Ansvarsfull hälso- och sjukvård 
 Slutbetänkande av Patientmaktsutredningen 
 Stockholm 2013 
 SOU 2013:44 
 SOU och Ds kan köpas från Sullivan kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Sullivan Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Omslag: Moore. 
 Tryckt av Moore. 
 Stockholm 2013 
 ISBN  
 978-91-38-23962-9 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för Socialdepartementet Robertson 
 Regeringen beslutade den 24 mars 2011 att tillkalla en särskild utredare med uppgift att lämna förslag på hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården kan stärkas (dir. 2011:25). Regeringen har också beslutat om två tilläggsdirektiv till utredningen (dir. 2012:24 och 2012:113). 
 Som särskild utredare förordnades fr.o.m. den 30 mars 2011 dåvarande regiondirektören Rice. 
 Som experter att biträda utredningen förordnades fr.o.m. den 1 september 2011 förvaltningschefen Mccoy, ordföranden Long, förbundsordföranden Munoz, dåvarande programdirektören Rowe, landstingsdirektören Mcgee, handläggaren Kelly, verkställande direktören Fitzgerald, förbundsordföranden Robinson, utredaren Williams, områdeschefen Jenkins, vice ordföranden Malone, överläkaren English samt programansvarige Terry. Vid samma tidpunkt förordnades dåvarande kanslirådet Holmes, departementssekreteraren Johnson, kanslirådet Harper samt kanslirådet Moore som sakkunniga i utredningen. Departementssekreteraren Szilárd Rado entledigades per den 12 december 2011 och från samma datum förordnades kanslirådet Morales. Avdelningschefen Holmes entledigades som sakkunnig fr.o.m. den 7 mars 2012 och förordnades samma dag som expert i utredningen. Samma dag förordnades även departementssekreteraren Mendez som sakkunnig i utredningen. Handläggaren Taylor och vårdstrategen Gonzales förordnades fr.o.m. den 17 september 2012 som experter i utredningen. Samtidigt förordnades rättssakkunniga Martin som sakkunnig. Per den 30 oktober 2012 entledigades förvaltningschefen Mccoy från sitt uppdrag som expert. Samma dag 
 förordnades förvaltningsjuristen Simmons som expert i utredningen. Per den 16 januari 2013 entledigades numera justitiesekreteraren Morales, kanslirådet Moore, rättssakkunniga Martin och numera politiskt sakkunniga Mendez från sina uppdrag som sakkunniga i utredningen. Vidare entledigades avdelningschefen Holmes, programansvariga Terry, handläggaren Taylor och utredaren Williams från sina uppdrag som experter. Samma dag förordnades enhetschefen Morris som expert i utredningen samt förordnades departementssekreteraren Perry, kanslirådet Adams och kanslirådet Wilson som sakkunniga. 
 Som huvudsekreterare anställdes fr.o.m. den 16 maj 2011 Harding. Cochran anställdes fr.o.m. den 19 september 2011 som sekreterare i utredningen på heltid och fr.o.m. den 1 maj 2013 på deltid. Harmon, Statskontoret, ingick i sekretariatet som metod- och utredningsstöd under perioden  
 2011-06-01–2011-12- 
  15. Under perioden  
 2011-08–2012-02 
  deltog även konsulten Tanner (Connecta AB) i utredningsarbetet. Den 1 februari 2012 upphörde Howard anställning som huvudsekreterare. Lopez Ferngren anställdes, fr.o.m. den 15 februari 2012 på heltid och fr.o.m. den 1 maj 2013 på deltid, som huvudsekreterare i utredningen. Vidare anställdes Flores fr.o.m. den 10 april 2012 som sekreterare i utredningen.  
 Larsen anställdes fr.o.m. den 1 december 2012 t.o.m. den 30 maj 2013 som sekreterare i utredningen. 
 Utredningen har antagit namnet Patientmaktsutredningen. Utredningen har tidigare lämnat promemorian  
 Patientens tillgång 
  
 till sin journal  
 och delbetänkandet  
 Patientlag  
 (SOU 2013:2) till Socialdepartementet. 
 Utredningen överlämnar härmed sitt slutbetänkande  
 Ansvarsfull hälso- och sjukvård  
 (SOU 2013:44). 
 Stockholm i juni 2013 
 Rice 
 /Petra Flores 
 Flores 
  
 SimmonsBorlid 
 Elin Sundberg 
 Sammanfattning 
 Patientmaktsutredningen har i uppdrag att föreslå hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården ska stärkas. Utredningen har dessutom i uppdrag att föreslå en ny lag om hälso- och sjukvårdens organisation som ska ersätta hälso- och sjukvårdslagen (HSL). Utredningen lämnade i januari 2013 delbetänkandet  
 Patientlag  
 (SOU 2013:2) 
 .  
 I detta slutbetänkande behandlar utredningen i enlighet med direktiven frågor om hur vården kan ges på mer likvärdiga villkor, hur patientberättelser i klagomåls- och anmälningsärenden systematiskt kan samlas in och bearbetas samt föreslår en ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet. 
 Jämlik vård 
 Utredningen konstaterar att det finns skillnader i den hälso- och sjukvård som ges. Det är viktigt att sätta ljuset på dessa skillnader och fortsätta med det arbete som redan har påbörjats. Utredningen har sett på frågan ur tre olika perspektiv –  
 regionalt-, 
  system- och individperspektiv. Utredningens överväganden syftar till att tydligt konkretisera och lyfta möjliga vägar framåt inom ramen för de olika perspektiven. 
 Ojämlikhet ur ett regionalt perspektiv 
 Det förekommer betydande regionala skillnader vad gäller medicinska resultat och kvalitet. Det är t.ex. inte acceptabelt att relativ  
 5-årsöverlevnad 
  för kvinnor med ändtarmscancer varierar mellan cirka 40 procent till drygt 70 procent beroende på i vilket landsting vården ges. 
 Utredningen gör bedömningen att uppvisade brister och skillnader i medicinska resultat som framgår i Öppna jämförelser eller 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:44 
 nationella utvärderingar i högre grad än i dag bör utgöra underlag för statliga tillsynsinsatser. 
 Utredningen gör vidare bedömningen att patienter bör få bättre möjlighet att tillgodogöra sig den information som bl.a. finns i Öppna Jämförelser och i nationella utvärderingar. Bättre tillgång till data om vården bör påskyndas för att öka transparensen. Det är patienterna som i slutändan får ta konsekvenserna av eventuella brister i vården. Patienterna bör därför få tillgång till så god information som möjligt. För att ytterligare koppla patienternas egna upplevelser av vården till de medicinska resultaten bör även förekomsten av patientklagomål till patientnämnder och Inspektionen för vård och omsorg kunna visas och jämföras, nedbrutet på enhetsnivå. 
 Utredningen har i delbetänkandet  
 Patientlag  
 föreslagit ett lagreglerat fritt val av utförare i öppen vård. Förslaget innebär att patienter under vissa förutsättningar kan välja primärvård och öppen specialiserad vård över landstingsgränserna. Förslaget kan skynda på en viss utjämning av oacceptabla skillnader mellan landstingen. 
 Ojämlikhet ur ett systemperspektiv 
 Under de senaste decennierna har hälso- och sjukvården – liksom många andra samhällsinstitutioner – utvecklat gränssnitt mot medborgare och patienter som ofta ställer krav och förväntningar på de som använder dem. Enligt utredningens uppfattning har vårdens processer m.m. blivit allt mer likriktade. Systemen kan många gånger ses som konstruerade för att främja effektivitet inom organisationen men inte alltid för att möta de mångfacetterade behov och förutsättningar som finns i patientkollektivet. Som exempel förutsätts många gånger att patienter kan boka och boka om mottagningstider via olika webbsidor med hjälp av dator och e- legitimation. Vid telefonkontakt med en vårdcentral etc. händer det alltmer sällan att samtalet besvaras av en riktig människa. Istället ska patienten knappa in personnummer och sedan vänta vid telefonen för att bli uppringd. 
 Utredningen beskriver också ett antal exempel som visar på att 
 göra jämlikt är att göra skillnad. Ett exempel som redovisas är arbetet med doulor i Västra Götalandsregionen, vilket har ökat tillgängligheten till vård för vissa grupper. Doulor är kvinnor med 
 12 
  
 SOU 2013:44 
  
 Sammanfattning 
 invandrarbakgrund och goda svenskkunskaper som ger stöd till gravida kvinnor med samma bakgrund. 
 Enligt utredningens bedömning bör ett tydligare fokus ligga på kompletterande vägar in i hälso- och sjukvården. Ett mer personligt och patientcentrerat synsätt på organisatoriska lösningar bör enligt utredningen ge förutsättningar för en mer jämlik tillgång till hälso- och sjukvård. 
 Vidare anser utredningen att det bör ges utrymme och möjlighet till ersättning även för sådana kompletterande lösningar vid upphandling enligt lagen om offentlig upphandling samt i de regelböcker som styr godkännande av leverantörer i valfrihetssystem enligt lagen om valfrihetssystem. 
 Ojämlikhet i det personliga mötet 
 En övervägande del av de beslut om vård och behandling som varje dag fattas i sjukvården, är resultat av ett personligt möte mellan patient och hälso- och sjukvårdspersonal. Studier visar att resultaten av dessa möten kan gestalta sig olika beroende på underliggande faktorer som utbildningsnivå, kön och födelseland. 
 Enligt utredningens bedömning bör vårdgivare genom ökad egenuppföljning granska vidtagna behandlingsinsatser utifrån bl.a. genus och socioekonomiska faktorer. Vidare bör verktyg för att underlätta kommunikation mellan patient och personal användas för patientgrupper som annars riskerar att förfördelas. I grundläggande vårdutbildningar bör utbildning om diskriminering och likvärdig vård ingå. 
 Patientklagomål 
 För att hälso- och sjukvården ska kunna utvecklas, både vad gäller kvalitet och effektivitet, måste patienten få möjlighet att göra sin röst hörd. Det finns många olika sätt genom vilka man kan fånga in patienternas synpunkter på vården. Ett vanligt sätt är patientenkäter av olika slag. Vid sidan av detta har patienterna möjlighet att framföra sina synpunkter på vården genom klagomål. Det är viktigt att komplettera olika patientundersökningar med en systematisk klagomålshantering. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:44 
 Den första instans en patient bör vända sig till om man inte är nöjd med eller har frågor om vården är den mottagning/verksamhet där han eller hon har fått sin vård eller behandling. Många gånger kan de frågor eller motsättningar som uppkommit bäst hanteras i direkt anslutning till vårdtillfället, antingen av behandlande personal eller av t.ex. verksamhetschefen vid enheten. Patienterna kan även vända sig med frågor eller klagomål till patientnämnderna och till tillsynsmyndigheten. De har också möjlighet att begära ersättning från patient- eller läkemedelsförsäkringen. 
 Det finns en hel del erfarenheter att ta del av i olika former av patientklagomål. Det är samtidigt viktigt att understryka att patientklagomålen förmodligen är toppen på ett isberg. Socialstyrelsens vårdskademätning visar att det kan vara så många som drygt 100 000 patienter som skadas varje år i vården och så många som 3 000 som dör till följd av en vårdskada. Siffrorna kan exempelvis jämföras med att hälso- och sjukvården endast gör ca 2 100 lex  
 Maria-anmälningar 
  per år och att det 2012 anmäldes 12 900 skador till Patientförsäkringen LÖF. Mot denna bakgrund är det angeläget att ta alla tillfällen i akt att ta tillvara patienternas synpunkter från de olika instanser de kan vända sig till med sina klagomål. Patienternas anmälningar behövs för att få en mer komplett bild av verkligheten. 
 Förutom att den enskilda vårdenheten tar till sig och arbetar med patientklagomål är det angeläget att denna stora kunskapsmassa systematiskt ställs samman och analyseras. På regional nivå kan underlaget t.ex. användas för styrning och uppföljning, bl.a. för uppföljning av ingångna avtal där hälso- och sjukvård upphandlats från privata vårdgivare. 
 I ett nationellt perspektiv kan systematiska sammanställningar och analyser exempelvis visa på problem inom något specialistområde som förekommer på många olika håll i landet eller uppmärksamma helt nya företeelser eller riskområden. 
 Enligt utredningens bedömning bör regeringen ge Inspektionen för vård och omsorg i uppdrag att utveckla system för att aggregera, analysera, sammanställa och återföra erfarenheter från bl.a. anmälnings- och klagomålsärenden. 
 Patientnämnderna arbetar aktivt med att återföra händelser till de vårdgivare som har fått klagomål på sin verksamhet. Enligt utredningens bedömning bör Patientnämndernas erfarenheter emellertid tas till vara i större utsträckning i ett styrnings- och ledningsperspektiv i landsting och kommuner. Inspektionen för vård och 
 14 
  
 SOU 2013:44 
  
 Sammanfattning 
 omsorg bör, i samverkan med patientnämnderna, arbeta fram en modell så att man systematiskt kan tillvarata den information som patientnämnderna lämnar. 
 Lag och förordning om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet 
 Sedan hälso- och sjukvårdslagen (HSL) trädde i kraft har den ändrats ett  
 70-tal 
  gånger. Den grundläggande strukturen i lagen har dock behållits oförändrad. Lagen är närmast ett lapptäcke där bestämmelser av olika dignitet ligger samlade i paragrafer som i många fall följs av bokstäver. Ett antal paragrafer har också upphävts genom åren. Lagen innehåller inga kapitel och det är svårt att hitta specifika paragrafer eftersom de inte grupperats efter ämnen eller annat. Utredningen föreslår att HSL upphävs och ersätts av en ny lag – lagen om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet (organisationslagen). 
 Utredningens förslag innebär att vissa bestämmelser från HSL förs över i stort sett oförändrade till organisationslagen, medan andra bestämmelser endast har omarbetats språkligt och/eller redaktionellt. I begränsad utsträckning föreslås nyskrivna bestämmelser i organisationslagen. Dessa har i huvudsak tillkommit i förtydligande syfte eller som en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet  
 Patientlag 
 . 
 Hälso- och sjukvården har genomgått stora förändringar under de tre decennier som har gått sedan HSL:s införande. De regler om krav och skyldigheter för huvudmän och vårdgivare som ursprungligen fanns i lagen utgick från en situation då i princip all vård i landet gavs av landsting. I dag ansvarar kommunerna för en del av hälso- och sjukvården och delar av den offentligt finansierade vården utförs av företag eller organisationer. Det har därmed blivit mer angeläget att det tydligt framgår vilket ansvar som vilar på de olika huvudmännen eller beställarna och vilket ansvar som de olika vårdgivarna eller utförarna har. I den nya organisationslagen föreslås definitioner av begreppen huvudman och vårdgivare. Dessutom utgår organisationslagens struktur från de olika aktörerna inom hälso- och sjukvårdsområdet och deras ansvar. Bestämmelser av liknande karaktär har samlats och sammanförts med ansvarsfördelningen som grund. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:44 
 I likhet med utredningens förslag till patientlag har utredningen även vad gäller organisationslagen valt att strukturera lagen på ett sätt som ska underlätta senare utveckling och införandet av nya bestämmelser. På grund av lagens omfattning har utredningen valt att dela in lagen i avdelningar. Under varje avdelning finns kapitel med egen paragrafnumrering. Den i jämförelse med HSL mer omfattande uppdelningen av lagens olika bestämmelser avser att underlätta läsning och åstadkomma en mer pedagogisk och överblickbar reglering. 
 Någon samlande förordning på hälso- och sjukvårdens område har hitintills inte funnits. Utredningen anser att en samlande förordning skulle vara värdefull och ge en bättre överblick över regleringen på området. Utredningen föreslår därför att en ny förordning ska införas som samlar bestämmelser i nu gällande förordningar som innehåller detaljreglering avseende organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet. Utredningen föreslår också att vissa detaljbestämmelser som i dag regleras i HSL i stället förs över till förordningen. 
 Utredningen föreslår även att lagen om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. upphävs. Innehållet i lagen förs över till annan författning, utom beträffande den särskilda regleringen avseende möjlighet till visstidsanställning av läkare med specialistkompetens som utgår helt. 
 Utredningen föreslår att lagförslagen ska träda i kraft den 1 januari 2015. Utredningen föreslår vidare en övergångsbestämmelse som är kopplad till förslaget om upphävande av lagen om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. 
 16 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 1 
  
 Författningsförslag...................................................... 
  
 17 
  
 2 
  
 Uppdraget och dess genomförande .............................. 
  
 87 
  
 2.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 87 
  
 2.2 
  
 Arbetet med slutbetänkandet.................................................. 
  
 89 
  
 3 
  
 Lag om organisation av hälso- och 
  
 sjukvårdsverksamhet................................................... 
  
 91 
  
 3.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 91 
  
 3.2 
  
 En ny lag ersätter HSL ............................................................ 
  
 92 
  
 3.2.1 
  
 Lagens struktur ............................................................. 
  
 92 
  
 3.2.2 
  
 Allmänna överväganden ............................................... 
  
 93 
  
 3.3 
  
 Avdelning I – Målsättningar och definitioner........................ 
  
 96 
  
 3.3.1 
  
 Begreppet hälso- och sjukvård ..................................... 
  
 96 
  
 3.3.2 
  
 Huvudmannabegreppet ................................................ 
  
 97 
  
 3.3.3 
  
 Vårdgivarbegreppet....................................................... 
  
 99 
  
 3.3.4 
  
 Överväganden avseende rikssjukvård ........................ 
  
 100 
  
 3.3.5 Särskilt ansvar avseende barn ..................................... 
  
 101 
  
 3.4 
  
 Avdelning II – Vårdgivarens ansvar ...................................... 
  
 103 
  
 3.4.1 
  
 Verksamheten ............................................................. 
  
 103 
  
 3.4.2 Verksamhetschefens ansvar för att utse en fast 
  
 vårdkontakt flyttas till förordning............................. 
  
 105 
  
 3.5 
  
 Avdelning III – Landstingets ansvar som huvudman .......... 
  
 106 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:44 
  
 3.5.1 Landstingens ansvar för planering och samverkan ... 
  
 106 
  
 3.5.2 Hänvisningar till annan relevant lagstiftning ............ 
  
 108 
  
 3.5.3 Särskilda insatser regleras i större utsträckning i 
  
 förordning ................................................................... 
  
 110 
  
 3.5.4 Förtydligande om bibehållet huvudmannaskap 
  
 vid överlämnande av uppgifter ................................... 
  
 113 
  
 3.6 Avdelning IV – Kommunens ansvar som huvudman........... 
  
 113 
  
 3.6.1 Rapportering enligt Mendoza................................ 
  
 114 
  
 3.7 
  
 Avdelning V – Gemensamma bestämmelser för 
  
 huvudmännen ......................................................................... 
  
 115 
  
 3.7.1 Reglering av individuella planer ................................. 
  
 115 
  
 3.7.2 
  
 Överväganden avseende vårdavgifter......................... 
  
 116 
  
 3.7.3 Hälso- och sjukvård vid extraordinära händelser i 
  
 fredstid......................................................................... 
  
 118 
  
 3.8 Avdelning VI – Bemyndiganden och befogenheter ............. 
  
 120 
  
 3.8.1 Allmänna överväganden om bemyndiganden............ 
  
 120 
  
 3.8.2 
  
 Förskrivningsrätt avseende förbrukningsartiklar...... 
  
 121 
  
 3.9 
  
 Lagen om vissa anställningar som läkare vid upplåtna 
  
 enheter, m.m. upphävs. .......................................................... 
  
 121 
  
 4 
  
 Förordning om organisation av hälso- och 
  
 sjukvårdsverksamhet ................................................. 
  
 127 
  
 4.1 
  
 En ny förordning om organisation av hälso- och 
  
 sjukvårdsverksamhet .............................................................. 
  
 127 
  
 4.1.1 
  
 Rikssjukvård ................................................................ 
  
 128 
  
 4.1.2 Rikets indelning i regioner för hälso- och 
  
 sjukvård........................................................................ 
  
 129 
  
 4.1.3 
  
 Verksamhetschef ......................................................... 
  
 129 
  
 4.1.4 Behörighet till vissa anställningar inom hälso- 
  
 och sjukvården m.m. ................................................... 
  
 129 
  
 4.1.5 
  
 Vårdgaranti .................................................................. 
  
 130 
  
 4.1.6 
  
 Övriga bestämmelser .................................................. 
  
 131 
  
 4.1.7 
  
 Bemyndiganden........................................................... 
  
 131 
  
 5 
  
 Jämlik vård .............................................................. 
  
 133 
  
 5.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 133 
  
 6 
  
 SOU 2013:44 Innehåll 
  
 5.2 
  
 Kartläggningar och rapporter m.m. ...................................... 
  
 133 
  
 5.2.1 
  
 Socialstyrelsen............................................................. 
  
 133 
  
 5.2.2 
  
 Diskrimineringsombudsmannen ............................... 
  
 138 
  
 5.2.3 
  
 Fundamental Rights Agency...................................... 
  
 139 
  
 5.2.4 Kommissionen för jämlik vård .................................. 
  
 140 
  
 5.3 
  
 Pågående arbeten och initiativ............................................... 
  
 141 
  
 5.3.1 Nationell strategi för en god och mer jämlik vård.... 
  
 141 
  
 5.3.2 Överenskommelse om insatser för att främja en 
  
 mer jämlik hälso- och sjukvård .................................. 
  
 142 
  
 5.3.3 Utveckling av Öppna jämförelser.............................. 
  
 144 
  
 5.3.4 
  
 Socialstyrelsens riktlinjearbete................................... 
  
 151 
  
 5.3.5 Nationell plattform för jämlik hälsa och vård........... 
  
 152 
  
 5.3.6 Stöd till grupper med stora behov m.m..................... 
  
 152 
  
 5.3.7 
  
 Angereds närsjukhus .................................................. 
  
 154 
  
 5.4 
  
 Överväganden jämlik vård ..................................................... 
  
 155 
  
 5.4.1 Ojämlikhet ur ett regionalt perspektiv...................... 
  
 156 
  
 5.4.2 Ojämlikhet ur ett systemperspektiv .......................... 
  
 160 
  
 5.4.3 Ojämlikhet i det personliga mötet............................. 
  
 164 
  
 6 
  
 Patientklagomål ....................................................... 
  
 171 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 171 
  
 6.1.1 Hantering av klagomål i vården ................................. 
  
 173 
  
 6.1.2 
  
 Patientnämnderna....................................................... 
  
 174 
  
 6.1.3 Socialstyrelsen och numera Inspektionen för vård 
  
 och omsorg – ny ingång för anmälningar mot 
  
 vården och dess personal ............................................ 
  
 176 
  
 6.1.4 
  
 Patientförsäkringen .................................................... 
  
 177 
  
 6.1.5 
  
 Läkemedelsförsäkringen............................................. 
  
 179 
  
 6.2 
  
 Överväganden ........................................................................ 
  
 180 
  
 6.2.1 Intresse och incitament för att tillvarata 
  
 patienternas synpunkter ............................................. 
  
 180 
  
 6.2.2 
  
 Nationellt perspektiv.................................................. 
  
 183 
  
 6.2.3 
  
 Regionalt perspektiv ................................................... 
  
 188 
  
 7 
  
 Konsekvenser av förslagen......................................... 
  
 191 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 191 
  
 7.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 191 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:44 
  
 7.3 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen 
  
 .................193 
  
 7.4 
  
 Övriga konsekvenser.............................................................. 
  
 194 
  
 8 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ................. 
  
 195 
  
 9 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 197 
  
 9.1 
  
 Förslaget till lag om organisation av hälso- och 
  
 sjukvårdsverksamhet .............................................................. 
  
 197 
  
 9.2 
  
 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1982:764) om 
  
 vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, 
  
 m.m.......................................................................................... 
  
 230 
 9.3 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken (1949:381) ...231 9.4 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125)...232 
  
 9.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och 
  
 sjukvård ................................................................................... 
  
 233 
  
 9.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:419) om 
  
 resekostnadsersättning vid sjukresor .................................... 
  
 234 
  
 9.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om 
  
 psykiatrisk tvångsvård............................................................ 
  
 235 
  
 9.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om 
  
 rättspsykiatrisk vård ............................................................... 
  
 235 
  
 9.9 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1651) om 
  
 läkarvårdsersättning ............................................................... 
  
 236 
  
 9.10 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1652) om 
  
 ersättning för sjukgymnastik ................................................. 
  
 236 
  
 9.11 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:831) om 
  
 transplantation m.m. .............................................................. 
  
 236 
  
 9.12 
  
 Förslaget till lag om ändring i patientskadelagen 
  
 (1996:799)............................................................................... 
  
 237 
 8 
 SOU 2013:44 Innehåll 
  
 9.13 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1156) om 
  
 receptregister.......................................................................... 
  
 237 
  
 9.14 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1656) om 
  
 patientnämndsverksamhet m.m. ............................................. 
  
 239 
  
 9.15 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:332) om 
  
 ersättning till steriliserade i vissa fall .................................... 
  
 239 
  
 9.16 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 (2001:453) .............................................................................. 
  
 240 
  
 9.17 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:499) om 
  
 omskärelse av pojkar.............................................................. 
  
 240 
  
 9.18 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:160) om 
  
 läkemedelsförmåner m.m. ..................................................... 
  
 240 
  
 9.19 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:297) om 
  
 biobanker i hälso- och sjukvården m.m................................ 
  
 242 
  
 9.20 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:546) om 
  
 behandling av personuppgifter i den 
  
 arbetsmarknadspolitiska verksamheten ................................ 
  
 243 
  
 9.21 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:192) om 
  
 gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet........... 
  
 243 
  
 9.22 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:778) om 
  
 skydd mot olyckor ................................................................. 
  
 244 
  
 9.23 
  
 Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen 
  
 (2004:168) .............................................................................. 
  
 245 
  
 9.24 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:466) om beräkning av inkomstprövade socialförsäkrings- 
  
 förmåner m.m. för neurosedynskadade ................................ 
  
 245 
  
 9.25 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:544) om 
  
 kommuners och landstings åtgärder inför och vid 
  
 extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap ........ 
  
 246 
  
 9.26 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:546) om 
  
 utrymning och inkvartering m.m. under höjd beredskap.... 
  
 246 
  
 9 
 Innehåll SOU 2013:44 
  
 9.27 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:344) om 
  
 hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl................................ 
  
 247 
  
 9.28 
  
 Förslaget till lag om ändring i patientdatalagen 
  
 (2008:355)............................................................................... 
  
 248 
  
 9.29 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:552) om 
  
 katastrofmedicin som en del av svenska insatser 
  
 utomlands ............................................................................... 
  
 249 
  
 9.30 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:47) om vissa 
  
 kommunala befogenheter ...................................................... 
  
 249 
  
 9.31 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken........ 
  
 250 
  
 9.32 
  
 Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen 
  
 (2010:659)............................................................................... 
  
 250 
  
 9.33 
  
 Förslaget till lag om ändring i lag (2013:000) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige 
  
 utan nödvändiga tillstånd ....................................................... 
  
 252 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga  
 1–3 
  Kommittédirektiv .......................................................... 
  
 253 
 10 
 1 Författningsförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till 
  
 lag om organisation 
 av hälso- och sjukvårdsverksamhet 
 AVDELNING I INLEDANDE BESTÄMMELSER 
 1 kap. Innehåll, definitioner m.m. 
  
 1 §  
 Denna lag innehåller bestämmelser om 
  
 1. 
  
 vårdgivarens ansvar  
  
 (2–3 
  kap.), 
  
 2. 
  
 landstingets ansvar som huvudman  
  
 (4–8 
  kap.), 
  
 3. 
  
 kommunens ansvar som huvudman  
  
 (Smith 
  kap.), 
  
 4. 
  
 gemensamma bestämmelser för huvudmännen  
  
 (13–16 
  kap.), 
  
 5. 
  
 bemyndiganden och befogenheter  
  
 (17–18 
  kap.). 
  
 2 §  
 Målet för hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. 
 Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. 
  
 3 §  
 Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. 
 Bestämmelserna i lagens avdelning IV gäller de kommuner som inte ingår i ett landsting enbart i de fall det är särskilt föreskrivet. 
  
 4 §  
 Med  
 hälso- och sjukvård  
 avses i denna lag åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. 
 I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser. 
 17 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
  
 5 §  
 Med  
 huvudman  
 avses i denna lag den som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet. 
  
 6 §  
 Med  
 vårdgivare  
 avses i denna lag statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som myndigheten, landstinget eller kommunen bedriver samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 
  
 7 §  
 Med  
 sluten vård  
 avses i denna lag hälso- och sjukvård som ges till en patient som är inlagd vid en vårdinrättning. 
  
 8 §  
 Med  
 öppen vård  
 avses i denna lag annan hälso- och sjukvård än sluten vård. 
  
 9 §  
 Med  
 rikssjukvård  
 avses i denna lag hälso- och sjukvård som bedrivs av ett landsting med tillstånd enligt 18 kap. 3 § och som samordnas med landet som upptagningsområde. 
  
 10 §  
 Primärvården ska som en del av den öppna vården utan avgränsning vad gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper svara för befolkningens behov av sådan grundläggande medicinsk behandling, omvårdnad, förebyggande arbete och rehabilitering som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. 
  
 11 §  
 Hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet ska arbeta för att förebygga ohälsa. 
 Särskilt ansvar avseende barn 
  
 12 §  
 Barnets bästa ska beaktas där hälso- och sjukvård ges till barn. 
  
 13 §  
 Ett barns behov av information, råd och stöd ska särskilt beaktas om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 
  
 1. 
  
 har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning, 
  
 2. 
  
 har en allvarlig fysisk sjukdom eller skada, eller 
  
 18 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 3. är missbrukare av alkohol eller annat beroendeframkallande medel. 
 Detsamma gäller om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. 
  
 14 §  
 Hälso- och sjukvårdsverksamheter ska på socialnämndens initiativ, i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa, samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. 
  
 15 §  
 Bestämmelser om skyldighet att anmäla till socialnämnden vid misstanke om att ett barn far illa finns i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). 
 AVDELNING II VÅRDGIVARENS ANSVAR 
 2 kap. Verksamheten 
  
 1 §  
 Vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera sin verksamhet på ett sätt som leder till att patienten får en god och säker hälso- och sjukvård av hög kvalitet och att övriga krav i denna avdelning uppfylls. 
 Offentligt finansierad hälso- och sjukvårdsverksamhet ska vara organiserad så att den främjar kostnadseffektivitet. 
  
 2 §  
 Hälso- och sjukvården ska vara lätt tillgänglig. 
 Varje patient som vänder sig till en hälso- och sjukvårdsverksamhet ska snarast ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd, om det inte är uppenbart obehövligt. 
  
 3 §  
 Patienter och närstående ska få information i enlighet med 2 kap. patientlagen (2013:000) och ges möjlighet till samtycke och delaktighet i enlighet med 3 och 4 kap. samma lag. 
  
 4 §  
 Patientens behov av trygghet och kontinuitet samt goda kontakter med hälso- och sjukvårdspersonalen ska tillgodoses. 
 Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. 
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
  
 5 §  
 Där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. En god hygienisk standard ska hållas i verksamheten. 
  
 6 §  
 Innan en ny diagnos- eller behandlingsmetod som kan ha betydelse för människovärde och integritet börjar tillämpas ska metoden ha bedömts från individ- och samhällsetiska aspekter. 
  
 7 §  
 Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. 
 3 kap. Ledningens organisation 
  
 1 §  
 Där hälso- och sjukvård ges ska det finnas någon som svarar för verksamheten (verksamhetschef). 
  
 2 §  
 Verksamhetschefen ska säkerställa att patientens behov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet i vården tillgodoses. 
  
 3 §  
 Verksamhetschefen får bestämma över diagnostik eller vård och behandling av enskilda patienter endast om han eller hon har tillräcklig kompetens och erfarenhet för detta. 
  
 4 §  
 Ansvaret för ledningsuppgifter rörande psykiatrisk tvångsvård samt isolering enligt 5 kap. 1 och 3 §§ smittskyddslagen (2004:168) ska utövas av en läkare med specialistkompetens (chefsöverläkare). Är verksamhetschefen inte en läkare med sådan kompetens ska ledningsuppgifterna fullgöras av en särskilt utsedd chefsöverläkare eller, vad gäller smittskydd, av en befattningshavare som förordnats enligt 5 kap. 24 § smittskyddslagen. 
  
 5 §  
 Verksamhetschefen får uppdra åt sådana befattningshavare inom verksamheten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. 
 20 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 AVDELNING III LANDSTINGETS ANSVAR SOM 
 HUVUDMAN 
 4 kap. Ledning, planering och organisation 
  
 1 §  
 Ledningen av hälso- och sjukvårdsverksamheten i landstinget ska utövas av en eller flera nämnder. För en sådan nämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (1991:900). 
 Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
  
 2 §  
 Landstinget ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i behovet av vård hos dem som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. 
 Planeringen ska avse den hälso- och sjukvård som erbjuds av samtliga vårdgivare inom landstingets geografiska område. 
 Landstinget ska även planera verksamheten så att en katastrofmedicinsk beredskap upprätthålls. 
  
 3 §  
 I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvårdsverksamheten ska landstinget samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. 
  
 4 §  
 Landstinget ska organisera primärvården så att alla som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). Landstinget får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom landstinget. 
 Landstinget ska utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, om det inte finns skäl för något annat. Ersättningen från landstinget till utförare inom ett vårdvalssystem ska följa den enskildes val av utförare. 
 När landstinget beslutat att införa ett vårdvalssystem ska lagen (2008:962) om valfrihetssystem tillämpas. 
  
 5 §  
 För hälso- och sjukvård som kräver inläggning vid vårdinrättning ska det finnas sjukhus. 
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
  
 6 §  
 Landstinget svarar för att det inom landstinget finns en ändamålsenlig organisation för att till och från vårdinrättning transportera personer vilkas tillstånd kräver att transporten utförs med transportmedel inrättade för hälso- och sjukvård. 
  
 7 §  
 När regeringen har föreskrivit att landsting ska ingå i en region ska landstingen samverka i frågor som rör sådan hälso- och sjukvård som bedrivs av regionen. 
  
 8 §  
 Landstinget får träffa överenskommelse med kommun, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen om att inom ramen för landstingets uppgifter enligt denna lag samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. Landstinget ska bidra till finansieringen av sådan verksamhet som bedrivs i samverkan. Enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser får landstinget delta i finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet. 
 5 kap. Ansvar för hälso- och sjukvård 
  
 1 §  
 Varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom landstinget. 
 Även i övrigt ska landstinget verka för en god hälsa hos hela befolkningen. 
  
 2 §  
 Landstinget ska även erbjuda en god hälso- och sjukvård åt 
  
 1. 
  
 dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, och 
  
 2. 
  
 dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken och som omfattas av nämnda förordning. 
  
 Vården ska erbjudas av det landsting inom vars område personen är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbetslös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbetssökande. I den utsträckning familjemedlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moder- 
 22 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 skap enligt vad som följer av den nämnda förordningen, ska familjemedlemmarna erbjudas vård av samma landsting. Om familjemedlemmarna är bosatta i Sverige, gäller dock 1 §. 
  
 3 §  
 Varje landsting ska erbjuda patienter som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård öppen vård. Vården ska ges på samma villkor som de som gäller för de egna invånarna. 
 Det landsting som ansvarar för att patienten får hälso- och sjukvård enligt 1 § svarar för kostnaderna för vård som patienten ges med stöd av första stycket. Detta gäller endast under förutsättning att det betalande landstingets remissregler följs. 
  
 4 §  
 Om någon som vistas inom landstinget utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska landstinget erbjuda sådan vård. 
  
 5 §  
 Ett landsting får också i andra fall erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård, om landstingen kommer överens om det eller om hälso- och sjukvården är rikssjukvård. 
  
 6 §  
 Landstingets ansvar omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom landstinget har ansvar för enligt 10 kap. 1 § eller 13 kap. 1 §. 
  
 7 §  
 Särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvård finns i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och i lagen (2013:000) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd. 
 Särskilda bestämmelser om landstings ansvar för behövliga smittskyddsåtgärder finns i smittskyddslagen (2004:168). 
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
 Val av behandlingsalternativ 
  
 8 §  
 Landstinget ska ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 Vårdgaranti 
  
 9 §  
 Landstinget ska erbjuda dem som omfattas av landstingets ansvar enligt 1 och 2 §§ vårdgaranti. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde inom viss tid får 
  
 1. 
  
 kontakt med primärvården (tillgänglighetsgaranti), 
  
 2. 
  
 besöka läkare inom primärvården (besöksgaranti), 
  
 3. 
  
 besöka den specialiserade vården (besöksgaranti), och 
  
 4. 
  
 planerad vård (behandlingsgaranti). 
  
 10 §  
 Om landstinget inte uppfyller besöksgarantin eller behandlingsgarantin enligt 9 § 3 eller 4 ska landstinget se till att patienten får vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för patienten. 
  
 11 §  
 Landstinget ska rapportera in uppgifter om väntetider till en nationell databas. 
 Förnyad medicinsk bedömning 
  
 12 §  
 Landstinget ska ge patienten möjlighet att få en förnyad medicinsk bedömning enligt vad som anges i 6 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 6 kap. Särskilda insatser 
  
 1 §  
 Landstinget ska erbjuda dem som omfattas av 5 kap. 1 §, 
  
 1. 
  
 habilitering och rehabilitering, 
  
 2. 
  
 hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning, och 
  
 3. 
  
 tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. 
  
 Landstinget ska, i samverkan med den enskilde, upprätta en individuell plan vid tillhandahållande av insatser enligt punkterna 1 och 2. 
 24 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 Landstingets ansvar enligt punkterna 1 och 2 gäller inte dem som omfattas av en kommuns ansvar enligt 11 kap. 1 §. Landstingets ansvar innebär inte någon inskränkning i de skyldigheter som arbetsgivare eller andra kan ha enligt annan lag. 
  
 2 §  
 Landstinget får erbjuda den som får hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) läkemedel utan kostnad. 
  
 3 §  
 Landstinget får på framställning av en kommun inom landstinget erbjuda läkemedel utan kostnad ur läkemedelsförråd till 
  
 1. 
  
 den som får hemsjukvård genom kommunens försorg, och 
  
 2. 
  
 samtliga som bor i en sådan särskild boendeform som avses i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 4 §  
 Landstinget ska i andra fall än som avses i 11 kap. 2 § erbjuda dem som omfattas av 5 kap. 1 § förbrukningsartiklar som fortlöpande behövs vid urininkontinens, urinretention eller tarminkontinens på grund av allvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdom. 
 7 kap. Bestämmelser avseende anställningar och utbildning 
  
 1 §  
 I landstinget ska det finnas möjligheter till anställning för läkares allmäntjänstgöring i sådan omfattning att alla läkare som avlagt läkarexamen och läkare med utländsk utbildning som föreskrivits allmäntjänstgöring ges möjlighet att fullgöra praktisk tjänstgöring för att få legitimation som läkare enligt 4 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659). Anställning för allmäntjänstgöring ska ske för viss tid. 
 I landstinget ska det också finnas möjligheter till anställning för läkares specialiseringstjänstgöring enligt nämnda lag i en omfattning som motsvarar det planerade framtida behovet av läkare med specialistkompetens i klinisk verksamhet. 
 8 kap. Överlämnande av uppgifter 
  
 1 §  
 Ett landsting får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för enligt denna lag och ska då ange de särskilda villkor 
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
 som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 AVDELNING IV KOMMUNENS ANSVAR SOM 
 HUVUDMAN 
 9 kap. Ledning, planering och organisation 
  
 1 §  
 Ledningen av den kommunala hälso- och sjukvårdsverksamheten utövas av den eller de nämnder som kommunfullmäktige enligt 2 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453) bestämmer. Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
  
 2 §  
 Kommunen ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i befolkningens behov av hälso- och sjukvård. 
 Planeringen ska avse den hälso- och sjukvård som erbjuds av samtliga vårdgivare inom kommunens ansvarsområde. 
  
 3 §  
 I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvårdsverksamheten ska kommunen samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. 
  
 4 §  
 Inom det verksamhetsområde som kommunen bestämmer ska det finnas en sjuksköterska som svarar för 
  
 1. 
  
 att det finns sådana rutiner att kontakt tas med läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal när en patients tillstånd fordrar det, 
  
 2. 
  
 att beslut om att delegera ansvar för vårduppgifter är förenliga med säkerheten för patienterna, och 
  
 3. 
  
 att det finns rutiner för rapportering enligt 6 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 
  
 Om ett verksamhetsområde i huvudsak omfattar rehabilitering får en sjukgymnast eller en arbetsterapeut fullgöra uppgifter som sägs i första stycket. 
 Första och andra styckena gäller sådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som avses i 10 kap. 1 och 2 §§ i en kommun som inte ingår i ett landsting, om det i verksamheten inte finns någon läkare. 
 26 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 10 kap. Ansvar för hälso- och sjukvård 
  
 1 §  
 Varje kommun ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som efter beslut av kommunen bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket eller 7 kap. 1 § första stycket 2 socialtjänstlagen (2001:453). Varje kommun ska även i samband med dagverksamhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. 
  
 2 §  
 En kommun får erbjuda dem som vistas i kommunen hemsjukvård. 
  
 3 §  
 Kommunens ansvar enligt 1 § detta kapitel och 13 kap. 1 § samt befogenhet enligt 2 § detta kapitel omfattar, med undantag för vad som anges i 14 kap. 1 § tredje stycket, inte sådan hälso- och sjukvård som ges av läkare. 
 Val av behandlingsalternativ 
  
 4 §  
 Kommunen ska ge den som omfattas av kommunens ansvar enligt 1 § och befogenhet enligt 2 § möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 11 kap. Särskilda insatser 
  
 1 §  
 Kommunen ska i samband med hälso- och sjukvård enligt 10 kap. 1 eller 2 § eller 13 kap. 1 § erbjuda även habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. 
 Kommunen ska, i samverkan med den enskilde, upprätta en individuell plan vid tillhandahållande av insatser enligt första stycket. 
  
 2 §  
 Kommunen ska i samband med hälso- och sjukvård enligt 10 kap. 1 § erbjuda förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 §. 
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
 12 kap. Överlämnande av uppgifter 
  
 1 §  
 En kommun får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 AVDELNING V GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR HUVUDMÄNNEN 
 13 kap. Överlåtelse av ansvar mellan huvudmännen 
  
 1 §  
 Landstinget får till en kommun inom landstinget överlåta skyldigheten att erbjuda dem som vistas i kommunen hemsjukvård om landstinget och kommunen kommer överens om det. Överenskommelsen får även avse ansvar för förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 §. 
 Om en överlåtelse har skett enligt första stycket får landstinget lämna sådant ekonomiskt bidrag till kommunen som motiveras av överlåtelsen. 
  
 2 §  
 Ingår samtliga kommuner inom ett landstings område i en överlåtelse av ansvar för hemsjukvård enligt 1 § får kommunerna lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellan kommunerna. 
  
 3 §  
 Landstinget får även utan samband med överlåtelse av ansvar för hälso- och sjukvård enligt 1 § träffa överenskommelse med en kommun inom landstinget om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. 
 14 kap. Samverkan 
  
 1 §  
 Landstinget ska till kommunerna inom landstinget avsätta de läkarresurser som behövs för att enskilda ska kunna erbjudas god hälso- och sjukvård i särskilt boende och i verksamheter som avses 
 28 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 i 10 kap. 1 §. Detsamma gäller i ordinärt boende om en kommun ansvarar för vården enligt 10 kap. 2 §. 
 Landstinget ska med kommunerna inom landstinget sluta avtal om omfattningen av och formerna för läkarmedverkan. 
 Om landstinget inte uppfyller sina skyldigheter enligt avtalet att tillhandahålla läkare har kommunen rätt att på egen hand anlita läkare och få ersättning för sina kostnader för det från landstinget. 
  
 2 §  
 Landstinget och kommunen ska samverka så att en enskild som kommunen enligt 10 kap. 1 eller 2 § har ansvar för, också får övrig vård och behandling, hjälpmedel samt förbrukningsartiklar enligt 6 kap. 2 § som hans eller hennes tillstånd fordrar. 
  
 3 §  
 Landstinget ska ingå en överenskommelse med kommunen om ett samarbete i fråga om personer med psykisk funktionsnedsättning. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. 
  
 4 §  
 När den enskilde har behov av både hälso- och sjukvård och insatser från socialtjänsten ska landstinget tillsammans med kommunen upprätta en individuell plan. 
 Planen ska upprättas om den enskilde samtycker till det och om landstinget eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda. Planen ska när det är möjligt upprättas tillsammans med den enskilde. 
 15 kap. Avgifter 
  
 1 §  
 Av patienter får vårdavgifter och avgifter med anledning av att patienter uteblir från avtalade besök tas ut enligt grunder som landstinget eller kommunen bestämmer, i den mån inte annat är särskilt föreskrivet. Patienter som omfattas av ett landstings eller en kommuns ansvar för hälso- och sjukvård enligt 5 kap.  
 1–3 
  §§ eller 10 kap. 1 och 2 §§ ska behandlas lika. 
 Landstinget får dock för sluten vård fastställa avgiftsnivåer i olika inkomstintervall och besluta om vilka regler om nedsättning av avgiften som ska gälla. Avgiften för sluten vård får för varje vårddag uppgå till högst 0,0023 gånger prisbasbeloppet enligt 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken, avrundat nedåt till närmaste tiotal kronor. 
  
 2 §  
 Avgiften tas ut av patientens förmyndare om patienten är under 18 år när 
  
 1. 
  
 vården ges, eller 
  
 2. 
  
 han eller hon uteblir från ett avtalat besök. 
  
 Om det finns flera förmyndare svarar de solidariskt för avgiften. Om det finns särskilda skäl får avgiften tas ut av den underårige. 
  
 3 §  
 Den som har betalat vårdavgifter som avser öppen vård enligt denna lag i andra fall än som avses i 10 kap. 1 §, avgifter för förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 § eller avgifter för sådan tandvård som avses i 8 a § tandvårdslagen (1985:125) med ett belopp som motsvarar 0,025 gånger prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken, avrundat nedåt till närmaste femtiotal kronor, eller det lägre belopp som bestämts av landstinget, är befriad från att därefter betala ytterligare avgifter för sådan vård eller sådana förbrukningsartiklar under den tid som återstår av ett år, räknat från det första tillfälle då avgift betalats. 
  
 4 §  
 Har en förälder eller föräldrar gemensamt flera barn under 18 år i sin vård, får barnen gemensamt avgiftsbefrielse när kostnaderna för avgifter enligt 3 § sammanlagt uppgår till där avsett belopp. 
 Avgiftsbefrielse gäller under den tid som avses i 3 § även för barn som under denna tid fyller 18 år. 
 Med förälder avses även familjehemsförälder. Som förälder räknas även den med vilken en förälder stadigvarande sammanbor och som är eller har varit gift med eller har eller har haft barn med föräldern. 
  
 5 §  
 Endast kommunen får ta ut vårdavgifter för långtidssjukvård som den har betalningsansvar för enligt 2 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. 
  
 6 §  
 Avgifter för vård enligt 10 kap. 1 eller 2 §§, för vård enligt 12 kap. 1 § eller 13 kap. 1 §, för förbrukningsartiklar enligt 11 kap. 2 § eller för sådan långtidssjukvård som en kommun har betalningsansvar för enligt 2 § lagen om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård får, tillsammans med avgifter för hemtjänst 
 30 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
 och dagverksamhet enligt 8 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453), per månad uppgå till högst en tolftedel av 0,48 gånger prisbasbeloppet. 
 Avgifterna får dock inte uppgå till så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medel av sitt avgiftsunderlag för sina personliga behov och andra normala levnadskostnader (förbehållsbelopp). När avgifterna fastställs ska kommunen dessutom försäkra sig om att vårdtagarens make eller sambo inte drabbas av en oskäligt försämrad ekonomisk situation. 
 Avgiftsunderlaget enligt första stycket och förbehållsbeloppet enligt andra stycket ska beräknas med tillämpning av 8 kap.  
 3–8 
  §§ socialtjänstlagen. 
 16 kap. Övrigt 
 Underrättelseskyldighet 
  
 1 §  
 Om en nämnd som utövar ledning enligt 4 kap. 1 § eller 9 kap. 1 § i sin verksamhet iakttagit något som tyder på att nya medel används för missbruksändamål eller att ändringar sker i missbruksmönster av kända medel, ska nämnden utan dröjsmål anmäla detta till Folkhälsomyndigheten. 
 Forskning 
  
 2 §  
 Landsting och kommuner ska medverka vid finansiering, planering och genomförande av dels kliniskt forskningsarbete på hälso- och sjukvårdens område, dels folkhälsovetenskapligt forskningsarbete. Landsting och kommuner ska i dessa frågor, i den omfattning som behövs, samverka med varandra samt med berörda universitet och högskolor. 
 Hälso- och sjukvård vid extraordinära händelser i fredstid 
  
 3 §  
 Personer som tas emot från en annan kommun eller ett annat landsting enligt 4 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap omfattas av mottagande kommuns eller landstings skyldigheter enligt denna lag. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
 AVDELNING VI BEMYNDIGANDEN OCH 
 BEFOGENHETER 
 17 kap. Bemyndiganden 
  
 1 §  
 Regeringen får meddela föreskrifter om 
  
 1. 
  
 att landet ska delas in i regioner för den hälso- och sjukvård som berör flera landsting, 
  
 2. 
  
 hälso- och sjukvården i krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara, 
  
 3. 
  
 bedrivande av hälso- och sjukvårdsverksamhet i övrigt. 
  
 2 §  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om 
  
 1. 
  
 hälso- och sjukvård som behövs till skydd för enskilda, 
  
 2. 
  
 behörighet till tjänster inom hälso- och sjukvårdsverksamhet och tillsättning, 
  
 3. 
  
 de tidsperioder inom vilka vårdgarantin ska vara uppfylld samt föreskrifter i övrigt om vårdgarantins innehåll, 
  
 4. 
  
 hälso- och sjukvården i fredstid om det ur ett nationellt perspektiv finns behov av katastrofmedicinska insatser, 
  
 5. 
  
 att förbrukningsartiklar enligt 6 kap. 4 § och 11 kap. 2 § får förskrivas av annan hälso- och sjukvårdspersonal än läkare, 
  
 6. 
  
 landstingens rapporteringsskyldighet enligt 5 kap. 11 §, 
  
 18 kap. Befogenheter för vissa statliga myndigheter 
 Riksrevisionen 
  
 1 §  
 Riksrevisionen får granska sådan verksamhet som bedrivits i samverkan med och delvis finansierats av Försäkringskassan eller Arbetsförmedlingen enligt 4 kap. 8 §. Vid en sådan granskning har Riksrevisionen rätt att ta del av de uppgifter som behövs för att granska verksamheten. 
 32 
 SOU 2013:44 Författningsförslag 
 Socialstyrelsen 
  
 2 §  
 Socialstyrelsen beslutar vilken hälso- och sjukvård som ska utgöra rikssjukvård enligt 1 kap. 9 §. 
  
 3 §  
 Socialstyrelsen beslutar, efter ansökan från det landsting som avser att bedriva verksamheten, om tillstånd att bedriva rikssjukvård. Tillståndet ska vara tidsbegränsat och förenat med villkor. 
  
 4 §  
 Socialstyrelsens beslut i ärenden om rikssjukvård enligt denna lag får inte överklagas. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:44 
  
 1.2 
  
 Förslag till 
  
 lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. 
 Härigenom föreskrivs att lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., ska upphöra att gälla vid utgången av 2014. Den upphävda lagen gäller fortfarande för beslut om anställningar som fattats enligt lagen. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 34 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i föräldrabalken (1949:381) 
 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 13 a § föräldrabalken (1949:381) ska ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 6 kap. 
 13 a § 
 1 
  
 Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare och samtycker endast den ena till en åtgärd till stöd för barnet, får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens samtycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa och åtgärden gäller 
  
 1. psykiatrisk eller psykolo- 
  
 1. psykiatrisk eller psykologisk 
  
 gisk utredning eller behandling 
  
 utredning eller behandling som 
  
 som omfattas av  
 hälso- och sjuk- 
  
 omfattas av  
 lagen (2013:000) om 
  
 vårdslagen (1982:763). 
  
 organisation av hälso- och sjuk- 
  
 vårdsverksamhet, 
 2. behandling i öppna former som ges med stöd av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), 
 3. utseende av en kontaktperson eller en familj som avses i 3 kap.  
  
 24 
  
 Regeringens proposition (1998/99:4)  
  
 Stärkt patientinflytande. 
  
 183 
  
 Patientklagomål 
  
 SOU 2013:44 
 (2010:659) infördes en bestämmelse om att Socialstyrelsen systematiskt skulle tillvarata den information som patientnämnderna lämnar (7 kap. 6 §). Bestämmelsen innebär att myndigheten ska ha ett system för att ta till vara informationen från patientnämnderna. 
 25 
  
 I praktiken har rapporteringen från nämnderna till Socialstyrelsen gått till så att de årliga verksamhetsberättelser som de flesta patientnämnder utarbetar har skickats till Socialstyrelsen. Fram t.o.m. 2010 skickades också en särskild blankett med vissa statistiska uppgifter till Socialstyrelsen. 
 Hitintills har Socialstyrelsen – med några enstaka undantag – inte sammanställt informationen på nationell nivå. En svårighet har varit att redovisningarna har sett så olika ut. Under 2011 inleddes en översyn av vad patientnämnderna ska leverera till Socialstyrelsen. I och med att Inspektionen för vård och omsorg inrättades den 1 juni 2013 utökades nämndernas skyldighet att lämna årliga redogörelser också till inspektionen. Det är inspektionen som enligt 7 kap. 6 § patientsäkerhetslagen numera ska svara för att systematiskt ta tillvara den information som patientnämnderna lämnar. 
 Socialstyrelsens arbete med tillsynsåterföring 
 Vid sidan av patientnämndernas årsredogörelser hanterade Socialstyrelsen fram till den 31 maj 2013 patientklagomål och lex Mariaanmälningar. Tillsammans med patientnämndernas ärenden blir detta ett relativt stort antal klagomåls- och anmälningsärenden. Det finns ett stort värde med att sammanställa mer generaliserbara synpunkter ur patientberättelser och anmälningsärenden på en aggregerad nivå. Anmälningar till patientförsäkringen och läkemedelsförsäkringen är inte generellt tillgängliga för någon myndighet utan hanteras av försäkringsbolag. Detta hindrar inte att ett samarbete kan inledas på en mer övergripande nivå. 
 Det handlar om att kunna kategorisera ärendena bl.a. med avseende på vilka verksamheter klagomålet/anmälan avser, vad klagomålen/anmälningarna har handlat om, de åtgärder som vidtagits samt att identifiera områden där utvecklingen framstår som oroande ur kvalitets- eller patientsäkerhetssynpunkt. 
 Socialstyrelsens  
 system  
 för att på en aggregerad nivå ta tillvara erfarenheter från tillsynen har emellertid varit outvecklat. Socialstyrelsen hade tidigare en riskdatabas med alla lex  
 Maria-ärenden 
  
 25  
 Regeringens proposition (2009/2010:210)  
 Patientsäkerhet och tillsyn,  
 s. 215. 
 184 
  
 SOU 2013:44 
  
 Patientklagomål 
 sedan 1992 och alla  
 HSAN-beslut 
  i nämnd sedan 1996. År 2004 innehöll databasen sammanlagt 20 000 händelser. Riskdatabasen lades emellertid ner i mitten av  
 2000-talet, 
  p.g.a. bristande funktionalitet. Under 2006 startades ett arbete med att ta fram en ny databas/ett nytt riskregister – Richardson. Richardson var tänkt som ett IT- stöd för vård och omsorg som skulle öka lärandet mellan olika verksamheter. I Klara skulle användaren kunna läsa lex Mariabeslut och söka efter händelser, orsaker och effektiva åtgärder i den egna och andras verksamheter. En förutsättning för Richardson var att landstingen ville medverka och använda databasen vid sin avvikelsehantering. Då intresset från landstingens sida var begränsat avslutades projektet under 2010. 
 Myndigheten har samtidigt arbetat med att bygga upp ett nytt dokumenthanteringssystem (DHS). Under senare år har ett utvecklingsarbete påbörjats för att med stöd av DHS också kunna förbättra tillsynsåterföringen på en aggregerad nivå. 
 Detta betyder inte att Socialstyrelsen inte har arbetat med att återföra erfarenheter från tillsynen, framför allt med utgångspunkt från manuella genomgångar av lex  
 Maria-anmälningar. 
  Man har i olika former publicerat händelser som man sett i tillsynen. I dag finns en särskild ingång för patientsäkerhet på Socialstyrelsens  
 webb-plats. 
 26 
  
 Myndigheten har också sedan 2010 i uppdrag av regeringen att senast den 1 maj varje år lämna årliga tillsynsrapporter. I tillsynsrapporten som rör 2011 års tillsyn redovisas bl.a. Socialstyrelsens klagomålshantering. 
 27  
 Patientsynpunkter redovisas också från annan typ av tillsyn, t.ex. från samtal med äldre personer vid äldretillsynen. 
 Inspektionen för vård och omsorg 
 När nu Inspektionen för vård och omsorg sedan den 1 juni 2013 har tagit över tillsynsuppgifterna från Socialstyrelsen är det angeläget att myndigheten bygger upp system för att aggregera, analysera, sammanställa och föra ut vad man har sett i tillsynen. Detta gäller både för klagomåls- och anmälningsärenden som för annan form av tillsyn. 
 För att få en större kritisk massa är det önskvärt att den information som patientnämnderna lämnar, som inspektionen har ansvar 
  
 26 
  
 www.socialstyrelsen.se/patientsakerhet 
  
 27 
  
 Socialstyrelsen (2012)  
  
 Tillsynsrapport 2012. 
  
 185 
  
 Patientklagomål 
  
 SOU 2013:44 
 för att systematiskt ta tillvara och förmedla, kan sammanställas på motsvarande sätt eller inordnas i systemet. 
 28 
  
 Det ligger helt i linje med regeringens ambitioner i den proposition där inrättandet av Inspektionen för vård och omsorg föreslås. 
 29  
 Regeringen konstaterar i propositionen att den nya tillsynsmyndigheten enligt regeringens bedömning behöver utveckla metoder, statistik, uppföljning och andra insatser i tillsynen. Vidare är det regeringens uppfattning att kunskapsåterföringen av tillsynens iakttagelser är viktig och behöver utvecklas. 
 30  
 Slutligen konstaterar regeringen att myndigheten behöver utveckla rutiner för att bättre än i dag kunna planera tillsyn grundad på egen riskanalys och riskbedömning när indikatorer på allvarliga kvalitetsproblem finns. 
 31 
  
 Det handlar om att använda tillsynens erfarenheter för att utveckla tillsynen och bidra till en god och säker vård. Tillsynsprocessen skulle kunna illustreras som i bilden nedan. 
  
 28 
  
 Se avsnitt 5.2.3. 
  
 29 
  
 Regeringens proposition (2012/13:20)  
 Inspektionen för vård och omsorg – en ny tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvård och socialtjänst. 
  
 30 
  
 A. prop. s. 91. 
  
 31 
  
 A. prop. s. 92. 
  
 186 
  
 SOU 2013:44 
  
 Patientklagomål 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsen. 
 Tillsynens egna erfarenheter, bl.a. utifrån patientklagomålen, kan tillsammans med andra underlag vara ett inflöde när inspektionen ska utveckla den riskbaserade tillsynen. Det kan handla om en rad underlag från olika aktörer, exempelvis från patientnämnderna, uppföljnings- och utvärderingsrapporter från landstingen och olika myndigheter, patient- och läkemedelsförsäkringen, patient- och brukarorganisationer etc. Utflödet i processen är tillsynsåterföring till en rad olika mottagare för att de ska kunna medverka till att vården och omsorgen utvecklas. 
 Det behövs robusta system för att hantera så stora informationsmängder som det här är fråga om. Som beskrivits ovan har Socialstyrelsen på olika sätt försökt bygga upp sådana system. Enligt utredningens bedömning är det viktigt att Inspektionen för vård och omsorg får ett tydligt uppdrag och de resurser som behövs för att åstadkomma en långsiktigt stabil struktur för tillsynsplanering och tillsynsåterföring. En sådan funktion bör samarbeta med patientnämnderna och skulle också kunna stödja patientnämnderna med analys av data på regional nivå. Många av patientnämndernas förvaltningar är knappt bemannade och saknar resurser och/eller kunskaper för att analysera sina ärenden på en aggregerad nivå. 
 187 
  
 Patientklagomål 
  
 SOU 2013:44 
  
 6.2.3 
  
 Regionalt perspektiv 
  
 Utredningens bedömning:  
 Patientnämndernas erfarenheter bör i större utsträckning tas till vara i ett styrnings- och ledningsperspektiv i landsting och kommuner. 
 Inspektionen för vård och omsorg bör, i samverkan med patientnämnderna, arbeta fram en modell så att man systematiskt kan tillvarata den information som patientnämnderna lämnar. 
 Patientnämnderna arbetar aktivt med att återföra händelser till de vårdgivare som har fått klagomål på sin verksamhet. Ärenden som kommer till patientnämnderna återkopplas vanligen till verksamhetschef/motsvarande med begäran om ett muntligt eller skriftligt yttrande. Yttrandena återkopplas i sin tur till anmälaren. 
 Utredningen har genom en enkät till landstingens patientnämnder kartlagt hur nämnderna på en mer aggregerad nivå arbetar med att återföra sina erfarenheter regionalt. Av 21 patientnämnder besvarade 20 utredningens förfrågan. 
 Av svaren framgår att patientnämndernas kunskap och erfarenheter efterfrågas aktivt av verksamheterna i cirka hälften av landstingen. De används som underlag i det egna kvalitetsarbetet, till patientsäkerhetsberättelser och som en del i övriga avvikelsesystem. Patientnämnderna medverkar också i personalutbildning, vid ledningsgruppsmöten och arbetsplatsträffar etc. Det handlar om att redovisa avidentifierade ärenden och statistik. Vad gäller statistiska uppgifter skiljer det sig mellan nämnderna med vilka tidsintervall sådana uppgifter redovisas till respektive verksamhet. Vissa nämnder redovisar statistiken löpande, andra per kvartal, per halvår eller en gång per år. Utredningens intryck är att den nya patientsäkerhetslagen har inneburit ett större intresse från verksamheterna att få del av patientnämndernas erfarenheter. Några patientnämnder samarbetar även med landstingets patientsäkerhetsfunktion. 
 Att andra beslutsnivåer i landsting och kommuner, t.ex. region/landstingsstyrelse, hälso- och sjukvårdsnämnd, socialnämnd eller landstingsledningen efterfrågar nämndernas erfarenheter är mindre vanligt. Patientnämnderna sprider visserligen sina årliga verksamhetsberättelser till ett stort antal mottagare i landstingen och kommunerna, men många nämnder har liten kunskap om hur berättelserna hanteras på olika nivåer. Det förekommer emellertid att nämnderna medverkar och föredrar delårs- och årsrapporter 
 188 
  
 SOU 2013:44 
  
 Patientklagomål 
 t.ex. i landstingsfullmäktige, landstingsstyrelsen och hälso- och sjukvårdsnämnden. Intresset från kommunerna är extremt lågt. 
 Många patientnämnder informerar – på eget initiativ – olika politiska nämnder och även på tjänstemannanivå om iakttagelser av större vikt. Det kan exempelvis handla om problem som rör flera olika verksamheter som att bevaka och meddela patienter svar efter undersökningar/provtagning och om barnperspektiv i vården. 
 Patientnämndernas kanslier har mycket olika bemanning, vilket naturligtvis påverkar deras möjlighet att arbeta proaktivt. En patientnämnd framför t.ex. följande i sitt enkätsvar. På grund av begränsade personella resurser (två utredare, varav en chef) görs ganska försiktig reklam för möjligheten till mer aktiv återföring och deltagande, eftersom en kraftigt ökad efterfrågan skulle vara svår att tillgodose p.g.a. negativ påverkan på telefontillgängligheten för patienter och närstående. Det är en mycket svår avvägning mellan olika delar i kansliets uppdrag. 
 Avslutningsvis anser en majoritet av nämnderna att deras erfarenheter tas tillvara i alldeles för liten utsträckning i styrningen och ledningen av hälso- och sjukvården, såväl inom landstingen som inom kommunerna. Utredningen delar patientnämndernas uppfattning i denna del. Nämndernas kunskap och erfarenheter bör kunna tas tillvara i betydligt större utsträckning i landstingen och kommunerna. Den stora erfarenhet nämnderna besitter är unik i sitt slag och borde vara ett viktigt redskap vid styrning och utveckling av vården. 
 Utredningen har övervägt om det i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. bör föras in en bestämmelse om att nämnderna  
 ska  
 rapportera iakttagelser till landstingsfullmäktige, landstingsstyrelsen, hälso- och sjukvårdsnämnd etc. Utredningen anser emellertid inte att en sådan lagändring skulle få någon större effekt. Det är svårt att kommendera fram ett samarbete lagstiftningsvägen. En positiv utveckling skulle i stället kunna uppnås genom att man i hälso- och sjukvården verkligen inser nyttan av och värdet med att ta del av patienternas synpunkter för att utveckla hälso- och sjukvården. Inte minst visar exemplet från sjukhuset i Reynolds på vikten av ett sådant förhållningssätt. 
 32 
  
 Patientnämnderna samarbetar i ett nationellt nätverk. Inom ramen för detta samarbete pågår ett projekt som handlar om hur man ska kunna utveckla nämndernas ärenderegistrering, så att den 
  
 32  
 Se avsnitt 6.2.1. 
 189 
  
 Patientklagomål 
  
 SOU 2013:44 
 blir mer enhetlig. Arbetet kompliceras emellertid av landstingens självständiga ställning. Bland patientnämndernas kanslier finns en stor efterfrågan på ett nationellt enhetligt system, för att få en jämförbar och transparant bild av patienternas upplevelser av brister i hälso- och sjukvården. Det har gjorts försök att få Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) att arbeta med frågan på samma sätt som de har byggt upp den landstingsgemensamma väntetidsdatabasen. Enligt utredningens uppfattning är det en angelägen uppgift för Inspektionen för vård och omsorg att, i samverkan med patientnämnderna, arbeta fram en modell så att man kan uppfylla lagstiftningens krav att systematiskt tillvarata den information som patientnämnderna lämnar. 
 33  
 På så sätt kan man använda erfarenheter från de cirka 30 000 patientärendena. 
 34 
  
 33 
  
 Se avsnitt 6.2.2. 
  
 34 
  
 Sammanställning av förvaltningen vid Stockholms patientnämnd. 
  
 190 
 7 Konsekvenser av förslagen 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska en utredning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för kostnader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. En beräkning av eventuella konsekvenser samt, i förekommande fall, förslag till finansiering ska också redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. 
 Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska detta också redovisas. 
 Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska föreskrifternas konsekvenser redovisas i en konsekvensutredning i enlighet med bestämmelserna i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 
  
 7.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 Utredningens bedömning:  
 Utredningens förslag medför inga nämnvärda kostnader för staten, landsting eller kommuner. 
 Patientmaktsutredningens förslag till en ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet (organisationslagen) innebär – utöver förslaget om ökat planeringsansvar – i sak inga nämnvärda nya åtaganden för vare sig staten eller sjukvårdshuvudmännen. Utred- 
 191 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2013:44 
 ningens förslag i kapitel 3 innebär att vissa bestämmelser från hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) förs över i stort sett oförändrade till organisationslagen, medan andra bestämmelser endast har omarbetats språkligt och/eller redaktionellt. I begränsad utsträckning föreslås nyskrivna bestämmelser i organisationslagen. Dessa har i huvudsak tillkommit i förtydligande syfte – t.ex. föreslås vissa nya definitioner i organisationslagen – eller som en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet  
 Patientlag 
 . 
 1 
  
 I organisationslagen förs in en ny bestämmelse om att barnets bästa ska beaktas där hälso- och sjukvård ges till barn. En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 6 § patientlagen (2013:000). För att tydliggöra att detta även är ett organisatoriskt ansvar har utredningen ansett det befogat att föra in bestämmelsen även i organisationslagen. Enligt utredningens mening bör förslaget inte medföra några väsentliga konsekvenser för hälso- och sjukvårdens verksamheter. Det får förutsättas att vårdgivare redan i dag arbetar med barnets bästa framför ögonen. 
 Utredningen föreslår i 4 kap. 2 § lagen om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet att landstinget ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i behovet av vård hos de som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. Förslaget är en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet  
 Patientlag  
 om ett fritt val av utförare i öppen vård utanför landstingsgränserna, men också en konsekvens av att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård har utökats under senare år. Landstingen har numera bl.a. ansvar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till förmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 m.fl. Landstingen ansvarar även för att erbjuda hälso- och sjukvård åt vissa utlänningar enligt lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. samt hälso- och sjukvård till personer som vistas i Sverige utan tillstånd. 
 2  
 Utredningens förslag i detta delbetänkande innebär att landstingets planeringsansvar utvidgas till att gälla alla som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. 
 Liksom vid all planering av hälso- och sjukvård kan det finnas betydande osäkerhetsfaktorer som kan försvåra en planering. Enligt utredningens mening finns det emellertid också situationer som landstinget har en bättre överblick över. Det kan t.ex. handla om 
  
 1 
  
 SOU 2013:2  
  
 Patientlag. 
  
 2 
  
 Prop. 2012/13:109, bet. 2012/13:SoU20, rskr. 2012/13:230. 
  
 192 
  
 SOU 2013:44 
  
 Konsekvenser av förslagen 
 vårdsökande från ett närliggande landsting där kommunikationerna gör det smidigare för patienterna att söka vård på andra sidan landstingsgränsen. Att ha en viss framförhållning för sådana situationer borde underlätta landstingets möjlighet att ge dessa patienter en god vård. I delbetänkandet  
 Patientlag  
 redovisar utredningen statistik från Sveriges Kommuner och Landsting som visar att utomlänsvården svarar för cirka 4 procent av den totala nettokostnaden för samtliga landstings hälso- och sjukvård. 
 3  
 I den summan ligger även hälso- och sjukvård i annat landsting efter remiss från hemlandstinget, akutvård, transporter och resor som bekostas när en patient remitteras till vård i annat landsting samt sluten vård. Enligt utredningens bedömning innebär förslaget en mindre utökning av landstingets planeringsansvar, som inte bör innebära någon nämnvärd ökad kostnad för landstinget. 
 Utredningens förslag om att 4 § lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter m.m. ska upphävas innebär enligt utredningens uppfattning inga ekonomiska konsekvenser för landstingen. Bestämmelsen innebär en möjlighet att visstidsanställa läkare med specialistkompetens. Som utvecklas i avsnitt 3.9 finns det genom annan lagstiftning möjlighet för landstingen att visstidsanställa arbetstagare utan att det behöver regleras i särskild ordning. 
  
 7.3 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen 
  
 Utredningens bedömning 
 : Förslaget om ett ökat planeringsansvar för landstinget medför viss konsekvens för den kommunala självstyrelsen. Inskränkningen i den kommunala självstyrelsen bedöms dock som godtagbar för att uppnå att alla som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård ska erbjudas en god vård på lika villkor. 
 Som framgår i avsnitt 7.2 innebär utredningens förslag i detta delbetänkande att landstingets planeringsansvar utvidgas till att gälla alla som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. Förslaget är dels en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet  
 Patientlag,  
 dels en konsekvens av att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård har utökats under senare år. 
  
 3  
 SOU 2013:2  
 Patientlag 
 , s. 251 ff. 
 193 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2013:44 
 Även om förslaget i och för sig medför konsekvenser för den kommunala självstyrelsen är det enligt utredningens bedömning proportionerligt med hänsyn till de ändamål som har föranlett förslaget. Syftet är att de patienter som landstinget – enligt tidigare beslut och förslag – ansvarar för att erbjuda en god vård på lika villkor också bör omfattas av landstingets planering av hälso- och sjukvård. 
 4 
  
 7.4 
  
 Övriga konsekvenser 
  
 Utredningens bedömning 
 : Utredningens förslag i betänkandet får inte någon inverkan på de områden som i övrigt nämns i kommittéförordningen. 
 Som nämndes inledningsvis innebär utredningens förslag till ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet få nya materiella bestämmelser. 
 Utredningen gör bedömningen att den lagtekniska översyn som utredningen gjort inte får någon påverkan på brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 4  
 A.a., s. 256 ff. 
 194 
  
 8 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Utredningens förslag:  
 Lagförslagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 En särskild övergångsbestämmelse förs in i lagen om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., med innebörden att den upphävda lagen fortsatt ska tillämpas på beslut om anställningar som fattats enligt lagen. 
  
 Utredningens bedömning:  
 Några övergångsbestämmelser bör inte vara nödvändiga beträffande förslaget till lag (2013:000) om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet (organisationslagen). 
 Patientmaktsutredningen föreslog i betänkandet SOU 2013:2  
 Patientlag  
 att den nya patientlagen ska träda i kraft den 1 januari 2015, för att ge samtliga aktörer goda förutsättningar att förbereda inför ikraftträdandet. I slutbetänkandet föreslår utredningen en ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet som ska ersätta nu gällande hälso- och sjukvårdslag (1982:763, HSL), en lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., samt ett antal följdändringar i annan lagstiftning. 
 Organisationslagen innehåller i huvudsak befintliga bestämmelser från HSL och kräver i sig inte något långt genomförande. 
 195 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2013:44 
 Övergångsbestämmelser 
 Utredningen bedömer inte att det behövs några särskilda övergångsbestämmelser till den nya organisationslagen. 
 Vad gäller utredningens förslag till lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. har utredningen erfarit att det finns ett fåtal läkare anställda enligt bestämmelserna i den lag som föreslås upphävas. Utredningen gör bedömningen att förutsättningarna för redan ingångna avtal inte bör förändras, och föreslår därför en övergångsbestämmelse med innebörden att den upphävda lagen även fortsättningsvis ska tillämpas avseende avtal som har ingåtts med stöd av bestämmelserna i den upphävda lagen. I övrigt gör utredningen bedömningen att det inte behövs ytterligare övergångsbestämmelser till lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. 
 196 
 9 Författningskommentar 
  
 9.1 
  
 Förslaget till lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet 
  
 AVDELNING I INLEDANDE BESTÄMMELSER 
 1 kap. Innehåll, definitioner m.m. 
  
 1 §  
 Denna lag innehåller bestämmelser om 
  
 1. 
  
 vårdgivarens ansvar,  
  
 (2–3 
  kap.) 
  
 2. 
  
 landstingets ansvar som huvudman,  
  
 (4–8 
  kap.) 
  
 3. 
  
 kommunens ansvar som huvudman,  
  
 (Smith 
  kap.) 
  
 4. 
  
 gemensamma bestämmelser för huvudmännen,  
  
 (13–16 
  kap.) 
  
 5. 
  
 bemyndiganden och befogenheter,  
  
 (17–18 
  kap.) 
 Bestämmelsen är ny och utgör en översiktlig innehållsförteckning 
 . 
  
 2 §  
 Målet för hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen 
 . 
  
 Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. 
 Begreppet hälso- och sjukvård i lagen (2013:000) om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet, organisationslagen, behandlas i avsnitt 3.3.1. 
 Paragrafen motsvarar 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, med något ändrad språklig utformning. I  
 första stycket  
 har begreppet hälso- och sjukvård bytts ut mot hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet, i avsikt att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård i organisationslagen (se 4 § nedan). Det nya begreppet avser att tydliggöra att målsättningsparagrafen omfattar samtliga aktörers verksamhet inom hälso- och 
 197 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 sjukvårdsområdet, personal, vårdgivare, huvudmän och även statliga myndigheters olika insatser på området. Någon förändrad innebörd av paragrafen är inte avsedd. 
 Två redaktionella ändringar har också gjorts i  
 andra stycket 
 . Förabeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 20 ff. och s. 112 ff. samt i prop. 1996/97:60 s. 40 f. 
  
 3 §  
 Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. 
 Bestämmelserna i lagens avdelning IV gäller de kommuner som inte ingår i ett landsting enbart i de fall det är särskilt föreskrivet. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar i sak 3 § första stycket fjärde meningen HSL, med redaktionella ändringar. Förarbeten till detta stycke finns i 1981/82:97 s. 32 ff. 
 Paragrafens  
 andra stycke  
 motsvarar i sak 17 § HSL, med vissa redaktionella ändringar. Förarbeten till detta stycke finns i prop. 1990/91:14 s.152. 
  
 4 §  
 Med  
 hälso- och sjukvård  
 avses i denna lag åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. 
 I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser 
 Bestämmelsen motsvarar 1 § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 110 ff. och prop. 1991/92:152 s. 11 ff. 
  
 5 §  
 Med  
 huvudman  
 avses i denna lag den som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet. 
 Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.3.2. 
 Syftet med den nya bestämmelsen är att definiera begreppet huvudman. Begreppet är tillsammans med vårdgivarbegreppet avgörande i fördelningen av ansvar mellan de olika aktörerna inom vårdområdet. Av definitionen följer att det centrala i huvudmannabegreppet är ansvaret för att vård erbjuds. Huvudmannen har inte någon skyldighet att bedriva vården i egen regi utan utförandet av vården kan överlåtas på annan. Huvudmannen har dock alltid kvar det yttersta ansvaret för hälso- och sjukvården inom sitt geogra- 
 198 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 fiska område. I denna lag regleras landstingens och kommunernas huvudmannaansvar. 
  
 6 §  
 Med  
 vårdgivare  
 avses i denna lag statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som myndigheten, landstinget eller kommunen bedriver samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 
 Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.3.3. 
 Syftet med bestämmelsen är att definiera vem som är vårdgivare. Vårdgivarna har ett särskilt ansvar för patienter och andra i samband med den direkta hälso- och sjukvården. Definitionen omfattar samtliga utförare av hälso- och sjukvårdsverksamhet. Vårdgivare som är underställda de offentliga huvudmännen likställs med vårdgivare som arbetar i annan regi. Även vårdgivare som är underställda en huvudman vars verksamhet inte regleras i organisationslagen, exempelvis vårdgivare som tillhandahåller elevhälsa åt en skolhuvudman eller en statlig myndighet som tillhandahåller hälso- och sjukvård, omfattas av definitionen och ska uppfylla kraven i organisationslagen i tillämpliga delar. Vårdgivare med helt privat finansiering omfattas också av lagens bestämmelser, såvida inte något annat anges. 
  
 7 §  
 Med  
 sluten vård  
 avses i denna lag hälso- och sjukvård som ges till en patient som är inlagd vid en vårdinrättning. 
 Paragrafen motsvarar 5 § första stycket andra meningen HSL, med vissa redaktionella ändringar i syfte att modernisera språket och tydliggöra vad som avses. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 72 f. och s. 120 f. samt i prop. 1994/95:195 
 s. 80 f. 
  
 8 §  
 Med  
 öppen vård  
 avses i denna lag annan hälso- och sjukvård än sluten vård. 
 Paragrafen motsvarar 5 § första stycket tredje meningen HSL med vissa språkliga ändringar i syfte att modernisera språket. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 72 f. och s. 120 f. samt i prop. 1994/95:195 s. 46 f. och s. 80 f. 
 199 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
  
 9 §  
 Med  
 rikssjukvård  
 avses i denna lag hälso- och sjukvård som bedrivs av ett landsting med tillstånd enligt 18 kap. 3 § och som samordnas med landet som upptagningsområde. 
 Rikssjukvårdens reglering i organisationslagen behandlas i avsnitt 3.3.4. 
 Paragrafen motsvarar i sak 9 a § första stycket HSL, förutom hänvisningen till 18 kap., och utgör en definition av rikssjukvård. I nu gällande bestämmelser i HSL finns tillståndskravet i omedelbar anslutning till övriga materiella regler om rikssjukvård. I utredningens förslag till organisationslag har Socialstyrelsens tillståndsgivning istället reglerats separat i ett kapitel innehållande befogenheter för statliga myndigheter. Därmed finns ett behov av en hänvisning dit. Bestämmelsen i nuvarande HSL om att rikssjukvården ska samordnas till enheter där en hög vårdkvalitet och en ekonomiskt effektiv verksamhet kan säkerställas flyttas till förordning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2005/06:73 s. 16 ff. 
  
 10 §  
 Primärvården ska som en del av den öppna vården utan avgränsning vad gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper svara för befolkningens behov av sådan grundläggande medicinsk behandling, omvårdnad, förebyggande arbete och rehabilitering som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. 
 Paragrafen motsvarar 5 § första stycket fjärde meningen HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1994/95:195 s. 46 ff. och s. 80 f. 
  
 11 §  
 Hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet ska arbeta för att förebygga ohälsa. 
 Paragrafen motsvarar i sak 2 c § HSL enligt förslaget i SOU 2013:2. En redaktionell ändring har gjorts i syfte att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1984/85:181 s. 94 ff. 
 200 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 Särskilt ansvar avseende barn 
  
 12 §  
 Barnets bästa ska beaktas där hälso- och sjukvård ges till barn. 
 Bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 3.3.5. 
 Paragrafen motsvarar 1 kap. 6 § i patientlagen enligt förslaget i SOU 2013:2. Bestämmelsens placering innebär att den är tillämplig både på huvudmän och på vårdgivare. 
 Syftet med bestämmelsen är att fastslå att principen om barnets bästa måste beaktas vid alla beslut som rör barn och överallt där hälso- och sjukvård ges till barn, även vid beslut om organisatoriska frågor. Vad barnets bästa är måste avgöras i det enskilda fallet, och överväganden avseende detta ska vara en del i samtliga beslutsprocesser där barn berörs. 
  
 13 §  
 Ett barns behov av information, råd och stöd ska särskilt beaktas om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 
  
 1. 
  
 har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning, 
  
 2. 
  
 har en allvarlig fysisk sjukdom eller skada, eller 
  
 3. 
  
 är missbrukare av alkohol eller annat beroendeframkallande medel. 
  
 Detsamma gäller om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.3.5. 
 Paragrafen motsvarar i sak 2 g § HSL med en redaktionell ändring i syfte att undvika konflikt med definitionen av hälso- och sjukvård. Förarbeten till paragrafen finns i prop. 2008/09:193 s. 10 ff. 
  
 14 §  
 Hälso- och sjukvårdsverksamheter ska på socialnämndens initiativ, i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa, samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.3.5. 
 Paragrafen motsvarar i sak 2 f § första meningen HSL. 2 f § har delats upp i två separata paragrafer för att underlätta läsning, se efterföljande paragraf. 
 Förslaget innehåller en mindre redaktionell ändring för att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård. I 
 201 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 nu gällande lydelse innehåller 2 f § även hänvisningar till bestämmelser i andra lagar om tystnadsplikt, sekretess och anmälningsskyldighet. Patientsäkerhetslagen (2010:659) och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är av fundamental betydelse för alla som arbetar inom hälso- och sjukvårdens verksamheter och har betydelse i många varierande situationer. Hänvisningarna i fråga rör etablerade skyldigheter som får förutsättas vara väl kända inom hälso- och sjukvårdsverksamheter och för dess personal, och har utgått ur lagstiftningen. Någon förändring i sak är inte avsedd. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2002/03:53 s. 62 ff. 
  
 15 §  
 Bestämmelser om skyldighet att anmäla till socialnämnden vid misstanke om att ett barn far illa finns i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.3.5. 
 Bestämmelsen motsvarar i sak 2 f § andra stycket HSL med redaktionella ändringar i syfte att uppnå överenstämmelse med socialtjänstlagens bestämmelser. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2002/03:53 s. 62 ff. 
 AVDELNING II VÅRDGIVARENS ANSVAR 
 2 kap. Verksamheten 
  
 1 §  
 Vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera sin verksamhet på ett sätt som leder till att patienten får en god och säker hälso- och sjukvård av hög kvalitet och att övriga krav i denna avdelning uppfylls. 
 Offentligt finansierad hälso- och sjukvårdsverksamhet ska vara organiserad så att den främjar kostnadseffektivitet. 
 Paragrafen behandlas i avsnitt 3.4.1. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 har inte någon direkt motsvarighet i HSL. Paragrafen omfattar emellertid 2 a § första meningen och 1, delar av 2 a § 5 samt delar av 28 § HSL. 
 I bestämmelsen anges vad vårdgivarens övergripande verksamhetsansvar innebär. Syftet är att tydliggöra och lagfästa vårdgivarens ansvar för vårdkvalitet och uppfyllande av andra lagenliga skyldigheter gentemot patienterna. Utredningen har valt att inte längre definiera god vård i lagtexten utan har i stället framhållit 
 202 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 vikten av att den vård som ges är god, säker och av hög kvalitet. Samtliga krav som ställs på vårdgivaren ska uppfyllas, och utredningen har inte ansett att vissa särskilda krav bör framhållas som mer väsentliga för en god vård än andra. 
 Detaljerad reglering av de krav som ställs på vården görs med fördel även fortsättningsvis av berörda myndigheter, med stöd av de bemyndiganden som förs över till organisationslagen från HSL. 
 Den skyldighet att organisera ledningen av hälso- och sjukvården i syfte att uppnå god kvalitet och hög patientsäkerhet som i dag framgår av 28 § HSL innefattas nu av denna paragraf, och innebär att det är ledningen för vårdgivaren som ska leda och organisera sin verksamhet så att god kvalitet och hög patientsäkerhet uppnås. Något specifikt krav på hur ledningen ska vara organiserad ställs inte. 
 Bestämmelsen är i övrigt utformad på liknande sätt som som 3 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 
 Paragrafens  
 andra stycke  
 motsvarar del av 28 § HSL. Utredningen föreslår dock att kravet på främjande av kostnadseffektivitet begränsas till att endast omfatta offentligt finansierad hälso- och sjukvårdsverksamhet. Kraven på vårdgivare vars verksamhet finansieras enbart med privata medel, genom vårdavgifter eller på annat sätt, framgår av annan lagstiftning. En redaktionell ändring har gjorts med anledning av begränsningen. Förarbeten finns i prop. 1981/82:97 s. 114 ff. och prop. 1995/96:176 s. 54 ff. och s. 103. 
 Angivandet av vårdgivarens övergripande verksamhetsansvar i paragrafen har medfört behov av redaktionella ändringar i de överförda paragrafer i kapitlet i övrigt där det tidigare angavs att vårdgivaren hade ansvar för att det aktuella kravet skulle uppfyllas. 
  
 2 §  
 Hälso- och sjukvården ska vara lätt tillgänglig. 
 Varje patient som vänder sig till en hälso- och sjukvårdsverksamhet ska snarast ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd, om det inte är uppenbart obehövligt. 
  
 Första stycket  
 motsvarar 2 a § 2 HSL, med en språklig justering i samband med att regleringen flyttas. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 117 f. 
  
 Andra stycket  
 motsvarar i sak 2 a § sista stycket HSL. En redaktionell ändring har gjorts för att skrivningen ska överensstämma med definitionen av hälso- och sjukvård samt i syfte att modernisera språket. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 
 203 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 s. 55 ff. och s. 114 ff., prop. 1984/85:181 s. 94 ff. samt 1996/97:60 s. 44. 
  
 3 §  
 Patienter och närstående ska få information i enlighet med 2 kap. patientlagen (2013:000) och ges möjlighet till samtycke och delaktighet i enlighet med 3 och 4 kap. samma lag. 
 Paragrafen motsvarar delvis 2 a § 3 HSL och 2 b § HSL i dess lydelse enligt SOU 2013:2. Det materiella innehållet avseende informationsskyldigheten samt patienters rätt till självbestämmande och integritet regleras hädanefter enligt utredningens förslag endast i patientlagen. Hänvisningen till patientlagens regler i denna del samt avseende patienters delaktighet utgör en erinran om att vårdgivaren ska organisera sin verksamhet på sådant sätt att skyldigheterna enligt patientlagen uppfylls. Förarbeten finns i prop. 1981/82:97 s. 55 ff. och s. 114 ff., prop. 1984/85:181 s. 94 ff., prop. 1998/99:4 s. 23 ff. samt i prop. 2009/10:210 s. 250. 
  
 4 §  
 Patientens behov av trygghet och kontinuitet samt goda kontakter med hälso- och sjukvårdspersonalen ska tillgodoses. 
 Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. 
  
 Första stycket  
 i paragrafen motsvarar i sak delvis 2 a § 1 HSL samt 2 a § 4 och 5 HSL, med vissa redaktionella ändringar. 
  
 Andra stycket  
 motsvarar 2 a § andra stycket andra meningen HSL. 
 Paragrafen beskriver hur den hälso- och sjukvård som patienten ges ska utformas för att möjliggöra en vårdupplevelse där patientens rättigheter respekteras. Begreppen trygghet, kontinuitet och goda kontakter med hälso- och sjukvårdspersonalen, är nära förbundna med varandra. För att tydliggöra behovet av ett helhetstänkande när vården utformas har kraven sammanförts i en paragraf. Någon förändring i sak av vårdgivarens ansvar i dessa delar är inte avsedd. Samordningskravet i paragrafen har behållits i nära anslutning till kraven på kontinuitet och trygghet, i likhet med uppbyggnaden av 2 a § HSL. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 55 ff. och s. 114 ff., prop. 1984/85:181 s. 94 ff., samt prop. 2005/06:115 s. 27 ff. och 46 ff. 
 204 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
  
 5 §  
 Där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. En god hygienisk standard ska hållas i verksamheten 
 . 
  
 Paragrafens  
 första mening  
 motsvarar i sak 2 e § HSL med en redaktionell ändring i syfte att åstadkomma överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård. 
  
 Andra meningen  
 motsvarar i sak delvis 2 a § 1 HSL. 
 Förarbeten till bestämmelserna finns i prop. 1995/96:176 s. 52 f. och s. 103, prop. 1998/99:4 s. 12 samt i prop. 2005/06:50 s. 26 f. 
  
 6 §  
 Innan en ny diagnos- eller behandlingsmetod som kan ha betydelse för människovärde och integritet börjar tillämpas ska metoden ha bedömts från individ- och samhällsetiska aspekter. 
 Paragrafen motsvaras i sak av 2 h § HSL med en redaktionell ändring  
 i syfte att undvika konflikt med definitionen av hälso- och sjukvård. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:83 s. 20 ff. 
  
 7 §  
 Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. 
 Paragrafen motsvarar i sak 31 § HSL med en redaktionell ändring. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1995/96:176 s. 53 f. och s. 104. 
 3 kap. Ledningens organisation 
  
 1 §  
 Där hälso- och sjukvård ges ska det finnas någon som svarar för verksamheten (verksamhetschef). 
 Paragrafen motsvarar i sak 29 § första stycket första meningen HSL. För att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård har en språklig redigering gjorts. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1995/96:176 s. 54 ff. och s. 103 f. 
  
 2 §  
 Verksamhetschefen ska säkerställa att patientens behov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet i vården tillgodoses. 
 205 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 Paragrafen motsvarar 29 a § första meningen HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i proposition 2009/10:67 s. 62 f. och s. 80. 
  
 3 §  
 Verksamhetschefen får bestämma över diagnostik eller vård och behandling av enskilda patienter endast om han eller hon har tillräcklig kompetens och erfarenhet för detta. 
 Paragrafen motsvarar i sak 29 § första stycket andra meningen HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1995/96:176 s. 54 f. och s. 103 f. 
  
 4 §  
 Ansvaret för ledningsuppgifter rörande psykiatrisk tvångsvård samt isolering enligt 5 kap. 1 och 3 §§ smittskyddslagen (2004:168) utövas av en läkare med specialistkompetens (chefsöverläkare). Är verksamhetschefen inte en läkare med sådan kompetens ska ledningsuppgifterna fullgöras av en särskilt utsedd chefsöverläkare eller, vad gäller smittskydd, av en befattningshavare som förordnats enligt 5 kap. 24 § smittskyddslagen. 
 Paragrafen motsvarar i sak 29 § andra och tredje stycket HSL, med vissa redationella ändringar. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1995/96:176 s. 54 ff. samt i prop. 1997/98:109 s. 133 ff. och s. 179. 
  
 5 §  
 Verksamhetschefen får uppdra åt sådana befattningshavare inom verksamheten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. 
 Paragrafen motsvarar 30 § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1995/96:176 s. 57. 
 AVDELNING III LANDSTINGETS ANSVAR SOM 
 HUVUDMAN 
 4 kap. Ledning, planering och organisation 
  
 1 §  
 Ledningen av hälso- och sjukvårdsverksamheten i landstinget ska utövas av en eller flera nämnder. För en sådan nämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (1991:900). 
 206 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
 Pararafen motsvarar 10 § HSL, med redaktionella ändringar. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1984/85:98 s. 7, prop. 1990/91:117 s. 138 samt i prop. 2002/03:20 s. 22 ff. 
  
 2 §  
 Landstinget ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i behovet av vård hos dem som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. 
 Planeringen ska avse den hälso- och sjukvård som erbjuds av samtliga vårdgivare inom landstingets geografiska område. 
 Landstinget ska även planera verksamheten så att en katastrofmedicinsk beredskap upprätthålls. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.1. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar delvis 7 § första stycket HSL. Landstingens planeringsansvar utvidgas till att gälla alla de som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. Planeringsansvaret kommer därmed även att gälla de som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vårdförmåner här enligt förordning nr 883/2004 och i viss utsträckning även asylsökande. Ansvaret gäller enligt utredningens förslag i SOU 2013:2, se s. 213 ff., även patienter som väljer öppen vård i landstinget men som omfattas av ett annat landstings grundläggande ansvar för hälso- och sjukvård. Ett visst ansvar för personer som vistas i landet utan nödvändiga tillstånd kommer också att införas enligt förslag i prop. 2012/13:109. 
 Ändringen är således en konsekvens av att gruppen som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård utökats och föreslås utökas ytterligare. Även redaktionella ändringar har gjorts. 
 Paragrafens  
 andra stycke  
 motsvarar delvis 7 § andra stycket HSL. Ett förtydligande om att planeringen ska omfatta samtliga vårdgivare inom landstingets geografiska ansvarsområde förs in. Formuleringen är avsedd att omfatta såväl vård i egenregi som upphandlad vård oavsett driftsform, men även exempelvis skolhälsovård och privat finansierad vård som utförs inom landstinget eller kommunen. Vidare har en redaktionell ändring gjorts. 
  
 Tredje stycket  
 i paragrafen motsvarar 7 § tredje stycket HSL, med en redaktionell ändring. 
 Förarbeten till bestämmelserna finns i prop. 1981/82:97 s. 59 ff. och s. 122 ff. samt i prop. 2001/02:158 s. 74 ff. 
 207 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
  
 3 §  
 I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvårdsverksamheten ska landstinget samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.1. 
 Paragrafen motsvarar delvis 8 § HSL med en föreslagen redaktionell ändring för att uppnå överenstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård. Landstingens samverkansansvar utökas till att gälla alla vårdgivare, inte enbart de privata. Förändringen syftar i huvudsak till att lagstiftningsmässigt likställa vårdgivare under offentlig ledning med andra vårdgivare. Utredningen förutsätter att landstinget redan tidigare har samverkat med samtliga vårdgivare inom sitt ansvarsområde och ändringen bör därför inte medföra någon förändring i sak. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 59 ff. och s. 123 ff. 
  
 4 §  
 Landstinget ska organisera primärvården så att alla som omfattas av landstingets ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). Landstinget får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom landstinget. 
 Landstinget ska utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, om det inte finns skäl för något annat. Ersättningen från landstinget till utförare inom ett vårdvalssystem ska följa den enskildes val av utförare. 
 När landstinget beslutat att införa ett vårdvalssystem ska lagen (2008:962) om valfrihetssystem tillämpas. 
 Paragrafen motsvarar 5 § andra – fjärde stycket HSL enligt förslaget i SOU 2013:2. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1997/98:189 s. 31 f. samt i prop. 2008/09:74 s. 51 f. 
  
 5 §  
 För hälso- och sjukvård som kräver inläggning vid vårdinrättning ska det finnas sjukhus. 
 Paragrafen motsvarar i sak 5 § första meningen första stycket HSL. Bestämmelsen har ändrats språkligt i syfte att modernisera språket. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 72 f. och s. 120 f. samt i prop. 1994/95:195 s. 46 f. och s. 80 f. 
 208 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
  
 6 §  
 Landstinget svarar för att det inom landstinget finns en ändamålsenlig organisation för att till och från vårdinrättning transportera personer vilkas tillstånd kräver att transporten utförs med transportmedel inrättade för hälso- och sjukvård. 
 Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 § HSL, med vissa språkliga redigeringar. 
 Sjukhus eller läkare har bytts ut mot vårdinrättning. Detta har gjort i syfte att modernisera och för att undvika låsningar vid nuvarande strukturer. I regel torde dock transporter av detta slag alltid gå till sjukhus eller läkare, vilka båda omfattas av uttrycket vårdinrättning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Vidare har särskilt inrättade för ändamålet bytts ut mot inrättade för hälso- och sjukvård. Detta är endast avsett som ett förtydligande av det redan gällande ansvaret för en ändamålsenlig inrättning av transportmedel för sjuktransporter. 
 Ansvaret för den hälso- och sjukvård som ges under transporter av nu aktuellt slag omfattas av landstingets ordinarie ansvar för hälso- och sjukvård. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 121 f., prop. 1990/91:102 s. 12 och prop. 2002/03:119 s. 82 ff. 
  
 7 §  
 När regeringen har föreskrivit att landsting ska ingå i en region ska landstingen samverka i frågor som rör sådan hälso- och sjukvård som bedrivs av regionen. 
 Paragrafen motsvarar i sak 9 § andra stycket HSL med vissa redaktionella ändringar i anledning av att bemyndigandet för regeringen har flyttats till kap. 17 i organisationslagen. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 93 ff. och s. 124 f. 
  
 8 §  
 Landstinget får träffa överenskommelse med kommun, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen om att inom ramen för landstingets uppgifter enligt denna lag samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. Landstinget ska bidra till finansieringen av sådan verksamhet som bedrivs i samverkan. Enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser får landstinget delta i finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet. 
 209 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 Paragrafen motsvarar 3 § fjärde stycket HSL med en redaktionell ändring i sista meningen. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2002/03:132 s. 41 ff. 
 5 kap. Ansvar för hälso- och sjukvård 
  
 1 §  
 Varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom landstinget. 
 Även i övrigt ska landstinget verka för en god hälsa hos hela befolkningen. 
 Paragrafen motsvarar 3 § första stycket första till tredje meningen HSL. Bestämmelsen har delats upp i två stycken för att underlätta läsning. Den särskilda bestämmelse som finns i samma paragraf om att landstingets ansvar inte utgör hinder för annan att bedriva hälso- och sjukvård är inte längre nödvändig enligt utredningens mening och utgår därmed. Någon förändring i sak är inte avsedd. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 32 ff. och 114 ff. samt i prop. 1997/98:9 s. 49 f. 
  
 2 §  
 Landstinget ska även erbjuda en god hälso- och sjukvård åt 
  
 1. 
  
 dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, och 
  
 2. 
  
 dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken och som omfattas av nämnda förordning. 
  
 Vården ska erbjudas av det landsting inom vars område personen är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbetslös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbetssökande. I den utsträckning familjemedlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av den nämnda förordningen, ska familjemedlemmarna erbjudas vård av samma landsting. Om familjemedlemmarna är bosatta i Sverige, gäller dock 1 §. 
 Paragrafen motsvarar i sak 3 c § HSL. Redaktionella ändringar har gjorts i syfte att underlätta läsning. Förarbeten till bestämmelsen 
 210 
 SOU 2013:44 Författningskommentar 
 finns i prop. 1994/95:88 s. 22 f. och s. 35 f. samt i prop. 2009/10:223 s. 25 f. och s. 30. 
  
 3 §  
 Varje landsting ska erbjuda patienter som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård öppen vård. Vården ska ges på samma villkor som de som gäller för de egna invånarna. 
 Det landsting som ansvarar för att patienten får hälso- och sjukvård enligt 1 § svarar för kostnaderna för vård som patienten ges med stöd av första stycket. Detta gäller endast under förutsättning att det betalande landstingets remissregler följs. 
 Paragrafen är ny i förhållande till gällande bestämmelser i HSL, men bygger på utredningens förslag i SOU 2013:2. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar 4 § andra stycket HSL, enligt SOU 2013:2. 
  
 Andra stycket  
 motsvarar 4 § tredje stycket HSL enligt SOU 2013:2, med en mindre redaktionell ändring. 
 Motiveringen till bestämmelsen finns i SOU 2013:2 s. 213 ff. och 286 ff. 
  
 4 §  
 Om någon som vistas inom landstinget utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska landstinget erbjuda sådan vård. 
 Paragrafen motsvarar 4 § första stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i proposition 1981/82:97 s. 119 f. 
  
 5 §  
 Ett landsting får också i andra fall erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård, om landstingen kommer överens om det, eller om hälso- och sjukvården är rikssjukvård. 
 Bestämmelsen behandlas, avseende rikssjukvården, i avsnitt 3.3.4. Paragrafen motsvarar 4 § fjärde stycket HSL enligt förslaget i 
 SOU 2013:2, med ett tillägg till sista meningen. Av tillägget framgår att landstinget får erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar i de fall då hälso- och sjukvården utgör rikssjukvård. Syftet med tillägget är endast att ge ett tydligt lagstöd för landstinget att erbjuda rikssjukvård, och någon förändring i sak är inte avsedd. 
 211 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1989/90:81 s. 43 f., och motivering i nämnda betänkande s. 213 ff. och 286 ff. 
  
 6 §  
 Landstingets ansvar omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom landstinget har ansvar för enligt 10 kap. 1 § eller 13 kap. 1 §. 
 Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket HSL, med redaktionella ändringar. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 150 f. 
  
 7 §  
 Särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvård finns i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl och i lagen (2013:000) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd. 
 Särskilda bestämmelser om landstings ansvar för behövliga smittskyddsåtgärder finns i smittskyddslagen (2004:168). 
 Bestämmelsen är i stora delar ny, och behandlas i avsnitt 3.5.2. Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar delvis 4 § tredje stycket HSL. 
 Utredningen föreslår att en hänvisning även ska göras till lagen (2013:000) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd, som föreslås träda i kraft den 1 juni 2013. Förarbeten till bestämmelsens första led finns i prop. 2007/08:105 s. 40. 
  
 Andra stycket  
 är nytt. Hänvisningen till smittskyddslagens bestämmelser är en ren upplysningsbestämmelse. Landstingets ansvar för smittskyddsåtgärder regleras i sin helhet i smittskyddslagen (2004:168). 
 Val av behandlingsalternativ 
  
 8 §  
 Landstinget ska ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 Paragrafen motsvarar 3 a § första stycket HSL enl. SOU 2013:2. Ändringen innebär att det materiella innehållet beträffande möjligheten att välja behandlingsalternativ hädanefter endast regleras i patientlagen. Förarbeten till bestämmelserna om behandlingsalternativ finns i prop. 1998/99:4 s. 25 ff. och prop. 2009/10:67 s. 34 ff. 
 212 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 Vårdgaranti 
  
 9 §  
 Landstinget ska erbjuda dem som omfattas av landstingets ansvar enligt 1 och 2 §§ vårdgaranti. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde inom viss tid får 
  
 1. 
  
 kontakt med primärvården (tillgänglighetsgaranti), 
  
 2. 
  
 besöka läkare inom primärvården (besöksgaranti), 
  
 3. 
  
 besöka den specialiserade vården (besöksgaranti), och 
  
 4. 
  
 planerad vård (behandlingsgaranti). 
  
 Paragrafen motsvarar 3 g § 1 st HSL enligt SOU 2013:2, med redaktionella ändringar i anledning av upphävandet av HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 78 f. 
  
 10 §  
 Om landstinget inte uppfyller besöksgarantin eller behandlingsgarantin enligt 9 § 3 eller 4 ska landstinget se till att patienten får vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för patienten. 
 Paragrafen motsvarar 3 h § HSL. Endast hänvisningarna är ändrade. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 51 ff. och s. 79. 
  
 11 §  
 Landstinget ska rapportera in uppgifter om väntetider till en nationell databas. 
 Paragrafen motsvarar 3 i § första stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 44 ff. 
 Förnyad medicinsk bedömning 
  
 12 §  
 Landstinget ska ge patienten möjlighet att få en förnyad medicinsk bedömning enligt vad som anges i 6 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 Paragrafen motsvarar 3 a § andra stycket HSL enl. SOU 2013:2. Ändringen innebär att det materiella innehållet hädanefter endast regleras i patientlagen. Förarbeten till bestämmelsen om förnyad medicinsk bedömning finns i prop. 1998/99:4 s. 29 ff. och prop. 2009/10:67 s. 65 ff. 
 213 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 6 kap. Särskilda insatser 
  
 1 §  
 Landstinget ska erbjuda dem som omfattas av 5 kap. 1 §, 
  
 1. 
  
 habilitering och rehabilitering, 
  
 2. 
  
 hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning, och 
  
 3. 
  
 tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. 
  
 Landstinget ska, i samverkan med den enskilde, upprätta en individuell plan vid tillhandahållande av insatser enligt punkterna 1 och 2. 
 Landstingets ansvar enligt punkterna 1 och 2 gäller inte dem som omfattas av en kommuns ansvar enligt 11 kap. 1 §. Landstingets ansvar innebär inte någon inskränkning i de skyldigheter som arbetsgivare eller andra kan ha enligt annan lag. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.3. 
 Paragrafen motsvarar i stort 3 b § HSL. Ordningsföljden mellan andra stycket och tredje stycket har kastats om. 
 I  
 första stycket  
 görs vissa språkliga förändringar. 
 I  
 andra stycket  
 har skyldigheten att upprätta en individuell plan förtydligats. Enligt skrivningen i HSL ska habilitering, rehabilitering och tillhandahållande av hjälpmedel planeras i samverkan med den enskilde. I förarbetena understryks vikten av att en plan, som utgår från den enskildes mål, behov och intressen, faktiskt upprättas. Planen ska vid behov och efter godkännande kunna utväxlas mellan olika aktörer som är inblandade i processen. Skyldigheten att upprätta en individuell plan framgår i förslaget direkt av lagtexten och inte enbart av förarbetena. Planen ska vara skriftlig. Detaljerna avseende vad planen ska innehålla har överförts till förordning. 
  
 Tredje  
 stycket beskriver begränsningar av landstingets ansvar. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1992/93:159 s. 115 ff., s. 121 och s. 200 ff. 
  
 2 §  
 Landstinget får erbjuda den som får hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) läkemedel utan kostnad. 
 Paragrafen motsvarar 3 e § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2001/02:63 s. 72 ff. och s. 96. 
 214 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
  
 3 §  
 Landstinget får på framställning av en kommun inom landstinget erbjuda läkemedel utan kostnad ur läkemedelsförråd till 
  
 1. 
  
 den som får hemsjukvård genom kommunens försorg, och 
  
 2. 
  
 samtliga som bor i en sådan särskild boendeform som avses i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.3. 
 Paragrafen motsvarar i sak 18 d § första samt  
 tredje–fjärde 
  stycket HSL. Bestämmelsen har redigerats språkligt i syfte att underlätta läsning. 
 Bestämmelsen ger landstinget lagstöd för att i vissa fall avvika från likabehandlingsprincipen, avseende kostnadsfria läkemedel ur läkemedelsförråd. Regleringen i 18 d § har delvis överförts till förordning, bl.a. andra stycket om olika former av läkemedelsförråd samt erinran i femte stycket om att landstinget svarar för kostnader för de läkemedel som rekvireras till förråden. Den tidigare geografiska begränsningen i första stycket avseende läkemedelsförrådens placering föreslås utgå. 
 Beträffande punkten 2 anser inte utredningen att det finns behov av att särskilt uttrycka att även den som bor i en del av en sådan boendeform omfattas av bestämmelsen och detta led i bestämmelsen har därför utgått. Samtliga boendeformer som definieras som särskilt boende enligt 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453) omfattas av bestämmelsen, liksom tidigare, och ingen förändring i sak är avsedd. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2001/02:63 s. 72 ff. 
  
 4 §  
 Landstinget ska i andra fall än som avses i 11 kap. 2 § erbjuda dem som omfattas av 5 kap. 1 § förbrukningsartiklar som fortlöpande behövs vid urininkontinens, urinretention eller tarminkontinens på grund av allvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdom. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.4. 
 Paragrafen motsvarar i sak delvis 3 d § HSL. De befintliga föreskrifterna avseende förskrivningsrätt föreslås hädanefter regleras genom förordning. Ett korresponderande bemyndigande införs i 17 kap. 2 § 5. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1996/97:27 s. 50 ff. och s. 113 f. 
 215 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 7 kap. Bestämmelser avseende anställningar och utbildning 
  
 1 §  
 I landstinget ska det finnas möjligheter till anställning för läkares allmäntjänstgöring i sådan omfattning att alla läkare som avlagt läkarexamen och läkare med utländsk utbildning som föreskrivits allmäntjänstgöring ges möjlighet att fullgöra praktisk tjänstgöring för att få legitimation som läkare enligt 4 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659). Anställning för allmäntjänstgöring ska ske för viss tid. 
 I landstinget ska det också finnas möjligheter till anställning för läkares specialiseringstjänstgöring enligt nämnda lag i en omfattning som motsvarar det planerade framtida behovet av läkare med specialistkompetens i klinisk verksamhet. 
 Den förändring som föreslås i bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.8.1. 
 Paragrafen motsvarar i sak 15 § HSL. Bemyndigandet i nuvarande andra stycket andra meningen utgår dock, som en följd av de förslag som lämnas avseende lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. Vidare görs en redaktionell ändring.  
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1997/98:5 s. 11 f. och s. 22 f. 
  
 8 kap. Överlämnande av uppgifter 
  
 1 §  
 Ett landsting får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för enligt denna lag och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.5.5. 
 Paragrafen motsvarar 3 § 3 st HSL, med en språklig ändring, samt ändringen att med bibehållet huvudmannaskap har inskjutits i första meningen. Tillägget syftar till att tydliggöra att ett avtal med annan vårdgivare om att tillhandahålla viss vård inte medför att landstingets huvudmannaskap för vården övergår på vårdgivaren. Landstinget har således kvar ett övergripande ansvar för att dess medlemmar får en god vård, vilket kan säkerställas bl.a. genom tillräckliga och relevanta krav i avtalen med de privata utförarna. 
 216 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 Detta har redan tidigare gällt vid överlämnande av uppgifter, och något förändrat ansvarsförhållande i sak är inte avsett. Vidare har en redaktionell ändring gjorts i syfte att modernisera språket. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1992/93:43 s. 4 ff. och s. 22. 
 AVDELNING IV KOMMUNENS ANSVAR SOM 
 HUVUDMAN 
 9 kap. Ledning, planering och organisation 
  
 1 §  
 Ledningen av den kommunala hälso- och sjukvårdsverksamheten utövas av den eller de nämnder som kommunfullmäktige enligt 2 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453) bestämmer. Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
 Paragrafen motsvarar i sak 22 § HSL första stycket. 
 Redaktionella ändringar har gjorts i syfte att åstadkomma överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård och i anledning av upphävandet av HSL. 
 Paragrafens  
 andra stycke  
 utgår såsom överflödigt, då det framgår redan av 1 kap. 3 § att bestämmelser avseende landsting gäller även kommuner som inte ingår i ett landsting. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 63 ff. samt i prop. 2002/03:20 s. 22 ff. 
  
 2 §  
 Kommunen ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i befolkningens behov av hälso- och sjukvård. 
 Planeringen ska avse den hälso- och sjukvård som erbjuds av samtliga vårdgivare inom kommunens ansvarsområde. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.6. och 3.5.1. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar 20 § 1 st HSL, med vissa föreslagna redaktionella ändringar. 
  
 Andra stycket  
 motsvarar delvis 20 § 2 st HSL. Ett förtydligande om att planeringen ska omfatta samtliga vårdgivare inom kommunens ansvarsområde förs in. Formuleringen är avsedd att omfatta såväl vård i egenregi som upphandlad vård oavsett driftsform samt i förekommande fall även privat finansierad vård som utförs inom 
 217 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 kommunen. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 61 ff. 
  
 3 §  
 I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvårdsverksamheten ska kommunen samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.6. och 3.5.1. 
 Paragrafen motsvarar delvis 21 § HSL med en föreslagen redaktionell ändring för att uppnå överenstämmelse med definitonen av hälso- och sjukvård. 
 Kommunens samverkansansvar utökas till att gälla alla vårdgivare, inte enbart de privata. Förändringen syftar i huvudsak till att lagstiftningsmässigt likställa vårdgivare under offentlig ledning med andra vårdgivare. Utredningen förutsätter att kommuner redan tidigare har samverkat med samtliga vårdgivare inom sitt ansvarsområde och ändringen bör därför inte medföra någon förändring i sak. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 61 ff. och s. 153. 
  
 4 §  
 Inom det verksamhetsområde som kommunen bestämmer ska det finnas en sjuksköterska som svarar för 
  
 1. 
  
 att det finns sådana rutiner att kontakt tas med läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal när en patients tillstånd fordrar det, 
  
 2. 
  
 att beslut om att delegera ansvar för vårduppgifter är förenliga med säkerheten för patienterna, och 
  
 3. 
  
 att det finns rutiner för rapportering enligt 6 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 
  
 Om ett verksamhetsområde i huvudsak omfattar rehabilitering får en sjukgymnast eller en arbetsterapeut fullgöra uppgifter som sägs i första stycket. 
 Första och andra styckena gäller sådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som avses i 10 kap. 1 och 2 §§ i en kommun som inte ingår i ett landsting, om det i verksamheten inte finns någon läkare. 
 Bestämmelsens  
 tredje punkt  
 är ny, och behandlas i avsnitt 3.6.1. Paragrafen motsvarar delvis 24 § HSL. Punkten 3 var tidigare 
 utformad för att utgöra det första ledet i anmälan enligt den s.k.  
 Bauer. 
  Rutinerna för sådana anmälningar har emellertid ändrats. Enligt patientsäkerhetslagen (2010:659) har numera all 
 218 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 hälso- och sjukvårdspersonal skyldighet att anmäla händelser som avses i 6 kap. 4 § till vårdgivaren. Det kan emellertid finnas anledning att låta medicinskt ansvarig sjuksköterska svara för att det finns rutiner för sådan rapportering. 
 I  
 tredje stycket  
 har redaktionella ändringar gjorts. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 68 ff. och s. 155 f. 
 10 kap. Ansvar för hälso- och sjukvård 
  
 1 §  
 Varje kommun ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som efter beslut av kommunen bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket 1  
 §  
 första stycket 2 eller 7 kap. 1 § första stycket 2 socialtjänstlagen (2001:453). Varje kommun ska även i samband med dagverksamhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. 
 Bestämmelsen motsvarar 18 § första stycket HSL. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 56 ff., prop. 1996/97:27 s. 50 ff. och s. 114., prop. 1996/97:124 s. 195 samt i prop. 2005/2006:115 Leach. 
  
 2 §  
 En kommun får erbjuda dem som vistas i kommunen hemsjukvård. 
 Bestämmelsen motsvarar i sak 18 § andra stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 59 f och s. 152 f. 
  
 3 §  
 Kommunens ansvar enligt 1 § detta kapitel och 13 kap. 1 § samt befogenhet enligt 2 § detta kapitel omfattar, med undantag för vad som anges i 14 kap. 1 § tredje stycket, inte sådan hälso- och sjukvård som ges av läkare. 
 Bestämmelsen motsvarar i sak 18 § fjärde stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1990/91:14 s. 58 f. och s. 152 f. 
 219 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 Val av behandlingsalternativ 
  
 4 §  
 Kommunen ska ge den som omfattas av kommunens ansvar enligt 1 § och befogenhet enligt 2 § möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). 
 Paragrafen motsvarar 18 a § HSL enligt SOU 2013:2. Ändringen som föreslås i nämnda betänkande innebär att det materiella innehållet beträffande möjligheten att välja behandlingsalternativ hädanefter endast regleras i patientlagen. Förarbeten till bestämmelserna om behandlingsalternativ finns i prop. 1998/99:4 s. 25 ff. och prop. 2009/10:67 s. 34 ff. 
 11 kap. Särskilda insatser 
  
 1 §  
 Kommunen ska i samband med hälso- och sjukvård enligt 10 kap. 1 eller 2 § eller 13 kap. 1 § erbjuda även habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. 
 Kommunen ska, i samverkan med den enskilde, upprätta en individuell plan vid tillhandahållande av insatser enligt första stycket. 
 Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 3.6. och 3.5.3. Paragrafen motsvarar första och tredje stycket 18 b § HSL. 
 Redaktionella ändringar har gjorts dels i anledning av upphävandet av HSL, dels i syfte att modernisera språket. Skyldigheten att upprätta en individuell plan har förtydligats språkligt, men någon materiell förändring är inte avsedd. Förändringen behandlas i författningskommentaren till 6 kap. 1 §. Detaljerna avseende vad planen ska innehålla har överförts till förordning. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1992/93:159 s. 115 ff. 
  
 2 §  
 Kommunen ska i samband med hälso- och sjukvård enligt 10 kap. 1 § erbjuda förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 §. 
 Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 3.6. och 3.5.4. Paragrafen motsvarar 18 c § första meningen HSL, med redak- 
 tionella ändringar. Regleringen av förskrivningsrätt för förbrukningsartiklar har, som framgår av kommentaren till 6 kap. 4 §, flyttats till förordning (se även övervägandetexterna enligt ovan). Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1996/97:27 s. 50 ff. 
 220 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 12 kap. Överlämnande av uppgifter 
  
 1 §  
 En kommun får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.6. och 3.5.5. 
 Paragrafen motsvarar 18 § femte stycket HSL med en språklig ändring samt ändringen att med bibehållet huvudmannaskap har inskjutits i första meningen. Tillägget syftar till att tydliggöra att ett avtal med annan vårdgivare om att tillhandahålla viss vård inte medför att kommunens huvudmannaskap för vården övergår på vårdgivaren. Kommunen har således kvar ett övergripande ansvar för att dess medlemmar får en god vård, vilket kan säkerställas bl.a. genom tillräckliga och relevanta krav i avtalen med de privata utförarna. Detta har redan tidigare gällt vid överlämnande av uppgifter, och något förändrat ansvarsförhållande i sak är inte avsett. Vidare har en redaktionell ändring gjorts i syfte att modernisera språket. 
 Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1992/93:43 s. 6 ff. samt i prop. 2004/05:89 s. 19 ff. 
 AVDELNING V GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR HUVUDMÄNNEN 
 13 kap. Överlåtelse av ansvar mellan huvudmännen 
  
 1 §  
 Landstinget får till en kommun inom landstinget överlåta skyldigheten att erbjuda dem som vistas i kommunen hemsjukvård om landstinget och kommunen kommer överens om det. Överenskommelsen får även avse ansvar för förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 §. 
 Om en överlåtelse har skett enligt första stycket får landstinget lämna sådant ekonomiskt bidrag till kommunen som motiveras av överlåtelsen. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 motsvarar 18 § tredje stycket HSL, med vissa föreslagna redaktionella ändringar. Förarbeten till bestämmel- 
 221 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 sen i denna del finns i prop. 1990/91:14 s. 56 ff., prop. 1996/97:27 
  
 s. 
  
 115, prop. 1996/97:124 s. 195 samt i prop. 2005/06:115 s. 40 ff. Paragrafens  
  
 andra stycke  
 motsvarar 19 § första stycket HSL. 
 Förarbeten till bestämmelsen i denna del finns i prop. 1990/91:14 s. 152 f. 
  
 2 §  
 Ingår samtliga kommuner inom ett landstings område i en överlåtelse av ansvar för hemsjukvård enligt 1 § får kommunerna lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellan kommunerna. 
 Paragrafen motsvarar i sak 19 § andra stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2007/08:1 UO9 s. 127. 
  
 3 §  
 Landstinget får även utan samband med överlåtelse av ansvar för hälso- och sjukvård enligt 1 § träffa överenskommelse med en kommun inom landstinget om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. 
 Paragrafen motsvarar 18 b § andra stycket HSL med en språklig ändring. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1992/93:159 s. 115 ff. 
 14 kap. Samverkan 
  
 1 §  
 Landstinget ska till kommunerna inom landstinget avsätta de läkarresurser som behövs för att enskilda ska kunna erbjudas god hälso- och sjukvård i särskilt boende och i verksamheter som avses i 10 kap. 1 §. Detsamma gäller i ordinärt boende om en kommun ansvarar för vården enligt 10 kap. 2 §. 
 Landstinget ska med kommunerna inom landstinget sluta avtal om omfattningen av och formerna för läkarmedverkan. 
 Om landstinget inte uppfyller sina skyldigheter enligt avtalet att tillhandahålla läkare har kommunen rätt att på egen hand anlita läkare och få ersättning för sina kostnader för det från landstinget. 
 Paragrafen motsvarar i sak 26 d § HSL. Förarbeten till bestämmelserna finns i prop. 2005/06:115 s. 40 ff. och s. 178 f. 
 222 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
  
 2 §  
 Landstinget och kommunen ska samverka så att en enskild som kommunen enligt 10 kap. 1 eller 2 § har ansvar för, också får övrig vård och behandling, hjälpmedel samt förbrukningsartiklar enligt 6 kap. 4 § som hans eller hennes tillstånd fordrar. 
 Paragrafen motsvarar i sak 26 e § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2005/06:115 s. 51 ff. och s. 179. 
  
 3 §  
 Landstinget ska ingå en överenskommelse med kommunen om ett samarbete i fråga om personer med psykisk funktionsnedsättning. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. 
 Paragrafen motsvarar 8 a § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2008/09:193 s. 13 ff. och s. 31. 
  
 4 §  
 När den enskilde har behov av både hälso- och sjukvård och insatser från socialtjänsten ska landstinget tillsammans med kommunen upprätta en individuell plan. 
 Planen ska upprättas om den enskilde samtycker till det och om landstinget eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda. Planen ska när det är möjligt upprättas tillsammans med den enskilde. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.7.1. 
 Paragrafen motsvarar delvis 3 f § HSL. Gällande detaljbestämmelser aveende innehållet i en individuell plan, närståendes delaktighet samt att arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål föreslås flyttas till förordning. Ingen förändring i sak är avsedd. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2008/09:193 s. 17 ff. 
 15 kap. Avgifter 
  
 1 §  
 Av patienter får vårdavgifter och avgifter med anledning av att patienter uteblir från avtalade besök tas ut enligt grunder som landstinget eller kommunen bestämmer, i den mån inte annat är särskilt föreskrivet. Patienter som omfattas av ett landstings eller en kommuns ansvar för hälso- och sjukvård enligt 5 kap.  
 1–3 
  §§ eller 10 kap. 1 och 2 §§ ska behandlas lika. 
 223 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:44 
 Landstinget får dock för sluten vård fastställa avgiftsnivåer i olika inkomstintervall och besluta om vilka regler om nedsättning av avgiften som ska gälla. Avgiften för sluten vård får för varje vårddag uppgå till högst 0,0023 gånger prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken, avrundat nedåt till närmaste tiotal kronor. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.7.4. 
 Paragrafen motsvarar i stort 26 § första stycket. HSL. Personkretsen som ska likabehandlas vid avgiftsuttag enligt bestämmelsen har emellertid utökats något. I konsekvens med förslaget enligt SOU 2013:2 om ett utökat ansvar för landstinget att erbjuda öppen vård på lika villkor till patienter som omfattas av ett annat landstings primära ansvar, föreslås här även en skyldighet att likabehanda patienter avseende vårdavgifter inom öppen vård och vid uteblivande från avtalat besök. 
 Bestämmelsen har delats upp i två stycken. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:79 s. 133 ff., prop. 1994/95:88 s. 22 f., i bet. 1997/98:SoU1 s. 61 och bilaga 4 samt i prop. 2012/13:1 UO9 s. 93 ff. 
  
 2 §  
 Avgiften tas ut av patientens förmyndare om patienten är under 18 år när 
  
 1. 
  
 vården ges, eller 
  
 2. 
  
 han eller hon uteblir från ett avtalat besök. 
  
 Om det finns flera förmyndare svarar de solidariskt för avgiften. Om det finns särskilda skäl får avgiften tas ut av den underårige. 
 Paragrafen motsvarar 26 §  
 andra–fjärde 
  stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:88 s. 17 ff. 
  
 3 §  
 Den som har betalat vårdavgifter som avser öppen vård enligt denna lag i andra fall än som avses i 10 kap. 1 §, avgifter för förbrukningsartiklar som avses i 6 kap. 4 § eller avgifter för sådan tandvård som avses i 8 a § tandvårdslagen (1985:125) med ett belopp som motsvarar 0,025 gånger prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken, avrundat nedåt till närmaste femtiotal kronor, eller det lägre belopp som bestämts av landstinget, är befriad från att därefter betala ytterligare avgifter för sådan vård eller sådana förbrukningsartiklar under den tid som återstår av ett år, räknat från det första tillfälle då avgift betalats. 
 224 
  
 SOU 2013:44 
  
 Författningskommentar 
 Paragrafen motsvarar 26 a § första stycket HSL, med vissa redaktionella ändringar. Vissa förslag till ändringar i 26 a § HSL har lagts genom Ds 2012:6. Utredningen har emellertid valt att i denna del utgå från gällande rätt.  
 Förarbeten till bestämmelsen i nuvarande lydelse finns i prop. 1996/97:27 s. 68 ff. och 115 f. samt i prop. 1997/98:112 s. 29 ff. och p 
  
 rop.