visat hur sårbara våra alltmer av varandra beroende samhällen är för risker med låg sannolikhet och stora konsekvenser. 
  
 380 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/166 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 (6)De entiteter som deltar i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster omfattas i allt högre grad av olika krav som införs enligt nationell rätt. Vissa medlemsstater ställer mindre hårda säkerhetskrav på dessa entiteter, vilket inte bara leder till olika grad av motståndskraft utan också riskerar att ge negativa effekter för upprätthållandet av viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet i unionen och skapar hinder för den inre marknadens funktion. Investerare och företag kan förlita sig på och ha förtroende för kritiska entiteter som är motståndskraftiga, och tillförlitlighet och förtroende är hörnstenar i en välfungerande inre marknad. Likartade typer av entiteter betraktas som kritiska i vissa medlemsstater men inte i andra, och de som identifieras som kritiska omfattas av olika krav i olika medlemsstater. Detta leder till en ytterligare och onödig administrativ börda för företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet, särskilt för företag med verksamhet i medlemsstater som ställer hårdare krav. En unionsram skulle därför också leda till likvärdiga förutsättningar för kritiska entiteter i hela unionen. 
  
 (7)Det är nödvändigt att införa harmoniserade minimiregler för att säkerställa tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster på den inre marknaden, stärka kritiska entiteters motståndskraft samt förbättra det gränsöverskridande samarbetet mellan behöriga myndigheter. Det är viktigt att dessa regler är framtidssäkrade när det gäller utformning och genomförande, samtidigt som utrymme ges för den flexibilitet som krävs. Det är också mycket viktigt att förbättra kritiska entiteters förmåga att tillhandahålla samhällsviktiga tjänster med avseende på en rad olika risker. 
  
 (8)För att uppnå en hög grad av motståndskraft bör medlemsstaterna identifiera kritiska entiteter som kommer att omfattas av särskilda krav och tillsyn och som kommer att ges särskilt stöd och vägledning med avseende på alla relevanta risker. 
  
 (9)Med tanke på hur viktig cybersäkerhet är för kritiska entiteters motståndskraft och för att skapa enhetlighet bör man, när så är möjligt, säkerställa samstämmighet mellan detta direktiv och Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 (5). Med tanke på den högre frekvensen av och de särskilda egenskaperna hos cyberrisker införs det genom direktiv (EU) 2022/2555 heltäckande krav på en stor uppsättning entiteter för att säkerställa deras cybersäkerhet. Eftersom cybersäkerhet hanteras i tillräcklig grad genom (EU) 2022/2555 bör de frågor som omfattas av det direktivet uteslutas från tillämpningsområdet för det här direktivet, utan att det påverkar tillämpningen av den särskilda ordningen för entiteter inom sektorn för digital infrastruktur. 
  
 (10)Om det enligt bestämmelser i sektorsspecifika unionsrättsakter krävs att kritiska entiteter ska vidta åtgärder för att stärka sin motståndskraft, och om dessa krav av medlemsstaterna erkänns vara minst likvärdiga med motsvarande skyldigheter enligt det här direktivet, bör de relevanta bestämmelserna i det här direktivet inte vara tillämpliga, för att undvika dubbelarbete och onödig börda. I sådant fall bör de relevanta bestämmelserna i de unionsrättsakterna tillämpas. Om de relevanta bestämmelserna i det här direktivet inte är tillämpliga bör inte heller bestämmelserna om tillsyn och kontroll av efterlevnad i det här direktivet vara tillämpliga. 
  
 (11)Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas och deras myndigheters befogenheter i fråga om administrativ självständighet eller deras ansvar att skydda den nationella säkerheten och försvaret eller deras befogenhet att skydda andra väsentliga statliga funktioner, särskilt ifråga om allmän säkerhet, territoriell integritet och upprätthållande av lag och ordning. Undantaget för offentliga förvaltningsentiteter från tillämpningsområdet för detta direktiv bör tillämpas på entiteter vars verksamhet till övervägande del bedrivs på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott. Offentliga förvaltningsentiteter vars verksamhet endast marginellt hänför sig till dessa områden bör dock omfattas av detta direktivs tillämpningsområde. Vid tillämpningen av detta direktiv anses entiteter med tillsynsbefogenheter inte bedriva verksamhet på brottsbekämpningsområdet, och de är därför inte undantagna från detta direktivs tillämpningsområde på den grunden. Offentliga förvaltningsentiteter som inrättats gemensamt med ett tredjeland i enlighet med ett internationellt avtal är undantagna från detta direktivs tillämpningsområde. Detta direktiv är inte tillämpligt på medlemsstaternas diplomatiska och konsulära beskickningar i tredjeländer. 
  
 (5) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2022/2555 av den 14 december 2022 om åtgärder för en hög gemensam cybersäker­ hetsnivå i hela unionen, om ändring av förordning (EU) nr 910/2014 och direktiv (EU) 2018/1972, och om upphävande av direktiv (EU) 2016/1148 (NIS  
 2-direktivet) 
  (se sidan 80 i detta nummer av EUT). 
  
 381 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/167 
  
 Vissa kritiska entiteter bedriver verksamhet på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott, eller tillhandahåller tjänster uteslutande till offentliga förvaltningsentiteter som till övervägande del bedriver verksamhet på de områdena. Med tanke på medlemsstaternas ansvar att skydda den nationella säkerheten och försvaret bör medlemsstaterna kunna besluta att skyldigheterna för kritiska entiteter enligt detta direktiv helt eller delvis inte ska gälla dessa kritiska entiteter om de tjänster de tillhandahåller eller den verksamhet de bedriver till övervägande del har anknytning till områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott. Kritiska entiteter vars tjänster eller verksamhet endast marginellt hänför sig till dessa områden bör fortfarande omfattas av detta direktivs tillämpningsområde. Ingen medlemsstat bör vara skyldig att lämna information vars avslöjande skulle strida mot dess väsentliga intressen i fråga om nationell säkerhet. Unionsregler eller nationella regler till skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och sekretessavtal är relevanta i detta sammanhang. 
  
 (12)För att inte äventyra nationell säkerhet eller kritiska entiteters säkerhetsintressen och kommersiella intressen bör tillgången till samt utbytet och hanteringen av känslig information ske med försiktighet och med särskild hänsyn till de transmissionskanaler och den lagringskapacitet som används. 
  
 (13)I syfte att säkerställa ett heltäckande förhållningssätt för kritiska entiteters motståndskraft bör varje medlemsstat inrätta en strategi för att stärka kritiska entiteters motståndskraft (strategin). Strategin bör fastställa de strategiska mål och policyåtgärder som ska genomföras. Strategin bör, i syfte att uppnå samstämmighet och effektivitet, utformas så att den smidigt integrerar befintlig politik och, när så är möjligt, bygger på relevanta befintliga nationella och sektorsspecifika strategier, planer eller liknande dokument. För att uppnå ett heltäckande förhållningssätt bör medlemsstaterna säkerställa att deras strategier innehåller en policyram för utökat samarbete mellan de behöriga myndigheterna enligt detta direktiv och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 i samband med utbyte av information om cybersäkerhetsrisker, cyberhot och cyberincidenter och  
 icke-cyberrelaterade 
  risker, hot och incidenter och i samband med fullgörandet av tillsynsuppgifter. Vid inrättandet av sina strategier bör medlemsstaterna ta vederbörlig hänsyn till hybridkaraktären hos hoten mot kritiska entiteter. 
  
 (14)Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen om sina strategier och om betydande uppdateringar av dem, särskilt för att kommissionen ska kunna bedöma huruvida detta direktiv tillämpas korrekt när det gäller policyval avseende kritiska entiteters motståndskraft på nationell nivå. Informationen om strategierna kan vid behov lämnas som sekretessbelagd information. Kommissionen bör utarbeta en sammanfattande rapport om de strategier som medlemsstaterna har informerat om, vilken ska ligga till grund för informationsutbyte för att identifiera bästa praxis och frågor av gemensamt intresse inom ramen för gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. På grund av den känsliga karaktären hos den aggregerade information som ska ingå i den sammanfattande rapporten, oavsett om den är sekretessbelagd eller inte, bör kommissionen på lämpligt sätt beakta säkerheten för de kritiska entiteterna, medlemsstaterna och unionen. Den sammanfattande rapporten och strategierna bör skyddas mot olagliga eller avsiktligt skadliga handlingar och bör endast vara tillgängliga för behöriga personer i syfte att uppfylla målen i detta direktiv. Informationen om strategierna och om betydande uppdateringar av dem bör även hjälpa kommissionen att förstå hur förhållningssätten till kritiska entiteters motståndskraft utvecklas och bidra till övervakningen av effekterna och mervärdet av detta direktiv, vilket kommissionen regelbundet ska se över. 
  
 (15)Medlemsstaternas åtgärder för att identifiera och bidra till att säkerställa kritiska entiteters motståndskraft bör följa en riskbaserad ansats med inriktning på de entiteter som är mest relevanta för att viktiga samhällsfunktioner och central ekonomisk verksamhet ska kunna upprätthållas. För att säkerställa en sådan riktad ansats bör varje medlemsstat inom en harmoniserad ram göra en bedömning av relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, som kan påverka tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster, däribland olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan såsom pandemier och hybridhot eller andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott, brottslig infiltration och sabotage (medlemsstaternas riskbedömning). När medlemsstaternas riskbedömningar görs bör medlemsstaterna ta hänsyn till andra allmänna eller sektorsspecifika riskbedömningar som har gjorts enligt andra unionsrättsakter och bör ta hänsyn till i hur stor grad sektorer är beroende av varandra, inbegripet av sektorer i andra medlemsstater och tredjeländer. Resultatet av medlemsstaternas riskbedömningar bör användas för att identifiera kritiska entiteter och bistå dessa entiteter med att uppfylla sina krav på motståndskraft. Detta direktiv är endast tillämpligt på medlemsstater och kritiska entiteter som är verksamma inom unionen. Den expertis och kunskap som genereras av 
  
 382 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/168 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 de behöriga myndigheterna, särskilt genom riskbedömningar, och av kommissionen, särskilt genom olika former av stöd och samarbete, kan dock användas, när så är lämpligt och i enlighet med tillämpliga rättsliga instrument, till förmån för tredjeländer, särskilt de i unionens direkta grannskap, genom att bidra till det befintliga samarbetet om motståndskraft. 
  
 (16)För att säkerställa att alla relevanta entiteter omfattas av kraven på motståndskraft i detta direktiv och för att minska skillnaderna i det avseendet är det viktigt att införa harmoniserade regler som möjliggör en enhetlig identifiering av kritiska entiteter i hela unionen och samtidigt ger medlemsstaterna möjlighet att på lämpligt sätt återge dessa entiteters roll och betydelse på nationell nivå. Varje medlemsstat bör vid tillämpning av de kriterier som fastställs i detta direktiv identifiera entiteter som tillhandahåller en eller flera samhällsviktiga tjänster och som bedriver verksamhet och har kritisk infrastruktur på dess territorium. En entitet bör anses bedriva verksamhet på territoriet i en medlemsstat där den utför verksamhet som är nödvändig för den eller de samhällsviktiga tjänsterna i fråga och där den entitetens kritiska infrastruktur, som används för att tillhandahålla tjänsten eller tjänsterna, är belägen. Om ingen entitet uppfyller dessa kriterier i en medlemsstat bör den medlemsstaten inte vara skyldig att identifiera en kritisk entitet i motsvarande sektor eller undersektor. För att skapa ändamålsenlighet, effektivitet, enhetlighet och rättssäkerhet bör det också fastställas lämpliga regler för att underrätta entiteter om att de har identifierats som kritiska entiteter. 
  
 (17)Medlemsstaterna bör, på ett sätt som uppfyller målen för detta direktiv, till kommissionen överlämna en förteckning över samhällsviktiga tjänster, antalet kritiska entiteter som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan och för den eller de samhällsviktiga tjänster som varje entitet tillhandahåller och, om sådana tillämpas, tröskelvärden. Det bör vara möjligt att presentera tröskelvärden som sådana eller i aggregerad form, vilket innebär att genomsnittliga uppgifter kan anges per geografiskt område, per år, per sektor, per undersektor eller på annat sätt, och att uppgifter om intervallet för tillhandahållna indikatorer kan ingå. 
  
 (18)Det bör upprättas kriterier för att fastställa hur betydande en störande effekt som uppstår till följd av en incident är. Dessa kriterier bör utgå från de kriterier som fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 (6) för att ta vara på medlemsstaternas ansträngningar för att identifiera leverantörer av samhällsviktiga tjänster enligt definitionen i det direktivet, och de erfarenheter som har gjorts i det avseendet. Större kriser såsom covid-  
 19-pandemin 
  har visat hur viktigt det är att säkerställa säkerheten i leveranskedjan och hur störningar av den kan få negativa ekonomiska och samhälleliga konsekvenser inom ett stort antal sektorer och över gränserna. Medlemsstaterna bör därför i möjligaste mån även beakta effekterna på leveranskedjan när de fastställer i hur stor grad andra sektorer och undersektorer är beroende av den samhällsviktiga tjänst som tillhandahålls av en kritisk entitet. 
  
 (19)I enlighet med tillämplig unionsrätt och nationell rätt, inbegripet Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/452 (7), som inrättar en ram för granskning av utländska direktinvesteringar i unionen, bör det potentiella hot som utländskt ägande av kritisk infrastruktur inom unionen utgör erkännas, eftersom tjänster, ekonomin och unionsmedborgarnas fria rörlighet och säkerhet är beroende av en välfungerande kritisk infrastruktur. 
  
 (20)Enligt direktiv (EU) 2022/2555 ska entiteter som tillhör sektorn för digital infrastruktur, vilka kan identifieras som kritiska entiteter enligt det här direktivet, vidta lämpliga och proportionella tekniska, driftsrelaterade och organisatoriska åtgärder för att hantera risker som hotar säkerheten i nätverks- och informationssystem samt för att underrätta om betydande incidenter och cyberhot. Eftersom hot mot säkerheten i nätverks- och informationssystem kan ha olika ursprung tillämpas i direktiv (EU) 2022/2555 en allriskansats som omfattar motståndskraften hos nätverks- och informationssystem och dessa systems fysiska komponenter och miljö. 
  
 (6) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av den 6 juli 2016 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, 19.7.2016, s. 1). 
  
 (7) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/452 av den 19 mars 2019 om upprättande av en ram för granskning av utländska direktinvesteringar i unionen (EUT L 79I, 21.3.2019, s. 1). 
  
 383 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/169 
  
 Eftersom de krav som fastställs i direktiv (EU) 2022/2555 i det avseendet minst är likvärdiga med motsvarande skyldigheter enligt det här direktivet, bör de skyldigheter som fastställs i artikel 11 och kapitlen III, IV och VI i detta direktiv inte vara tillämpliga på entiteter som tillhör sektorn för digital infrastruktur, för att undvika dubbelarbete och en onödig administrativ börda. Med tanke på hur viktiga de tjänster som tillhandahålls av entiteter inom sektorn för digital infrastruktur är för kritiska entiteter som tillhör alla andra sektorer, bör medlemsstaterna dock, med utgångspunkt i de kriterier och enligt det förfarande som föreskrivs i det här direktivet, identifiera entiteter som tillhör sektorn för digital infrastruktur som kritiska entiteter. Följaktligen bör strategierna, medlemsstaternas riskbedömningar och de stödåtgärder som anges i kapitel II i det här direktivet vara tillämpliga. Medlemsstaterna bör ha rätt att anta eller behålla bestämmelser i nationell rätt för att uppnå en högre grad av motståndskraft för dessa kritiska entiteter, förutsatt att dessa bestämmelser är förenliga med tillämplig unionsrätt. 
  
 (21)I unionsrätten om finansiella tjänster införs heltäckande krav på att finansiella entiteter ska hantera alla risker de ställs inför, inklusive operativa risker, och säkerställa driftskontinuitet. Denna rätt inbegriper Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 648/2012 (8), (EU) nr 575/2013 (9) och (EU) nr 600/2014 (10) samt Europapar­ lamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (11) och 2014/65/EU (12). Denna rättsliga ram kompletteras av Europapar­ lamentets och rådets förordning (EU) 2022/2554 (13), där det fastställs krav som är tillämpliga på finansiella entiteter i fråga om riskhantering inom informations- och kommunikationsteknik (IKT), däribland beträffande skyddet av fysisk  
 IKT-infrastruktur. 
  Eftersom de entiteternas motståndskraft därför omfattas på ett heltäckande sätt bör artikel 11 och kapitlen III, IV och VI i det här direktivet inte vara tillämpliga på dessa entiteter, för att undvika dubbelarbete och en onödig administrativ börda. 
  
 Med tanke på hur viktiga de tjänster som tillhandahålls av entiteter i finanssektorn är för kritiska entiteter som tillhör alla andra sektorer, bör medlemsstaterna dock, med utgångspunkt i de kriterier och enligt det förfarande som föreskrivs i det här direktivet, identifiera entiteter i finanssektorn som kritiska entiteter. Följaktligen bör strategierna, medlemsstaternas riskbedömningar och de stödåtgärder som anges i kapitel II i det här direktivet vara tillämpliga. Medlemsstaterna bör ha rätt att anta eller behålla bestämmelser i nationell rätt för att uppnå en högre grad av motståndskraft för dessa kritiska entiteter, förutsatt att dessa bestämmelser är förenliga med tillämplig unionsrätt. 
  
 (22)Medlemsstaterna bör utse eller inrätta myndigheter som är behöriga att övervaka tillämpningen av och vid behov kontrollera efterlevnaden av reglerna i detta direktiv och säkerställa att dessa myndigheter har tillräckliga befogenheter och resurser. Med tanke på skillnaderna i nationella styrningsstrukturer och för att skydda redan befintliga sektoriella arrangemang eller unionens tillsyns- och regleringsorgan samt för att undvika dubbelarbete bör medlemsstaterna kunna utse eller inrätta mer än en behörig myndighet. Om en medlemsstat utser eller inrättar mer än en behörig myndighet bör den tydligt avgränsa de berörda myndigheternas respektive uppgifter och säkerställa att de samarbetar smidigt och effektivt. Alla behöriga myndigheter bör också samarbeta mer generellt med andra relevanta myndigheter, på både unionsnivå och nationell nivå. 
  
 (8) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om  
 OTC-derivat, 
  centrala motparter och transaktions­ 
  
 register (EUT L 201, 27.7.2012, s. 1). 
  
 (9) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och om ändring av 
  
 (10) 
  
 förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1). 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 600/2014 av den 15 maj 2014 om marknader för finansiella instrument och om 
  
 ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 84). 
  
 (11) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om 
  
 tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG 
  
 och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338). 
  
 (12) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU av den 15 maj 2014 om marknader för finansiella instrument och om ändring av 
  
 direktiv 2002/92/EG och av direktiv 2011/61/EU (EUT L 173, 12.6.2014, s. 349). 
  
 (13) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/2554 av den 14 december 2022 om digital operativ motståndskraft för 
  
 finanssektorn och om ändring av förordningarna (EG) nr 1060/2009, (EU) nr 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 909/2014 och 
  
 (EU) 2016/1011 (se sidan 1 i detta nummer av EUT). 
  
 384 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/170 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 (23)För att underlätta gränsöverskridande samarbete och kommunikation och för att göra det möjligt att genomföra detta direktiv på ett effektivt sätt bör varje medlemsstat, utan att det påverkar tillämpningen av kraven i sektorsspecifika unionsrättsakter, utse en gemensam kontaktpunkt med ansvar för samordningen av frågor angående kritiska entiteters motståndskraft och gränsöverskridande samarbete på unionsnivå (gemensam kontaktpunkt), i förekommande fall inom en behörig myndighet. Varje gemensam kontaktpunkt bör även vid behov samarbeta och samordna kommunikationen med sin medlemsstats behöriga myndigheter, andra medlemsstaters gemensamma kontaktpunkter och gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 (24)De behöriga myndigheterna enligt detta direktiv och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 bör samarbeta och utbyta information i fråga om cybersäkerhetsrisker, cyberhot och cyberincidenter och icke- cyberrelaterade risker, hot och incidenter som påverkar kritiska entiteter samt i fråga om relevanta åtgärder som vidtas de behöriga myndigheterna enligt det här direktivet och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555. Det är viktigt att medlemsstaterna säkerställer att kraven i det här direktivet och i direktiv (EU) 2022/ 2555 genomförs på ett kompletterande sätt och att kritiska entiteter inte utsätts för en administrativ börda som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i det här direktivet och i det direktivet. 
  
 (25)Medlemsstaterna bör ge kritiska entiteter, inbegripet dem som kan betecknas som små eller medelstora företag, stöd för att stärka sin motståndskraft, i enlighet med medlemsstaternas skyldigheter enligt detta direktiv, utan att detta påverkar de kritiska entiteternas eget rättsliga ansvar för att säkerställa efterlevnaden, och därvid förhindra en oskälig administrativ börda. Framför allt skulle medlemsstaterna kunna utarbeta vägledningsmaterial och metoder, stödja anordnandet av övningar för att testa kritiska entiteters motståndskraft och tillhandahålla rådgivning och utbildning för kritiska entiteters personal. Om det är nödvändigt och motiverat av mål av allmänt intresse kan medlemsstaterna tillhandahålla ekonomiska resurser och bör underlätta frivilligt utbyte av information och utbyte av god praxis mellan kritiska entiteter, utan att detta påverkar tillämpningen av de konkurrensregler som fastställs i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget). 
  
 (26)I syfte att stärka motståndskraften hos kritiska entiteter som identifierats av medlemsstaterna och för att minska den administrativa bördan för dessa kritiska entiteter, bör de behöriga myndigheterna samråda med varandra när så är lämpligt i syfte att säkerställa att detta direktiv tillämpas på ett konsekvent sätt. Dessa samråd bör inledas på begäran av en berörd behörig myndighet och vara inriktade på att säkerställa en enhetlig ansats när det gäller sammankopplade kritiska entiteter som använder kritisk infrastruktur som är fysiskt sammankopplad mellan två eller flera medlemsstater, som tillhör samma koncerner eller företagsstrukturer, eller som har identifierats i en medlemsstat och tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i andra medlemsstater. 
  
 (27)Om det enligt bestämmelser i unionsrätten eller nationell rätt krävs att kritiska entiteter ska bedöma risker som är relevanta för tillämpningen av detta direktiv och vidta åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft, bör dessa krav beaktas på lämpligt sätt vid tillsynen av de kritiska entiteternas efterlevnad av detta direktiv. 
  
 (28)Kritiska entiteter bör ha en heltäckande bild av de relevanta risker som de är utsatta för och en skyldighet att analysera de riskerna. För det ändamålet bör de göra riskbedömningar när det är nödvändigt med hänsyn till deras specifika omständigheter och utvecklingen av riskerna, och under alla omständigheter vart fjärde år, för att bedöma alla relevanta risker som kan störa tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster (riskbedömning av kritiska entiteter). Om kritiska entiteter, i enlighet med skyldigheter som föreskrivs i andra rättsakter, har gjort andra riskbedömningar eller utarbetat dokument som är relevanta för riskbedömningen av kritiska entiteter bör de kunna använda dessa bedömningar och dokument för att uppfylla kraven i detta direktiv avseende riskbedömning av kritiska entiteter. En behörig myndighet bör kunna slå fast att en befintlig riskbedömning som gjorts av en kritisk entitet och som omfattar relevanta risker och den relevanta beroendegraden helt eller delvis uppfyller de skyldigheter som fastställs i detta direktiv. 
  
 385 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/171 
  
 (29)Kritiska entiteter bör vidta de tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder som är lämpliga och proportionella i förhållande till de risker de ställs inför, i syfte att förebygga, skydda mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig efter en incident. De kritiska entiteterna bör vidta dessa åtgärder i enlighet med detta direktiv, men den detaljerade utformningen och omfattningen av åtgärderna bör avspegla de olika risker som varje kritisk entitet har identifierat inom ramen för sin riskbedömning av kritiska entiteter och särdragen hos den entiteten på ett ändamålsenligt och proportionerligt sätt. I syfte att främja en enhetlig unionsomfattande ansats bör kommissionen efter samråd med gruppen för kritiska entiteters motståndskraft anta  
 icke-bindande 
  riktlinjer för att närmare fastställa de tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärderna. Medlemsstaterna bör säkerställa att varje kritisk entitet utser en sambandsansvarig eller motsvarande som kontaktpunkt med de behöriga myndigheterna. 
  
 (30)För effektivitetens och ansvarsutkrävandets skull bör de kritiska entiteterna beskriva de åtgärder som de vidtar tillräckligt detaljerat för att dessa syften avseende effektivitet och ansvarsutkrävande ska uppnås, med hänsyn till de identifierade riskerna, i en plan för motståndskraft eller i ett eller flera dokument som är likvärdiga med en plan för motståndskraft, och tillämpa den planen i praktiken. Om en kritisk entitet redan har vidtagit tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder och utarbetat dokument, i enlighet med andra rättsakter, som är relevanta för motståndskraftsstärkande åtgärder enligt detta direktiv, bör den, i syfte att undvika dubbelarbete, kunna använda dessa åtgärder och dokument för att uppfylla kraven avseende motståndskraft enligt detta direktiv. För att undvika dubbelarbete bör en behörig myndighet kunna slå fast att befintliga åtgärder för motståndskraft som vidtagits av en kritisk entitet och som adresserar dess skyldighet att vidta tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder enligt detta direktiv helt eller delvis uppfyller kraven i detta direktiv. 
  
 (31)I Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 725/2004 (14) och (EG) nr 300/2008 (15) samt Europapar­ lamentets och rådets direktiv 2005/65/EG (16) fastställs krav som är tillämpliga på entiteter inom luftfarts- och sjöfartssektorerna för att förebygga incidenter till följd av olagliga handlingar och för att stå emot och begränsa konsekvenserna av sådana incidenter. De åtgärder som krävs enligt det här direktivet är bredare i fråga om de risker som behandlas och de åtgärder som ska vidtas, men kritiska entiteter inom dessa sektorer bör i sin plan för motståndskraft eller motsvarande dokument återge de åtgärder som har vidtagits enligt dessa andra unionsrättsakter. Kritiska entiteter ska också ta hänsyn till Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/96/EG (17), där det införs en nätövergripande vägsäkerhetsbedömning för att kartlägga riskerna för olyckor och en riktad vägsäkerhetsinspektion för att, på grundval av inspektioner på plats av befintliga vägar eller vägsträckor, identifiera farliga förhållanden, brister och problem som ökar risken för olyckor och personskador. Säkerställande av de kritiska entiteternas skydd och motståndskraft är av yttersta vikt för järnvägssektorn, och när de kritiska entiteterna genomför åtgärder för motståndskraft i enlighet med det här direktivet uppmuntras de att hänvisa till  
 icke-bindande 
  riktlinjer och dokument över god praxis som har utarbetats inom ramen för sektorsbaserade arbetsflöden, exempelvis EU:s plattform för tågresenärers säkerhet som inrättats genom kommissionens beslut 2018/C 232/03 (18). 
  
 (32)Risken för att anställda vid kritiska entiteter eller deras uppdragstagare till exempel missbrukar sina åtkomsträt­ tigheter inom den kritiska entitetens organisation för skadliga ändamål är ett växande problem. Medlemsstaterna bör därför ange på vilka villkor kritiska entiteter, i vederbörligen motiverade fall och med beaktande av medlemsstaternas riskbedömningar, får ansöka om bakgrundskontroll av personer som ingår i specifika personalka­ tegorier. Det bör säkerställas att de berörda myndigheterna bedömer sådana ansökningar inom en rimlig tidsram och behandlar dem i enlighet med nationell rätt och nationella förfaranden samt relevant och tillämplig unionsrätt, inbegripet om skydd av personuppgifter. För att bekräfta identiteten på en person som är föremål för en bakgrunds­ kontroll är det lämpligt att medlemsstaterna kräver ett identitetsbevis, såsom pass, nationellt identitetskort eller digitala identifieringsformer, i enlighet med tillämplig rätt. 
  
 (14) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av den 31 mars 2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i 
  
 (15) 
  
 hamnanläggningar (EUT L 129, 29.4.2004, s. 6). 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 300/2008 av den 11 mars 2008 om gemensamma skyddsregler för den civila 
  
 luftfarten och om upphävande av förordning (EG) nr 2320/2002 (EUT L 97, 9.4.2008, s. 72). 
  
 (16) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/65/EG av den 26 oktober 2005 om ökat hamnskydd (EUT L 310, 25.11.2005, s. 28). 
  
 (17) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/96/EG av den 19 november 2008 om förvaltning av vägars säkerhet (EUT L 319, 
  
 29.11.2008, s. 59). 
  
 (18) 
  
 Kommissionens beslut av den 29 juni 2018 om inrättandet av EU:s plattform för tågresenärers säkerhet (EUT C 232, 3.7.2018, s. 10). 
  
 386 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/172 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 Bakgrundskontroller bör omfatta en kontroll av den berörda personen i kriminalregister. Medlemsstaterna bör använda det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister i enlighet med de förfaranden som fastställs i rådets rambeslut 2009/315/RIF (19) och, i förekommande och tillämpliga fall, Europapar­ lamentets och rådets förordning (EU) 2019/816 (20) för att inhämta information ur kriminalregister som innehas av andra medlemsstater. Medlemsstaterna kan också, i förekommande och tillämpliga fall, utnyttja andra generationen av Fields informationssystem (SIS II), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1862 (21), underrättelser och annan tillgänglig objektiv information som kan vara nödvändig för att avgöra om den berörda personen är lämplig för att arbeta i den befattning för vilken den kritiska entiteten har begärt en bakgrundskontroll. 
  
 (33)En mekanism för anmälan av vissa incidenter bör inrättas för att göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att reagera snabbt och ändamålsenligt på incidenter och få en heltäckande bild av verkningarna, arten och de möjliga konsekvenserna av samt orsaken till incidenter som de kritiska entiteterna hanterar. De kritiska entiteterna bör utan onödigt dröjsmål lämna in en anmälan till de behöriga myndigheterna om incidenter som medför en betydande störning eller kan medföra en betydande störning av tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Om detta inte är operativt omöjligt bör de kritiska entiteterna lämna in en första anmälan senast 24 timmar efter det att de har fått kännedom om en incident. Den första anmälan bör endast innehålla den information som är absolut nödvändig för att göra den behöriga myndigheten medveten om incidenten och för att den kritiska entiteten vid behov ska kunna söka hjälp. En sådan anmälan bör om möjligt innehålla information om den förmodade orsaken till incidenten. Medlemsstaterna bör säkerställa att kravet på att lämna in denna första anmälan inte avleder den kritiska entitetens resurser från verksamhet som rör incidenthantering, vilken bör prioriteras. Den första anmälan bör i förekommande fall åtföljas av en detaljerad rapport senast en månad efter incidenten. Den detaljerade rapporten bör komplettera den första anmälan och ge en mer komplett bild av incidenten. 
  
 (34)Standardisering bör förbli en i första hand marknadsdriven process. Det kan dock fortfarande finnas situationer där det är lämpligt att kräva överensstämmelse med specificerade standarder. Medlemsstaterna bör, när så är användbart, uppmuntra användning av europeiska och internationella standarder och tekniska specifikationer som är relevanta för åtgärder för säkerhet och motståndskraft som är tillämpliga på kritiska entiteter. 
  
 (35)Kritiska entiteter bedriver i allmänhet sin verksamhet inom ramen för ett allt mer sammankopplat nätverk av tillhandahållande av tjänster och infrastruktur och tillhandahåller ofta samhällsviktiga tjänster i mer än en medlemsstat, men vissa av dessa kritiska entiteter har särskild betydelse för unionen och den inre marknaden eftersom de tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, och kan därför omfattas av särskilt stöd på unionsnivå. Därför bör det fastställas regler om rådgivande uppdrag med avseende på sådana kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse. Dessa regler påverkar inte de regler om tillsyn och kontroll av efterlevnad som fastställs i detta direktiv. 
  
 (36)På motiverad begäran från kommissionen eller en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls, och om det krävs ytterligare upplysningar för att man ska kunna ge råd till en kritisk entitet avseende uppfyllandet av dess skyldigheter enligt detta direktiv eller för att man ska kunna bedöma huruvida en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse uppfyller dessa skyldigheter, bör den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet förse kommissionen med viss information i enlighet med detta direktiv. Kommissionen bör, i samförstånd med den medlemsstat som har identifierat den kritiska entiteten av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet, kunna anordna ett rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den entiteten har infört. För att säkerställa att sådana rådgivande uppdrag utförs korrekt bör kompletterande regler fastställas, särskilt om hur de rådgivande uppdragen ska anordnas och genomföras, de uppföljande åtgärder som ska vidtas och vilka skyldigheter de berörda kritiska entiteterna av särskild europeisk betydelse har. Utan att det påverkar skyldigheten för den medlemsstat där det rådgivande 
  
 (19) Rådets rambeslut 2009/315/RIF av den 26 februari 2009 om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll (EUT L 93, 7.4.2009, s. 23). 
  
 (20) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/816 av den 17 april 2019 om inrättande av ett centraliserat system för identifiering av medlemsstater som innehar uppgifter om fällande domar mot tredjelandsmedborgare och statslösa personer (Ecris- TCN) för att komplettera det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister och om ändring av förordning (EU) 2018/1726 (EUT L 135, 22.5.2019, s. 1). 
  
 (21) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1862 av den 28 november 2018 om inrättande, drift och användning av Fields informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut 2007/533/RIF och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut 2010/261/EU (EUT L 312, 7.12.2018, s. 56). 
  
 387 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/173 
  
 uppdraget genomförs och för den berörda kritiska entiteten att följa reglerna i detta direktiv, bör det rådgivande uppdraget genomföras i enlighet med de närmare föreskrifterna i den medlemsstatens rätt, till exempel om de exakta villkor som ska vara uppfyllda för att få åtkomst till relevanta lokaler eller handlingar och om rättslig prövning. Särskild expertis som behövs för sådana rådgivande uppdrag skulle i förekommande fall kunna begäras via Centrumet för samordning av katastrofberedskap, som inrättats genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU (22). 
  
 (37)För att ge kommissionen stöd och underlätta samarbete mellan medlemsstaterna och utbyte av information, inbegripet bästa praxis, i frågor som rör detta direktiv bör det inrättas en grupp för kritiska entiteters motståndskraft, som kommissionens expertgrupp. Medlemsstaterna bör sträva efter att säkerställa att de utsedda företrädarna från deras behöriga myndigheter i gruppen för kritiska entiteters motståndskraft samarbetar ändamålsenligt och effektivt, inbegripet genom att när så är lämpligt utse företrädare med säkerhetsgodkännande. Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft bör inleda sitt arbete så snart som möjligt, för att erbjuda ytterligare möjligheter till lämpligt samarbete under införlivandeperioden för detta direktiv. Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft bör samverka med andra relevanta sektorsspecifika expertgrupper. 
  
 (38)Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft bör samarbeta med den samarbetsgrupp som inrättats enligt direktiv (EU) 2022/2555 för att stödja en övergripande ram för cybermotståndskraft och  
 icke-cyberrelaterad 
  motståndskraft för kritiska entiteter. Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft och den samarbetsgrupp som inrättats enligt direktiv (EU) 2022/2555 bör föra en regelbunden dialog för att främja samarbete mellan de behöriga myndigheterna enligt det här direktivet och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 och för att underlätta utbyte av information, särskilt i frågor som är relevanta för båda grupperna. 
  
 (39)För att uppnå målen för detta direktiv och utan att det påverkar medlemsstaternas och de kritiska entiteternas rättsliga ansvar att säkerställa efterlevnad av sina respektive skyldigheter enligt detta direktiv bör kommissionen, när den anser att det är lämpligt, ge stöd till behöriga myndigheter och kritiska entiteter för att underlätta deras efterlevnad av respektive skyldigheter. När kommissionen ger stöd till medlemsstater och kritiska entiteter i genomförandet av skyldigheter enligt detta direktiv bör den utgå från befintliga strukturer och verktyg, exempelvis inom ramen för unionens civilskyddsmekanism som inrättats genom beslut nr 1313/2013/EU, och det europeiska referensnätverket för skydd av kritisk infrastruktur. Dessutom bör den informera medlemsstaterna om tillgängliga resurser på unionsnivå, såsom Fonden för inre säkerhet, som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1149 (23), Horisont Europa, som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/695 (24), eller andra instrument som är relevanta för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 (40)Medlemsstaterna bör säkerställa att deras behöriga myndigheter har vissa särskilda befogenheter att tillämpa och kontrollera efterlevnaden av detta direktiv på ett korrekt sätt med avseende på kritiska entiteter, när dessa entiteter omfattas av deras jurisdiktion i enlighet med vad som fastställs i detta direktiv. Dessa befogenheter bör särskilt omfatta befogenhet att utföra inspektioner och revisioner, befogenhet att utöva tillsyn, befogenhet att kräva att kritiska entiteter ska lämna information och bevis som rör de åtgärder de har vidtagit för att uppfylla sina skyldigheter och, vid behov, befogenhet att utfärda förelägganden om att avhjälpa konstaterade överträdelser. När medlemsstaterna utfärdar sådana förelägganden bör de inte kräva åtgärder som går utöver vad som är nödvändigt och proportionerligt för att säkerställa att den berörda kritiska entiteten uppfyller skyldigheterna, med beaktande av, i synnerhet, överträdelsens allvarlighetsgrad och den berörda kritiska entitetens ekonomiska kapacitet. Mer generellt bör dessa befogenheter åtföljas av lämpliga och effektiva skyddsåtgärder som ska fastställas i nationell rätt i enlighet 
  
 (22) 
  
 Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU av den 17 december 2013 om en civilskyddsmekanism för unionen 
  
 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 924). 
  
 (23) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1149 av den 7 juli 2021 om inrättande av Fonden för inre säkerhet (EUT L 251, 
  
 15.7.2021, s. 94). 
  
 (24) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/695 av den 28 april 2021 om inrättande av Horisont Europa – ramprogrammet 
  
 för forskning och innovation, om fastställande av dess regler för deltagande och spridning och om upphävande av förordningarna (EU) 
  
 nr 1290/2013 och (EU) nr 1291/2013 (EUT L 170, 12.5.2021, s. 1). 
  
 388 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/174 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. När de behöriga myndigheterna enligt detta direktiv bedömer om en kritisk entitet uppfyller sina skyldigheter enligt detta direktiv bör de kunna begära att de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 utövar sina tillsyns- och efterlevnadskontrollbefogenheter med avseende på en entitet enligt det direktivet som har identifierats som en kritisk entitet enligt det här direktivet. De behöriga myndigheterna enligt det här direktivet och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 bör samarbeta och utbyta information för detta ändamål. 
  
 (41)I syfte att tillämpa detta direktiv på ett ändamålsenligt och enhetligt sätt bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i  
 EUF-fördraget 
  delegeras till kommissionen med avseende på att komplettera detta direktiv genom att upprätta en förteckning över samhällsviktiga tjänster. Denna förteckning bör användas av de behöriga myndigheterna för att genomföra medlemsstaternas riskbedömningar och identifiera kritiska entiteter enligt detta direktiv. Mot bakgrund av den minimiharmoniseringsansats som föreskrivs i detta direktiv är denna förteckning icke uttömmande och medlemsstaterna kan komplettera den med ytterligare samhällsviktiga tjänster på nationell nivå för att ta hänsyn till nationella särdrag vid tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet av den 13 april 2016 om bättre lagstiftning (25). För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller Europaparlamentet och rådet alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. 
  
 (42)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av detta direktiv, bör kommissionen tilldelas genomförandebe­ 
  
 fogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (26). 
  
 (43)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att säkerställa att tjänster som är nödvändiga för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet tillhandahålls på ett obehindrat sätt på den inre marknaden och att stärka motståndskraften hos kritiska entiteter som tillhandahåller sådana tjänster, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens effekter, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. 
  
 (44)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 42.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 (27) och avgav ett yttrande den 11 augusti 2021. 
  
 (45)Direktiv 2008/114/EG bör därför upphävas. 
  
 (25) EUT L 123, 12.5.2016, s. 1. 
  
 (26) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (EUT L 55, 28.2.2011, s. 13). 
  
 (27) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 av den 23 oktober 2018 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter som utförs av unionens institutioner, organ och byråer och om det fria flödet av sådana uppgifter samt om upphävande av förordning (EG) nr 45/2001 och beslut nr 1247/2002/EG (EUT L 295, 21.11.2018, s. 39). 
  
 389 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/175 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 KAPITEL I 
  
 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER 
  
 Artikel 1 
  
 Innehåll och tillämpningsområde 
  
 1.I detta direktiv 
  
 a)fastställs skyldigheter för medlemsstaterna att vidta särskilda åtgärder som syftar till att säkerställa att tjänster som är nödvändiga för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner eller central ekonomisk verksamhet inom tillämpningsområdet för artikel 114 i  
 EUF-fördraget 
  tillhandahålls på ett obehindrat sätt på den inre marknaden, särskilt skyldigheter för att identifiera kritiska entiteter samt för att stödja kritiska entiteter i uppfyllandet av de skyldigheter som åläggs dem, 
  
 b)fastställs skyldigheter för kritiska entiteter som syftar till att stärka deras motståndskraft och förmåga att tillhandahålla tjänster som avses i led a på den inre marknaden, 
  
 c)fastställs regler 
  
 i)om tillsyn av kritiska entiteter, 
  
 ii)om efterlevnadskontroll, 
  
 iii)för identifiering av kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse samt om rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som sådana entiteter har infört för att uppfylla sina skyldigheter enligt kapitel III, 
  
 d)inrättas gemensamma förfaranden för samarbete och rapportering om tillämpningen av detta direktiv, 
  
 e)fastställs åtgärder i syfte att uppnå en hög grad av motståndskraft för kritiska entiteter, för att säkerställa tillhanda­ hållande av samhällsviktiga tjänster i unionen och förbättra den inre marknadens funktionssätt. 
  
 2.Detta direktiv ska inte vara tillämpligt på frågor som omfattas av direktiv (EU) 2022/2555, utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 8 i det här direktivet. Med beaktande av förhållandet mellan kritiska entiteters fysiska säkerhet och cybersäkerhet ska medlemsstaterna säkerställa att det här direktivet och direktiv (EU) 2022/2555 genomförs på ett samordnat sätt. 
  
 3.Om det enligt bestämmelser i sektorsspecifika unionsrättsakter krävs att kritiska entiteter ska vidta åtgärder för att stärka sin motståndskraft och om de kraven erkänns av medlemsstaterna som åtminstone likvärdiga med de motsvarande skyldigheter som fastställs i detta direktiv, ska de berörda bestämmelserna i detta direktiv, inbegripet de bestämmelser om tillsyn och efterlevnadskontroll som fastställs i kapitel VI, inte vara tillämpliga. 
  
 4.Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 346 i  
 EUF-fördraget 
  ska information som är konfidentiell enligt unionsregler eller nationella regler, såsom regler om affärshemligheter, utbytas med kommissionen och andra relevanta myndigheter i enlighet med detta direktiv endast när sådant utbyte är nödvändigt för att tillämpa detta direktiv. Den information som utbyts ska begränsas till vad som är relevant och proportionerligt för ändamålet med utbytet. Vid informationsutbytet ska informationens konfidentialitet och kritiska entiteters säkerhetsintressen och kommersiella intressen bevaras samtidigt som medlemsstaternas säkerhet respekteras. 
  
 5.Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas ansvar att skydda den nationella säkerheten och försvaret eller deras befogenhet att skydda andra väsentliga statliga funktioner, inbegripet att säkerställa statens territoriella integritet och upprätthålla lag och ordning. 
  
 6.Detta direktiv är inte tillämpligt på offentliga förvaltningsentiteter som bedriver verksamhet på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott. 
  
 390 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/176 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 7.Medlemsstaterna får besluta att artikel 11 och kapitlen III, IV och VI, helt eller delvis, inte är tillämpliga på särskilda kritiska entiteter som bedriver verksamhet på områdena nationell säkerhet, allmän säkerhet, försvar eller brottsbekämpning, inbegripet utredning, upptäckt och lagföring av brott, eller som uteslutande tillhandahåller tjänster till de offentliga förvaltningsentiteter som avses i punkt 6 i den här artikeln. 
  
 8.De skyldigheter som fastställs i detta direktiv får inte medföra tillhandahållande av information vars utlämnande skulle strida mot väsentliga intressen i fråga om medlemsstaternas nationella säkerhet, allmänna säkerhet eller försvar. 
  
 9.Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av unionsrätt om skydd av personuppgifter, i synnerhet Europapar­ lamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 (28) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG (29). 
  
 Artikel 2 
  
 Definitioner 
  
 I detta direktiv gäller följande definitioner: 
  
 1.kritisk entitet: en offentlig eller privat entitet som har identifierats av en medlemsstat i enlighet med artikel 6 som tillhörande en av de kategorier som anges i den tredje kolumnen i tabellen i bilagan. 
  
 2.motståndskraft: en kritisk entitets förmåga att förebygga, skydda mot, reagera på, stå emot, begränsa, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från en incident. 
  
 3.incident: varje händelse som kan medföra en betydande störning, eller som medför en störning, av tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst, inbegripet när den påverkar de nationella system som skyddar rättsstatens principer. 
  
 4.kritisk infrastruktur: en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, eller en del av en tillgång, en anläggning, utrustning, ett nätverk eller ett system, som krävs för tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst. 
  
 5.samhällsviktig tjänst: en tjänst som är avgörande för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner, ekonomisk verksamhet, folkhälsa och allmän säkerhet, eller miljön. 
  
 6.risk: risk för förlust eller störning orsakad av en incident, som ska uttryckas som en kombination av omfattningen av förlusten eller störningen och sannolikheten för att incidenten inträffar. 
  
 7.riskbedömning: den övergripande processen för att fastställa arten och omfattningen av en risk genom att identifiera och analysera potentiella relevanta hot, sårbarheter och faror som skulle kunna leda till en incident och genom att utvärdera den potentiella förlusten eller störningen i samband med tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst till följd av den incidenten. 
  
 8. standard: en standard enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/2012 (30). 
  
 (28) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1). 
  
 (29) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201, 31.7.2002, s. 37). 
  
 (30) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/2012 av den 25 oktober 2012 om europeisk standardisering och om ändring av rådets direktiv 89/686/EEG och 93/15/EEG samt av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/9/EG, 94/25/EG, 95/16/EG, 97/23/EG, 98/34/EG, 2004/22/EG, 2007/23/EG, 2009/23/EG och 2009/105/EG samt om upphävande av rådets beslut 87/95/EEG och Europaparlamentets och rådets beslut 1673/2006/EG (EUT L 316, 14.11.2012, s. 12). 
  
 391 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/177 
  
 9.teknisk specifikation: en teknisk specifikation enligt definitionen i artikel 2.4 i förordning (EU) nr 1025/2012. 
  
 10.offentlig förvaltningsentitet: en entitet som erkänts som sådan i en medlemsstat enligt nationell rätt, med undantag för rättsväsendet, parlament och centralbanker, och som uppfyller följande kriterier: 
  
 a)Den har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse och har inte industriell eller kommersiell karaktär. 
  
 b)Den har ställning som juridisk person eller har lagstadgad rätt att agera för en annan entitet som har ställning som juridisk person. 
  
 c)Den finansieras till största delen av statliga myndigheter eller av andra offentligrättsliga organ på central nivå, står under administrativ tillsyn av dessa myndigheter eller organ, eller har ett  
 förvaltnings-, 
  lednings- eller tillsynsorgan där mer än hälften av ledamöterna utses av statliga myndigheter eller av andra offentligrättsliga organ på central nivå. 
  
 d)Den har befogenhet att rikta administrativa eller reglerande beslut till fysiska eller juridiska personer som påverkar deras rättigheter när det gäller gränsöverskridande rörlighet för personer, varor, tjänster eller kapital. 
  
 Artikel 3 
  
 Minimiharmonisering 
  
 Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att anta eller behålla bestämmelser i nationell rätt som syftar till att uppnå en högre grad av motståndskraft för kritiska entiteter, förutsatt att sådana bestämmelser står i överensstämmelse med medlemsstaternas förpliktelser enligt unionsrätten. 
  
 KAPITEL II 
  
 NATIONELLA RAMAR FÖR KRITISKA ENTITETERS MOTSTÅNDSKRAFT 
  
 Artikel 4 
  
 Strategi för kritiska entiteters motståndskraft 
  
 1.Efter ett samråd som, i den mån det är praktiskt möjligt, ska vara öppet för berörda parter ska varje medlemsstat senast den 17 januari 2026 anta en strategi för att stärka kritiska entiteters motståndskraft (strategin). Strategin ska innehålla strategiska mål och policyåtgärder, som bygger på relevanta befintliga nationella och sektorsspecifika strategier, planer eller liknande dokument, för att uppnå och upprätthålla en hög grad av motståndskraft hos kritiska entiteter, och ska åtminstone omfatta de sektorer som anges i bilagan. 
  
 2.Varje strategi ska innehålla åtminstone följande delar: 
  
 a)Strategiska mål och prioriteringar för att stärka kritiska entiteters övergripande motståndskraft, med beaktande av gränsöverskridande och sektorsöverskridande beroenden och ömsesidiga beroenden. 
  
 b)En styrningsram för att uppnå de strategiska målen och prioriteringarna, inklusive en beskrivning av rollerna och ansvarsområdena för de olika myndigheter, kritiska entiteter och andra parter som deltar i genomförandet av strategin. 
  
 c)En beskrivning av de åtgärder som är nödvändiga för att stärka kritiska entiteters övergripande motståndskraft, inklusive en beskrivning av den riskbedömning som avses i artikel 5. 
  
 d)En beskrivning av den process genom vilken kritiska entiteter identifieras. 
  
 392 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/178 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 e)En beskrivning av processen till stöd för kritiska entiteter i enlighet med detta kapitel, inbegripet åtgärder för att förbättra samarbetet mellan, å ena sidan den offentliga sektorn och, å andra sidan, den privata sektorn och offentliga och privata entiteter. 
  
 f)En förteckning över de viktigaste myndigheter och berörda parter som inte är kritiska entiteter men som deltar i genomförandet av strategin. 
  
 g)En policyram för samordning mellan de behöriga myndigheterna enligt detta direktiv och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 för att dela information om cybersäkerhetsrisker, cyberhot och cyberincidenter och  
 icke-cyberrelaterade 
  risker, hot och incidenter och utföra tillsynsuppgifter. 
  
 h)En beskrivning av de åtgärder som redan har införts för att underlätta genomförandet av skyldigheter enligt kapitel III i detta direktiv för små och medelstora företag i den mening som avses i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG (31) som medlemsstaten i fråga har identifierat som kritiska entiteter. 
  
 Efter ett samråd som, i den mån det är praktiskt möjligt, är öppet för berörda parter ska medlemsstaterna uppdatera sina strategier minst vart fjärde år. 
  
 3.Medlemsstaterna ska meddela kommissionen sina strategier och betydande uppdateringar av dem inom tre månader efter det att de har antagits. 
  
 Artikel 5 
  
 Riskbedömning av medlemsstaterna 
  
 1.Kommissionen ges befogenhet att anta en delegerad akt i enlighet med artikel 23 senast den 17 november 2023 för att komplettera detta direktiv genom att upprätta en icke uttömmande förteckning över samhällsviktiga tjänster inom de sektorer och undersektorer som anges i bilagan. De behöriga myndigheterna ska använda den förteckningen över samhällsviktiga tjänster för att göra en riskbedömning (medlemsstaternas riskbedömning) senast den 17 januari 2026 och därefter när så är nödvändigt och minst vart fjärde år. De behöriga myndigheterna ska använda medlemsstaternas riskbedömningar i syfte att identifiera kritiska entiteter i enlighet med artikel 6 och bistå de kritiska entiteterna med att vidta åtgärder enligt artikel 13. 
  
 Medlemsstaternas riskbedömningar ska innehålla en redogörelse för relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöverskridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot eller andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott enligt Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541 (32). 
  
 2.När medlemsstaternas riskbedömningar görs ska medlemsstaterna åtminstone ta hänsyn till följande: 
  
 a)Den allmänna riskbedömning som har utförts enligt artikel 6.1 i beslut nr 1313/2013/EU. 
  
 b)Andra relevanta riskbedömningar som har utförts i enlighet med kraven i relevanta sektorsspecifika unionsrättsakter, inbegripet Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) 2017/1938 (33) och (EU) 2019/941 (34) och Europapar­ lamentets och rådets direktiv 2007/60/EG (35) och 2012/18/EU (36). 
  
 (31) Kommissionens rekommendation 2003/361/EG av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (EUT L 124, 20.5.2003, s. 36). 
  
 (32) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541 av den 15 mars 2017 om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut 2002/475/RIF och om ändring av rådets beslut 2005/671/RIF (EUT L 88, 31.3.2017, s. 6). 
  
 (33) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjnings­ tryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1). 
  
 (34) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/941 av den 5 juni 2019 om riskberedskap inom elsektorn och om upphävande av direktiv 2005/89/EG (EUT L 158, 14.6.2019, s. 1). 
  
 (35) Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (EUT L 288, 6.11.2007, s. 27). 
  
 (36) Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU av den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG (EUT L 197, 24.7.2012, s. 1). 
  
 393 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/179 
  
 c)De relevanta risker som uppstår till följd av den grad till vilken de sektorer som anges i bilagan är beroende av varandra, inbegripet den grad till vilken de är beroende av entiteter som är belägna i andra medlemsstater och tredjeländer, samt de konsekvenser en betydande störning i en sektor kan få för andra sektorer, inklusive eventuella betydande risker för medborgare och den inre marknaden. 
  
 d)Information om incidenter som har anmälts i enlighet med artikel 15. 
  
 Vid tillämpning av första stycket c ska medlemsstaterna samarbeta med de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater och de behöriga myndigheterna i tredjeländer, när så är lämpligt. 
  
 3.Medlemsstaterna ska, i förekommande fall genom sina gemensamma kontaktpunkter, göra de relevanta delarna i medlemsstaternas riskbedömningar tillgängliga för de kritiska entiteter som de har identifierat i enlighet med artikel 6. Medlemsstaterna ska säkerställa att den information som tillhandahålls kritiska entiteter hjälper dem när de utför sina riskbedömningar enligt artikel 12 och vidtar åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft enligt artikel 13. 
  
 4.Inom tre månader från det att en medlemsstats riskbedömning utfördes ska en medlemsstat förse kommissionen med relevant information om de typer av risker som har identifierats till följd av, och resultatet av, den medlemsstatens riskbedömning, per sektor och undersektor som anges bilagan. 
  
 5.Kommissionen ska i samarbete med medlemsstaterna utveckla en frivillig gemensam rapporteringsmall som kan användas för att uppfylla punkt 4. 
  
 Artikel 6 
  
 Identifiering av kritiska entiteter 
  
 1.Senast den 17 juli 2026 ska medlemsstaterna identifiera de kritiska entiteterna för de sektorer och undersektorer som anges i bilagan. 
  
 2.När en medlemsstat identifierar kritiska entiteter enligt punkt 1 ska den ta hänsyn till resultatet av sin riskbedömning samt sin strategi och tillämpa samtliga följande kriterier: 
  
 a)Entiteten tillhandahåller en eller flera samhällsviktiga tjänster. 
  
 b)Entiteten bedriver verksamhet, och dess kritiska infrastruktur är belägen, på denna medlemsstats territorium. 
  
 c)En incident skulle få betydande störande effekter, enligt vad som fastställs i enlighet med artikel 7.1, för entitetens tillhandahållande av en eller flera samhällsviktiga tjänster eller för tillhandahållandet av andra samhällsviktiga tjänster i de sektorer som anges i bilagan och som är beroende av den eller de samhällsviktiga tjänsterna. 
  
 3.Varje medlemsstat ska upprätta en förteckning över de kritiska entiteter som har identifierats enligt punkt 2 och säkerställa att dessa kritiska entiteter underrättas om att de har identifierats som kritiska entiteter inom en månad från identifieringen. Medlemsstaterna ska informera dessa kritiska entiteter om deras skyldigheter enligt kapitlen III och IV och om det datum från och med vilket dessa skyldigheter är tillämpliga på dem, utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 8. Medlemsstaterna ska informera kritiska entiteter i de sektorer som anges i punkterna 3, 4 och 8 i tabellen i bilagan om att de inte har några skyldigheter enligt kapitlen III och IV såvida inte nationella åtgärder föreskriver något annat. 
  
 För de berörda kritiska entiteterna ska kapitel III vara tillämpligt från och med tio månader efter dagen för den underrättelse som avses i första stycket i denna punkt. 
  
 4.Medlemsstaterna ska säkerställa att deras behöriga myndigheter enligt detta direktiv underrättar de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 om identiteten på de kritiska entiteter som de har identifierat enligt denna artikel inom en månad från den identifieringen. Denna underrättelse ska, i tillämpliga fall, innehålla information om att de berörda kritiska entiteterna är entiteter i de sektorer som anges i punkterna 3, 4 och 8 i tabellen i bilagan till det här direktivet och inte har några skyldigheter enligt kapitlen III och IV i det här direktivet. 
  
 394 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/180 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 5.Medlemsstaterna ska när så är nödvändigt och minst vart fjärde år se över och när så är lämpligt uppdatera förteckningen över identifierade kritiska entiteter som avses i punkt 3. Om dessa uppdateringar leder till att ytterligare kritiska entiteter identifieras ska punkterna 3 och 4 tillämpas på dessa ytterligare kritiska entiteter. Dessutom ska medlemsstaterna säkerställa att entiteter som inte längre identifieras som kritiska entiteter till följd av en sådan uppdatering i god tid underrättas om detta och om att de inte längre omfattas av skyldigheterna enligt kapitel III från och med dagen för mottagandet av denna underrättelse. 
  
 6.Kommissionen ska i samarbete med medlemsstaterna utarbeta rekommendationer och  
 icke-bindande 
  riktlinjer för att stödja medlemsstaterna i arbetet med att identifiera kritiska entiteter. 
  
 Artikel 7 
  
 Betydande störande effekt 
  
 1.När medlemsstaterna fastställer om en störande effekt som avses i artikel 6.2 c är betydande, ska de beakta följande kriterier: 
  
 a)Antalet användare som är beroende av den samhällsviktiga tjänst som den berörda entiteten tillhandahåller. 
  
 b)Den grad till vilken andra sektorer och undersektorer som anges i bilagan är beroende av den samhällsviktiga tjänsten i fråga. 
  
 c)Vilken effekt incidenter skulle kunna ha på ekonomisk och samhällelig verksamhet, miljön, den allmänna säkerheten och tryggheten eller befolkningens hälsa, uttryckt i grad och varaktighet. 
  
 d)Entitetens marknadsandel på marknaden för den eller de berörda samhällsviktiga tjänsterna. 
  
 e)Det geografiska område som skulle kunna påverkas av en incident, inbegripet eventuella gränsöverskridande konsekvenser, med beaktande av den sårbarhet som är förknippad med graden av isolering för vissa typer av geografiska områden, såsom öregioner, avlägsna områden eller bergsområden. 
  
 f)Entitetens betydelse för upprätthållandet av en tillräcklig nivå på den samhällsviktiga tjänsten, med beaktande av tillgången till alternativa sätt för att tillhandahålla den samhällsviktiga tjänsten. 
  
 2.Efter identifieringen av de kritiska entiteterna enligt artikel 6.1 ska varje medlemsstat utan onödigt dröjsmål lämna följande information till kommissionen: 
  
 a)En förteckning över samhällsviktiga tjänster i den medlemsstaten, om det finns ytterligare samhällsviktiga tjänster jämfört med den förteckning över samhällsviktiga tjänster som avses i artikel 5.1. 
  
 b)Det antal kritiska entiteter som har identifierats för varje sektor och undersektor som anges i bilagan och för varje samhällsviktig tjänst. 
  
 c)Eventuella tröskelvärden som har tillämpats för att närmare fastställa ett eller flera av de kriterier som anges i punkt 1. 
  
 De tröskelvärden som avses i första stycket c får presenteras som sådana eller i aggregerad form. 
  
 Därefter ska medlemsstaterna lämna den information som avses i första stycket när så är nödvändigt och minst vart fjärde år. 
  
 3.Kommissionen ska efter samråd med den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19 anta icke- bindande riktlinjer för att underlätta tillämpningen av de kriterier som avses i punkt 1 i den här artikeln, med beaktande av den information som avses i punkt 2 i den här artikeln. 
  
 395 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/181 
  
 Artikel 8 
  
 Kritiska entiteter inom sektorerna för bankverksamhet, finansmarknadsinfrastruktur och digital infrastruktur 
  
 Medlemsstaterna ska säkerställa att artikel 11 och kapitlen III, IV och VI inte är tillämpliga på kritiska entiteter som de har identifierat inom de sektorer som anges i punkterna 3, 4 och 8 i tabellen i bilagan. Medlemsstaterna får anta eller behålla bestämmelser i nationell rätt för att uppnå en högre grad av motståndskraft för dessa kritiska entiteter, förutsatt att dessa bestämmelser är förenliga med tillämplig unionsrätt. 
  
 Artikel 9 
  
 Behöriga myndigheter och gemensam kontaktpunkt 
  
 1.Varje medlemsstat ska utse eller inrätta en eller flera behöriga myndigheter som ansvariga för den korrekta tillämpningen och, vid behov, efterlevnadskontrollen avseende reglerna i detta direktiv på nationell nivå. 
  
 När det gäller de kritiska entiteterna inom de sektorer som anges i punkterna 3 och 4 i tabellen i bilagan till detta direktiv ska de behöriga myndigheterna i princip vara de behöriga myndigheter som avses i artikel 46 i förordning (EU) 2022/ 2554. När det gäller de kritiska entiteterna inom den sektor som anges i punkt 8 i tabellen i bilagan till detta direktiv ska de behöriga myndigheterna i princip vara de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555. Medlemsstaterna får utse en annan behörig myndighet för de sektorer som anges i punkterna 3, 4 och 8 i tabellen i bilagan till det här direktivet i enlighet med befintliga nationella ramar. 
  
 Om medlemsstaterna utser eller inrättar mer än en behörig myndighet ska de tydligt fastställa uppgifterna för var och en av de berörda myndigheterna och säkerställa att de samarbetar effektivt för att fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv, inbegripet vad gäller utseendet av och verksamheten inom den gemensamma kontaktpunkt som avses i punkt 2. 
  
 2.Varje medlemsstat ska utse eller inrätta en gemensam kontaktpunkt, som ska ha en sambandsfunktion för att säkerställa gränsöverskridande samarbete med de gemensamma kontaktpunkterna i andra medlemsstater och den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19 (gemensam kontaktpunkt). I förekommande fall ska en medlemsstat utse sin gemensamma kontaktpunkt inom en behörig myndighet. I förekommande fall får en medlemsstat föreskriva att dess gemensamma kontaktpunkt även ska ha en sambandsfunktion med kommissionen och säkerställa samarbete med tredjeländer. 
  
 3.De gemensamma kontaktpunkterna ska senast den 17 juli 2028, och därefter vartannat år, lämna en sammanfattande rapport till kommissionen och den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19 om de anmälningar som de har mottagit, inklusive antalet anmälningar, de anmälda incidenternas art och vilka åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 15.3. 
  
 Kommissionen ska i samarbete med gruppen för kritiska entiteters motståndskraft utveckla en gemensam rapporter­ ingsmall. De behöriga myndigheterna får på frivillig basis använda den gemensamma rapporteringsmallen för att lämna in de sammanfattande rapporter som avses i första stycket. 
  
 4.Varje medlemsstat ska säkerställa att dess behöriga myndighet och gemensamma kontaktpunkt har de befogenheter och tillräckliga ekonomiska, personella och tekniska resurser som krävs för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt fullgöra de uppgifter som de har ålagts. 
  
 5.Varje medlemsstat ska säkerställa att dess behöriga myndighet när så är lämpligt och i enlighet med unionsrätten och nationell rätt samråder och samarbetar med andra relevanta nationella myndigheter, inbegripet de som ansvarar för civilskydd, brottsbekämpning och skydd av personuppgifter, samt med kritiska entiteter och relevanta berörda parter. 
  
 6.Varje medlemsstat ska säkerställa att dess behöriga myndighet enligt detta direktiv samarbetar och utbyter information med de behöriga myndigheterna enligt direktiv 2022/2555 om cybersäkerhetsrisker, cyberhot och cyberincidenter och  
 icke-cyberrelaterade 
  risker, hot och incidenter som påverkar kritiska entiteter, inbegripet avseende relevanta åtgärder som har vidtagits av dess behöriga myndigheter och de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555. 
  
 396 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/182 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 7.Inom tre månader från det att den behöriga myndigheten och den gemensamma kontaktpunkten har utsetts eller inrättats ska varje medlemsstat underrätta kommissionen om deras identitet och deras uppgifter och ansvarsområden enligt detta direktiv, deras kontaktuppgifter samt alla senare ändringar av dessa. Om medlemsstaterna har beslutat att utse en annan myndighet än de behöriga myndigheter som avses i punkt 1 andra stycket som behöriga myndigheter med avseende på de kritiska entiteterna i de sektorer som anges i punkterna 3, 4 och 8 i tabellen i bilagan ska de underrätta kommissionen om detta. Varje medlemsstat ska offentliggöra identiteten på dess behöriga myndighet och gemensamma kontaktpunkt. 
  
 8.Kommissionen ska offentliggöra en förteckning över de gemensamma kontaktpunkterna. 
  
 Artikel 10 
  
 Medlemsstaternas stöd till kritiska entiteter 
  
 1.Medlemsstaterna ska stödja kritiska entiteter för att stärka deras motståndskraft. Stödet får innefatta utveckling av vägledningsmaterial och metoder, stöd till anordnande av övningar för att testa deras motståndskraft och tillhandahållande av rådgivning och utbildning för kritiska entiteters personal. Utan att det påverkar tillämpningen av gällande regler för statligt stöd får medlemsstaterna tillhandahålla ekonomiska resurser till kritiska entiteter, om det är nödvändigt och motiverat av mål av allmänt intresse. 
  
 2.Varje medlemsstat ska säkerställa att dess behöriga myndighet samarbetar och utbyter information och god praxis med kritiska entiteter i de sektorer som anges i bilagan. 
  
 3.Medlemsstaterna ska underlätta frivillig informationsdelning mellan kritiska entiteter i frågor som omfattas av detta direktiv, i enlighet med unionsrätten och nationell rätt, särskilt i fråga om sekretessbelagd och känslig information, konkurrens och skydd av personuppgifter. 
  
 Artikel 11 
  
 Samarbete mellan medlemsstater 
  
 1.När så är lämpligt ska medlemsstaterna samråda med varandra om kritiska entiteter i syfte att säkerställa att detta direktiv tillämpas på ett konsekvent sätt. Sådana samråd ska äga rum i synnerhet med avseende på kritiska entiteter som 
  
 a)använder kritisk infrastruktur som är fysiskt sammankopplad mellan två eller flera medlemsstater, 
  
 b)ingår i företagsstrukturer som är sammankopplade eller sammanlänkade med kritiska entiteter i andra medlemsstater, 
  
 c)har identifierats som kritiska entiteter i en medlemsstat och tillhandahåller samhällsviktiga tjänster för eller i andra medlemsstater. 
  
 2.De samråd som avses i punkt 1 ska syfta till att stärka kritiska entiteters motståndskraft och, om möjligt, minska deras administrativa börda. 
  
 KAPITEL III 
  
 KRITISKA ENTITETERS MOTSTÅNDSKRAFT 
  
 Artikel 12 
  
 Riskbedömning av kritiska entiteter 
  
 1.Utan hinder av den tidsfrist som anges i artikel 6.3 andra stycket ska medlemsstaterna säkerställa att kritiska entiteter gör en riskbedömning inom nio månader från mottagandet av den underrättelse som avses i artikel 6.3 och därefter när det är nödvändigt och minst vart fjärde år, på grundval av medlemsstaternas riskbedömningar och andra relevanta informationskällor, för att bedöma alla relevanta risker som kan störa tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster (riskbedömning av kritiska entiteter). 
  
 397 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/183 
  
 2.Riskbedömningar av kritiska entiteter ska innehålla en redogörelse för alla relevanta risker för naturolyckor och risker orsakade av människan som skulle kunna leda till en incident, inbegripet risker av sektorsövergripande eller gränsöver­ skridande slag, olyckor, naturkatastrofer, hot mot folkhälsan och hybridhot samt andra antagonistiska hot, inklusive terroristbrott enligt direktiv (EU) 2017/541. En riskbedömning av kritiska entiteter ska beakta den grad till vilken andra sektorer som anges i bilagan är beroende av den samhällsviktiga tjänst som tillhandahålls av den kritiska entiteten och den grad till vilken den kritiska entiteten är beroende av samhällsviktiga tjänster som tillhandahålls av andra entiteter i sådana andra sektorer, inbegripet i angränsande medlemsstater och tredjeländer i förekommande fall. 
  
 Om en kritisk entitet, i enlighet med skyldigheter som föreskrivs i andra rättsakter, har gjort andra riskbedömningar eller utarbetat dokument som är relevanta för dess riskbedömning av kritiska entiteter får den använda dessa bedömningar och dokument för att uppfylla kraven i denna artikel. När den behöriga myndigheten utövar sina tillsynsfunktioner får den slå fast att en befintlig riskbedömning som gjorts av en kritisk entitet och som omfattar de risker och den beroendegrad som avses i första stycket i denna punkt helt eller delvis uppfyller skyldigheterna enligt denna artikel. 
  
 Artikel 13 
  
 Kritiska entiteters åtgärder för motståndskraft 
  
 1.Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska entiteter vidtar lämpliga och proportionella tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder för att säkerställa sin motståndskraft, på grundval av den relevanta information som tillhandahålls av medlemsstaterna om medlemsstaternas riskbedömning samt resultatet av riskbedömningen av kritiska entiteter, inbegripet åtgärder som är nödvändiga för att 
  
 a)förhindra incidenter från att uppstå, med vederbörlig hänsyn till åtgärder för katastrofriskreducering och klimatanpassning, 
  
 b)säkerställa ett tillfredsställande fysiskt skydd av deras lokaler och kritiska infrastruktur, med vederbörlig hänsyn till exempelvis stängsel, barriärer, verktyg och rutiner för övervakning av områdesgränser, detektionsutrustning och åtkomstkontroller, 
  
 c)reagera på, stå emot och begränsa konsekvenserna av incidenter, med vederbörlig hänsyn till genomförandet av risk- och krishanteringsförfaranden och protokoll samt varningsrutiner, 
  
 d)återhämta sig från incidenter, med vederbörlig hänsyn till åtgärder för driftskontinuitet och identifiering av alternativa försörjningskedjor, för att återuppta tillhandahållandet av den samhällsviktiga tjänsten, 
  
 e)säkerställa en ändamålsenlig hantering av personalsäkerhet, med vederbörlig hänsyn till åtgärder såsom fastställande av kategorier av personal som utför kritiska funktioner, fastställande av åtkomsträttigheter till lokaler, kritisk infrastruktur och känslig information, inrättande av förfaranden för bakgrundskontroller i enlighet med artikel 14 och fastställande av de kategorier av personer som måste genomgå sådana bakgrundskontroller samt fastställande av lämpliga utbildningskrav och kvalifikationer, 
  
 f)öka medvetenheten om de åtgärder som anges i leden  
 a–e 
  hos berörd personal, med vederbörlig hänsyn till utbildningskurser, informationsmaterial och övningar. 
  
 Vid tillämpning av första stycket e ska medlemsstaterna säkerställa att kritiska entiteter beaktar externa tjänsteleverantörers personal vid fastställandet av kategorier av personal som utför kritiska funktioner. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska entiteter har och tillämpar en plan för motståndskraft eller ett eller flera likvärdiga dokument med en beskrivning av de åtgärder som vidtagits enligt punkt 1. Om kritiska entiteter har utarbetat dokument eller vidtagit åtgärder i enlighet med skyldigheter som anges i andra rättsakter som är relevanta för de åtgärder som avses i punkt 1 får de använda dessa dokument och åtgärder för att uppfylla kraven i denna artikel. När den behöriga myndigheten utövar sina tillsynsfunktioner får den slå fast att befintliga motståndskraftsstärkande åtgärder som vidtagits av en kritisk entitet och som på ett lämpligt och proportionerligt sätt adresserar de tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder som avses i punkt 1 helt eller delvis uppfyller skyldigheterna enligt denna artikel. 
  
 398 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/184 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att varje kritisk entitet utser en sambandsansvarig eller motsvarande som kontaktpunkt med de berörda myndigheterna. 
  
 4.På begäran av den medlemsstat som identifierade den kritiska entiteten och med den berörda kritiska entitetens samtycke ska kommissionen anordna rådgivande uppdrag i enlighet med de arrangemang som fastställs i artikel 18.6, 18.8 och 18.9 för att tillhandahålla rådgivning för den berörda kritiska entiteten avseende uppfyllandet av dess skyldigheter enligt kapitel III. Det rådgivande uppdraget ska rapportera sina slutsatser till kommissionen, medlemsstaten och den berörda kritiska entiteten. 
  
 5.Kommissionen ska efter samråd med den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19 anta icke- bindande riktlinjer för att närmare fastställa de tekniska, säkerhetsmässiga och organisatoriska åtgärder som får vidtas enligt punkt 1 i den här artikeln. 
  
 6.Kommissionen ska anta genomförandeakter för att fastställa de nödvändiga tekniska och metodrelaterade specifika­ tionerna för tillämpningen av de åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 24.2. 
  
 Artikel 14 
  
 Bakgrundskontroller 
  
 1.Medlemsstaterna ska ange de villkor enligt vilka en kritisk entitet, i vederbörligen motiverade fall och med beaktande av medlemsstatens riskbedömning, får ansöka om bakgrundskontroller av personer som 
  
 a)innehar känsliga roller i eller till förmån för den kritiska entiteten, särskilt när det gäller den kritiska entitetens motståndskraft, 
  
 b)är bemyndigade att direkt eller på distans få tillgång till den kritiska entitetens lokaler eller dess informations- eller kontrollsystem, inbegripet när det gäller den kritiska entitetens säkerhet, 
  
 c)övervägs för rekrytering till tjänster som omfattas av de kriterier som anges i led a eller b. 
  
 2.De ansökningar som avses i punkt 1 i denna artikel ska bedömas inom en rimlig tidsram och hanteras i enlighet med nationell rätt och nationella förfaranden samt relevant och tillämplig unionsrätt, inbegripet förordning (EU) 2016/679 och Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 (37). Bakgrundskontroller ska vara proportionella och strikt begränsade till vad som är nödvändigt. De ska utföras enbart i syfte att utvärdera en potentiell säkerhetsrisk för den berörda kritiska entiteten. 
  
 3.En bakgrundskontroll enligt punkt 1 ska åtminstone 
  
 a)bekräfta identiteten på den person som är föremål för bakgrundskontrollen, 
  
 b)kontrollera uppgifter ur kriminalregistret för den personen avseende brott som är relevanta för en viss tjänst. 
  
 När de utför bakgrundskontroller ska medlemsstaterna använda det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister i enlighet med de förfaranden som fastställs i rambeslut 2009/315/RIF och, i förekommande och tillämpliga fall, förordning (EU) 2019/816 för att inhämta uppgifter ur kriminalregister som innehas av andra medlemsstater. De centralmyndigheter som avses i artikel 3.1 i rambeslut 2009/315/RIF och i artikel 3.5 i förordning (EU) 2019/816 ska besvara begäranden om sådana uppgifter inom tio arbetsdagar från och med den dag då begäran togs emot i enlighet med artikel 8.1 i rambeslut 2009/315/RIF. 
  
 (37) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 4.5.2016, s. 89). 
  
 399 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/185 
  
 Artikel 15 
  
 Incidentanmälan 
  
 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska entiteter utan onödigt dröjsmål lämnar in en anmälan till den behöriga myndigheten om incidenter som medför en betydande störning eller kan medföra en betydande störning i tillhanda­ hållandet av samhällsviktiga tjänster. Medlemsstaterna ska säkerställa att de kritiska entiteterna, om det inte är operativt omöjligt för dem, lämnar in en första anmälan inom 24 timmar efter det att de har fått kännedom om en incident, åtföljd, 
  
 iförekommande fall, av en detaljerad rapport senast en månad därefter. För att fastställa huruvida störningen är betydande ska i synnerhet följande parametrar tas i beaktande: 
  
 a)Antal och andel användare som berörs av störningen. 
  
 b)Störningens varaktighet. 
  
 c)Det geografiska område som påverkas av störningen, med beaktande av huruvida området är geografiskt isolerat. 
  
 Om en incident har eller kan ha en betydande påverkan på kontinuiteten i tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i minst sex medlemsstater ska de behöriga myndigheterna i de medlemsstater som berörs av incidenten anmäla den incidenten till kommissionen. 
  
 2.De anmälningar som avses i punkt 1 första stycket ska omfatta all tillgänglig information som är nödvändig för att den behöriga myndigheten ska kunna förstå incidentens art, orsak och möjliga konsekvenser, inbegripet eventuell information som krävs för att kunna fastställa incidentens eventuella gränsöverskridande verkningar. Sådana anmälningar ska inte medföra ett ökat ansvar för de kritiska entiteterna. 
  
 3.På grundval av den information som en kritisk entitet lämnar i den anmälan som avses i punkt 1 ska den relevanta behöriga myndigheten via den gemensamma kontaktpunkten informera den gemensamma kontaktpunkten i andra medlemsstater som påverkas om incidenten har eller kan ha en betydande påverkan på kritiska entiteter och kontinuiteten 
  
 itillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster i en eller flera andra medlemsstater. 
  
 Gemensamma kontaktpunkter som skickar eller tar emot information enligt första stycket ska i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt behandla den informationen på ett sätt som respekterar dess konfidentialitet och skyddar den berörda kritiska entitetens säkerhet och kommersiella intressen. 
  
 4.Så snart som möjligt efter en anmälan enligt punkt 1 ska den berörda behöriga myndigheten ge den berörda kritiska entiteten relevant uppföljningsinformation, inklusive information som skulle kunna hjälpa den kritiska entiteten att reagera ändamålsenligt på incidenten i fråga. Medlemsstaterna ska informera allmänheten om de anser att det skulle ligga i allmänhetens intresse. 
  
 Artikel 16 
  
 Standarder 
  
 För att främja ett enhetligt genomförande av detta direktiv ska medlemsstaterna, när det är användbart och utan att föreskriva eller gynna användning av en viss typ av teknik, uppmuntra användningen av europeiska och internationellt erkända standarder och tekniska specifikationer som är relevanta för åtgärder för säkerhet och motståndskraft som är tillämpliga på kritiska entiteter. 
  
 400 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/186 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 KAPITEL IV 
  
 KRITISKA ENTITETER AV SÄRSKILD EUROPEISK BETYDELSE 
  
 Artikel 17 
  
 Identifiering av kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse 
  
 1.En entitet ska betraktas som en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse om 
  
 a)den har identifierats som en kritisk entitet enligt artikel 6.1, 
  
 b)den tillhandahåller samma eller liknande samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater, och 
  
 c)den har mottagit en underrättelse enligt punkt 3 i denna artikel. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att en kritisk entitet, efter den underrättelse som avses i artikel 6.3, informerar sin behöriga myndighet om den tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i minst sex medlemsstater. I ett sådant fall ska medlemsstaterna säkerställa att den kritiska entiteten underrättar sin behöriga myndighet om de samhällsviktiga tjänster som den tillhandahåller till eller i dessa medlemsstater och till eller i vilka medlemsstater den tillhandahåller sådana samhällsviktiga tjänster. Medlemsstaterna ska utan onödigt dröjsmål underrätta kommissionen om identiteten på dessa kritiska entiteter och den information som de tillhandahåller enligt denna punkt. 
  
 Kommissionen ska samråda med den behöriga myndigheten i den medlemsstat som identifierat en kritisk entitet som avses i första stycket, den behöriga myndigheten i andra berörda medlemsstater samt den kritiska entiteten i fråga. Vid dessa samråd ska varje medlemsstat informera kommissionen om den bedömer att de tjänster som den kritiska entiteten tillhandahåller den medlemsstaten är samhällsviktiga tjänster. 
  
 3.Om kommissionen, på grundval av de samråd som avses i punkt 2 i denna artikel, fastställer att den berörda kritiska entiteten tillhandahåller samhällsviktiga tjänster till eller i fler än sex medlemsstater, ska kommissionen underrätta den berörda entiteten, genom dess behöriga myndighet, om att den betraktas som en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse och informera den kritiska entiteten om dess skyldigheter enligt detta kapitel samt från och med vilken dag dessa skyldigheter är tillämpliga på den. När kommissionen underrättar den behöriga myndigheten om sitt beslut att betrakta en kritisk entitet som en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse ska den behöriga myndigheten utan onödigt dröjsmål vidarebefordra den underrättelsen till den kritiska entiteten. 
  
 4.Detta kapitel ska tillämpas på den berörda kritiska entiteten av särskild europeisk betydelse från och med dagen för mottagandet av den underrättelse som avses i punkt 3 i denna artikel. 
  
 Artikel 18 
  
 Rådgivande uppdrag 
  
 1.På begäran av den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1 ska kommissionen anordna ett rådgivande uppdrag för att bedöma de åtgärder som den kritiska entiteten har infört för att uppfylla sina skyldigheter enligt kapitel III. 
  
 2.På eget initiativ eller på begäran av en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls, och under förutsättning att den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1 samtycker till detta, ska kommissionen anordna ett sådant rådgivande uppdrag som avses i punkt 1 i den här artikeln. 
  
 3.På motiverad begäran från kommissionen eller från en eller flera medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls, ska den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1 tillhandahålla kommissionen följande: 
  
 a)Relevanta delar av riskbedömningen av kritiska entiteter. 
  
 b)En förteckning över relevanta åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 13. 
  
 401 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/187 
  
 c)Tillsyns- eller efterlevnadskontrollåtgärder, inbegripet bedömningar av efterlevnad eller utfärdade förelägganden, som dess behöriga myndighet har vidtagit enligt artiklarna 21 och 22 med avseende på den kritiska entiteten. 
  
 4.Det rådgivande uppdraget ska rapportera sina slutsatser till kommissionen, den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1, de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls och den berörda kritiska entiteten inom tre månader efter det att det rådgivande uppdraget har avslutats. 
  
 De medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls ska analysera den rapport som avses i första stycket och, om så är nödvändigt, ge kommissionen råd om huruvida den berörda kritiska entiteten av särskild europeisk betydelse uppfyller sina skyldigheter enligt kapitel III och, i förekommande fall, vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för att förbättra den kritiska entitetens motståndskraft. 
  
 Kommissionen ska på grundval av den rådgivning som avses i andra stycket i denna punkt meddela sitt yttrande till den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1, de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls och den kritiska entiteten om huruvida den kritiska entiteten uppfyller sina skyldigheter enligt kapitel III och i förekommande fall vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för att förbättra den kritiska entitetens motståndskraft. 
  
 Den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1 ska säkerställa att dess behöriga myndighet och den berörda kritiska entiteten tar vederbörlig hänsyn till det yttrande som avses i tredje stycket i den här punkten och lämna information till kommissionen och de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls om åtgärder som den har vidtagit i enlighet med det yttrandet. 
  
 5.Varje rådgivande uppdrag ska bestå av experter från den medlemsstat där den kritiska entiteten av särskild europeisk betydelse är belägen, experter från de medlemsstater till eller i vilka den samhällsviktiga tjänsten tillhandahålls och företrädare för kommissionen. Dessa medlemsstater får föreslå kandidater för att delta i ett rådgivande uppdrag. Kommissionen ska, efter samråd med den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1, välja ut och utnämna medlemmarna i varje rådgivande uppdrag i enlighet med deras yrkesmässiga kapacitet och, när så är möjligt, säkerställa en geografiskt balanserad representation från alla dessa medlemsstater. Medlemmarna i det rådgivande uppdraget ska när så krävs ha ett giltigt och lämpligt säkerhetsgodkännande. Kommissionen ska täcka kostnaderna i samband med deltagandet i rådgivande uppdrag. 
  
 Kommissionen ska anordna programmet för varje rådgivande uppdrag i samråd med deltagarna i det rådgivande uppdraget i fråga och i överenskommelse med den medlemsstat som har identifierat en kritisk entitet av särskild europeisk betydelse som en kritisk entitet enligt artikel 6.1. 
  
 6.Kommissionen ska anta en genomförandeakt om regler för förfaranden för begäranden om att anordna rådgivande uppdrag, för hantering av sådana begäranden, för genomförande av och rapportering från rådgivande uppdrag och för hantering av kommunikationen av kommissionens yttrande som avses i punkt 4 tredje stycket i denna artikel samt om de åtgärder som vidtagits, med vederbörlig hänsyn tagen till de berörda uppgifternas konfidentialitet och kommersiella känslighet. Denna genomförandeakt ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 24.2. 
  
 7.Medlemsstaterna ska säkerställa att kritiska entiteter av särskild europeisk betydelse ger det rådgivande uppdraget åtkomst till uppgifter, system och anläggningar som rör tillhandahållandet av deras samhällsviktiga tjänster som är nödvändiga för utförandet av det berörda rådgivande uppdraget. 
  
 8.Rådgivande uppdrag ska genomföras i enlighet med tillämplig nationell rätt i den medlemsstat där de äger rum, med respekt för den medlemsstatens ansvar för den nationella säkerheten och skyddet av sina säkerhetsintressen. 
  
 402 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/188 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 9.När kommissionen anordnar rådgivande uppdrag ska den ta hänsyn till rapporterna från inspektioner som kommissionen har genomfört enligt förordningarna (EG) nr 725/2004 och (EG) nr 300/2008 och till rapporterna från övervakning som kommissionen har utfört enligt direktiv 2005/65/EG med avseende på den berörda kritiska entiteten. 
  
 10.Kommissionen ska underrätta den grupp för kritiska entiteters motståndskraft som avses i artikel 19 när ett rådgivande uppdrag anordnas. Den medlemsstat där det rådgivande uppdraget ägde rum och kommissionen ska även informera gruppen för kritiska entiteters motståndskraft om de viktigaste resultaten av det rådgivande uppdraget och de tillvaratagna erfarenheterna i syfte att underlätta ett ömsesidigt lärande. 
  
 KAPITEL V 
  
 SAMARBETE OCH RAPPORTERING 
  
 Artikel 19 
  
 Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft 
  
 1.En grupp för kritiska entiteters motståndskraft inrättas härmed. Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft ska ge kommissionen stöd och underlätta samarbete mellan medlemsstaterna och informationsutbyte om frågor som rör detta direktiv. 
  
 2.Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft ska bestå av företrädare för medlemsstaterna och kommissionen, vid behov med säkerhetsgodkännande. Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft får bjuda in andra berörda parter att delta i sitt arbete när detta är relevant för fullgörandet av gruppens uppgifter. Om Europaparlamentet så begär får kommissionen bjuda in experter från Europaparlamentet att närvara vid möten i gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 Kommissionens företrädare ska vara ordförande för gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 3.Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft ska ha följande uppgifter: 
  
 a)Stödja kommissionen med att bistå medlemsstaterna för att stärka deras kapacitet att bidra till att säkerställa kritiska entiteters motståndskraft i enlighet med detta direktiv. 
  
 b)Analysera strategierna för att identifiera bästa praxis för strategierna. 
  
 c)Underlätta utbyte av bästa praxis i fråga om medlemsstaternas identifiering av kritiska entiteter enligt artikel 6.1, inbegripet i förhållande till gränsöverskridande och sektorsöverskridande beroenden och med avseende på risker och incidenter. 
  
 d)När så är lämpligt, bidra i frågor som rör detta direktiv till dokument om motståndskraft på unionsnivå. 
  
 e)Bidra till utarbetandet av de riktlinjer som avses i artiklarna 7.3 och 13.5 och, på begäran, eventuella delegerade akter eller genomförandeakter som antas enligt detta direktiv. 
  
 f)Analysera de sammanfattande rapporter som avses i artikel 9.3 i syfte att främja utbyte av bästa praxis om de åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 15.3. 
  
 g)Utbyta bästa praxis angående den incidentanmälan som avses i artikel 15. 
  
 h)Diskutera de sammanfattande rapporterna från rådgivande uppdrag och tillvaratagna erfarenheter i enlighet med artikel 18.10. 
  
 i)Utbyta information och bästa praxis om innovation, forskning och utveckling som rör kritiska entiteters motståndskraft i enlighet med detta direktiv. 
  
 j)Vid behov utbyta information om frågor som rör kritiska entiteters motståndskraft med unionens berörda institutioner, organ och byråer. 
  
 4.Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft ska, senast den 17 januari 2025 och därefter vartannat år, utarbeta ett arbetsprogram med åtgärder som ska vidtas för att genomföra dess mål och uppgifter. Det arbetsprogrammet ska överensstämma med kraven i och målen för detta direktiv. 
  
 403 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/189 
  
 5.Gruppen för kritiska entiteters motståndskraft ska regelbundet och under alla omständigheter minst en gång om året sammanträda med den samarbetsgrupp som inrättats enligt direktiv (EU) 2022/2555 för att främja och underlätta samarbete och informationsutbyte. 
  
 6.Kommissionen får anta genomförandeakter i vilka fastställs de förfaranden som krävs för verksamheten i gruppen för kritiska entiteters motståndskraft, under iakttagande av artikel 1.4. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 24.2. 
  
 7.Kommissionen ska till gruppen för kritiska entiteters motståndskraft lämna en sammanfattande rapport om den information som har lämnats av medlemsstaterna enligt artiklarna 4.3 och 5.4 senast den 17 januari 2027 och därefter vid behov och minst vart fjärde år. 
  
 Artikel 20 
  
 Kommissionens stöd till behöriga myndigheter och kritiska entiteter 
  
 1.Kommissionen ska när så är lämpligt ge medlemsstaterna och kritiska entiteter stöd för att uppfylla deras skyldigheter enligt detta direktiv. Kommissionen ska utarbeta en översikt på unionsnivå över gränsöverskridande och sektorsöverskridande risker för tillhandahållandet av samhällsviktiga tjänster, anordna rådgivande uppdrag enligt artiklarna 13.4 och 18 och underlätta informationsutbyte mellan medlemsstater och experter i hela unionen. 
  
 2.Kommissionen ska komplettera medlemsstaternas verksamhet som avses i artikel 10 genom att utveckla bästa praxis, vägledningsmaterial och metoder samt gränsöverskridande utbildningstillfällen och övningar för att testa kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 3.Kommissionen ska informera medlemsstaterna om de ekonomiska resurser på unionsnivå som finns tillgängliga för medlemsstaterna för att stärka kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 KAPITEL VI 
  
 TILLSYN OCH EFTERLEVNADSKONTROLL 
  
 Artikel 21 
  
 Tillsyn och efterlevnadskontroll 
  
 1.För att bedöma om de entiteter som medlemsstaterna har identifierat som kritiska entiteter enligt artikel 6.1 fullgör de skyldigheter som fastställs i detta direktiv ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna har befogenheter och medel för att 
  
 a)genomföra inspektioner på plats av den kritiska infrastruktur och de lokaler som den kritiska entiteten använder för att tillhandahålla sina samhällsviktiga tjänster och tillsyn på distans av de åtgärder som vidtagits av kritiska entiteter i enlighet med artikel 13, 
  
 b)utföra eller beställa revisioner av kritiska entiteter. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna har befogenheter och medel för att, när så är nödvändigt för att fullgöra deras uppgifter enligt detta direktiv, kräva att entiteter enligt direktiv (EU) 2022/2555 som medlemsstaterna har identifierat som kritiska entiteter enligt det här direktivet inom en rimlig tidsfrist, som fastställs av dessa myndigheter, lämnar 
  
 a)den information som är nödvändig för att bedöma om de åtgärder som entiteterna har vidtagit för att säkerställa sin motståndskraft uppfyller kraven i artikel 13, 
  
 b)bevis på att de åtgärderna faktiskt har genomförts, inklusive resultatet av en revision som har utförts av en oberoende och kvalificerad revisor som har valts av entiteten och som har utförts på entitetens bekostnad. 
  
 När de behöriga myndigheterna begär denna information ska de ange syftet med kravet och specificera vilken information som krävs. 
  
 404 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/190 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 3.Utan att det påverkar möjligheten att ålägga sanktioner i enlighet med artikel 22 får de behöriga myndigheterna, efter de tillsynsåtgärder som avses i punkt 1 i den här artikeln eller den bedömning av information som avses i punkt 2 i den här artikeln, beordra de berörda kritiska entiteterna att vidta de åtgärder som är nödvändiga och proportionella för att avhjälpa konstaterade överträdelser av detta direktiv, inom en rimlig tidsfrist som fastställs av de myndigheterna, och att lämna information om de åtgärder som har vidtagits till de myndigheterna. Sådana förelägganden ska framför allt ta hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är. 
  
 4.Medlemsstaterna ska säkerställa att de befogenheter som anges i punkterna 1, 2 och 3 endast kan utövas om de omfattas av lämpliga skyddsåtgärder. Sådana skyddsåtgärder ska särskilt garantera att befogenheterna utövas på ett objektivt, öppet och proportionerligt sätt och att de berörda kritiska entiteternas rättigheter och legitima intressen, såsom skyddet av handels- och affärshemligheter, skyddas på vederbörligt sätt, däribland rätten att höras, rätten till försvar och rätten till rättslig prövning inför en oberoende domstol. 
  
 5.Medlemsstaterna ska säkerställa att när en behörig myndighet enligt detta direktiv bedömer efterlevnaden hos en kritisk entitet enligt denna artikel ska den behöriga myndigheten informera de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna enligt direktiv (EU) 2022/2555. I detta syfte ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna enligt det här direktivet kan begära att de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555 ska utöva sina tillsyns- och efterlevnadskontrollbefogenheter med avseende på en entitet enligt det direktivet som har identifierats som en kritisk entitet enligt det här direktivet. För det ändamålet ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna enligt det här direktivet samarbetar och utbyter information med de behöriga myndigheterna enligt direktiv (EU) 2022/2555. 
  
 Artikel 22 
  
 Sanktioner 
  
 Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av de nationella åtgärder som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla dessa regler och åtgärder senast den 17 oktober 2024 samt utan dröjsmål eventuella ändringar som berör dem. 
  
 KAPITEL VII 
  
 DELEGERADE AKTER OCH GENOMFÖRANDEAKTER 
  
 Artikel 23 
  
 Utövande av delegeringen 
  
 1.Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel. 
  
 2.Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artikel 5.1 ska ges till kommissionen för en period på fem år från och med den 16 januari 2023. 
  
 3.Den delegering av befogenhet som avses i artikel 5.1 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft. 
  
 4.Innan kommissionen antar en delegerad akt ska den samråda med experter som utsetts av varje medlemsstat i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet av den 13 april 2016 om bättre lagstiftning. 
  
 5.Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna. 
  
 405 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/191 
  
 6.En delegerad akt som antas enligt artikel 5.1 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period på två månader från den dag då akten delgavs Europapar­ lamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ. 
  
 Artikel 24 
  
 Kommittéförfarande 
  
 1.Kommissionen ska biträdas av en kommitté. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011. 
  
 2.När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas. 
  
 KAPITEL VIII 
  
 SLUTBESTÄMMELSER 
  
 Artikel 25 
  
 Rapportering och översyn 
  
 Kommissionen ska senast den 17 juli 2027 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet med en bedömning av i vilken utsträckning varje medlemsstat har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv. 
  
 Kommissionen ska regelbundet se över hur detta direktiv fungerar och rapportera resultaten till Europaparlamentet och rådet. Rapporten ska framför allt bedöma mervärdet av detta direktiv, dess effekt när det gäller att säkerställa kritiska entiteters motståndskraft och huruvida bilagan till detta direktiv bör ändras. Kommissionen ska lämna den första rapporten senast den 17 juni 2029. Vid rapportering enligt denna artikel ska kommissionen beakta relevanta dokument från gruppen för kritiska entiteters motståndskraft. 
  
 Artikel 26 
  
 Införlivande 
  
 1.Medlemsstaterna ska senast den 17 oktober 2024 anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast underrätta kommissionen om detta. 
  
 De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 18 oktober 2024. 
  
 2.När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i punkt 1 ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. 
  
 Artikel 27 
  
 Upphävande av direktiv 2008/114/EG 
  
 Direktiv 2008/114/EG ska upphöra att gälla med verkan från och med den 18 oktober 2024. 
  
 Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet. 
  
 406 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/192 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 Artikel 28 
  
 Ikraftträdande 
  
 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 Artikel 29 
  
 Adressater 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 Utfärdat i Strasbourg den 14 december 2022. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Mitchell 
  
 M. BEK 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 407 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/193 
  
 BILAGA 
  
 SEKTORER, UNDERSEKTORER OCH KATEGORIER AV ENTITETER 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 1. Energi 
  
 a) 
  
 Elektricitet 
  
 — 
  
 Elföretag enligt definitionen i artikel 2.57 i Euro­ 
  
 paparlamentets och rådets direktiv (EU) 
  
 2019/944 (1) som bedriver leverans enligt defini­ 
  
 tionen i artikel 2.12 i det direktivet 
  
 — Systemansvariga för distributionssystem enligt 
  
 definitionen i artikel 2.29 i direktiv (EU) 
  
 2019/944 
  
 — Systemansvariga 
  
 för överföringssystem 
  
 enligt 
  
 definitionen i artikel 2.35 i direktiv (EU) 
  
 2019/944 
  
 — Producenter enligt definitionen i artikel 2.38 i 
  
 direktiv (EU) 2019/944 
  
 — Nominerade elmarknadsoperatörer enligt defini­ 
  
 tionen i artikel 2.8 i Europaparlamentets och 
  
 rådets förordning (EU) 2019/943 (2) 
  
 — 
  
 Marknadsaktörer 
  
 enligt 
  
 definitionen 
  
 i 
  
 arti­ 
  
 kel 2.25 i förordning (EU) 2019/943 som tillhan­ 
  
 dahåller aggregering, efterfrågeflexibilitet 
  
 eller 
  
 energilagringstjänster enligt definitionerna i arti­ 
  
 kel 2.18, 2.20 och 2.59 i direktiv (EU) 2019/944 
  
 b) 
  
 Fjärrvärme eller fjärrkyla 
  
 — 
  
 Operatörer av fjärrvärme eller fjärrkyla enligt 
  
 definitionen i artikel 2.19 i Europaparlamentets 
  
 och rådets direktiv (EU) 2018/2001 (3) 
  
 c) 
  
 Olja 
  
 — 
  
 Operatörer av oljeledningar 
  
 — 
  
 Operatörer av anläggningar för oljeproduktion, 
  
 raffinaderier, bearbetningsanläggningar 
  
 och 
  
 anläggningar för lagring och överföring av olja 
  
 — Centrala lagringsenheter 
  
 enligt definitionen i 
  
 artikel 2 f i rådets direktiv 2009/119/EG (4) 
  
 408 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/194 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 d) 
  
 Gas 
  
 — 
  
 Gashandelsföretag eller gashandlare enligt Jenkins 
  
 nitionen i artikel 2.8 i Europaparlamentets och 
  
 rådets direktiv 2009/73/EG (5) 
  
 — Systemansvariga för distributionssystemet enligt 
  
 definitionen i artikel 2.6 i direktiv 2009/73/EG 
  
 — 
  
 Systemansvariga för överföringssystemet enligt 
  
 definitionen i artikel 2.4 i direktiv 2009/73/EG 
  
 — Systemansvariga för lagringssystemet enligt Jenkins 
  
 nitionen i artikel 2.10 i direktiv 2009/73/EG 
  
 — Systemansvariga för en  
 LNG-anläggning 
  enligt 
  
 definitionen i artikel 2.12 i direktiv 2009/73/EG 
  
 — Naturgasföretag enligt definitionen i artikel 2.1 i 
  
 direktiv 2009/73/EG 
  
 — Operatörer av raffinaderier och bearbetningsan­ 
  
 läggningar för naturgas 
  
 e) 
  
 Vätgas 
  
 — 
  
 Operatörer av produktion, lagring och överför­ 
  
 ing av vätgas 
  
 2. 
  
 Transport 
  
 a) 
  
 Luftfart 
  
 — 
  
 Lufttrafikföretag enligt definitionen i artikel 3.4 i 
  
 förordning (EG) nr 300/2008 och som används 
  
 för kommersiella syften 
  
 — Flygplatsens ledningsenheter enligt definitionen 
  
 i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets 
  
 direktiv 2009/12/EG (6), flygplatser enligt defini­ 
  
 tionen i artikel 2.1 i det direktivet, inbegripet de 
  
 huvudflygplatser 
  
 som förtecknas i avsnitt 2 
  
 i bilaga II till Europaparlamentets och rådets för­ 
  
 ordning (EU) nr 1315/2013 (7) och entiteter som 
  
 driver kringliggande installationer vid flygplatser 
  
 — Operatörer 
  
 inom 
  
 trafikstyrning och trafikled­ 
  
 ning som 
  
 tillhandahåller 
  
 flygkontrolltjänster 
  
 enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparla­ 
  
 mentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 förordning 
  
 (EG) 
  
 nr 549/2004 (8) 
  
 409 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/195 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 b) 
  
 Järnväg 
  
 — 
  
 Infrastrukturförvaltare enligt definitionen i arti­ 
  
 kel 3.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 
  
 2012/34/EU (9) 
  
 — 
  
 Järnvägsföretag enligt definitionen i artikel 3.1 i 
  
 direktiv 2012/34/EU och 
  
 tjänsteleverantörer 
  
 enligt definitionen i artikel 3.12 i det direktivet 
  
 c) 
  
 Vatten 
  
 — 
  
 Transportföretag som bedriver persontrafik och 
  
 godstrafik på inre vattenvägar, till havs och längs 
  
 kuster, enligt definitionerna för sjötransport i 
  
 bilaga I till Europaparlamentets och rådets för­ 
  
 ordning (EG) nr 725/2004, exklusive de enskilda 
  
 fartyg som drivs av dessa företag 
  
 — Ledningsenheter för hamnar enligt definitionen i 
  
 artikel 3.1 i direktiv 2005/65/EG, inbegripet 
  
 deras hamnanläggningar enligt definitionen i 
  
 artikel 2.11 i förordning (EG) nr 725/2004, och 
  
 entiteter som sköter anläggningar och utrustning 
  
 i hamnar 
  
 — 
  
 Operatörer av sjötrafikinformationstjänst (VTS) 
  
 enligt definitionen i artikel 3 o i Europaparla­ 
  
 mentets och rådets direktiv 2002/59/EG (10) 
  
 d) 
  
 Väg 
  
 — 
  
 Vägmyndigheter enligt definitionen i artikel 2.12 
  
 i kommissionens 
  
 delegerade förordning 
  
 (EU) 2015/962 (11) med ansvar för trafikstyrning, 
  
 med undantag för offentliga entiteter för vilka 
  
 trafikstyrning eller driften av intelligenta trans­ 
  
 portsystem är en icke väsentlig del av deras Gray 
  
 männa verksamhet 
  
 — Operatörer av intelligenta transportsystem enligt 
  
 definitionen i artikel 4.1 i Europaparlamentets 
  
 och rådets direktiv 2010/40/EU (12) 
  
 e) 
  
 Kollektivtrafik 
  
 — 
  
 Kollektivtrafikföretag enligt definitionen i arti­ 
  
 kel 2 d i Europaparlamentets och rådets förord­ 
  
 ning (EG) nr 1370/2007 (13) 
  
 3. 
  
 Bankverksamhet 
  
 — 
  
 Kreditinstitut enligt definitionen i artikel 4.1 i 
  
 förordning (EU) nr 575/2013 
  
 4. 
  
 Finansmarknadsinfrastruk­ 
  
 — 
  
 Operatörer av handelsplatser enligt definitionen 
  
 tur 
  
 i artikel 4.24 i direktiv 2014/65/EU 
  
 — Centrala motparter 
  
 enligt 
  
 definitionen i arti­ 
  
 kel 2.1 i förordning (EU) nr 648/2012 
  
 410 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/196 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 5. 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 — Vårdgivare enligt definitionen i artikel 3 g i Euro­ 
  
 paparlamentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 direktiv 
  
 2011/24/EU (14) 
  
 —  
 EU-referenslaboratorier 
  som avses i artikel 15 i 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 
  
 2022/2371 (15) 
  
 — Entiteter som bedriver forskning och utveckling 
  
 avseende läkemedel enligt definitionen i arti­ 
  
 kel 1.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 
  
 2001/83/EG (16) 
  
 — Entiteter som tillverkar farmaceutiska baspro­ 
  
 dukter och läkemedel som avses i huvudgrupp 
  
 21 avsnitt C i Nace Rev. 2 
  
 — Entiteter som tillverkar medicintekniska produk­ 
  
 ter som betraktas som kritiska vid ett hot mot 
  
 folkhälsan (förteckning över kritiska medicintekniska 
  
 produkter vid ett hot mot folkhälsan) i den mening 
  
 som avses i artikel 22 i Europaparlamentets och 
  
 rådets förordning (EU) 2022/123 (17) 
  
 — Entiteter med tillstånd att bedriva partihandel i 
  
 den 
  
 mening som 
  
 avses i artikel 79 i 
  
 direktiv 2001/83/EG 
  
 6. 
  
 Dricksvatten 
  
 — Leverantörer och distributörer av dricksvatten 
  
 enligt definitionen i artikel 2.1 a i Europaparla­ 
  
 mentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184 (18), 
  
 undantaget distributörer för vilka distribution av 
  
 dricksvatten utgör en icke väsentlig del av deras 
  
 allmänna verksamhet, som består i distribution 
  
 av andra förnödenheter och varor 
  
 7. 
  
 Avloppsvatten 
  
 — Verksamheter som samlar ihop, släpper ut och 
  
 renar avloppsvatten från tätbebyggelse, hushålls­ 
  
 spillvatten eller industrispillvatten enligt defini­ 
  
 tionerna i artikel 2.1, 2.2 och 2.3 i rådets direktiv 
  
 91/271/EEG (19), undantaget verksamheter som 
  
 samlar in, släpper ut eller renar avloppsvatten 
  
 från 
  
 tätbebyggelse, 
  
 hushållsspillvatten eller 
  
 industrispillvatten som en icke väsentlig del av 
  
 sin allmänna verksamhet 
  
 411 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2024:64 
  
 27.12.2022 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 333/197 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 8. 
  
 Digital infrastruktur 
  
 — 
  
 Leverantörer av internetknutpunkter enligt Jenkins 
  
 nitionen i artikel 6.18 i direktiv (EU) 2022/2555 
  
 — Leverantörer av  
 Castroenligt definitionen 
  
 i artikel 6.20 i direktiv (EU) 2022/2555, med 
  
 undantag för operatörer av rotnamnsservrar 
  
 — Registreringsenheter 
  
 för toppdomäner enligt 
  
 definitionen i artikel 6.21 i direktiv (EU) 2022/ 
  
 2555 
  
 — Leverantörer av molntjänster enligt definitionen 
  
 i artikel 6.30 i direktiv (EU) 2022/2555 
  
 — Tillhandahållare av 
  
 datacentralstjänster enligt 
  
 definitionen i artikel 6.31 i direktiv (EU) 2022/ 
  
 2555 
  
 — Tillhandahållare av nätverk för innehållsleverans 
  
 enligt definitionen i artikel 6.32 i direktiv (EU) 
  
 2022/2555 
  
 — Tillhandahållare av betrodda tjänster enligt Jenkins 
  
 nitionen i artikel 3.19 i Europaparlamentets och 
  
 rådets förordning (EU) nr 910/2014 (20). 
  
 — 
  
 Tillhandahållare av allmänna elektroniska kom­ 
  
 munikationsnät enligt definitionen i artikel 2.8 i 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 
  
 2018/1972 (21) 
  
 — Tillhandahållare av 
  
 elektroniska kommunika­ 
  
 tionstjänster i den mening som avses i artikel 2.4 
  
 i direktiv (EU) 2018/1972 i den mån deras tjäns­ 
  
 ter är allmänt tillgängliga 
  
 9. 
  
 Offentlig förvaltning 
  
 — Offentliga förvaltningsentiteter hos nationella 
  
 regeringar såsom de definieras av en medlems­ 
  
 stat i enlighet med nationell rätt 
  
 10. 
  
 Rymden 
  
 — Operatörer av markbaserad infrastruktur som 
  
 ägs, förvaltas och drivs av medlemsstater eller 
  
 privata parter och som stöder tillhandahållandet 
  
 av rymdbaserade tjänster, undantaget tillhanda­ 
  
 hållare av allmänna elektroniska kommunika­ 
  
 tionsnät enligt definitionen i artikel 2.8 i direktiv 
  
 (EU) 2018/1972 
  
 412 
  
 SOU 2024:64 
  
 Bilaga 3 
  
 L 333/198 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 27.12.2022 
  
 Sektorer 
  
 Undersektorer 
  
 Kategorier av entiteter 
  
 11. 
  
 Produktion, bearbetning 
  
 — Livsmedelsföretag enligt definitionen i artikel 3.2 
  
 och distribution av livsme­ 
  
 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 
  
 del 
  
 nr 178/2002 (22) som uteslutande bedriver logis­ 
  
 tikverksamhet och grossisthandel samt storska­ 
  
 lig industriell produktion och bearbetning 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/944 av den 5 juni 2019 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om ändring av direktiv 2012/27/EU (EUT L 158, 14.6.2019, s. 125). 
  
 (2) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/943 av den 5 juni 2019 om den inre marknaden för el (EUT L 158, 14.6.2019, s. 54). 
  
 (3) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av den 11 december 2018 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (EUT L 328, 21.12.2018, s. 82). 
  
 (4) Rådets direktiv 2009/119/EG av den 14 september 2009 om skyldighet för medlemsstaterna att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter (EUT L 265, 9.10.2009, s. 9). 
  
 (5) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 2003/55/EG (EUT L 211, 14.8.2009, s. 94). 
  
 (6) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/12/EG av den 11 mars 2009 om flygplatsavgifter (EUT L 70, 14.3.2009, s. 11). 
  
 (7) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1315/2013 av den 11 december 2013 om unionens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet och om upphävande av beslut nr 661/2010/EU (EUT L 348, 20.12.2013, s. 1). 
  
 (8) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 549/2004 av den 10 mars 2004 om ramen för inrättande av det gemensamma europeiska luftrummet (”ramförordning”) (EUT L 96, 31.3.2004, s. 1). 
  
 (9) Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (EUT L 343, 14.12.2012, s. 32). 
  
 (10) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/59/EG av den 27 juni 2002 om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen och om upphävande av rådets direktiv 93/75/EEG (EGT L 208, 5.8.2002, s. 10). 
  
 (11) Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/962 av den 18 december 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/40/EU vad gäller tillhandahållande av  
 EU-omfattande 
  realtidstrafikinformationstjänster (EUT L 157, 23.6.2015, s. 21). 
  
 (12) Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/40/EU av den 7 juli 2010 om ett ramverk för införande av intelligenta transportsystem på vägtransportområdet och för gränssnitt mot andra transportslag (EUT L 207, 6.8.2010, s. 1). 
  
 (13) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (EUT L 315, 3.12.2007, s. 1). 
  
 (14) Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöver­ skridande hälso- och sjukvård (EUT L 88, 4.4.2011, s. 45). 
  
 (15) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/2371 av den 23 november 2022 om allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa och om upphävande av beslut nr 1082/2013/EU (EUT L 314, 6.12.2022, s 26). 
  
 (16) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, 28.11.2001, s. 67). 
  
 (17) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/123 av den 25 januari 2022 om en förstärkt roll för Europeiska läkemedelsmyn­ digheten vid krisberedskap och krishantering avseende läkemedel och medicintekniska produkter (EUT L 20, 31.1.2022, s. 1). 
  
 (18) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184 av den 16 december 2020 om kvaliteten på dricksvatten, (EUT L 435, 23.12.2020, s. 1). 
  
 (19) Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT L 135, 30.5.1991, s. 40). 
  
 (20) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av den 23 juli 2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv 1999/93/EG (EUT L 257, 28.8.2014, s. 73). 
  
 (21) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/1972 av den 11 december 2018 om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation (EUT L 321, 17.12.2018, s. 36). 
  
 (22) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedels­ lagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedels­ säkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1). 
  
 413 
  
 Bilaga 4 
  
 Jämförelsetabell 
  
 Artikel i  
 CER-direktivet 
  
 Svensk rätt1 
  
 1.1 
  
 1 kap. 1 och 3 §§ 
  
 1.2 
  
 1 kap. 5 § 
  
 1.3 
  
 1 kap. 6 § 
  
 1.4 
  
 – 
  
 1.5 
  
 1 kap. 8 § 
  
 1.6 
  
 1 kap. 8 § första och tredje stycket och  
 4–5 
  §§ förordningen 
  
 1.7 
  
 1 kap. 8 § andra och fjärde stycket 
  
 1.8 
  
 1 kap.  
 9–10 
  §§ 
  
 1.9 
  
 – 
  
 2 
  
 1 kap. 2 och 7 §§ 
  
 3 
  
 – 
  
 4 
  
 – 
  
 5 
  
 1 kap. 11 § 
  
 6.1 
  
 2 kap. 1 § 
  
 6.2 
  
 2 kap. 2 § 
  
 6.3 
  
 2 kap. 1 och 6 §§ 
  
 6.4 
  
 34 § 7 förordningen 
  
 6.5 
  
 2 kap. 1 § och  
 5–6 
  §§ 
  
 6.6 
  
 – 
  
 7.1 
  
 8 § förordningen 
  
 7.2 
  
 11 § förordningen 
  
 7.3 
  
 – 
  
 8 
  
 1 kap. 4 § och 2 kap. 3 § andra stycket 
  
 9.1 
  
 7 kap.  
 1–2 
  §§ 
  
 9.2 
  
 37-38 
  §§ förordningen 
  
 9.3 
  
 39 § förordningen 
  
 9.4 
  
 – 
  
 9.5 
  
 – 
  
 9.6 
  
 – 
  
 9.7 
  
 – 
  
 9.8 
  
 – 
  
 10.1–3 
  
 – 
  
 11.1–2 
  
 40 § förordningen 
  
 12.1–2 
  
 4 kap. 1 § 
  
 13.1–2 
  
 4 kap. 2 § och 6 kap. 
  
 13.3 
  
 4 kap. 3 § 
  
 13.4 
  
 17 § förordningen 
  
 415 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2024:64 
  
 Artikel i  
 CER-direktivet 
  
 Svensk rätt1 
  
 13.5–6 
  
 – 
  
 14.1–3 
  
 6 kap.  
 1–7 
  §§ 
  
 15.1 
  
 5 kap. 1 § och 24 § förordningen 
  
 15.2 
  
 26 § förordningen 
  
 15.3 
  
 28 § förordningen 
  
 15.4 
  
 27 § förordningen 
  
 16 
  
 – 
  
 17.1 
  
 1 kap. 2 § 6 p 
  
 17.2 
  
 3 kap.  
 1–2 
  § och  
 12–13 
  § förordningen 
  
 17.3–4 
  
 3 kap. 3 §, 14 §§ och 34 § 4 förordningen 
  
 18.1 
  
 3 kap. 4 § och 7 kap. 2 § 
  
 18.2 
  
 3 kap. 4 § och  
 15–16 
  § förordningen 
  
 18.3 
  
 3 kap. 5 § och 19 § förordningen 
  
 18.4 
  
 33 § förordningen 
  
 18.5 
  
 6 kap. 7 § och 18 § förordningen 
  
 18.6 
  
 – 
  
 18.7 
  
 7 kap.  
 3–5 
  §§ 
  
 18.8 
  
 1 kap.  
 9–10 
  §§ 
  
 18.9–10 
  
 – 
  
 19 
  
 6 kap. 6 § och 40 § förordningen 
  
 20 
  
 – 
  
 21.1 
  
 7 kap.  
 4–6 
  §§ 
  
 21.2 
  
 7 kap.  
 3–6 
  §, 35 § förordningen 
  
 21.3 
  
 8 kap. 4 § 
  
 21.4 
  
 9 kap. 3 § 
  
 21.5 
  
 – 
  
 22 
  
 8 kap. 
  
 23 
  
 – 
  
 24 
  
 – 
  
 25 
  
 – 
  
 26 
  
 – 
  
 27 
  
 – 
  
 28 
  
 – 
  
 29 
  
 – 
  
 1Om inget annat anges avses utredningens förslag till lag om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. Med förordningen avses utredningens förslag till förordning om motståndskraft hos kritiska verksamhetsutövare. 
  
 416 
  
 Statens offentliga utredningar 2024 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Ett starkare skydd för offentlig- anställda mot våld, hot och trakasserier. Ju. 
  
 2.Ett samordnat vaccinationsarbete 
  
 – för effektivare hantering av kom- mande vacciner. Del 1 och 2. S. 
  
 3.Ett starkt judiskt liv för framtida generationer. Nationell strategi för att stärka judiskt liv i Sverige  
 2025–2034. 
  Ku. 
  
 4.Inskränkningarna i upphovsrätten. Ju. 
  
 5.Förbättrad ordning och säkerhet vid förvar. Ju. 
  
 6.Steg mot stärkt kapacitet. Fi. 
  
 7.Ett säkrare och mer tillgängligt fastighetsregister. Ju. 
  
 8.Livsmedelsberedskap för en ny tid. LI. 
  
 9.Utvecklat samarbete för verksamhets­ förlagd utbildning – långsiktiga åtgär- der för sjuksköterskeprogrammen. U. 
  
 10.Preskription av avlägsnandebeslut och vissa frågor om återreseförbud. Ju. 
  
 11.Rätt frågor på regeringens bord – 
  
 en ändamålsenlig regeringsprövning på miljöområdet. KN. 
  
 12.Mål och mening med integration. A. 
  
 13.En effektivare kontaktförbuds- lagstiftning – ett utökat skydd för utsatta personer. Ju. 
  
 14.Arbetslivskriminalitet – myndighets- samverkan, en gemensam tipsfunktion, lärdomar från Belgien och gränsöver- skridande arbete. A. 
  
 15.Nya regler för arbetskraftsinvandring m.m. Ju. 
  
 16.Växla yrke som vuxen – en reformerad vuxenutbildning och en ny yrkesskola för vuxna. U. 
  
 17.Skolor mot brott. U. 
  
 18.Nya regler om cybersäkerhet. Fö. 
  
 19.En ny beredskapssektor 
  
 –för ökad försörjningsberedskap. KN. 
  
 20.Maskinellt värde för vissa industribygg- nader – ett undantag från fastighets- skatt. Fi. 
  
 21.Ett inkluderande jämställdhets- politiskt delmål mot våld. A. 
  
 22.En ny organisation för förvaltning av  
 EU-medel. 
  Fi. 
  
 23.En trygg uppväxt utan nikotin, alkohol och lustgas. S. 
  
 24.Ett effektivt straffrättsligt skydd för statliga stöd till företag. Fi. 
  
 25.En mer effektiv tillsyn över socialtjänsten. S. 
  
 26.En utvärdering av förändringar i sjukförsäkringens regelverk under 2021 och 2022. S. 
  
 27.Kamerabevakning i offentlig verksamhet – lättnader och utökade möjligheter. Ju. 
  
 28.Offentlighetsprincipen eller  
 insyns-lag. 
  Allmänhetens insyn i enskilda aktörer inom skolväsendet. U. 
  
 29.Goda möjligheter till ökat välstånd. Fi. 
  
 30.En statlig ordning med brottsförebyggande åtgärder för barn och unga. S. 
  
 31.En ändamålsenlig vapenlagstiftning. Del 1 och 2. Ju. 
  
 32.Åtgärder mot mervärdesskatte- bedrägerier. Fi. 
  
 33.Delad hälsodata – dubbel nytta. Regler för ökad interoperabilitet i hälso- och sjukvården. S. 
  
 34.Ansvar och oberoende 
  
 –public service i oroliga tider. Ku. 
  
 35.En framtid för alm och ask 
  
 –förädling, forskning och finansiering­. LI. 
  
 36.Förenkla och förbättra! Fi. 
  
 37.Förbättrade ränteavdragsregler för företag. Fi. 
  
 38.Digitala fastighetsköp  Förköpsrätt vid fastighetstransaktioner. LI. 
  
 39.Skärpta regler om ungdomsövervak- ning och straffreduktion för unga. Ju. 
  
 40.Genomförande av lönetransparensdirektivet. A. 
  
 41.Styrkraft för lyckad integration. A. 
  
 42.Bildning, utbildning och delaktighet 
  
 –folkbildningspolitik i en ny tid. U. 
  
 43.Staten och kommunsektorn 
  
 –samverkan, självstyrelse, styrning. Fi. 
  
 44.Stärkt kontroll av fusk i livsmedels- kedjan. LI. 
  
 45.Kompletterande bestämmelser till EU:s reviderade förordning om elektronisk identifiering. Fi. 
  
 46.Ny lag om internationella sanktioner. Genomförande av EU:s sanktions- direktiv. UD. 
  
 47.Digital myndighetspost. Fi. 
  
 48.Ett ändamålsenligt samhällsskydd. Vissa reformer av straff- och straffverkställighetslagstiftningen. Volym 1 och 2. Ju. 
  
 49.Arbetslöshetsförsäkringen vid störning, kris eller krig. A. 
  
 50.Nätt och jämnt. Likvärdighet och effektivitet i kommunsektorn. Del 1 och 2. Fi. 
  
 51.En mer rättssäker och effektiv domstolsprocess. Ju. 
  
 52.Allmänna sammankomster och Sveriges säkerhet. Ju. 
  
 53.Stöd till invandrares utvandring. Ju. 
  
 54.Vägar till ett tryggare samhälle. Åtgärder för att motverka återfall i brott. Ju. 
  
 55.En översyn av 23 kap. brottsbalken. Ju. 
  
 56.Animalieproduktion med hög konkurrenskraft och gott djurskydd. LI. 
  
 57.Ett nytt regelverk för hälsodataregister. S. 
  
 58.Ett nytt regelverk mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Volym 1 och 2. Fi. 
  
 59.Signalspaning i försvarsunderrättelse- verksamhet – en modern och ändamåls- enlig lagstiftning. Fö. 
  
 60.Stärkt stöd till anhöriga. Ett mer ända- målsenligt stöd till barn och vuxna som är anhöriga. S. 
  
 61.Effektivare kontrollmöjligheter 
  
 i systemen för rot, rut, grön teknik och personalliggare. Fi. 
  
 62.En förbättrad modell för presumtionshyra. Ju. 
  
 63.Ökat informationsutbyte mellan myndigheter. Behov och föreslagna förändringar. Ju. 
  
 64.Motståndskraft i samhällsviktiga tjänster. Fö. 
  
 Statens offentliga utredningar 2024 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Mål och mening med integration. [12] 
  
 Arbetslivskriminalitet – myndighets- samverkan, en gemensam tipsfunktion, lärdomar från Belgien och gränsöver- skridande arbete. [14] 
  
 Ett inkluderande jämställdhetspolitiskt delmål mot våld. [21] 
  
 Genomförande av lönetransparensdirektivet. [40] 
  
 Styrkraft för lyckad integration. [41] 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen vid störning, kris eller krig. [49] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Steg mot stärkt kapacitet. [6] 
  
 Maskinellt värde för vissa industribyggna- der – ett undantag från fastighetsskatt. [20] 
  
 En ny organisation för förvaltning av  
 EU-medel. 
  [22] 
  
 Ett effektivt straffrättsligt skydd för statliga stöd till företag. [24] 
  
 Goda möjligheter till ökat välstånd. [29] 
  
 Åtgärder mot mervärdesskatte- bedrägerier. [32] 
  
 Förenkla och förbättra! [36] 
  
 Förbättrade ränteavdragsregler för företag. [37] 
  
 Staten och kommunsektorn – samverkan, självstyrelse, styrning. [43] 
  
 Kompletterande bestämmelser till EU:s reviderade förordning om elektronisk identifiering. [45] 
  
 Digital myndighetspost. [47] 
  
 Nätt och jämnt. Likvärdighet och effektivitet i kommunsektorn. Del 1 och 2.[50] 
  
 Ett nytt regelverk mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Volym 1 och 2. [58] 
  
 Effektivare kontrollmöjligheter i systemen för rot, rut, grön teknik och personal- liggare. [61] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Nya regler om cybersäkerhet. [18] 
  
 Signalspaning i försvarsunderrättelseverk- samhet – en modern och ändamålsenlig lagstiftning. [59] 
  
 Motståndskraft i samhällsviktiga tjänster. [64] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Ett starkare skydd för offentliganställda mot våld, hot och trakasserier. [1] 
  
 Inskränkningarna i upphovsrätten. [4] 
  
 Förbättrad ordning och säkerhet vid förvar. [5] 
  
 Ett säkrare och mer tillgängligt fastighetsregister. [7] 
  
 Preskription av avlägsnandebeslut och vissa frågor om återreseförbud. [10] 
  
 En effektivare kontaktförbuds- lagstiftning – ett utökat skydd för utsatta personer. [13] 
  
 Nya regler för arbetskraftsinvandring m.m. [15] 
  
 Kamerabevakning i offentlig verksamhet – lättnader och utökade möjligheter. [27] 
  
 En ändamålsenlig vapenlagstiftning. Del 1 och 2. [31] 
  
 Skärpta regler om ungdomsövervakning och straffreduktion för unga. [39] 
  
 Ett ändamålsenligt samhällsskydd. Vissa reformer av straff- och straffverkställighetslagstiftningen. Volym 1 och 2. [48] 
  
 En mer rättssäker och effektiv domstolsprocess. [51] 
  
 Allmänna sammankomster och Sveriges säkerhet. [52] 
  
 Stöd till invandrares utvandring. [53] 
  
 Vägar till ett tryggare samhälle. Åtgärder för att motverka återfall i brott. [54] 
  
 En översyn av 23 kap. brottsbalken. [55] 
  
 En förbättrad modell för presumtionshyra. [62] 
  
 Ökat informationsutbyte mellan myndig- heter. Behov och föreslagna föränd- ringar. [63] 
  
 Klimat- och näringslivsdepartementet 
  
 Rätt frågor på regeringens bord – en ändamålsenlig regeringsprövning på miljöområdet. [11] 
  
 En ny beredskapssektor 
  
 – för ökad försörjningsberedskap. [19] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Ett starkt judiskt liv för framtida generationer. Nationell strategi för att stärka judiskt liv i Sverige  
 2025–2034. 
  [3] 
  
 Ansvar och oberoende 
  
 – public service i oroliga tider. [34] 
  
 Landsbygds- och infrastrukturdepartementet 
  
 Livsmedelsberedskap för en ny tid. [8] En framtid för alm och ask 
  
 –förädling, forskning och ­finansiering. [35] 
  
 Digitala fastighetsköp  Förköpsrätt vid fastighetstransaktioner. [38] 
  
 Stärkt kontroll av fusk i livsmedelskedjan. [44]. 
  
 Animalieproduktion med hög konkurrens- kraft och gott djurskydd. [56]. 
  
 Socialdepartementet 
  
 Ett samordnat vaccinationsarbete – för effektivare hantering av kommande vacciner. Del 1 och 2. [2] 
  
 En trygg uppväxt utan 
  
 nikotin, alkohol och lustgas. [23] 
  
 En mer effektiv tillsyn över socialtjänsten. [25] 
  
 En utvärdering av förändringar i sjukför- säkringens regelverk under 2021 och 2022. [26] 
  
 En statlig ordning med brottsförebyggande åtgärder för barn och unga. [30] 
  
 Delad hälsodata – dubbel nytta. Regler för ökad interoperabilitet i hälso- och sjukvården. [33] 
  
 Ett nytt regelverk för hälsodataregister. [57] 
  
 Stärkt stöd till anhöriga. Ett mer ända- målsenligt stöd till barn och vuxna som är anhöriga. [60] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Utvecklat samarbete för verksamhets- förlagd utbildning – långsiktiga åtgärder för sjuksköterskeprogrammen. [9] 
  
 Växla yrke som vuxen – en reformerad vuxenutbildning och en ny yrkesskola för vuxna. [16] 
  
 Skolor mot brott. [17] 
  
 Offentlighetsprincipen eller insynslag. Allmänhetens insyn i enskilda aktörer inom skolväsendet. [28] 
  
 Bildning, utbildning och delaktighet 
  
 – folkbildningspolitik i en ny tid. [42] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Ny lag om internationella sanktioner. Genomförande av EU:s sanktions- direktiv. [46]