sou 2014 74  
 Jämställdhet i socialförsäkringen? 
 Forskningsrapport till Delegationen för jämställdhet i arbetslivet 
 Stockholm 2014 
 SOU 2014:74 
 SOU och Ds kan köpas från Morales kundtjänst. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst, 106 47 Stockholm 
 Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se 
 Webbplats: fritzes.se 
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Morales Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Svara på remiss – hur och varför. 
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. 
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. Omslag: Blomquist. 
 Diagrammet visar andelen pensionerade män och kvinnor med låg ekonomisk standard om grundskyddet i pensionen är pris- respektive inkomstindexerat. Läs mer i kapitel 7. 
 Tryck: Rodriguez, Stockholm 2014. 
 ISBN  
 978-91-38-24186-8 
  
 ISSN  
  
 0375-250X 
  
 Förord 
 Socialförsäkringen utgör en viktig del i den generella välfärden. Den är också, tillsammans med avtalsförsäkringar, en betydelsefull komponent i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Både de sociala försäkringarna och avtalsförsäkringarna är könsneutralt formulerade. Däremot är utfallen av dem inte alltid könsneutrala. Ambitionen med den här rapporten är därför att analysera om socialför- säkringen bidrar till att utjämna, konservera eller förstärka skillnad- erna mellan kvinnor och män. Kapitlen visar till exempel att de ekonomiska effekterna av arbetslöshetsförsäkringens och pensions- systemets utformning ser olika ut för kvinnor och män. Sjukskriv- ningar och arbetsskador är andra frågor som tas upp. Vidare diskuteras huruvida tillämpningarna av regelverken är lika köns- neutrala som reglerna själva. 
 Delegationen för jämställdhet i arbetslivet  
 (JA-delegationen) 
  har till uppgift att främja jämställdheten i arbetslivet. I vårt uppdrag ingår att sammanställa och tillgängliggöra kunskap om kvinnors och mäns olika villkor och möjligheter i arbetslivet och de faktorer som leder till ojämställdhet. För att på ett överskådligt sätt presentera åtminstone en del av all existerande kunskap på området publicerar vi en serie forskningsrapporter. Rapporterna spänner tillsammans över det vida fält som jämställdhet i arbetslivet utgör. I varje rapport bidrar ett antal forskare med kapitel om olika frågor ur skilda vetenskapliga perspektiv. Författarna svarar själva för innehållet i respektive kapitel. 
 Vår förhoppning är att forskningsrapporterna ska bidra med bred och användbar kunskap om jämställdheten i arbetslivet. Rapporterna beskriver nuläget, blickar bakåt och utåt samt pekar i vissa fall ut riktningen framåt. De utgör därmed viktiga bidrag både till den allmänna debatten och till det slutbetänkande som JA- delegationen kommer att lämna till regeringen. Vi vill därför tacka 
 de forskare som tagit sig tid att medverka i den här rapporten. Det är vår övertygelse att vi tillsammans – med kunskap, vilja och mod 
 – kan uppnå ett jämställt arbetsliv. 
 Stockholm i november 2014 
 Hahn 
  
 JA-delegationens 
  ordförande 
 Innehåll 
  
 1. 
  
 Bidrar socialförsäkringarna till skillnader mellan män 
  
 och kvinnor?............................................................................... 
  
 9 
  
 1.1 
  
 Inledning ......................................................................... 
  
 9 
  
 1.2 
  
 De olika kapitlen........................................................... 
  
 13 
  
 1.3 
  
 Några slutsatser ............................................................ 
  
 18 
  
 Referenser................................................................................. 
  
 20 
  
 2. 
  
 Ersättning vid arbetslöshet för kvinnor och män .................. 
  
 21 
  
 2.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 21 
  
 2.2 
  
 Definitioner av arbetslöshet......................................... 
  
 24 
  
 2.3 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen ........................................... 
  
 27 
  
 2.4 
  
 Ersättningen vid arbetslöshet för kvinnor och 
  
 män ................................................................................ 
  
 33 
  
 2.5 
  
 Avslutande diskussion.................................................. 
  
 49 
  
 Referenser................................................................................. 
  
 52 
  
 3. 
  
 Likabehandling i allmän och offentlig sjukförsäkring ........... 
  
 55 
  
 3.1 
  
 Likhet inför lagen ......................................................... 
  
 55 
  
 3.2 
  
 Sjukförsäkring vid nedsättning i förmågan att 
  
 arbeta ............................................................................. 
  
 57 
  
 3.3 
  
 Föreställningar i motiven till 
  
 sjukförsäkringsregleringen........................................... 
  
 60 
  
 3.4 
  
 Föreställningar i tillämpningen av 
  
 sjukförsäkringen ........................................................... 
  
 63 
  
 3.5 
  
 Föreställningar och likabehandling.............................. 
  
 76 
  
 Referenser................................................................................. 
  
 80 
  
 4. 
  
 Kvinnor och mäns sjukfrånvaro .............................................. 
  
 87 
  
 4.1 
  
 Sjukfrånvarons förutsättningar .................................... 
  
 87 
  
 4.2 
  
 Sjukfrånvaro bland kvinnor och män .......................... 
  
 90 
  
 5 
 Innehåll SOU 2014:74 
  
 4.3 
  
 Selektion till olika yrken och arbetsmiljöer................. 
  
 91 
  
 4.4 
  
 Sjukfrånvaro och ansvaret för hem och familj........... 
  
 100 
  
 4.5 
  
 Arbete, vanliga psykiska problem och 
  
 sjukfrånvaro................................................................. 
  
 107 
  
 4.6 
  
 Arbete, psykisk hälsa och sjukfrånvaro ..................... 
  
 110 
  
 4.7 
  
 Hälso- och sjukvården, Försäkringskassan och 
  
 bemötande ................................................................... 
  
 115 
  
 4.8 
  
 Avslutande kommentarer ........................................... 
  
 117 
  
 Referenser ............................................................................... 
  
 118 
  
 5. 
  
 Kvinnor, män och inkomster efter arbetsolyckor ................ 
  
 125 
  
 5.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 125 
  
 5.2 
  
 Omfattningen av arbetsskadorna ............................... 
  
 126 
  
 5.3 
  
 Arbetskraftsdeltagande, sjukskrivningar och 
  
 inkomster efter en arbetsolycka ................................. 
  
 132 
  
 5.4 
  
 Sammanfattning .......................................................... 
  
 143 
  
 Referenser ............................................................................... 
  
 145 
  
 Appendix................................................................................. 
  
 147 
  
 6. 
  
 Den ojämställda arbetsmarknadens konsekvenser: Könsskillnader i inkomstkompensation bland 
  
 egenföretagare och anställda.................................................. 
  
 157 
  
 6.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 157 
  
 6.2 
  
 Tidigare forskning....................................................... 
  
 158 
  
 6.3 
  
 Utformningen av socialförsäkringssystemet för 
  
 egenföretagare ............................................................. 
  
 161 
  
 6.4 
  
 Data och metod........................................................... 
  
 165 
  
 6.5 
  
 Resultat ........................................................................ 
  
 170 
  
 6.6 
  
 Sammanfattning och slutsatser .................................. 
  
 180 
  
 Referenser ............................................................................... 
  
 183 
  
 Appendix A............................................................................. 
  
 186 
  
 Appendix B ............................................................................. 
  
 187 
  
 7. 
  
 Ålderspension och fattigdom Dagens och framtidens 
  
 pension för vissa utsatta grupper........................................... 
  
 193 
  
 7.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 193 
  
 7.2 
  
 Vilka har en låg pension.............................................. 
  
 194 
  
 7.3 
  
 Framtidens pensioner ................................................. 
  
 212 
  
 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 Innehåll 
  
 7.4 
  
 Sammanfattning och avslutande kommentarer......... 
  
 224 
  
 Referenser............................................................................... 
  
 230 
  
 Appendix................................................................................. 
  
 232 
  
 8. 
  
 Könsskillnader i val och avkastning – en forsknings- 
  
 och kunskapsöversikt över individuella placeringsval 
  
 inom premiepensionen och tjänstepensionen ...................... 
  
 235 
  
 8.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 235 
  
 8.2 
  
 Varför skulle män och kvinnor välja olika 
  
 investeringsstrategier? ................................................ 
  
 236 
  
 8.3 
  
 Könskillnader i investeringar utifrån placeringsvalet inom premiepensionssystemet år 
  
 2000 ............................................................................. 
  
 241 
  
 8.4 
  
 Efter tio år: Finns det könsskillnader i 
  
 avkastningen?.............................................................. 
  
 247 
  
 8.5 
  
 Likheter mellan valen inom premiepensionen och tjänstepensionen: ser vi liknande könsskillnader i 
  
 valen till tjänstepensionerna? ..................................... 
  
 252 
  
 Sammanfattning ..................................................................... 
  
 261 
  
 Referenser............................................................................... 
  
 262 
  
 Appendix 1 ............................................................................. 
  
 266 
  
 Appendix 2 ............................................................................. 
  
 269 
  
 9. 
  
 Kvinnor, lönearbete, inkomstkompensation och 
  
 egenskapen att föda barn ....................................................... 
  
 271 
  
 9.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 271 
  
 9.2 
  
 Under graviditeten...................................................... 
  
 274 
  
 9.3 
  
 I anledning av barns födelse ....................................... 
  
 282 
  
 9.4 
  
 Vård och tillsyn avseende barn äldre än 18 
  
 månader ....................................................................... 
  
 287 
  
 9.5 
  
 Sammanfattning .......................................................... 
  
 291 
  
 Referenser............................................................................... 
  
 295 
  
 10. 
  
 Arbetslivets privata sfär – om obetalt hemarbete, 
  
 ledighet för vård samt hushållstjänster ................................. 
  
 297 
  
 10.1 
  
 Omfattningen av det obetalda hushålls- och 
  
 omsorgsarbetet ........................................................... 
  
 298 
  
 10.2 
  
 Är hushålls- och omsorgsarbete riktigt arbete?........ 
  
 300 
  
 10.3 
  
 En privat sfär ............................................................... 
  
 301 
  
 10.4 
  
 Vilket arbete ska medföra rättigheter? ...................... 
  
 302 
  
 10.5 
  
 Hur kan det obetalda hushålls- och 
  
 omsorgsarbetet göras till betalt?................................ 
  
 304 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:74 
  
 10.6 
  
 Exemplet vård och omsorg om barn.......................... 
  
 306 
  
 10.7 
  
 Exemplet vård och omsorg om närstående ............... 
  
 310 
  
 10.8 
  
 Exemplet städning....................................................... 
  
 313 
  
 10.9 
  
 Sammanfattande slutsatser ......................................... 
  
 318 
  
 Referenser ............................................................................... 
  
 322 
  
 8 
  
 1. 
  
 Bidrar socialförsäkringarna till skillnader mellan män och kvinnor? 
  
 Zamora och Murphy 
  
 1.1 
  
 Inledning 
  
 Det finns stora skillnader mellan kvinnors och mäns ställning på arbetsmarknaden och ekonomiska situation i Sverige. Kvinnor och män befinner sig på olika delar av arbetsmarknaden; vi har en köns- segregerad arbetsmarknad. Kvinnor har lägre löner och inkomster än männen. I de delar av arbetsmarknaden där kvinnorna utgör en majoritet är lönerna lägre än i de delar av arbetsmarknaden där männen utgör en majoritet. Kvinnor gör i mindre utsträckning än män karriär i de yrken där både kvinnor och män arbetar; det finns ett glastak. Män är betydligt oftare än kvinnor egenföretagare. Kvinnor har oftare förvärvsavbrott, arbetar oftare deltid och tar i genomsnitt en större del av hushållsarbetet och ansvaret för barnen och andra anhöriga som åldriga föräldrar än vad män gör. Det sker en utveckling i riktning mot mer jämställdhet, men den går relativt långsamt. 
 I denna volym behandlar vi olika aspekter av situationen för kvinnor och män inom socialförsäkringarna och arbetslöshetsför- säkringen. Huvudfrågan är hur kvinnor och män behandlas i dessa system och om dessa system bidrar till att utjämna, konservera eller förstärka skillnaderna mellan kvinnors och mäns situation på arbets- marknaden och i ekonomin. Volymen kan ses som uppdatering av en volym inom Kvinnomaktutredningen som behandlade samma fråga. Se Caldwell och Chen (1998). 
 Lagarna är självklart inte längre utformade så att kvinnor och män ska behandlas olika. Reglerna är desamma för kvinnor och män. Det utesluter emellertid inte att reglerna kan ha olika effekter för kvinnor och män. Då kvinnor och män är i olika delar av arbets- marknaden och har olika roller i familjerna, kan könsneutralt formu- lerade regler ha olika effekter för kvinnor och män. Dessa frågor behandlas i de kapitel som ingår i denna bok, och som kortfattat sammanfattas senare i detta inledningskapitel. Först vill vi dock ge några exempel på att utformningen av olika ersättningssystem kan innebära problem främst för kvinnor. 
 Det finns en ersättning som bara kan utgå till kvinnor, gravidi- tetspenning. Det kan tyckas som att utformningen av den inte kan 
 9 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 ha någon större betydelse för jämställdheten. Så är emellertid inte fallet. Hur ersättningen vid frånvaro på grund av graviditet fördelas mellan den allmänna försäkringen, avtalsförsäkringar och arbets- givarinträde kan till exempel vara viktigt. Om arbetsgivaren betalar en del av den, kan det innebära en högre kostnad för en arbets- givare att anställa en kvinna jämfört med en man och i förläng- ningen leda till diskriminering (så kallad statistisk diskriminering). Finns det en lagstadgad minsta period då kvinnan ska var från- varande från arbetet vid graviditet kan det försämra kvinnornas situation på arbetsmarknaden jämfört med männens av samma skäl. 
 Motsvarande problem finns vad gäller föräldraförsäkringen och ersättningen för vård av sjukt barn. Kvinnor tar ut mer av dagarna och ersättningen betalas delvis men inte helt av socialförsäkringen. Taken i socialförsäkringarna och en inte fullständig kompensation av inkomstbortfallet från socialförsäkringen innebär att delar av inkomstbortfallet täcks dels av familjen, dels av avtalsförsäkringar och arbetsgivare. Att kvinnor tar ut fler dagar i föräldraledighet innebär att arbetsgivarnas förväntade kostnader i genomsnitt blir högre om de har kvinnor med små barn anställda än om de har män med små barn anställda, vilket kan påverka företagens rekryterings- beslut. 
 Kompensationsgraden och taken i ersättningssystemen kan också påverka besluten inom familjerna. Då endast en viss del av inkomstbortfallet ersätts, blir familjens inkomstbortfall i regel lägre om kvinnan tar föräldraledigheten eller vården av sjukt barn. I flertalet par har mannen högre lön än kvinnan (män har högre lön än kvinnor givet ålder; och i paren är mannen dessutom i genom- snitt några år äldre än kvinnan och lönen stiger i de flesta yrken med ålder), och det kostar därför kortsiktigt mer för familjen om mannen stannar hemma. Avbrott i arbetet kan emellertid leda till fördröjd och lägre löneutveckling. Det innebär att kvinnorna kan få en sämre löneutveckling än männen och därmed också att deras pensioner så småningom blir lägre, då det är de som stannar hemma. 
 Pensionerna är ett annat viktigt område. Män och kvinnor har olika inkomster och det leder över till olikheter i pensioner. En viktig del av dessa skillnader beror på att kvinnor tar mer ansvar för arbetet med barn och hushåll och därmed får lägre inkomster. Skillnad i pensioner kan leda till en obalans i inkomster inom familjen under åren som ett par är pensionärer och kan ge allvarliga ekonomiska problem framför allt för kvinnan i de fall där äkten- skapet upphör. Om ett par skiljer sig, ingår de förväntade pension- 
 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 1 
  
 erna (pensionsförmögenheten) inte som en del av förmögenheten vid bodelningen. Skilsmässor kostar i regel i detta avseende mer för kvinnor än för män. Även för gifta eller sammanboende par som inte skiljer sig kan den ekonomiska situationen för kvinnor efter pensioneringen bli ekonomiskt besvärlig. I äktenskapen är kvinnan i genomsnitt några år yngre än mannen och kvinnor lever också i genomsnitt längre än män. Det innebär att det är betydligt van- ligare att kvinnor blir änkor än att män blir änklingar. Det leder till att många äldre kvinnor lever ensamma och till att de då får leva enbart på sin egen ofta låga pension. 
 Låga inkomster gör att många kvinnor kommer att få hela eller en betydande del av sin pension i form av garantipension, betydligt fler än vad som är fallet för män. Ett problem med denna pension är att den är prisindexerad vilket kommer att leda till att det på sikt blir en eftersläpning i inkomstutvecklingen jämfört med löntagare och också jämfört med dem som får sin pension i form av inkomst- pension (som är indexerad efter inkomstutvecklingen i ekonomin). Problemet med låga garantipensioner är speciellt markant för dem av de utrikesfödda som inte kan tillgodoräkna sig de 40 år i Sverige som krävs för en full garantipension. 
 Ett speciellt problem i det nya pensionssystemet som främst berör kvinnor är att det är baserat på arbetsinkomster under hela arbetslivet, och att det gäller även för arbetsinkomster innan det nya systemet infördes. De som är födda 1954 eller senare går helt enligt det nya systemet (de som är födda tidigare går i större eller mindre utsträckning även på  
 ATP-systemet). 
  De som är födda år 1954 eller åren närmast efter hade varit vuxna i många år när det nya systemet infördes kring millennieskiftet (besluten om det nya pensionssystemet togs i Riksdagen 1994 och 1998). Många av kvinnorna i dessa åldersgrupper (betydligt fler än bland männen) hade efter att ha avslutat sin utbildning inte arbetat heltid alla år fram till då pensionssystemet förändrades. Många hade varit hemma utan arbetsinkomst under några år och många hade arbetat deltid under åren före att det nya systemet introducerades. Det leder till låga pensioner för dessa kvinnor, som det inte är lätt att kompen- sera för genom sparande och privata pensionsförsäkringar. Detta inte minst då avdragsmöjligheterna för avgifter till privata pen- sionsförsäkringar har försämrats. Och det var ju vid introduktionen av det nya pensionssystemet inte möjligt att retroaktivt arbeta mer. Många kvinnor kommer alltså att få låga pensioner på grund av att de inte kunde förutse att och hur det offentliga pensionssystemet 
 11 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 skulle komma att förändras ett antal år framåt i tiden. Det kan ses som att det infördes en retroaktiv lagstiftning innebärande låga pensioner för många kvinnor jämfört med vad de kunde ha för- väntat sig enligt reglerna för  
 ATP-systemet 
  (som byggde på de 15 bästa åren, förutsatt minst 30 år med arbetsinkomst). 
 1 
  
 Ett annat område där reglerna kan leda till olika konsekvenser för kvinnor och män är arbetslöshetsförsäkringen. Det går här främst att peka på den sänkta ersättningsperioden vid deltids- arbetslöshet. Det drabbar framför allt kvinnor som oftare arbetar deltid och oftare är på de delar av arbetsmarknaden där deltids- arbete är vanligt. Syftet med förändringen var att få fler att arbeta heltid, men resultatet kan bli att fler istället blir heltidsarbetslösa för att på så sätt kunna få en acceptabel ersättning. 
 2  
 Deltidsarbete och deltidsarbetslöshet kombinerat kan emellertid vara en väg till heltidsarbete. Det är ofta lättare att söka efter ett nytt arbete när man redan har ett arbete om än det är på deltid än när man är arbets- lös på heltid. 
 Ett annat problem med arbetslöshetsförsäkringen är att rätten till ersättning är beroende av medlemskap i en  
 a-kassa 
  och att många inte är medlemmar i en sådan  
 a-kassa. 
  Antalet som har läm- nat  
 a-kassan 
  eller inte blivit medlemmar har ökat efter den kraftiga avgiftsökningen år 2007. De som har lämnat i störst utsträckning är dels en del av dem som har en mycket säker ställning på arbets- marknaden och inte löper någon risk att bli arbetslösa, men dels också en del av dem med låga och osäkra inkomster (och stor risk att förlora sitt arbete) och som inte upplever sig ha råd att betala avgiften. Det gäller inte minst kvinnor i servicesektorn (till exempel dem som är anställda i detaljhandel och restauranger). 
 För vissa typer av ersättningar är frågan om kvinnor och män får samma bedömning eller om det finns skillnader i bedömningen som kan missgynna kvinnor eller män. De exempel som brukar framföras vad gäller arbetsskadeförsäkringen är att Försäkringskas- san har större förtrogenhet med de skador (i regel olycksfall), som män oftare råkar ut för, och mindre förtrogenhet med arbetssjuk- domar som kvinnor oftare råkar ut för. Det kan också finnas skill- nader i vilka andra faktorer som Försäkringskassan och domstolar tar hänsyn till vad gäller bedömningen av kvinnors och mäns rätt 
  
 1 
  
 Se Hunt (2012) för en utförlig genomgång av detta fall. 
  
 2 
  
 Se Godøy och Røed (2014) för en undersökning baserad på norska data. De visar i sin undersökning att möjligheten att behålla arbetslöshetsersättning på deltid förkortar perioden med arbetslöshet och påskyndar återgången till heltidsarbete. 
  
 12 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 1 
  
 till ersättning. Finns det skillnader där vad gäller hur män och kvin- nor behandlas vid prövning av sina ärenden? 
  
 1.2 
  
 De olika kapitlen 
  
 Vi ska här kort redovisa några resultat från de olika kapitlen. Vi behandlar inte alla frågor som behandlas i kapitlen. Sammanfatt- ningar finns i stället i respektive kapitel. Det är viktigt att se att det finns problem på vissa områden vad gäller hur kvinnor behandlas i socialförsäkringssystemet jämfört med männen, men inte i syste- mets alla olika delar. 
 Reynolds: Ersättning vid arbetslöshet för kvinnor och män 
 Det finns betydande variationer över decennierna vad gäller hur kvinnors och mäns arbetslöshet har utvecklats. Nu är omfattningen ungefär densamma för män och kvinnor. Det finns dock vissa skill- nader. Kvinnor har oftare ersättning som svarar mot ett arbete som inte är på heltid. Ett generellt problem är att ersättningen är låg för både män och kvinnor för dem som endast har ersättning från en arbetslöshetskassa och ingen komplettering från till exempel en inkomstförsäkring. Kvinnor har i genomsnitt lägre dagersättning än män. En regel i försäkringsvillkoren som ger kvinnorna speciella problem är att ersättningsperioden vid deltidsarbetslöshet (att någon som arbetat heltid har förlorat sitt arbete men har lyckats få ett deltidsarbete) numera endast är 75 dagar mot 300 eller 450 dagar för heltidsarbetslösa. Det kan leda till att kvinnor inte kan ta ett deltidsarbete utan måste välja heltidsarbetslöshet i stället av ekonomiska skäl. Det kan på grund av nätverkseffekter vara lättare att söka ett heltidsarbete för den som har ett deltidsarbete än för den som är arbetslös. 
 13 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 Lewis: Likabehandling i allmän och offentlig sjukförsäkring 
 En fråga som är svår att kartlägga är om kvinnor och män givet häl- sotillstånd och arbetsförmåga behandlas lika inom sjukförsäk- ringen. I detta kapitel undersöks vilken typ av argument olika per- soner och myndigheter som är involverade i besvärsärenden använ- der. Undersökningen avser alltså inte utfallen av besvärsärendena utan det som tas med i vad som anförs av den försäkrade och För- säkringskassan samt vad som nämns i domen. Det visar sig att det finns tydliga skillnader. Det som är relevant enligt lagen är av läkare diagnostiserad sjukdom och arbetsoförmåga. Det som dessutom nämns i olika fall är personens motivation till arbete och familje- förhållandena. Sättet att argumentera vad gäller dessa faktorer skil- jer sig markant om det är ärenden som avser kvinnor eller män. 
 Green: Kvinnors och mäns sjukfrånvaro 
 Den kvinnliga sjukfrånvaron är högre än männens. Frågan är vad denna skillnad beror på. En del av förklaringen kan ligga i att män och kvinnor har olika yrken och är på olika arbetsplatser. Vid kon- stanthållning för yrke och arbetsplats minskar också skillnaden markant, men det kvarstår en betydande skillnad. Vad kan då denna skillnad bero på? Viktigt i detta sammanhang är skillnaden i ansvar för hem och familj. Att kvinnor tar större ansvar kan vara en viktig del av deras högre sjukfrånvaro. Dubbla krav och konkurrerande krav från arbete och familj kan leda till högre sjukfrånvaro. Den högre sjukligheten bland kvinnor finns framför allt i vissa diagnos- grupper som de psykiatriska diagnoserna. 
 Zamora och Murphy: Vad händer efter en arbetsskada på arbetsmarknaden för kvinnor och män? 
 Arbetsolyckor är något vanligare bland män än bland kvinnor. Det har i undersökningar avseende USA visat sig att konsekvenserna vad gäller löneutveckling, arbetskraftsdeltagande och förvärvs- inkomster är mer negativ för kvinnor än för män som drabbats av arbetsolyckor med längre sjukfrånvaro. Även i Sverige minskar inkomsterna på längre sikt för dem som har lång sjukfrånvaro till följd av en arbetsolycka. Undersökningen som redovisas i detta 
 14 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 1 
  
 kapitel visar att skillnaderna mellan män och kvinnor inte går i samma riktning i Sverige som i USA och att nedgången i förvärvs- inkomster främst är avhängigt av vilka yrken och vilken utbildning personen har. De med kort utbildning och riskfyllda yrken drabbas mest. Även de som inte drabbas av olyckor och har samma yrken och korta utbildningar har en liknande negativ utveckling av för- värvsinkomsterna, vilket förklarar det mesta av nedgången för dem som har långvariga sjukfrånvaroperioder. 
 Richardson Joona: Könsskillnader i inkomst- kompensation bland egenföretagare och anställda 
 Kvinnor är betydligt mindre ofta egenföretagare än män. Det kan finnas flera samverkande förklaringar: att kvinnor och män har olika yrken och att vissa yrken oftare leder till egenarbete, att män har nätverk som är mer arbetsinriktade på ett sätt som underlättar att starta ett eget företag samt att kvinnor är mindre riskbenägna än män och att egenföretagande innebär mer risktagande än anställ- ning. Förvärvsinkomsterna varierar mer för egenföretagarna och skyddet inom social- och avtalsförsäkringarna är sämre. För att få ersättning från en arbetslöshetskassa krävs att företaget läggs ner, och ingen ersättning lämnas om det är ett lönsamt företag som läggs ner. Det innebär att ersättning endast utgår om det är ett olönsamt företag som läggs ner. Det innebär i sin tur att arbetslös- hetsersättningen i regel kommer att vara baserad på en låg inkomst och därför också kommer att bli låg. Egenföretagare har också ofta problem med att vara borta från sitt företag en längre tid, t.ex. som föräldraledig. Kunderna kan försvinna under den tid verksamheten inte fungerar som annars. Då kvinnor tar ut mer föräldraledighet än män, kan det vara ett argument för kvinnor att avstå från att eta- blera sig som egenföretagare. Något som också kan leda till pro- blem är att de som har bildat ett fåmansaktiebolag för sitt egen- företag själva måste stå för hela kostnaden vid sjukfrånvaro under de första fjorton dagarna. 
 15 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 Wilson: Ålderspension och fattigdom. Dagens och framtidens pension för vissa utsatta grupper 
 Våra pensionssystem är huvudsakligen baserade på vilka avgifter som individerna och deras arbetsgivare har betalat till systemen. Det gäller det allmänna pensionssystemet, avtalspensionerna och de privata pensionerna. Det betyder att pensioner återspeglar de inkomster personer har haft under åren på arbetsmarknaden, inte minst hur många år de har varit på arbetsmarknaden. Speciellt gäller att kvinnor i regel har haft lägre inkomster och färre år i arbetslivet och alltså får betydligt lägre pensioner än män. Många kvinnor får så låga inkomstpensioner att de får hela eller en del av sin pension som garantipension. Ett allvarligt problem med garantipensionen är att den är prisindexerad och inte inkomstindexerad. Det innebär att den jämfört med andra inkomster kommer att bli allt lägre över tiden. Svårast är situationen för de utrikes födda som kommer från fattigare länder utanför OECD och som har få års vistelse i Sverige. De får en låg inkomstpension och ofta en mycket låg garantipens- ion, då de inte har de 40 år som krävs för en full pension (ett undantag finns för dem som har fått uppehållstillstånd som flyk- tingar). 
 Anderson: 
  Premiepensionen – könsskillnader i intjänande, val och avkastning. En forskningsöversikt 
 Kvinnor och män har enligt forskningen olika inställning till risk i genomsnitt. Kvinnor är mindre riskbenägna. Kvinnor visar sig också ha mindre finansiell kunskap än vad män har. Det skulle kunna innebära att kvinnor och män gör olika val vad gäller pre- miepensionen, dvs. att kvinnor väljer fondalternativ med lägre kalkylerad risk. Det visar sig emellertid att skillnaderna är ganska små. Det finns dock något fler män än kvinnor som väljer fonder med mycket hög risk; fonder som under den undersökta perioden också har haft högre avkastning än andra fonder. Om de mer risk- fyllda fonderna går bättre än genomsnittet framöver, vet vi natur- ligtvis inte. De senaste decenniernas pensionsreformer både inom den allmänna pensionen och inom tjänstepensionsområdet har gett individen ett större ansvar för hur de egna pensionsbidragen inve- steras och därför hur de utvecklas. En större del av pensions- inkomsten kommer således bero på vilka val av placeringar på kapital- 
 16 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 1 
  
 marknaden man gör jämfört med för tidigare generationer. Detta kan också leda till betydande könsskillnader i pensionsinkomster, trots liknande arbetsliv och utbildning, om män och kvinnor gör olika investeringsval. Framförallt skulle könsskillnader i kunskaper om hur man förvaltar sina pensionsbidrag samt viljan att utsätta sig för risk kunna leda till dessa olika investeringsval. 
 Smith  
 Johnson: 
  Kvinnor, lönearbete, inkomst- kompensation och egenskapen att föda barn 
 Det finns en socialförsäkring som endast kan utgå till kvinnor. Det är graviditetspenningen. Den utgår på samma nivå som sjukpen- ningen till kvinnor som har arbete där de exponeras för risker under de sista månaderna av graviditeten och där omplacering till andra arbetsuppgifter inte är möjlig. Lite överraskande utgår inte ersättning under de sista tio dagarna före förväntad nedkomst. Ersättningen kompletteras i regel inte av avtalsbestämda ersätt- ningar. Den ekonomiskt sett mer omfattande ersättningen vid och efter graviditet är föräldraförsäkringen. Den utgår relaterad till inkomsten, men det finns en låg grundnivå. Det finns också en rätt till förkortad arbetstid när barnen är små. Det är en rätt som tro- ligen används mer av kvinnor än av män och som kan ha konse- kvenser för kvinnors ställning på arbetsplatsen. 
 Rodriguez: Arbetslivets privata sfär – om hushålls- och omsorgsarbete 
 Hushållsarbetet är mycket omfattande och betydligt mer omfat- tande för kvinnor än för män. Det omfattas inte av socialförsäk- ringarna mer än i den utsträckning det finns grundförsäkringar som garantipensionen för dem som inte har eller har haft förvärvs- inkomster. Det totala obetalda hushållsarbetet tenderar att minska av flera olika skäl. Till viss del ersätts det med betalt hushållsarbete (bland annat stimulerat via RUT). Det finns dock på vissa områden ett ökande obetalt hushållsarbete bland annat genom neddrag- ningar inom äldreomsorgen. Det finns också en zon mellan obetalt arbete inom hushållet och arbete som avlönas som en anställning. Det gäller främst olika typer av vård av anhöriga. Det kan gälla vård av barn med olika typer av funktionsnedsättningar, vård och omsorg 
 17 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 av andra ofta äldre närstående men också vård av fosterbarn. I dessa fall finns i regel inget skydd av socialförsäkringar vid inkomstbort- fall eller ersättning vid ledighet som till exempel semester. 
  
 1.3 
  
 Några slutsatser 
  
 Socialförsäkringar och avtalsförsäkringar är könsneutralt formule- rade i Sverige. De har emellertid olika effekter för kvinnor och män i och med att kvinnor och män är på olika delar av arbetsmarkna- den och då kvinnor och män i praktiken har olika roller i hushållet. 
 Könssegeringen minskar över tiden och kvinnors och mäns för- delning av arbetet i hushållen tenderar att utjämnas. Men utveck- lingen går mycket långsamt, och skillnaderna är fortfarande stora. Det har implikationer för hur socialförsäkringarna fungerar för kvinnor jämfört med män. Vi ska här bara peka på några av de många kunskaper som redovisas i olika kapitel av boken. Mycket mer framgår vid läsningen av de olika kapitlen. 
  
 1. 
  
 Många kvinnor har helt eller delvis sin pension från garantipens- ionen. Garantipensionen kommer, genom att vara prisindexerad och inte inkomstindexerad, att släpa efter förvärvsinkomster och övriga pensioner. Det är viktigt att också garantipensionen blir inkomstindexerad. 
  
 2. 
  
 De korta ersättningsperioderna vid deltidsarbetslöshet drabbar främst kvinnor. Det är viktigt att se över reglerna på detta område. 
  
 3. 
  
 Graviditetspenningen upphör tio dagar före förväntad ned- komst. Det finns inga starka skäl för att ha denna begränsning. 
  
 4. 
  
 Det bör göras en översyn av hur olika delar av socialförsäk- ringssystemet är utformat vid anhörigvård och liknande typer av vård och omsorg i hemmet. 
  
 5. 
  
 Det är viktigt att göra en särskild genomgång av hur de utrikes föddas ställning är i de olika socialförsäkringssystemen. 
  
 6. 
  
 Det bör undersökas vilka effekter taken i socialförsäkringarna har för fördelningen av uttaget av ledigheterna och därmed för hur vård av barn och hushållsarbetet fördelas mellan män och kvinnor. 
  
 18 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 1 
  
 7. 
  
 Det bör göras en översyn av hur socialförsäkringarna och arbets- löshetsförsäkringen fungerar för kvinnor och män som är egen- företagare och om de kan verka hämmande på kvinnors val av att bli egenföretagare. 
  
 Vi utgår från att Socialförsäkringsutredningen kommer att ta upp flera av de frågor vi här har nämnt. 
 19 
  
 Kapitel 1 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Godøy, Blake och Martin (2014), Unemployment insurance and underemployment, IZA DP 7913. 
 Caldwell, Martinez och Murphy (red.) (1998),  
 Välfärdens genus- ansikte 
 , Rapport till Utredningen om fördelningen av ekono- misk makt mellan kvinnor och män, SOU 1998:3. 
  
 Hunt, Finley (2012),  
 Trygg, sviken eller osäker. Tankar och förbe- redelser inför pensioneringen 
 , Lund Dissertations in Social Work no 44, Lund: Lunds Universitet, Socialhögskolan. 
  
 20 
  
 2. 
  
 Ersättning vid arbetslöshet för kvinnor och män 
  
 1 
  
 Reynolds 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 Arbetslösheten är hög i Sverige. Enligt Arbetsförmedlingen var omkring 402 000 personer inskrivna arbetslösa i augusti 2013. Av dessa personer fick drygt 107 000 personer ersättning från arbets- löshetsförsäkringen, varav 52 000 kvinnor och 55 000 män (www.iaf.se). Antalet kvinnor och män som får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen har minskat kraftigt de senaste åren. Det finns flera förklaringar: omfattande förändringar i arbetslöshetsför- säkringen samt införandet av jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för ungdomar 2007 hör till några av de viktigare. Därtill har sammansättningen av gruppen arbetslösa förändrats drastiskt under loppet av några år, vilket bland annat har resulterat i att allt färre har möjlighet att kvalificera sig till arbetslöshetsförsäk- ringen (Arbetsmarknadsrapport 2013). Studier har också visat att mycket få får fullgott skydd när de blir arbetslösa; endast en av tio av dem som arbetade heltid när de blev arbetslösa får ut 80 procent av sin tidigare inkomst i ersättning från försäkringen (Arbetslös- hetskassornas samorganisation 2013). Hur dessa förändringar påverkar arbetslösa kvinnor och män är ämnet för det här kapitlet. Mer specifikt handlar frågorna om huruvida ersättningen vid arbets- löshet skiljer sig mellan kvinnor och män. Den övergripande ambi- tionen är (1) att undersöka hur ersättningen från arbetslöshets- försäkringen fördelas mellan kvinnor och män över tiden, samt (2) att studera några av de bakomliggande orsakerna till de eventuella skillnader som finns. 
  
 2.1.1 
  
 Avgränsningar och metodologiska avvägningar 
  
 Det är inte helt enkelt att analysera frågan om hur stor ersättningen är för arbetslösa kvinnor och män. Det är många faktorer som avgör hur mycket en arbetslös får i ersättning och som måste vägas in i analysen, t.ex. vilken ersättning en person är berättigad till, hur 
  
 1  
 Stort tack till redaktörerna för denna volym för all hjälp och konstruktiva kommentarer under arbetets gång. Tack också Hill vid Konjunkturinstitutet och  
 Gregory 
  Duvander vid Sociologiska institutionen i Stockholm för värdefulla kommentarer på tidigare utkast. 
 21 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 länge en person varit arbetslös, om han eller hon haft en deltids- eller en heltidsanställning före arbetslösheten, hur gammal en per- son är eller om han eller hon har ett funktionshinder som bidrar till nedsatt arbetsförmåga. För att kunna genomföra analysen har jag därför gjort några viktiga avgränsningar 
 . För det första  
 studeras enbart de allmänna försäkringarna, dvs. den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen och grundförsäkringen. Analysen beak- tar alltså inte avtalsbestämda ersättningar eller kompletterande pri- vata försäkringar. Inte heller omfattas arbetslösa personer som får olika former av ersättningar från sjukförsäkringen (som betalas inom vissa program) eller personer med försörjningsstöd (som betalas av kommunen). Det betyder att resultaten inte omfattar hela ersättningssystemet. Den huvudsakliga anledningen är att komplexiteten i systemet gör att en sådan analys helt enkelt inte låter sig göras i det här sammanhanget. 
 2  
  
 För det andra studeras  
 både öppet arbetslösa och deltagare i program med aktivitetsstöd. Det faktum att allt fler arbetslösa deltar i program med aktivitetsstöd har lett till en viss begreppslig förvirring, och enligt Jones har de förändringar som skett inom arbetsmark- nadspolitiken, där just antalet personer med aktivitetsstöd ökat mycket kraftigt, bidragit till att gruppen öppet arbetslösa som mått blivit alltför trubbigt och till och med missvisande. Istället bör en analys av hur många som har ersättning omfatta både gruppen öppet arbetslösa och personer som får aktivitetsstöd (Jansson Dahlén 2010). De personer som deltar i program med aktivitets- stöd får sin ersättning från Försäkringskassan, och redovisas inte i analyserna av ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen. Där- emot har jag försökt att inkludera gruppen som har aktivitetsstöd i de mer övergripande analyserna av gruppen arbetslösa, framförallt för att uppmärksamma att antalet personer som får ersättning genom arbetslöshetsförsäkringen är långt mycket färre än det reella antalet arbetslösa.  
 För det tredje  
 utgår jag från Arbetsförmedlingens definition av arbetslöshet (anledningen diskuteras mer ingående i nästa stycke). 
  
 2  
 Det är dock viktigt att påminna om att dessa former av stöd utgör en viktig skillnad i de allra flesta arbetslösas ekonomi. Enligt beräkningar från Institutet för Privatekonomi kan det t.ex. vara avgörande för en familj om han eller hon har någon form av kompletterande ersättning. Deras exempel utgår från en familj där den ena parten blir arbetslös. Lönen före arbetslöshet var 30 000 kronor i månaden. Om denne enbart har  
 a-kassa 
  får han/hon ut 14 960 kronor i månaden. Om samma person också har kompletterande ersättningar får han eller hon ut ytterligare 6 360 kronor i avtalsersättning och 2 680 kronor i inkomstförsäkring, vilket i exemplet spelar en avgörande roll för om familjen ska klara sina utgifter varje månad (Örnelius 2009). 
 22 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Jag har framförallt använt mig av Arbetsförmedlingens data, analyser och prognoser, AKU samt av Inspektionen för arbetslös- hetsförsäkringens (IAF) statistikdatabas. Jag har begränsat den empiriska analysen till att studera ersättningen vid arbetslöshet för kvinnor respektive män i relation till om de tidigare haft en deltids- eller heltidsanställning samt deras ålder. Andra viktiga variabler, som födelseregion, funktionsnedsättning eller utbildningsnivå inklu- deras endast delvis i analysen, framförallt på grund av att relevant data är svårtillgänglig, vilket har inneburit att de analyser som görs enbart baseras på tidigare studier. 
  
 2.1.2 
  
 Kort om tidigare forskning 
  
 Svensk arbetsmarknadspolitik med dess olika beståndsdelar är ett mycket beforskat område; effekterna av den aktiva arbetsmark- nadspolitiken, dess utformning och utveckling har studerats ingå- ende i olika sammanhang (se t.ex. Edebalk 1973; Furåker 1987; Kjellberg 1995; Nycander 2002; Wadensjö 1998). Även deltids- arbetet, och därmed den frivilliga eller ofrivilliga deltidsarbetslös- heten, har studerats relativt ingående (Hartman 2008; Wilcox och Johnson 2011; Nyberg 2005). Arbetslöshetsproblematiken i sig har också behandlats i flera studier (se t.ex. Edebalk 2013; Olofsson 1997; Gonzalez och Wadensjö 2004; Smith, Gonzalez och Tapia 2010). Hit hör även uppmärksammade studier av sociala och ekonomiska effekter av att leva i arbetslöshet eller i utanför- skap (Angelin 2009; Salonen 2010). Därtill har genusforskningen bidragit till att blottlägga ojämlikhetsskapande mekanismer på arbetsmarknaden, vad gäller generella arbetsvillkor, löner och arbets- tider (se t.ex. Abrahamsson 2000; Acker m.fl. 1992; Grönlund 2004; Hirdman 1998; Nyberg 1997, 2005, 2008). 
 Däremot finns det inte särskilt många studier som analyserar skillnaderna i ersättningen för kvinnor och män vid arbetslöshet, särskilt sådana som tar hänsyn till de många förändringar som skett under senare år. AEA:s Arbetslöshetsrapport 2012 beaktar dock ersättningen för kvinnor och män. Här finns användbara data, sär- skilt med hänsyn till hur ersättningen vid arbetslöshet fördelas uti- från kön, ålder och födelseland. Därtill har Brooks analy- serat de förändrade reglerna för  
 a-kasseavgifterna, 
  och bland annat visat att en polarisering skett mellan akademiker och tjänstemän å ena sidan och arbetare å den andra. Akademiker och tjänstemän 
 23 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 betalar ofta lägre avgifter än  
 LO-medlemmar 
  (Kjellberg 2013). Denna klassmässiga polarisering har jag tyvärr inte kunnat behandla i detta kapitel, men frågan är viktig för framtida forskning 
 – dvs. finns det några könsmässiga skillnader i den ökande polarise- ringen mellan akademiker och tjänstemän versus  
 LO-grupperna? 
  Frågan för mitt kapitel är istället mer övergripande: vad blir ersätt- ningen vid arbetslöshet för kvinnor och män? 
 Kapitlet består av ytterligare fyra delar. Efter inledningen följer en kort redogörelse av de definitioner av arbetslöshet som används i Sverige. Därefter beskrivs arbetslöshetsförsäkringen med vissa tillbakablickar. Det tredje avsnittet bearbetar och analyserar det empiriska materialet med ambitionen att svara på frågan vad ersätt- ningen vid arbetslöshet blir för kvinnor och män. Avslutningsvis sammanfattas resultaten. 
  
 2.2 
  
 Definitioner av arbetslöshet 
  
 Det finns i Sverige två mått på arbetslöshet. 
  
 Statistiska Centralbyrån (SCB) använder sig av Arbetskrafts- undersökningen (AKU) som utgör Sveriges officiella mått på arbetslöshet och sysselsättning i sina studier av förhållandena på arbetsmarknaden. AKU ger en sammanhållen bild av situationen på arbetsmarknaden för befolkningen mellan 15 och 75 år. Defi- nitionen av arbetslöshet och sysselsättning följer ILO:s rekom- mendationer sedan 2007, samt de regleringar som ges av Eurostat. Den största skillnaden jämfört med tidigare är att från 2007 och framåt räknas heltidsstuderande som sökt och kunnat ta arbete som arbetslösa. Denna definitionsförändring innebär alltså att gruppen unga som räknas som arbetslösa har ökat (jmf. SCB, Bakgrundsfakta för arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:8). 
  
 Arbetsförmedlingen (Af) använder sig av sin verksamhetssta- tistik av antalet inskrivna arbetslösa mellan 16 och 65 år. Arbets- förmedlingens definition av arbetslöshet har ändrats flera gånger, men en avgörande förändring är att från 2007 ingår även per- soner som deltar i någon form av program med aktivitetsstöd i gruppen arbetslösa. Måttet för Arbetsförmedlingens arbetslös- hetstal fick år 2011 namnet inskrivna arbetslösa, som delas in i två grupper: öppet arbetslösa och sökande i program med aktivi- 
  
 24 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 tetsstöd (jmf. SCB, Bakgrundsfakta för arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:8). 
 De båda måtten skiljer sig åt av flera anledningar. AKU är en urvalsundersökning som studerar utvecklingen på arbetsmark- naden, där alltså både gruppen arbetslösa och gruppen sysselsatta och dem som är utanför arbetskraften ingår. AKU samlar in sina uppgifter genom telefonintervjuer med cirka 29 500 personer i månaden, eller cirka 88 500 personer i kvartalet. Arbetsförmedling- ens månatliga statistik baseras på antalet arbetssökande och inskrivna arbetslösa den sista varje månad. Det är alltså ett slags ögonblicksbild som presenteras varje månad, och inte ett genom- snitt för hela undersökningsperioden. 
 AKU använder sig av tre kategorier i sina studier: sysselsatta, arbetslösa och ej i arbetskraften. Gruppen sysselsatta i arbete är personer som arbetat i minst en timme i inkomstbringande syfte under själva referensveckan, dvs. då intervjun gjordes. En sysselsatt person kan ha lönearbetat (som löntagare eller egenföretagare) men också arbetat utan lön i exempelvis ett företag som tillhör själva hushållet. 
 En arbetslös definieras i AKU som en person som är utan arbete, kan ta ett arbete och aktivt har sökt eller avvaktar ett arbete som börjar inom 3 månader (SCB, Bakgrundsfakta för arbets- marknads- och utbildningsstatistik 2013:8, s. 9). Till gruppen ej i arbetskraften räknas långvarigt sjuka, heltidsstuderande som inte söker eller kan ta ett arbete, pensionärer, hemarbetande samt övriga. AKU tar inte hänsyn till om en arbetslös är i arbetsmark- nadspolitiska åtgärder, dvs. i program med aktivitetsstöd. 
 Arbetsförmedlingen delar in de inskrivna i olika sökandekatego- rier. Inskrivna arbetssökande består av 1) inskrivna som har arbete (t.ex. nystartjobb eller arbete med stöd) och 2) inskrivna arbets- lösa, dvs. öppet arbetslösa och sökande i program med aktivitets- stöd eller utvecklingsersättning. 
 En öppet arbetslös person definieras av Arbetsförmedlingen som en arbetssökande utan arbete som aktivt söker och omgående kan tillträda på arbetsmarknaden förekommande arbete och som inte deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program (Arbetsmark- nadsverket 2007, s. 18). Af har också en särskild definition av gruppen långtidsarbetslösa: personer över 25 år som varit arbets- lösa kontinuerligt i minst 6 månader eller personer under 25 år som 
 25 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 varit arbetslösa kontinuerligt i minst 100 dagar (Arbetsmarknads- verket 2007, s. 18). 
 Till gruppen inskrivna arbetslösa räknas som sagt också de personer som deltar i någon form av arbetsmarknadspolitiska pro- gram och erhåller någon form av aktivitetsstöd eller utvecklings- ersättning. Sökande med aktivitetsstöd eller utvecklingsersättning omfattar en rad olika åtgärdsformer, t.ex. jobbgarantin, jobb- och utvecklingsgarantin och arbetsmarknadsutbildning till arbetspraktik. Aktivitetsstödet motsvarar arbetslöshetsersättningen vid arbetslös- het. Det är Försäkringskassan som hanterar utbetalningen av aktivitetsstödet. Det innebär att de personer som deltar i ett pro- gram med aktivitetsstöd inte får ersättning från arbetslöshets- försäkringen. 
 Eftersom det alltså finns olika sätt att definiera arbetslösheten i Sverige genereras också olika siffror; enligt Arbetsförmedlingen var 402 000 människor inskrivna arbetslösa i augusti 2013, vilket mot- svarade 8,5 procent av den registerbaserade arbetskraften. Motsva- rande siffra enligt AKU var 377 000 arbetslösa, vilket motsvarade 7,3 procent av den totala arbetskraften. Enligt SCB:s analys av AKUs och Afs arbetslöshetsstatistik är samstämmigheten mellan de båda måtten mycket god, men sammansättningen av de arbetslösa skiljer sig åt (SCB, Bakgrundsfakta för arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:8, s. 7). Det är som vi sett ovan sär- skilt ålderssammansättningen som skiljer sig åt mellan de båda sta- tistikkällorna (antalet ungdomar var klart fler i AKU än bland inskrivna arbetslösa på Af). Det finns också personer som är inskrivna arbetslösa på Af men som definieras som sysselsatta eller utanför arbetskraften i AKU eller tvärtom (SCB, Bakgrundsfakta för arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:8, s. 7). 
 I det här kapitlet använder jag mig framförallt av Arbetsför- medlingens definition av arbetslöshet. Den främsta anledningen är att en person som får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen måste vara inskriven vid Arbetsförmedlingen. Därmed omfattar Arbets- förmedlingens statistik alla som får ersättning från arbetslöshets- försäkringen. 
 26 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 2.3 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen är arbetsmarknadspolitikens viktigaste beståndsdel tillsammans med de arbetsmarknadspolitiska program- men och förmedlingen av arbeten. Det är en försäkring, som precis som t.ex. sjukförsäkringen, grundas på inkomstbortfallsprincipen. Försäkringen har över tiden genomgått flera förändringar. Inte förrän under  
 1970-talet 
  anpassades försäkringen till det övriga trygghetssystemet, då riksdagen i 1973 års lag om arbetslöshetsför- säkring beslutade att inkomsttaket skulle läggas på en så hög nivå att försäkringen gav ett fullgott skydd vid eventuell arbetslöshet samtidigt som ersättningsperioden förlängdes från 150 till 300 dagar. Tanken var att bidra till att uppslutningen bakom det enhetliga försäkringssystemet skulle öka och behovet av komplet- terande avtalade och/eller privata försäkringar i motsvarande grad skulle minska (Gonzalez och Chen 2009, s. 27). Samtidigt tänkte man sig att en sådan försäkring skulle stärka den generella välfärden men också motverka alltför stora löneskillnader mellan olika sektorer. 
 Denna politik är i dag under förändring. Antalet avtalade och individuella inkomstförsäkringar har under  
 2000-talet 
  ökat i snabb takt (Williams och Chen 2011) mycket på grund av att inkomsttaket i den allmänna arbetslöshetsförsäkringen inte längre ger fullgott skydd. Ytterligare en faktor bakom de föränd- rade villkoren i arbetslöshetsförsäkringen är de minskade statliga subventionerna av arbetslöshetskassorna; egenavgifterna till samt- liga arbetslöshetskassor har höjts. 
 3  
 Det tidigare utjämningssystemet som innebar att medel från kassor där arbetslösheten var låg över- fördes till kassor där arbetslösheten var hög avskaffades och skatte- reduktionen på medlemsavgiften till  
 a-kassan 
  och respektive fack- förening togs bort (Kjellberg 2010, s. 5). Anslutningsgraden till arbetslöshetskassorna har därför också förändrats dramatiskt på kort tid. Sedan 2006 har  
 a-kassorna 
  drabbats av ett omfattande med- lemsras, särskilt mellan september 2006 och slutet av 2008 då närmare 500 000 medlemmar lämnade arbetslöshetskassorna (Kjellberg 2010). Därefter har antalet medlemmar åter ökat, men mycket långsamt och når inte alls samma nivåer som tidigare. 
  
 3  
 Regeringen har avskaffat de differentierade  
 a-kasseavgifterna 
  fr.o.m. den 1 januari 2014. 
 27 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 m=mars j=juni s=september d=december Källa 
 : IAF. 
  
 Om man studerar antalet kvinnor och män som lämnat  
 a-kassorna 
  är det inte särskilt stora skillnader  
 inom  
 var och en av kassorna. Däremot finns stora skillnader  
 mellan  
 kassorna. Inom  
 LO-kassorna 
  utmärkte sig det kvinnodominerade Handelsanställdas förbund, där fler kvinnor lämnade sitt medlemskap  
 (-24,8 
  procent) än i den mansdominerade IF  
 Metall-kassan 
 (-6,8 
  procent). En liknande trend återfinns i  
 TCO-kassorna, 
  där den kvinnodominerade HTF- kassan förlorade avsevärt många fler medlemmar  
 (-14,3 
  procent) än den mansdominerade  
 SIF-kassan 
 (-6,1 
  procent) (se Bishop 2010, sidan 66 ff. för en fördjupad analys av orsakerna bakom skillna- derna). Sammantaget har dessa förändringar skapat en radikalt annor- lunda situation för de arbetslösa än för bara tio, femton år sedan. 
 Det finns i dag 29 arbetslöshetskassor, som tillsammans organi- serar drygt 3,4 miljoner medlemmar. Kassorna både utreder rätten till ersättning, beslutar om och betalar ut ersättningen. Det finns också sedan 1998 en allmän arbetslöshetskassa som vänder sig till både arbetstagare och företagare, den så kallade  
 Alfa-kassan. 
  Den utgör en kompletterande  
 a-kassa, 
  där alla som arbetar eller har arbetat kan ansöka om arbetslöshetsersättning, oberoende av verk- samhetsområde. Arbetslöshetsförsäkringen har traditionellt sett finansierats till största delen av arbetsgivaravgifter. Men enligt Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) stod medlems- avgifterna 2012 för ungefär 45 till 50 procent av den totala kost- naden för arbetslöshetsförsäkringen, vilket är en ökning sedan 2009 
 28 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 då medlemsavgifterna finansierade cirka 38 procent av försäkringen (Kjellberg 2010). 
  
 2.3.1 
  
 Utformningen av arbetslöshetsförsäkringen 
  
 De olika ersättningssystemen vid arbetslöshet består av fem delar: 
  
 Grundförsäkringen 
  
 Inkomstbortfallsförsäkringen; frivillig inkomstrelaterad försäk- ring  
  
 (a-kassan) 
  
 Ersättning enligt avtal eller från avtalsförsäkring 
  
 Inkomstförsäkring via fackförbund 
  
 Privat inkomstförsäkring. 
  
 I det här kapitlet analyseras, som tidigare framgått, endast den all- männa arbetslöshetsersättningen, dvs. grundförsäkringen och den frivilliga inkomstrelaterade försäkringen i en arbetslöshetskassa. 
 Hur är då den allmänna arbetslöshetsersättningen uppbyggd? För att en person överhuvudtaget ska vara berättigad till ersättning under tiden som arbetslös måste såväl  
 grundvillkoren  
 som  
 arbets- villkoret  
 uppfyllas. 
  
 Grundvillkoren  
 innebär att en person ska: 
  
 kunna och vilja ta ett arbete på minst tre timmar varje arbetsdag och i genomsnitt minst 17 timmar i veckan. 
  
 vara beredd att ta erbjudet lämpligt arbete, 
  
 vara anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsför- medlingen, 
  
 medverka till att upprätta en individuell handlingsplan tillsam- mans med arbetsförmedlingen, och 
  
 aktivt söka arbete. 
  
 Arbetsvillkoret  
 innebär enligt huvudregeln att en person måste har arbetat sex månader eller mer med minst 80 timmar arbete per månad de senaste tolv månaderna, alternativt 480 timmar under sex sammanhängande månader och då minst 50 timmar per månad (Sibbmark 2012). Före 2007 krävdes minst 70 timmar i arbete per månad. Villkoret måste uppfyllas inom en så kallad  
 ramtid  
 om tolv 
 29 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 månader och räknas bakåt från den dag personen anmäler sig på arbetsförmedlingen. Denna ramtid kan förlängas om den sökande kan styrka att hon eller han har varit sjuk, studerat på heltid eller vårdat barn. 
 Om dessa villkor uppfylls, är alltså den arbetslöse berättigad till den allmänna arbetslöshetsersättningen, som består av en grundför- säkring och den inkomstrelaterade försäkringen. 
  
 Grundförsäkringen  
 betalas ut till den som fyllt 20 och som inte är medlem i en  
 a-kassa 
  eller som inte hunnit uppfylla medlemsvill- koren. Grundbeloppet betalas ut i förhållande till den genomsnitt- liga arbetstiden. Som högst kan grundbeloppet uppgå till 320 kro- nor per dag (ett belopp som varit konstant sedan 2002), men bara om en person arbetat heltid de senaste tolv månaderna. Har perso- nen arbetat deltid eller kortare tid än 12 månader, minskas alltså beloppet. Tidigare fanns möjligheter att få ersättning efter avslu- tade studier. Denna möjlighet togs bort 2007. 
  
 Inkomstbortfallsförsäkringen 
 , eller den inkomstrelaterade för- säkringen  
 (a-kassan) 
  betalas enbart ut till de personer som varit medlem i en  
 a-kassa 
  i tolv månader. För att en person ska få ersätt- ning från inkomstbortfallsförsäkringen krävs alltså medlemskap i en  
 a-kassa 
  (hit räknas också anslutning till  
 Alfa-kassan). 
  
 2001 genomfördes betydande höjningar av arbetslöshetsersätt- ningen. För det första infördes ett förhöjt tak för ersättningen under de första 100 dagarna av en ersättningsperiod, från 580 kro- nor till 680 kronor per dag. Ett år senare höjdes den ersättningen än en gång, till 730 kronor per dag de första 100 dagarna, därefter 680 kronor (Mccoy, Hinton och Johnson 2005). 2007 sänk- tes ersättningen, och i dag är den högsta dagersättningen 680 kro- nor i högst fem dagar per vecka, eller 80 procent av en månads- inkomst på 18 700, vilket motsvarar 14 960 kronor före skatt. En person som är heltidsarbetslös får alltså ersättning i genomsnitt 22 dagar per månad (med undantag för karensperioden som sedan 2008 är de första sju dagarna som arbetslös). 
 Mellan 1997 och 2007 var ersättningsnivån 80 procent av den ersättningsgrundande dagsförtjänsten under hela ersättningsperioden (300 dagar * 2), upp till det högsta dagpenningbeloppet. Från 2007 är det maximala antalet ersättningsdagar 300, med ett viktigt undan- tag. Arbetslösa med barn under 18 år har möjlighet att få ytterligare 150 ersättningsdagar. Under de första 200 dagarna är ersättningen 
 30 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 maximalt 80 procent av den tidigare inkomsten 
 4 
 , medan ersätt- ningen för dag 201 till 300 maximalt är 70 procent. Den som efter 300 respektive 450 dagar ännu inte fått en anställning inträder i den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin. Aktivitetsstödet blir då i regel 65 procent av tidigare dagsförtjänstbelopp. 
  
 Normalarbetstid och normalinkomst 
 . Normalarbetstiden är den genomsnittliga arbetstiden under ramtiden. Dagpenningen fast- ställs enligt en normalinkomst, vilken utgör den genomsnittliga månadsinkomsten som den arbetslöse hade under ramperioden. Både beräkningen av normalarbetstiden och normalinkomsten beräknas sedan 2007 på tolv månader. Dagpenningen beräknas genom att dela normalinkomsten med 22 dagar (hit räknas sedan 2009 också utbetald föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning, sjuk- lön eller sjukpenning om den arbetslöse förvärvsarbetat minst 50 timmar per månad). 
 Mellan 1997 och 2007 beräknades normalarbetstiden istället på de senaste sex månaderna i arbetsvillkoret, alternativt 450 timmar under en sammanhängande tid av sex månader med minst 45 tim- mar vardera månaden. Med andra ord: en person som i dag jobbat heltid sex månader får sin ersättning beräknad på hälften av sin normalarbetstid och normalinkomst. Tidigare kunde sex månaders arbete på heltid ge en normalarbetstid på 40 timmar och hela månadslönen låg till grund för ersättningen (Institutet för privat- ekonomi, 2010). För en person som arbetat deltid beräknas nor- malarbetstiden på det genomsnittliga antalet timmar som den arbetslöse arbetat de senaste 12 månaderna. Detta har stora konse- kvenser för kvinnors och mäns ersättningsnivåer, vilket jag åter- kommer till i stycket om deltidsarbetslöshet nedan. 
  
 75-dagarsregeln 
 . 
  En för kvinnor avgörande förändring de sen- aste åren är att rätten till  
 a-kassa 
  i samband med deltidsarbete begränsades från 2008. Den som i dag arbetar deltid kan enbart använda 75 av de 300 ersättningsdagarna i kombination med ett betalt arbete. De 75 dagarna är så kallade deltidsdagar. Under de veckor man har ett arbete och samtidigt får ersättning förbrukas deltidsdagarna. Generellt för regeln gäller att det finns en rätt till 75 ersättningsdagar (från tidigare 300) från  
 a-kassan 
  vid deltids- arbete, därefter utgår bara ersättning vid heltidsarbetslöshet. Med 
  
 4  
 Enligt en rapport från Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) får emellertid få arbetslösa i dag 80 procent av sin tidigare lön, endast 11 procent  
 (SO-rapport 
 2013-06-04). 
  Anledningen är enligt SO att det inte skett någon höjning av dagpenningtaket inom arbets- löshetsersättningen på över tio år. 
 31 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 andra ord betyder regeln att under veckor där en person både arbetar och får  
 a-kasseersättning 
  betalas ersättning ut i högst 75 dagar. När deltidsdagarna är slut upphör alltså rätten till ersättning med blandat arbete och arbetslöshet. Eftersom kvinnor dominerar i gruppen deltidsanställda eller deltidsarbetslösa drabbar regeln kvin- nor långt högre grad än män. Till detta återkommer jag nedan. 
  
 Aktivitetsstöd och utvecklingsersättning 
 . Den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program på Arbetsförmedlingen kan sedan 2007 få ersättning i form av aktivitetsstöd eller utvecklingsersätt- ning. Ersättningsnivåerna baseras på flera faktorer, exempelvis ålder, om den arbetslöse uppfyller villkoren för  
 a-kassan 
  eller huruvida den arbetslöse deltar i ett program på heltid eller inte. Den som beviljas en plats i ett arbetsmarknadspolitiskt program får ersättningen utbetald från Försäkringskassan. 
 Unga mellan 18 och 25 år och som inte uppfyller villkoren för  
 a-kassan 
  har rätt till utvecklingsersättning. Utvecklingsersättningen, som är skattefri, uppgår till 141 kronor per dag för en person som har slutbetyg från gymnasiet och som deltar i ett arbetsmarknads- politiskt program på heltid. Om personen inte har något slutbetyg, uppgår ersättningen till 48 kronor per dag men höjs till 141 kronor per dag när den arbetslöse fyller 20 år. Utvecklingsersättningen gäller endast om personen deltar i ett program på heltid. Arbetar man en dag istället för att delta i programmet uteblir ersättningen för den dagen. 
 Aktivitetsstöd ges till personer som fyllt 25 år eller uppfyller villkoren för  
 a-kassa 
  och som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Aktivitetsstödet utbetalas fem dagar i veckan, och stödet är pensionsgrundande (dock inte sjukpenninggrundande). Uppfyl- ler en person villkoren för  
 a-kassan, 
  och deltar i ett program på heltid, får han eller hon ut högst 680 kronor och lägst 320 kronor per dag. Aktivitetsstödet minskar om programmet inte är på heltid, men också efter hand: dag  
 1–200 
  av  
 a-kassans 
  ersättningsperiod får den arbetslöse högst 80 procent av den fastställda dagsförtjänsten, mellan dag  
 201–300 
  är ersättningen högst 70 procent, och från dag 301 och framåt högst 65 procent. Om den arbetslösa har barn under 18 år minskar ersättningen långsammare; från dag 201 till 450 till 70 procent av den fastställda dagsförtjänsten, och från dag 451 och framåt 65 procent av den fastställda dagsförtjänsten. Om en person inte uppfyller kraven för  
 a-kassan 
  får han eller hon 223 kronor per dag i aktivitetsstöd (Försäkringskassan). 
 32 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 2.4 
  
 Ersättningen vid arbetslöshet för kvinnor och män 
  
 I det följande analyseras ersättningsnivåerna vid arbetslöshet för kvinnor och män. Hur stor ersättningen blir beror på flera faktorer, bland annat ålder, utbildningsnivå, var en person är född, hur länge personen varit ute i arbetslivet, om han eller hon arbetat deltid eller heltid, samt om personen har en inkomstrelaterad försäkring eller endast grundersättning. Dessa faktorer är också grundläggande för de skillnader i ersättningsnivån som finns mellan kvinnor och män. Vad blir då ersättningen vid arbetslöshet för kvinnor och män? För att svara på frågan behöver vi först veta (a) hur många som är inskrivna på Arbetsförmedlingen, (b) hur fördelningen av de inskrivna arbetslösa på Arbetsförmedlingen ser ut, (c) hur många som är inskrivna som öppet arbetslösa och i program med aktivi- tetsstöd, samt (d) hur många som får ersättning från arbetslöshets- försäkringen. 
  
 2.4.1 
  
 Bakgrund och beskrivning av de grupper som är berättigade till ersättning vid arbetslöshet 
  
 Antalet inskrivna på Arbetsförmedlingen varierar kraftigt över tiden. I mitten av  
 1990-talet 
  uppgick antalet inskrivna under ett år till knappt en miljon, för att därefter minska till knappt 600 000 vid millennieskiftet. Mellan 2006 och 2007 minskade antalet arbets- sökande och nådde runt 500 000 inskrivna. När den ekonomiska krisen bröt ut 2008 ökade antalet arbetssökande under ett par år till runt 700 000, för att därefter följas av en nedgång på grund av den positiva utvecklingen på arbetsmarknaden. År 2012 ökade emeller- tid antalet inskrivna arbetssökande igen (Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsrapport 2013, s.  
 15–17). 
  
 Vilka var då inskrivna på Arbetsförmedlingen? Tabellen nedan visar att flest inskrivna 2012 var mellan 25 och 54 år gamla. När- mare hälften hade en gymnasial utbildning. Andelen inrikes födda var 68 procent, andelen utrikes födda var totalt sett 32 procent varav andelen födda i ett utomeuropeiskt land 20 procent. Det är överhuvudtaget små skillnader mellan könen när det gäller hur många och vilka grupper det är som är inskrivna arbetslösa. Det är dock en liten skillnad vad gäller ålder och utbildningsnivå, männen är något yngre och kvinnorna har oftare högre utbildning. 
 33 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Arbetsförmedlingen 2013 (Siffrorna anger ett årsgenomsnitt för dem som var inskrivna i slutet av varje månad) och AKU (arbetskraften). 
 Alla inskrivna vid Arbetsförmedlingen är emellertid inte arbetslösa. Många anmäler sig till Arbetsförmedlingen för att söka ett nytt arbete, medan ytterligare några har ett arbete med stöd eller är av olika skäl förhindrade att ta ett arbete. Men en majoritet av de inskrivna är arbetslösa eller deltagare i program med aktivitetsstöd. I maj 2013 uppgick det totala antalet inskrivna arbetslösa vid Arbetsförmedlingen till cirka 383 000 personer, varav 190 000 per- soner var öppet arbetslösa och drygt 193 000 deltog i program med aktivitetsstöd. Knappt 207 000 av de inskrivna var män och knappt 177 000 var kvinnor (Arbetsförmedlingens statistikdatabas). 
 34 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 5 
  
 Källa 
 : Arbetsförmedlingens statistikdatabas (inskrivna arbetslösa) 
 6 
 , AKU (arbetskraften). 
 Hur många av dessa personer får då ersättning från arbetslöshets- försäkringen? Som tidigare framgått har arbetslöshetsförsäkringen genomgått stora förändringar de senaste åren. Förutom föränd- ringarna i grund- och arbetsvillkoren, genomfördes en differentie- ring av egenavgifterna år 2007. Samtidigt har det maximala antalet ersättningsdagar begränsats till 300 (alternativt 450 dagar). Möjlig- heterna att få ersättning som deltidsarbetslös har därtill begränsats mycket kraftigt och studerandevillkoret som gav studenter möjlig- heter att kvalificera sig för försäkringen har tagits bort. Istället har olika garantier införts, t.ex. jobb- och utvecklingsgarantin, vilket medfört att en stor andel av de öppet arbetslösa som tidigare hade ersättning från arbetslöshetskassan numera deltar i program med aktivitetsstöd. Även sökandesammansättningen har förändrats vil- ket påverkar andelen arbetslösa som är berättigade till ersättning (Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsrapport 2013). Sammantaget innebär dessa förändringar att andelen öppet arbetslösa med ersätt- ning från arbetslöshetsförsäkringen har minskat kraftigt de senaste åren. Sedan 2006 har andelen i det närmaste halverats, och mindre än hälften av dem som är öppet heltids- eller deltidsarbetslösa får i dag ersättning från försäkringen. 
 Studerar man utvecklingen över tiden är det tydligt att det sker en kraftig förändring från 2006 och framåt. Det gäller för både kvinnor och män. Nivåerna för kvinnor tycks ha stabiliserats på 
  
 5 
  
 Statistiken för 2013 i tabell 2.2 och 2.3 skiljer sig åt med ett antal tusen personer eftersom antalet i tabell 2.2 avser resultatet för en enskild månad, och antalet i tabell 3.3 det totala antalet under årets första halvår. 
  
 6 
  
 Det är här viktigt att påpeka att antalet utbetalda aktivitetsstöd är färre i Försäkrings- kassans statistisk. Under maj månad 2013 fick 60 419 kvinnor och 60 823 män aktivitetsstöd enligt Försäkringskassan (Försäkringskassan). Det finns flera anledningar till att Af anger en högre siffra: 1) deltagande i ett program med aktivitetsstöd betyder inte per automatik att man får aktivitetsstöd; 2) alla som har aktivitetsstöd tar inte ut ersättning varje månad, samt 3) vissa personer har andra typer av ersättning, t.ex. sjukersättning (Emailkorrespondens med Jones på Af, 20140110). 
  
 35 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 låga nivåer efter 2011. För gruppen män tycks den nedåtgående trenden dock har vänt, och andelen med ersättning ökade från 34 till 39 procent under 2012 (se Figur 2.2 och 2.3, samt Arbetsför- medlingens arbetsmarknadsrapport 2013, s. 18). 
  
 Källa 
 : Arbetsförmedlingen. 
  
 Källa 
 : Arbetsförmedlingen. 
 36 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 IAF:s statistik visar därtill att det finns en viss variation över tiden mellan hur många kvinnor respektive män som fått ersättning; under 2008 fick fler kvinnor ersättning, medan fler män fick ersätt- ning 2010. Under 2012 var skillnaderna små, men ökade under det första halvåret 2013 då allt fler män fick ersättning. 
  
 Källa 
 : IAF. 
 Vi kan alltså konstatera att fler män än kvinnor är inskrivna som arbetslösa vid Arbetsförmedlingen; att fler män än kvinnor var såväl öppet arbetslösa som i program med aktivitetsstöd samt att fler män än kvinnor som är arbetslösa fick arbetslöshetsersättning 2013. Detta mönster varierar dock över tiden. 
  
 2.4.2 
  
 Ersättning vid arbetslöshet för kvinnor och män 
  
 Det är nu dags att analysera vad ersättningen vid arbetslöshet blir för kvinnor och män. För att kunna ge en rättvis bild av situationen krävs flera olika steg i analysen. För det första måste vi fastställa hur många dagar med arbetslöshetsersättning, såväl inkomstrelate- rad ersättning som grundbelopp, som betalats ut till kvinnor och män. Därefter kan den genomsnittliga ersättningstiden analyseras för att fastställa hur länge kvinnor respektive män får ersättning. Resultaten av dessa mätningar kan sedan användas för att räkna ut ungefär hur mycket kvinnor och män, som är berättigade till ersättning och som tidigare arbetat heltid, får i ersättning. Detta första steg i analysen ger en grov bild av fördelningen i ersättning mellan kvinnor och män. I steg två nyanseras resultatet, dels genom en analys av ersättningen vid deltidsarbete, dels genom att upp- märksamma så kallade sårbara grupper. 
 För hur många dagar har då arbetslöshetsersättning betalats mellan 2008 och första halvåret 2013? Som vi ser i tabell 2.4, varierar antalet dagar med ersättning från arbetslöshetsförsäkringen mellan kvinnor och män över tiden, vilket också överensstämmer 
 37 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 med arbetslöshetsutvecklingen mer generellt. Mellan 2002 och 2008 fick fler kvinnor än män ersättning (jfr. AEAs arbetslöshetsrapport 2012, s. 22). Män har emellertid flest antal uttagna dagar sedan 2010, något som antagligen till stor del beror på att arbetslösheten stigit mer i de traditionellt manliga sektorerna, samtidigt som fler jobb tillkommit inom privata tjänster och även till viss del i offentlig verksamhet (Arbetsmarknadsrapport 2013). 
  
 Källa 
 : IAF. 
 Jämför vi storleken på dagpenningen (medeldagpenningen i kronor per dag) för kvinnor och män är variationerna över tiden inte så tydliga. Kvinnor får mindre ersättning i kronor per dag under hela perioden mellan 2004 och första halvåret 2013 – oavsett om det är fler kvinnor än män som är inskrivna arbetslösa, eller om det är fler kvinnor som får arbetslöshetsersättning under vissa perioder (se tabell 2.5). 
  
 Källa 
 : IAF. 
 Det här mönstret är också tydligt om vi jämför hur stor medeldag- penningen är för kvinnor och män i olika åldrar. Den åldersgrupp som får lägst ersättning är unga upp till 24 år. I denna grupp utmärker sig de unga kvinnorna, som konsekvent får mindre i 
 38 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 ersättning än unga män. Även om ersättningsnivåerna ökar med åldern, når kvinnors ersättningsnivåer aldrig upp till männens, oav- sett ålder. Kvinnor når t.ex. upp till 600 kronor per dag vid betyd- ligt högre ålder än män under hela perioden. 
  
 Källa 
 : IAF. 
 En viktig anledning till att kvinnor har lägre ersättning än män är att andelen kvinnor som arbetar deltid, särskilt under småbarns- tiden, är fler. Denna problematik diskuteras mer utförligt nedan. 
  
 2.4.3 
  
 Deltidsarbete 
  
 Deltidsarbete, och därmed den frivilliga eller ofrivilliga deltids- arbetslösheten, har diskuterats under lång tid men är fortfarande inte helt enkel att definiera (Hartman 2008; Nyberg 2005). Del- tidsarbete omfattar en arbetstid som utgör högst en viss andel av normalarbetstiden för heltid. I Sverige definieras deltidsarbete som en arbetstid på mindre än 35 timmar per vecka, uppdelat på kort deltid  
 (1–19 
  timmar per vecka) och lång deltid  
 (20–34 
  timmar per vecka). Deltidsarbetslöshet är svårdefinierbart; fortfarande finns ingen officiell definition av deltidsarbetslöshet, samtidigt som det 
 39 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 fortfarande är svårt att bedöma omfattningen av den frivilliga och den ofrivilliga deltidsarbetslösheten (Jönsson och Mccoy 2008). 
 Mot bakgrund av ILO:s och Eurostats arbete med att utveckla definitionerna för deltidsarbetslöshet har SCB nyligen utvecklat två nya mått för de ofrivilligt deltidssysselsatta, Undersysselsatta som arbetar deltid och Deltidssysselsatta arbetssökande (Bakgrunds- fakta för arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:6). I AKU:s statistik kan ingen vara både sysselsatt och arbetslös, vilket motiverar utvecklandet av de nya måtten. Ambitionen är att sta- tistiken också ska omfatta personer som befinner sig i något slags mellanting av sysselsättning och arbetslöshet, så kallad arbetstids- relaterad undersysselsättning, dvs. personer som arbetar deltid och vill och kan arbeta mer (ibid, s.  
 7–8, 
  jmf. också Wilcox och Anderson 2011). Tanken är att göra den svenska statistiken mer jämförbar med Eurostats, framförallt genom att bara använda det självdefinierade måttet av huruvida man arbetar heltid eller deltid. Denna gränsdragning används därefter som utgångspunkt för att identifiera deltidssysselsatta arbetssökande som en ny grupp i statistiken. För att klassificeras som deltidssysselsatt arbets- sökande krävs dessutom att personen aktivt sökt jobb under de senaste fyra veckorna. 
 2012 var 4 657 000 personer sysselsatta, och av dessa uppgav 1 120 000, eller 24 procent, att de arbetade deltid. Av de sysselsatta uppgav 36,4 procent av kvinnorna och 12,9 procent av männen att de arbetade deltid. Kvinnor arbetar deltid i högre utsträckning när barnen är små, vilket inte gäller för män (SCB, På tal om kvinnor och män, 2012, s.  
 55–57). 
  Däremot visar SCB att vård av barn inte är den främsta orsaken till att kvinnor arbetade deltid 2011. Istället beror den höga andelen deltidsarbetande på att det helt enkelt inte fanns möjlighet till en heltidsanställning (SCB, På tal om kvinnor och män, 2012, s. 56). Generellt gäller alltså att fler kvinnor än män arbetar deltid. 
 Den skeva fördelningen mellan kvinnor och män är också något som slår igenom i arbetslöshetsförsäkringen. Som tidigare framgått har begränsningar i försäkringen införts för personer som arbetar deltid. Sedan 2008 gäller att den arbetslöse endast har rätt till 75 ersättningsdagar (från tidigare 300) från arbetslöshetsförsäkringen vid deltidsarbete. Därefter utgår bara ersättning för de veckor man är helt arbetslös. Rätten till ersättning för veckor som man delvis arbetar och delvis är arbetslös upphör med andra ord när de 75 dagarna är förbrukade. 
 40 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Hur många kvinnor och män är då inskrivna som deltidsarbets- lösa enligt Arbetsförmedlingen? Under 2012 uppgick det totala antalet deltidsarbetslösa kvinnor och män till knappt 64 900 perso- ner av totalt cirka 383 000 inskrivna arbetslösa. Drygt 45 000 av dessa var kvinnor och knappt 20 000 var män. Mer än två tredje- delar av alla deltidsarbetslösa var alltså kvinnor. 
 Studerar vi antalet personer som fått arbetslöshetsersättning, och som tagit ut deltidsdagar är det långt fler som tar ut deltids- dagar än vad som redovisas ovan. Anledningen är att ett stort antal personer med aktivitetsstöd också tar ut deltidsdagar. Av de 383 000 inskrivna öppet arbetslösa, deltidsarbetslösa och personer i program med aktivitetsstöd, hade knappt 130 000 personer tagit ut deltidsdagar år 2012. Av dessa var omkring 77 000 kvinnor och 53 000 män. 
  
 Källa 
 : IAF. 
 Kvinnor är inte bara överrepresenterade i deltidsarbetslöshetssta- tistiken. De får också lägre ersättning än deltidsarbetslösa män. Det har tyvärr varit omöjligt att få fram exakt vilken ersättning deltids- arbetslösa kvinnor och män får. Problemet har flera bottnar. Dels är gruppen deltidsarbetande heterogen (de arbetar olika många timmar per månad), vilket direkt påverkar ersättningen från arbets- löshetsförsäkringen, dels är det svårt att fastställa hur många personer som arbetar deltid som faktiskt är deltids- eller heltids- arbetslösa. Om en person t.ex. har en normalarbetstid på 20 timmar och blir arbetslös alla dessa 20 timmar är han eller hon heltids- arbetslös. Men, om samma person mister 10 av de 20 timmarna blir han eller hon deltidsarbetslös enligt IAFs statistik. Med andra ord kan den som arbetar deltid bli heltidsarbetslös eller deltidsarbetslös. 
 Däremot går det att studera ersättningen i relation till normal- arbetstidens omfattning. Som tidigare diskuterats påverkar normal- arbetstiden hur mycket en person får ut i arbetslöshetsersättning. 
 41 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 Eftersom kvinnor har lägre normalarbetstid får de också ut mindre ersättning vid arbetslöshet. I figur 2.5 och 2.6 illustreras denna skillnad. Deltidsarbetande kvinnor arbetar färre timmar än män under hela arbetslivet, vilket påverkar ersättningsnivåerna negativt. Detta gäller oavsett hur många timmar de arbetar varje vecka. 
  
 Källa 
 : IAF. 
  
 Källa 
 : IAF. 
 42 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Så långt kan vi alltså konstatera att kvinnor som arbetar heltid får mindre ersättning i kronor per dag; de får också konsekvent lägre medeldagpenning över tiden. Liknande mönster finns i gruppen deltidsarbetande kvinnor. Kvinnors normalarbetstid är i denna grupp lägre än mäns, vilket resulterar i att de har lägre ersättning som deltidsarbetslösa. 
  
 2.4.4 
  
 Sårbara grupper 
  
 De senaste åren har antalet arbetssökande med en svag ställning på arbetsmarknaden ökat kraftigt. Denna utveckling har inneburit att allt fler inom vissa grupper ställs utanför arbetslöshetsförsäkringen. Arbetsförmedlingens analyser visar att fyra grupper är särskilt sår- bara på dagens arbetsmarknad: utomeuropeiskt födda, personer med funktionsnedsättning, äldre  
 (55–64 
  år) och personer med högst förgymnasial utbildning. Dessa grupper har dessutom vuxit dramatiskt bland de arbetslösa de senaste åren och utgör i dag hela 61,5 procent av samtliga inskrivna arbetslösa, vilket motsvarar omkring 246 000 personer (som kan jämföras med 154 000 övriga arbetslösa) (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013). Ökningen har skett mycket snabbt – för bara fyra år sedan fanns det lika många personer i de båda grupperna. Arbetsförmedlingens nya uppdrag, överföringen av personer från sjukförsäkringssystemet till Arbets- förmedlingen samt etableringsuppdraget, är viktiga orsaker bakom den snabba ökningen. Något som också lyfts fram av Arbetsför- medlingen är att: tendensen är tydlig: efter finanskrisen, och i samband med att de nya uppdragen tillkom, har antalet personer i utsatta grupper ökat i snabb takt (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013, s. 93). 
 Det är tyvärr svårt att få fram adekvat statistik som visar hur ersättningen från arbetslöshetsersättningen fördelar sig mellan kvinnor och män i dessa grupper. Däremot finns en hel del analyser av hur många kvinnor och män det rör sig om, hur länge de varit arbetslösa, samt om de befinner sig i öppen arbetslöshet eller i pro- gram med aktivitetsstöd, framförallt genomförda av Arbetsför- medlingen. Dessa analyser ligger till grund för diskussionen nedan. 
  
 Utrikes födda:  
 Antalet utrikes födda som är inskrivna på Arbetsförmedlingen har ökat de senaste åren. Det gäller för både kvinnor och män. Det är emellertid fler män än kvinnor (något mer än hälften) som är inskrivna, vilket framförallt beror på att män har 
 43 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 ett högre arbetskraftsdeltagande, men också för att de mansdomi- nerande sektorerna haft en svagare utveckling på arbetsmarknaden (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013). 
  
 Källa 
 : Arbetsförmedlingen (för öppet arbetslösa och personer i aktivitetsstöd) och AKU (för arbetskraften). 
 I oktober 2013 var alltså knappt 78 000 utrikes födda kvinnor och drygt 82 000 utrikes födda män öppet arbetslösa eller deltog i någon form av program med aktivitetsstöd. Av dessa var drygt 44 000 kvinnor öppet arbetslösa och knappt 34 000 var sökande i program med aktivitetsstöd. Motsvarande antal för männen upp- gick till knappt 46 000 öppet arbetslösa och knappt 37 000 som hade aktivitetsstöd. Samtidigt hade knappt 32 000 av kvinnorna och något fler män, knappt 33 000, varit utan ett arbete i mer än tolv månader (Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsdata). 
 Gruppen utrikes födda är heterogen. Omkring 80 procent av alla som invandrar till Sverige i dag kommer från länder utanför Europa. Mellan januari 2008 och april 2013 ökade också antalet utomeuropeiskt födda som är inskrivna arbetslösa från knappt 40 000 till 105 000 personer, och utgör alltså en majoritet av de utrikes födda som är inskrivna på Arbetsförmedlingen. Sysselsätt- ningsgraden bland utomeuropeiskt födda är också lägre än för alla utrikes födda. Nivåerna är särskilt låga bland kvinnorna, där endast hälften i arbetsför ålder har sysselsättning. 
 44 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Källa 
 : AKU. 
 Gruppen utrikes födda har drabbats mycket hårt av förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. En viktig anledning är att de ofta befinner sig på de delar av arbetsmarknaden som har högst arbets- löshet under såväl hög- som lågkonjunktur (Kjellberg 2010). Utri- kes födda är också överrepresenterade bland inskrivna arbetslösa som inte får någon ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Enligt Arbetsförmedlingen hade endast 30 procent av de utrikes födda ersättning från  
 a-kassan 
  2010 (hur många kvinnor respektive män som får ersättning, eller hur mycket de får i ersättning, fram- går tyvärr inte). Viktiga anledningar till att så få har rätt till ersätt- ning från arbetslöshetskassan är enligt Bishop (2010) dels att många utrikes födda finns i privata tjänstenäringar såsom hotell och restaurang och städbranschen, där många lämnat  
 a-kassan 
  eller inte alls gått med, dels att utrikes födda är överrepresenterade i de LO- grupper där  
 a-kassornas 
  medlemsras varit störst. 
 Ytterligare en anledning till att delar av gruppen inte får ersätt- ning från arbetslöshetskassan är att många ingår i det från 2010 inrättade etableringsuppdraget, och därmed får etableringsersätt- ning. I och med Lagen om etableringsinsatser den 1 december 2012 övertog Arbetsförmedlingen det samordnade ansvaret för nyan- lända. Syftet med den så kallade etableringsreformen var att 
 underlätta och påskynda de nyanländas etablering i arbets- och samhällslivet (Ds 2013:61, s. 14). Tanken är att Arbetsförmed- lingen så snart som möjligt efter att en person har beviljats uppe- hållstillstånd ska ordna ett så kallat etableringssamtal, där en etable- ringsplan ska upprättas. Den plan som upprättas ska omfatta verk- samheter för den nyanlända motsvarande 40 timmar per vecka, och omfatta högst 24 månader. Verksamheterna ska innefatta svenska för invandrare, samhällsorientering, arbetsförberedande aktiviteter, eller 
 45 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 arbetsmarknadspolitiska program (som t.ex. vägledning i arbets- sökande, arbetspraktik eller stöd till start av näringsverksamhet). Efter att Arbetsförmedlingen och den nyanlände har upprättat en etableringsplan anlitas en så kallad etableringslots, som har till uppgift att stödja den nyanländes etablering på arbetsmarknaden. 
 Den som upprättar en etableringsplan kan ansöka om etable- ringsersättning via Arbetsförmedlingen, som beslutar i ärendet, medan ersättningen betalas av Försäkringskassan. Om den nyan- lände har barn, kan denne också ansöka om ett etableringstillägg. Om den nyanlända deltar i en etableringsplan på heltid, har hon eller han rätt till 308 kronor per dag, fem dagar i veckan. Om per- sonen deltar på 75 procent, erhåller denne 231 kronor per dag, vid 50 procents delaktighet 154 kronor per dag, och om personen bara deltar 25 procent får han eller hon 77 kronor per dag. Etablerings- tillägget kan som mest ge 4 500 kronor per månad, beroende på hur många barn den nyanlände har och hur gamla de är (Försäkrings- kassan). 
 I augusti 2013 hade närmare 21 000 personer etableringsersätt- ning (inklusive etableringstillägg och bostadsersättning), varav drygt 9 000 var kvinnor och knappt 12 000 män (Försäkringskassan). 
 Reformen har dock kritiserats för att vara ineffektiv. Våren 2013 hade endast 313 personer av de 1 728 personer som lämnat etable- ringsuppdraget efter 24 månader fått ett jobb eller påbörjat studier vid årsskiftet. Av dessa hade 120 nystartsjobb, 85 arbete med stöd, 58 arbete utan stöd och 50 var i reguljär utbildning. De personer som deltagit i reformen men som inte får ett arbete eller påbörjat några studier inom 24 månader övergick istället till aktivitetsstöd, som ofta måste kompletteras med andra former av försörjnings- stöd. Kritik mot reformen har bland annat riktats från Statskon- toret, som 2012 publicerade en utvärdering av reformen. De pekade bland annat på att det tar allt för lång tid för många nyanlända att få en etableringsplan; att aktiviteterna inte är anpassade till målgrup- pen samt att de nyanlända inte får den försörjning de behöver i inledningsskedet av etableringsprocessen (Statskontoret 2012). 
 Sammantaget har gruppen utrikes födda, särskilt gruppen utom- europeiskt födda, stora svårigheter på arbetsmarknaden. Särskilt bekymmersamt är att en så liten andel är medlemmar i en  
 a-kassa 
  och därmed står utanför arbetslöshetsförsäkringen. 
 46 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Personer med funktionshinder: 
 Även gruppen inskrivna med en funktionsnedsättning har vuxit kraftigt de senaste åren, från drygt 40 000 år 2008 till drygt 72 000 år 2012 (Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsrapport 2013). Män- nen står för en stor del av ökningen, och omfattar omkring 60 pro- cent av samtliga inskrivna arbetslösa med en funktionsnedsättning. 
 En viktig orsak till att gruppen har ökat är att personer som tidigare varit inskrivna hos Försäkringskassan, men som förbrukat maximalt antal sjukersättningsdagar och alltså inte längre är berät- tigade till ersättning från sjukförsäkringen, har överförts till Arbets- förmedlingen (Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsrapport 2013, s. 59). Och det är många människor det rör sig om; från januari 2010 har drygt 65 000 personer överförts mellan de båda myndig- heterna, i genomsnitt 2000 per månad. I april 2013 var 81 000 personer med en funktionsnedsättning inskrivna arbetslösa på Arbetsförmedlingen (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013). Det finns tyvärr inga uppgifter om det finns några skillnader mellan kvinnors och mäns ersättningsnivåer i den här gruppen. 
 Personer med förgymnasial utbildning: 
 Flera studier har visat att antalet arbetstillfällen som inte kräver någon högre utbildning minskar. Det innebär att risken att hamna i arbetslöshet bland kvinnor och män som inte har någon högre utbildning är stor. Särskilt stor är risken för dem med endast en förgymnasial utbildning, där arbetslösheten uppgick till 21,3 pro- cent under det första kvartalet 2013 (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013). Enligt Arbetsförmedlingens beräkningar har denna grupp mer än fördubblats på tre år. Gruppen utgörs av utrikes födda och äldre men också unga. 
 Akademikernas arbetslöshetskassa (AEA) har sammanställt sta- tistik från AKU över det totala antalet arbetslösa efter utbildnings- nivå och kön. År 2011 hade 13,3 procent av arbetskraften förgymn- asial utbildning och 39,9 procent eftergymnasial utbildning. För både kvinnor och män är andelen arbetslösa högst för dem med förgymnasial utbildning. Enligt Flores hade kvinnor med förgymn- asial utbildning den högsta arbetslösheten, 19,9 procent (AEA arbetslöshetsrapport, s. 19). 
 Om vi studerar det fackliga medlemsraset är det tydligt att för- bund med hög andel lågutbildad personal tappat medlemmar. Bland exempelvis handelsanställda eller köks- och restaurangpersonal var tappet mellan 2006 och 2009 mer än 10 procentenheter. Samtidigt 
 47 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 ska påpekas att även läkare och sjuksköterskor lämnade  
 a-kassorna 
  i mycket hög utsträckning under samma period. Det är emellertid olika anledningar till varför medlemmarna valt att lämna kassorna; både läkare och sjuksköterskor är oftast offentliganställda med stor anställningstrygghet och goda chanser att få ett nytt jobb vid eventuell arbetslöshet. För exempelvis handelsanställda eller perso- nal inom köks- och restaurangbranschen präglas arbetsvillkoren av höga kassaavgifter, låga löner och en stor andel deltidsanställda vilket gjorde att många valde att lämna kassorna, trots en bety- dande risk för arbetslöshet (Kjellberg 2010, s. 52). 
 Äldre  
 (55–65 
  år): 
 Även för gruppen äldre mellan 55 och 65 år är arbetslösheten ett stort problem. Arbetslösheten ökar förvisso inte i gruppen, utan ligger på en oförändrad nivå sedan 2010, kring 60 000. Tendensen för gruppen att öka motverkas av de stora åldersavgångarna till pension samtidigt som befolkningen i just det här åldersintervallet minskar. Enligt Arbetsförmedlingen är det framförallt män som befinner sig i riskzonen för att bli arbetslösa i denna grupp, särskilt på grund av uppsägningarna inom den mansdominerande industrin. 
 Äldre som drabbas av arbetslöshet är ofta arbetslösa under längre perioder än vad unga mellan 16 och 24 år är. Dessutom har gruppen äldre mellan 55 och 64 år oftare återkommande arbetslös- hetsperioder, vilket innebär att omkring 28 000 personer i gruppen hade varit utan ett arbete mer än tre år i april 2013. Det kan finnas flera orsaker till detta, t.ex. låg utbildningsnivå, inaktuell utbildning eller funktionsnedsättning (Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013). 
 Det är svårt att säga något om könsskillnader i ersättning vad gäller gruppen äldre. Däremot visar Brooks (2010, s. 26 ff.) att äldre kassamedlemmar lämnade  
 a-kassan 
  relativt sett mer än bland yngre och medelålders, från 92 procent år 2006 till 77 pro- cent år 2008 (motsvarande omkring 15 procentenheter). Det bety- der att en stor del av gruppen äldre mellan 55 och 65 år i dag saknar arbetslöshetsförsäkring. 
 48 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 2.5 
  
 Avslutande diskussion 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen har genomgått en rad viktiga och genom- gripande förändringar de senaste åren. Hur dessa förändringar har påverkat kvinnors och mäns ersättning vid arbetslöshet har varit ämnet för det här kapitlet. Särskild vikt har lagts vid frågan om ersättningen vid arbetslöshet skiljer sig mellan kvinnor och män. Den övergripande ambitionen har därför varit att undersöka hur ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen fördelas mellan kvin- nor och män, och att analysera de bakomliggande orsakerna till eventuella skillnader. 
 Det mest slående resultatet är att kvinnor konsekvent får lägre ersättning från arbetslöshetsförsäkringen än män, åtminstone om man studerar ersättningsnivåerna på en mer aggregerad nivå. 
 Trots att det inte är särskilt stora skillnader mellan hur många kvinnor och män som i dag får ersättning, finns det  
 för det första  
 en skillnad i storleken på dagpenningen. Kvinnor får konsekvent lägre ersättning i kronor per dag, oavsett om det periodvis är fler kvinnor som är inskrivna arbetslösa eller om man jämför med hur många kvinnor och män som fått ut ersättning. Detta är vidare ett möns- ter som upprepas om man inkluderar variabeln ålder i analysen: kvinnors ersättningsnivåer når aldrig över männens, oavsett ålder. 
 Liknande mönster finner vi  
 för det andra  
 bland deltidsarbetslösa med ersättning från arbetslöshetskassan. Mer än hälften av alla del- tidsarbetslösa är kvinnor. Och kvinnor är inte bara överrepresente- rade i deltidsarbetslöshetsstatistiken. Kvinnor får också lägre ersättning än deltidsarbetslösa män, framförallt på grund av att de har lägre normalarbetstid. 
 Så långt visar alltså analysen att kvinnor har lägre ersättning än män. Huruvida detta stämmer om man nyanserar analyserna av vilka som är arbetslösa är mer oklart. Jag har som tidigare diskute- rat inte haft tillgång till data som bearbetar frågan om ersättning för de så kallade sårbara grupperna. Däremot är det uppenbart att det även i dessa grupper finns skillnader mellan kvinnors och mäns villkor. Bland  
 utrikes födda  
 finns få kvinnor överhuvudtaget, fram- förallt på grund av att de inte ens är en del av arbetskraften. De utrikes födda kvinnor och män som är inskrivna arbetslösa har dock ökat kraftigt de senaste åren, och många har hamnat i pro- gram med aktivitetsstöd. Detta gäller både kvinnor och män. Gruppen  
 personer med funktionshinder  
 domineras av män. Många i denna grupp är inte längre berättigade till ersättning från arbetslös- 
 49 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 hetsförsäkringen, framförallt på grund av att de tidigare varit inskrivna hos Försäkringskassan. Även om jag inte kan säga något om ersättningen för kvinnor och män i denna grupp är det alltså klart att gruppen domineras av män, som i sin tur inte längre är berättigade till  
 a-kassa. 
  I gruppen  
 personer med förgymnasial utbild- ning  
 har tidigare studier påvisat att risken att hamna i arbetslöshet är hög bland kvinnor och män utan högre utbildning. Särskilt kvin- nor tycks vara sårbara. Enligt Flores hade just kvinnor den högsta arbetslösheten av dem med förgymnasial utbildning år 2011. Den fjärde gruppen består av  
 äldre  
 mellan 55 och 65 år. En majoritet av de äldre arbetslösa är män, vilket har varit fallet åtminstone sedan 2007 (IAF, statistikdatabas). Arbetslöshetsproblematiken för denna grupp är besvärlig, kanske särskilt på grund av att gruppen riskerar arbetslöshet under långa perioder: knappt hälften av hela gruppen har varit utan ett arbete i mer än tre år. Här spelar olika faktorer roll, utbildning och funktionsnedsättning tycks vara två av de viktigare. 
 Det finns alltså vissa skillnader mellan kvinnor och män även om man studerar olika grupper av arbetslösa. Utan att kunna säga så mycket om skillnaderna i ersättning för kvinnor och män i dessa grupper – vilket självfallet skulle vara mycket intressant – tycks en annan mycket stor utmaning föreligga i det ökande antalet per- soner som redan i dag inte är berättigade till arbetslöshetsförsäk- ringen. Arbetsförmedlingens prognoser för de kommande åren visar dessutom att antalet långvarigt arbetslösa kommer att öka, vilket ytterligare bidrar till att många kommer att ha svårt att kvali- ficera sig till dagens arbetslöshetsförsäkring. 
 Det sker med andra ord en polarisering i gruppen arbetslösa. Å ena sidan finns en grupp arbetslösa kvinnor och män som mot bak- grund av deras tidigare arbetslivserfarenheter kvalificerar sig till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen och som ofta också är berättigade till avtalade och individuella inkomstförsäkringar. Enligt bedömare kan en arbetslös som har ersättning från både arbetslös- hetsförsäkringen och avtalade och individuella inkomstförsäkringar klara sina utgifter varje månad. Å andra sidan finns en grupp som antingen från början inte kvalificerar sig till arbetslöshetsförsäk- ringen, eller som efter en period mister rätten till försäkringen. Enligt prognoser växer denna grupp. Konsekvenserna är att gruppen utsätts för betydande risk för (fortsatt) marginalisering från arbets- marknaden men också från samhället i stort. 
 50 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 En stor utmaning ligger sålunda i arbetet att förändra arbetslös- hetsförsäkringen i en mer generös inriktning, så att olika grupper arbetslösa får tillträde till ersättningssystemen. Samtidigt visar analysen i det här kapitlet att kvinnor i genomsnitt får lägre ersätt- ning vid arbetslöshet än män. Arbetslöshetsförsäkringen bidrar alltså till att upprätthålla och reproducera ojämlika ekonomiska vill- kor mellan kvinnor och män. En sådan utveckling kan knappast överensstämma med de övergripande jämställdhetspolitiska målen. Problem som dessa borde med andra ord ligga till grund för en diskussion om hur arbetslöshetsförsäkringen bäst kan modelleras för att både inkludera olika grupper arbetslösa och motverka de uppenbart ojämlika ersättningsnivåerna mellan kvinnor och män. 
 51 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Acker, Browning, Hickman, Daugherty, Powell, Charles, Fuller, Chapman och Sanders (1992)  
 Kvinnors och mäns liv och arbete 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Foster, Jones (2000)  
 Att återställa ordningen. Könsmönster och förändring i arbetsorganisationer 
 . Umeå: Boréa. 
  
 Akademikernas  
 A-kassa 
  (2012)  
 Arbetslöshetsrapport 2012 
 . 
 Arbetslöshetskassornas samorganisation, SO (http://www.samorg.org). 
  
 Barnett, Blake (2009)  
 Den dubbla vanmaktens logik. En studie om långvarig arbetslöshet och socialbidragstagande bland unga vuxna 
 . Lund: Socialhögskolan. 
  
 Arbetsförmedlingen (2013a)  
 Arbetsmarknadsrapport 2013 
 . Stockholm: Arbetsförmedlingen. 
  
 Arbetsförmedlingen (2013b)  
 Arbetsmarknadsutsikterna våren 2013. Prognos för arbetsmarknaden  
 2013–2014 
 , 
  
  Stockholm: Arbetsförmedlingen. 
  
 Arbetsmarknadsstyrelsen (2007)  
 Definitioner inom AMV:s statistik. Historik över ett urval av våra begrepp 
 . Uin 2007:1. Stockholm: AMS. 
 Mccoy, Banks, Gonzales och Owens (2005) 
 Leder höjd  
 a-kassa 
  till längre arbetslöshetstider? En studie av de svenska förändringarna  
 2001–2002 
 . 
  
  Rapport 2005:16. Uppsala: IFAU. 
  
 Departementsserie 2013:61.  
 Ökat fokus på arbete för vissa nyan- lända invandrare och avveckling av  
 Martinez. 
  
  Stockholm: Arbets- marknadsdepartementet. 
  
 Molina, Bonilla (1975)  
 Arbetslöshetsförsäkringsdebatten. En studie i svensk socialpolitik  
 1892–1934 
 . 
  
  Lund: Arkiv. 
  
 Molina, Bonilla (2013) Arbetslöshetsförsäkringen och dess mångåriga kontrovers, i  
 Vägar till välfärd – Idéer, kontroverser, perspektiv 
 . Malmö: Liber. 
 Ek, Richardson och Owens (2011)  
 Deltidsarbetslöshet och arbetslöshetsförsäkring i Sverige 
 . Publicerad som bilaga 10 till Lång- tidsutredningen 2011 (SOU 2011:2) 
  
 Patel, Wilson (2004)  
 Flexibilitetens gränser. Förändring och frik- tion i arbetsliv och familj 
 . Umeå: Boréa. 
  
 52 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 2 
  
 Mccoy, Klein (red.) (2008)  
 Välfärd på deltid 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Gillespie, Coleman (1998)  
 Med kluven tunga. LO och genusord- ningen 
 . Stockholm: Atlas. 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen.  
 (http://www.iaf.se/Arkiv-for-Aktuella-siffror-om- 
 arbetsloshetsforsakringen/Arbetsloshetsforsakringen-i-siffror- 
 for-augusti/) 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Statistikdatabasen. (http://www.iaf.se/Statistik/Statistikdatabasen/); 
  
 Thornton, Collins (2010)  
 Underlagspromemoria om andelen av öppet arbetslösa och deltagare i program som får ersättning 
 . Parlamentariska socialförsäkringsutredningen. 2010:04. Stockholm. 
  
 Aguilar, Brooks och Clarke (2008) Deltidsarbete och del- tidsförmåner i Sverige i Gonzalez (red.)  
 Välfärd på deltid 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Bishop, Johnson (2010)  
 Växande avgiftsskillnader i  
 a-kassan 
  – ökad social polarisering 
 . Lund University: Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility. Research Reports 2010:2 (uppdaterad 2013). 
  
 Bishop, Johnson (2010)  
 Vilka hoppade av  
 a-kassan 
  eller avstod fran 
 ̊  
 att gå med? En studie av  
 a-kassornas 
  medlemsras.  
 Lund University: Studies in Social Policy, Industrial Relations, Work- ing Life and Mobility. Research Reports 2010:2 (uppdaterad 2013). 
  
 Rush, Keith, Davis och Maynard (2008) Del- tidsarbete och deltidsarbetslöshet i Klein. Mccoy (red.) 
 Välfärd på deltid 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Walker, Acevedo (2002)  
 Makten över arbetsmarknaden 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Trevino, Sanford (2005) Har den ekonomiska jämställdheten ökat från början av 1990 talet?, i Forskarrapporter till Jämställdhets- politiska utredningen, Makt att forma samhället och sitt eget liv. 
 Jämställdhetspolitiken mot nya mål. SOU 2005:66 
 . Stockholm: Morales. 
  
 Trevino, Sanford (1997)  
 Women, men and incomes. Gender equality and economic independence 
 . SOU 1997:8. Stockholm: Morales. 
  
 Gonzalez, Keith och Murphy (2009)  
 Arbetsmarknadspolitik. Förändrade förutsättningar och nya aktörer 
 . Stockholm: SNS. 
 53 
  
 Kapitel 2 
  
 SOU 2014:74 
  
 Gonzalez, Keith (1997)  
 Arbetslöshetsfrågan i historisk belysning 
 . Lund Studies in Economic History, Lund: Lund University Press. 
  
 Salonen, Tapio (2010)  
 Barns ekonomiska utsatthet. Årsrapport 2010 
 . Stockholm: Rädda Barnen. 
  
 SCB, Bakgrundsfakta, Arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:8,  
 Arbetskraftsundersökningarnas (AKU) och Arbetsför- medlingens (Af) arbetslöshetsstatistik – En jämförande studie 
 . 
 SCB. Arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:6,  
 Deltidssys- selsatta arbetssökande 
 . 
 SCB, Bakgrundsfakta, Arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2013:1,  
 Ungdomsarbetslöshet – jämförbarhet i statistiken mellan ett antal europeiska länder 
 . 
 Sibbmark, Macias (2012)  
 Arbetsmarknadspolitisk öve 
 rsikt. Rapport 2012:23. Stockholm: IFAU. 
 Smith, Anderson, Martinez och Eero Carroll (2010) Unemploy- ment Insurance, i Fletcher m.fl.  
 The Oxford Handbook of the Welfare State.  
 Oxford: Oxford University Press. 
 Williams, Carson och Murphy (2011)  
 Avtals- bestämda ersättningar, andra kompletterande ersättningar och arbetsutbudet 
 . En rapport till expertgruppen för studier i offent- lig ekonomi (ESO) 2011:4. Stockholm: Finansdepartementet. 
  
 Statskontoret (2012)  
 Etableringen av nyanlända. En uppföljning av myndigheternas genomförande av etableringsreformen 
 . Statskontoret 2012:22. Stockholm: Statskontoret. 
  
 Chen, Manning (1998)  
 Arbetsmarknaden och välfärdspolitiken 
 . Stockholm: Socialstyrelsen. 
  
 Holland, Bridges (2009)  
 Ersättning vid arbetslöshet – mer än  
 a-kassa 
 . 
  
  Institutet för privatekonomi. Stockholm: Swedbank och Sparbankerna. 
  
 54 
  
 3. 
  
 Likabehandling i allmän och offentlig sjukförsäkring 
  
 Allen Mannelqvist 
  
 3.1 
  
 Likhet inför lagen 
  
 Ett övergripande mål i såväl svensk välfärdsstat som dess rättsord- ning är jämlikhet och jämställdhet. Målet manifesteras på olika sätt och inom juridiken kan utgångspunkten tas i grundlagen, där en strävan mot jämlikhet och att motverka diskriminering på grund av bland annat kön eller etniskt ursprung lyfts fram. Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och med beaktande av allas likhet inför lagen (1 kap. 1 § och 9 § reger- ingsformen). Med andra ord ska lagen vara neutral och tillämp- ningen saklig och opartisk. De här rättsstatliga principerna åter- finns således även inom den allmänna och offentliga sjukförsäk- ringen, där ledord för såväl regleringen som tillämpningen av för- säkringen är likabehandling. 
 Syftet med sjukförsäkring är att den ska ersätta ett inkomst- bortfall som uppstår när en försäkrad, på grund av sjukdom eller skada, helt eller delvis förlorat sin förmåga att arbeta (27 kap. och 40 kap. socialförsäkringsbalken, SFB). Försäkringen regleras i soci- alförsäkringsbalken, och tillämpas av Försäkringskassan och i sista hand förvaltningsdomstolar. I oktober 2012 fick Försäkringskassan i uppdrag av regeringen att genomföra en studie av kvinnors och mäns sjukfrånvaro efter första barnets födelse. Motivet var att öka kunskapen om orsakerna till skillnader i kvinnors och mäns uttag av sjukpenning. Regeringen konstaterade att skillnaderna i uttag av sjukpenning, som under många år varit konstanta, hade ökat (Reger- ingsbeslut 20121025 S2012/7441/SF). Uppdraget resulterade i tre rapporter som, tillsammans med ett flertal andra studier och ana- lyser gjorda under de senaste tio åren, visade att skillnader i uttag ur socialförsäkringen skiljer sig åt mellan män och kvinnor, mellan dem som är födda i Sverige och utrikesfödda, mellan högutbildade och lågutbildade, mellan höginkomsttagare och låginkomsttagare, och mellan dem med arbete och dem utan arbete (se bl.a. Försäk- ringskassan  
 2013-11-04 
  och 2010:17, 2007:6, 2005:24, Wilson m.fl. 2011). Sammantaget kan konstateras att det råder skillnader i uttaget från sjukförsäkringen. Orsakerna tycks vara många och finnas på såväl samhällsnivå som individnivå; exempelvis arbets- 
 55 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 marknadens utformning med olika arbetsvillkor, begränsad kun- skap om arbetsrelaterad sjukdom och hälsa, individuella yrkesval samt fördelning av ansvar för barn och familj (Thomsson 2013, Arbetsmiljöverket 2013b och 2013a, Lindgren 2012, Försäkrings- kassan 2012:14, 2011:17. ISF 2010:6, Guerra och Garcia 2008). En annan möjlig orsak till skillnaderna antas vara olikheter i til- lämpningen av försäkringen (ISF 2010:6, 2012:15, 2013:16 och För- säkringskassan 2008:16, 2011:16). 
 I det här kapitlet diskuteras likabehandling i sjukförsäkringen utifrån olika föreställningar om både människor och försäkring i den juridiska bedömningen av förmågan att arbeta, med inspiration från intersektionell analys. Utgångspunkten tas i ett forsknings- projekt om arbetsförmåga ur rättsligt och medicinskt perspektiv, som bedrevs under åren  
 2008–2011. 
 1 
  
 I projektet analyserades såväl rättslig som medicinsk förståelse och tillämpning av begreppet arbetsförmåga inom ramen för den allmänna och offentliga sjukför- säkringen. Analysen baserades på dels lagstiftningen från  
 1940-talet 
  fram tills i dag, dels tillämpningen av begreppet i förvaltningsdom- stolar och medicinska intyg. 
 En föreställning kan beskrivas som en uppfattning om, en känsla för eller (osäker) kunskap om hur något förhåller sig. Den kan således, men behöver inte, ha stöd i forskning eller annan allmän kunskap. Det innebär att föreställningar kan vara både korrekta och felaktiga. Många föreställningar eller uppfattningar som finns hän- för sig till olika grupper eller kategorier av människor. Det har länge ansetts nödvändigt att synliggöra kön, etnicitet och andra kategorier för att bland annat öka jämlikhet och jämställdhet, men kategoriseringen har också kommit att kritiseras för att dels bli deterministisk eller motverka förändring, dels vara endimensionell. Kategoriseringar har medfört en tydlig dikotomi, framför allt mellan kvinnor och män men också mellan utrikes födda och inri- kes födda, där den ena kategorin definieras som normen och den andra som avvikelsen. Dikotomin riskerar också att osynliggöra hur olika dimensioner eller kategorier samverkar eller motverkar med varandra. En annan aspekt som lyfts fram när det gäller syn- liggörande av olika typer av kategorier eller grupper är att dessa riskerar att betraktas som problem eller att de blir likalydande 
  
 1  
 I projektet deltog, förutom kapitelförfattaren, professor och överläkare King samt medicine doktor och överläkare Gonzalez, vid Arbets- och miljömedicin, samtliga Umeå universitet. Projektet finansierades av Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (numera Forte: Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd). 
 56 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 med ett problemperspektiv (Knocke 1991, Hardy 2005, Brune 2003, SOU 2005:56). Intersektionalitet kan därför ses som ett analytiskt hjälpmedel för att studera hur olika former av makt och maktordningar samverkar i ett samhälle. Människors levnads- villkor skapas inte i en endimensionell ordning, exempelvis bero- ende på antingen kön eller etnicitet, utan uppstår i skärningspunk- ten mellan olika samverkande maktordningar, där sociala skillnader både kan ändras i tid eller rum och finnas invävda i varandra (Ahrne 2010, Estrada och Liljeros 2010, Ryan, m.fl. (red.) 2009, De Weaver, Clark och Lopez (red.) 2003, Lykke 2005). 
 Här följer först en kort introduktion till sjukförsäkringsregle- ringen och begreppet arbetsförmåga. Därefter diskuteras vilka före- ställningar som kan ses i motiven till regleringen, vilket följs av en analys av drygt 200 domstolsavgöranden. Avslutningsvis diskuteras föreställningar i sjukförsäkringen och dess relation till grundlagens krav på neutralitet, saklighet och opartiskhet. 
  
 3.2 
  
 Sjukförsäkring vid nedsättning i förmågan att arbeta 
  
 Regleringen av den allmänna och offentliga sjukförsäkringen går långt tillbaka i tiden. Redan år 1901 infördes den första arbetsska- deförsäkringen, som dock inte var någon försäkringslag utan en förpliktelse för arbetsgivare i särskilda verksamheter att betala ersättning vid en arbetsolycka (Carlsson 2008). 
 2  
 Den första all- männa sjukförsäkringen beslutades år 1946, och kom på grund av statsfinansiella skäl att träda ikraft först år 1955, efter vissa omarbetningar (Mannelqvist 2003, Vahlne Westerhäll 2002). 
 3  
 Sjuk- försäkringen har därefter genomgått flera förändringar, och dess rättsliga struktur kännetecknas av regler som tillkommit vid olika tidpunkter och av olika orsaker. Trots det har den rättsliga utgångs- punkten alltid varit att den som inträtt i arbetslivet omfattas av sjukförsäkring om han eller hon har en nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom (Järvholm m.fl. (red.) 2013, Mannelqvist 2012, Hurst, Rowland och Contreras 2009). 
 Sedan år 2011 återfinns bestämmelserna om sjukförsäkringen i socialförsäkringsbalken. Den svenska socialförsäkringen är indelad i tre typer av förmåner eller ersättningar, nämligen bosättnings- baserade, arbetsbaserade och övriga förmåner. Sjukförsäkringen är 
  
 2 
  
 Lag 1901 nr 39 angående ersättning för skada till följd af olycksfall i arbetet. 
  
 3 
  
 Lag 1947:1 om allmän sjukförsäkring. 
  
 57 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 en arbetsbaserad förmån, vilket innebär att för att vara försäkrad krävs att den enskilde förvärvsarbetar i Sverige (4 kap. 2 § samt 6 kap. 2 § SFB). 
 4  
 Avsikten är att försäkringen ska täcka det inkomstbortfall som uppstår när den försäkrade helt eller delvis saknar förmåga att arbeta på grund av sjukdom eller skada (27 kap. 2 § SFB). 
 5  
 Under senare år har just frågan om hur förmågan att arbeta ska bedömas inom sjukförsäkringen varit föremål för om- fattande diskussioner i såväl den allmänna politiska debatten som vetenskapliga studier (se bl.a. Hurst 2012, Williams, Cooper och Pugh 2009, Pugh, 2008, Flores, Patterson och Ray 2006, Tengland 2006). 
 Det finns många tolkningar av begreppet arbetsförmåga. Det kan exempelvis förstås och beskrivas i medicinsk, ekonomisk, filo- sofisk eller social kontext (Vahlne Westerhäll (red.) 2008). I en medicinsk kontext vilar förståelsen ofta på en holistisk syn på patienten, där exempelvis sociala eller ekonomiska faktorer kan ha betydelse för sjukdomstillstånd, behandling och prognos, medan en filosofisk utgångspunkt kan vara rimligheten i att bedöma arbets- förmåga mot en existerande arbetsmarknad i stället för en önskvärd sådan (Järvholm m.fl. (red.) 2013, Pugh, Cooper och Williams 2010, Coleman och Jones 2008). Begreppet ges därför olika omfång eller innebörd beroende på i vilken kontext det används. 
 Ett annat sätt att betrakta och beskriva begreppet arbetsförmåga är i olika dimensioner utifrån individ eller samhälle (Munthe 2008, 31 ff.). Utgår beskrivningen från individen kan arbetsförmåga avse individens möjlighet att fullgöra en bestämd arbetsuppgift under vissa förhållanden på viss tid (Coleman och Jones 2008, 306 ff.). Ur ett samhällsperspektiv eller en samhällsdimension kan arbetsförmåga relateras till samhällets behov i förhållande till indi- viders förutsättningar eller krav (se ex. Perkins och Knight, 2008, Boräng, Macias och Hanson 2008, Norton, 2008). Dimen- sionerna beskrivs också som fysiska, psykiska och sociala. Med fysisk dimension avses vanligtvis den fysiska arbetskapaciteten medan psykisk dimension kan dels beskrivas som en subjektiv häl- soupplevelse, dels fastställas genom bedömningen av olika psykiska kapaciteter, även benämnd som mental kapacitet. Hit räknas också 
  
 4 
  
 Notera dock att det finns även sjukpenning i särskilda fall, vilket baseras på bosättning samt sjuk- och aktivitetsersättning som utges i form av garantiersättning och inte som inkomstbortfallsersättning, 5 kap. 9 § SFB. 
  
 5 
  
 Se även 39 kap. 3 § och 40 kap. 2 § SFB som reglerar rätt till ersättning på grund av nedsatt arbetsförmåga som orsakats av sjukdom eller skada i arbetet, det vill säga arbetsskada. 
  
 58 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 upplevelser av trygghet och förmågan att hantera psykisk stress. I den sociala dimensionen ses arbete som en social aktivitet och det sociala beteendet på arbetsplatsen kopplas därmed till arbetsför- mågan. Exempelvis kan förmågan att hantera konflikter på arbets- platsen ha betydelse för arbetsförmågan (Järvholm m.fl. (red.) 2013, Flores m.fl. 2006, Tengland 2006). 
 Även inom juridiken är begreppet arbetsförmåga av central betydelse, men innehållet i begreppet varierar beroende på inom vilken reglering begreppet ska bedömas och fastställas. Begreppets innebörd skiftar såväl inom som mellan rättsområden, där det exempelvis inom den arbetsrättsliga sfären finns flera typer av arbetsförmågor som blir relevanta, bland annat när det gäller rätt till sjuklön, utformning av rehabiliteringsåtgärder eller möjlighet för uppsägning (Westregård 2009, 2012). Även inom mer begrän- sade delar av rätten, som exempelvis sjukförsäkringsregleringen, har begreppet olika innebörder bland annat beroende på hur lång sjukfrånvaron är eller om den försäkrade är arbetslös eller har ett arbete (27 kap.  
 46–48 
  §§ SFB, Järvholm m.fl. (red.) 2013). 
 Regleringen av sjukförsäkringen enligt socialförsäkringsbalken (SFB) 
 Förmågan att arbeta, och hur en eventuell nedsättning av den ska bedömas och fastställas, är således intressant ur flera olika per- spektiv, vilket var en av utgångspunkterna i forskningsprojektet. 
 59 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 3.3 
  
 Föreställningar i motiven till sjukförsäkringsregleringen 
  
 För att återknyta till den inledande diskussionen i kapitlet ska alltså lagstiftaren beakta allas likhet inför lagen när det gäller den rättsliga konstruktionen av sjukförsäkringen och arbetsförmågebegreppet. Lagen ska således vara neutralt utformad. Inom juridiken har dock inte endast själva formuleringen av lagtexten stor betydelse för hur lagen ska förstås, utan här är också de motivuttalanden som åter- finns i lagens förarbeten av stor vikt. Lagens kontext samt dess avsedda förståelse och tillämpning kommer alltså i uttryck där, och i Sverige har lagmotiven många gånger en avgörande betydelse för tolkningen av en reglerings innehåll. 
 I analysen av den rättsliga regleringen av begreppet arbetsför- måga inom ramen för forskningsprojektet var alltså framför allt lagstiftningens motiv av intresse. Materialet som låg till grund för studien omfattade i huvudsak propositioner, utskottsbetänkanden och annat offentligt material och med hjälp av förarbeten till regle- ringen undersöktes lagstiftarens motiv till och utgångspunkter för begreppet arbetsförmåga. 
 6 
  
 Genomgången av förarbetsmaterialet med början från  
 1990-talet 
  visade inte endast på diskussioner om hur lagen bör förstås, utan här återfanns också uppfattningar eller föreställningar. Vid sidan kvinnors sjukskrivning och dess troliga orsaker, var tre andra typer av föreställningar särskilt tydliga, nämligen de som rörde den för- säkrade, försäkringen och läkaren. 
 I början av  
 1980-talet 
  uppgavs kvinnor vara sjukskrivna i samma omfattning som män, för att ungefär 20 år senare stå för omkring 60 procent av alla sjukskrivningar. I motiven diskuterades kvinnors ökade sjukfrånvaro som ett allvarligt problem, och orsaken till frånvaron kopplades i huvudsak till strukturella förklaringar utifrån arbetsvillkor och arbetsmiljö eller ansvar för barn och familj. 
 Med största sannolikhet är det redan kända faktorer – t.ex. arbetsmiljön – som förklarar att kvinnor har betydligt högre sjukfrånvaro än män. Mekanismerna bakom kvinnornas högre sjukfrånvaro har troligtvis förstärkts under senare delen av  
 1990-talet. 
  Ett exempel på detta är den försämrade arbetsmiljön inom den offentliga sektorn med verk- samheter som vård, omsorg och skola, där kvinnorna är kraftigt över- representerade (prop. 2002/03:89, 32). 
  
 6  
 För en utförligare metodologisk diskussion och redovisning av materialet som låg till grund för forskningsprojektet, se Mannelqvist 2012. 
 60 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 I motiven framhölls också vikten av att följa sjukförsäkringen och dess tillämpning ur jämställdhetsperspektiv (prop. 1996/97:28, prop. 2002/03:89, prop. 2007/08:136). 
 Föreställningarna om kvinnor och deras sjukfrånvaro skiljde sig en del från föreställningar om gruppen försäkrade generellt sett. Den försäkrade beskrevs många gånger som passiv, ovillig att arbeta och kapabel att sjukskriva sig trots att han eller hon inte var sjuk. Det ansågs också förekomma fall där den försäkrade använde sjukskrivning som ett medel för att uttrycka missnöje med arbets- givare eller arbetsförhållanden (exempelvis prop. 2002/03:89 och prop. 2006/07:136). I utskottsbetänkandet till en lagändring år 2008 menade utskottet att 
 [d]et är väl känt att åtgärder måste sättas in tidigt i sjukperioden. Bara efter några månaders sjukskrivning har den försäkrade i regel anpassat sig till en tillvaro utanför arbetslivet (bet. 2007/08:SfU12, 21). 
 Bland annat därför ansågs det viktigt att ge arbetsgivaren rätt att kräva läkarintyg från första sjukdagen, vilket ansågs 
 [] motverka att en anställd stannar hemma från arbetet [] utan att egentligen uppfylla kravet på att lida av en sjukdom, t.ex. för att han eller hon vantrivs på arbetsplatsen. Insikten om att arbetsgivaren har rätt att begära läkarintyg från första dagen av ett sjukfall kan i sådana fall verka avhållande på benägenheten att i onödan sjukanmäla sig (bet. 2007/08:SfU3, 11). 
 Motivation och inställning hos den försäkrade ansågs vara viktigt när det gällde sjukskrivning. I förändringen av förtidspension till sjukersättning menade den dåvarande regeringen att socialförsäk- ringen måste 
 [] innehålla drivkrafter till arbete så att den enskilde stimuleras att arbeta framför att uppbära försäkringsförmåner (prop. 1997/98:111, 28). 
 I motiven framskymtade således beskrivningar av en möjlig förkla- ring till sjukskrivning vara avsaknaden av motivation till arbete från den enskildes sida. 
 Uppgifter om motivation och förhållningssätt torde vara svåra att inhämta i skriftlig form. Däremot bör det vara möjligt att göra detta vid [de] möten (flerpartssamtal) []. Erfarenheten är att det ofta finns fler möjligheter [till anpassningar på arbetsplatsen, författarens anmärkning] än den försäkrade föreställer sig. Den försäkrade behöver 
 61 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 således bli medveten om möjligheterna att undvika passivisering (prop. 2002/03:89, 28). 
 En tredje föreställning som rörde själva sjukförsäkringen var att den under lång tid hade använts på det sätt som lagstiftaren inte hade avsett. Det fanns en uttalad uppfattning om att försäkringen hade nyttjats utifrån olika typer av sociala eller ekonomiska skäl som inte var kopplade till vare sig sjukdom eller nedsatt arbetsför- måga (prop. 1990/91:141). 
 Sjukförsäkringen har tillåtits bli en parkeringsplats för problem den inte är avsedd för (SOU 2006:86, 54). 
 En annan uppfattning var att sjukskrivning och nyttjandet av sjukförsäkringen var något negativt för den enskilde som kan leda till ytterligare sjukdom, sjukskrivning eller utslagning från arbets- marknaden, medan arbete var något positivt som bidrar till ökad hälsa (se exempelvis prop. 1990/91:141, prop. 1990/91:181, prop. 1996/97:63, prop. 2002/03:89, prop. 2007/08:124, prop. 2007/08:136, prop. 2009/10:45, s. 16, SOU 2002:5 samt SBU 
 2003). I motiven talades om exempelvis skadliga sjukskrivningar 
 (bet. 2007/08:SfU12, 83 f.) och vikten av att komma tillbaka i arbete så fort som möjligt. 
 Risken för att en sjukskrivning ska fortsätta ytterligare en månad är högre ju längre sjukfallet pågått och det är därför viktigt att så snart som möjligt identifiera sådana sjukfall som riskerar att bli långvariga och vidta åtgärder för att förhindra en sådan utveckling (prop. 2007/08:136, 61). 
 Frånvaro från arbete utan att aktiva  
 (rehabiliterings-)insatser 
  vid- tagits påstods försämra möjligheterna att återgå i arbete. Det fram- hölls att sjukskrivning skulle ses som en behandlingsmetod och eftersom sjukskrivning ansågs generera mera sjukskrivning, var det viktigt att bryta mönstret (prop. 2007/08:136, prop. 2002/03:89). 
 7 
  
 I den allmänna debatten och i olika studier hävdas dessutom att lång- tidssjukskrivning kan vara ett inslag i behandlingen av patienten som kan få svåra biverkningar. Rehabiliteringspotentialen, dvs. möjligheten att återkomma i arbete, minskar mycket snabbt redan efter tre måna- ders sjukskrivning (prop. 2002/03:89, 24). 
  
 7  
 Något stöd för en sådan tolkning om aktiva åtgärder saknas dock. I en statlig expert- utredning omkring arbetslivsinriktad rehabilitering från år 2011 påtalas att det inte finns några studier som visar på att om och i så fall hur rehabilitering leder till en ökad återgång i arbete, SOU 2011:15. 
 62 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Uppfattningarna torde baseras på Försäkringskassans statistik avse- ende hur länge sjukfallen pågick. Någon diskussion fördes dock inte om hur olika diagnoser kan påverka enskilda individer på skilda sätt, vilka arbeten som de försäkrade har, vad som avses med arbetsmarknad eller om möjligheter till rehabilitering funnits. 
 Den fjärde typen av föreställning som återkom i motivuttalan- Thompson rörde läkaren. En uppfattning var att läkaren hamnar i en intressekonflikt mellan att bota eller hjälpa patienten och att skriva korrekta intyg, så för att behålla en god relation till patienten antogs att läkaren valde att rekommendera sjukskrivning. Vidare framhölls i motiven att olika läkare sjukskriver olika mycket, att det fanns skillnader i sjukskrivningsmönster avseende exempelvis diagnoser och längd på sjukskrivningarna och att läkarna ibland företrädde den försäkrade istället för att göra en objektiv bedöm- ning (prop. 1994/95:147, 28, prop. 2002/03:89, 28). 
 8  
 Vidare antogs att läkare i många fall rekommenderade sjukskrivning, trots att han eller hon egentligen inte ansåg det nödvändigt. 
 Det finns inslag av slentrianmässiga och mindre genomtänkta sjuk- skrivningar [] (prop. 2002/03:89, 17). 
 Sammantaget kan konstateras att det inte gjordes någon skillnad mellan exempelvis män och kvinnor, personer med inrikes eller utrikes bakgrund, eller hög- eller lågutbildade i motiven till sjukför- säkringen, utöver konstaterandet att kvinnor var sjukskrivna i högre utsträckning än män och att det torde bero på strukturella orsaker. Mer uttalade generella föreställningar om den försäkrade, sjukför- säkringen och läkare återfinns däremot i större utsträckning i mate- rialet. Ur ett rättsligt perspektiv skulle det kunna framhållas att det endast är lagen som är bindande när reglerna ska tillämpas av Försäkringskassan och i domstol, men i den juridiska praktiken har förarbetsuttalanden stor betydelse för reglernas tillämpning. 
  
 3.4 
  
 Föreställningar i tillämpningen av sjukförsäkringen 
  
 De föreställningar som fanns i motiven kan sammanfattas utifrån att kvinnors nyttjande av sjukförsäkringen förklaras med struktu- rella orsaker, medan individer i sjukförsäkringen generellt sett tycks ha bristande motivation till arbete. Därtill framhölls skadliga 
  
 8  
 Se även Socialförsäkringsutredningens Samtal om socialförsäkringen nr 3, där uttalandet bland annat stödjs på en undersökning om sjukskrivningspraxis i Dalarna. 
 63 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 biverkningar av sjukskrivning. Fanns då några föreställningar i til- lämpningen av sjukförsäkringsregleringen? 
 I forskningsprojektet om arbetsförmåga studerades även hur begreppet tillämpats i dels domstol, dels medicinska intyg. Syftet med studien var att granska hur begreppet arbetsförmåga definiera- des och tillämpades i praktiken. Den begränsade tillgången till prejudicerade domar från Högsta förvaltningsdomstolen medförde att materialet kom att bestå av domar från underrätterna. Tillämp- ningen studerades därför genom domar från förvaltningsrätterna i Stockholm, Malmö, Göteborg, Jönköping och Umeå samt kam- marrätterna i Stockholm, Jönköping, Göteborg och Sundsvall. 
 9  
 Domarna valdes ut på två sätt; dels ingick alla domar för åren 2004– 2008 från förvaltningsrätterna i Umeå och Jönköping, dels ingick ett slumpmässigt urval av domar från förvaltningsrätterna i Stockholm, Göteborg och Malmö samt kammarrätterna. Vidare gjordes urvalet av domar utifrån två typer av sjukdomar, nämligen hjärtinfarkt och sjukdom i rörelseorganen. Sammantaget uppgick antalet avgöranden från de olika förvaltningsrätterna till 228, medan domarna från kammarrätterna uppgick till 81. 
 10  
 De medi- cinska intyg som studerades var 342 (156 i mål om sjukpenning och 186 om sjukersättning), och hämtades från Försäkringskassans akter utifrån 45 rättsfall i domstolsmaterialet. 
 11  
 Vid genomgången av akterna systematiserades varje akt utifrån en tabell med ett antal komponenter och det som granskades var medicinska intyg eller annan medicinsk information i form av yttranden från Försäk- ringskassans egna läkare (tidigare försäkringsläkare, numera försäk- ringsmedicinska rådgivare) eller utdrag från journalanteckningar (Mannelqvist 2012). 
 Efter en genomgång av materialet kunde relativt omgående kon- stateras att begreppet arbetsförmåga sällan definierades av dom- 
  
 9 
  
 Det fanns vid tidpunkten för projektets början, år 2008, totalt 23 länsrätter i Sverige, som med några undantag hade länet som det geografiska upptagningsområdet. Våren 2010 omvandlades dessa till förvaltningsrätter, som i dagsläget är tolv. De länsrätter som valdes ut i studien har i huvudsak samma, eller något större, geografiska domstolsområde (domkrets) i dag, varför det genomgående i kapitlet hänvisas till förvaltningsrätter. 
  
 10 
  
 Förvaltningsrätten i Stockholm; 18 sjukpenning och 16 sjukersättning, Förvaltningsrätten i Malmö; 25 sjukpenning och 18 sjukersättning, Förvaltningsrätten i Göteborg; 30 sjuk- penning och 15 sjukersättning, Förvaltningsrätten i Jönköping; 43 sjukpenning och 17 sjuk- ersättning samt Förvaltningsrätten i Umeå; 17 sjukpenning och 31 sjukersättning. Några domar som gällde sjukdomstillståndet hjärtinfarkt återfanns dock inte i materialet. 
  
 11 
  
 Det som sammanfattningsvis kallats för intyg bestod vid tiden för intygsstudien (vintern 2010) av medicinskt utlåtande, läkarutlåtande om hälsotillstånd, särskilt läkarutlåtande, försäkringsmedicinska utredningar, bifogade journalanteckningar samt särskilda intyg avfattade av läkare (ofta som komplettering till tidigare medicinskt utlåtande). 
  
 64 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 stolar eller läkare. Domarna i materialet var i många avseenden kortfattade och innehöll liten diskussion från domstolarnas sida. I domarna redovisades vanligen den försäkrades grunder för sitt överklagande tillsammans med Försäkringskassans inställning och motargument. Därefter fanns i de flesta domarna en relativt omfattande redovisning av de medicinska intyg som låg till grund för målet. Domstolens egen bedömning beskrevs i majoriteten av alla fall som en samlad bedömning och vad som hade varit avgö- rande i det enskilda fallet framgick sällan. Det medicinska under- laget bidrog emellertid inte heller i särskilt hög utsträckning till att tydliggöra hur begreppet tolkats, vare sig i domstolen eller av läkare (Mannelqvist 2012, Pugh, Cooper och Williams, 2010). 
 Med utgångspunkt i de föreställningar och uppfattningar som återfanns i lagmotiven och med inspiration från intersektionella perspektiv, analyserades därför materialet vidare. Avstampet togs i att olika kategorier som kön, etnicitet och klass kan både samverka och förändras över tid och i rum. Av de 228 domstolsavgörandena från förvaltningsrätterna rörde 117 domar män och 111 kvinnor. I materialet var det något vanligare att ärendet handlade om sjukpen- ning när det gällde män, och sjukersättning, det vill säga det som tidigare var förtidspension, när det gällde kvinnor. För männens del uppgick antalet domar som omfattade sjukpenning till 72 stycken, motsvarande knappt 54 procent av alla domar om sjukpenning, medan kvinnorna svarade för drygt 52 procent av alla sjukersätt- ningsdomar. 
 En annan kategori av intresse för studien var etniskt ursprung. I studien gjordes uppdelningen utifrån om dels den försäkrade var född utomlands eller av utrikesfödda föräldrar, dels om den försäk- rade hade svenskt ursprung. Det är dock viktigt att understryka att det av domstolsmaterialet inte framgick med säkerhet om den för- säkrade var utrikesfödd eller inte, utan vi gjorde kategoriseringen utifrån den information som framkom i domen, vilket exempelvis kunde avse den försäkrades namn eller omständigheter som fram- fördes av den försäkrade själv eller av Försäkringskassan. I drygt 30 procent, eller 74 av 228 mål, hade den försäkrade utländskt ursprung, och av dem var 44 stycken män och 30 stycken kvinnor. Fördelade över landet återfanns den största andelen med utländsk bakgrund i domar från domstolarna i Jönköping och Göteborg (48 stycken eller nästan 65 procent) varav mer än hälften av dem var män. I målen från Umeå återfanns endast en person, en man, med utländsk bakgrund. 
 65 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 Samhällsklass eller socialgrupp är vedertagna begrepp inom samhällsvetenskapen och kan beskrivas som en beteckning av en avgränsad grupp i ett samhälle som delar liknande socioekonomiska förutsättningar eller möjligheter (se t.ex. Williams, Turner och Hubbard 2005). Indelningen i samhällsklass i analysen gjordes uti- från dels yrke och i vissa fall utbildningsnivå, dels om den försäk- rade arbetade eller var arbetslös. I domstolsmaterialet dominerade yrken med låg utbildningsnivå som exempelvis tidningsbud, lokal- vårdare eller fastighetsskötare, chaufför eller bilskollärare, montör, lager- eller fabriksarbetare, servitör, skogs- eller gruvarbetare, vård- biträde eller dagbarnvårdare. Det fanns också personer med löne- bidrag eller olika former av anpassade arbeten inom Samhall, kom- mun eller hjälporganisationer som exempelvis Samhjälpen eller Röda Korset. I domstolsmaterialet återfanns även en del som arbe- tade inom egna företag, framför allt som snickare, målare eller mattläggare. Generellt sett hade få av de försäkrade någon efter- gymnasial utbildning, men det förekom dock ett fåtal avgöranden där den försäkrade arbetade som socionom, psykolog eller kurator. En av förklaringarna till varför flertalet av de försäkrade var låg- utbildade och arbetade inom enklare och fysiskt sett ansträngande arbeten var den sjukdomsmässiga avgränsning som gjorts i urvalet av domar, eftersom sjukdomar eller smärtor i rörelseorganen är vanligare vid enformiga och fysiska arbetsuppgifter. När det gällde indelning utifrån sysselsättning hade 45 procent av de försäkrade arbete, nästan lika många, eller 41 procent, saknade arbete. I 7 pro- cent av fallen gick det inte att avgöra vilken typ av sysselsättning som den försäkrade hade, medan den försäkrade i 6 procent sedan tidigare hade beviljats sjukersättning. I 1 procent av fallen var den försäkrade föräldraledig. Utifrån köns- och etnicitetsaspekt var fler kvinnor än män arbetslösa, fler kvinnor med svensk bakgrund än kvinnor med utländsk bakgrund arbetslösa, medan det var ungefär likvärdigt mellan männen. 
 Sammantaget prövades sjukpenning i större utsträckning för män, medan sjukersättningsärendena berörde fler kvinnor. Fler domar berörde personer födda i Sverige eller med föräldrar födda i Sverige och antalet försäkrade med och utan arbete var ungefär lika många. Av de arbetslösa var fler kvinnor än män, men andelen arbetslösa män med utländsk bakgrund var större än andelen kvinnor med utländsk bakgrund. 
 Det bör understrykas att resultatet av analysen av det här materialet inte är representativt för alla avgöranden som avkunnas i 
 66 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 vare sig alla förvaltningsrätter i Sverige eller i de domstolar som ingick i undersökningen. Det är också viktigt att understryka att analysen inte heller besvarar statistiska frågor om hur många män eller kvinnor, med svensk eller utländsk bakgrund, och i eller utanför arbetsmarknaden som faktiskt omfattas av en rättslig pröv- ning. Inte heller var utgången i de enskilda målen, det vill säga om den försäkrade tillerkändes ersättning eller inte, av särskilt intresse, eftersom det var domstolarnas argumentation och diskussion, till- sammans med dels den försäkrades egen framställan, dels Försäk- ringskassans, läkares och försäkringsläkares yttranden, som granskades och analyserades. 
  
 3.4.1 
  
 Personliga och sociala faktorer i domstolsmaterialet 
  
 Genomgången av domstolsmaterialet visade att utöver de rättsliga förutsättningarna för ersättning, det vill säga att det förelåg sjuk- dom som orsakade nedsatt arbetsförmåga, fanns vissa kontextuella faktorer eller omständigheter av personlig eller social karaktär, som framträdde i domarna. Med personliga faktorer avses här exempel- vis övervikt eller alkoholproblematik, vilka inte tycktes betraktas som sjukdom, medan de sociala faktorerna bland annat utgjordes av familj, försörjning eller möjligheter att klara hemsysslor. Det som kan beskrivas som gemensamt för båda typerna av faktorer var att de direkt eller indirekt var kopplade till motivationen att arbeta. När faktorerna framfördes av den försäkrade gjordes det ofta som kompletterande argument för en nedsatt arbetsförmåga, medan Försäkringskassan (eller domstolen) tycktes anses att det kunde tala för en bristande motivation för att arbeta. 
 De personliga faktorer som framkom i domarna, som alltså framför allt avsåg olika aspekter på motivation, framhölls i huvud- sak aldrig av de försäkrade själva. I en dom från Förvaltningsrätten i Stockholm, som berörde en då nästan  
 40-årig 
  man med svensk bakgrund, framgick att den försäkrade var ensamstående och bodde i lägenhet. Vidare framkom att 
 Med tanke på [den försäkrades] negativa inställning till ytterligare utredning/behandling/anpassning kan det vara svårt att ta tillvara hans restarbetsförmåga (Förvaltningsrätten i Stockholm, mål nr  
 10348-07). 
  
 I ett fall, som berörde en utrikesfödd kvinna i femtioårsåldern, framgick av utredningen att försäkringsläkaren inte ansåg att den 
 67 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 försäkrade egentligen hade några större medicinska orsaker till sin nedsatta arbetsförmåga. Istället var det den försäkrades egen livs- situation som var avgörande. Försäkringsläkaren menade att 
 [f]ortsatt kontakt med socialvården bör sannolikt öka patientens resurser för att integreras i samhället som en plattform för välbefin- nande och skapa möjligheter till att överblicka möjligheterna att svara för sin egen försörjning i framtiden om patienten så önskar och vill motivera sig (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 13692-03). 
  
 Försäkringsläkaren tycktes mena att kvinnan inte var tillräckligt integrerad i samhället och saknade därmed kunskap, vilja och moti- vation för att arbeta. I ett liknande mål, som rörde en man av utländsk härkomst i femtioårsåldern, framkom i ett läkarutlåtande att 
 [p]atienten har en tydlig frustration över förlusten av sitt hem, sociala trygghet och hemland (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 11664-03). 
  
 Domstolen, å sin sida, menade dock att den försäkrade inte hade några medicinska skäl för att få ersättning, utan att det mesta talade för att det var situationen på arbetsmarknaden som utgjorde det största hindret. 
 Även alkoholproblem eller övervikt, som inte tycktes vara defi- nierad som sjukdom eftersom den juridiska kopplingen till de rättsliga begreppen sjukdom eller nedsatt arbetsförmåga inte fanns, förekom i materialet. I ett avgörande från Förvaltningsrätten i Göteborg, framgick att en man i sextioårsåldern med svensk bak- grund tidigare varit egen företagare, men att han på grund av eko- nomiska svårigheter kommit att omfattas av skuldsanering. 
 Periodvis har överkonsumtion av alkohol förekommit. [] Han har genomgått sjuårig folkskola (Förvaltningsrätten i Göteborg, mål nr  
 724-04). 
  
 Att alkohol tycktes vara en bidragande orsak till att människor inte kan eller vill arbeta framkom implicit i materialet. I några fall, som exemplet ovan visar, framgick det dock tydligare. 
 En annan aspekt som återfanns i några domar var alltså den för- säkrades övervikt, oftast i medicinska sammanhang, men ibland nämndes det också som en social omständighet, som argument eller indicium för att den försäkrade helt eller delvis saknade moti- vation till arbete. Både alkohol och övervikt var faktorer som i huvudsak framkommer i de avgöranden som berörde män med svensk bakgrund i åldern mellan 40 och 60 år. 
 68 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Det fanns dock några fall där den försäkrade själv lyfte fram personliga skäl eller sin egen motivation till att arbeta. I ett avgö- rande som rörde en kvinna i femtioårsåldern född i Sverige, fram- kom i ett läkarintyg att 
 [p]atienten poängterar dock att hon tycker att det är roligt och stimu- lerande att arbeta och hon kämpar för att inte endast vara hemma och vara sjuk (Förvaltningsrätten i Göteborg, mål nr  
 5596-05). 
  
 I andra avgöranden anförde de försäkrade att de själva försökt för- bättra sin hälsa och därmed öka möjligheten att återgå i arbete genom att motionera. Vanligtvis framfördes detta av kvinnor i 40- årsåldern med svensk bakgrund (se ex. Förvaltningsrätten i Jönköping, mål nr  
 593-06, 
 898-06, 
  Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 10899-06). 
  Motsvarande argumentation fördes inte av kvinnor med utländsk bakgrund eller män oavsett bakgrund. 
 I materialet var emellertid sociala faktorer mer vanligt före- kommande än personliga faktorer, även om de också återfanns till- sammans. Den absolut vanligaste sociala faktorn eller omständig- heten som förekom utgjordes av den försäkrades familj. I ett tidi- gare återgivet fall från Förvaltningsrätten i Göteborg, som berörde en man i  
 60-årsåldern 
  med svensk bakgrund, påtalades den försäk- rades familjeförhållanden i domskälen. Här framkom att [h]an bor ensam men har tre barn från tidigare förhållanden (Förvaltnings- rätten i Göteborg, mål nr  
 724-04). 
  
 Betydelsen av den försäkrades familj blev dock uppenbar fram- för allt i fall som berörde kvinnor och i än större utsträckning för kvinnor av utländsk härkomst. I en dom från Förvaltningsrätten i Malmö län anfördes i domskälen att 
 [den försäkrade] är arbetslös och har bott i Sverige sedan 1992. Hon är gift och maken studerar på komvux. I familjen finns sex hemma- varande barn (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 12741-03). 
  
 Det var dock inte endast i domstolens resonemang som den försäk- rades familj framhölls. I en annan dom från Förvaltningsrätten i Malmö, som handlade om rätt till sjukpenning, åberopade dom- stolen ett specialistutlåtande, där en ortoped uppgavs ha uttalat att 
 [den försäkrades] språkliga och kulturella handikapp tillsammans med vårdnaden om barn torde utgöra större begränsning än de rent medi- cinska (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 4451-04). 
  
 69 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 Målet rörde en manlig försäkrad som var 54 år gammal med utländsk bakgrund. 
 Även för de försäkrade själva tycktes familjen ha betydelse. I en dom från samma domstol anförde den försäkrade själv, en kvinna i  
 40-års 
  ålder med svensk bakgrund, att hon 
 [] har tidigare inte varit ute i normalt yrkesliv eftersom båda barnen krävt extra omsorg. De är numera placerade i familjehem (Förvalt- ningsrätten i Malmö, mål nr  
 13727-05). 
  
 Familjen var särskilt relevant när det gällde utrikesfödda kvinnor och i domarna förekom yrkanden där betydelsen av familjen tydligt framhölls av de försäkrade själva. I en dom från Förvaltningsrätten i Malmö anförde en drygt femtioårig kvinna att 
 [h]on är beroende av hjälp av sin make och han tycker att det skulle vara bättre att hjälpa henne hemma i stället för att behöva åka hemifrån och hjälpa henne. Hon anser själv att sjukpension skull vara det bästa för både henne och hennes make på grund av alla störningar hon utsätter dem båda för (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 5649-05). 
  
 I ett annat mål som rörde en  
 45-årig 
  svensk kvinna, angav den för- säkrade att hon inte kunde ta hand om sitt barn på grund av sjuk- dom. Målet gällde om den försäkrades förmåga var nedsatt i för- hållande till att sköta barn, eftersom hon uppbar föräldrapenning. Förvaltningsrätten i Göteborg framhöll att kvinnan såväl i sina skrivelser till Försäkringskassan som vid den muntliga förhand- lingen på ett trovärdigt sätt hade redogjort för sina sjukdomsbesvär och den nedsatta funktionsförmågan och domstolen skrev i sin motivering att 
 [e]n moder som inte utan hjälp av annan kan lyfta, ta upp eller bära sitt barn kan enligt förvaltningsrättens mening inte anses ha full arbets- förmåga (Förvaltningsrätten i Göteborg, mål nr  
 4637-03). 
  
 En kvinna i fyrtioårsåldern med svensk bakgrund, som arbetade som förskollärare, framhöll i sitt yrkande till Förvaltningsrätten i Malmö att 
 [h]on tränar varje dag, har fått massage regelbundet och gått ner i vikt samt mår bra. Detta har hon kunnat genomföra då hon inte arbetat heltid eftersom hennes minsta barn inte fyllt åtta år. Från och med 
 [] får hon inte längre någon förlängning på den nedsatta arbetstiden 
 (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 10899-06). 
  
 70 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Möjligheten att ta hand om familj eller hushåll var alltså något som kvinnor själva ofta lyfte fram, oavsett etnisk bakgrund och ålder. I ett mål från Förvaltningsrätten i Malmö angav den försäkrade, en svensk kvinna i femtioårsåldern, att hennes funktionsnedsättning 
 [] gör henne väldigt begränsad när hon skall sköta de dagliga syss- lorna, t.ex. diska, städa och bädda sängen (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 9173-06). 
  
 Två andra exempel kan hämtas från förvaltningsrätterna i Malmö och Stockholm. I det första målet framhöll den försäkrade sin man och sina barn. I domen menade den 50 år gamla utrikesfödda kvin- nan att 
 [h]on kan inte fullgöra vardagsbestyr så som att diska, laga mat och städa, utan hennes man och barn får ofta hjälpa till (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 12741-03). 
  
 I det andra målet, som även det rörde en  
 50-årig 
  kvinna med utländsk bakgrund, angav den försäkrade att hon levde med sin man och ett par hemmahörande barn, varav en fysiskt funktions- hindrad dotter. I en tidigare utredning vid Försäkringskassan hade dottern uppgett att mamman älskade att städa, varför den försäk- rade i målet tillbakavisade detta och underströk att hon hade flera barn som, tillsammans med maken, hjälpte till att hålla rent hemma. Hon anförde att hon 
 [] älskar att städa men dotterns uttalande kan inte ges den tolk- ningen att hon sköter all städning i hemmet (Förvaltningsrätten i Stockholm, mål nr  
 9483-06 
  och  
 9484-06). 
  
 Även om det inte var vanligt förekommande, fanns det också män i domstolsmaterialet som hänvisade till svårigheter att sköta hem och hushåll. En  
 54-årig 
  man med svenskt ursprung anförde i sitt yrkande 
 [h]an är nästan alltid hemma eftersom han behöver hjälp med allt av sin far eller bror. Eftersom han inte ens kan sitta normalt på en stol någon längre tid utan behöver hjälp med t.ex. disk, tvätt, städning och att få hem mat, anser han inte att han kan arbeta som läget är nu (För- valtningsrätten i Göteborg, mål nr  
 8058-03). 
  
 Etablering i samhället var en annan faktor som lyftes fram i dom- stolsmaterialet, bland annat genom att domstolen berörde hur den försäkrade försörjde sig. Detta förekom i större utsträckning i de 
 71 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 mål som rörde försäkrade med utländsk bakgrund. I en dom från Förvaltningsrätten i Stockholm, där den försäkrade var en  
 50-årig 
  man med utländsk bakgrund, framkom i domskälen att den försäk- rade inte hade arbetat i Sverige (Förvaltningsrätten i Stockholm, mål nr  
 2930-06). 
  
 I en annan dom från Förvaltningsrätten i Göteborg framkom att den  
 44-åriga 
  utrikesfödda kvinnan inte hade arbetat under några år. I domen framkom att hon 
 [] är ensamstående med fyra barn, varav tre fortfarande bor hemma. 
 Hon kom till Sverige under 1987. Under 1999 arbetade hon som vård- biträde under nio månader och dessförinnan hade hon vikarierat som städerska (Förvaltningsrätten i Göteborg, mål nr  
 4261-03). 
  
 I en av domarna från Förvaltningsrätten i Malmö som tidigare berörts redovisades information om den försäkrades familj och för- sörjning. Fallet berörde en kvinna i fyrtioårsåldern med utländskt ursprung. 
 Hon är gift och bor med make och fem barn i skolåldern. Familjen uppbär socialbidrag (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 13692-03). 
  
 Försörjningsargument fanns också bland försäkrade med svenskt ursprung. I ett mål som rörande en  
 30-årig 
  man från Norrland återfanns i en journalanteckning från vårdcentralen att mannen inte genomfört någon gymnasieutbildning och [u]nder hela sitt liv har han haft arbetsmarknadsåtgärder av olika slag (Förvaltningsrätten i Umeå, mål nr  
 512-04). 
  
 Ett annat argument som kan kopplas till etablering i samhället och på arbetsmarknaden bestod av antaganden om svårigheter för utrikes födda att komma in i det svenska samhället på grund av kulturella skäl. I ett mål från domstolen i Malmö, som rörde en 55 år gammal man av utländsk härkomst, angavs i ett läkarintyg att 
 [den försäkrades] språkliga och kulturella handikapp tillsammans med vårdnad om barn torde utgöra större begränsningar än de rent medi- cinska (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 4451-04). 
  
 I en annan dom, rörande en  
 31-årig 
  svensk kvinna, framhöll dom- stolen att utredningen visade på att den försäkrade var socialt väl- etablerad med svag förankring i arbetslivet. (Förvaltningsrätten i Jönköping, mål nr  
 89-05). 
  
 Det fanns också försäkrade i domstolsmaterialet som tycktes ha insett att sociala omständigheter kunde påverka bedömningen av 
 72 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 arbetsförmåga. I ett mål från Förvaltningsrätten i Malmö anförde en 55 år gammal kvinna, som hade svenskt ursprung och arbetade som psykolog, att hon inte hade några sociala problem utan hennes trötthet och övriga symptom var medicinska problem (Förvalt- ningsrätten i Malmö, mål nr  
 8880-05). 
  Detsamma gjorde en arbetslös svensk man i dryga  
 60-årsåldern, 
  som angav att han led av dyslexi men saknade sociala problem (Förvaltningsrätten i Göteborg, mål nr  
 724-04). 
  Mannen hade tidigare haft alkoholpro- blem, men hade nu kommit ifrån sin alkoholism. En annan försäk- rad, en lika gammal man med utländsk bakgrund som saknade arbete, åberopade just handikapp, sjukdom, ålder och att han var invandrare som skäl för att han inte hade kunnat skaffa ett annat arbete (Förvaltningsrätten i Malmö, mål nr  
 11163-03). 
  Domstolen bortsåg dock från detta i sitt avgörande. 
  
 3.4.2 
  
 Föreställningar i domstolsmaterialet 
  
 Finns det då belägg för att påstå att olika föreställningar blev fak- torer i tillämpningen av sjukförsäkringen, eller omvänt att fak- torerna ledde till föreställningar om de försäkrade? Återigen är det ytterst viktigt att understryka att materialet var begränsat och att det därför inte går att dra några generella slutsatser om bedöm- ningen av arbetsförmåga i tillämpningen. Det bör också understry- kas att i studien inte gjordes någon analys av utfallet i de enskilda avgörandena, så om och i så fall hur dessa faktorer har påverkat utgången i målet kunde därför inte visas. Dessutom var domstolar- nas resonemang och motiveringar ofta kortfattade och det är därför vanskligt att uttala sig om de grunder som avgörandet vilade på. Det analysen av materialet däremot kunde visa, med inspiration från intersektionella utgångspunkter, var olika mönster utifrån kontextuella faktorer eller omständigheter som visade på hur män- niskor beskrevs. 
 Personliga skäl, som framför allt handlade om enskildas moti- vation till att arbeta, var något som sällan lyfts fram av den försäk- rade, oavsett kön eller ursprung, utan något som istället framkom i utredningen från Försäkringskassan eller via intyg från läkare. Soci- ala skäl, vilket framför allt handlade om familj, försörjning och eta- blering i samhället, fördes dock fram såväl av den försäkrade som i utredningar från Försäkringskassan, intyg eller domstolens moti- vering. Den försäkrades familj var särskilt synlig när den försäkrade 
 73 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 var en kvinna med utländsk bakgrund, och till viss del även för kvinnor med svensk bakgrund, och familjen lyftes fram oavsett den försäkrades ålder. Förklaringarna kan nog vara många. Det skulle kunna bero på att kvinnor upplever familjen som viktigare än vad män gör, att kvinnor identifierar sig mer med familjen än män, att kvinnor har ett större ansvar för familjen än män eller att kvinnor får frågor om eller i högre utsträckning än män förväntas fokusera på familjen. Det skulle också kunna förklaras utifrån kulturella föreställningar om kvinnor av utländskt ursprung, vilket gjorde att familjen i högre grad lyftes fram i dessa mål. Om dessa eller andra orsaker är de faktiska förklaringarna till skillnaderna framkom dock inte i den här studien. 
 Hänvisningen till sysslor som inte var kopplade till arbete utan till familj eller andra vardagssysslor, och särskilt svårigheterna att klara av dem, gjordes framför allt av kvinnor oavsett etniskt ursprung, medan män mer sällan hänvisade till sociala omständig- heter. 
 12  
 Familjen tycktes dock också vara viktig när det gällde män (framför allt med svensk bakgrund), men då var det i huvudsak avsaknaden av den som blev central. Kombinationen av avsaknad av familj och alkoholbruk framkom generellt sett i större utsträckning för män än för kvinnor i domarna, och var något som sällan nämn- des av den försäkrade utan framkom i utredningen. Förklaringarna till varför detta lyfts fram kan vara flera, och en tänkbar delförkla- ring kan vara att det finns föreställningar om att män, i högre grad än kvinnor saknar familj eller lever ensamma på grund av alkohol- missbruk. Det skulle också kunna vara så att mäns alkoholvanor utreds i större utsträckning inom vården, varför det i läkarintyg eller journalhandlingar framgick med större tydlighet om män missbrukar. 
 Generellt sett tycks såväl personliga som sociala skäl ha använts som argument omkring motivation för alla aktörer i domstols- materialet. Exempelvis angavs övervikt (och alkoholproblematik) som en särskild omständighet eller en faktor som inte alltid kopp- lades till sjukdom eller funktionsnedsättning. Istället kom det att ses som ett indicium för att den försäkrade saknade motivation att återgå i arbete. Detta framskymtade även när familjen synliggjordes som faktor. Det var vidare intressant att notera att i de fall där per- 
  
 12  
 Se ex. Förvaltningsrätten i Jönköping, mål nr  
 1949-05. 
  Det finns dock undantag, exempel- vis i en annan dom från samma domstol, mål nr  
 2512-05. 
  Fördelning av obetalt arbete i hemmet och målsättningar om hälsa i relation till familj och ansvar diskuteras bland annat i SOU 1997:115, SOU 1998:6 och prop. 2002/03:35. 
 74 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 sonliga eller sociala faktorer lyftes fram av den försäkrade bemöttes det sällan av domstolen och i de fall det gjordes bedömdes det inte vara relevant i målet. Om personliga eller sociala faktorer framkom i Försäkringskassans utredning, tenderade faktorerna istället att bli försvårande omständigheter som talade för att en försäkrad sak- nade motivation för arbete. Vem som anförde argumenten tycks därför till viss del ha varit avgörande för hur domstolen förhöll sig till dessa. 
 Samhällsklass, eller socioekonomisk bakgrund för kvinnor och män, var något som inte direkt berördes i materialet, men till viss del kan nog ändå några slutsatser dras utifrån detta. Urvalet av domar var, som framgick inledningsvis baserade på sjukdomskate- gorin rörelseorganens sjukdomar och redan här fanns således en viss förskjutning i materialet. Vid tiden för studien omfattade sjukdomar i rörelseorganen omkring en tredjedel av alla sjukdagar i Sverige, samt var den vanligaste diagnosen bland sjukskrivna män och den näst vanligaste bland kvinnor. Sjukdomar i rörelseorganen är fortfarande särskilt vanligt förekommande bland försäkrade som arbetar inom yrken med låga utbildningskrav och okvalificerat arbete, vilka vanligtvis karaktäriseras av fysiskt ansträngande arbets- miljöer. (Försäkringskassan 2010:16, 2010:17, 2011:4 och 2011:17 samt Socialförsäkringen i siffror 2013). Något som nämndes i vissa domarna var hur den försäkrade försörjde sig, vilket var särskilt framträdande i avgöranden som berörde utrikes födda, såväl kvin- nor som män. I några fall framkom även att den försäkrade erhöll försörjningsstöd från kommunen samt att maken hade ersättning från sjukförsäkringen. Dessa aspekter nämndes inte av de försäk- rade, utan informationen framgick vanligen i Försäkringskassans utredning. I de 228 domstolsavgörandena var fördelningen mellan arbetslösa kvinnor och män med svensk eller utländsk bakgrund ungefär densamma, men samtidigt återfanns vissa typer av sociala faktorer i större utsträckning bland kvinnor i allmänhet och bland utrikesfödda kvinnor i synnerhet. Möjligen kan det därför finnas fog för att tro att generell samhällsinformation på gruppnivå, om exempelvis fördelningen av arbetslöshet eller försörjning via stat- liga och kommunala ersättningsformer mellan personer med svenskt eller utländskt ursprung, också påverkar vilka faktorer som efter- frågas eller lyfts fram beträffande en enskild försäkrad i ett indi- viduellt fall. 
 Något som nämndes av några av de försäkrade, och som kan ses som ett uttryck för socioekonomisk bakgrund eller grupptillhörig- 
 75 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 het, var att de tränade och försökte leva hälsosamt. 
 13  
 Argumentet framfördes i huvudsak av kvinnor i fyrtioårsåldern av svenskt ursprung, och som hade administrativa arbeten. Förutom att det kan ses som en socioekonomisk aspekt, finns också en genus- aspekt, där motionsutövande tycktes framhållas som en acceptabel, för att inte säga en positivt laddad, aktivitet för kvinnor. 
 14 
  
 Det fanns en aspekt som inte explicit berördes i domstols- materialet, nämligen kulturella faktorer. Detta trots att många av de faktorer som lyftes fram i domarna kan misstänktas ha sin förkla- ring eller förförståelse i kulturella förväntningar eller föreställ- ningar. 
 15  
 Det fanns även skillnader mellan domstolarna när det gällde förekomsten av personliga eller sociala faktorer i domarna. I materialet från Förvaltningsrätten i Malmö förekom oftast dessa typer av faktorer, medan det i domar från Umeå och Jönköping oftare fanns en starkare koppling till de rättsliga rekvisiten sjuk- dom och arbetsförmåga, och minst till personliga eller sociala fak- torer. Om det beror på kulturella skillnader eller inte ska lämnas osagt. 
  
 3.5 
  
 Föreställningar och likabehandling 
  
 Kan då olika föreställningar i motiven påverka hur lagen tillämpas, och i sin tur vara en delförklaring till skillnader i sjukförsäkringen? Det har understrukits tidigare i kapitlet att materialet från dom- stolarna är begränsat, i såväl omfång som motiveringar och att det därmed är svårt att dra generella slutsatser, både i de enskilda fallen och på en övergripande nivå. Samtidigt fanns det ett tydligt möns- ter där föreställningar eller uppfattningar, om individer och försäk- ringssystem, som introduceras och upprepas i lagmotiven, återkom mer eller mindre uttalat i domstolsmaterialet. 
 En framträdande föreställning i motiven handlade om de försäk- rades bristande motivation till arbete, och det var också den vanlig- aste föreställningen som framkom i studien av domar, även om föreställningar om läkarnas slentrianmässiga sjukskrivande och om försäkringens passiviserande verkan också återfanns i domstols- 
  
 13 
  
 Se exempelvis studier om sociala skillnader i barns fysiska aktiviteter, Statens folkhälso- institut 2011:06. 
  
 14 
  
 Det här kan jämföras med en studie med genusperspektiv på rehabilitering för patienter med rygg- eller nackbesvär i primärvården, där kvinnor oftare uttryckte en rädsla över att uppfattas som gnällkärringar och därför inte bli tagna på allvar när de sökte vård, se Johnson, 2012, s. 60 f. 
  
 15 
  
 Kulturella faktorer diskuteras bland annat i Cook och Travis, 2009. 
  
 76 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 materialet. Det som tycktes vara väsentlig för en försäkrads moti- vation att arbeta var familjen. För kvinnor i allmänhet, och kvinnor med utländskt ursprung i synnerhet, föreföll  
 förekomst  
 av familj tala för avsaknad av arbetsvilja, medan det för män i allmänhet, och svenska män i synnerhet, tedde sig som att  
 avsaknaden  
 av familj minskade motivationen. Föreställningen om familjen som orsak till bristande motivation var dock inte något som framkom i lag- motiven, utan där framhävdes i huvudsak passivisering, i kombi- nation med missnöje med arbetsvillkor eller arbetsmiljö, som tro- liga anledningar. 
 Det fanns också föreställningar i motiven som inte märks i til- lämpningen. En sådan var föreställningen om de strukturella orsa- kerna bakom kvinnors ökande sjukfrånvaro, som inte alls berördes i domstolsmaterialet. Inte heller lagstiftarens tydliga intention att följa upp utvecklingen av sjukförsäkringen ur ett jämställdhetsper- spektiv var på något sätt synbar och i en granskning av handlägg- ningen av sjukpenning konstaterade också Inspektionen för soci- alförsäkringen hösten 2013 att jämställdhetsperspektivet har en undanskymd roll hos Försäkringskassan (ISF 2013:16). 
 Det är dock inte endast inom sjukförsäkringen, som det tycks finnas skillnader beroende på kön eller etniskt ursprung. Liknande diskussioner har under längre tid förts när det gäller den offentliga arbetsskadeförsäkringen och under senare år har skillnaderna mellan könen studerats vid ett flertal tillfällen (se till exempel SOU 2002:80, Försäkringskassan 2011:16). Exempelvis presenterade Försäkringskassan en rapport under hösten 2011, där det konstate- rades att vid vissa typer av arbetsskadeärenden (avseende skadlig inverkan) fick män födda inom EU oftare bifall än både män från resten av världen och kvinnor födda såväl inom som utom EU. Försäkringskassan menade att lagstiftningen hade betydelse för utfallet i målen. 
 I praktiken verkar det finnas en problematik i konstruktionen av arbetsskadeförsäkringen som missgynnar kvinnor och utrikes födda, trots det till synes neutralt utformade regelverket (Försäkringskassan 2011:16, 50). 
 Eftersom rätten till ersättning baseras på ett styrkt samband mellan skadlig inverkan i arbete och den uppkomna sjukdomen eller ska- dan, visade rapporten att förklaringen till skillnaderna i bifallsfre- kvens fanns framför allt i yrke eller arbete. För det första har läng- den av eventuell utsatthet i arbetet betydelse, vilket kunde påverkat 
 77 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 bedömningen för kvinnor eftersom de vanligen arbetar mer deltid samt är föräldralediga i större omfattning och för utrikesfödda eftersom de arbetat kortare tid i Sverige. För det andra är arbets- marknaden i många avseenden uppdelad i typiskt kvinnliga och manliga branscher eller arbetsplatser och det anses finnas dels begränsad vetenskaplig evidens för skadlig påverkan av arbete, dels en allmän kännedom om arbetets innehåll, när det gäller typiskt kvinnliga yrken. Detta ansågs medverka till skillnaderna i bifalls- frekvens. För det tredje framkom i såväl medicinska underlag som Försäkringskassans utredning mer om fritidsaktiviteter och kon- kurrerande skadeorsaker i fallen som gällde kvinnor och utrikes- födda. I rapporten underströks att skillnader mellan grupper av människor i samhället återspeglas i arbetsskadeförsäkringen. 
 Trots att kvinnors och mäns deltagande i arbetskraften i Sverige ligger i nivå med varandra är de verksamma inom strikt skilda yrken, branscher och samhällssektorer. Att kvinnor och män dominerar olika delar av arbetsmarknaden är en förklaring till könsskillnader i löne- sättning, anställningsformer och anställningsvillkor generellt. Sanno- likt är det också en del av förklaringen till könsskillnaderna i arbets- skadeförsäkringens utfall (Försäkringskassan 2011:16, 51). 
 Inspektionen för socialförsäkringen kom några veckor efter att Försäkringskassan lämnat sin rapport om arbetsskadeförsäkringen med en egen granskning av handläggningen av försäkringen, ur ett jämställdhetsperspektiv. I inspektionens rapport, som i många avseende överensstämde med den analys som Försäkringskassan hade gjort, framhölls faktorer såväl utanför som vid Försäkrings- kassan som bidragande orsaker till skillnaderna. Samtidigt påpekades att 
 [d]et kan inte uteslutas att [] det finns osakliga skillnader mellan mans- och kvinnodominerade yrken i Försäkringskassans utredning. Däremot observeras inte några systematiska skillnader i handlägg- ningen av ärenden utifrån om den sökande är man eller kvinna (ISF 2011:15, 65 f). 
 Det är väl därför inte alltför djärvt att påstå att olika föreställningar torde påverka även denna försäkring. 
 Avslutningsvis kan konstateras att trots sjukförsäkringens till synes neutrala utformning, helt i enlighet med grundlagens krav på neutralitet och likformighet, återfinns föreställningar i såväl lag- motiv som tillämpning. Om, och i så fall i vilken utsträckning, dessa föreställningar konkret påverkar den rättsliga bedömningen, 
 78 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 och därmed leder till olik behandling, är emellertid mindre klart. Föreställningarna i motiven tycks dock i någon mån blivit norme- rande för tillämpningen av sjukförsäkringen, och det finns därför en befogad anledning att inte bara granska det empiriska stöd som finns bakom dessa föreställningar, utan även analysera om dessa står i strid med principerna i grundlagen. 
 Orsakerna till skillnader mellan olika grupper utifrån kön, etni- citet och samhällsklass i sjukförsäkringen (och arbetsskadeförsäk- ringen) kan, som inledningsvis framhölls, bero på många olika faktorer, och kan inte endast förklaras utifrån hur juridiken tilläm- pas och förstås. Även om lag och tillämpning baseras på likhet inför lagen, neutralitet och saklighet, leder det inte med automatik till att målet om ökad jämlikhet och jämställdhet uppnås, eftersom förutsättningar för kvinnor och män, såväl av svenskt eller utländskt ursprung som med hög eller låg utbildning, fortfarande är olika. 
 79 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Wilson, Huynh, Lee, Davis och  
 Beasley (2011)  
 Kvinnors och mäns sjukfrånvaro 
 . Uppsala: IFAU, Rapport 2011:2. 
  
 Arbetsmiljöverket (2013a)  
 Under luppen: Genusperspektiv på arbets- miljö och arbetsorganisation.  
 Kunskapssammanställning, Rapport 2013:1. 
  
 Arbetsmiljöverket (2013b) 
 Belastning, genus och hälsa i arbetslivet. 
 Kunskapssammanställning, Rapport 2013: 9. 
 Ahrne Göran (2010) Intersektionalitet, i Edling, Mendoza och Lamb, Collins (red.)  
 Ett delat samhälle – makt, inter- sektionalitet och social skiktning 
 , s.  
 146–64. 
  Malmö: Liber. 
 Williams, Johnson, Trevino och Graham (2005)  
 Kapital, rationalitet och social sammanhållning; en introduktion till klas- sisk samhällsteori 
 . Stockholm: Norstedts förlag. 
 Boräng, Knapp, Michael och Stephens (2008) Sjuk av arbete? Om arbetsoförmåga och sjukdom, i Vahlne 
  
 Westerhäll, Moreno (red.)  
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 , s.  
  
 67–87. 
  
  Stockholm: Santérus förlag. 
  
 Wells, Watson (2003) Invandrare i mediearkivets typgalleri, i de los Bridges, Burke, Lyons och Miller (red.)  
 Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkoloniala Sverige 
 , s.  
 150–81. 
  Stockholm: Atlas. 
  
 Day, Mills (2008)  
 Arbetsskada: Samspelet mellan skadestånd och andra ersättningsordningar 
 . Stockholm: Thompson. 
  
 de los Bridges, Burke, Lyons och Miller (red.) (2003)  
 Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkoloniala Sverige 
 . Stockholm: Atlas. 
 Edling, Mendoza och Kim (red.)(2010)  
 Ett delat samhälle – makt, intersektionalitet och social skiktning 
 . Malmö: Liber. 
 Cook, Keith och Turner (2009)  
 I ohälsans tid. Sjukskriv- ningar och kulturmönster i det samtida Sverige 
 . Stockholm: Harper bokförlag. 
 80 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Furåker, Gardner (2008) Arbetsförmåga och arbetsoförmåga som fördelningsnycklar, i Vahlne Westerhäll, Moreno (red.) 
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 , s.  
  
 113-42. 
  
  Stockholm: Santérus förlag. 
  
 Försäkringskassan (2013a)  
 Kvinnors sjukfrånvaro. Redovisning av regeringsuppdrag 2013.  
 Dnr  
  
 060546-2012. 
  
 Försäkringskassan (2013b)  
 Socialförsäkringen i siffror, 2013. 
  
 Försäkringskassan (2012)  
 Sjukskrivningar i olika yrken under 2000- talet: Antal ersatta sjukskrivningsdagar per anställd år  
 2002–2010. 
  
 Socialförsäkringsrapport 2012:14. 
  
 Försäkringskassan (2011a)  
 Vad kostar olika sjukdomar i sjukför- säkringen? Kostnader för sjukpenning i sjukskrivningar (över 14 dagar) samt sjukersättning och aktivitetsersättning år 2009 fördelat på diagnos.  
 Socialförsäkringsrapport 2011:4. 
  
 Försäkringskassan (2011b)  
 Varför finns det skillnader i bifalls fre- kvensen inom arbetsskadeförsäkringen? En studie om orsakerna till skillnader i bifall och avslag mellan kön, födelseland och var beslutet fattas.  
 Socialförsäkringsrapport 2011:16. 
  
 Försäkringskassan (2011c)  
 Sjukskrivningsdiagnoser i olika yrken: Startade sjukskrivningar (>14 dagar) per diagnos bland anställda i olika yrken år 2009.  
 Socialförsäkringsrapport 2011:17. 
  
 Försäkringskassan (2010a)  
 Långtidssjukskrivna. Beskrivande sta- tistik  
 1999–2009: 
  kön, ålder, arbetsmarknadsstatus, sjukskriv- ningslängd, och diagnospanorama.  
 Socialförsäkringsrapport 2010:16. 
  
 Försäkringskassan (2010b)  
 Sjukskrivning i olika yrken. Antal ersatta sjukskrivningsdagar från Försäkringskassan per anställd år 2008. 
 Socialförsäkringsrapport 2010:17. 
  
 Försäkringskassan (2008)  
 Mäter Försäkringskassan kvalitet tillför- litligt? En analys av handläggningen av sjukpenningärenden 
 . Socialförsäkringsrapport 2008:16. 
  
 Försäkringskassan (2007)  
 Långtidssjukskrivna: Demografi, arbete, yrke, diagnos, sjukpenningrätt och återgång i arbete 2003, 2005 och 2006, Redovisar 2007:6. 
  
 Försäkringskassan (2005)  
 Utrikesfödd och sjukskriven: En framtid med förhinder, Analyserar 2005:24. 
 81 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 Ryan, Barrett, George, Torres och Luna, (red.)(2009)  
 Intersectionality and Beyond: Law, power and the politics of location 
 .  
 Marsh, 
  UK. 
 Hardy, Collins (2005) Det olyfta lockets paradox. Att tala utan att låtsas om det, i de los Bridges, Burke, Lyons och Miller (red.)  
 Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkoloniala Sverige 
 , s.  
 207-36. 
  Stockholm: Atlas. 
 Inspektionen för socialförsäkringen (2013a)  
 Att handlägga sjukför- säkringen: Uppfattningar om roller och regelverk.  
 Rapport 2013:9. 
 Inspektionen för socialförsäkringen (2013b)  
 Försäkringskassans handläggning av sjukpenning ur ett jämställdhetsperspektiv. 
  
 Rapport 2013:16. 
 Inspektionen för socialförsäkringen (2012)  
 Stabilitet i sjukfrån- varon 
 . Rapport 2012:15. 
 Inspektionen för socialförsäkringen (2011)  
 Beslut om arbetsskada ur ett jämställdhetsperspektiv: Livränta till följd av sjukdom. 
  
 Rapport 2011:15. 
 Inspektionen för socialförsäkringen (2010)  
 Regionala skillnader i sjukförsäkringens utfall: En analys av utvecklingen  
  
 1996–2010. 
  
 Rapport 2010:6. 
 Johansson, Orozco och Gibson (2008)  
 Finns det något samband mellan sjukintygens kvalitet och sjukfrånvaro?  
 Uppsala: IFAU, Rapport 2008:27. 
 Järvholm, Gardner, Lewis, Bradley och Bennett (red.)(2013)  
 Försäkringsmedicin 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Järvholm, Gardner, Gonzalez och Lewis (2009) 
 Arbetsförmåga i sjukförsäkringen – så beskrivs begreppet i lag- stiftningen,  
 Läkartidningen 
 , s.  
 1178–81. 
  
 Robertson, Jordan (1991) Invandrande kvinnor – vad är proble- met?  
 Kvinnovetenskaplig tidskrift 
 , 1991, s.  
 4–15. 
  
 Smith,  
  
 Karl-Oskar 
  
  (2012)  
 Arbetsplatsstorlek och sjukfrånvaro. 
 Uppsala: IFAU, Rapport 2012:28. 
 Flores, Jones, King och Butler (2006)  
 Begreppet arbetsförmåga – en litteraturgenomgång 
 . Arbetslivsinstitutet, Arbete och hälsa 2006:8. 
 Lykke, Dalton (2005) Nya perspektiv på intersektionalitet. Problem och möjligheter,  
 Kvinnovetenskaplig tidskrift  
 26  
 (2–3), 
  s.  
 7–17. 
  
 82 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Pugh, Allen (2012)  
 Arbetsförmåga i sjukförsäkringen: Rätt och tillämpning 
 . Uppsala: Iustus förlag. 
  
 Pugh, Allen, Gonzalez och King (2010) 
 Läkarintyg om bedömning av arbetsförmåga klarar inte alltid rättslig prövning. Svårt för läkaren att förstå juridik – och för juristen att förstå medicin,  
 Läkartidningen  
 nr 49, s.  
 3125–27. 
  
 Pugh, Allen (2003)  
 Samband i socialförsäkringen. En rätts- vetenskaplig studie av sambandet mellan förmåner och avgifter i socialförsäkringen 
 . Uppsala: Iustus förlag. 
  
 Hall, Cox (2008) Arbets(o)förmåga – begreppsliga och etiska anmärkningar i Vahlne Westerhäll, Moreno (red.) 
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 , s.  
  
 21–46. 
  
  Stockholm: Santérus förlag. 
  
 Proposition 2009/10:45  
 Kompletterande förändringar i sjukförsäk- ringen, m.m. i samband med förstärkta insatser för återgång i arbete. 
  
 Proposition 2007/08:136  
 En reformerad sjukskrivningsprocess för ökad återgång i arbete. 
  
 Proposition 2002/03:89  
 Förändringar inom sjukförsäkringen för ökad hälsa i arbetslivet. 
 Proposition 2002/03:35  
 Mål för folkhälsan. 
  
 Proposition 1997/98:111  
 Reformerad förtidspension, m.m. 
  
 Proposition 1996/97:63  
 Samverkan, socialförsäkringens ersätt- ningsnivåer och administration, m.m. 
  
 Proposition 1996/97:28  
 Kriterier för rätt till ersättning i form av sjukpenning och förtidspension. 
 Proposition 1990/91:181  
 om sjuklön, m.m. 
  
 Proposition 1990/91:141  
 om rehabilitering och rehabiliterings- ersättning m.m. 
 Socialförsäkringsutskottets betänkande 2007/08:SfU12  
 En refor- merad sjukskrivningsprocess för ökad återgång i arbete. 
  
 SOU 2011:15  
 Rehabiliteringsrådets slutbetänkande 
 . Slutbetänkande av Rehabiliteringsrådet. 
  
 SOU 2006:86  
 Mera försäkring och mera arbete 
 . Betänkande av Socialförsäkringsutredningen. 
  
 83 
  
 Kapitel 3 
  
 SOU 2014:74 
  
 SOU 2005:56  
 Det blågula glashuset – strukturell diskriminering i Sverige 
 . Betänkande av Utredningen om strukturell diskrimine- ring på grund av etnisk eller religiös tillhörighet. 
  
 SOU 2002:80  
 Koncentrerad arbetsskadehandläggning – för likfor- mighet och rättvisa 
 . Delbetänkande av Arbetsskadeutredningen. 
  
 SOU 2002:5  
 En handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet 
 . Slut- betänkande från Utredningen om handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet. 
  
 SOU 1998:6  
 Ty makten är din Myten om det rationella arbetslivet och det jämställda Sverige 
 . Betänkande från Kvinnomaktutred- ningen. Utredningen om fördelningen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män. 
  
 SOU 1997:115  
 Ljusnande framtid eller ett långt farväl? Den svenska välfärdsstaten i jämförande belysning 
 . Rapport till Utredningen om fördelningen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män Stockholm 1997. 
  
 Statens beredning för medicinsk utvärdering (SBU)(2003)  
 Sjuk- skrivning – orsaker, konsekvenser och praxis. En systematisk litteraturöversikt.  
 Rapport nr 167. 
 Statens folkhälsoinstitut (2006)  
 Skolbarns vanor inom fysisk aktivitet,  
  
 tv-tittande 
  
  och datoranvändning. Trender och sociala skillnader  
  
 2001–2010. 
  
  Delresultat från undersökningen om Tucker barns hälsovanor.  
 A 2011:06. 
  
 Johnson, Wallace (2012)  
 Genusperspektiv på rehabilitering för pati- enter med rygg- och nackbesvär i primärvård 
 . Umeå: Umeå University Medical Dissertations, New Series No 1482. 
  
 Perkins, Keith och Montgomery, (2008), Arbetsförmåga – en fråga om efterfrågade färdigheter i Vahlne Westerhäll, Moreno (red.) 
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 , s.  
  
 47–65. 
  
  Stockholm: Santérus förlag. 
  
 Tengland,  
 White 
  (2006)  
 Begreppet arbetsförmåga.  
 IHS Rap- port 2006:1, Linköpings universitet. 
  
 Henry, Gray (2013)  
 Kvinnors sjukfrånvaro: En genusanalys 
 . Henry och Partners. 
  
 Vahlne Westerhäll, Moreno (2012) Rättsstatliga aspekter på sjukför- säkringsprocessen med betoning på begreppen sjukdom och arbetsoförmåga,  
 Förvaltningsrättslig tidskrift 
 , s.  
 201–219. 
  
 84 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 3 
  
 Vahlne Westerhäll, Moreno, Hampton och Pitts (2009)  
 Läkarintyget i sjukförsäkringsprocessen. Styrning, legitimi- tet och bevisning 
 . Stockholm: Santérus förlag. 
 Vahlne Westerhäll, Moreno (red.)(2008)  
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 . Stockholm: Santérus förlag. 
 Vahlne Westerhäll, Moreno (2002)  
 Den starka statens fall? En rätts- vetenskaplig studie av svensk social trygghet  
  
 1950–2000 
 . 
  Stockholm: Norstedts förlag. 
 Coleman, Moore och Long (2008) Arbetsförmåga – Det humana kapitalets värde, i Vahlne Westerhäll, Moreno (red.) 
 Arbets(o)förmåga – ur ett mångdisciplinärt perspektiv 
 , s.  
  
 303–339. 
  
  Stockholm: Santérus förlag. 
  
 Pope, Annamaria (2012) Arbets- och förvaltningsrättens ömsesidiga påverkan på begreppen arbetsanpassning och ompla- cering,  
 Förvaltningsrättslig tidskrift 
 , s.  
 233–44. 
  
 Pope, Annamaria (2009) De nya sjukpenningreglerna i ett arbetsrättsligt perspektiv,  
 Arbetsmarknad och Arbetsliv  
 nr 4, s.  
 57–76. 
  
 85 
  
 4. 
  
 Kvinnor och mäns sjukfrånvaro 
  
 Green 
 Få områden har diskuterats så flitigt som sjukfrånvaron under  
 2000-talet. 
  Den kraftiga ökningen i mitten av  
 1990-talet 
  och framåt ledde till flera stora förändringar i sjukförsäkringens regler. Regel- ändringarna har emellertid inte ändrat på att kvinnor utgör cirka två tredjedelar av de sjukskrivna. En jämförelse mellan åtta länder i Europa 
 1  
 fann att Norge men också Sverige stack ut genom högre sjukfrånvaro än övriga länder (Försäkringskassan, 2009). Svenska män hade 15 procent högre sjukfrånvaro än genomsnittet för män i de åtta undersökta länderna och svenska kvinnor 50 procent högre sjukfrånvaro än genomsnittet för kvinnor. Det här kapitlet är en genomgång av förutsättningar och bestämningsfaktorer som kan bidra till att förklara  
 könsskillnaderna i sjukfrånvaro 
 . I kapitlet dis- kuteras selektion in i arbetslivet och till olika typer av yrken och arbetsplatser och betydelsen av den könssegregerade arbetsmark- naden i Sverige. Sjukförsäkringens ursprung och utformning tas upp i förhållande till den sjuklighet som är vanlig bland kvinnor respektive män. Andra bestämningsfaktorer som diskuteras är dels betydelsen av ansvar och arbete i hem och familj som bidragande orsak till ohälsa, dels arbetsrelaterade faktorer som arbetsuppgifter och fysisk och psykosocial arbetsmiljö. Kapitlet handlar om sjuk- frånvaro generellt, det vill säga utan hänsyn till vilken diagnos som står på sjukintyget och mer specifikt om sjukfrånvaro och psykiska diagnoser. Det är framförallt avsnittet om faktorer i arbetet som handlar om sjukfrånvaro och psykiska diagnoser. 
  
 4.1 
  
 Sjukfrånvarons förutsättningar 
  
 När man jämför sjukfrånvaro mellan olika länder påverkar ett par förutsättningar nivåerna. Viktigast av dessa är sjukförsäkringens utformning och arbetskraftens sammansättning. 
 Sjukförsäkringens utformning har betydelse. I länder med gene- rella välfärdssystem som i Sverige har alla sjukförsäkrade rätt till ersättning från sjukförsäkringen vid medicinsk nedsättning av arbets- förmågan, som gör det omöjligt att arbeta. Den svenska sjukförsäk- 
  
 1  
 De åtta länderna var Danmark, Finland, Frankrike, Nederländerna, Norge, Storbritannien, Sverige och Tyskland. 
 87 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 ringen är en inkomstbortfallsförsäkring (Järvholm m.fl., 2013). Grundtanken är att man inte ska drabbas ekonomiskt av att man blir sjuk eller skadad på ett sådant sätt att man inte kan arbeta. Det är en bra grundtanke eftersom ekonomiska problem i sig är stressande och riskerar att leda till sjukdom eller försämra hälsotill- ståndet. I vissa välfärdssystem är sjukförsäkringen kopplad till anställning, vilket innebär att personer som inte är anställda saknar gemensamt baserade sjukförsäkringssystem (Järvholm m.fl., 2013). Privata försäkringar kan vara ett alternativ men för de flesta utan anställning är det dyrt och svårt att klara rent ekonomiskt. Om andelen anställda kvinnor är låg i en sjukförsäkring baserad på anställning, kan utfallet vara helt annorlunda än i ett system som det svenska. 
 I början av  
 2000-talet 
  gjorde SBU 
 2  
 en systematisk litteraturöver- sikt som visade att sjukfrånvaron var högre i system med mer gene- rösa försäkringar (SBU, 2003). I Sverige har flera olika analyser gjorts av betydelsen av sjukförsäkringens utformning för befolk- ningens beteende. Män tycks mer känsliga för ekonomiska incita- ment (Wilson m.fl., 2011, Avdic m.fl., 2013). Män har högre medelinkomst än kvinnor och effekterna av sjukfrånvaro blir därför mer kännbara; män förlorar ekonomiskt mer än kvinnor på att vara frånvarande. En hypotes som framförts är att mäns traditionella roll som familjens huvudförsörjare lever kvar och påverkar mäns sjukfrånvaro, vilket förstås förstärks av de ekonomiska incitamen- ten (Avdic m.fl., 2013). 
 Ytterligare en aspekt av sjukförsäkringen är att den utformades vid en tidpunkt då framförallt män arbetade i Sverige. Den histo- riskt korta s.k. hemmafruperioden sammanföll i hög grad med välfärdssamhällets utbyggnad under 1940- och  
 50-talen. 
  Sjukför- säkringen anpassades till den sjuklighet som var vanlig då och speglade också i hög grad mäns sjuklighet. Fortfarande fungerar sjukförsäkringen bäst vid akuta och/eller kortvariga sjukdomar eller skador. Den är sämre anpassad till den typ av sjuklighet som utmärker vår tid med sjukdomar som depression och ångest, som varierar i intensitet och ofta inte har en tydligt avgränsbar början och slut. För många varierar problemen från en dag till en annan och det är ofta svårt att förutse hur man kommer att må nästa dag (Jackson m.fl., 2013b). Det finns också många kvinnor och en del män som har så kallade medicinskt oförklarade symtom 
  
 2  
 SBU står för Statens beredning för utvärdering av medicinsk teknologi. 
 88 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 (Maeland m.fl., 2013). De har besvär och lidande som gör att de söker vård, men dagens medicin kan inte placera in besvären i exi- sterande diagnostiska kriterier. För en del personer med sådana problem kan det uppstå sekundäreffekter på grund av att man inte blir trodd eller får ett svar på varför man inte mår bra. Sjukförsäk- ringen passar illa till den här typen av problematik utvecklad som den är för mer avgränsade sjukdomar, skador och besvär. 
 En annan viktig förutsättning utöver sjukförsäkringen är arbets- kraftens sammansättning (SBU, 2003). I Sverige är en hög andel äldre (55+) kvinnor och män i arbetskraften, vilket kan förklara en del av skillnaderna i sjukfrånvaro jämfört med andra länder. Sverige har också, i likhet med Norge, haft en hög ambition för ett inklu- derande arbetsliv. Det har funnits en politisk och medborgerlig vilja att alla ska ha rätt och möjlighet att arbeta. Ett funktionshin- der eller en kronisk sjukdom ska inte stänga ute en person från arbetslivet och möjligheten till inkomst. Olika former av ersätt- ningar, som till exempel lönebidrag eller andra ersättningar till arbetsgivaren, har funnits för att stödja personer utan full arbets- förmåga att arbeta. Med en sådan politik ökar andelen personer i arbetskraften med hälsoproblem, och därmed kan det också finnas en risk för att sjukfrånvaron ökar. Sett ur perspektivet inklude- rande arbetsliv kan alltså något högre nivåer av sjukfrånvaro vara positivt och ett tecken på att politiken varit framgångsrik. Arbets- kraftens sammansättning är alltså en viktig förutsättning för sjuk- frånvarons omfattning. 
 I Figur 4.1 finns en beskrivning av utvecklingen av sjuk- frånvaron i Sverige från 1974 och fram till 2012. Man kan något förvånande se att män hade högre sjukfrånvaro än kvinnor under  
 1970-talet. 
  Beror det på att det skett någon form av hälso- förändring hos män som grupp? Har män helt enkelt blivit friskare? Nej, just den här skillnaden kan i stor utsträckning tillskrivas arbetskraftens sammansättning under  
 1970-talet. 
  Det var fortfarande vanligt att kvinnor var hemmafruar, det vill säga ansvarade för barn och hem utan att förvärvsarbeta. Det förekom att kvinnor arbetade extra och även så kallade legoarbeten i hemmen var vanligt, åtminstone i vissa delar av landet. Det var inte heller ovanligt att kvinnor som av ett eller annat skäl inte klarade av yrkesarbete valde att sluta sina arbeten och försörjas av man eller föräldrar mot insatser i hemmet. 
 89 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Data från Försäkringskassans analysenhet, 2014. 
 Om vi följer figuren framåt i tiden finner vi ett tydligt trendbrott i mitten av  
 1980-talet 
  då kvinnors sjukfrånvaro blev högre än mäns. Det mönstret har hållit i sig sedan dess. I mitten av  
 80-talet 
  skedde en stor förändring i arbetskraften genom att kvinnor i allt högre grad blev yrkesarbetande på den betalda arbetsmarknaden och att andelen äldre kvinnor i arbetskraften ökade. Andelen äldre i arbets- kraften har betydelse för både kvinnors och mäns sjukfrånvaro eftersom hälsoproblemen ökar med stigande ålder. Andelen kvinnor som förvärvsarbetade efter det att de fått barn ökade också. 
  
 4.2 
  
 Sjukfrånvaro bland kvinnor och män 
  
 De senaste åren har åtminstone skandinavisk statistik visat att sjuk- frånvaron är högre bland kvinnor än bland män, om man mäter andelen kvinnor respektive män som blir sjukskrivna. Enligt sta- tistik från Försäkringskassan var ungefär 9 procent av alla sjukför- säkrade i åldrarna  
 16–64 
  år sjukskrivna någon gång under 2012; 63 procent var kvinnor och 37 procent män. I en studie av yrkes- verksamma i Västra Götaland framkom att 14,0 procent av kvin- norna och 8,6 procent av männen var sjukskrivna minst en gång under 2008 i ett sjukfall som varade mer än 14 dagar (Armannsdottir 
 90 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 m.fl., 2013). Kortare sjukfrånvaro bland anställda kan man inte få information om från Försäkringskassan eftersom den ersätts med sjuklön, vilken utbetalas från arbetsgivaren. Andelen som blir sjuk- skrivna är alltså högre bland kvinnor än bland män, men skill- naderna i medelantal sjukfrånvarodagar är små. Enligt kassans statistik var medelantalet sjukfrånvarodagar bland dem som var sjukskrivna under 2008 82 för kvinnor och 83 för män. Den vanligaste diagnosgruppen bland de sjukskrivna 2012 var psykiska sjukdomar för både kvinnor och män. 41 procent av alla sjukfall bland kvinnor hade psykiska diagnoser på sjukintyget och motsva- rande siffra bland män var 30 procent. Den näst största diagnos- gruppen var sjukdomar i muskler m.m. som utgjorde 25 procent av sjukfallen bland kvinnor och 28 procent bland män. Två diagnos- grupper är vanligare bland män än bland kvinnor. Det är skador och förgiftningar och cirkulationsorganens sjukdomar. 
  
 4.3 
  
 Selektion till olika yrken och arbetsmiljöer 
  
 Inledningsvis konstaterades att sjukförsäkringens utformning och arbetskraftens sammansättning har betydelse för sjukfrånvaronivå- erna i ett land. En tredje viktig faktor är selektion till olika yrken, arbetsuppgifter och arbetsmiljöer eftersom dessa har stor betydelse för sjukfrånvaronivåer och könsskillnader i sjukfrånvaro. 
  
 4.3.1 
  
 Demografiska faktorer 
  
 Det första steget är att undersöka hur stor andel av en viss födelse- kohort bland unga som kommer att ingå i arbetskraften. Vi har en generell sjukförsäkring i Sverige vilket innebär att alla är försäkrade från 16 års ålder. Det är också viktigt att ha en sjukpenninggrun- dande inkomst eftersom den avgör om och hur stor ersättningen blir vid sjukskrivning. Steget in i arbetskraften är alltså centralt för att arbeta upp en sjukpenninggrundande inkomst. Om vi tänker oss en födelsekohort, till exempel alla som föddes 1968, kommer några av dem inte att ingå i arbetskraften. Några få avlider, fler poj- kar än flickor, innan de når vuxen ålder. Pojkar och män har högre dödsrisk i alla åldrar under 60 år. Några kommer inte att kunna ingå i arbetskraften på grund av fysiska eller psykiska funktions- hinder. Statistiken visar att det är fler pojkar än flickor i alla åldrar 
 91 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 som har vårdbidrag; 34 procent av barn med vårdbidrag är flickor och 66 procent är pojkar. Det kan alltså förväntas att andelen unga vuxna som inte ingår i arbetskraften på grund av funktionshinder är högre bland unga män än bland unga kvinnor. Det är också en något högre andel män i åldern 19 till 25 år som har aktivitets- ersättning. Till detta kommer gruppen med svåra sociala problem och kriminalitet, som inte tar sig in i ett vanligt arbetsliv. Över- gången från ungdomsåren till vuxenlivet är central. Andelen som inte klarar detta på grund av svåra sociala problem och kriminalitet är högre bland män. Kriminalstatistiken visar att antalet kvinnor som avtjänat fängelsestraff i åldern  
 20–24 
  år har varierat mellan 60 och 80 kvinnor per år de senaste åren, medan motsvarande siffra hos män är mellan 1 200 och 1 400 per år  
 (Norris 
  statistik/statistik/kriminalvard.html). Det finns alltså anledning att anta att något fler män än kvinnor selekteras till andra former av ersättningar eller inte alls når arbetskraften och därför inte kan bidra till sjukfrånvaron. Bland kvinnor är andelen som på detta sätt försvinner lägre, vilket innebär att bland kvinnor finns ett större spektrum av problematik av funktionshinder eller svåra sociala pro- blem, som i sig kan påverka sjukdomsförekomst och nedsatt arbets- förmåga. Detta påverkar i så fall både andelen som har sjukfrånvaro och medelantalet sjukfrånvarodagar. När man jämför kvinnor och män är det viktigt att vara klar över om grupperna är jämförbara med hänsyn tagen till grundläggande demografiska faktorer och selektion. 
  
 4.3.2 
  
 Den könssegregerade arbetsmarknaden 
  
 Det andra steget handlar om hur den grupp som faktiskt når arbets- kraften fördelar sig på olika yrken, arbetsuppgifter och arbets- miljöer. Sverige har en av världens mest könssegregerade arbets- marknader, vilket varit föremål för både politisk debatt och forsk- ning (SCB, 2012). Av tabell 4.1 framgår hur fördelningen på olika yrken ser ut. 
 92 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Källa 
 : Yrkesregistret, SCB. Beräkningarna baseras enligt SCB på samtliga anställda i åldern  
 20–64 
  år. Total finns det 355 yrken. 
 Det är alltså en stor andel (72 procent) av svenska kvinnor som arbetar i yrken där en klar majoritet är kvinnor och på samma sätt arbetar en stor andel män (70 procent) i yrken där en klar majoritet är män. Stora kvinnodominerade yrken är till exempel underskö- terskor, vårdbiträden, barnsköterskor, kontorspersonal, förskol- lärare, grundskolelärare, skötare, städare och kökspersonal. Stora mansdominerade yrken är systemerare och programmerare, säljare och företagssäljare, lastbilschaufförer och lagerassistenter. Arbets- marknaden är mycket olika för kvinnor och män, eftersom dessa yrken också hänger samman med arbetsuppgifter och arbetsmiljöer som skiljer sig åt. Det är stor skillnad att arbeta med vård bland äldre eller omsorg bland barn jämfört med att programmera eller sälja med avseende på faktorer som ökar risken för sjukdom och sjukfrånvaro. Yrke, arbetsuppgifter och arbetsmiljö är viktiga fak- torer när det gäller risken att bli sjukskriven. Det är därför rimligt att jämföra kvinnor och män i samma yrken och/eller på samma arbetsplatser som ett komplement till att jämföra grupperna i stort. 
 Vi utgår ofta från en dynamisk syn på arbetsförmåga (Bertilsson, 2013a). Modellen har teoretiskt utvecklats inom arbetsterapeutisk teori (Law m.fl., 1996). Den dynamiska synen på arbetsförmåga presenteras och stöds också i en statlig utredning för några år sedan (SOU, 2008). Som framgår av figur 4.2 nedan påverkar flera faktorer den medicinska nedsättningen av arbetsförmåga. Indivi- dens hälsa har förstås stor betydelse men två personer med samma hälsoproblem kan ha väldigt olika arbetsuppgifter och arbetsmiljö, vilka kan påverka om man behöver sjukskrivas eller inte. Ett ofta använt exempel är att en person med stillasittande arbete har större chans att klara sitt arbete med en benfraktur än en person med ett 
 93 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 rörligt arbete. Sjukfrånvaron kommer att avspegla flexibiliteten i arbetslivet vad gäller att anpassa arbetsuppgifter och arbetsmiljö till en persons tillfälliga eller mer långvariga hälsobesvär men också den individuella möjligheten att anpassa arbetet till exempel genom att arbeta hemifrån under vissa perioder. Arbetstagare i olika yrken har alltså olika möjligheter att var flexibla. Många kvinnodominerade yrken kräver närvaro på arbetet för att man ska kunna utföra arbetet (Hammarström och Salinas, 2008). Många av dessa yrken är också kontaktintensiva, och inte minst vid nedsatt förmåga att arbeta på grund av depressions- och ångestsjukdom kan de direkt arbetsrelaterade (kontakter med patienter, klienter eller kunder) och de mer indirekt arbetsrelaterade (kontakter med arbetskamrater) sociala kontakterna vara svåra att klara (Estes m.fl., 2013, Jackson m.fl., 2013b). 
 Sjukfrånvaro – medicinsk nedsättning av arbetsförmåga 
 Arbetsförmåga 
 - ett dynamiskt och integrerat perspektiv 
 Arbetsmiljö 
  
 -fysisk, 
  psykisk, social 
  
 Individens 
  
 Individen 
  
 Arbetsuppgift 
  
 närkontext 
  
 - 
  
 hälsa 
  
 -administration 
  
 Hem- och hushåll 
  
 - personlighet 
  
 -vård, 
  omsorg 
  
 Familj 
  
 - 
  
 coping 
  
 -konstruktion 
  
 Fritid 
  
 -teknik 
  
 94 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 För att hantera att omständigheterna är olika i olika yrken och på olika arbetsplatser gjorde en finsk forskare en studie där de höll yrke och arbetsplats under kontroll i den statistiska analysen (Laaksonen m.fl., 2010). Enkelt uttryckt kan sägas att kvinnor och män i samma yrken, på samma arbetsplatser och slutligen en kom- bination av båda jämfördes. I tabell 4.2 finns en beskrivning av deras fynd. 
  
 Källa 
 : Laaksonen m.fl., 2010. 
 I tabellen presenteras fyra utfallsmått av sjukfrånvaro. I den andra kolumnen är utfallet egenanmäld sjukskrivning där man har inte behövt ett medicinskt underlag. I den finska studien motsvarar det sjukskrivningar som är tre dagar eller kortare. I den tredje kolum- nen handlar det om sjukfrånvaro som är fyra dagar eller längre, i den fjärde sjukfrånvaro som är längre än två veckor och i den sista kolumnen slutligen sjukfrånvaro som är riktigt lång, längre än 60 dagar. I alla kolumner är män referensgrupp vilket innebär att talet illustrerar hur mycket större risk kvinnor har att vara sjukskrivna under perioden  
 2004–2007 
  än män. 
 Den första raden är baslinjedata där man har justerat analysen för eventuella åldersskillnader mellan kvinnor och män. Man kan då se att kvinnor (som grupp) har 54 procents högre risk att vara sjuk- skrivna under uppföljningsperioden än män i egen sjukskrivning, 63 procents högre risk i sjukfrånvaro som var fyra dagar eller mer, 53 procents högre risk i sjukfrånvaro som varade två veckor eller längre och slutligen 30 procents högre risk i sjukfrånvaro som var längre än 60 dagar. Alla skillnaderna mellan kvinnor och män är statistiskt signifikanta. I den andra raden har forskarna tagit hänsyn till yrke och jämför bara kvinnor och män i samma yrken. När de gör så minskar skillnaderna mellan könen, men kvinnor har fort- 
 95 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 farande högre risk än män i alla typer av sjukfrånvaro. I den tredje raden jämförs kvinnor och män på samma arbetsplatser. I den fjärde raden tas hänsyn både till yrke och arbetsplats och bara kvinnor och män med samma yrke på samma arbetsplats jämförs. Skillnaderna mellan könens sjukfrånvaro blir mindre jämfört med den första raden och skillnaden i sjukfrånvaro längre än 60 dagar är inte längre statistiskt signifikant. I de andra typerna av sjukfrånvaro kvarstår dock skillnaderna och när det gäller sjukfrånvaro som är längre än två veckor har kvinnor 35 procents högre risk än män trots att jämförelsen gjorts mellan kvinnor och män i samma yrke och på samma arbetsplatser. Man har också tagit hänsyn till ålders- skillnader. En svaghet med studien är att arbetsplatser med bara ett kön har uteslutits eftersom det då inte går att jämföra på samma sätt. 
 En annan aspekt av den könssegregerade arbetsmarknaden som har diskuterats är att det skulle kunna påverka hälsan om man arbetar på arbetsplatser med jämn könsfördelning eller på arbets- platser där kvinnor eller män är i minoritet. På  
 1970-talet 
  föreslog en organisationsforskare, Todd, 
  att arbetsplatsens könssammansättning skulle kunna påverka den sociala dynamiken och att detta skulle kunna drabba personer som är i minoritet  
 (Moss-Kanter, 
  1977/1993). 
 Visibility, contrast, and assimilation are each associated with particular forces and dynamics that, in turn, generate typical token responses. Lewis dynamics are, again, similar regardless of the category from which the tokens come, although the specific kinds of people and their history of relationships with dominants provide cultural content for specific communications. Visibility tends to create  
 performance pres- sures  
 on the token. Contrast leads to  
 heightening of dominant culture boundaries 
 , including isolation of the token. And assimilation results in the tokens role encapsulation.  
 (Moss-Kanter, 
  1977/1993, sid 211). 
 Vi valde att pröva  
 Bell 
  teori i en norsk studie (Hensing och Mastekaasa, i manuskript, 2014). Utgångspunkten var att om hennes teorier om dynamiken och dess effekter som prestations- press, isolering och att man blir instängd i en viss roll styrd av majoritetsgruppens föreställningar och förväntningar stämmer, är det en situation som är stressande för minoritetspersonen. Hypote- sen var att det skulle finnas ett samband mellan en sådan arbetssitu- ation och sjukfrånvaro med psykiatrisk diagnos på det medicinska underlaget. Vi använde könsfördelningen i yrket och på arbetsplat- sen som en slags indikatorer på arbetsmiljöer som kunde förväntas 
 96 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 ha den dynamik som  
 Moss-Kanter 
  beskrev. Studien i sig är omfat- tande. Vi har ett material där vi kan följa hela den norska, sjukför- säkrade befolkningen på individnivå under flera år både med avse- ende på sjukskrivning och på arbetssituation. Analysen gjordes med liknande metodik som den finska studien av Laaksonen och hans medarbetare. 
 Figur 4.3 visar sannolikheten för sjukfrånvaro med psykiatrisk diagnos som en funktion av andelen kvinnor i yrket eller på arbets- platsen. Linjen längst ner i diagrammet visar en indelning av andelen kvinnor i yrket eller på arbetsplatsen. Linjen längs till vänster anger sannolikheten att vara sjukskriven. Den heldragna svarta linjen visar kvinnors sannolikhet att vara sjukskrivna med avseende på andelen kvinnor i yrket och den prickade svarta linjen med avseende på andelen kvinnor på arbetsplatsen. 
 Om vår hypotes, baserad på  
 Bell 
  teori, hade fått stöd skulle både linjerna ha varit högre till vänster (mansdominerade yrken) och lägre till höger (kvinnodominerade yrken). Av dia- grammet framgår att det inte finns någon sådan tendens, så för kvinnor finns det inte något samband mellan andelen kvinnor i yrket respektive på arbetsplatsen och sjukfrånvaro med psykiatrisk diagnos. Hur ser det då ut för män? Det är de gråa linjerna som visar mäns sannolikhet att vara sjukskrivna och på samma sätt som för kvinnor har könsfördelningen i yrke eller på arbetsplats ingen 
 97 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 statistiskt signifikant betydelse för sjukfrånvaronivåerna. Det fanns en liten tendens till högre sjukfrånvaro bland män i yrken respek- tive på arbetsplatser med en högre andel kvinnor. Vi ville under- söka om tendensen var en effekt av förhållanden på arbetsplatsen (exponering för den speciella dynamiken) eller en effekt av selek- tion, det vill säga att män med hälsoproblem söker sig till kvinno- dominerade yrken. Det kunde vi studera genom att följa män som bytte arbete under uppföljningstiden. Vi fann att männens nivå av sjukfrånvaro kvarstod också när de bytte yrke eller, vilket var det vanligaste bytet, till arbetsplatser som inte var kvinnodominerade. Om sjukfrånvaron hade varit en effekt av arbetsplatsen, borde den ha sjunkit när man bytte jobb eller stigit när man började arbeta i kvinnodominerade miljöer men så skedde alltså inte. Vårt anta- gande är därför att tendensen till något högre sjukfrånvaro bland män i starkt kvinnodominerade miljöer beror på en hälsoselektion. Män med hälsoproblem söker sig till dessa arbetsplatser förmod- ligen för att de hoppas att de på ett bättre sätt ska kunna hantera sina hälsoproblem eller sin arbetsförmåga. I den norska studien har vi också undersökt specifika psykiatriska diagnoser såsom psyko- ser, ångestsjukdomar, neuroser och depressionssjukdom, men inte i något fall avvek fynden från det som gällde när vi tittade på grup- pen som helhet. 
 Det var något förvånande att det inte fanns någon effekt av kvinnodominerade yrken eller arbetsplatser för kvinnor eftersom kvinnor i  
 service-, 
  omsorgs och försäljningsarbeten är en grupp där andelen ersatta dagar med sjukpenning är bland de högre (Försäk- ringskassan, 2010). Det är också en tanke som har framförts att det finns omständigheter i arbetsmiljö och arbetsuppgifter som är spe- ciella i kvinnodominerade yrken i synnerhet i vård- och omsorgs- sektorn (Hammarström, 2008). Det finns höga krav på närvaro på arbetsplatsen för att man ska kunna utföra arbetet. Barnomsorg kan inte utföras på distans och det gör situationen mindre flexibel för personer i den typen av yrken. Det finns också speciella omständigheter kring smittorisker; man har större risk att bli smittad och man har större krav på sig att inte gå till jobbet om man själv smittar. Den mellanmänskliga kontaktytan är stor i den här typen av yrken och har också lyfts fram som en möjlig risk- faktor för sjukfrånvaro. Etisk stress har diskuterats och handlar om att man inte har möjlighet att utföra sitt yrke som man vet att man borde med tanke på vad man lärt sig i sin utbildning. En annan vik- tig aspekt är att lönenivåerna i många av de här yrkena är låga och 
 98 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 att låg inkomst är en faktor som har samband med sjukfrånvaro. Det finns alltså flera aspekter som skulle kunna öka risken, men den norska studien visar att varken kvinnor eller män i kvinno- dominerade yrken har högre sjukfrånvaro. I den norska studien har vi inte heller det problem som fanns i den finska studien, eftersom även enkönade arbetsplatser fanns med. 
 Är kvinnor och män jämförbara grupper? 
 En lärdom från den finska studien är att jämförelser mellan kvinnor och män bör ta hänsyn till vilken typ av yrke eller arbetsplats de arbetar på för att öka jämförbarheten och få en mer rättvisande bild av skillnaderna mellan könen (Laaksonen m.fl., 2010). I mycket av statistik och redovisning presenteras kvinnor som en homogen grupp och män som en annan homogen grupp, men i praktiken finns det stora variationer både mellan och inom grupperna som gör jämförelser svåra. Eftersom sjukfrånvaro i hög grad är beroende av arbetsmiljö och arbetsuppgifter borde ett minimikrav vara att endast jämföra kvinnor och män som har liknande arbetssitua- tioner. Även sådana jämförelser är svåra. Det finns en hel del forskning som visar att också i samma yrken och på samma arbets- platser kan kvinnor och män ha väldigt olika arbetsmiljöer och arbetsuppgifter. Det kan handla om förväntningar från patienter och klienter, från medarbetare och från personen själv och hans eller hennes föreställningar om hur en kvinna eller man ska vara eller bete sig på arbetsplatsen. I en studie av läkare identifierade forskaren hur föreställningen om läkare på flera sätt skiljde sig från den om kvinnliga läkare (Eriksson, 2005). Studien är från 
 2005 och medvetenheten om hur vi pratar om kvinnors och mäns yrken har blivit högre, men om beteenden i praktiken har föränd- rats är mer tveksamt. Föreställningar om genus påverkar både kvinnors och mäns arbets- och familjeliv och det är svårt att i ett land som Sverige peka ut några enskilda faktorer som inom sjuk- försäkringens utformning eller praxis skulle bidra till att missgynna kvinnor eller män. Snarare kan det finnas det som en amerikansk forskare kallar an accumulation of advantage som innebär att män som grupp i förhållande till kvinnor gynnas på många sätt, som inte är så tydliga eller lätt att identifiera eftersom det är bete- enden och förhållningssätt som är integrerade i vardagskulturen (Valian, 1999). Hon ger en rad exempel bland annat från kommu- 
 99 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 nikationsforskning, som visar att män kan tala längre perioder än kvinnor innan lyssnarna markerar att det är dags att släppa ordet. Den här typen av mer subtila skillnader mellan könen kan vara svåra att fånga men bör uppmärksammas av de aktörer som är involverade i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen för att säkerställa att den ger kvinnor och män samma rättigheter, skyldig- heter och möjligheter. Aktörerna är exempelvis Försäkringskassan, hälso- och sjukvården, arbetsgivare, Arbetsförmedlingen, olika före- tag som arbetar på uppdrag av dessa aktörer samt förstås individen själv. 
  
 4.4 
  
 Sjukfrånvaro och ansvaret för hem och familj 
  
 Är arbets- och ansvarsfördelning i hem och familj en möjlig förkla- ring till könsskillnaderna i sjukfrånvaro? Den frågan är rimlig att ställa men svår att besvara av flera skäl. Ett är att det saknas forsk- ning. Om man jämför med den forskning som finns om det betalda arbetet och dess betydelse för hälsa och sjukfrånvaro, är det om det obetalda arbetet närmast mikroskopiskt. Ett annat skäl är att bland de studier som finns används en rad olika mått på obetalt arbete och dess belastningar, vilket gör det svårt att jämföra olika studier med varandra. I tabell 4.3 finns exempel på olika faktorer som skulle kunna vara belastande i det obetalda arbetet i hem och familj. 
 100 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Ytterligare ett skäl till att det är svårt att besvara frågan om det obetalda arbetets betydelse för sjukfrånvaro är att effekten av krav och belastningar i det obetalda arbetet kan bidra till stor tillfreds- ställelse eftersom arbetet skapar mervärde bland de närmaste (Staland Nyman, 2008a). Att stressa för att hinna förbereda en överraskning och rolig födelsedagsfest för någon i familjen kan vara ansträngande men också ge glädje och stärka både självkänsla och relationen. Detta är inte unikt för det betalda arbetet, men för- modligen är tröskeln för när belöningen uppfattas som mödan värd lägre i det obetalda arbetet. Annorlunda uttryck behövs det mer än att chefen blir glad för att känna sig nöjd över en kraftansträngning i det betalda arbetet, medan barnets glädje kan vara fullt tillräckligt för att till exempel skaffa husdjur, som kommer att bidra till ökad belastning, till hushållet. Denna låga tröskel mellan ansträngning och belöning i det obetalda arbetet medför att det blir svårt att urskilja vilka och vad i belastningar som är negativt för hälsan och vad som kan bidra till ökad sjukfrånvaro. Forskare föreslår ofta mer 
 101 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 forskning, men i det här området är det ovanligt relevant att föreslå mer forskning. I den hälsovetenskapliga forskningen finns helt enkelt för lite kunskap om hur belastning i det obetalda arbetet kan 
 mätas på ett relevant sätt för att få kunskap om dess betydelse för hälsa och sjukfrånvaro. 
  
 4.4.1 
  
 Barn 
  
 Enligt en sammanställning av SBU om forskning fram till 2003 fanns ingen evidens för att kvinnor och män med barn skulle ha högre sjukfrånvaro än de utan barn (SBU, 2003). För ett par år sedan gjorde forskare vid IFAU en studie av perioden 1981 till 2008 för att undersöka sambandet mellan sjukfrånvaro och olika faktorer som kunde tänkas ha betydelse såsom till exempel arbets- marknad, könssegregering i arbetslivet, självskattad hälsa och dia- gnosmönster (Wilson m.fl., 2011). Samtliga dessa faktorer hade ingen eller liten betydelse. Den faktor som tydligast kunde förklara könsskillnaderna i sjukfrånvaro (alltså inte nivåerna som sådana) var effekten av första barnets födelse. Efter första barnets födelse hade kvinnor dubbelt så många sjukdagar som män och denna nivåskillnad kvarstod 15 år efter första barnets födelse. Forskarna menar att förklaringen till denna skillnad skulle kunna vara en rationalitet, där det för familjen är viktigt att kvinnor håller sig friska; kvinnors sjukfrånvaro skulle alltså i första hand vara före- byggande. En liknande förklaring framförs i ytterligare en rapport där man studerat sjukfrånvaro bland kvinnor och män efter oper- ation och sjukhusvård (Avdic m.fl., 2013). Män hade lägre frånvaro, vilket förklarades med deras roll som familjeförsörjare och därmed sammanhängande stark anknytning till arbetslivet. Kvinnors högre sjukfrånvaro hängde samman med bättre hälsa, vilket, enligt fors- karna, skulle kunna tyda på att kvinnor har ett mer utvecklat ansvars- tagande för sin långsiktiga hälsa; en faktor som forskarna menade kan vägas in i kvinnors beslut som sjukfrånvaro. 
 Under förra året presenterades flera rapporter om kvinnors sjukfrånvaro genomförda på uppdrag av socialdepartementet. En av dessa, från Karolinska institutet, studerade skillnader i sjukfrånvaro bland kvinnliga tvillingar (N=12 422) i relation till första barnets födelse (Ray m.fl., 2013). Man fann, till skillnad från i analysen från IFAU, ingen högre risk att vara sjukskriven hos tvil- lingen som fött barn i jämförelse med tvillingen som inte fött barn. 
 102 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 I ytterligare en analys av sjukfrånvaro fann Försäkringskassans analysenhet, också till skillnad från fynden i IFAU:s kartläggning, ingen skillnad i könsskillnaderna i sjukfrånvaro före och efter första barnets födelse 2005 (Försäkringskassan, 2013). Man fann däremot en ökad risk för sjukfrånvaro bland kvinnor två år efter andra barnets födelse. Man antar att den ökade risken hänger sam- man med den arbetsbelastning som uppstår när båda föräldrarna börjat arbeta igen efter föräldraledigheten. Det antagandet följer det man kan kalla dubbelarbetshypotesen, det vill säga att kvin- nors sjukfrånvaro beror på den dubbla belastningen från det betalda och det obetalda arbetet. Barn har ofta använts som en slags indika- tor på dubbelarbete men någon entydig slutsats om betydelsen av barn för könsskillnaderna i sjukfrånvaro går inte att dra mot bak- grund av att fynden från olika studier går i olika riktningar (SBU, 2003). Det kan också finnas trender som påverkar resultaten för en viss tidsperiod. 
  
 4.4.2 
  
 Tidsanvändning 
  
 Statistiska centralbyrån kartlägger tidsanvändning i befolkningen (SCB, 2012). Sett över en hel vecka lägger kvinnor 26 timmar på obetalt arbete och män 21 timmar. Om man ser över en längre period, har kvinnor minskat sitt obetalda arbete (1990/91 använde kvinnor 33 timmar till obetalt arbete) medan män lägger ungefär lika mycket tid på obetalt arbete nu som tidigare. När statistiken delas upp på olika kategorier av kvinnor och män framgår det tyd- ligt att ensamstående och sammanboende småbarnsföräldrar lägger mest tid på obetalt arbete. I en finsk studie fann man att både kvin- nor och män som lade mycket tid på hemarbetet ( 
 (Ala-Mursula 
  m.fl., 2006). I kvalitativa studier av kvinnor som är eller har varit sjukskrivna lyfts ofta frånvaron av egen tid fram som en viktig aspekt av det som ledde fram till sjukfrånvaron (Mann m.fl., 2004). Egen tid kan både vara en upplevelse av tidsbristen eller av att tiden ockuperas av andras förväntningar och krav, men dess- utom konkret tidsbrist för återhämtning. De senaste åren har det gjorts flera studier som visar hur viktig sömn är för hälsa och väl- befinnande (Azevedo Da Silva m.fl., 2014). I en norsk studie följde man ett stort urval av den generella befolkningen under flera år och man fann att sömnproblem hade ett eget förklaringsvärde för att 
 103 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 öka risken för att bli sjukskriven men också för att bli förtidspen- sionerad (Sivertsen m.fl., 2009a, Sivertsen m.fl., 2006, Sivertsen m.fl., 2009b). Risken kvarstod efter att man kontrollerat för andra viktiga riskfaktorer som depression och ångestsjukdom och risk- ökningen var i samma nivå som för dessa sjukdomar. I det moderna arbetslivet lyfts ofta frånvaron av återhämtningsperioder fram som en viktig orsak till den ökande upplevelsen av stress. Återhämtning i det obetalda arbetet kan vara svårare att uppnå i synnerhet för en ensamstående förälder där den andra föräldern inte kan, vill eller får ha vård om de gemensamma barnen. Också när det gäller tid, åter- hämtning och vila behövs mer forskning om det obetalda arbetets villkor och betydelse för sjukfrånvaro. 
  
 4.4.3 
  
 Uppgifter och arbetsbelastning 
  
 I en undersökning från Västra Götalandsregionen frågade vi ett urval av befolkningen i åldrarna 19 till 64 år vem som planerar hem- och hushållsarbetet (Smith m.fl., 2010). Bland personer som var sammanboende svarade 60 procent av kvinnorna och 8 procent av männen jag medan 32 procent av kvinnorna och 42 procent av männen svarade delar lika. På frågan vem som  
 utför  
 hemarbetet svarade 40 procent av kvinnorna och 7 procent av männen jag medan 48 procent av kvinnorna och 54 procent av männen svarade 
 delar lika. Slutligen frågade vi om man var nöjd med fördelningen av hem- och hushållsarbetet. 61 procent av kvinnorna och 79 pro- cent av männen svarade att de var nöjda. Endast 8 procent av kvin- norna och 2 procent av männen svarade att de inte var nöjda. Parallellt med undersökningen av befolkningsurvalet har vi ställt samma frågor till ett urval personer som blivit sjukskrivna (alla typer av diagnoser) och fann inga skillnader mellan befolkningen i allmänhet och de sjukskrivna i fördelning av ansvar, utförande eller nöjdhet. Det var alltså inte så att andelen sjukskrivna kvinnor som rapporterade arbetsbelastning var högre än bland övriga kvinnor. Sammanfattningsvis var det alltså en ojämn fördelning i synnerhet när det gäller planering av hem- och hushållsarbetet men också när det gäller vem som utför arbetet men trots detta är mycket få kvin- nor inte nöjda med fördelningen. Detta kan tyckas som en paradox men kan förmodligen förklaras med att paren väljer lösningar som man uppfattar fungerar smidigt genom att man följer den generella 
 104 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 normen för arbetsfördelning i hem och familj eller att man minskar konflikterna i relationen genom att inte kräva förändringar. 
 Arbetsbelastningen från både betalt och obetalt arbete har dis- kuterats som en möjlig orsak till kvinnors högre sjukfrånvaro. Inte heller i det här området går det att finna entydiga resultat från forskningen. Vi fann i en studie att arbetsbelastning och ojämn fördelning i det obetalda arbetet hade ett samband med kvinnors självskattade hälsa men inte med sjukfrånvaro (Staland Nyman m.fl., 2008b). Det fanns dock ett samband med sjukfrånvaro, om man utöver vardagsbelastningen hade extra belastningar i form av till exempel barn eller andra anhöriga med särskilda behov. Två andra svenska studier undersökte huvudansvar för hemarbetet men fann inga generella samband med sjukfrånvaro även om en av studi- erna fann ett samband för gifta och sammanboende kvinnor med barn och hög arbetsbörda (Wise m.fl., 2011, Voss m.fl., 2008). 
 Några studier har visat att s.k.  
 spillover-effekter 
  eller situationer där arbetet i det ena området följer med in i arbetet på det andra området kan bidra till sjukfrånvaro (Tjulin m.fl., 2011). 
 En viktig fråga för det här forskningsområdet är om extra belastningar har betydelse för sjukfrånvaro. Extra belastningar kan vara barn eller anhöriga med särskilda behov på grund av sociala eller medicinska problem. Det kan vara livshändelser som kommer mer akut som exempelvis skilsmässa, arbetslöshet eller nära anhö- rigs bortgång. Det kan också vara egen sjukdom. Egen sjukdom kan öka belastningen på grund av oro, men också på grund av att man måste lägga tid på att anpassa livet efter sjukdomen. Sådan anpassning kan vara särskilda dieter eller behandlingar. I en kvali- tativ studie av personer med glutenintolerans fann vi att mycket tid gick åt till att förhålla sig till sjukdomens konsekvenser och i en del fall också till att hålla sjukdomen hemlig (Sverker m.fl., 2009). Vi myntade begreppet  
 trippelbelastning  
 och i framtida forskning vore det intressant att undersöka om det är trippelbelastning snarare än dubbelarbete som ökar risken för sjukfrånvaro. Bilden är inte enty- dig, men från klinisk erfarenhet och viss kvalitativ forskning verkar det som om män med till exempel sjukdomar som kräver särskild diet (exempelvis glutenintolerans eller diabetes) i högre grad än kvinnor får med hela familjen på sin diet. Kvinnor med dessa sjuk- domar berättar ofta att de lagar mat till sig själva och dessutom 
 vanlig mat till resten av familjen. Ett sådant förhållningssätt ökar planeringsbehoven och är tidskrävande. Sammanfattningsvis har resultaten från tidigare studier varit motstridiga också när det gäller 
 105 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 arbetsbelastning och typ av uppgifter. Få studier har använt samma typ av mått för belastning i hemmet, vilket gör det svårt att jäm- föra. Det behövs helt enkelt mer forskning även inom detta område. 
  
 4.4.4 
  
 Roller och relationer 
  
 Ett omfattande forskningsområde behandlar betydelsen av roller och i synnerhet kvinnors olika roller som partner, förälder och yrkesarbetande. Det finns två huvudsakliga hypoteser (Staland Butler m.fl., 2008b). Den ena, belastningshypotesen, antar att kvinnor med många olika roller också har hög belastning med sammanhängande stress som kan leda till hälsoproblem. Den andra, expansionshypotesen, antar att kvinnor som har flera roller mår bra som en följd av de positiva effekterna som följer med att vara någons partner, vara förälder och vara yrkesarbetande. En svårighet med forskningen i området är att kvinnor med god hälsa kan för- väntas ha fler roller; en hälsoselektion till att ha flera roller kan inte uteslutas. En annan faktor som diskuterats är att innebörden i en viss roll inte kan förstås utan att ta hänsyn till de relationer som rollen är en del av. Detta gäller inte minst relationen till partnern, som har stor betydelse för hälsa och välbefinnande. I en intervju- studie bland personer som varit sjukskrivna för besvär i rörelse- organen framkom att man var beredd att både planera och utföra en stor del av det obetalda arbetet så länge man hade en bra relation till partnern och inte kände sig utnyttjad (Mann m.fl., 2004). Det är emellertid svårt att veta var gränsen för belastning och stress går för en enskild person. En hög belastning i en bra relation kan ha negativa konsekvenser för hälsan och kan liknas vid det som ibland kallats honungsfällan. Man jobbar på för det är kul och stimule- rande och till glädje för andra, men stressreaktionerna kan finnas i kroppen ändå. Det har gjorts några försök att studera vilken av de tre rollerna som är viktigast för kvinnors hälsa. Det tycks vara rollen som yrkesarbetande som har störst betydelse för god hälsa, medan rollen som förälder är den som är mest komplex och vars betydelse för hälsa är svår att dra några entydiga slutsatser kring med utgångspunkt i den forskning som för närvarande finns (Staland Butler m.fl., 2012). Antalet studier som specifikt studerat roller och relationer för kvinnors och mäns sjukfrånvaro är få. Merparten av forskningen inom området har gjorts på andra hälso- faktorer såsom självskattad hälsa och mentalt välbefinnande. 
 106 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 4.5 
  
 Arbete, vanliga psykiska problem och sjukfrånvaro 
  
 Forskningen om det betalda arbetets betydelse för hälsa och sjuk- frånvaro är betydligt mer omfattande än det om obetalt arbete. I det här kapitlet görs därför en avgränsning till psykisk ohälsa. Det är relevant mot bakgrund av att psykiska diagnoser är vanliga bland de sjukskrivna och för att det finns intressanta könsskillnader att belysa. Psykisk ohälsa är ett vitt begrepp. Fokus kommer att vara på vanliga psykiska sjukdomar, som utgör den stora andelen av diagnoserna bakom sjukfrånvaro. I engelskspråkig litteratur används ofta begreppet common mental disorders med förkort- ningen CMD som ett sammanfattande begrepp. I det här stycket används CMD eftersom det inte finns någon etablerad svensk mot- svarighet. CMD innefattar lätt till medelsvår depression, ångest- sjukdomar och psykisk utmattning/utbrändhet men också symtom som inte når kraven som satts upp i diagnoskriterierna. CMD innefattar inte psykossjukdomar som schizofreni, bipolär sjukdom, neuropsykiatriska diagnoser eller alkohol- och drogberoende (Bertilsson, 2013a). Psykiska diagnoser är kriteriebaserade och det finns två stora klassifikationssystem, ICD 
 3  
 och DSM 
 4 
 , som används i svensk hälso- och sjukvård. Det finns och har funnits en diskussion om klassifikationssystemen är neutrala i förhållande till kön, etnicitet, social gruppering och sexuell identitet. Kritiken har bland annat handlat om att normen för friskt och normalt beteende har varit vita medelklassmän. Ett intressant undantag från detta är en hypotes om att kvinnors symtom och beteende i samband med depression varit normerande för diagnoskriterierna för depression (Rutz m.fl., 1995). Hypotesen har testats i flera studier, men hit- tills har man inte funnit något stöd för att det skulle finnas typiskt kvinnliga eller typiskt manliga depressionsuttryck. Det skulle föra för långt att här redogöra för diskussionerna men det är självklart så att ett klassifikationssystem ska vara neutralt. Tillämpningen av klassifikationssystemen det vill säga hur de används i praktiken är en annan fråga, som berörs i stycket om bemötandet av sjukskrivna inom hälso- och sjukvården och Försäkringskassan. 
  
 3 
  
 ICD står för International Classification of Disease och är utvecklat av WHO. ICD innehåller både psykiska och somatiska diagnoser. 
  
 4 
  
 DSM står för Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders och är utvecklat av det amerikanska psykiaterförbundet. Till skillnad från ICD är DSM uppbyggt kring flera axlar för att fler aspekter av en psykisk problematik ska kunna vägas in i diagnostiken. Utöver symtomen kan det vara personlighets- och sociala faktorer. 
  
 107 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 4.5.1 
  
 Vanliga psykiska problem 
  
 Inledningsvis i kapitlet konstaterades att sjukfrånvaro bestäms av flera olika faktorer och att viktiga faktorer naturligtvis är sjuk- domspanorama och hälsa i befolkningen. Vid en influensaepidemi kommer framförallt den korta sjukfrånvaron att öka och det finns tydliga årsmönster i frånvaron som i de nordiska länderna är högre vissa månader under det mörka halvåret och lägre under sommar- månaderna. Influensaepidemier och sammanhängande sjukfrånvaro kan sätta stora avtryck i produktiviteten i arbetslivet men influen- sor är intensiva och övergående. Andra sjukdomar kan vara mer långdragna och vissa är kroniska med större eller mindre påverkan på arbetsförmågan. När det gäller CMD så är det nästan omöjligt att enbart med utgångspunkt i diagnosen, till exempel egentlig depression, att säga något om funktions- eller arbetsförmåga. Den är helt enkelt väldigt olika för olika individer. I någon mån gäller detta naturligtvis alla sjukdomar men jämförelsevis är variationen i CMD mycket större. Vidare påverkar CMD sjukfrånvaron både direkt och indirekt. Med direkt påverkan avses de situationer där en person blir sjukskriven med en  
 CMD-diagnos 
  på det medicinska underlaget (Hensing m.fl., 2006). Med indirekt påverkan avses det faktum att personer med CMD i flera studier har visat sig ha högre risk för lång sjukfrånvaro oavsett vilken diagnos de har på det medicinska underlaget (Försäkringskassan, 2013). Vi fann i en stu- die från Västra Götalandsregionen att sjukskrivna som hade lågt, psykiskt välbefinnande 
 5  
 återvände till arbetet senare än de som inte hade de här besvären (Hensing m.fl., 2013). Även efter det att vi i den statistiska analysen kontrollerat för andra faktorer, som skulle kunna förklara resultaten, hade både kvinnor och män med lågt välbefinnande dubbelt så höga odds för att komma tillbaka senare än de med högt välbefinnande. 
 Medicinsk forskning om sjukfrånvaro har ofta en utgångspunkt i epidemiologi och resultaten uttrycks ofta som relativa risker eller odds för ett visst utfall till exempel att bli sjukskriven eller att återgå i arbete. Relativa risker och odds kan vara höga för en viss grupp i befolkningen utan att vara något större folkhälsoproblem eller påverka sjukskrivningskostnaderna i någon större utsträck- ning. För att kunna bedöma konsekvenserna på folkhälsa eller sam- 
  
 5  
 Deltagarna fyllde i en skattningsskala med 10 frågor med vardera fyra svarsalternativ. Maximal poäng är 30. Deltagare som hade 12 poäng eller lägre ingår i gruppen med lågt psykiskt välbefinnande. 
 108 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 hällsekonomin behöver man också veta hur många personer som är drabbade. En låg risk kan ha stora konsekvenser om det är många som har en viss riskfaktor. I exemplet ovan om lågt välbefinnande var det nästan inga skillnader mellan kvinnor och män i återgång i arbete: 
  
 40 procent av de sjukskrivna bland både kvinnor och män hade återgått inom 28 dagar, 
  
 38 procent av männen och 36 procent av kvinnorna hade åter- gått inom 104 dagar och 
  
 22 respektive 24 procent var fortfarande sjukskrivna efter 105 dagar. 
  
 Oddset för återgång i arbete skiljde sig alltså inte mellan könen. Däremot var själva urvalsstorleken högre bland kvinnor (n=1646) än bland män (n=856). Oddset (eller risken om man så vill) är lika mellan könen, men sjukdomsbördan ur ett folkhälsoperspektiv av lågt välbefinnande är större bland kvinnor än män eftersom fler kvinnor är drabbade. När man tolkar resultat från epidemiologiska studier är det viktigt att ha en god förståelse av risker och odds och komplettera den informationen med uppgifter om hur många som drabbats i olika grupper. Det har också betydelse när man ska för- stå betydelsen av psykiska problem för sjukfrånvaro. 
 Psykiska sjukdomar, både CMD och övriga, är vanliga i befolk- ningen. I en studie från Stockholm gjorde man en kartläggning av hur vanliga olika psykiska problem är i befolkningen (Tabell 4.4) och data baseras på Storstockholmsområdet (Walker m.fl., 2007). 
  
 Källa 
 : Walker m.fl. i Nordic Journal of Psychiatry, 2007. 
 109 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 I undersökningen från Stockholm har man intervjuat deltagarna och i samband med det bedömt om personen haft symtom som motsvara en klinisk diagnos. Det framgår av tabellen att vissa dia- gnoser är vanligare hos kvinnor som till exempel paniksymtom och depression, medan skadlig alkoholkonsumtion och missbruk av narkotika är vanligare bland män. I den nationella folkhälsoenkäten har man inte kunnat sätta diagnoser (för att kunna göra det måste man göra personliga intervjuer) utan har frågat deltagarna om olika vanliga psykiska och kroppsliga besvär såsom ängslan, oro och ång- est, sömnbesvär, ständig trötthet och svåra nack- och skulder- besvär. Alla dessa symtom var vanligare bland kvinnor än män. Om man förenklar något och sammanfattar, så är depressions- och ång- estsjukdomar och olika symtom som ängslan, trötthet och smärta vanligare bland kvinnor medan framförallt alkohol- och drogpro- blem är vanligare bland män. Ser hälsoproblemen ut så här i befolk- ningen kan man förvänta sig att det också avspeglas i sjukfrån- varon. Den stora ökningen av psykiska diagnoser på de medicinska underlagen kan delvis förklaras av att man tidigare i högre grad undvek att skriva en psykisk diagnos på grund av de negativa före- ställningarna förknippade med psykisk sjukdom (Stansfeld m.fl., 1995). 
  
 4.6 
  
 Arbete, psykisk hälsa och sjukfrånvaro 
  
 Forskningen om samband mellan arbete i alla dess dimensioner och hälsa och sjukdom har varit föremål för mycket forskning men det finns betydande kunskapsluckor när det gäller CMD, arbete och sjukfrånvaro (Perkins m.fl., 2010, Marquez och Harrington, 2010, Stansfeld m.fl., 2011). För att citera några europeiska forskare: 
 Little research exists on the relationship between affective disorders, mainly depression and anxiety, and employment (Marquez och Harrington, 2010). 
 There are Reed of mental  
 ill-health 
  between occupations. (Stansfeld m.fl., 2011) 
 Our study identifies gaps in knowledge regarding factors predictive of work participation and work functioning in depressed workers. 
 (Perkins m.fl., 2010) 
 110 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Att det saknas forskning innebär också att vissa områden, som studerats mycket framstår som de viktigaste, medan områden där det gjorts lite eller ingen forskning framstår som betydelselösa. 
 CMD har en multifaktoriell bakgrund. Det är inte möjligt att peka ut en orsak. I varje modell över hur CMD uppstår är det som kallas individuell sårbarhet en viktig komponent. En individs bio- logi, som enkelt kan beskrivas som en kombination av genuppsätt- ning och biologisk funktion, är betydelsefull för om en viss sjuk- dom uppstår vid en viss typ av exponering för riskfaktorer. Gen- uppsättningen, eller genotypen, deltar i ett kontinuerligt samspel med omgivningsmiljön och vissa riskfaktorer, proximala 
 6 
 , ligger nära individen och har en mer direkt påverkan på hälsan (till exem- pel kostvanor), medan andra, de distala, ligger längre från individen och mer indirekt påverkar hälsa (till exempel arbetsmiljö eller glo- bal ekonomi). Proximala riskfaktorer är oftare lättare att påverka för en individ än de distala. Eftersom genotypen varierar liksom det samspel med omgivningen som människor möter under sitt liv, kan en viss exponering i arbetslivet vara hälsofarlig för några av de anställda medan andra inte drabbas av sjukdom. En person med en biologisk sårbarhet för depression, som dessutom under sin upp- växt får uppleva att en förälder avlider, har förmodligen en ökad risk för att utveckla en depression om personen utsätts för hälso- farlig stress i arbetslivet. Det är emellertid inte säkert att personen har en ökad risk. Svårigheterna under barndomen i kombination med rätt stöd från omgivningen kan ha bidragit till att stärka indi- videns möjligheter att bemästra svårigheter i livet. På individnivå är det alltså svårt att förutsäga vilken individ som kommer att drabbas av CMD som en följd av arbetsrelaterade belastningar. 
 Studier på gruppnivå visar att det finns vissa belastningar i arbetslivet som ökar risken för CMD och i synnerhet depression. SBU 
 7  
 har nyligen publicerat en kunskapssammanställning om forsk- ningen inom området inklusive betydelsen av arbetsmiljön för utmattningssyndrom. De sammanfattar forskningsläget mycket väl och deras slutsatser lyder (SBU, 2014): 
  
 6 
  
 Proximala betecknas riskfaktorer som kan antas verka direkt som t.ex. rökning. Distala betecknas riskfaktorer som verkar mer indirekt t.ex. kamrattryck eller normer som gör att man börjar röka. Vill man påverka rökning i befolkningen kan man arbeta förebyggande genom att påverka individer att sluta röka men också genom att förändra normer. 
  
 7 
  
 SBU står för Statens beredning för utvärdering av medicinsk teknologi. 
  
 111 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 Personer som upplever en arbetssituation med små möjligheter att påverka, i kombination med alltför höga krav, utvecklar mer depressionssymtom. (SBU, 2014, sidan 13) 
  
 Personer som upplever bristande medmänskligt stöd i arbets- miljön utvecklar mer symtom på depression och utmattnings- syndrom än andra. De som upplever mobbning eller konflikter i sitt arbete utvecklar mer depressionssymtom än andra, men det går inte att avgöra om det finns något motsvarande samband för symtom på utmattningssyndrom.  (SBU, 2014, sidan 13) 
  
 Personer som upplever att de har pressande arbete eller en arbetssituation där belöningen upplevs som liten i förhållande till ansträngningen utvecklar mer symtom på depression och utmattningssyndrom än andra. Detta gäller även för dem som upplever osäkerhet i anställningen, till exempel en oro för att arbetsplatsen ska läggas ner. (SBU, 2014, sidan 13) 
  
 I vissa arbetsmiljöer har människor mindre besvär. Personer som upplever goda möjligheter till kontroll i det egna arbetet och de som upplever att de behandlas rättvist utvecklar mindre symtom på depression och utmattningssyndrom än andra. 
  
 (SBU, 2014, sidan 13) 
  
 Kvinnor och män med likartade arbetsvillkor utvecklar i lika hög grad depressionssymtom respektive symtom på utmatt- ningssyndrom.  (SBU, 2014, sidan 14) 
  
 Kunskapssammanställningen visar att vi i dag vet mycket om samband mellan arbetsmiljö och symtom på depression respek- tive utmattningssyndrom. (SBU, 2014, sidan 14) 
  
 SBU-rapporten 
  slår också fast att effekten av en viss exponering i arbetsmiljön påverkar kvinnor och män på liknande sätt, men att det finns färre studier om män och utmattningssyndrom eftersom många av studierna har gjorts inom kvinnodominerade yrken. Ur ett genusperspektiv är detta inte så konstigt; kvinnor och män är på många sätt väldigt lika. Viktigt att notera är dock om antalet män respektive kvinnor som exponeras för en viss arbetsmiljörisk skiljer sig åt. I  
 SBU-rapporten 
  framhålls till exempel att det behövs mer forskning om könsskillnader när det gäller betydelsen av mobbning och liknande faktorer som förekomst av våld och sexuella trakasse- rier på arbetsplatsen, där det kan antas att kvinnor är mer utsatta än män (åtminstone avseende sexuella trakasserier). 
 112 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Forskning om samband mellan arbetsmiljöns betydelse för depression och utmattningssyndrom är viktigt ur ett sjukfrånvaro- perspektiv, eftersom arbetsmiljön har betydelse också för sjukfrån- varo. Många av de faktorer som nämns ovan har också visat sig innebära en ökad risk för sjukfrånvaro men det är naturligtvis så att inte alla som har exponeringarna som nämns ovan och inte heller alla som har depression och utmattningssyndrom blir sjukskrivna. 
 Forskning om arbetsmiljöns betydelse för sjukfrånvaro med psykisk diagnos på det medicinska underlaget har ofta samma typ av exponeringar som  
 SBU-rapporten 
  redovisade, men det finns betydligt färre studier. Som exempel fann forskarna i en nyligen publicerad uppföljningsstudie att kvinnor och män som upplevde en obalans mellan ansträngningar och belöningar i arbetslivet hade högre risk för att bli sjukskrivna i ett psykiatriskt sjukfall (Ndjaboue m.fl., 2014). Liknande resultat fann man också i en belgisk studie i vilken man också fann att mobbning på arbets- platsen ökade risken för sjukfrånvaro med psykiska diagnoser (Janssens m.fl., 2014). I en finsk studie bland sjukhusanställda fann man att överbeläggning hade ett samband med psykiatrisk sjuk- frånvaro (Virtanen m.fl., 2010). En annan finsk studie följde en grupp anställda och fann att de som upplevde orättvisa på arbets- platsen hade en högre risk att i framtiden blir sjukskrivna med ångestdiagnoser (Elovaion m.fl., 2013). I likhet med resultaten från SBU:s systematiska genomgång är skillnaderna mellan könen små när det gäller vilka typer av exponeringar i arbetslivet som ökar risken att bli sjukskriven med en psykiatrisk diagnos. Det är snarare viktigt att undersöka hur stor andel av kvinnor respektive män som har en viss negativ arbetsmiljö för att kunna förstå och följa inflödet av personer som blir sjukskrivna. Få studier har undersökt vad som kan förklara återgång i arbete men utöver arbetsmiljön till- kommer förstås faktorer som behandlingens effektivitet, behov och tillgång till rehabilitering och beredvilligheten att förändra arbets- situationen om den är en bidragande orsak till sjukfrånvaron. 
 Ytterligare ett perspektiv är väsentligt när det gäller CMD och sjukfrånvaro. Det finns flera studier som har visat att personer som har CMD och blir sjukskrivna (oavsett vilken diagnos som står på sjukintyget) har en högre risk än andra att bli sjukskrivna länge och därmed också få en långsammare återgång i arbete (Försäkringskas- san, 2013, Hensing m.fl., 2013). Det finns några studier som talar emot detta, men det är ändå relevant att i ett kapitel om kvinnors och mäns sjukfrånvaro lyfta dessa fynd som en möjlig hypotes för 
 113 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 skillnaderna i sjukfrånvaro. Vi vet att fler kvinnor än män har CMD och om det är så att CMD försvårar återgång i arbete så kommer fler kvinnor än män att ha denna svårighet. Oavsett om denna hypotes förklarar könsskillnaderna i sjukfrånvaro eller inte finns det ett tillräckligt stort antal studier som stöder att man inom hälso- och sjukvården ställer frågor om CMD och behandlar per- soner som har symtom eller diagnos för att minska negativa effek- ter av hälsoproblemen. Detta gäller också bland patienter som inte specifikt söker för CMD. 
 Försäkringskassan har undersökt sjukskrivningen (oavsett dia- gnos) under perioden 2002 till 2010 i olika yrkesgrupper (Försäk- ringskassan, 2010). De fann, som förväntat, en social gradient. Både kvinnor och män med arbeten utan krav på särskild yrkesutbildning har högre sjukfrånvaro än andra grupper. Kvinnor och män i manu- ella yrken har högre sjukskrivning än de som arbetar i yrken som kräver teoretisk specialkompetens. Man konstaterar att kvinnor är mer sjukskrivna än män i alla yrken. Den sociala gradienten åter- kommer i många olika studier och kartläggningar av sjukfrånvaron (Christensen m.fl., 2008, Hicks m.fl., 2010). Det finns en gra- dient baserad på typ av arbete (högre sjukfrånvaro i manuella yrken), utbildningsnivå (högre sjukfrånvaro bland grupper med låg utbildning) och ekonomi (högre sjukfrånvaro i grupper med lägre inkomst). Den sociala gradienten är inte lika uttalad i psykiska och stressrelaterade diagnoser. I ett par studier från Västra Götaland har vi försökt förklara den sociala gradienten i sjukfrånvaro (alla diagnoser). Vi fann inledningsvis att den sociala gradienten fanns hos både kvinnor och män men var mer uttalad bland män. Det är ett vanligt fynd att skillnaderna mellan olika sociala grupper i sjuk- frånvaro (och hälsa generellt) är högre bland män. I en första studie undersöktes om självskattad fysisk och psykisk arbetsförmåga kunde förklara de sociala skillnaderna i sjukfrånvaro (Löve m.fl., 2012). Psykisk arbetsförmåga hade inget stort förklaringsvärde varken hos kvinnor eller hos män. Fysisk arbetsförmåga däremot förklarade det mesta av de sociala skillnaderna bland kvinnor och en del av skillnaderna bland män men inte skillnaden mellan män i manuella yrken och övriga män. I en andra studie inkluderades därför kroppsliga och psykiska symtom, lågt psykiskt välbefin- nande och psykosocial arbetsbelastning i de statistiska modellerna, men inget av dessa mått kunde förklara de sociala skillnaderna (Löve m.fl., 2013). När vi testade betydelsen av fysisk arbetsbelast- ning (tunga lyft och obekväma arbetsställningar), förklarades det 
 114 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 mesta av de sociala skillnaderna för både kvinnor och män. I det här kapitlet är fokus på könsskillnader, men det är viktigt att komma ihåg att skillnaderna mellan kvinnor och män i olika sociala grupper är betydande. Fysisk arbetsbelastning har också i andra studier visat sig ha stor betydelse för de sociala skillnaderna i sjukfrånvaro (Christensen m.fl., 2008). 
 Sammanfattningsvis har det här avsnittet visat att det finns en rad faktorer i arbetsmiljön, som har ett samband med CMD, och att dessa i mycket hög grad är lika för kvinnor och män. Det gäller också riskerna för att bli sjukskriven med psykiatrisk diagnos. Det går inte att med nuvarande forskningsläge förklara  
 könsskillnaderna  
 i psykiatrisk sjukskrivning med arbetsrelaterade faktorer. Det är värt att notera att det finns mycket forskning om sjukfrånvaro i rörelseorganens sjukdomar, och den har inte inkluderats här. Slut- ligen finns det en social gradient i sjukfrånvaro både bland kvinnor och män och specifika faktorer relaterade till andra maktordningar än kön och genus har i mycket liten utsträckning varit föremål för forskning. 
  
 4.7 
  
 Hälso- och sjukvården, Försäkringskassan och bemötande 
  
 I kapitlet hittills har vi berört sjukfrånvarons förutsättningar i relation till selektion, demografiska faktorer, arbetskraftens sam- mansättning och den segregerade arbetsmarknaden. Betydelsen av det obetalda arbetet har presenterats liksom en översiktlig genom- gång av psykisk hälsa, arbete och sjukfrånvaro. Ett viktigt fält som har betydelse för sjukfrånvaro och framförallt sjukfrånvarons längd återstår. Det är bemötande och omhändertagande av kvinnor och män inom hälso- och sjukvården och Försäkringskassan. I likhet med arbetsplatsen är det faktorer som ligger nära individen men som är svåra för den enskilde att påverka. Om det finns hälsorisker på en arbetsplats, kan man i bästa fall byta arbete, även om möj- ligheten att byta kan se olika ut för olika individer på grund av utbildning och yrke och i någon mån också kön. Om omhänder- tagandet eller bemötandet inom hälso- och sjukvården eller Försäk- ringskassan inte är bra, finns möjligheten att byta läkare eller hand- läggare men många avvaktar och i vissa fall kanske man inte är medveten om att man kunde ha fått ett bättre omhändertagande. En aspekt som tangerar det sistnämnda är att många studier har 
 115 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 gjorts som visar att hälso- och sjukvården inte alltid identifierar patienter med CMD, vilket innebär att av de som söker vård via vårdcentralen får bara en del veta vilka besvär de har och får behandling för dessa besvär (Mitchell m.fl., 2011). Många av de här patienterna kanske söker för andra problem till exempel ont i ryggen och självklart är det inte alltid enkelt för en läkare med kort tid för varje patient att utreda om det finns bakomliggande sjuk- domar. I en av våra studier undersökte vi om det var möjligt att tidigt identifiera personer med risk för framtida sjukskrivning genom att de fick besvara ett antal frågor som handlade om arbets- stress i den här studien i form av organisationsklimatet på arbets- platsen och om det personliga engagemanget i arbetet (Smith m.fl., 2013). Det visade sig att de som hade ett dåligt organisations- klimat i kombination med ett högt personligt engagemang hade en ökad risk att bli sjukskrivna de kommande tolv månaderna. Det här tyder på att det finns en potential inom hälso- och sjukvården att utöka sin kompetens att identifiera personer med CMD och per- soner med risk för stressrelaterad sjukfrånvaro. I ytterligare en studie fann vi att personer med lågt psykiskt välbefinnande hade en ökad risk att blir sjukskrivna länge (oavsett diagnos) och möjligen skulle tidigt insatt behandling eller stöd kunnat möjliggöra en snabbare återgång (Hensing m.fl., 2013). 
 När det gäller bemötandet inom hälso- och sjukvården och För- säkringskassan ett flertal studier gjorts i Sverige (Mussener m.fl., 2008, Cooper m.fl., 2007, Cooper m.fl., 2011, Mann m.fl., 2003). Resultaten är inte entydiga ur ett könsperspektiv, det vill säga det går inte att säga att kvinnor oftare än män upplever att de systematiskt bemöts sämre än män och att det skulle kunna för- klara könsskillnaderna i sjukfrånvaro. Återigen är fynden lika för kvinnor och män, det vill säga ett dåligt bemötande leder till nega- tiva upplevelser och försvårar återgång i arbete (Lynöe m.fl., 2013). Möjligen kan det finnas en ackumulering av något mer negativa föreställningar om sjukskrivna kvinnor med psykiska problem än motsvarande grupp män och om detta kombineras med en något sämre bemötande av kvinnor än av män så kan det leda till att kvin- nors sjukfrånvaro blir längre än mäns. Å andra sidan kan det finnas en process i den andra riktningen. Det kan vara så att det finns en omedveten men ändå extra förståelse för kvinnor från andra kvin- nor i professionella roller inom hälso- och sjukvården eller Försäk- ringskassan, som gör att man vill vara generös eller omhänder- tagande och under pressade perioder i den sjukskrivna kvinnans liv 
 116 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 och undvika att ställa för höga krav på henne. På kort sikt kan det vara relevant och bidra till hälsa, men på lite längre sikt kan det också vara en risk. Det finns ingen forskning som kan belägga att det är så här men det är en hypotes som kan vara relevant att stu- dera vidare. Studier av kvinnliga och manliga läkare har visat att det är små skillnader i hur de sjukskriver (SBU, 2003). Få studier har gjorts bland Försäkringskassans handläggare. 
 Det har gjorts försök att undersöka om de rehabiliterings- åtgärder som kvinnor och män erbjuds är olika. En hypotes har varit att kvinnor oftare än män erbjuds behandlingar som syftar till att förbättra dem själva till exempel genom att gå i behandling hos sjukgymnast eller psykolog, medan män oftare erbjuds behand- lingar som syftar till att förändra på arbetsplatsen eller förstärka männens kompetens genom till exempel utbildning. Om det finns skillnader, som inte är relevanta, mellan könen med avseende på vilken rehabilitering som erbjuds är det naturligtvis problematiskt och det kan vara en faktor som påverkar hur lång sjukfrånvaron blir. 
  
 4.8 
  
 Avslutande kommentarer 
  
 Det här kapitlet har innehållit en genomgång av faktorer på olika strukturella nivåer som skulle kunna förklara könsskillnaderna i sjukfrånvaro. Några punkter att ta med sig är: 
  
 1. 
  
 Statistiska jämförelser bör endast göras mellan kvinnor och män som befinner sig i jämförbara arbetssituationer. 
  
 2. 
  
 Det är stor skillnad i arbetsfördelningen i hem- och hushålls- arbetet, men den forskning som finns om sambandet med sjuk- frånvaro ger lite olika resultat. Det behövs mer forskning inom området. 
  
 3. 
  
 CMD (vanliga psykiska sjukdomar som depression och ångest- sjukdom) är vanligare bland kvinnor än män. Det finns ett sam- band mellan arbetsmiljö och risken att drabbas av depression för både kvinnor och män. Höga krav och låg kontroll i arbetet lik- som en obalans mellan ansträngning och belöning ökar risken för sjukfrånvaro med psykiatrisk diagnos. 
  
 4. 
  
 Bemötandet inom hälso- och sjukvården och Försäkringskassan ska vara medvetet och lika för kvinnor och män. 
  
 117 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
  
 Ala-Mursula 
  Jones, Simmons, Ross, Tran, Jefferson, Taylor Anderson och Thompson (2006) Long hours in paid and domestic work and subsequent sickness absence: does control over daily working hours matter?  
 Ortiz Med 
 , 63,  
 608–16. 
  
 Moss, Richardson, Jones, Jurgita Narusyte, Martin och Smith (2013) 
 Barnafödande, sjuklighet och sjukfrånvaro: en studie av tvilling- systrar.  
 Sektionen för försäkringsmedicin, Karolinska Institutet, Stockholm. 
  
 Wilson Nikolay, Bridges, Davis och  
 Beasley (2011)  
 Kvinnors och mäns sjukfrånvaro.  
 Uppsala: IFAU. 
 Armansdottir Thompson,  
 Zavala, Hardin och Green (2013) Cumulative incidence of sickness absence and disease burden among the newly  
 sick-listed, 
  a  
 cross-sectional 
 population-based 
  study.  
 BMC Public Health 
 , 10;13:329. 
 Avdic Pena och Bridges (2013)  
 Könsskillnader i preferenser för sjukfrånvaro.  
 Uppsala: IFAU. 
 Azevedo Randolph, Jackson, 
  Dixon, Simmons, Nichols, Russell, Johnson Kivimäki och Yang (2014) Sleep duration and sleep disturbances partly explain the association between depressive symptoms and cardiovascular mortality: the Whitehall II cohort study.  
 Rivera Res 
 , 23,  
 94–7. 
  
 Bertilsson Davis (2013a)  
 Work capacity and mental health – the phenomena and their importance in return to work 
 . Avhandling vid Göteborgs universitet. 
  
 Jackson, Davis,  
 Russell, Schneider, Hunter och Green (2013b) Capacity to work while depressed and anxious – a phenomenological study.  
 Disabil Rehabil 
 , Sep;35,  
 1705–11. 
  
 Christensen Stone, Bates, Bell och Thompson (2008) Explaining the social gradient in  
 long-term 
  sickness absence: a prospective study of Danish employees.  
 J Epidemiol Community Health,  
 62,  
 181–3. 
  
 118 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Lee, Dominguez, Hernandez 
  och Moore (2007) Mental health problems and healthcare contacts in an urban and a rural area. Comparisons of two Swedish counties.  
 Nord J Psychiatry 
 ., 61,  
 40–6. 
  
 Collins, Douglas, Underwood, Barry och Smith (2011) Is mobility in the labor market a solution to sustainable return to work for some sick listed persons?  
 Reed 
 , 21,  
 355–65. 
  
 Elovainio Sexton, Jefferson, White, Vaughn Oksanen, Thompson, Taylor Anderson och Moss (2013) Perceived organizational justice as a predictor of  
 long-term 
  sickness absence due to diagnosed mental disorders: results from the prospective longitudinal Finnish Public Sector Study. 
 Social Science and Medicine 
 , Aug,  
  
 39–47. 
  
 Eriksson Macias (2005)  
 Manligt läkarskap, kvinnliga läkare och normala kvinnor 
 . Eslöv: Gondolin Förlags AB. 
  
 Försäkringskassan (2013a)  
 Kvinnors sjukfrånvaro.  
 Redovisning av regeringsuppdrag, dnr  
 060546-2012. 
  
 Försäkringskassan (2013b)  
 Sjukfrånvaro i psykiska diagnoser. 
 Redovisning av regeringsuppdrag, dnr  
 009246-2013. 
  
 Försäkringskassan (2010)  
 Sjukskrivning i olika yrken. Antal ersatta sjukskrivningsdagar från Försäkringskassan per anställd år 2008. 
 Socialförsäkringsrapport 2010:17. 
  
 Försäkringskassan (2009)  
 Sjukfrånvaron i Sverige – på väg mot europeiska nivåer? Utvecklingen i åtta länder  
 1990–2007. 
  
 Socialförsäkringsrapport 2009:10. 
 Hammarström Flores och Green.  
 Folkhälsofrågor ur ett genusperspektiv 
 , Östersund, Folkhälsoinstitutet, 2008. 
 Hensing Jenkins, Bowen och May (2006) Increase in sickness absence with psychiatric diagnoses in Norway. A general  
 population-based 
  epidemiologic study of age, gender and regional distribution.  
 BMC Medicine 
 , 22, 4; 19. 
 Hensing Jenkins, Olson, Hunter, Garza och Dyer (2013)  
 Self-assessed 
  mental health problems and work capacity as determinants of return to work – a prospective general population based study of individuals with all cause sickness absence.  
 BMC Psychiatry  
 Oktober 14;13:259. 
 119 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 Fox, Kim 
  och Green (2013) Early identification of  
 work-related 
  stress predicted sickness absence in employed women with musculoskeletal or mental disorders: a prospective, longitudinal study in a primary health care setting.  
 Disabil Rehabil 
 , 35,  
 418–26. 
  
 Fox, Kim 
  och Green (2010)  
 Hälsoresursprojektet – bakgrund, metod och resultat.  
 Enheten för socialmedicin vid Göteborgs universitet. 
 Janssens Stevens, Gomez, Woods, Gross, Dirk de Bacquer, Douglas och Walker (2014) The relation between psychosocial risk factors and  
 cause-specific 
 long-term 
  sickness absence.  
 European Journal of Public Health 
 , Feb 24. [Epub ahead of print]. 
 Järvholm Bengt, Jones, Bradley och Bennett (red.)(2013)  
 Försäkringsmedicin 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Kristensen Trine R, Price, Mcneil, Sherman (2010) Socioeconomic status and duration and pattern of sickness absence. A  
 1-year 
 follow-up 
  study of 2331 hospital employees.  
 BMC Public Health 
 , 10, 643. 
 Laaksonen Webster, Schmidt, Wise Martikainen, Ossi Rahkonen, Sanders och Long (2010) Gender differences in sickness absence – the contribution of occupation and workplace.  
 Scand Thomas Health 
 , Sep;36,  
 394–403. 
  
 Morales Susanne E, Ute Nelson,  
 Renee-Lousie 
  Yoder, Cowan, Moniec C Vlasveld, Long Feltz- Bishop, Brown, Morton, Livingston Blonk, Jackson J van der Hughes och Marks (2010) Factors Associated with Work Participation and Work Functioning in Depressed Workers: A Systematic Review.  
 Mills, Reed. 
 Lauber Cristoph och Martin (2010) Low mood and employment: when affective disorders are intertwined with the workplace – a UK perspective.  
 Int Rev Psychiatry 
 , 22,  
 173–82. 
  
 Phillips, Marshall, White, Flores, Lamb och Wright (1996) The  
 Person-Environment- 
  Occupation Model: A transactive approach to occupational performance.  
 Canadian Journal of Occupational Therapy 
 , 63,  
 9–23. 
  
 120 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Lindegård Jones, Wilson, Banks och Rose (2013) The influence of perceived stress and musculoskeletal pain on work performance and work ability in Swedish health care workers.  
 Int Arch Occup Environ Health 
 , april 23,  
 (e-pub 
  ahead of print). 
 Shelton, Green, Miller och Bennett (2013) Explaining the social gradient in sickness absence: a study of a general working population in Sweden.  
 BMC Public Health 
 , 13, 545. 
 Shelton, Miller, Bennett och Green (2012) Can work ability explain the social gradient in sickness absence: a study of a general population in Sweden.  
 BMC Public Health 
 , 12, 163. 
 Lynöe Niels, Simmons, Gilmore, Butler och Hester (2013) Does feeling respected influence return to work?  
 Cross-sectional 
  study on  
 sick-listed 
  patients' experiences of encounters with social insurance office staff. 
 BMC Public Health 
 , 13, 268. 
  
 Maeland Silje, Hernandez, Solis, Sanders, Villarreal, Espinoza, Castaneda och Cruz (2013)  
 Sick-leave 
  decisions for patients with severe subjective health complaints presenting in primary care: a cross- sectional study in Norway, Sweden, and Denmark.  
 Scand Young, 31,  
 227–34. 
  
 Mitchell Carpenter, Sanjay Rao och Amol Vaze (2011) Can general practitioners identify people with distress and mild depression? A  
 meta-analysis 
  of clinical accuracy.  
 Rodriguez Disord 
 , 130, 26– 36. 
 Moss Kanter Ryan (1977/1993)  
 Men and Women of the Corporation 
 , New York: James. 
 Mussener Baxter, Orozco, Montgomery och Butler (2008) Positive experiences of encounters with healthcare and social insurance professionals among people on  
 long-term 
  sick leave.  
 Powell Med 
 , 40,  
 805–11. 
  
 Ndjaboue Allen, Carroll, Evans, Johnson och Reeves (2014)  
 Effort--reward 
  imbalance and medically certified absence for mental health problems: a prospective study of  
 white-collar 
  Gross.  
 Ortiz Med 
 , 71,  
 40–7. 
  
 121 
  
 Kapitel 4 
  
 SOU 2014:74 
  
 Perry, Lane, Lozano, Foley och Blair (1995) Prevention of male suicides: Jimenez from the Gotland study.  
 The Lancet 
 , 345, 524. 
  
 SBU (2003)  
 Sjukskrivning – orsaker, konsekvenser och praxis. En systematisk litteraturöversikt.  
 Rapport nr 167. 
  
 SBU (2014)  
 Arbetsmiljöns betydelse för symtom på depression och utmattningssyndrom. En systematisk litteraturöversikt.  
 SBU- rapport nr 223. 
  
 SCB (2012)  
 På tal om kvinnor och män. Lathund om jämställdhet. 
 Örebro: Statistiska Centralbyrån. 
 Sivertsen B 
 ørge 
 , Bates  
 Ø 
 verland, Bj 
 ørn  
 Bj 
 ø 
 rvatn, Soto och Foster (2009a) Does insomnia predict sick leave? The Hordaland Health Study.  
 J Psychosom Res 
 , 66,  
 67–74. 
  
 Sivertsen B 
 ørge 
 , Bates  
 Ø 
 verland, Scott, Wright, Rodriguez, Ståle Pallesen, Estrada, Bj 
 ørn  
 Bj 
 ø 
 rvatn och Foster (2006) The  
 long-term 
  effect of insomnia on work disability: the  
 HUNT-2 
  historical cohort study.  
 Am J Epidemiol 
 , 163,  
 1018–24. 
  
 Bradley, Adkins, Ståle Pallesen, Bjørn Bj 
 ø 
 rvatn, Estrada, Soto och Foster (2009b) Insomnia and long sleep duration are risk factors for later work disability. The Hordaland Health Study. 
  
 Rivera Res 
 , 18,  
 122–8. 
  
 SOU 2008:66.  
 Arbetsförmåga? En översikt av bedömningsmetoder i Sverige och andra länder 
 . Stockholm: Morales. 
  
 Smith 
  Briggs, Miller och Green (2012) Multiple Social Roles, Health, and Sickness Absence – A Five- Year  
 Follow-Up 
  Study of Professional Women in Sweden. 
 Women and Health 
 , 52,  
  
 336–351. 
  
 Smith 
  
  Briggs (2008a)  
 Domestic Workload and Multiple Roles. Epidemiological findings on health and sickness absence in women 
 . Avhandling vid Göteborgs universitet. 
  
 Smith 
  Briggs, Butler och Green (2008b) Associations between strain in domestic work and  
 self-rated 
  health: A study of employed women in Sweden. 
 Scand J Public Health 
 , 36,  
  
 21–27. 
  
 122 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 4 
  
 Stansfeld Lopez, Robinson Davis, Knight, Cummings Canner, Miller och Marshall (1995) Sickness absence for psychiatric illness: the Whitehall II Study.  
 Social Science & Hanson, Scott och Greene (2005) för olyckor (inkl. arbetsolyckor) i Nya Zeeland; Butler m.fl. (2006) och Salas och Peterson (2004) för Kanada samt Mazzolini (2013) för arbetsplatsolyckor i Storbritannien. 
 125 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 drabbas av allvarligare skador eller upprepade skador och därmed i större grad drabbas av nedsatt arbetsförmåga, om de i högre utsträckning än män arbetar deltid eller lämnar arbetskraften efter en arbetsolycka samt om de mindre ofta återvänder till sin gamla arbetsgivare efter en olycka och därmed förlorar jobbspecifikt humankapital eller lämnar för mindre riskfyllda jobb som ger lägre lön efter olyckan. De finner att skillnader i mäns och kvinnors arbetsutbud kan förklara en del av könsskillnaden i inkomst- utveckling, men inte hela skillnaden. Övriga förklaringar får de inget stöd för. De formulerar utifrån dessa resultat en hypotes om att kvinnor är utsatta för diskriminering. Boden och Caldwell menar att en kvinna som råkar ut för en arbetsskada kan förstärka arbets- givares tankar om att män är mer produktiva och har högre arbets- kapacitet än kvinnor eller att kvinnor behöver skyddas från farliga arbeten och att de därför hellre anställer eller befordrar män. Alter- nativt anser arbetsgivare att män har högre arbetsmoral (work commitment) än kvinnor och att män som är frånvarande till följd av en arbetsskada verkligen har nedsatt arbetsförmåga, medan arbets- givare kan bli osäkra på att kvinnors frånvaro verkligen är relaterad till arbetsskadan. Att kvinnor är frånvarande till följd av en arbets- skada skulle i så fall tolkas av arbetsgivaren som ett lägre arbets- engagemang. 
 I kapitlet undersöker vi om det finns några könsskillnader i hur återkomsten till arbete efter en arbetsolycka som leder till sjuk- frånvaro är, genom att studera kvinnors och mäns arbetskrafts- deltagande, sjukskrivningar och arbetsinkomster. Enligt vår känne- dom finns inga tidigare studier som har undersökt detta avseende Sverige. 
  
 5.2 
  
 Omfattningen av arbetsskadorna 
  
 En arbetsskada är en skada som uppkommit till följd av olycksfall i arbetet eller annan skadlig inverkan i arbete. Det sistnämnda benämns i dagligt tal som arbetssjukdom. Även färdolycksfall till och från arbetet räknas i Sverige (men inte i alla länder) som olycksfall i arbetet. Statistiken vi använder i detta kapitel baseras på olika delar av den offentliga statistiken. Det finns några olika sta- tistikkällor och vi ska kort presentera dem här. 
 När en arbetsskada inträffar ska denna anmälas till Arbetsmiljö- verket oavsett om den leder till sjukfrånvaro eller inte. Den offici- 
 126 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 ella statistiken baseras sedan på dessa anmälda arbetsskador. Arbets- miljöverket bedömer inte i samband med anmälan om de anmälda skadorna verkligen är att betrakta som arbetsskador eller inte. Detta innebär att det finns risk för övertäckning i statistiken – en del av de anmälda skadorna är inte att betrakta som arbetsskador utan kan t.ex. vara fritidsskador. Men det finns också en stor risk för undertäckning, då det inte finns några incitament för en arbets- skadad att anmäla en arbetsskada till Arbetsmiljöverket. Inkomst- ersättningen från Försäkringskassan är inte beroende av om en anmälan gjorts eller inte. Vi har i en underlagsrapport till den Parla- mentariska Socialförsäkringsutredningen (Williams och Chen, 2012) visat att det troligtvis rör sig om en kraftig under- täckning i den offentliga statistiken. Särskilt stor är undertäck- ningen för arbetssjukdomar. 
 Försäkringskassan har inte någon information om hur många som får sjukpenning till följd av en arbetsskada, då denna inte gör någon bedömning av om en individs sjukfrånvaro beror på en arbetsskada eller inte när sjukpenning lämnas. 
 2  
 Det är först om skadan leder till permanent nedsatt arbetsförmåga eller om arbets- förmågan bedöms vara nedsatt i minst ett år som Försäkringskas- san prövar om det rör sig om en arbetsskada, givet att den skade- drabbade ansöker om livränta. 
 Antalet anmälda arbetsolyckor som har lett till sjukfrånvaro bland män har minskat dramatiskt sedan början av  
 1980-talet, 
  från knappt 4 procent av de förvärvsarbetande år 1980 till drygt 0,7 pro- cent år 2012 (se figur 5.1). Även bland kvinnorna har det skett en minskning i antalet anmälda arbetsolyckor med sjukfrånvaro; andelen av de förvärvsarbetande kvinnorna som anmälde arbets- olyckor med sjukfrånvaro halverades under samma period. I dag drabbas en något större andel av manliga än av kvinnliga förvärvs- arbetande av arbetsolyckor med sjukfrånvaro (drygt 0,7 procent av männen jämfört med knappt 0,6 procent av kvinnorna). 
 Antalet anmälda arbetsolyckor som inte har lett till sjukfrånvaro har däremot fördubblats bland manliga förvärvsarbetande och tre- dubblats bland kvinnliga förvärvsarbetande under samma period 
  
 2  
 Sjukpenning lämnas i normalfallet i högst 915 dagar. Sverige har skrivit på en  
 ILO-konven- 
  tion om att arbetsskadade ska ha rätt till ersättning under hela sjukfrånvaron. Detta innebär att det finns särskilda regler för arbetsskadade och att Försäkringskassan gör en bedömning av frånvaroorsaken för dem som varit frånvarande i 915 dagar. Om frånvaron beror på en arbetsskada, har den skadedrabbade rätt till fler dagar med sjukpenning. Det finns även ett undantag för bedömningen av arbetsskador för yrkesstuderande som råkat ut för en arbets- skada under praktik. 
 127 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 och ligger i dag kring 1 procent av männen och 1,5 procent av kvin- norna. 
  
 Källa 
 : Arbetsmiljöverket (2013). 
 Färdolycksfallen har däremot legat på en konstant nivå sedan 1980- talets början. Kvinnorna anmäler att de råkar ut för färdolyckor i ungefär dubbelt så stor utsträckning som männen (knappt 0,4 procent respektive knappt 0,2 procent av de förvärvsarbetande). 
 Andelen av de förvärvsarbetande som har anmält att de drabbats av en arbetssjukdom har fluktuerat kraftigt över tiden och både nivån och utvecklingsmönstret har varit ungefär detsamma för män och kvinnor. Andelen anmälda arbetssjukdomar ökade fram till 1988 och började därefter minska under  
 1990-talets 
  början. En annonsering av skärpta regler för arbetsskadeförsäkringen fick andelen som anmälde arbetssjukdomar att öka kraftigt under 1993. Därefter har andelen som anmäler att de drabbats av en arbetssjuk- dom minskat. År 2012 anmälde 0,2 procent av de förvärvsarbetande männen och 0,3 procent av de förvärvsarbetande kvinnorna att de drabbats av en arbetssjukdom. För att sammanfatta: det finns i dag enligt Arbetsmiljöverkets statistik små skillnader mellan andelen manliga och kvinnliga förvärvsarbetande som drabbats av en arbets- skada, vare sig det rör sig om arbetsolyckor med eller utan från- varo, arbetssjukdomar eller färdolycksfall. 
 Ytterligare en statistikkälla för arbetsskador är AFA Försäk- rings skadedatabas. I denna registreras samtliga ärenden med krav om ersättning från den kollektivavtalade försäkringen. Ungefär 90 procent av alla anställda täcks av kollektivavtal och ungefär hälften av alla egenföretagare har tecknat en arbetsskadeförsäkring, så inte heller denna statistik täcker hela arbetsmarknaden. 
 128 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 5.2.1 
  
 Arbetsolyckornas karaktär 
  
 Vi har i kapitlet begränsat oss till att undersöka inkomster och arbetskraftsdeltagande efter arbetsolyckor. Att vi har utelämnat arbetssjukdomarna, beror på att uppgifterna om dessa skiljer sig kraftigt åt mellan olika statistikkällor. Enligt undersökningen Arbetsorsakade besvär som genomförs av SCB på uppdrag av Arbetsmiljöverket var 3,5 procent av männen och 5,6 procent av kvinnor sjukfrånvarande pga. en arbetssjukdom år 2010 (Arbets- miljöverket, 2012) 
 3 
 . Samma år anmälde endast 0,2 procent av männen och 0,3 procent av kvinnorna att de drabbats av en arbets- sjukdom till Arbetsmiljöverket (Arbetsmiljöverket, 2013). 
 4, 5 
  
 Det är dock inte bara vid arbetssjukdomar som anmälningarna uteblir utan även vid arbetsolyckor, men andelarna som drabbats av arbetsolyckor skiljer sig inte lika mycket åt mellan de olika sta- tistikkällorna som vid arbetssjukdomar. Bland männen har 0,6 pro- cent anmält att de råkat ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro medan 1,0 procent har uppgett att de drabbats av en arbetsolycka med frånvaro under 2012 i undersökningen Arbetsorsakade besvär. Andelen kvinnor som anmält en arbetsolycka med sjukfrånvaro var 0,7 procent år 2012, medan andelen kvinnor som i undersökningen Arbetsorsakade besvär uppgav att de drabbats av en arbetsolycka med sjukfrånvaro var 1,1 procent. 
 I undersökningen Arbetsorsakade besvär (arbetsolyckor, arbets- sjukdomar och färdolycksfall) tillfrågas de som råkat ut för en arbetsolycka eller arbetssjukdom om de har anmält denna till Arbetsmiljöverket. Om de inte hade gjort så, ställs en fråga om varför de inte gjort det. Av dem som har uppgett att de har haft arbetsorsakade besvär säger 88 procent att de inte har anmält detta till Arbetsmiljöverket. Av dessa anger drygt en tredjedel att 
  
 3 
  
 I Arbetsmiljöundersökningen får respondenten svara på har du någon gång under de 12 senaste månaderna haft fysiska, dvs. kroppsliga, besvär till följd av arbetet, som gjorde det svårt för dig att arbeta på jobbet eller utföra det dagliga hemarbetet? Tänk på besvär som följd av en olyckshändelse på arbetet, som följd av förhållandena på arbetet eller som besvär som uppstått pga. en olycka direkt på väg till och från arbetet. Därefter ställs frågan Har du någon gång under de senaste 12 månaderna haft andra typer av besvär än fysiska till följd av arbetet, som gjort det svårt för dig att arbeta på jobbet eller utföra det dagliga hem- arbetet? Tänk på besvär som följd av stress i arbetet, arbetets innehåll, dåliga relationer till chefer och arbetskamrater, hot eller våld etc.. Därefter besvaras frågorna Var det arbets- olycksfall?, Var det andra förhållanden i arbetet? samt Var det olycka på väg direkt till eller från arbetet?. Utifrån dessa frågor definierar Arbetsmiljöverket arbetssjukdom. 
  
 4 
  
 I anmälan till Arbetsmiljöverket definieras en arbetssjukdom som en sjukdom som beror på skadlig inverkan i arbetet under en längre tid på grund av skadliga faktorer i arbetsmiljön. 
  
 5 
  
 För en diskussion om undertäckning i den offentliga statistiken samt jämförbarhet och skillnader mellan de två statistikkällorna, se  
  
 Hammond 
  och Arias (2004). 
 129 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 besvären inte är så pass allvarliga att de anser att en arbetsskade- anmälan är motiverad, 13 procent att de inte vet att arbetsskador ska anmälas, 12 procent uppger att det inte lönar sig att anmäla, 2 procent vill inte stöta sig med arbetsgivaren och en fjärdedel har avstått av andra skäl. 
 Vi har utelämnat färdolycksfallen från vår analys då vi inte har haft tillgång till statistik för dessa olycksfall mer än på aggregerad nivå. 
 Arbetsolyckor – farliga branscher för kvinnor och män 
 Riskerna för arbetsolyckor som leder till sjukfrånvaro varierar kraftigt mellan olika branscher. Denna variation är större för män än för kvinnor. Bland kvinnor har de som arbetar inom transport och magasinering högst risk att råka ut för en arbetsolycka med påföljande sjukfrånvaro. Risken i denna bransch är mer än dubbelt så hög som för genomsnittet, 0,6 procent, för de förvärvsarbetande kvinnorna. Andra riskfyllda branscher för kvinnor är tillverk- ningsindustrin och vård- och omsorgsbranschen, inklusive sociala tjänster. För männen finns de största riskerna inom vattenförsörj- ning, avloppsrening och avfallshantering där risken är ungefär tre gånger högre att råka ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro än för den genomsnittliga förvärvsarbetande mannen, som har en risk på 0,7 procent. Höga risker för männen finns även inom utvinning av mineral, transport och magasinering, tillverkningsindustrin samt byggbranschen. De lägsta riskerna finns inom finans- och försäk- ring och informations- och kommunikationsverksamhet för både män och kvinnor, där knappt två av 1 000 förvärvsarbetande drabbas av en arbetsolycka med sjukfrånvaro (Arbetsmiljöverket, 2013). 
 Könsskillnader i längden på sjukskrivningarna efter arbetsolyckor 
 När en skadedrabbad anmäler sin arbetsolycka, ska denne rappor- tera hur lång sjukfrånvaron troligen kommer att bli. Knappt en tredjedel av dem som anmälde att de råkat ut för ett arbetsolycks- fall under 2012 rapporterade att den troliga sjukfrånvaron skulle pågå i en till tre dagar, drygt 40 procent att de skulle vara från- varande i fyra till 14 dagar och drygt en fjärdedel att de skulle vara frånvarande i mer än 14 dagar (Arbetsmiljöverket, 2013). Det fanns inga större könsskillnader, vilket tyder på att allvarlighetsgraden 
 130 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 hos mäns och kvinnors arbetsskador är ungefär lika stor. Vi under- söker detta närmare med hjälp av mikrodata i avsnitt 3 nedan. 
 Finns det olika orsaker bakom mäns och kvinnors arbetsolyckor? 
 Fallolyckor är den oftast förkommande anledningen till att kvinnor blir sjukskrivna pga. arbetsolyckor. Fallen inträffar oftast pga. glatt golv eller underlag av is, snö, regn eller vatten, följt av fall i trappor och av att andra människor faller. Mäns arbetsolyckor orsakas i störst utsträckning av att de tappar kontrollen över landfordon, icke motordrivna handverktyg som knivar, slaktknivar och kuttrar samt mobila godshanteringsanordningar som lyftvagnar och trans- portvagnar. 
 Arbetsolyckor som lett till dödsfall 
 Arbetsmiljöverkets statistik visar att antalet dödsolyckor har mins- kat kraftigt över tiden. I mitten på  
 1950-talet 
  miste över 400 arbetstagare livet i arbetsolyckor varje år. Av dessa var varje år knappt tio kvinnor. Under 1960- och  
 1970-talet 
  minskade antalet dödsolyckor med ungefär 100 per årtionde för att under  
 1980-talet 
  ligga kring 100 dödsolyckor per år. Under  
 1990-talet 
  och  
 2000-talet 
  har antalet arbetsolyckor med dödlig utgång ytterligare minskat och har sedan mitten av  
 1990-talet 
  varit mellan 40 och 60 per år. Antalet dödsolyckor bland kvinnor har sedan mitten på  
 1950-talet 
  varit under tio per år med något undantag. 
 Flest dödsolyckor sker inom tillverknings- och byggindustri- erna. De stod för vardera en femtedel av dödsolyckorna  
 2009–2013. 
  Två andra riskfyllda branscher är jordbruk, skogsbruk och fiske samt transport- och magasineringsföretag med ungefär 15 procent vardera av dödsolyckorna under samma period. Samma branscher är mest riskfyllda för både män och kvinnor. 
 131 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 5.3 
  
 Arbetskraftsdeltagande, sjukskrivningar och inkomster efter en arbetsolycka 
  
 För att studera arbetskraftsdeltagande, sjukskrivningar och inkomster efter en arbetsolycka undersöker vi samtliga anställda 
 6  
 som rapporterade en eller flera arbetsolyckor till Arbetsmiljöverket år 2004. Se Appendix för en beskrivning av datamaterialet. Vi jämför först arbetsinkomster 
 7  
 och arbetskraftsdeltagande 
 8  
 före och efter att en arbetsolycka har inträffat. Vi undersöker arbetsinkomst- utvecklingen för fyra olika grupper av anställda: (i) dem som råkat ut för en arbetsolycka med frånvaro som är kortare än 15 dagar, (ii) dem som råkat ut för en arbetsolycka med frånvaro mellan 15 och 90 dagar samt (iii) dem som är frånvarande i mer än 90 dagar. Vi jämför sedan dessa gruppers arbetsinkomstprofiler med (iv) den för dem som inte rapporterat en arbetsolycka som lett till sjukfrån- varo. 
 9  
 Arbetsinkomsterna är omräknade till 2008 års priser med hjälp av konsumentprisindex. 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från Försäkringskassan och Arbetsmiljöverket . 
 År 2004 anmälde knappt 29 000 anställda att de hade råkat ut för en arbetsolycka som lett till frånvaro. Ungefär tre fjärdedelar av 
  
 6 
  
 En individ definieras som anställd om denne hade den största delen av sin arbetsinkomst under november 2004 från en anställning. Vi har även infört restriktionen att dessa individer ska ha fått sin huvudsakliga arbetsinkomst från anställning även under 2002 och 2003. De utan inkomst från anställning under något år  
  
 2002–2004 
  är därmed exkluderade från analysen. 
  
 7 
  
 I arbetsinkomster ingår lön från tjänst och inkomst av näringsverksamhet. 
  
 8 
  
 En individ anses tillhöra arbetskraften om den har en kontrolluppgift från anställning (inkl. sjömän) eller från företagande. 
  
 9 
  
 I denna grupp ingår de som inte har anmält en arbetsskada 2004, de som har anmält en arbetsskada som inte lett till sjukfrånvaro 2004 samt de som har anmält en arbetssjukdom 2004. Det har inte varit möjligt att exkludera de två sistnämnda grupperna, då vi inte har haft information om vilka som tillhör dessa grupper. 
  
 132 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 arbetsolyckorna ledde till en sjukfrånvaro om högst 14 dagar (se tabell 5.1). En marginellt större andel kvinnor var korttidsfrån- varande jämfört med männen. Ungefär 5 procent av männen och 4 procent av kvinnorna var frånvarande i mellan två veckor och en månad. 
 10  
 Knappt 13 procent av männen och drygt 9 procent av kvinnorna var frånvarande i mellan en och tre månader till följd av en arbetsolycka. Ungefär 5 procent av både männen och kvinnorna hade drabbats av en arbetsolycka som lett till mer än sex månaders sjukfrånvaro. 
 Figur 5.2 visar arbetsinkomstutvecklingen för dem som har respektive inte har drabbats av en arbetsolycka med frånvaro. För männen ser vi att det finns stora inkomstskillnader mellan dem som drabbats respektive inte drabbats av en arbetsolycka redan innan arbetsolyckan inträffar. Arbetsinkomsterna utvecklas även mer gynnsamt för män som inte råkat ut för en arbetsolycka med frånvaro än för män som varit sjukfrånvarande pga. en arbets- olycka. Särskilt dålig arbetsinkomstutveckling har de män som råkat ut för en arbetsolycka som lett till sjukfrånvaro som är längre än tre månader. De hade fyra år efter att olyckan inträffade en arbetsinkomst motsvarande endast 65 procent av inkomsten för dem som inte råkade ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro (se figur 5.3). 
 För kvinnorna ser vi ett annat mönster. Arbetsinkomsterna för kvinnor som råkat ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro är ungefär lika höga innan olyckan inträffat som för dem som inte råkat ut för en arbetsolycka; det skiljer högst 5 procent i arbets- inkomst mellan grupperna. Skillnaderna i arbetsinkomster mellan de olika grupperna ökar dock över tiden och kvinnor som inte råkat ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro drar ifrån de övriga grupperna arbetsinkomstmässigt. Fyra år efter att arbetsolyckan har inträffat har de kvinnor som råkat ut för en arbetsolycka som lett till mellan en och 90 dagars sjukfrånvaro en arbetsinkomst som motsvarar 90 procent av arbetsinkomsten för dem som inte drab- bats av en arbetsolycka. Kvinnor som fick en sjukfrånvaroperiod som varade längre än 90 dagar har fyra år efter olyckan en arbets- inkomst som motsvarar 70 procent av arbetsinkomsten för kvinnor som inte råkade ut för en arbetsolycka. 
  
 10  
 Vi har även undersökt hur andelarna med frånvaro i upp till en månad skulle ändra sig om vi flyttade den övre gränsen från 31 dagar successivt upp till 35 dagar, men andelarna ökar inte anmärkningsvärt för varken män eller kvinnor. 
 133 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 350000 
  
 Män 
  
 350000 
  
 Kvinnor 
  
 325000 
  
 325000 
  
 300000 
  
 300000 
  
 275000 
  
 275000 
  
 250000 
  
 250000 
  
 225000 
  
 225000 
  
 200000 
  
 200000 
  
 175000 
  
 175000 
  
 150000 
  
 150000 
  
 125000 
  
 125000 
  
 100000 
  
 100000 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Utan arbetsolycka 
  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 91- dagars sjukfrånvaro 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från LISA, statistik från Försäkringskassan och Arbets- miljöverket. 
 Skillnader i arbetsinkomsternas utveckling för män och kvinnor kan ha flera olika förklaringar. Män och kvinnor arbetar i mycket stor utsträckning i olika branscher; Sverige har en starkt köns- segregerad arbetsmarknad. Att män som inte haft en arbetsolycka med sjukfrånvaro har både högre arbetsinkomst innan arbets- olyckan och en bättre arbetsinkomstutveckling efter arbetsolyckan, kan bero på att de män som inte har haft en arbetsolycka oftare är i branscher eller yrken med högre inkomster och bättre inkomst- utveckling, t.ex. inom finans och försäkring eller som civilingenjö- rer, ekonomer och på chefspositioner. Män med arbetsolyckor med mer än tre månaders sjukfrånvaro hade samma arbetsinkomster innan arbetsolyckan inträffade som dem med arbetsolyckor med kortare frånvaro. Det tyder på att arbetsolycksdrabbade med olika längd på sjukfrånvaron finns i samma branscher och samma yrken, men att de med långa sjukskrivningar även fyra år efter arbets- olyckan oftare arbetar deltid eller har lämnat arbetskraften än de med kortare sjukfrånvaro. 
 För kvinnor är arbetsinkomsterna före arbetsolyckan ungefär lika stora för såväl de olika grupperna av arbetsolycksdrabbade som inte haft en arbetsolycka med frånvaro, men de som inte haft en arbetsolycka drar ifrån övriga grupper efter att de har haft en arbetsolycka med sjukfrånvaro. Det tyder på att de kvinnor som haft en arbetsolycka oftare jobbar deltid eller lämnar arbetskraften, alternativt har en sämre karriärutveckling (blir befordrade mindre 
 134 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 ofta eller byter till yrken eller branscher med lägre löner) än de som inte råkat ut för en arbetsolycka. 
 För att närmare undersöka de hypoteser vi presenterat ovan om skillnader i arbetsinkomstutveckling före och efter en arbetsolycka studerar vi två mansdominerade branscher med många arbets- olyckor (byggbranschen samt transport och kommunikationsbran- schen), två kvinnodominerade branscher (omsorg samt förskole- och grundskoleutbildning) samt arbetsutbudet för olika grupper av arbetsolycksdrabbade närmare. 
  
 110,0% 
  
 Män 
  
 110,0% 
  
 100,0% 
  
 100,0% 
  
 90,0% 
  
 90,0% 
  
 80,0% 
  
 80,0% 
  
 70,0% 
  
 70,0% 
  
 60,0% 
  
 60,0% 
  
 50,0% 
  
 50,0% 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
  Inkomster för dem med  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro som en andel av inkomster för dem som inte råkat ut för en arbetsolycka 
  
  Inkomster för dem med  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro som en andel av inkomster för dem som inte råkat ut för en arbetsolycka 
 Kvinnor 
 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 Inkomster för dem med 91- dagars sjukfrånvaro som en andel av inkomster för dem som inte råkat ut för en arbetsolycka 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från LISA, statistik från Försäkringskassan och Arbets - miljöverket. 
  
 5.3.1 
  
 Arbetsinkomstskillnader i olika branscher 
  
 Figur 5.4 visar arbetsinkomstutvecklingen i några mans- och några kvinnodominerade branscher. Inkomstskillnaderna innan arbets- olyckstillfället är mindre mellan män med och utan arbetsolyckor med frånvaro i byggbranschen än för genomsnittet för män, men ungefär lika stora för män i transportbranschen som för genom- snittet. För kvinnor finns arbetsinkomstskillnader före arbets- olyckan bland dem som har och inte har råkat ut för en arbets- 
 135 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 olycka med sjukfrånvaro i både byggsektorn 
 11  
 och transportbran- schen, vilket inte var fallet för kvinnorna i genomsnitt. 
 Inom omsorgsbranschen 
 12  
 finns det däremot inte några skillna- der i arbetsinkomster år 2002 mellan dem som råkat ut för en arbetsolycka med sjukfrånvaro år 2004 och dem som inte har gjort det, varken för män och kvinnor. Det finns inte heller några initiala skillnader i arbetsinkomster för kvinnor i för- och grundskolan (inklusive särgrundskolan), som vid ett senare tillfälle råkar ut för en arbetsolycka jämfört med dem som inte gör det. För män finns det däremot initiala arbetsinkomstskillnader mellan män som råkat ut för arbetsskador med minst 15 dagars frånvaro jämfört med dem med kortare frånvaro och dem utan arbetsolycka. 
  
 11 
  
 I byggsektorn var antalet kvinnor som råkat ut för arbetsolyckor med minst 15 dagars frånvaro mycket få och uppgifter om dem redovisas därför inte i figuren. 
  
 12 
  
 I omsorgsbranschen ingår vård och omsorg i särskilda boendeformer för äldre eller för personer med funktionshinder, heldygnsvård för boende för barn och unga eller boende med vuxna med missbruksproblem, omsorg och sociala insatser för övriga boendeformer för vuxna (härbärgen, kvinnohus o dyl.), dagbarnvård, sociala insatser för barn och unga, vuxna, äldre (hemtjänst mm.) respektive funktionshindrade (personlig assistans mm.), humanitära insatser (Röda korset, Rädda barnen etc.), drift av flyktingförläggningar samt öppna sociala insatser för vuxna med missbruksproblem. Enligt Sni2002 motsvaras dessa av snikoder  
  
 85311-85329. 
  
 136 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 Bygg, kvinnor 
  
 350000 
  
 Bygg, män 
  
 350000 
  
 325000 
  
 325000 
  
 300000 
  
 300000 
  
 275000 
  
 275000 
  
 250000 
  
 250000 
  
 225000 
  
 225000 
  
 200000 
  
 200000 
  
 175000 
  
 175000 
  
 150000 
  
 150000 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Utan arbetsolycka 
  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 91- dagars sjukfrånvaro 
  
 Transport, kvinnor 
  
 Män, transport 
  
 350000 
  
 350000 
  
 325000 
  
 325000 
  
 300000 
  
 300000 
  
 275000 
  
 275000 
  
 250000 
  
 250000 
  
 225000 
  
 225000 
  
 200000 
  
 200000 
  
 175000 
  
 175000 
  
 150000 
  
 150000 
  
 125000 
  
 125000 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Utan arbetsolycka 
  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 91- dagars sjukfrånvaro 
  
 Omsorg, kvinnor 
  
 Omsorg, män 
  
 300000 
  
 300000 
  
 275000 
  
 275000 
  
 250000 
  
 250000 
  
 225000 
  
 225000 
  
 200000 
  
 200000 
  
 175000 
  
 175000 
  
 150000 
  
 150000 
  
 125000 
  
 125000 
  
 100000 
  
 100000 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Utan arbetsolycka 
  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 91- dagars sjukfrånvaro 
  
 För- och grundskola, kvinnor 
  
 För- och grundskola, män 
  
 300000 
  
 300000 
  
 275000 
  
 275000 
  
 250000 
  
 250000 
  
 225000 
  
 225000 
  
 200000 
  
 200000 
  
 175000 
  
 175000 
  
 150000 
  
 150000 
  
 125000 
  
 125000 
  
 100000 
  
 100000 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Utan arbetsolycka 
  
 15-90 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 1-14 
  dagars sjukfrånvaro 
  
 91- dagars sjukfrånvaro 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från LISA, statistik från Försäkri ngskassan och Arbets- miljöverket. 
 För män och kvinnor i för- och grundskolan, inom omsorgen, i transportbranschen samt för män i byggbranschen gäller att sanno- likheten för att någon ska råka ut för en arbetsolycka är lägre ju högre utbildning (uppdelat efter grundskola, tvåårigt gymnasium, treårigt gymnasium, två års eftergymnasial utbildning, tre års efter- 
 137 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 gymnasial utbildning samt forskarutbildning) personen har (se tabell A1 i appendix). Inom för- och grundskolan har män och kvinnor med grundskoleutbildning eller högst tvåårigt gymnasium större risk än övriga att drabbas av en arbetsskada med frånvaro, men risken är densamma för dem med tre års gymnasium som för dem med två respektive tre års eftergymnasial utbildning. 
 Inom omsorgen har kvinnor med endast grundskola eller två- årigt gymnasium samma risk för att drabbas av en arbetsskada med frånvaro som kvinnor med treårigt gymnasium. Här är det kvin- norna med någon form av eftergymnasial utbildning som skiljer sig från dem med lägre utbildning och har lägre risk för arbetsskada med frånvaro. I transportbranschen och för män inom byggbran- schen och omsorgen minskar risken för en arbetsskada med sjuk- frånvaro med i stort sett varje utbildningsnivå. 
 För kvinnor inom byggbranschen har utbildningsnivån inget samband med sannolikheten för att råka ut för en arbetsolycka. Här är det även få kvinnor med hög utbildning som drabbas av arbets- skador med sjukfrånvaro. 
 Vi undersökte även risken för att drabbas av en arbetsskada med långtidsfrånvaro (mer än tre månader) utifrån utbildningsnivå i olika branscher (se tabell A2 i appendix). Rent generellt gäller att de med högst grundskoleutbildning eller tvåårig gymnasieutbild- ning har större risk än de med högre utbildning att drabbas av en arbetsolycka med lång frånvaro. Värt att notera är könsskillnaderna i omsorgsbranschen. Inom omsorgen har män med högst grund- skoleutbildning större risk för långtidsfrånvaro än de mer utbildade männen. För kvinnorna inom omsorgen gäller däremot att de med grundskola, två- respektive treårigt gymnasium har lika stor risk att drabbas av långtidsfrånvaro efter en arbetsskada, men att de med eftergymnasial utbildning har lägre risk. Det finns även köns- skillnader i för- och grundskolan där risken för männen att råka ut för långtidsfrånvaro efter en arbetsolycka inte påverkas av vilken utbildningsnivå de har, medan kvinnor med högst grundskola har högre risk och de med mer än treårig eftergymnasial utbildning har lägre risk än dem med utbildningsnivåer där emellan. 
 Vi har också analyserat om det finns några utbildningsskillnader mellan dem som råkade ut för en arbetsolycka med korttidsfrån- varo  
 (1–14 
  dagar) och dem som inte råkade ut för en arbetsolycka (se tabell A3 i appendix). Generellt gäller att de med högre utbild- ning har lägre risk för att råka ut för arbetsolyckor med korttids- frånvaro än de med lägre utbildning. 
 138 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 Våra resultat om att det finns samband mellan utbildningsnivå och arbetsskolyckor samt hur allvarliga arbetsolyckorna är tyder på att individer med olika utbildningsnivå är insorterade i olika yrken med olika risker för arbetsolycksfall inom branscherna. Insorte- ringen i yrken med olika risk efter utbildning skulle kunna vara en förklaring till att det finns initiala arbetsinkomstskillnader mellan dem som senare kommer att drabbas av arbetsolyckor av olika all- varlighetsgrad och dem som inte drabbas av arbetsolyckor med frånvaro. Detta skulle också kunna förklara att inkomstskillnaderna ökar över tiden även mellan dem utan arbetsolyckor och dem med kortare frånvaro inom dessa branscher och inte av att den sist- nämnda gruppens produktivitet minskat på grund av arbetsolyckan. De med högre utbildning sorteras alltså in i mindre riskfyllda yrken med bättre löneutveckling. Att ha råkat ut för en arbetsolycka är i detta fall en proxy för att vara lågutbildad i riskfyllt arbete, inte att produktiviteten minskat. För att undersöka detta närmare använder vi regressionsanalys och studerar i vilken utsträckning arbets- inkomsten år 2002, arbetsolyckor med olika lång sjukfrånvaro samt olika utbildningar kan förklara arbetsinkomsten år 2008 i bygg- branschen, transportsektorn, omsorgssektorn och för- och grund- skolan (se tabell  
 A4–A8 
  i Appendix). Vår hypotes är att om den genomsnittliga arbetsinkomstutvecklingen för individer med samma utbildning är lika oavsett om de råkat ut för en arbetsolycka med frånvaro eller inte skulle detta tyda på att de ökade skillnaderna i arbetsinkomst beror på utbildningsnivå snarare än minskad pro- duktivitet till följd av den inträffade arbetsolyckan. 
 Vi har undersökt om det finns arbetsinkomstskillnader mellan dem som råkat ut för arbetsolyckor med olika längd på sjukfrån- varon och dem utan arbetsolyckor som har samma utbildning. För- utom information om vilken nivå utbildningen är på (grundskola, tvåårigt gymnasium, osv.) har vi även använt oss av information om utbildningens längd och inriktning. 
 När vi kontrollerar för en individs utbildning försvinner inkomst- skillnaderna mellan dem som råkat ut för en arbetsolycka med kortare än tre månaders sjukfrånvaro och dem som inte varit från- varande pga. en arbetsolycka i samtliga branscher, med något undantag. Detta tyder än en gång på att individer med olika utbild- ning sorteras in i yrken och jobb med olika risker och att skillnaden i arbetsinkomst mellan skadade och icke skadade i huvudsak beror på skillnader i utbildning och färdigheter snarare än nedsatt pro- duktivitet efter en arbetsskada. 
 139 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 För både män och kvinnor gäller att de med en sjukfrånvaro om minst tre månader har en mycket sämre arbetsinkomst än övriga i samtliga branscher vi har undersökt. Dessa skillnader kvarstår i de flesta fall även när vi jämför individer med samma utbildningsnivå. Vi fortsätter i nästa avsnitt med en analys av dem med arbets- olyckor med lång sjukfrånvaro för att studera hur arbetskrafts- deltagandet ser ut för denna grupp. 
  
 5.3.2 
  
 Arbetsskadornas allvarlighetsgrad: Längd på sjukfrånvaron, del- respektive heltidssjukskrivningar och utträde ur arbetskraften 
  
 Att inkomstutvecklingen hos dem som drabbas av en arbetsolycka med lång sjukfrånvaro i genomsnitt är så pass mycket sämre än för såväl dem med kortare frånvaro som för dem som inte har råkat ut för en arbetsolycka, beror dels på att de med den lägsta utbild- ningen har större risk för att råka ut för en allvarlig arbetsolycka, dels på att en stor del lämnar arbetskraften helt eller delvis. 
 Av förvärvsarbetande som inte råkade ut för en arbetsolycka 2004 hade 4 procent av männen och 5 procent av kvinnorna lämnat arbetskraften år 2008 (se tabell 5.2). Ungefär lika stora andelar av dem som råkat ut för arbetsskador år 2004 med  
 1–4 
  respektive 15– 90 frånvarodagar hade lämnat arbetskraften år 2008. Bland dem som råkat ut för en arbetsolycka med minst 91 dagars sjukfrånvaro hade betydligt fler, 13 procent av männen och 14 procent av kvin- norna, lämnat arbetskraften. I inledningen refererade vi till ett par amerikanska studier som undersökt könsskillnader i arbetskrafts- utbudet efter arbetsolyckor. I dessa studier fann man att kvinnor hade större risk att lämna arbetskraften än män efter en arbets- olycka. Vi finner för Sverige mycket små könsskillnader där män- nen har någon procentenhets lägre risk att lämna arbetskraften än kvinnorna vare sig en arbetsolycka har inträffat eller inte. 
 140 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 Källa 
 : Beräkningar från mikrodata från Arbetsmiljöverket. 
 Om vi igen ser på arbetsinkomsternas utveckling men utesluter dem utan arbetsinkomst år 2008, ser vi att inkomsterna för dem som har varit frånvarande i minst 91 sjukdagar fortfarande är på en låg nivå jämfört med dem som inte drabbades av en arbetsolycka med sjukfrånvaro år 2004 men att inkomstgapet är betydligt mindre (se tabell 5.3). Långtidsfrånvarande kvinnor tappar mindre i inkomster jämfört med kvinnor som inte skadats än vad långtids- frånvarande män gör jämfört med män som inte skadats. Dock har en kvinna som inte drabbats av en arbetsolycka med frånvaro en arbetsinkomst som motsvarar drygt 70 procent av en mans och skillnaden har minskat något över tiden (se figur 5.5). Könsskillna- den i arbetsinkomst är mindre för dem som har råkat ut för arbets- olyckor som lett till frånvaro. Könsskillnaderna mellan arbets- olycksdrabbade minskade fram till året för olyckan till att kvinnor i genomsnitt hade 80 procent av mäns arbetsinkomster. Efter arbetsolyckan ökade könsskillnaderna under tre år så att kvinnorna hade 74 procent av männens arbetsinkomster. Därefter ökade skadedrabbade kvinnors arbetsinkomst som en andel av mäns arbetsinkomst något till att vara kring 76 procent år 2008. 
 141 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från Arbetsmiljöverket, Försäkringskassan och SCBs  
 LISA-databas. 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från Arbetsmiljöverket, Försäkringskassan och SCBs  
 LISA-databas. 
  
 Ovan såg vi att allvarlighetsgraden vad gäller mäns och kvinnors arbetsolyckor avseende längden på sjukfrånvaron var tämligen lika. Även andelarna män och kvinnor som lämnade arbetskraften var snarlika. Såg vi istället till dödligheten är mäns arbetsskador mycket allvarligare än kvinnors då ungefär  
 40–60 
  män dör mot knappt 10 kvinnor per år. Ett fjärde sätt att undersöka allvarlighetsgraden i arbetsolyckorna är undersöka sjukfrånvarons omfattning, dvs. sjuk- skrivs män och kvinnor på heltid i samma utsträckning? 
 Vi har information om sjukskrivningens omfattning för dem som har varit frånvarande i minst 15 dagar och därmed fått sjuk- penning från Försäkringskassan. Vi undersöker här den sjukskriv- 
 142 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 ningsgrad som den olycksdrabbade är sjukskriven på när denne börjar få ersättning från Försäkringskassan. En större andel av män än av kvinnor sjukskrivs initialt på heltid efter en arbetsolycka (se tabell 5.4). Drygt 80 procent av männen och knappt 70 procent av kvinnorna blir heltidssjukskrivna efter en arbetsolycka som lett till minst 15 dagars sjukfrånvaro. Var femte kvinna och knappt 15 pro- cent av männen sjukskrivs på halvtid efter en arbetsolycka med minst 15 dagars sjukfrånvaro. En mycket liten andel av männen (5 procent) blir sjukskrivna på 25 respektive 75 procent medan unge- fär 10 procent av kvinnorna sjukskrivs till dessa andelar. 
 Intressant är att olycksdrabbade med de längsta frånvaroperi- oderna i mindre utsträckning är heltidssjukskrivna än olycksdrab- bade med kortare frånvaro. Detta gäller för både män och kvinnor. Dock sjukskrivs en större andel av kvinnorna med långa sjukfall på deltid än vad fallet är för män med långa sjukfall. 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från Försäkringskassan och Arbetsmiljöverket. 
  
 5.4 
  
 Sammanfattning 
  
 I internationella studier har forskarna kartlagt att det finns arbets- inkomstskillnader mellan dem som drabbats av en arbetsskada och dem som inte har det, men att dessa skillnader minskar på lång sikt för dem med kortare frånvaroperioder. För dem med långa sjukfall till följd av arbetsolyckor kvarstår dock stora inkomstskillnader. Vår undersökning av arbetsolyckor med frånvaro som inträffade i Sverige år 2004 visar att det finns samma mönster i Sverige. 
 Tidigare forskning från USA har visat att kvinnor förlorar mer i framtida arbetsinkomst än män till följd av arbetsolyckor. Våra 
 143 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 beräkningar visar på det motsatta förhållandet i Sverige, nämligen att det finns större inkomstskillnader mellan män som råkar ut för arbetsolyckor som leder till sjukfrånvaro än män utan arbets- olyckor än vad det gör mellan kvinnor som råkar ut för arbets- olyckor som leder till sjukfrånvaro och kvinnor utan arbetsolyckor. 
 I Sverige finns det emellertid arbetsinkomstskillnader mellan män som drabbas respektive inte drabbas av en arbetsolycka med sjukfrånvaro redan innan arbetsolyckan har inträffat. Vi finner inte samma arbetsinkomstskillnader för kvinnor. För att undersöka skillnaderna närmare valde vi ut några könssegregerade branscher med många arbetsolyckor. Vi fann då att de initiala skillnaderna i arbetsinkomster mellan män som hade respektive inte hade drab- bats av en arbetsolycka var obefintliga eller mycket mindre i de kvinnligt dominerade branscherna. För kvinnorna fann vi nu skill- nader i arbetsinkomster mellan dem som drabbats respektive inte drabbats av en arbetsskada med sjukfrånvaro i de manligt domine- rade branscherna redan före arbetsolyckan. 
 Vi gick vidare med att undersöka skillnaderna i arbetsinkomster mellan dem som drabbats av arbetsolyckor med frånvaro av olika längd och de som inte varit sjukfrånvarande till följd av en arbets- skada. Vi fann även att skillnader i inkomstutveckling över tiden mellan dem som inte drabbats och dem som drabbats av en arbets- olycka med frånvaro troligtvis inte beror på en sänkt produktivitet efter arbetsolyckan utan skillnader i utbildning mellan dem som drabbas och inte drabbas av arbetsolyckor. De som har en högre utbildning, och därmed har högre arbetsinkomst, drabbas mer sällan av en arbetsskada. Att inte ha drabbats av en arbetsskada blir en proxy för att vara högutbildad med god inkomstutveckling. 
 Vi fann även att män råkar ut för allvarligare arbetsolyckor än kvinnor i termer av risker för dödsfall och omfattningen på sjuk- skrivningen 15 dagar efter att en arbetsolycka har inträffat. Där- emot fann vi negligerbara könsskillnader i längden på sjukfrånvaro- perioderna och inte heller några könsskillnader i andelen som läm- nar arbetskraften efter en arbetsolycka med frånvaro. 
 144 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 Referenser 
 Arbetsmiljöverket (2012),  
 Arbetsorsakade besvär 2012 
 , Arbets- miljöstatistik Rapport 2012:5. 
 Arbetsmiljöverket (2013), Arbetsskador 2012, Arbetsmiljöstatistik Rapport 2013:1. 
 Boden, Fleming och Stevens, (1998), Measuring Income Losses of Injured Workers: A Study of the Wisconsin System, 
 Cambridge, MA: Workers Compensation Research. 
 Boden, Fleming och Stevens, (1999), Economic Conse- quences of Workplace Injuries and Illnesses: Lost Earnings and 
  
 Benefit Adequacy,  
 American Journal of Industrial Medicine 
 , 36(5), s.  
  
 487–503. 
  
 Boden, Fleming och Stevens, (2003a), Income losses of women and men injured at work,  
 Journal of Human Resources 
 , 38(3), s.  
 722–757. 
  
 Boden, Fleming och Stevens, (2003b), The return to work of injured workers: Cruz matched unemployment insurance and workers' compensation data,  
 Labour Economics 
 , 10(3), s.  
 311–337. 
  
 Bishop, Thompson, Kane och Dominguez, 
 (2006), The Effects of Occupational Injuries After Returns to 
 Work: Work Absences and Losses of  
 On-The-Job 
  Produc- tivity,  
 The Journal of Risk and Insurance 
 , 73(2), s.  
 309–334. 
  
 Campolieti, Watson och Stone, (2006), Disabled 
 Workers and Wage Losses: Some Evidence from Workers with 
  
 Occupational Injuries,  
 Industrial Labor Relations Review 
 , 60(1), s.  
  
 120–138. 
  
 Martin, Case, Duncan och Williams, (2005), Retur- ning to Work from Injury: Longitudinal Evidence on Employ- ment and Earnings, IZA Discussion Papers 1857. 
 Mazzolini, Hughes (2013), The Economic Consequences of Accidents at Work, Working Paper, DEFAP, Università 
 Cattolica Milano. 
 Reville, Cummings (1999), The Impact of a Disabling Workplace Injury on Earnings and Labor Force Participation, i J.C. Haltiwanger, 
 Barajas, Joseph, Wilkins och Orozco (red.)  
 The Creation and Analysis of  
  
 Employer-Employee 
  
  Matched Data 
 , s.  
 147–173, 
  New York: Elsevier Science, North Holland. 
 145 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 Reville, Fisher och Rice, (2001), Disability from 
 Injuries at Work: The Effects on Earnings and Employment, Working Papers  
 01-08, 
  RAND Corporation Publications Department. 
 Reville, Fisher, Rice och Davis, (2002), 
 Trend in Earnings Losses from Disabling Workplace Injuries in 
 California: The Role of Economic Conditions, RAND Insti- tute for Civil Justice. 
 Williams, Carson (2013),  
 Omfördelning i arbetsskade- försäkringen 
 , Svensk Försäkring. 
 Williams, Carson och Murphy, (2012),  
 En alter- nativ arbetsskadeförsäkring 
 , Underlagsrapport till den parlamen- tariska socialförsäkringsutredningen (S 2010:04). 
  
 Hammond, 
  Briggs och Woods, (2004),What do the occupational injury statistics tell us?, kapitel 3 i  
 Worklife and health in Sweden 2004,  
 Arbetslivsinstitutet. 
 Woock, Bell (2009), Earnings Losses of Injured Men: Reported and Unreported Injuries,  
 Industrial Relations: A Journal of Economy and Society 
 , 48(4), s.  
 610–628. 
  
 146 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 Appendix 
 Vi använder oss av mikrodata från Arbetsmiljöverket, Försäkrings- kassan och SCBs  
 LISA-databas 
  för åren 2002 till 2008. Från LISA- databasen har vi information om samtliga folkbokförda i Sverige. Vi gjorde ett urval bestående av dem som var mellan 20 och 64 år gamla och hade inkomst från anställning under 2002, 2003 samt 2004. Vi har information från LISA om bl.a. kön, ålder, bransch, utbildningsnivå, arbetsinkomst och om huvuddelen av arbets- inkomsten kommer från anställning eller eget företag. 
 Till urvalet matchade vi på information från Arbetsmiljöverket om vilka som anmält arbetsolyckor samt arbetsolyckans uppskat- tade längd och i vilken bransch olyckan inträffade. Till dessa arbets- olyckor matchade vi information från Försäkringskassan om sjuk- frånvarons längd (antal dagar med sjukpenning) samt omfattningen på sjukskrivningen. Vi har matchat sjukfall för vilka sjukpenning har lämnats (dvs. sjukfall om minst 15 dagar för anställda) som påbörjats inom fem dagar före eller efter datumet för den anmälda arbetsolyckan. Detta matchningsfönster rekommenderades av SCB då arbetsolyckor i många fall anmäls vid ett långt senare tillfälle än när de inträffat och att individer vid anmälningstillfället kan ha svårt att komma ihåg det exakta datumet för arbetsolyckan. 
 147 
  
 148 
  
 1  
 Ingen forskarutbildad drabbades av en arbetsskada med frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
  
 Källa 
 : Beräkningar utifrån matchade mikrodata från SCBs  
 LISA-databas, 
  Försäkringskassan och Arbetsmiljöverket. 
  
 5 Kapitel 
  
 2014:74 SOU 
  
 2014:74 SOU 
  
 1  
 Ingen med nämnd utbildningsnivå drabbades av en arbetsskada med lång frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
  
 149 
  
 5 Kapitel 
  
 5 Kapitel 
  
 150 
  
 1  
 Ingen med nämnd utbildningsnivå drabbades av en arbetsskada med frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
  
 2014:74 SOU 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
 151 
  
 5 Kapitel 
  
 152 
 **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
  
 2014:74 SOU 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
 153 
  
 Kapitel 5 
  
 SOU 2014:74 
  
 **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
 154 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 5 
  
 **/*** indikerar signifikans på 95- resp.  
 99-procents 
  nivå. 
 155 
  
 6. 
  
 Den ojämställda arbetsmarknadens konsekvenser: Könsskillnader i inkomstkompensation bland egenföretagare och anställda 
  
 Richardson Joona 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 Det finns skillnader mellan egenföretagare och anställda i möjlig- heterna att vara föräldraledig när barnen föds, vårda dem då de är sjuka, vara hemma vid egen sjukdom eller få ersättning vid arbets- löshet. En del av förklaringen ligger i hur socialförsäkringssystemet är utformat, trots att en målsättning är att det ska vara lika för anställda och egenföretagare. En annan förklaring ligger i egenföre- tagandets natur: om man är frånvarande från sitt arbete, vem ska då sköta företaget? Om det finns andra ägare i företaget eller anställda kan det underlätta, men många företag som egenföretagare driver är små och många egenföretagare är oumbärliga för sitt företags fortlevnad. 
 Arbetsmarknaden i Sverige är fortfarande ojämställd, då kvinnor till exempel har lägre löner och är kraftigt underrepresenterade i bolagsstyrelser. Kvinnor utför också fortfarande större del av det obetalda arbetet i hemmet, trots att skillnaden mellan män och kvinnor har minskat (SCB 2012). Det är inte bara när det gäller anställningar som det finns skillnader mellan män och kvinnor, även egenföretagandet skiljer sig i flera avseenden åt mellan män och kvinnor. För det första är andelen kvinnor som är egenföreta- gare bland dem som är sysselsatta ungefär hälften så stor som mot- svarande andel bland män. Omkring 10 procent av sysselsatta män är egenföretagare, medan motsvarande siffra bland kvinnor är 5 procent. Förklaringarna till att män i högre utsträckning än kvinnor är egenföretagare är många. En faktor som brukar föras fram är att socialförsäkringen inte är utformad för att passa egenföretagare (se t.ex. Sanandaji 2012). Eftersom kvinnor generellt tar ut mer föräld- raledighet och fler dagar för vård av barn är det möjligt att kvinnor värderar den delen av socialförsäkringen högre än vad män gör. Kvinnor skulle således därför vara mindre benägna att välja egen- företagande framför en anställning jämfört med män. Samtidigt finns det en litteratur, framförallt från USA, som menar att kvin- nor väljer egenföretagande för att det förenklar möjligheterna att kombinera yrkes- och familjeliv (Boden 1996, 1999; Budig 2006; 
 157 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 Wellington 2006; Carr 1996; Nguyen m.fl. 2012). Detta kan vara fallet om arbetet kan skötas hemifrån, och om det är möjligt att ha en stor flexibilitet när det gäller vilka tider och dagar man arbetar. 
 Syftet med kapitlet är dels att kartlägga om det finns skillnader mellan egenföretagare och anställda när det gäller uttag av föräldra- penning, sjukpenning och  
 a-kassa, 
  dels att studera huruvida det finns skillnader i inkomstkompensation bland egenföretagare och anställda. Jämförelsen görs genomgående separat för män och kvinnor för att på så sätt kunna jämföra kvinnor som är anställda med kvinnor som är egenföretagare och göra motsvarande jäm- förelse för män. Eftersom ersättning från socialförsäkringen beror på inkomst från förvärvsarbete är en viktig fråga huruvida köns- skillnader i inkomstkompensation är i paritet med skillnaderna i arbetsinkomst eller om skillnader i kompensation över- eller under- stiger skillnaderna i arbetsinkomst. 
 Resterande del av kapitlet är upplagt som följer: I avsnitt två görs en genomgång av den internationella litteraturen som berör faktorer som påverkar valet att bli egenföretagare, speciellt om det finns skillnader mellan män och kvinnor. I avsnitt tre beskrivs kortfattat utformningen av socialförsäkringssystemet när det gäller föräldrapenning, sjukpenning och arbetslöshetsförsäkringen, fram- förallt om det finns skillnader i regelverket för egenföretagare och anställda. I avsnitt fyra beskrivs datamaterial och analysmetod och deskriptiv statistik presenteras. I avsnitt fem presenteras resultaten av analysen och i avsnitt sex summeras resultaten och några slut- satser dras. 
  
 6.2 
  
 Tidigare forskning 
  
 Tidigare forskning har funnit att kvinnor är egenföretagare i mindre utsträckning än vad män är. 
 1  
 En studie för Sverige visar till exempel att anställda kvinnor är den grupp som i minst utsträck- ning blir egenföretagare medan män som är ekonomiskt inaktiva är den grupp i vilken övergångssannolikheten till egenföretagande är högst (Andersson Joona och Wadensjö 2008). För att försöka för- klara varför kvinnor är underrepresenterade bland egenföretagarna har drivkrafterna bakom att bli egenföretagare diskuterats i den internationella litteraturen med fokus på om det finns skillnader mellan könen i dessa drivkrafter. I detta avsnitt görs ingen heltäck- 
  
 1  
 Se Simoes m.fl. (2013) för en översikt av denna forskning. 
 158 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 ande genomgång av litteraturen på området utan syftet är snarare att summera de huvudsakliga forskningsresultaten. Utifrån denna genomgång kan ett antal faktorer som påverkar valet att bli egen- företagare diskuteras. 
 För det första anses ofta egenföretagande vara förknippat med högre risker än en anställning. Ett uttryck för det är just, såsom nämndes i inledningen, att socialförsäkringssystemet inte är utfor- mat för att passa egenföretagarnas behov. Det finns samtidigt forskning som visar att kvinnor är mindre benägna att ta risker än vad män är (se t.ex. Smith och Washington 2009; Dohmen m.fl. 2011; Parker 2009). Utöver en mindre benägenhet att ta risker använder kvinnor också socialförsäkringen i högre utsträckning än män, vil- ket gör att man tror att kvinnor fäster större vikt vid socialförsäk- ringens utformning då det gäller valet att bli egenföretagare. Ett annat skäl till att egenföretagande betraktas som en sysselsätt- ningsform förknippad med högre risk är stora inkomstvariationer (Cramer m.fl. 2002). 
 En annan faktor som påverkar benägenheten att bli egenföreta- gare och som diskuteras i litteraturen är betydelsen av sociala nät- verk. Man har argumenterat för att män investerar mer i den typ av nätverk som krävs för att bli egenföretagare, deras nätverk inklude- rar fler arbetsrelaterade kontakter medan kvinnors nätverk i högre utsträckning består av familj och vänner (Moog och  
 Santiago 
  2009). Ett tredje skäl är att egenföretagandet generellt är lägre i de branscher där kvinnor ofta arbetar, till exempel inom skola, vård och omsorg. 
 2 
  
 Det mest grundläggande skälet till att en individ väljer att bli egenföretagare är att förväntad nytta från egenföretagande översti- ger nyttan från andra alternativ (Davis och Mccoy 2002). Nyttan kan bestå av både monetära och  
 icke-pekuniära 
  delar. Det finns ett antal studier som undersöker effekten av förväntad inkomstskillnad mellan egenföretagande och anställning för valet att bli egenföretagare (Hammarstedt 2009; Leung 2006). Resulta- ten i dessa studier tyder på att förväntade inkomstskillnader tycks vara ett viktigare motiv för män än för kvinnor för att bli egen- företagare. 
 I litteraturen har också ett antal drivkrafter som faktiskt talar för att kvinnor skulle välja att bli egenföretagare i högre utsträck- ning än män diskuterats. En hypotes som har framförts i tidigare 
  
 2  
 För en diskussion kring kvinnligt egenföretagande i offentlig sektor, se Collins och Tillmar (2008). 
 159 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 forskning är att kvinnor väljer att bli egenföretagare för att det ökar flexibiliteten och självbestämmandet kring var och när arbetet ska förläggas, vilket i sin tur skulle göra det enklare att kombinera för- värvsarbete med omsorg om barn och ansvar för hushållsarbete, som kvinnor fortfarande tar huvudansvaret för. Denna hypotes har framförallt undersökts med data från USA och man har funnit ett visst stöd för att kvinnor med små barn, vilka är de som med högst sannolikhet skulle ange detta skäl, blir egenföretagare i högre utsträckning än andra kvinnor (Boden 1996, 1999; Budig 2006; Carr 1996; Wellington 2006). Även om det finns skäl att tro att egenföretagande i mindre utsträckning används som ett sätt att kombinera förvärvs- och hemarbete bland kvinnor i Sverige än i många andra länder, finns ännu inga studier som mer ingående har undersökt hur vanlig denna företeelse är och som studerat konsek- venserna av sådant företagande. 
 I enkätundersökningar har man frågat egenföretagare om skälen till att man väljer att starta eget företag. En sådan studie redovisas i Mångs (2013), där motiven bakom att bli egenföretagare bland drygt tusen egenföretagare i Sverige har undersökts. 
 3  
 Det vanligaste skälet som anges bland män är oberoende följt av att det skulle vara ett stimulerande jobb. Bland kvinnor tycks också dessa skäl vara de viktigaste. Kvinnor anger dock oftare flexibla arbetstider och möjlighet att balansera jobb och familj som skäl att bli egenföretagare. Dessa alternativ kom dock först på fjärde och femte plats av elva möjliga beträffande andelen kvinnor som svarar att de helt håller med påståendet om det här var skäl till att de blev egenföretagare. Denna undersökning pekar på att det trots allt inte är så vanligt att kvinnor svarar att de blir egenföretagare av skäl som kan förknippas med ökad flexibilitet och möjlighet att kombi- nera förvärvs- och hemarbete. Resultaten bör dock tolkas med en viss försiktighet eftersom man har exkluderat några grupper kvinn- liga företagare där dessa motiv troligen är mer vanligt förekom- mande; kombinatörer och egenföretagare med låga inkomster. 
 Entreprenörskapsbarometern 2012 är en stor enkätundersök- ning som genomförs av Tillväxtverket som syftar till att undersöka attityder till företagande i Sverige. Den visar att en högre andel bland män än bland kvinnor säger att de skulle kunna tänka sig att 
  
 3  
 Urvalet i studien exkluderar kombinatörer, dvs. dem som både är anställda och egen- företagare och egenföretagare med en inkomst som understiger 119 999 kr. Det finns också ett överurval av egenföretagare inom industrin. Sammantaget innebär det en selekterad grupp av egenföretagare. 
 160 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 bli egenföretagare (Tillväxtverket 2012). Till de personer som sva- rar att man inte kan tänka sig att bli egenföretagare ställs följdfrå- gan om skälen till detta. Det vanligaste svaret bland både kvinnor och män är att man saknar intresse för att driva eget företag (57 procent för kvinnor och 48 procent för män). Det fjärde vanligaste svaret bland både kvinnor och män är att det innebär mindre trygg- het jämfört med anställning (39 procent och 32 procent). Detta resultat visar dels på att det finns andra viktigare skäl till att man inte väljer att driva eget företag än just trygghetssystemet, dels att det visserligen är något viktigare för kvinnor, men att män i nästan lika stor utsträckning anger detta som ett skäl att inte driva eget företag. 
  
 6.3 
  
 Utformningen av socialförsäkringssystemet för egenföretagare 
  
 Egenföretagare och anställda behandlas i flera avseenden olika i socialförsäkringssystemet, även om syftet med utformningen av regelverket är likabehandling. Försäkringskassan definierar en per- son som egenföretagare om hon eller han driver enskild firma, han- delsbolag eller kommanditbolag och har  
 F-skattesedel 
  eller SA- skattesedel. 
 4  
 Hädanefter kommer denna grupp att refereras till som 
 företagare med enskild firma. Om man istället har ett aktiebolag, betraktas man däremot som anställd i företaget och är inte egen- företagare i socialförsäkringssammanhang. 
 En viktig del i socialförsäkringen är den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI). Den beräknas på olika sätt för egenföretagare och anställda, framförallt när det gäller nystartade företag. När ett nytt företag startas får egenföretagaren under 24 månader en SGI som motsvarar vad en anställd med samma arbetsuppgifter, utbild- ning och erfarenhet skulle ha haft (jämförelseinkomsten). Efter de första 24 månaderna beräknas SGI utifrån den beräknade inkoms- ten av näringsverksamheten. Om man under flera år haft en lägre inkomst än jämförelseinkomsten, kan SGI beräknas utifrån de tre senaste åren. För nystartade aktiebolag är reglerna dock annor- lunda, vilket har framförts som ett problem (se t.ex. SOU 2008:89). 
  
 4  
 Företagare som bedriver enskild näringsverksamhet är som regel godkända för  
 F-skatt. 
  Det innebär att det är företagaren själv som ansvarar för att betala skatter och socialavgifter (egenavgifter) på ersättning för utfört arbete. Delägare i ett handelsbolag ska normalt ha en  
 SA-skatt, 
  vilket innebär att företagaren själv betalar in skatt och egenavgifter på sin del av vinsten i handelsbolaget. 
 161 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 Beräkning av SGI för denna grupp av företagare beräknas, precis som för anställda, utifrån lönen. Dessa regler gäller från och med den dagen företaget startas. Det finns alltså ingen rätt till en spe- ciellt uträknad inkomst under uppbyggnadsskedet som för egen- företagare med annan bolagsform. Det är inte ovanligt att före- tagare med eget aktiebolag inte tar ut någon, eller väldigt låg, lön under de första åren. Men detta kan alltså få stora konsekvenser för ersättningen vid eventuell föräldraledighet eller sjukdom. 
 Ett annat problem som har framförts beträffande beräkning av SGI för företagare är att det finns ett tak i socialförsäkringen som uppgår till 7,5 prisbasbelopp. I föräldrapenningen finns det dock ett undantag då taket uppgår till 10 prisbasbelopp. År 2008 var ett prisbasbelopp 41 000 kronor vilket innebär att man maximalt kunde få ersättning vid sjukskrivning för inkomster upp till 307 500 kronor och vid föräldraledighet upp till 410 000 kronor. Detta kan vara ett större problem bland egenföretagare, i alla fall bland företagare med eget aktiebolag, eftersom en högre andel har inkomster som överstiger taket i socialförsäkringen. 
  
 6.3.1 
  
 Föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning 
  
 Som nämndes ovan är taket i föräldrapenningen högre än vid ersättning vid sjukdom. Den största skillnaden mellan egenföreta- gare och anställda när det gäller ersättning till föräldrar gäller ersättning vid vård av barn, vilket inte kommer att analyseras mer ingående i detta kapitel. 
 5  
 Det är likväl intressant att kort nämna denna skillnad som har analyserats mer ingående av Inspektionen för socialförsäkringen (ISF). Den 1 juli 2010 genomfördes en änd- ring av beräkningssättet för ersättning vid vård av sjukt barn (VAB) för egenföretagare. Tidigare kunde företagare få ersättning för VAB för sju dagar i veckan medan anställda bara kunde få för fem dagar. Detta innebar att det s.k. delningstalet var högre för egenföretagare än för anställda, 365 jämfört med 260 dagar för de flesta anställda. Detta medförde i sin tur att ersättningen per dag var nästan 30 procent lägre för egenföretagare (ISF 2012). Men efter den 1 juli 2010 gäller samma regler för egenföretagare som för anställda. Även här gäller dock att företagare med eget aktiebolag hela tiden har betraktats som anställda och därmed inte berördes av 
  
 5  
 I datamaterialet som används för denna studie saknas information om ersättning i samband med vård av barn. 
 162 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 förändringen. Denna förändring skulle kunna medföra en ökning av egenföretagarnas uttag av VAB, men en undersökning från ISF visar att så inte har varit fallet (ISF 2013). Man finner endast en svag ökning bland kvinnliga egenföretagare. ISF finner generellt att egenföretagare med enskild firma, handelsbolag eller kommandit- bolag använder tillfällig föräldrapenning för vård av barn i klart mindre utsträckning än övriga grupper (ISF 2012). När man stude- rar fördelningen av VAB mellan föräldrapar med olika sysselsätt- ningsformer, finner man att det oftare är den anställde föräldern som tar ut tillfällig föräldrapenning. Detta gäller oavsett om det är kvinnan eller mannen som är anställd. 
  
 6.3.2 
  
 Sjukpenning 
  
 Egenföretagare har till skillnad från anställda möjlighet att välja karenstid, dvs. den tid i början av sjukperioden som ingen ersätt- ning betalas ut. Innan den 1 juli 2010 hade egenföretagare en grundkarens på en dag men det fanns möjlighet att välja tre eller 30 dagar. Efter den 1 juli 2010 höjdes grundkarensen från en till sju dagar och antalet valbara alternativ ökade från två till fyra; 14, 30, 60 eller 90 karensdagar. Från politiskt håll sågs det ändå som önsk- värt att egenföretagare skulle ha möjlighet att välja kortare än sju dagars karenstid, och den 1 januari 2013 blev det möjligt att också välja en dags karenstid. Ju längre karenstid som väljs, desto lägre blir sjukförsäkringsavgiften. Syftet med dessa förändringar har varit att ge egenföretagare samma ekonomiska möjligheter som anställda att vara frånvarande från arbetet på grund av sjukdom. I praktiken är det dock få egenföretagare som väljer en längre karenstid än sju dagar, vilket troligen beror på att skillnaderna i avgift mellan de olika karenstiderna är små (ISF 2012). 
 ISF finner i sin studie att egenföretagare får ersättning från sjukförsäkringen i mindre utsträckning än anställda (ISF 2012). Dock finner man en skillnad mellan egenföretagare beroende på bolagsform. Den grupp som har klart lägst sjukfrånvaro är företa- gare i eget aktiebolag, vilket till viss del kan bero på att de har ett sjuklöneansvar mot sig själva under de första 14 dagarna eftersom de är anställda i sitt eget aktiebolag. Det finns också en skillnad mellan anställda och dem som driver enskild firma, handelsbolag eller kommanditbolag, där egenföretagare är minst sjukfrånvarande. Det finns skillnader mellan män och kvinnor: kvinnliga egenföreta- 
 163 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 gare är mindre sjukfrånvarande än anställda kvinnor medan manliga egenföretagare har haft något högre sjukfrånvaro än anställda män. När hänsyn tagits till att egenföretagare i genomsnitt är något äldre och att de inte är verksamma i samma branscher som anställda, finner man att även manliga egenföretagare är sjukfrånvarande i mindre utsträckning än anställda män. 
  
 6.3.3 
  
 Ersättning vid arbetslöshet 
  
 För att kvalificera sig för ersättning från  
 a-kassa 
  ställs i princip samma krav på egenföretagare som för anställda. För det första måste man vara medlem i en  
 a-kassa 
  och uppfylla både medlems- villkoret (ha varit medlem i en arbetslöshetskassa under en sam- manhängande period på tolv månader) och arbetsvillkoret (att under en tolvmånaders period direkt före arbetslösheten ha för- värvsarbetat sex månader med minst 80 timmars arbete varje månad). 
 6  
 Försäkringen består dels av en grundförsäkring på högst 320 kronor/dag som betalas ut om man uppfyller arbetsvillkoret men inte medlemsvillkoret, dels av en frivillig inkomstbortfallsför- säkring där den maximala ersättningen uppgår till 680 kronor/dag (Arbetslöshetskassornas Samorganisation 2013). Det finns en spe- ciell  
 a-kassa 
  just för småföretagare (SmåA), men som egenföreta- gare kan man också vara medlem i till exempel Akademikernas  
 a-kassa 
  eller Unionens  
 a-kassa. 
  
 Företagare har precis som anställda rätt till ersättning vid arbetslöshet, men villkoret är att företagets verksamhet måste upp- höra helt och hållet. Det finns ingen möjlighet att kombinera a- kassa med egen verksamhet och skälet till detta är att ersättningen från  
 a-kassan 
  inte ska bli ett sätt att komplettera inkomsten från ett mindre lönsamt företag. Om man väljer att göra ett uppehåll i verk- samheten istället för att lägga ner den definitivt, och verksamheten sedan återupptas, måste man vara verksam i företaget i minst fem år innan man kan få ersättning vid ett nytt uppehåll i verksamheten. Ett annat krav för att erhålla arbetslöshetsersättning är att vara inskriven som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen. 
 Det är den genomsnittliga inkomsten som ligger till grund för dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen. Den beräknas alltid på tolv månader oavsett hur många månader man jobbat. För företa- gare baseras ersättningen också på genomsnittlig inkomst från 
  
 6  
 Det finns vissa undantag från dessa regler. Se Arbetslöshetskassornas Samorganisation (2013). 
 164 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 verksamheten enligt det senaste taxeringsbeslutet. Om det skulle vara förmånligare för företagaren kan den baseras på ett genomsnitt av de två närmast föregående taxeringsbesluten, det vill säga 24 månader bakåt i tiden. 
 En potentiellt viktig aspekt av arbetslöshetsförsäkringens utform- ning för företagare är att företagare riskerar att bli avstängda från ersättningen under en viss tid, om de upphör med en verksamhet som är lönsam. Detta kan eventuellt betyda att en låg förtjänst i företaget ökar risken för att företaget måste läggas ner, men risken ökar också för att inkomsten som ligger till grund för beräkning av arbetslöshetsersättningen är låg eftersom en del företag troligen börjar gå dåligt tidigare än 24 månader bakåt i tiden. För anställda är troligen lönen i mindre utsträckning korrelerad med risken att bli arbetslös. 
  
 6.4 
  
 Data och metod 
  
 I analysen av egenföretagarnas uttag av sjukpenning, föräldrapen- ning och ersättning vid arbetslöshet används data hämtad från SCB:s  
 LISA-databas 
  för året 2008. Sjukpenning och föräldrapen- ning uttrycks i nettodagar, vilket innebär att man inte bara tar hän- syn till antalet hela dagar utan även delar av dagar under ett års tid. Till exempel blir tio dagar med halv omfattning fem nettodagar. Detta till skillnad från bruttodagar där alla dagar blir hela dagar under året oavsett omfattning. För att studera den ersättning som erhålls kommer en dagersättning att räknas ut genom att dividera den totala ersättningen som har erhållits under året från föräldra- respektive sjukförsäkringen med antalet nettodagar. För att analy- sera skillnader i arbetslöshetsersättning kommer på motsvarande sätt en dagersättning att räknas ut genom att dividera den totala ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen under året med antal dagar i arbetslöshet. Antalet dagar är här antalet dagar som man varit registrerad som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen. Data tillåter inte att hänsyn tas till dagar utan arbete, om individen inte varit registrerad vid Arbetsförmedlingen. 
 Eftersom ersättning från socialförsäkringssystemet beror på en SGI som beräknas utifrån den taxerade inkomsten, görs en närmare beskrivning av inkomstmåtten vi använder. Det första inkomst- måttet är summa kontant bruttolön under året enligt kontroll- uppgift till Skatteverket (SKV) från arbetsgivare för anställda samt 
 165 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 egenföretagare i eget aktiebolag, och nettoinkomst från närings- verksamhet under året för övriga egenföretagare. Här är det bara inkomst från huvudsaklig förvärvskälla som används och hänsyn tas inte till att en person kan ha erhållit inkomst både från anställ- ning och från näringsverksamhet under året. Det andra inkomst- måttet som används är förvärvsinkomst och summerar kontant bruttolön och inkomst av aktiv näringsverksamhet under förutsätt- ning att inkomst av aktiv näringsverksamhet är positiv, i annat fall redovisar variabeln endast kontant bruttolön. Hänsyn tas alltså här till att man kan ha haft inkomst från flera källor under året. Det tredje inkomstmåttet är förvärvsersättning och inkluderar för- värvsinkomst plus ett antal arbetsrelaterade ersättningar som till exempel sjukpenning, föräldrapenning vid barns födelse eller adop- tion, tillfällig föräldrapenning för vård av barn, närståendepenning och rehabiliteringsersättning. 
 Både företagare med enskild firma, handelsbolag eller komman- ditbolag och företagare i så kallade fåmansaktiebolag definieras av SCB som egenföretagare. Det går dock att göra en uppdelning dem emellan med hjälp av variabeln yrkesställning. Försäkringskassan gör en tydlig uppdelning av dessa grupper genom att betrakta egen- företagare med eget aktiebolag som anställda i socialförsäkrings- sammanhang. Möjligheterna att vara frånvarande från arbete på grund av egen eller barns sjukdom eller då man blivit förälder är dock likartade för de båda grupperna av egenföretagare; man riske- rar att förlora kunder och uppdrag om man är frånvarande från jobbet och den dagliga skötseln av företaget kan vara beroende av ägarens närvaro, även om det blir mindre påtagligt om det finns anställda. 
 Tack vare skillnaderna i socialförsäkringens utformning mellan egenföretagare med enskild firma och egenföretagare som driver ett aktiebolag men likheter när det gäller möjligheten att vara från- varande från arbetet är det möjligt att göra en intressant analys och undersöka hur egenföretagande påverkar uttag av föräldrapenning, vård av sjukt barn och sjukpenning. Om de olika typerna av företa- gare beter sig på ett likartat sätt, kan det hävdas att det beror på egenföretagandets särart och att skillnader i utformning av social- försäkringar är av mindre betydelse. Skulle ett resultat däremot vara att det finns skillnader i gruppernas beteende är det troligt att detta kan hänföras till skillnader i socialförsäkringen. 
 Andra centrala variabler som används i analysen, utöver inform- ation om yrkesställning, sjukpenning, föräldrapenning,  
 a-kassa 
  och 
 166 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 inkomst, är kön, ålder, utbildning, civilstånd, bostadsort (kom- mun) och antal hemmavarande barn 03 år. När uttag av föräldra- penning studeras begränsas analysen till gruppen personer som har små barn (03 år). Det är främst i denna grupp som uttag av för- äldrapenning är aktuellt även om det är möjligt att utnyttja föräld- radagar fram till dess att barnet fyller åtta år. Men när barnen fyllt fyra år har deras föräldrar använt nästan 80 procent av dagarna (Försäkringskassan 2011). Det innebär dock vissa begränsningar att studera föräldrar med barn 03 år eftersom det är vanligt att föräldrar tar ut största delen av föräldradagarna under barnets två första levnadsår. Därför kan ett lågt uttag i gruppen bero på att barnet, eller barnen, befinner sig i den övre delen av åldersinterval- let. I det tillgängliga datamaterialet kan inte en mer detaljerad upp- delning efter barnets ålder göras. 
  
 6.4.1 
  
 Deskriptiv statistik 
  
 Egenföretagare och anställda skiljer sig åt i flera avseenden och olika grupper av egenföretagare skiljer sig i sin tur åt. I Tabell 6.1 visas en sammanställning av gruppernas genomsnittliga egenskaper. Egenföretagare är i genomsnitt sju år äldre än anställda. Framförallt gruppen 1625 år är mindre vanligt förekommande bland egen- företagare, medan gruppen äldre än 55 år är betydligt vanligare förekommande bland egenföretagare. Kvinnor har i genomsnitt längre utbildning än män och de som har längst utbildning är kvin- nor som driver ett eget aktiebolag. Det är också den gruppen som är äldst bland kvinnorna, i högst utsträckning är gifta, i minst utsträckning har små barn och har högst inkomster. Fem procent av dessa kvinnor är födda i ett land utanför Norden, EU15 och Nordamerika, vilket är högre än motsvarande andel bland män med eget aktiebolag. När det gäller inkomster har egenföretagare med eget aktiebolag högst inkomster, därefter kommer anställda medan egenföretagare med enskild firma har lägst inkomster. Detta gäller för både kvinnor och män. Eftersom ersättning från socialförsäk- ringen i grunden beror på inkomst från arbete är det intressant att titta närmare på skillnader i inkomst mellan anställda och egen- företagare. Som nämndes ovan används tre olika inkomstmått. Oavsett vilket inkomstmått som används har egenföretagare med eget aktiebolag högst inkomster, därefter kommer anställda medan lägst inkomster registreras för övriga företagare. Det är intressant 
 167 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 att notera att den totala förvärvsinkomsten för kvinnliga egenföre- tagare är högre än om man enbart ser på inkomst från aktiv näringsverksamhet. Det förklaras troligen av att många kvinnliga egenföretagare är kombinatörer och därmed har en anställning vid sidan av sitt företagande. 
 Sist i Tabell 6.1 redovisas också andelen med en inkomst som överstiger 7,5 respektive 10 prisbasbelopp. Det kan vara relevant att se hur denna andel skiljer sig mellan grupperna när skillnader i inkomstkompensation diskuteras senare eftersom inkomster som överstiger dessa nivåer inte ersätts i socialförsäkringen. Över hälf- ten av manliga egenföretagare med eget aktiebolag har en inkomst som överstiger 7,5 prisbasbelopp och bland kvinnliga egenföre- tagare är andelen nästan 45 procent. Det betyder att många i dessa grupper inte kommer att få kompensation för hela sin inkomst vid sjukdom. Andelen som har en inkomst som överstiger 10 prisbas- belopp är lägre men ändå förhållandevis hög, 25 procent bland männen och 14 procent bland kvinnorna. Andelen med inkomster över taken är högre bland män än bland kvinnor och andelen är högre bland anställda än bland egenföretagare med enskild firma. 
 168 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 Notera:  
 a  
 Anställda och företagare i eget AB: Summa kontant bruttolön m.m. under året, enligt kontroll - uppgift till Skatteverket (SKV) från arbetsgivare. Egenföretagare: Nettoinkomst från näringsverksamhet under året.  
 b  
 Summa inkomst av förvärvskälla: Summerar variabeln kontant bruttolön och inkomst av aktiv näringsverksamhet under förutsättning att inkomst av aktiv näringsverksamhet är positiv, i annat fall redovisar variabeln endast kontant bruttolön.  
 c  
 Förvärvsinkomst och arbetsrelaterad ersättning: summa kontant bruttolön, inkomst av aktiv näringsverksamhet, sjukpenning, graviditetspenning, smitt- bärarpenning, sjuklönegaranti, skattepliktig arbetsskadeersättning, föräldrapenning vid barn s födelse eller adoption, tillfällig föräldrapenning för vård av barn, närståendepenning och rehabiliterings - ersättning.  
 d  
 Prisbasbeloppet baseras på förvärvsinkomst, dvs. summa inkomst av förvärvskälla(SCB, 2009). 
 169 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 6.5 
  
 Resultat 
  
 Innan skillnader i inkomstkompensation analyseras närmare, beskrivs skillnader i användning av föräldra- och sjukförsäkringen. Skill- nader i användning av  
 a-kassa 
  samt skillnader i ersättningsnivå från  
 a-kassa 
  analyseras i ett separat avsnitt. 
  
 6.5.1 
  
 Användning av föräldra- och sjukförsäkringen 
  
 Skillnader i ersättningsnivåer kan bara analyseras bland dem som faktiskt använder sig av försäkringen, och det är därför intressant att se hur uttaget skiljer sig åt beroende på sysselsättningsform och kön. För att studera uttag av föräldrapenning begränsas urvalet till pappor och mammor med barn 03 år. Det framgår av Tabell 6.2 att det är vanligare att anställda pappor med barn 03 år har använt föräldrapenning under året än pappor som är egenföretagare med barn 03 år. Bland egenföretagare är det vanligare att företagare med eget aktiebolag har varit föräldralediga. I genomsnitt tar anställda pappor ut 25 dagar jämfört med ungefär 18 dagar för egenföretagare. Medeltalet inkluderar även pappor som tagit noll dagar. Om pappor som inte tagit ut några dagar exkluderas är skill- naden mindre mellan grupperna och att egenföretagare med enskild firma tar i genomsnitt ut ungefär tre dagar mer än anställda. Bland kvinnor är mönstret ungefär detsamma; det är vanligare bland anställda än bland egenföretagare att ha haft föräldrapenning. Dock är det ingen skillnad mellan de två grupperna av egenföretagare. Det är inte heller någon stor skillnad i antalet dagar som mammor med olika yrkesställning tar ut. Exkluderas de som inte tar ut några dagar, har egenföretagare med enskild firma tagit ut fler dagar i genomsnitt än anställda kvinnor. 
 Det kan finnas flera förklaringar till detta mönster. För det första framgår inte barnens exakta ålder i data och om det är så att egenföretagare i större utsträckning har barn som befinner sig i den övre delen av åldersspannet kan det vara så att deras barn redan har börjat på förskola och att föräldrarna av denna anledning inte är föräldralediga. En regressionsanalys med kontroller för bland annat föräldrarnas ålder samt antalet barn 03 år har skattats, och det finns egentligen inget skäl till att tro att egenföretagarnas barn, givet föräldrarnas ålder, systematiskt skulle vara äldre än de anställ- das barn. För det andra är det möjligt att egenföretagarna, givet 
 170 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 barnets ålder, förbrukar sin föräldraledighet snabbare. Man kan maximalt ta ut sju dagars föräldraledighet i veckan, men det är också möjligt att ta ut färre dagar per vecka för att på så sätt få dagarna att räcka längre. 
 I regressionerna inkluderas även kontroller för ålder, antal barn i åldern 03 år, om man är gift eller inte, födelseregion, utbildning, bostadsort (kommun) samt bransch (42 kategorier). Resultaten presenteras separat för kvinnor och män i Tabell A1 i Appendix B. Först undersöks sannolikheten att överhuvudtaget ta ut föräldra- dagar för att sedan i gruppen som faktiskt tar ut dagar se hur anta- let föräldradagar skiljer sig åt mellan anställda och egenföretagare. I linje med den deskriptiva analysen visar resultatet av regressions- analysen att både manliga och kvinnliga egenföretagare är mindre benägna att ta ut föräldraledighet om de har barn mellan noll och tre års ålder. Men givet att man tar ut dagar, tar egenföretagare med enskild firma ut i genomsnitt fler dagar än vad anställda gör. Man- liga egenföretagare med enskild firma tar i genomsnitt ut ungefär fyra fler dagar medan kvinnliga egenföretagare med enskild firma i genomsnitt tar ut 14 dagar mer än anställda. Manliga företagare med eget aktiebolag tar däremot ut färre dagar jämfört med pappor som är anställda. För kvinnor finns det ingen signifikant skillnad mellan anställda och företagare med eget aktiebolag. 
 Slutsatsen av denna analys är att det framförallt bland egenföre- tagare med enskild firma finns en stor spridning i hur man beter sig. Framförallt är det många pappor som inte tar ut någon föräld- raledighet alls, medan de som gör det i genomsnitt tar ut fler dagar. Ett liknande mönster återfinns bland mammorna. Denna spridning skulle till viss del kunna förklaras av vilken typ av företag som man driver. I regressionsanalysen inkluderas också kontroller för bransch, dock på en förhållandevis grov nivå (42 kategorier), men detta verkar inte förklara skillnaden. Det ligger dock utanför ramen för detta kapitel att gå in mer i detalj på exakt vad det är som gör att grupperna skiljer sig åt. En bakomliggande förklaring kan vara att företagare som har anställda har lättare att kunna ta ut föräldra- ledighet, något som inte har tagits hänsyn till här. 
 171 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 a  
 Definition av att ha använt föräldrapenning är att antal nettodagar under året är större än noll. 
 Motsvarande analys har gjorts beträffande användning av sjukpen- ning. Dock kompliceras denna analys av att sjukpenning betalas ut från dag 15 för anställda och företagare med eget aktiebolag, medan startdagen för utbetalning för egenföretagare med enskild firma beror på deras val av karensdag. Har man till exempel valt sju dagars karenstid betalas ersättningen ut från dag åtta. I datamateri- alet finns ingen information om val av karenstid. I en samman- ställning gjord av ISF framkommer att omkring 54 procent av egenföretagarna med enskild firma hade en karenstid på en dag år 2008, vilket motsvarar grundkarensen det året. Omkring 42 pro- cent hade aktivt valt tre dagars karenstid och bara omkring 2 pro- cent hade valt en karenstid på 30 dagar (ISF 2012). Eftersom ersätt- ning från sjukförsäkringen alltså börjar betalas ut efter olika lång sjukperiod för egenföretagare och anställda kan vi inte tolka skill- naderna i antal dagar med sjukpenning som skillnad i antal dagar man är sjuk. När anställda börjar få ersättning från Försäkrings- kassan har de redan varit sjuka i 14 dagar, medan egenföretagare i vissa fall börjar få ersättning utbetald redan efter den första sjuk- dagen. Detta kommer däremot inte utgöra ett problem när vi analy- serar skillnader i ersättningsnivå, eftersom vi då räknar ut dag- ersättningen genom att dividera den totala ersättningen från sjuk- försäkringen med antalet nettodagar med sjukpenning. 
 Som nämndes tidigare i kapitlet har en rapport från ISF visat att företagare överlag är mindre ofta sjukfrånvarande än anställda (ISF 2012). Det datamaterial som används för den empiriska analysen i detta kapitel visar att en högre andel bland egenföretagare med enskild firma har fått sjukpenning, både jämfört med anställda och 
 172 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 med egenföretagare med eget aktiebolag (se Tabell 6.3). Detta skulle eventuellt kunna förklaras av att egenföretagarna i genomsnitt är äldre, men även när kontroller för ålder samt en del andra bakgrundsvariabler inkluderas i en regressionsanalys framkommer det att egenföretagare med enskild firma är mer benägna att ha fått sjukpenning under året. Detta gäller dock bara för män. Kvinnliga egenföretagare är oavsett bolagsform sjuk- skrivna i mindre utsträckning är anställda kvinnor. Resultatet av regressionsanalysen presenteras i Tabell A2 i Appendix B. 
 Det framkommer också i Tabell 6.3 när det gäller män, att om egenföretagare med enskild firma tar ut sjukpenning gör de det under färre dagar än vad anställda gör. För egenföretagare med eget aktiebolag gäller det omvända. Av regressionsanalysen framkom- mer också detta mönster för män. Kvinnliga egenföretagare tycks mindre ofta använda sjukpenning men givet att man får sjukpen- ning, har man sjukpenning under fler dagar än anställda. En faktor som också kan påverka uttaget av sjukdagar för företagare med aktiebolag, är att de har ett sjuklöneansvar gentemot sig själva under de första 14 dagarna. 
 Det är svårt att förklara skillnaderna i användning av sjukpen- ning, eftersom karenstiden för egenföretagare skiljer sig åt och ofta är kortare än för anställda, dvs. Försäkringskassan börjar betala ut ersättning tidigare till egenföretagare med en kortare karenstid än 14 dagar än vad man gör till anställda. 
  
 a  
 Definition av att ha använd sjukpenning är att antal nettodagar under året är större än noll. 
 173 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 6.5.2 
  
 Könsskillnader i inkomstkompensation från föräldra- och sjukförsäkringen 
  
 För att undersöka könsskillnader i inkomstkompensation beräknas dagersättningen genom att dividera det totala ersättningsbeloppet Försäkringskassan betalat ut under året med antal nettodagar med föräldrapenning respektive sjukpenning. I denna analys är det intressant att jämföra kvinnor och män med varandra, men det är också intressant att jämföra de olika sysselsättningsformerna med varandra. För att ge en så bra överblick som möjligt skattas en modell med så kallade interaktionstermer, vilket betyder att ersätt- ningen som kvinnor erhåller jämförs med ersättningen män erhål- ler, att ersättningen egenföretagare erhåller jämförs med ersätt- ningen anställda erhåller och att ersättningen kvinnliga egenföreta- gare erhåller jämförs med ersättningen kvinnliga anställda erhåller och att slutligen motsvarande jämförelse görs för män. Modellen som skattats beskrivs mer ingående i Appendix A. 
 Innan en närmare analys av skillnader i inkomstkompensation från föräldra- och sjukförsäkringen görs, studeras motsvarande skillnader i arbetsinkomst, förvärvsinkomst och förvärvsersättning. Arbetsinkomst består av inkomst från huvudsaklig förvärvskälla (anställd eller egenföretagare), förvärvsinkomst består av summan av inkomst från anställning och näringsverksamhet, och förvärvs- ersättning består slutligen av summan av inkomst från anställning och näringsverksamhet plus en rad ersättningar från socialförsäk- ringen. Utifrån regressionsresultaten som presenteras i Tabell A3 i Appendix B har de procentuella inkomstskillnaderna mellan olika grupper beräknats. 
 Beträffande jämförelsen av förvärvsinkomster för olika grupper framkommer följande 
 7 
 : anställda kvinnor har i genomsnitt 22,9 pro- cent lägre (förvärvs)inkomst än män, manliga företagare med enskild firma har i genomsnitt 29,3 procent lägre inkomster än manliga anställda och manliga aktiebolagsägare har i genomsnitt cirka 11,3 procent högre inkomster än manliga anställda. För att jämföra inkomster mellan olika grupper av kvinnor adderas alla relevanta koefficienter från regressionsanalysen. För att ta reda på hur stor skillnaden i förvärvsinkomst mellan kvinnliga egenföretagare som driver enskild firma och anställda kvinnor är, måste skillnaden som egenföretagare i genomsnitt har adderas med skillnaden just för kvinnliga företagare, det vill säga, vi adderar  
 -29,3 
  med +2,7 vilket 
  
 7  
 Skillnader uttryckt i procent har räknats ut som  
 e 
  
 β 
  
 _1 
 . 
 174 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 innebär att kvinnliga egenföretagare i genomsnitt har 26,6 procent lägre inkomst än vad anställda kvinnor har. Kvinnliga företagare med eget aktiebolag har å andra sidan drygt 16,2 procent högre inkomster än vad anställda kvinnor har om vi utför motsvarande beräkning. Eftersom estimatet för interaktionstermerna är positivt innebär det att kvinnor med enskild firma förlorar mindre i inkomst relativt anställda kvinnor och kvinnliga egenföretagare med aktie- bolag tjänar mer relativt anställda kvinnor än vad som gäller för män. Detta resultat kan bero på att inkomsterna för kvinnor gene- rellt sätt är lägre och spridningen också mindre. 
 8 
  
 Gemensamt för alla grupper (kvinnor, egenföretagare och kvinn- liga egenföretagare) är att skillnaden i förhållande till anställda män är mindre då vi studerar skillnader i förvärvsersättning. Detta är förväntat då förvärvsersättning inkluderar en rad inkomsttransfer- eringar som utjämnar skillnaderna i arbetsinkomst. 
 Beträffande skillnader i inkomst mellan anställda män och kvin- nor är det värt att poängtera att det som studeras här är totala års- inkomster utan hänsyn till exempel till arbetstid. Därför är skillna- den på 23 procent mycket större än det könslönegap som till exempel Medlingsinstitutet räknar fram baserat på månadslöner (Medlingsinstitutet 2013). I regressionsanalysen som presenteras i Appendix B har inte heller hänsyn tagits till yrke, vilket vanligen betraktas som en variabel som förklara mycket av könslönegapet för anställda. Skälet är att SCB inte samlar in information om yrke för egenföretagare i samma utsträckning som man gör för anställda. 
 Föräldrapenning 
 I Tabell A4 i appendix B, kolumn I, presenterars regressionsresultat från när dagersättning från föräldraförsäkringen analyseras. Anställda kvinnor har i genomsnitt 19,8 procent lägre dagersättning än vad anställda män har. Män med enskild firma får igenomsnitt också 19,8 procent lägre dagersättning än vad anställda män har. Av regressionsresultaten framgår också att kvinnliga egenföretagare som driver enskild firma i genomsnitt får 10,7 procent lägre ersätt- ning än vad anställda kvinnor får. Detta betyder att manliga före- tagare med denna typ av företag förlorar mer i förhållande till anställda män än vad kvinnliga egenföretagare gör i förhållande till 
  
 8  
 I urvalet som används i denna analys är standardavvikelsen i männens förvärvsinkomst 292 689 jämfört med 209 661 för kvinnorna. 
 175 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 anställda kvinnor. Det är visserligen sant att kvinnor generellt får lägre dagersättning än män, vilket kan förklaras av att de i genom- snitt har lägre inkomster och därmed lägre SGI, och det är också sant att egenföretagare får lägre ersättning än vad anställda får, men vi finner alltså att kvinnliga egenföretagare förlorar relativt sett mindre i termer av dagersättning jämfört med kvinnliga anställda än vad manliga egenföretagare gör i förhållande till anställda män. 
 För egenföretagare med eget aktiebolag är bilden en annan. Manliga företagare i denna kategori får i genomsnitt 5,4 procent högre ersättning än manliga anställda och kvinnliga företagare med eget aktiebolag får 17,9 procent högre ersättning än vad anställda kvinnor får. Även här visar resultaten att kvinnliga företagare tjänar relativt sett mer än vad manliga företagare gör. 
 Det har i debatten hävdats att utformningen av socialförsäk- ringen kan verka hämmande på kvinnors vilja att bli egenföretagare eftersom kvinnor antas fästa ett högre värde vid en väl anpassad socialförsäkring. Och det kan mycket väl vara så att kvinnor tror att socialförsäkringen inte är utformad för att möta deras behov som egenföretagare. Men resultaten som presenteras här tyder på att kvinnor skulle förlora förhållandevis mindre på att vara egen- företagare än vad män skulle göra ur ett socialförsäkringsperspek- tiv. Detta resultat gäller för ersättning från föräldraförsäkringen. I nästa avsnitt studeras dagersättning från sjukförsäkringen. 
 Sjukpenning 
 När könsskillnader i inkomstkompensation från sjukförsäkringen bland egenföretagare och anställda studeras, används inte samma urval som när ersättning från föräldraförsäkringen analyseras. Då begränsades analysen till mammor och pappor med små barn (03 
 år) som fått någon ersättning från föräldraförsäkringen under året. Nu ingår istället alla, men eftersom den logaritmerade dagersätt- ningen används i analysen av sjukförsäkringen innebär det att urvalet begränsas till dem som har fått någon ersättning från sjuk- försäkringen under året. Samma typ av regression som tidigare skattas och interaktionstermer inkluderas så att jämförelsen kan göras över både kön och sysselsättningsform. 
 Regressionsresultaten som presenteras i Tabell A4, kolumn II, visar att kvinnor i genomsnitt har 9,3 procent lägre dagersättning än män och företagare med enskild firma i genomsnitt har 18,0 
 176 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 procent lägre ersättning än anställda. Estimatet av interaktionster- men mellan kvinna och enskild firma är inte signifikant skilt från noll, vilket betyder att det inte finns någon statistiskt signifikant skillnad mellan vad manliga företagare får i förhållande till manliga anställda och vad kvinnliga egenföretagare får i förhållande till kvinnliga anställda. Däremot finner vi att kvinnliga företagare med eget aktiebolag också i sjukförsäkringen får en högre ersättning i förhållande till anställda kvinnor relativt vad manliga egenföreta- gare får i förhållande till manliga anställda. Manliga egenföretagare med eget aktiebolag har i genomsnitt 3,7 procent högre dagersätt- ning vid sjukdom än vad manliga anställda har, medan kvinnliga företagare med denna typ av företag i genomsnitt får 10 procent högre dagersättning i förhållande till anställda kvinnor. 
 Det är inte rimligt att tolka dessa skillnader som kausala effekter av egenföretagande. Dagersättningen beror på vilken SGI man rap- porterat till Försäkringskassan, vilken i sin tur beror på faktisk inkomst. Valet att bli egenföretagare är troligen korrelerat med den förväntade inkomsten från egenföretagande, om man inte tror att man kan tjäna tillräckligt mycket som egenföretagare kommer man troligen inte att välja det alternativet. Storleken på (förväntad) inkomst beror på ett antal faktorer, som inte kan observeras men som troligen är korrelerade både med valet att bli egenföretagare och med inkomsten och därmed ersättning från socialförsäkringen. Dessa faktorer kan bland annat ha att göra med entreprenöriell förmåga. Sammantaget betyder detta att resultaten inte kan tolkas som att vilken person som helst kan få en högre ersättning om man till exempel valde att bli egenföretagare och startade ett eget aktie- bolag. Det är troligt att det sker en kraftig selektion av arbetstagare in i företagande och kanske framförallt när det gäller företagare som driver aktiebolag eftersom det krävs en kapitalinsats på 50 000 kronor. Fram till mars 2010 krävdes en kapitalinsats på 100 000 kronor, vilket också var den relevanta insatsen för det år för vilket data används i detta kapitel. 
  
 6.5.3 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen 
  
 Att analysera uttag av  
 a-kassa 
  för egenföretagare och anställda innebär en rad svårigheter. För det första innebär ju arbetslöshet per definition att man, just då, varken är anställd eller egenföreta- gare. Man har förvisso haft en viss form av sysselsättning innan 
 177 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 man blev arbetslös, men detta kan vara svårt att identifiera med hjälp av årsdata. Sysselsättningsstatus utgår från sysselsättning och inkomstslag under november månad. Definieras man som egen- företagare med utgångspunkt från denna månad samtidigt som man har varit registrerad som arbetssökande under året, är det förmod- ligen så att man var arbetslös innan man blev egenföretagare. Detta kapitel fokuserar framförallt på den omvända situationen där arbetstagaren först är egenföretagare respektive anställd men där- efter blir arbetslös. Ett sätt att försöka komma runt problemet är att använda data från fler år. Därför kommer också data för år 2007 att användas och sysselsättningsstatus detta år kommer att vara utgångspunkten för att undersöka risken att vara arbetslös under 2008 samt ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för dem som varit arbetslösa. Ytterligare ett problem är att man kan vara arbets- lös utan att kvalificera sig för att få ersättning. Det kan till exempel hända om man inte varit medlem i någon  
 a-kassa. 
  
 Det är svårt att få uppgifter om hur stor andel av anställda respektive egenföretagare som är medlem i en  
 a-kassa, 
  i synnerhet när det gäller egenföretagare. Siffror från Inspektionen för Arbets- löshetsförsäkringen (IAF) visar att år 2007 hade SmåA,  
 a-kassan 
  som speciellt riktar sig mot egenföretagare, knappt 120 200 med- lemmar. I SCB:s sysselsättningsregister för år 2007 är cirka 355 000 personer definierade som egenföretagare, vilket skulle betyda att knappt 34 procent av egenföretagarna är med i en  
 a-kassa. 
  Görs en uppdelning efter kön framkommer det att ungefär 37 procent av kvinnliga egenföretagare är med i en  
 a-kassa 
  jämfört med 33 pro- cent av manliga egenföretagare. Dock finns det andra  
 a-kassor 
  än SmåA, till exempel AEA, där egenföretagare också kan vara med- lemmar, så detta får ses som grova uppskattningar. Om samma beräkningar görs för anställda, framkommer att cirka 84 procent av de anställda är medlemmar i en  
 a-kassa. 
  Vid en uppdelning efter kön ser man att 86 procent av kvinnliga anställda är medlemmar jämfört med 82 procent av manliga anställda. Andra siffror från Inspektionen för Arbetslöshetsförsäkringen (IAF) visar att fler kvinnor än män fick arbetslöshetsersättning år 2008. Detta år utbetalades också ett högre totalt belopp till kvinnor. 
 9 
  
 Analysen av skillnader i ersättning för  
 a-kassa 
  baseras på ett mindre urval än tidigare. Av de skäl som beskrevs ovan begränsas urvalet till dem som var sysselsatta som egenföretagare eller anställda 
  
 9  
 Se www.iaf.se 
 178 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 i november 2007 och som 2008 erhållit ersättning från arbetslös- hetskassan samt varit registrerade som arbetssökande. 
 I Tabell 6.4 görs en sammanställning dels av andelen i urvalet som har minst en dag i arbetslöshet under 2008, dels andelen som erhållit ersättning från  
 a-kassan 
  2008. För alla grupper skiljer sig dessa andelar åt, där andelen som erhållit ersättning är lägre än andelen som har minst en dag i arbetslöshet. Högst andel arbetslösa återfinns bland anställda och lägst andel bland egenföretagare med eget aktiebolag. 
 I Tabell A5 i Appendix B presenteras regressionsresultat från en regression där vi analyserar skillnader i dagersättning från  
 a-kassan 
  2008 bland dem som var sysselsatta som anställda eller egenföretag- are november 2007. Dagersättningen har beräknats som total ersätt- ning från arbetslöshetskassan dividerat med totala antalet dagar i arbetslöshet under året. 
 Det är svårt att dra några långtgående slutsatser utifrån dessa resultat. Framförallt då det troligtvis är en selekterad grupp som inkluderas i urvalet, speciellt vad gäller egenföretagarna. Resultaten visar att dagersättningen från arbetslöshetsförsäkringen i genom- snitt är drygt 7 procent högre för anställda kvinnor än för anställda män. Detta stämmer överense med siffrorna från Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen som visade att ett högre totalt belopp från arbetslöshetsförsäkringen betalades ut till kvinnor än till män år 2008. Båda grupperna egenföretagare får betydligt lägre ersätt- ning än vad anställda får, det handlar om en skillnad på ungefär 20 procent i dagersättning. Det kan finnas flera förklaringar. Företa- gare med enskild firma har i genomsnitt lägre inkomster än anställda och det är rimligt att det också påverkar ersättningen från 
 179 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 a-kassa. 
  Men egenföretagare med eget aktiebolag har högre inkomster och får högre ersättning än anställda från både föräldra- och sjukersättningen. Det är troligt att nedläggningen av företaget föregås av en period med låga inkomster för företagaren och reg- lerna i arbetslöshetsförsäkringen säger dels att företagare måste lägga ner sin verksamhet helt och hållet för att få ersättning, dels att ersättningen kan utebli om ett företag som är lönsamt läggs ner. Det är alltså troligt att egenföretagarnas inkomster är låga under perioden närmast före nedläggningen. Reglerna säger också att ersättningen ska baseras på det senaste taxeringsbeslutet eller möj- ligen på de två senaste taxeringsbesluten maximalt 24 månader bakåt i tiden. För anställda är det troligt att sambandet mellan lön och arbetslöshetsrisk inte ser ut på detta sätt. Det finns alltså inte skäl att tro att anställda skulle ha särskilt låga inkomster just före arbetslöshetens inträdande, medan det är just detta vi kan förvänta oss för företagare. 
 Det kan också finnas selektion som påverkar resultatet. Egen- företagare, men även anställda, som anser sig ha väldigt låg risk att bli arbetslösa eller som anser att de inte har behov av ersättning från  
 a-kassan 
  vid eventuell arbetslöshet väljer helt enkelt inte att vara medlemmar i någon  
 a-kassa. 
  Det skulle alltså kunna vara så att det är egenföretagare som löper högst risk att gå i konkurrs och egenföretagare med de lägsta inkomsterna som väljer att var med- lemmar i en  
 a-kassa. 
  
 Kvinnliga egenföretagare med enskild firma är de som erhåller lägst dagersättning, medan det inte finns någon signifikant skillnad mellan manliga och kvinnliga företagare med eget aktiebolag. 
 10 
  
 6.6 
  
 Sammanfattning och slutsatser 
  
 I detta kapitel har könsskillnader i inkomstkompensation bland egenföretagare och anställda analyserats. Analysen av ersättning från föräldra- och sjukförsäkringen visar för det första att skillna- derna mellan män och kvinnor i utbetald ersättning är mindre än motsvarande skillnader i inkomster från arbete. Analysen visar också att skillnaderna i dagersättning mellan anställda och företa- gare med enskild firma är mindre än motsvarande skillnader i inkomster från arbete. En förklaring kan vara att det finns ett tak i 
  
 10  
 Detta framgår av att estimatet för interaktionstermen mellan kvinna och företagare med aktiebolag som presenteras i Tabell A3 inte är signifikant skilt från noll. 
 180 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 ersättningen. Försäkringskassan kompenserar inkomstförluster upp till 7,5 prisbasbelopp i sjukförsäkringen och upp till 10 prisbas- belopp i föräldraförsäkringen. Inkomstförluster därutöver kompen- seras man inte för. Eftersom fler män än kvinnor och fler anställda än egenföretagare med enskild firma har inkomster som överstiger taket är det dessa grupper som missgynnas mest av taket. Allra mest missgynnas egenföretagare med eget aktiebolag när det gäller i vilken utsträckning inkomstförlust vid sjukdom eller föräldra- ledighet kompenseras från socialförsäkringen. 
 Sammantaget tyder resultaten på att de största skillnaderna åter- finns i arbetsinkomst och inte i olika former av inkomstkompensa- tion. För att minska skillnaderna i inkomstkompensation ytterlig- are krävs att arbetsinkomsterna mellan män och kvinnor utjämnas. 
 Analysen av ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen visar dels att kvinnor i genomsnitt hade högre dagersättning än män år 2008, dels att både företagare med enskild firma och företagare med eget aktiebolag hade betydligt lägre ersättning från  
 a-kassan 
  än vad anställda hade. Detta är anmärkningsvärt, i synnerhet då det gäller företagare med aktiebolag då de i genomsnitt har betydligt högre inkomster. En tolkning av resultatet är att det är aktiebolags- ägare med störst risk att gå i konkurs eller har låga vinster som väljer att vara medlemmar i någon  
 a-kassa. 
  Gruppen företagare som är medlemmar i en  
 a-kassa 
  och därmed kvalificerar sig för att få ersättning skulle alltså vara starkt selekterad. En annan närliggande förklaring är att låg inkomst under perioden närmast före arbets- lösheten är korrelerad med företagsnedläggningen. Ersättningen från  
 a-kassan 
  kommer då att baseras på en lägre inkomst än vad företagaren har i normalfallet. 
 Även om könsskillnader i inkomstkompensation är mindre än motsvarande skillnader i arbetsinkomst kan dock socialförsäkring- ens utformning påverka män och kvinnor olika när det gäller före- tagande. För det första kan den göra att kvinnor väljer egenföreta- gande i mindre utsträckning än män. För det andra kan det leda till att fler kvinnliga företagare tvingas lägga ner sina företag i samband med barnafödande och föräldraledighet, då uttaget av föräldra- ledighet fortfarande är högre bland kvinnor än bland män. Även om inte företaget läggs ner helt och hållet så kan det leda till sämre förtjänster. Detta är dock frågor som ligger utanför ramen för detta 
 181 
  
 Kapitel 6 
  
 SOU 2014:74 
  
 kapitel men som kommer att analyseras ingående i framtida forsk- ningsstudier. 
 11 
  
 Det är svårt att peka på hur utformningen av socialförsäkringen vad gäller kompensation vid föräldraledighet, sjukdom eller arbets- löshet skulle behöva ändras för att minska skillnaderna dels mellan könen, dels mellan olika sysselsättningsformer. Förekomsten av ett tak verkar ha en utjämnande effekt. Samtidigt kan inte taket vara för lågt eftersom det skulle minska incitamenten för höginkomst- tagare att vara föräldralediga. 
  
 11  
 Författaren erhöll 2011 ett treårigt projektbidrag från Vetenskapsrådet för att studera kvinnligt egenföretagande ur ett livscykelperspektiv. 
 182 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 6 
  
 Referenser 
 Andersson Joona, Martin och Murphy (2008),  
 A Gender Perspective on  
  
 Self-Employment 
  
  Entry and Performance as Self- Employed,  
 IZA Discussion Paper No. 3581. 
 Arbetslöshetskassornas Samorganisation (2013),  
 Så fungerar arbets- löshetsförsäkringen,  
 www.samorg.org,  
 2013-12-16. 
  
 Boden, Wilson (1996), Gender and  
 Self-Employment 
  Selection: 
 An Empirical Assessment,  
 Journal of  
  
 Socio-Economics 
 , 
  Vol. 25, s. 671682. 
 Boden, Wilson (1999), Schroeder, Family 
 Responsibilities, and Female  
 Self 
 - 
 Employment 
 , 
  
  American Jour- nal of Economics and Sociology 
 , Vol. 58, s. 7183. 
 Budig, Barker (2006), Intersections on the Road to Self- Employment: Gender, Family and Occupational Class,  
 Social Forces 
 , Vol. 84, s. 22232239. 
 Carr, Smith (1996), Two Paths to  
 Self-Employment?: 
  Women´s and Men´s  
 Self-Employment 
  in the United States, 1980,  
 Work and Occupations 
 , Vol. 23, s. 2653. 
 Nguyen, Anthony, Sullivan och Adams (2012), Self- employment,  
 work-family 
  time and the gender division of labour,  
 Work, Employment & inkomst- och till- läggspensionen minskar relativt de förvärvsarbetandes inkomst genom följsamhets- eller eventuell balansindexering och garanti och den förmånsbaserade delen av tjänstepensionen är prisindexe- rad. Detta är en något vansklig tolkning, som bara delvis förklarar de avtagande profilerna. En ytterligare förklaring är att samman- sättningen av de olika åldersgrupperna skiljer sig åt. De yngre har i regel haft högre förvärvsinkomster och har därmed högre både all- 
  
 4  
 Underlaget är baserat på registerdata från det s.k.  
 STAR-urvalet. 
  Detta urval kan betraktas som ett utökat  
 LINDA-urval; 
  vi kommenterar LINDA senare. 
 195 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 män- och tjänstepension. En avsikt med att basera beräkningarna på prognostiserade framtida inkomster, vilket görs i avsnitt 7.3, är att undvika detta problem. Vid en framskrivning kan samma indivi- der följas över tiden och betydelsen av pensionssystemets egen- skaper som exempelvis betydelsen av indexering kan särskiljas. 
  
 Källa 
 : Pensionsmyndigheten, Lowen (2013). 
 En intressant jämförelse som görs i rapporten visar att för hela gruppen äldre (65+) gäller att inkomsten realt ökat med nästan 16 procent från 2006 till 2011 samt att inkomstnivån är ungefär den- samma som för  
 28-åringarna. 
  I detta perspektiv, baserat på genom- snittliga nivåer och individuell disponibel inkomst, framstår inte pensionärerna som någon låginkomstgrupp. 
 196 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 7.2.2 
  
 Total pensionsinkomst 
  
 En ytterligare rapport som har relevans för sammanställningen är Williams och Chen (2012). Här undersöks inkomst- fördelningen bland pensionärer och då framförallt med fokus på dem med låga inkomster. Betydelsen av alla tre pelarna,  
 allmän-, 
  tjänste- och privat, framhålls. Informationen hämtas från SCB:s databas LINDA, som helt och hållet är baserad på register- information. Denna typ av data har flera fördelar: urvalsstorleken (år 2007 drygt 800 000 individer), kvalitén på informationen samt att individerna kan följas över tiden utan några stora bortfalls- problem. Baserat på  
 LINDA-data 
  från år 2007 var männens inkomst från allmän pension cirka 155 000 kronor och kvinnornas knappt 75 procent av detta. Författarna anser att skillnaden troligt- vis kommer att minska då andelen förvärvsarbetande kvinnor grad- vis har ökat. 
 Betydelsen av tjänstepension framhålls och framförallt att andelen med inkomst från tjänstepension har stigit de senaste 30 åren. Sär- skilt kraftig har ökningen varit för kvinnor, där endast  
 20–40 
  pro- cent fick tjänstepension i början av  
 1980-talet 
  jämfört med  
 75–90 
  procent år 2007. För männen har ökningen i andelen varit mindre men däremot har ökningen i inkomst från tjänstepension varit kraftig. En fördubbling för männen mellan 66 och 70 år jämfört med en tiondel för kvinnorna. Här framgår betydelsen av inkomster över takbeloppet, vilka är betydligt vanligare bland männen. Det faktum att det allmänna pensionssystemet missgynnar dem med en inkomst över takbeloppet kompenseras av relativt höga tjänstepen- sioner. 
 I genomsnitt var kvinnornas årliga tjänstepension 20  
 000–30 
  000 kronor, där det lägre beloppet avser de äldre pensionärerna. Män- nen i åldrarna  
 66–70 
  år hade i genomsnitt en årlig tjänstepension på 55  
 000–75 
  000 kronor medan de äldre männens tjänstepensioner var cirka 40 000 kronor om året. 
 Bland männen hade cirka 40 procent av dem mellan 66 och 70 år inkomst från privat pensionssparande år 2007, vilket kan jämföras med 45 procent av kvinnorna i samma åldersgrupp. Andelen med inkomst från privat pension har fördubblats bland män och tre- dubblats bland kvinnor de senaste 20 åren. Trots detta är inkoms- ten från privat pension relativt blygsam. Detta framgår även av den redan nämnda uppdelningen av disponibel inkomst i Figur 7.1. 
 197 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Andelen av den totala pensionen som kommer från den all- männa pensionen har minskat under den senaste  
 15-årsperioden, 
  se Figur 7.2. För männen är det framför allt tjänstepensionen som har fått ökad betydelse, medan det för kvinnor framför allt är det privata pensionssparandet som har ökat. 
  
 Källa  
 Williams och Chen (2012). 
 En beskrivning av kvinnornas andel av pensionsinkomsten ges i Figur 7.3. Figuren visar kvinnors medianinkomst från allmän- och tjänstepension som en andel av männens medianpension uppdelat på de två åldersgrupperna 65 till 74 år och 75 år eller äldre. 
  
 Källa  
 Williams och Chen (2012) 
 . 
  
 I början av  
 1980-talet 
  låg de yngre kvinnornas andel på drygt 40 procent av männens men år 2009 hade denna andel ökat till cirka 70 procent. För de äldre har utvecklingen varit en annan, i början av  
 1980-talet 
  var kvinnornas pension lika stor som männens, men sedan minskade andelen kraftigt ned mot cirka 50 procent vid mit- ten av  
 90-talet 
  för att sedan öka något. Den höga andelen vid 
 198 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 utgångspunkten förklaras av Williams och Chen som att en stor del av både män och kvinnor vid denna tid enbart erhöll folkpension, dvs. en pension som inte var beroende av tidigare arbetsinkomster. När en allt större andel av männen fick högre inkomstrelaterade pensioner, minskade kvinnornas medianpensioner som en andel av männens. Den ökande andelen under  
 2000-talet 
  för de äldsta kvinnornas kan delvis förklaras av förändringar i statistiken. Före 2003 inkluderades inte pensionstillskottet i pen- sionsinkomsten. År 2003 och därefter ersattes folkpension och pensionstillskott av garantipension och denna ligger på en högre nivå än folkpensionen. 
  
 7.2.3 
  
 Kompensationsgraden 
  
 Vår genomgång av pensionärernas villkor har så här långt använt olika mått för att beskriva den ekonomiska situationen. Ett mått som hittills inte nämnts är den s.k. kompensationsgraden. Kom- pensationsgraden är pensionens andel av slutlönen. I den ekono- miska teorin är det främst kompensationsgraden som framhålls. Det är denna som har betydelse för individens sparande och pen- sionsbeslut. Detta utgår från att de flesta vill behålla sin levnads- standard som pensionärer. Det kan därför vara relevant att ge en beskrivning av en studie som utnyttjar kompensationsgraden. 
 Folksam har i några rapporter kartlagt pensionernas storlek för dem som redan tagit ut sin ålderspension. Här väljer vi att utgå från Tucker (2010). Som nämnts är ett skäl till att framhålla rappor- ten att den kompletterar de studier som redan diskuterats för att den utgår från kompensationsgraden. Det finns dock inte ett enhetligt sätt att definiera kompensationsgraden; olika inkomst- begrepp kan användas, olika perioder före och efter pensioner- ingen, samt olika urval beträffande vilka individer som ingår. Tucker utgår från den genomsnittliga förvärvsinkomsten från de sista fyra åren före pension. Studien som även den baseras på LINDA inkluderar enbart individer som är födda i Sverige eller som har ett invandringsår som ligger minst 30 år bakåt i tiden och inkluderar födelsekohorter mellan 1938 och 1942. Utgångspunkten är den totala pensionen, där allmän, tjänste- och privat pension ingår. 
 Ett intressant bidrag är beskrivningen av kompensationsgradens förändring över tiden. För de äldsta ligger nivån på cirka 86 pro- cent, men för de yngsta har den minskat till 81 procent. Denna 
 199 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 minskning är speciellt stor för kvinnorna, där pensionsnivån mins- kar från 87,2 till 79,9 procent av slutlönen. Här bör påpekas att Tucker jämför bruttolön mot bruttopension, dvs. före beskatt- ning. Skulle vi ta hänsyn till skillnaden i beskattning mellan lön och pension sänks pensionsnivån med uppskattningsvis  
 3–4 
  procent- enheter. Jobbskatteavdraget sänker skatten på arbetsinkomster och detta innebär en sänkt kompensationsgrad. 
 Orsaken till att den totala pensionen minskar som andel av slutlönen är att kompensationsnivån i den allmänna pensionen suc- cessivt minskar med 11,6 procent, från 61,3 procent av slutlönen för årskull 1938 till 54,2 procent för årskull 1942. För kvinnorna minskade den allmänna pensionen med 12,8 procent och motsva- rande minskning för männen var 10,4. Samtidigt har tjänstepen- sionssystemens kompensationsnivå förstärkts under samma period, från 16,7 till 19,2 procent av slutlönen. Den privata pensionens andel av slutlönen har däremot minskat något och ligger på drygt 7 procent för respektive årskull. 
 Även om kompensationsgraden är ett rimligt mått för att beskriva den ekonomiska förändringen som följer av att gå i pen- sion, är det inte helt oproblematiskt när det gäller att beskriva pro- blemet med fattigpensionärer. Hela begreppet bygger på en normal arbetsinkomst före pension. För den som saknar eller enbart har en låg inkomst exempelvis från försörjningsstöd eller sjukersättning kan även en låg pension innebära en högre inkomst och därmed en kompensationsgrad större än 100 procent. De grupper som får lägst kompensationsgrad är istället höginkomsttagarna, dvs. de med en inkomst över taket, framförallt höginkomsttagare, som inte har någon tjänstepension. 
  
 7.2.4 
  
 Utrikes födda och andra utsatta grupper 
  
 Som utgångspunkt för att beskriva situationen för de utrikes födda används en rapport av Soto och Mitrut (2010). Rapporten fokuserar på pensioner för speciellt utsatta grupper, närmare bestämt de som invandrat till Sverige från ett land utanför  
 OECD-området. 
  Ett  
 OECD-land 
  tjänar här som en markör för ett rikt land med hög ekonomisk standard. De som invandrat till Sverige från ett land utanför OECD är huvudsakligen flyktingar. Ett gemensamt tema i rapporten är att kontrastera de ekonomiska förutsättningarna för dessa utrikes födda män och kvinnor mot de villkor som gäller för 
 200 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 inrikes födda. Speciellt kommer skillnader mellan olika födelse- kohorter att uppmärksammas. Det enkla skälet till att uppmärk- samma kohortskillnader är att vi inte enbart önskar kommentera den historiska situationen utan även den förväntade framtida pensionen för dem som i dag är i yrkesaktiv ålder. 
 Den information som utnyttjas av Soto och Clay kommer från LINDA. Analysen utgår från ett representativt urval av Sveriges befolkning för varje år från 1992 till 2011 där enbart indi- vider som är födda mellan 1930 och 1980 ingår. Flood och Mitrut utnyttjar data från  
 1992–2007 
  men här i denna sammanställning har vi uppdaterat dessa data till år 2011. 
 Urvalet som utnyttjas för både den deskriptiva delen och den senare analysen har delats in efter födelsekohort, kön och födelse- land. En beskrivning av de länder som ingår ges i Flood och Clay, men här kan nämnas att antalet utrikes födda äldre än 16 år och från ett land utanför OECD, uppgick till mer än 600 000 individer i Sverige år 2007. Antalet ursprungsländer var drygt 140 och de tio länder som flest kom ifrån är i storleksordning Irak, Jugoslavien, Iran,  
 Anderson, 
  Chile, Libanon, Somalia, Thailand, Syrien och Rumänien. Dessa länder svarade för mer än 60 procent av alla födda i länder utanför OECD. 
 5 
  
 Som redan nämnts är en förutsättning för att få en hög allmän pension en hög livsinkomst och många år i landet. En faktor av fundamental betydelse är därför antal år med arbetsinkomst. Figur 7.4 visar på skillnader i sysselsättning mellan födelseland, kön och ålder/kohort. Vi har definierat en individ som arbetande om inkomsten från arbete överstiger 50 000 kronor per år mätt i 2011 års priser. Den översta panelen visar sysselsättningen definierad på detta sätt för kvinnor och den nedre för män. Notera de stora skillnaderna i förvärvsfrekvenser mellan inrikes- och utrikes födda. 
  
 5  
 Som synes förekommer även sådana länder där att invandringen inte kan klassificeras som flyktinginvandring. 
 201 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 1 
  
 Kvinnor 
  
 Inrikes födda 
  
 0,9 
  
 0,8 
  
 0,7 
  
 Utrikes födda 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 1960 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 1980 
  
 1930 
  
 0 
  
 17 
  
 20 
  
 23 
  
 26 
  
 29 
  
 32 
  
 35 
  
 38 
  
 41 
  
 44 
  
 47 
  
 50 
  
 53 
  
 56 
  
 59 
  
 62 
  
 65 
  
 68 
  
 71 
  
 74 
  
 77 
  
 80 
  
 1 
  
 Mä 
 n 
  
 0,9 
  
 0,8 
  
 0,7 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0 
  
 17 
  
 20 
  
 23 
  
 26 
  
 29 
  
 32 
  
 35 
  
 38 
  
 41 
  
 44 
  
 47 
  
 50 
  
 53 
  
 56 
  
 59 
  
 62 
  
 65 
  
 68 
  
 71 
  
 74 
  
 77 
  
 80 
  
 Not: Individen räknas som sysselsatt om årsinkomsten från arbete och näringsverksamhet överstiger 50 000 kronor (2011 års priser). Urvalet omfattar åldersgruppen 17  
 –81 
  år. 
 Födelsekohorter från vänster till höger: 1980,1970,1960,1950,1940 och 1930. Profilen för kohorten 1980 startar år 1997, dvs. de år då de är 17 år, för alla andra kohorter är startåret 1992. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar baserade på  
 LINDA-data 
  från perioden  
 1992–2011. 
  
 202 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 För att förklara figuren kan det vara lämpligt att börja med kvinnor och de två profiler som börjar längst till vänster, dvs. andelen sys- selsatta bland dem som var födda 1980. Dessa individer var 17 år 1997 och naturligtvis är sysselsättningen vid så unga år närmast obefintlig. Sysselsättningen ökar sedan snabbt och då speciellt för de inrikes födda. För dessa var den genomsnittliga nivån strax under 60 procent vid 20 års ålder och för de utrikes födda strax under 30 procent. Sedan följer en period där ökningen i sysselsätt- ning sker något långsammare, delvis en effekt av att många är i utbildning. Vid 31 års ålder ligger andelen på något under 90 pro- cent jämfört med drygt 60 procent för de utrikes födda. Till stora delar gäller denna beskrivning även männens sysselsättning. På samma sätt som för de yngsta kan de övriga födelsekohorterna föl- jas och gemensamt är den stora skillnaden i sysselsättning för inri- kes respektive utrikes födda. 
 Vilken betydelse har konjunkturläget och arbetslöshetens nivå när det gäller inträdet till arbetsmarknaden? Arbetslösheten var mycket låg i början av nittiotalet, drygt 2 procent för åldersgruppen  
 16–64, 
  men på grund av nittiotalskrisen ökade den till cirka 10 pro- cent 1993 för att sedan mellan 1998 och 2001 sjunka ned mot 6 procent. Efter finanskrisen 2008 har den ökat för att 2011 ligga på cirka 8 procent. 
 6  
 Vi börjar följa de olika födelsekohorterna 1992 (frånsett den yngsta kohorten som börjar 1997), dvs. när den djupa ekonomiska krisen slog till med följande kraftiga ökning av arbetslösheten. Det är de grupper som har svårast att få fäste på arbetsmarknaden som drabbas i tider av kris. Denna förklaring är i överensstämmelse med utvecklingen för de utrikes födda. Följ exempelvis den kvinnliga  
 1970-kohorten. 
  År 1992 var dessa indivi- der 22 år och för inrikes födda var andelen sysselsatta 70 procent jämfört med 40 procent för de utrikes födda. Tre år senare hade andelen för utrikes födda sjunkit till drygt 25 procent men för de inrikes födda hade den ökat. Krisen påverkade alla individer men effekten var betydligt större för utrikes födda, och då speciellt för kvinnor. Effekten av  
 90-talskrisen 
  kan sedan följas kohort för kohort, och vad som är ett genomgående mönster är att nedgången var mycket kraftigare för de utrikes födda. 
 En komplikation i denna jämförelse är att sammansättningen av urvalet ändras, för de inrikes födda är urvalet relativt homogent (till stor del samma individer över tid), men när det gäller de utrikes- 
  
 6  
 http://www.ekonomifakta.se/sv/Fakta/Arbetsmarknad/Arbetsloshet/Arbetsloshet/. 
 203 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 födda förändras det år från år då invandringen ändras. Nyanlända invandrare förändrar sammansättningen av de olika födelsekohor- terna och naturligtvis är det de nyanlända som har störst svårighet att få en anställning. Här bör särskilt uppmärksammas de stora flyktinggrupper som kom till Sverige i början av nittiotalet på grund av kriget i Jugoslavien och detta sammanföll dessutom med krisen i Sverige. Således bidrar många nyanlända till den stora minskningen i sysselsättningen under nittiotalskrisen. 
 Ytterligare en effekt av krisen var att utträdet från arbetsmark- naden påskyndades. För äldre kohorter och framför allt för utrikes födda innebar krisen ett snabbt utträde. Se exempelvis hur snabbt andelen sysselsatta minskade för de utrikes födda i  
 1940-kohorten. 
  För kvinnorna låg andelen på cirka 56 procent 1992 och bara fyra år senare hade den sjunkit till 40 procent. 
 Finns det några indikationer på väsentliga kohorteffekter? Som synes framstår inga stora skillnader mellan de inrikes födda. Ett intressant undantag är för de äldre, notera den relativt stora skill- naden vid 61 års ålder för de födda 1950 jämfört med 1940. Här kan jobbskatteavdraget och kanske det nya pensionssystemet vara en förklaring. För de utrikes födda är det relativt stora kohorteffekter. Mönstret är att yngre kohorter hade en högre förvärvsfrekvens än de äldre. Tag som en illustration den yngsta kohorten och kvinnor. År 2007 när de var 27 år var förvärvsfrekvensen betydligt högre än för kohorten född 1970 i samma ålder. En komplikation vid denna jämförelse är naturligtvis den redan nämnda nittiotalskrisen men även förändringar i de utrikes föddas sammansättning. En positiv tolkning är trots allt att det tyder på en ökad integration men det finns ett flertal alternativa och eventuellt samverkande förklaringar. 
 För att sammanfatta; andelen sysselsatta är klart lägre för utri- kes födda än för inrikes födda, och för de flesta kohorter i aktiv ålder ligger förvärvsfrekvensen under 60 procent för kvinnor och under 70 procent för männen. Redan här kan vi konstatera ett huvudproblem när det gäller utrikes föddas ålderspension. Anknyt- ningen till arbetsmarknaden är så låg att det inte finns något pen- sionssystem baserat på livsinkomster som kan ge en hög pensions- inkomst. Det är dessutom så att för de yngre utrikes födda med många år kvar till pensionen men med en mycket stor andel som inte arbetar så kommer detta att påverka pensionen. År utan för- värvsarbete tidigare under livet innebär en lägre allmän pension och det är svårt att kompensera för detta senare i livet. 
 204 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 Naturligtvis är det så att det inte enbart är förvärvsfrekvensen som spelar roll utan även inkomsten. I Tabell 7.1 redovisas inkomstskillnaderna baserade på de som har en arbetsinkomst, dvs. en inkomst större än 50 000 kronor/år. Här redovisas skillnaderna i kohorternas inkomst i relation till svensk födda mäns inkomst. 
 I stort sett framgår samma skillnader som vi tidigare framhållit. Utrikes födda personer har lägre nivåer, med ett undantag, män födda  
 1930–34. 
  Eftersom vi här enbart inkluderar dem som har en inkomst beror dessa skillnader på olika lönenivå och arbetstid. Som synes har utrikes födda kvinnor en inkomst relativt svenska män på mellan  
 64–77 
  procent. Dessa andelar bör tolkas med en viss försik- tighet för de äldre grupperna, då det är relativt få äldre som arbetar. Om vi bortser från de relativt höga andelarna för de äldre, framgår det att andelen var relativt konstant för kohorterna 1940 till 1970 men för den yngsta kohorten var andelen något större, nästan 70 procent, vilket möjligen kan tolkas som en ökad integration. När det gäller de små inkomstskillnaderna för de utrikes födda äldre männen kan de förklaras av att dessa män haft en längre arbetstid. Notera att de som tillhör 1930- och  
 1940-kohorterna 
  hade en högre eller nästan lika hög inkomst jämfört med de inrikes födda svenskarna. Detta speglar igen en hög arbetstid efter 65 års ålder, vilket i sin tur naturligtvis kan bero på låga pensioner för utrikes födda. Här kan även framhållas att data visar på en stor andel egenföretagare bland de äldre utrikes födda, naturligtvis kan detta återigen bero på en låg allmän pension. 
 205 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Not: Arbetsinkomst avser inkomsten från arbete och näringsverksamhet. Urvalet omfattar åldersgruppen  
 17–81 
  år. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar baserade på  
 LINDA-data 
  från perioden  
 1992–2011. 
  
 I Soto och Clay redovisas även förändringen i inkomst för dem som har en inkomst. En svenskfödd man i  
 1975-kohorten 
  ökade sin inkomst med mer än 300 procent från 1992 till 2007. För de övriga var inkomstutvecklingen betydligt långsammare: 200 pro- cent för inrikes födda kvinnor, 180 procent för de utrikes födda männen och enbart 66 procent för de utrikes födda kvinnorna. För de utrikes födda var således både de genomsnittliga nivåerna lägre och ökningen långsammare. 
 Fokus har nu varit på att beskriva inkomst av arbete, vilket är naturligt då detta har en direkt betydelse för framtida pensions- nivåer. Inte desto mindre finns det många andra indikatorer på nuvarande och framtida levnadsstandard. I Soto och Clay redo- visas såväl kapitalinkomsten som förmögenhet. Rent generellt gäller att detta förstärker bilden av de stora skillnaderna mellan inrikes och utrikes födda. Detta gäller både kapitalinkomster och real såväl som finansiell förmögenhet. Då information om indivi- dernas förmögenhet inte finns efter år 2007 finns ingen möjlighet att studera utvecklingen under senare år, dvs. den bild som ges i Soto och Clay är fortfarande den mest aktuella. 
 7 
  
 7  
 När förmögenhetsskatten avskaffades så upphörde även insamlingen av förmögenhetsdata. 
 206 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 En förmögenhetstillgång av speciellt intresse är privat pensions- sparande. Information om storleken av ett privat pensionssparande finns enbart indirekt i LINDA genom förekomsten av storleken på avdraget för detta sparande. De förmögenhetsdata som redovisas här bygger på en metod som presenteras i Soto och Klevmarken (2008). I korthet går denna metod ut på att använda  
 LINDA-data 
  för att beräkna individens förmögenhet genom att ackumulera årligt sparande och göra ett antagande om årlig avkastning. Då även inkomst från privat pensionssparande ingår i LINDA tas även hän- syn till eventuella pensionsuttag och följande minskning av för- mögenheten. 
 Beräknad på detta sätt framgår det att de inrikes födda hade en betydligt större privat pensionsförmögenhet. De svenskfödda männen födda 1950 hade vid 61 års ålder i genomsnitt drygt 200 000 kronor, vilket är cirka 50 000 kronor mer än de svenskfödda kvin- norna. Motsvarande nivåer för de utrikesfödda är betydligt lägre cirka 70 000 och 45 000 för män respektive kvinnor. 
 För att sammanfatta resultaten visar data att inrikes födda har betydligt mer ekonomiska resurser än utrikes födda, både vad gäller inkomst och förmögenhet. Med tanke på att Sverige är ett utveck- lat välfärdssamhälle är det inte nödvändigtvis så att inkomst- och förmögenhetsskillnader innebär stora skillnader i levnadsstandard. För att få en bild av hur skillnader i levnadsstandard ser ut studerar vi nu disponibel inkomst (inkomst efter skatt och inklusive bidrag), där vi även justerat för försörjningsbördan. 
 Figur 7.5 nedan visar skillnader i hushållens disponibla inkomst beroende på kohort och födelseland. Profilerna visar återigen en betydligt högre nivå för de inrikes födda jämfört med de utrikes födda. För yngre kohorter var ökningen snabbare och för äldre kohorter var avtrappningen långsammare för inrikes födda än för utrikes födda. Trots allt är detta vad som kan förväntas. För svenska hushåll bestod en stor andel av inkomsten av arbets- inkomster vilka följer den genomsnittliga löneutvecklingen, dvs. är inkomstindexerade, och för utrikes födda kommer en större andel av inkomsten från transfereringar som är prisindexerade eller indexerade genom politiska beslut. Betydelsen av arbetsinkomster framstår extra tydligt i de hushåll där genomsnittsåldern ligger i intervallet  
 55–60 
  år. De inrikes födda femtiotalisterna hade en dis- ponibel inkomst på omkring 300 000 kronor, vilket var nästan dubbelt så mycket som inkomsten för de utrikes födda. I denna åldergrupp var förvärvsaktiviteten hög bland de inrikes födda och 
 207 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 därmed kommer en hög andel av den disponibla inkomsten från arbetsinkomst. De utrikes föddas disponibla inkomst kom i större utsträckning från bidragssystemen, vilket resulterar i betydligt lägre inkomster. Går vi sedan till åldersgruppen 65, i vilken en stor andel är ålderspensionärer, finner vi att inkomstskillnaden mellan inrikes och utrikes födda var kraftigt reducerad men fortfarande väsentlig. För de äldsta hushållen är den genomsnittliga skillnaden 50 000 kronor per år eller mer. Med tanke på att detta inkluderar alla bidrag såsom bostadstillägg och eventuellt äldreförsörjningsstöd så tyder detta på väsentliga skillnader i levnadsstandard. 
 standard efter födelselan och kohort under perioden  
 1992 
 – 
 2011, 
  den övre profilen inrikes födda 
  
 350000 
  
 300000 
  
 250000 
  
 1940 
  
 200000 
  
 1960 
  
 1980 
  
 150000 
  
 100000 
  
 50000 
  
 0 
  
 17 
  
 20 
  
 23 
  
 26 
  
 29 
  
 32 
  
 35 
  
 38 
  
 41 
  
 44 
  
 47 
  
 50 
  
 53 
  
 56 
  
 59 
  
 62 
  
 65 
  
 68 
  
 71 
  
 74 
  
 77 
  
 80 
  
 Not: 2011 års priser. Ekonomisk standard är definierad som hushållets disponibla inkomst justerad för försörjningsbördan. Här har denna justering gjorts genom att använda den s.k. EU  
 -skalan, 
  dvs. 1 för första vuxna, 0,5 för varje ytterligare hushållsmedlem 14 år och äldre o ch 0,3 för varje barn yngre än 14. Åldern avser genomsnittet för de vuxna individerna i hushållet. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar baserade på  
 LINDA-data 
  från perioden  
 1992–2011. 
  
 Naturligtvis är det även av intresse att närmare studera hur stora nivåerna och skillnaderna är för de som redan uppnått sin pen- sionsålder och därför visas avslutningsvis i tabell 7.2 pensions- inkomsten för de äldre kohorterna, födda  
 1930–34, 
 1935–39 
  och  
 1940–44, 
  vid olika ålder. Vi presenterar resultaten som tidigare i relation till inkomsten för inrikes födda män. Som ett exempel har 
 208 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 en utrikes född man som är 65 år och född under perioden  
 1930–34 
  i genomsnitt 69 procent av motsvarande inkomst för en inrikes född man. Som synes är detta en liknande andel som gäller inrikes födda kvinnor, men för utrikes födda kvinnor är nivån betydligt lägre (47 procent). För yngre kohorter var nivåerna lägre för utrikes födda men högre för inrikes födda kvinnor. Notera att utri- kes födda kvinnor 65 och äldre i  
 1940–44-kohorten 
  enbart hade en pension motsvarande  
 36–41 
  procent av inrikes födda mäns pension. 
 Not: Inkomsten avser alla pensionsinkomster; allmän, tjänste, privat - och naturligtvis även eventuell garantipension. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar LINDA 2011. 
 Det ska nämnas att inkomsten avser all pensionsinkomst;  
 allmän-, 
 tjänste-, 
  privat- och naturligtvis även eventuell garantipension. Den låga pensionen för utrikes födda kan både bero på låga inkomster under tiden i yrkesaktiv ålder och få bosättningsår i Sverige. Data tillåter att vi redovisar antalet bosättningsår. År 2007, vid 65 års ålder, var det genomsnittliga antalet bosättningsår i Sverige 22 år för utrikes födda, dvs. långt från de 40 år som krävs för full garan- tipension. Dessutom innebär det även att många får en reducerad inkomstpension eftersom det krävs 30 års intjänande för att erhålla full tilläggspension (tidigare ATP och folkpension). 
 8 
  
 För att sammanfatta: en genomgång av ekonomiska resurser visar att invandrare från ett land utanför  
 OECD-området 
  har väsentligt sämre förutsättningar att få en rimlig levnadsstandard som pensionärer än de som är födda i Sverige. 
  
 8  
 Som nämns i appendix gäller speciella regler för flyktingar vid beräkningen av bosätt- ningsår. 
 209 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Som ett komplement till rapporten av Soto och Clay redo- visar vi även några ytterligare resultat från den redan nämnda rap- porten av Williams och Chen. En fördel är att de även redovisar pensionernas förändring över tid. 
 En intressant beskrivning av pensionen för de utrikes födda ges i Figur 7.6. I början av  
 1980-talet 
  hade utrikes födda män högre pensioner än inrikes födda män oavsett födelseregion. Från början av  
 90-talet 
  har denna bild ändrats dramatiskt. För de som är födda i Norden eller EU15 m.fl. har pensionsnivåerna konvergerat mot nivån för dem som är födda i Sverige. 
 9  
 Sedan början av  
 2000-talet 
  finns det knappt några skillnader i medianpensioner mellan män födda i Sverige, andra nordiska länder och EU15 m.fl. Som synes har däremot andelen för gruppen övriga världen minskat kraftigt ned till cirka 60 procent år 2007. 
  
 Källa:  
 Williams och Chen (2012). 
 Kvinnor som är födda utanför Norden och EU15 m.fl. har sedan slutet av  
 1990-talet 
  lägre medianpension än inrikes födda kvinnor och skillnaden år 2007 uppgår till något under 80 procent. 
 När det gäller de som är födda utanför EU15 m.fl. visar resul- taten i Williams och Chen en stor överensstämmelse med de som tidigare presenterats i Flood och Clay. Det är en stor överlappning mellan de grupper som ingår i EU15 m.fl. och de som klassats som tillhörande ett land utanför OECD. Till skillnad från Soto och Clay visar Williams och Chen hur de 
  
 9  
 EU15 m.fl. definieras som de konventionella  
 EU15-länderna 
  tillsammans med Schweiz, Nordamerika, Australien, Nya Zeeland och Japan. 
 210 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 olika gruppernas pensioner förändrats över tid. De utrikesfödda som erhöll pension på  
 80-talet 
  hade haft en hög anknytning till arbets- marknaden. Här finns naturligtvis de stora grupper av arbetskrafts- invandrare som kommit till Sverige sedan  
 40-talet. 
  Från början av  
 70-talet 
  har invandringens sammansättning ändrats och en ökad flyktinginvandring och låg förvärvsfrekvens har medfört låga pen- sioner som slår igenom i låga pensionsandelar för dessa grupper under de senaste decennierna. Låga inkomster och få års vistelse i Sverige leder till låga pensioner som troligen endast i få fall uppvägs av pensioner från hemlandet. 
 Utöver de utrikes födda framhåller författarna ytterligare grup- per som riskerar låga pensioner. En sådan grupp är egenföretagare med låga inkomster, framförallt de som saknar en kompletterande pension. Enligt en nyligen genomförd studie, Tucker (2011), saknar en fjärdedel av egenföretagarna pensionssparande, dvs. de sparar varken privat eller via företaget. Gruppen egenföretagare är stor och växer, vilket gör det angeläget att speciellt studera denna grupp, många egenföretagare är dessutom utrikesfödda. 
 En annan utsatt grupp består av dem som har haft mycket låga inkomster och därför får garantipension. Williams och Chen refererar till en studie av Oliver (2011) som fram- håller att under den närmaste tiden bedöms ungefär 25 procent av de nya pensionärerna få en garantipension. År 2008 var det 778 000 personer som fick garantipension varav 15 procent fick fullt belopp. Nästan hälften av de kvinnliga pensionärerna i åldern  
 65–70 
  år fick garantipension. Bland äldre är det än vanligare att få garanti- pension. Till exempel får drygt 80 procent av kvinnorna mellan 80– 85 år och över 90 procent i åldern 90 år och äldre garantipension. Andelen män som får garantipension är mycket lägre. I åldersgrup- pen  
 65–70 
  år fick drygt 10 procent av männen garantipension. En fjärdedel av män mellan  
 80–85 
  år och hälften av männen i ålders- gruppen 90 år och äldre får garantipension. Som redan nämnts innebär dessutom prisindexeringen av garantipensionen att de grupper som är beroende av denna inkomst kommer att tappa i sin inkomstutveckling jämfört med dem som får den inkomstindexe- rade inkomstpensionen. 
 En annan grupp med risk för låga pensioner är anställda, som inte är täckta av tjänstepensioner. Tjänstepensionen är viktig främst för dem som har haft inkomst över taket i allmänna pensionen, men inte bara för dem. Drygt 90 procent av de anställda arbetar på företag som är täckta av kollektivavtal och har därigenom tjänste- 
 211 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 pension. De som saknar en tjänstepension är främst de som arbetar i företag med få anställda, de med de högsta och lägsta lönerna och egenföretagare. 
 Williams och Chen ger en bild som väl överens- stämmer med den tidigare diskussionen. Kvinnor har en lägre pen- sion än männen. Speciellt utsatta är de utrikes födda från fattigare länder och då framför allt kvinnor. 
  
 7.3 
  
 Framtidens pensioner 
  
 De resultat som utnyttjar historiska data visar med tydlighet på lägre nivåer för kvinnor än för män och betydligt lägre nivåer för utrikes födda än för inrikes födda. En viktig fråga är huruvida det allmänna pensionssystemet på sikt kommer att utjämna dessa skill- nader. Vi kommer att försöka besvara denna fråga genom att göra en prognos på de pensionsgrundande inkomsterna fram till dess att individerna går i pension och sedan beräkna deras förväntade pension. 
 Den stora fördelen med att basera analysen på simulerade fram- tida data är att detta tillåter en mer renodlad analys av egenskaperna i pensionssystemet. Genom att beräkna pensionen för både yngre och äldre kohorter kan vi isolera de effekter som beror på det nya systemet jämfört med de gamla. Genom de långa framskrivningar som görs, ofta  
 40–60 
  år, kan vi särskilja effekten av indexeringen, som redan nämnts är detta en mycket viktig fråga som får en avgö- rande betydelse för utfallen på lång sikt. Till sist ger beräkningar som bygger på långsiktiga framskrivningar även en möjlighet att kontrollera för sammansättningen i urvalet. Genom att utgå från ett givet urval och låta detta åldras kontrolleras för att urvalets sammansättning inte ändrats, samma individer ingår hela perioden; de blir bara äldre. 
 Följande genomgång bygger på två olika modeller för fram- skrivning av pensionsgrundad inkomst. I Soto och Mitrut (2010) används en enkel prognosmodell för sannolikheten av förvärvs- arbete och givet arbete så beräknas lönen. Den alternativa och betydligt mer komplicerade SESIM modellen simulerar en åldrande befolkning med ambitionen att fånga upp många av de beslut som vi människor måste fatta över vår livscykel. Här bildas och splittras familjer, barn föds och genomgår en utbildning och går ut på arbetsmarkanden och får en lön och pensionsrättigheter. Eftersom 
 212 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 familjens sammansättning simuleras och inkomster bidrag och skatter beräknas, kan även hushållets disponibla inkomst beräknas. Möjligheten att beräkna disponibel inkomst är det särskiljande dra- get mellan en avancerad modell som SESIM eller enklare modeller, som enbart prognosticerar pensionsgrundande inkomst. 
 En tidig analys som utgår från simuleringsmodellen SESIM redo- visas i Flood (2004a, 2004b, 2007) och Soto m.fl. (2008). Här var syftet att visa på den långsiktiga egenskapen av det nya pensions- systemet. Ingen uppdelning görs för män och kvinnor eller födelse- land och beräkningarna bygger på kompensationsgraden baserad på total pension. 
 Framskrivningen görs till 2040 och kompensationsgraden beräknas baserat på den genomsnittliga inkomsten fem år före pensionen, här antas att alla pensioneras vid 65 och sedan används den genom- snittliga inkomsten de fem första åren efter pension som en refe- rens (även perioden  
 5–10 
  år efter används). Individer som får sin pension från det gamla och nya systemet ingår och enligt resultatet minskar kompensationsgraden för de yngre födelsekohorterna. Således ett resultat i överensstämmelse med både Lowen (2011) och Williams och Chen (2012). En förväntad framtida minskning av kompensationsgraden förefaller robust och bekräftas även av pensionsmyndighetens beräkningar redovisade i pensions- systemets årsredovisning. 
 10  
 Ett skäl till denna minskning är att det äldre  
 ATP-systemet 
  var mer generöst, men ett argument som förtjänar att framhållas, vilket även görs i årsredovisningen, är att den förväntade livslängden ökar. Om detta påverkar individen så att pensionsbeslutet senareläggs, kommer det att leda till en mindre minskning eller eventuellt en oförändrad kompensationsgrad. Detta är en väsentlig fråga som vi återkommer till senare. 
 Som nämndes tidigare är en stor fördel med långsiktiga simule- ringar att detta tillåter en närmare analys av konsekvensen av indexeringen av pensionerna. I de ovan nämnda simuleringarna framhålls problemet med följsamhetsindexeringen, dvs. att den allmänna inkomstpensionen är inkomstindexerad minus 1,6 pro- centenheter. Framförallt visas på de långsiktiga konsekvenserna av detta när det gäller andelen fattigpensionärer. 
 Ett sätt att visa effekten av följsamhetsindexeringen är att utgå från den beräknade pensionsinkomsten i relation till de förvärvs- arbetandes inkomster. En sådan beräkning genomfördes i Flood 
  
 10  
 Orange Rapport. Pensionssystemets årsredovisning 2012, s.  
 58–62. 
  
 213 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 m.fl. (2008). Enligt resultaten uppgick den beräknade inkomsten för de yngsta pensionärerna till mellan 75 och 80 procent av de för- värvsarbetandes inkomster. Nivån var något högre för de äldre, och som redan nämnts kan detta förklaras av att det äldre  
 ATP-syste- 
  met gav en högre nivå. Effekten av följsamhetsindexeringen är sedan att pensionen minskar relativt inkomsten för dem som arbe- tar. (Arbetsinkomsten ökar med inkomstindex och allmänna inkomstpensionen med inkomstindex minus 1,6). Beräkningarna visar att den relativa pensionen vid åttio års ålder för de yngre kohorterna hamnar under 50 procent av genomsnittlig inkomst för de förvärvsarbetande. 
 11  
 Att den genomsnittliga inkomsten är så låg relativt den för de arbetande, innebär naturligtvis att den för många individer är betydligt lägre. Om vi som vanligt definierar fattigdom som en inkomst under 60 procent av medianinkomsten, innebär detta en hög andel fattigpensionärer. Beräkningar i Flood m.fl. (2008) visar på att för kohorten 1955 så kan cirka 20 procent av pensionärshushållen klassificeras som fattiga vid 80 års ålder. 
 Ett bidrag från denna typ av analys är att visa på att vissa delar i pensionssystemet inte är långsiktigt hållbara. Prisindexering av garantipensionen givet en real ekonomisk tillväxt gör att den rela- tiva inkomsten för de fattigaste minskar och till slut når orimligt låga nivåer. Den långsiktiga effekten av följsamhetsindexeringen är också oroande. Indexeringens betydelse för de mest utsatta grup- perna uppmärksammas även i Flood och Mitrut (2010). 
 I Flood och Clay görs som tidigare nämnts en mer fokuserad analys av de grupper där risken för fattigdom är som störst. Vi har tidigare sammanfattat resultaten baserade på historiska data och här följer en beskrivning baserad på en prognos om framtida pensioner. Den framskrivning som görs bygger inte på SESIM utan på en betydligt enklare metod. Som utgångspunkt beräknas först, för varje individ i urvalet, den ackumulerade pensionspoängen och inkomsten år 2007. 
 Givet pensionsbehållningen är nästa steg att beräkna den fram- tida pensionsbehållningen för varje individ fram till 65 års ålder. För de äldsta kohorterna behöver detta naturligtvis inte göras. En individ född år 1930 var 65 år 1995 och en individ i den yngsta kohorten, född 1975, kommer att fylla 65 år 2040. För att beräkna pensioner för alla individer vid 65 års ålder behövs således en fram- skrivning till 2040. I princip kan detta göras genom att skriva fram 
  
 11  
 Notera att i dessa beräkningar har garantipensionen inkomstindexerats. Om inte detta görs, erhålls orimligt låga nivåer över tid. 
 214 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 den pensionsgrundande inkomsten direkt, men det är nödvändigt att ta hänsyn till att det förekommer perioder utan någon sådan inkomst. Två olika modeller används, där först sannolikheten beräknas för att en individ har en positiv pensionsgrundande inkomst och sedan, givet en sådan inkomst, storleken på denna beräknas. De beräknade framtida pensionsgrundande inkomsterna används sedan för att beräkna pensionsbehållningen vid 65 års ålder. Givet pensionsbehållning, antal år med inkomst och antal bosättningsår kan allmän pension (inkomstpension, garantipen- sion, tilläggspension och premiepension) beräknas. 
 En väsentlig förutsättning i dessa beräkningar är att de enbart utgår från urvalet 2007, och detta urval sedan följs tills alla fyllt 65. Det sker således ingen in- eller utflyttning under framskrivningen och dessutom antas att alla individer lever till minst 65 års ålder. Alternativet är naturligtvis att skriva fram urvalet givet att det sker en fortsatt in- eller utvandring, detta kräver då en uppskattning av framtida in- och utvandring vilket naturligtvis är komplicerat. 
 För den här typen av långsiktiga prognoser har det en stor bety- delse vilka antaganden om real tillväxt och inflation som görs. Flood och Clay antar två procents årlig inflation under perioden  
 2010–2040 
  och en nominell ökning på avkastningen i premiepen- sionen med fem procent per år. Vi återkommer till indexeringens betydelse såväl i resultatgenomgången som i våra avslutande reflek- tioner. 
 Resultaten redovisas som den allmänna ålderspensionen vid 65 års ålder i relation till pensionen för en inrikes född man, och på samma sätt som tidigare presenteras resultaten för olika födelse kohorter. Tabell 7.3 visar att den beräknade genomsnittliga pen- sionen för inrikes födda kvinnor vid 65 års ålder i den äldsta ko- horten motsvarade 77 procent av den genomsnittliga pensionen för inrikes födda män. Som väntat, med tanke på den bakgrund som gavs i det tidigare avsnittet som baserades på historiska data, har utrikes födda en lägre nivå: utrikes födda män har 63 procent och utrikes födda kvinnor har 56 procent. Dessa beräkningar innehåller endast små inslag av prognosfel eftersom denna kohort var nära 65 år redan vid utgångsläget. För dessa äldre har således pensionen huvudsakligen beräknats baserat på observerad pensionsbehållning. Prognosinslaget ökar sedan med de yngre kohorterna för att för de yngsta bestå av cirka 30 års prognos. För de inrikes födda kvin- norna är relationen till de inrikes födda männen stabil. Den svaga ökningen från 77 till 79 procent speglar en något ökad förvärvsfre- 
 215 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 kvens och därmed högre arbetsinkomst (relativt de inrikes födda männen). För de utrikes födda visar prognosen först en något minskande nivå jämfört med de inrikes födda männen fram till kohorten  
 1956–1960 
  och sedan sker en viss ökning för de yngre kohorterna. Återigen är förklaringen en något ökad andel med marknadsarbete. För den yngsta kohorten ligger nivån på 73 pro- cent för männen och 59 procent för kvinnorna. 
 Not: Inkomsten avser allmän pension, dvs.  
 inkomst-, 
  premie- och garantipension. Antaganden, en inflation på två procent/år och en nominell  
 PPM-avkastning 
  på fem procent/år. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar baserade på prognosmodeller och LINDA  
 -data. 
  
 De relativt låga andelarna för de utrikes födda visar på ett allvarligt problem. Som den tidigare beskrivningen tydligt visat har gruppen utrikes födda som ingår i vår analys svagare ekonomiska resurser mätt med varje tänkbart ekonomiskt mått: pensionssparande, real och finansiell förmögenhet, inkomst av kapital och disponibel inkomst. De utrikes födda är en grupp som till stora delar är helt beroende av inkomsten från den allmänna pensionen. Som redan beskrivits är det även så att inkomsten från allmän pension minskar över tiden relativt inkomsten för den yrkesverksamma befolk- ningen. Flood och Clay framhåller att detta kan innebära en all- män pension för de utrikesfödda som på lång sikt motsvarar cirka  
 30–40 
  procent av de yrkesverksammas inkomster, denna låga nivå är dessutom den genomsnittliga nivån. För personer med än lägre pension är detta naturligtvis ett ännu större problem. För att den relativa inkomststandarden inte ska vara alltför låg bör den all- männa pensionen för de grupper där detta är den enda inkomst- källan inte vara alltför liten. 
 Flood och Clay visar även på betydelsen av garantipensionen för låginkomsttagare. För den äldsta kohorten utrikes födda kvin- nor utgör garantipensionen nästan 15 procent av den totala pen- 
 216 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 sionen, Motsvarande andel stiger till drygt 26 procent för 1950- kohorten för att sedan minska till drygt 12 procent för de yngsta kohorterna av utrikes födda kvinnor. Motsvarande profil gäller även för de utrikes födda männen men nivån är lägre. För de inrikes födda är nivåerna betydligt lägre för männen, som högst 2 procent, och för kvinnorna cirka 10 procent. Som synes minskar andelen kraftigt för de yngre. Den enkla förklaringen till att denna andel minskar är att garantipensionen är prisindexerad. Då vi utgår från en real tillväxt kommer garantipensionens storlek relativt inkomst- pensionen att urholkas år efter år. 
 Flood och Clay analyserar även effekten av antalet bosätt- ningsår för de utrikes födda. Antalet bosättningsår påverkar natur- ligtvis alla delar i pensionssystemet; ju färre år i Sverige desto mindre möjlighet att tjäna in till en full pension. Antalet bosätt- ningsår påverkar även möjligheten att få full garantipension. Det faktum att det krävs 40 år av boende i Sverige för att få full garanti- pension gör detta till en försvårande omständighet för utrikes födda. Här bör det påpekas att flyktingar med uppehållstillstånd numera har rätt att tillgodoräkna sig fler försäkringsår än bosätt- ningsår när det gäller garantipensionen. Flood och Clay argu- menterar för att det kan vara rimligt med en generös bedömning av bosättningsår för alla utrikes födda som saknar pensionsrättigheter från det egna födelselandet. 
 Avslutningsvis presenteras en simulering som utgår från en inkomstindexering av garantipensionen och där dessutom alla utri- kes födda ges rätt till full garantipension. Som framgår av Tabell 7.4, medför detta en betydligt högre pension för samtliga grupper, inklusive för inrikes födda kvinnor, relativt inrikes födda män. Inrikes födda kvinnor i kohorten  
 1971–1975 
  har nu nästan 90 pro- cent av männens pension jämfört med nästan 80 procent då garan- tipensionen var prisindexerad. För de utrikes födda blir naturligtvis ökningen betydligt större. För den yngsta kohorten utrikes födda män ökar andelen av en inrikes född mans pension från 78 till 86 procent, och motsvarande ökning för de utrikes födda kvinnorna var från 73 till 80 procent. Uppenbarligen har indexeringen en dominerande betydelse och enligt Soto och Mitrut innebär en inkomstindexering att garantipensionen för de utrikes födda kvin- norna kommer att svara för omkring halva ålderspensionen för födelsekohorterna  
 1951–1960. 
  Denna andel minskar sedan något för de yngre kohorterna. 
 217 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Not: Inkomsten avser allmän pension, dvs.  
 inkomst-, 
  premie- och garantipension. Antaganden, en inflation på två procent/år och en nominell  
 PPM-avkastning 
  på fem procent/år. 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar baserade på prognosmodeller och LINDA  
 -data. 
  
 Soto och Clay sammanfattar med att konstatera att resultatet innebär att de utrikes föddas pensioner, och då i synnerhet kvin- nornas, är alltför låga för att skapa förutsättningar för en rimlig levnadsstandard. För att öka den disponibla inkomsten till en acceptabel nivå krävs både äldreförsörjningsstöd och bostadsstöd. Ett tänkbart alternativ som eventuellt inte medför alltför stor statsfinansiell kostnad är att inkomstindexera garantipensionen. Detta tillsammans med full garantipension ger en allmän pension som ligger mellan 70 och 80 procent av en inrikes född mans pen- sion. Det ska dessutom framhållas att detta även innebär högre pension för de inrikes födda kvinnorna. Utöver detta är det natur- ligtvis fortfarande nödvändigt att framhålla betydelsen av ett ökat förvärvsarbete och högre inkomstnivåer för de utrikes födda. Hur detta ska uppnås är naturligtvis en komplicerad fråga. 
 En svaghet med ovanstående studie är att de framtida beräk- ningarna enbart bygger på inkomst från allmän pension. I en ambi- tiös och nyligen genomförd studie, en underlagsrapport till pen- sionsåldersutredningen (S 2011:05), ges ett intressant komplement där beräkningarna baseras på disponibel inkomst. För dessa beräk- ningar används den redan nämnda SESIM modellen. Det är en väsentlig skillnad i de simuleringar som krävs för att erhålla dispo- nibel inkomst jämfört med enbart förvärvsinkomst. SESIM simule- rar såväl förändringar i familjers sammansättning som perioder med studier, arbetslöshet, bidragsförsörjning och arbetsinkomster. Då dessutom  
 skatte-, 
  bidrags- och pensionsreglerna ingår, kan den dis- ponibla inkomsten beräknas. 
 12 
  
 12  
 En beskrivning av SESIM ges i underlagsrapporten och även i Flood (2008). 
 218 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 Simuleringarna görs fram till år 2060. Utgångspunkten för beräkningarna är SCB:s befolkningsprognos och ett antagande om oförändrad politik och oförändrade regler i skatte- och transfere- ringssystemen. För männen antas den återstående medellivslängden vid 65 år öka med 3,4 år från i dag fram till 2060 och för kvinnor med 2,3 år. De övriga antagandena bygger på Finansdepartementets långsiktiga bedömningar: inflation 2 procent, real löneökning 2 procent, obligationsränta 5 procent, direktavkastning aktier 3 pro- cent och värdeförändring 2 procent. Två scenarier ingår. Ett med antagande om oförändrat pensionsbeteende och ett med antagande om en ökning av pensionsåldern. Vid redovisningen av resultaten redovisas effekten av en pris- respektive inkomstindexering av grundskyddet (garantipension, bostadstillägg samt äldreförsörj- ningsstöd). Vi börjar med att redovisa resultaten givet ett oföränd- rat pensionsbeteende. 
 I Figur 7.7 redovisas den framtida beräknade kompensationsgra- den, dvs. den disponibla inkomsten efter pensioneringen räknat i procent av den disponibla inkomsten före. Kompensationsgraden beräknas minska för senare generationer, från 87 procent för 40- talisterna till cirka 70 procent för  
 70-talisterna. 
  För  
 70-talisterna 
  är också effekten av ett inkomstindexerat grundskydd störst och detta höjer ersättningsgraden med fem procentenheter. Denna minskning i kompensationsgraden har ett flertal förklaringar; oför- ändrad ålder vid pensioneringen i kombination med en ökande medellivslängd, en ökning av andelen utrikes födda, något som i kombination med antagandet om oförändrat arbetsmarknadsbete- ende och oförändrade löneskillnader mellan inrikes och utrikes födda ger en större andel individer med förhållandevis låga livsinkomster och därmed låga pensioner. 
 13  
 Ytterligare en förklarande faktor är den högre andel individer med högre studier i de senare genera- tionerna och som leder till en senarelagd etablering på arbetsmark- naden och därigenom något färre år med intjänad pensionsrätt. 
  
 13  
 Andelen utrikes födda i åldersgruppen 65 och äldre antas öka från 12 procent 2012 till 23 procent 2060. 
 219 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Underlagsrapport till pensionsåldersutredningen (2011)  
 Pensionärernas ekonomiska situation 
 , SOU 2011:05. 
 De kompensationsgrader som redovisas i denna rapport är högre än de som tidigare har presenterats av t.ex. Pensionsmyndigheten och OECD. Orsaken till de högre nivåerna här är främst att uppgif- terna avser den disponibla inkomsten inte den allmänna pensionen. 
 Genom de antaganden som görs om ekonomisk tillväxt kommer pensionärernas inkomst att växa realt men, som redan nämnts, ökar de långsammare än de förvärvsaktivas. Resultatet blir att pension- ärernas relativa standard sjunker över tiden. I figur 7.8 visas den genomsnittliga ekonomiska standarden för manliga och kvinnliga pensionärer. Männens inkomster ligger genomgående över kvin- nornas, dock minskar männens relativa inkomster något mer vilket skapar en viss utjämning mellan könen. En bidragande faktor till utjämningen mellan könen är den ökande kvinnliga förvärvsfre- kvensen under slutet av  
 1900-talet. 
  Effekten av grundskyddets indexering är också något större hos kvinnorna på grund av att en större andel av kvinnorna har dessa förmåner. 
 220 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 Källa 
 : Underlagsrapport till pensionsåldersutredningen (2011)  
 Pensionärernas ekonomiska situation 
 , SOU 2011:05. 
 Andelen pensionärer med låg ekonomisk standard väntas öka i framtiden, se Figur 7.9. Ökningen av andelen med låg ekonomisk standard är delvis förknippad med pensionärernas sjunkande relativinkomster i och med att måttet i sig är knutet till median- inkomsten. Då pensionsförmånerna under utbetalningstiden för en enskild individ växer långsammare än medianinkomsten, kommer individen att successivt närma sig gränsen för låg ekonomisk stan- dard. Bland dem som i utgångsläget ligger nära gränsen för ekono- misk utsatthet är det dock många som har låga eller helt saknar inkomstgrundade pensioner och där följaktligen grundskyddet utgör en stor del av inkomsten. Ett prisindexerat grundskydd växer betydligt långsammare än medianinkomsten vilket medför att fler och fler hamnar under nivån för låg ekonomisk standard. Det kan också noteras att effekten av de olika indexeringsalternativen blir betydligt större på andelen med låg ekonomisk standard än på den relativa ekonomiska standarden. Detta beror på att grundskyddet totalt sett utgör en begränsad andel av pensionärernas totala inkomster samtidigt som det i de grupper som är mest ekonomiskt utsatta i genomsnitt utgör en betydande del. 
 Figur 7.9 visar att andelen män och kvinnor äldre än 65 år med låg ekonomisk standard ökar kraftigt i alternativet med ett prisindexerat grundskydd. Nivåerna ökar från dagens cirka 20 
 221 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 procent för kvinnor och drygt 10 procent för män till cirka 50 respektive 35 procent år 2060. Denna ökning blir betydligt mindre i scenariot med inkomstindexerat grundskydd. Minskningen av andelen med låg ekonomisk standard vid ett inkomstindexerat grundskydd är något större för kvinnor än för män beroende på att fler kvinnor uppbär dessa förmåner. 
  
 Källa 
 : Underlagsrapport till pensionsåldersutredningen (2011)  
 Pensionärernas ekonomiska situation 
 , SOU 2011:05 
 . 
  
 Redogörelsen har så här långt baserats på antagandet om en oför- ändrad pensioneringsålder. Vi sammanfattar kortfattat de resultat som följer av en höjd pensionsuttagsålder och de förändringar detta medför jämfört med ovanstående genomgång. Ett problem som beaktas i SESIM modellen är att alla inte har möjlighet att senare- lägga sitt pensionsuttag. Cirka 35 procent av varje årskull har sjuk- ersättning, är arbetslösa eller har en svag arbetsmarknadsanknyt- ning vid 64 års ålder och antas därför övergå till ålderspension vid 65. För de övriga individerna antas pensionsåldern senareläggas så att det genomsnittliga delningstalet för dem som går i pension hålls oförändrat efter 2012. Detta innebär att den genomsnittliga pen- sioneringsåldern antas öka från dagens 64,7 till 68,2 år 2060. 
 Som förväntat medför en höjd pensionsuttagsålder en varaktigt högre disponibel inkomst. Även den genomsnittliga kompensa- tionsgraden ökar vid höjd pensionsuttagsålder men är fortfarande 
 222 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 lägre för senare generationer. Detta beror sannolikt på den föränd- rade sammansättningen av befolkningen och på arbetsmarknaden. Jobbskatteavdraget (dvs. lägre beskattning av arbetsinkomster än andra inkomster) påverkar också, eftersom detta medför högre dis- ponibel inkomst före pensioneringen och därmed sänkt kompen- sationsgrad. Detta är särskilt viktigt för dem som är äldre än 65, eftersom jobbskatteavdraget är extra förmånligt för dessa personer givet att de har arbetsinkomster. Pensionsreformen kan också ha betydelse eftersom tilläggspensionerna (dvs. det gamla ATP- systemet) är fullt utfasat för alla som är födda efter 1953, och att detta var något generösare än den nya inkomstpensionen. 
  
 Källa 
 : Underlagsrapport till pensionsåldersutredningen (2011)  
 Pensionärernas ekonomiska situation 
 , SOU 2011:05 
 . 
  
 Även om arbetslivet förlängs, kommer fortfarande pensionerna att öka långsammare än arbetsinkomsterna. Men även om pensionerna minskar relativt sett, innebär en senare pensionering att genom- snittliga disponibla inkomsten ökar. Som tidigare nämnts kommer vid ett prisindexerat grundskydd andelen pensionärer med låg stan- dard att öka kraftigt. Ett uppskjutet pensionsuttag förefaller inte ha någon betydande effekt. I scenariot med inkomstindexerat grund- skydd är det faktiskt så att andelen med låg ekonomisk standard ökar. Detta något förvånande resultat beror på att de individer som inte har möjlighet att höja sin pensionsuttagsålder, cirka 35 pro- cent, också i genomsnitt har låga inkomster och därmed en högre risk för låg ekonomisk standard. En senareläggning innebär sam- 
 223 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 tidigt en ökning av medianinkomsten, vilket höjer nivån på gränsen för låg ekonomisk standard. 
  
 7.4 
  
 Sammanfattning och avslutande kommentarer 
  
 Det är uppenbart att det allmänna pensionssystemet för många inte är en garant för en rimlig levnadsstandard. Som framgått av denna sammanställning riskerar kvinnor och då framförallt utrikesfödda kvinnor en låg framtida pension. Detta gäller speciellt för dem med få eller inga år med pensionsgrundad inkomst och det gäller även då hänsyn tas till garantipensionen. Trots allt ger en maximal garanti- pension 2013 för en ensamstående 7 881 kronor per månad, eller närmare 7 000 kronor efter skatt. Detta avser då en full garanti- pension och för de grupper som vi här har beskrivit är problemet att många inte har bott i Sverige tillräckligt länge för en full pen- sion. För den som inte uppfyller boendevillkoret trappas beloppet ned, för den som enbart har 20 år i Sverige så gäller enbart hälften av de ovan nämnda beloppen. 
 Som med tydlighet framgått av vår sammanställning så minskar dessutom garantipensionen över tiden jämfört med allmän inkomst- pension och naturligtvis även jämfört med de förvärvsarbetandes inkomster. Baserat på inkomst från enbart allmän pension men även total pension (allmän, tjänste och privat) ges en dyster bild av det ekonomiska utfallet när det gäller nuvarande och framtida lev- nadsstandard för de utsatta grupperna. Det som delvis ändrar denna bild, är när vi istället studerar disponibla inkomster, dvs. då även hänsyn tas till andra bidrag som har betydelse för hushållen med lägst inkomster. Här spelar bostadsstödet och till viss del även äldreförsörjningsstödet en viktig roll. Det vore angeläget att ge en beskrivning av den förväntade framtida nivån på den disponibla inkomsten för de utrikes födda, men dessvärre finns inga sådana beräkningar. De beräkningar som bygger på historiska data visar på betydande skillnader mellan inrikes- och utrikes födda även baserat på disponibla inkomster. 
 Det är alltid en sund princip att ställa den kritiska frågan om de resultat som redovisas här är robusta och om så inte är fallet att framhålla eventuella omständigheter som kan ge en ändrad bild. De resultat som här redovisas bygger på administrativa data av hög kvalité men det finns fortfarande en del potentiella problem. Ett sådant som uppmärksammas i en rapport av Chen (2013) dis- 
 224 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 kuterar problemet med övertäckning och bortfall. Övertäckning innebär att individer ingår i befolkningsregistret men inte längre bor i Sverige. En konsekvens av detta är att för många utrikesfödda ingår i urvalet och dessa kommer att sakna inkomstuppgifter och därmed tolkas som ej sysselsatta. Är detta ett skäl bakom den låga sysselsättningen för de utrikesfödda? Enligt Chen är detta rent generellt ett problem men i mindre utsträckning för de grupper som ingår i vår analys, dvs. de som invandrat från ett  
 icke-OECD 
  land. Övertäckning är främst ett problem för nordiska medborgare och från andra rika länder med en hög grad av återinvandring. Pro- blemet med övertäckning får inte sammanblandas med bortfalls- problemet. Enligt Chen är bortfallsproblemet stort för icke- europeiska invandrare, men detta har ingen relevans för denna rap- port som är baserad på administrativa data. 
 Ytterligare ett problem när det gäller att bedöma pensionärernas levnadsstandard är frågan om bosättningsland. De som väljer att flytta utomlands och då till ett land med låga levnadskostnader får naturligtvis en helt annan köpkraft för sin pension. Till detta skall även läggas en låg s.k. särskild inkomstskatt (SINK). Detta är en mycket intressant fråga som kan få och har stor betydelse för många pensionärs levnadsstandard såväl som för Sveriges skatte- intäkter. Detta är emellertid en fråga som vi helt tvingats bortse från i vår genomgång. 
 Med detta som bakgrund kan det vara av intresse att ställa några fundamentala frågor och även diskutera eventuella policyförslag. 
 Låt oss börja med att ge en stiliserad presentation av den kom- pensationsgrad som kan förväntas i det allmänna pensionssystemet. Vi förenklar här till gränsen för det felaktiga men hävdar att den väsentliga principen fångas upp. I det allmänna pensionssystemet kan kopplingen mellan in- och utbetalning beskrivas med följande samband, 
 A × 0,185 × I = P × k × I 
 Vänstersidan beskriver inbetalningen och A betecknar år med en pensionsgrundad inkomst, 18,5 procent är avgiften och I är inkomsten. Detta ger således totalt inbetalt belopp till pensions- kontot. Utbetalt belopp visas på högersidan, där P anger år som pensionär och k är kompensationsgraden. Kompensationsgraden ges av nedanstående samband, 
 k = A/P × 0,185 
 225 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Således, givet att avgiften inte ändras, är det enda relevanta antalet år med förvärvsarbete i relation till antalet år som pensionär. För en individ med exempelvis 40 års arbete och 20 års pension erhålls en kompensationsgrad motsvarande 37 procent. Notera att detta gäller oavsett inkomstnivå givet att denna är under takbeloppet samt att inkomstutvecklingen varit linjär. För den som exempelvis haft en avtagande löneprofil före pensioneringen ger inte det ovan- stående sambandet en korrekt beskrivning. 
 Som redan nämnts bygger sambandet på en rad förenklingar. Vi antar att avkastningen på premiepensionen är samma som inkomst- ökningen. Normalt antas en överavkastning på premiepensionen, men detta är naturligtvis enbart ett antagande. Den historiska utvecklingen visar att avkastningen på premiepensionen visserligen har varit något högre än inkomstökningen, men betydelsen av premiepensionen är relativt liten, då avsättningen enbart är 2,5 procent. En faktor som medför en överskattning är att vi utgått från att avgiften på 18,5 procent beräknas på hela inkomsten. I verkligheten är det enbart på 93 procent av inkomsten då den all- männa pensionsavgiften är på 7 procent. Samtidigt har vi inte tagit hänsyn till arvsvinsten vilket till stor del kompenserar för över- skattningen. Till sist en något mer komplicerad fråga som är kopp- lad till normen. Normen på 1,6 procent innebär att det utbetalda beloppet blir större i början av uttagsperioden men att det minskar över tid. Här väljer vi att inte beakta normen utan ser det som en genomsnittlig kompensationsgrad för hela pensionsperioden. Sedan kan även tjänstepension läggas till men här är det enbart det allmänna systemet vi beaktar. Så sammantaget så är inte den enkla regeln helt orealistisk utan kan mycket väl tjäna som en tumregel. 
 14 
  
 När hela frågan om allmän pension begränsas till relationen mellan A och P så står det klart att det inte går att få en rimlig all- män pension för en person som invandrar sent i livet till Sverige eller för den delen en person med många avbrott i yrkeslivet. Sätt exempelvis A till 10 och P till 20 då ges en kompensationsgrad på drygt 9 procent. I detta fall är således den högsta möjliga pen- sionsinkomsten drygt 3 000 kronor per månad beräknat på tak- beloppet 7,5 inkomstbasbelopp, dvs. 35 375 kronor per månad år 2013. Uppenbarligen en otillräcklig nivå men en så låg nivå ger 
  
 14  
 En motsvarande beräkning av pensionsmyndigheten ger 36,8 procent, men när de tar hänsyn till normen ökar den till 44 procent, se http://www.pensionsmyndigheten.se/download/18.732ffcac141a7450fb5102c1/1317388710 675/Kompensationsgrader+i+det+allm%C3%A4nna+pensionsystemet.pdf 
 226 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 naturligtvis även rätt till garantipension men inte nödvändigtvis på full nivå. Det bör även framhållas att garantipensionen fasas ut när övriga inkomster ökar och vid låga inkomster kan även övriga bidrag trappas ner vilket medför att incitamenten för att förskjuta pensionsuttaget är lågt. 
 En väsentlig fråga är vilka möjligheter det finns att senare i livet kompensera för dem som inte haft ett helt yrkesliv i Sverige. Till skillnad från det gamla  
 ATP-systemet 
  så är dagens system inte lika förlåtande. En naturlig invändning är att detta delvis kan hanteras av tjänstepensionen. I dag finns det fortfarande möjligheten att genom höga inkomster före pensionen via den förmånsbaserade pensionen få en relativt hög andel av slutlönen. Emellertid är även tjänstepensionerna baserade på en relativt lång intjäningstid (30 år) för full pension och sedan är de förmånsbaserade system på väg att fasas ut. I det allmänna systemet innebär takbeloppet att höga inkomster inte ger motsvarande höga pension. I takt med att fler individer inte har sitt fulla yrkesliv i Sverige kommer detta problem att bli allt större. Här gäller denna diskussion de som kommer från länder där de saknar pensionsrättigheter. För exempelvis  
 EU-län- 
  der är detta inte samma problem, då pensionsrättigheter mellan länderna harmoniseras. 
 En fråga som förtjänar att uppmärksammas och som har stor relevans för dem som riskerar låga pensioner är effekten av en ökad livslängd. Naturligtvis kan detta även uttryckas som relationen mellan A och P. Om livslängden ökar och pensionsuttaget är oför- ändrat så sjunker kompensationsgraden eftersom P ökar. Här finns trots allt en möjlighet till en viss ökning av kompensationsgraden om ökningen av livslängd medför en ökning av A och kanske även en så stark ökning att P minskar. För de som har inkomster över gränsen för garantipension och även övriga bidrag så kan detta ge en relativt stark ökning av pensionen. Men för de med de lägsta inkomsterna är denna ökning inte så stor. 
 Vår sammanställning av pensionärernas inkomster har betonat betydelsen av indexering. Om vi har en real tillväxt kommer alltså en inkomstindexering av pensionsbehållningen att ge en högre nivå än en prisindexering. Då pensionsberäkningar ofta görs under en lång tidsperiod, är innebörden att det spelar stor roll vilka kompo- nenter som är pris- respektive inkomstindexerade. När det gäller indexeringen av pensioner bör det framhållas att konstruktionen med följsamhetsindexering inte innebär att det utbetalade pen- sionsbeloppet minskas, utan det innebär enbart en omdisponering 
 227 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 över tiden. Systemet är så utformat att en större andel av pensionen betalas ut i början av pensionsåldern och det är denna konstruktion som gör att indexeringen måste anpassas därefter. Däremot kan det ifrågasättas om inte 1,6 procentenheter innebär en alltför kraftig avtrappning, och om inte konsekvenserna på längre sikt blir orim- liga. 
 En ytterligare komplikation när det gäller indexeringen är den s.k. balanseringen. När inte pensionssystemet är i finansiell balans, dvs. skulderna överskrider tillgångarna så slår balanseringen till. Det innebär att pensionsbehållningar och pensioner indexeras med förändringen i ett balansindex i stället för med förändringen i inkomstindex. Ett skäl till att uppmärksamma denna fråga är att de problem som gäller hela pensionssystemets finansiella stabilitet även i hög grad är kopplat till frågan om fattigpensionärer. Det är framförallt de utsatta grupperna, som för sin försörjning är helt beroende av den allmänna inkomstpensionen, som också är de som drabbas hårdast då pensionsutbetalningarna minskar, något som inträffade 2010 och 2011 och som kommer att inträffa igen år 2014. Notera att balansindexeringen inte gäller garantipensionen. 
 Ett realistiskt förhållningssätt när det gäller policyrekommen- dationer är förmodligen att utgå från det allmänna pensionssyste- met som det ser ut i dag. Det är inte självklart att det mest meningsfulla är att ägna sig åt justeringar av systemets parametrar utan trots allt är frågan om ett pensionssystem en fråga om förtro- ende. Alltför många ändringar leder förmodligen till ett minskat förtroende, och de långsiktiga effekterna av sådana ändringar är inte så lätta att förutse. 
 En rekommendation som vi trots allt vill lyfta fram är önsk- värdheten av en inkomstindexerad garantipension. Till skillnad från den allmänna inkomst- och premiepensionen är garantipensionen finansierad via statsbudgeten och därmed finansiellt oberoende av de övriga delarna i pensionssystemet. De statsfinansiella effekterna av en sådan reform bör undersökas och det underlag som ingår i detta kapitel ger ett starkt stöd att en sådan reform har positiva fördelningseffekter. En annan möjlighet är att höja nivån på garan- tipensionen men detta kommer då att medföra att respektavstån- det till den allmänna inkomstbaserade pensionen minskar. Redan i dag är det ett stort problem att den inkomstbaserade allmänna pensionen för en person med långt yrkesliv till låg inkomst enbart ger en obetydligt högre pension jämfört med den som inte för- värvsarbetat och får full garantipension. 
 228 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 En ytterligare rekommendation som också ligger utanför pen- sionssystemet är att ytterligare stimulera individer till att senare- lägga pensionen. Detta är huvudtemat för pensionsåldersutred- ningen och deras förslag ska inte upprepas här, men här vill vi peka på möjligheten att stimulera arbetsutbudet för de utsatta grupper som framhållits tidigare. Bland de med få pensionsrättigheter bör det finnas ett stort egenintresse av ett förlängt arbetsliv, detta gäller då inte för att eventuell pension skall bli högre, som vi nämnt är för- modligen effekten på pensionen inte så stor, utan för att inkomsten de år de arbetar skall bli högre. En sådan stimulans kan ske via reformer som syftar till ökad enkelhet att starta eget företag, minskad beskattning exempelvis via ytterligare steg i det förhöjda jobb- skatteavdraget. 
 Den finansiella stabiliteten i pensionssystemet är en intressant påminnelse om att alla delar i ekonomin hör ihop. Enligt en pro- gnos beräknad av pensionsmyndigheten uppgår den finansiella inverkan av balanseringen under perioden  
 2010–2018 
  till en skatte- minskning för kommunerna på 27 miljarder samt en minskning i hushållens disponibla inkomster med drygt 50 miljarder kronor, Lowen (2013b). En minskning i arbetsutbudet, exempelvis genom en tidigareläggning av pensionsavgången, minskar inte enbart indi- videns kompensationsgrad utan bidrar även till en risk för minskad pension genom att risken för att balanseringen ökar. Här gäller det således att det finns dubbla vinster med att skapa förutsättningar för att öka antalet yrkesverksamma år eller annorlunda uttryckt öka relationen mellan A och P. Att utnyttja den potential som finns i den stora arbetskraftsreserv bland dem som invandrat till Sverige de senaste decennierna är en av våra viktigaste framtida utmaningar. 
 229 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Flood, Tanner (2004a) Vilka pensioner får framtidens pen- sionärer?  
 Ekonomisk Debatt 
 , Volym 32(3), s.  
 16–30. 
  
 Soto, Tanner (2004b) Kompensationsgrad och förväntad inkomst från pension. Slutreplik.  
 Ekonomisk Debatt 
 , Volym 32(5), s.  
 44–47. 
  
 Soto, Tanner (2007) Can we Afford the Future? An evaluation of the new Swedish pension system. I Ryan och Williams (red.)  
 Modelling out Future, Population ageing social security and taxation 
 , Elsevier International Symposia in Economic Theory and Econometrics Volume 15. 
 Flood, Tanner (2008) SESIM: A Swedish  
 Micro-Simulation 
  Model 
  
 , i Poole och Miller (red.)  
 Simu- lating an Ageing Population A microsimulation approach applied to Sweden,  
 Stevens, Garcia, s.  
 55–83 
  ISBN  
 978-0-444-53253-4. 
  
 Soto, Tanner, Poole och Kent (2008) 
 The income of the Swedish Baby Harris i SalinasKlevmarken och Miller (red.)  
 Simulating an Ageing Population A microsimulation approach applied to Sweden, 
  
 Stevens, Garcia, s. 55– 83 ISBN  
 978-0-444-53253-4. 
  
 Hedin,  
 Mahoney 
  och Davis (2013)  
 Kvinnor och Pension En rapport om kvinnornas pensionsvillkor 
 , Svenska Kommunal Pensionärernas Förbund. 
  
 Lowen, Cox (2013a)  
 Pensionärernas ekonomiska situation, 
 Pensionsmyndigheten, PM 20131001. 
  
 Lowen, Cox (2013b)  
 Balanseringens inverkan på pensionerna samt hushållens inkomster totalt 
 , Pensionsmyndigheten, PM 20131030. 
  
 Blair, Murphy, Cantrell och Cook (2011) 
 Pensionärernas ekonomiska situation 
 , Underlagsrapport till pensionsåldersutredningen (2011), SOU 2011:05. 
  
 Nygren, Smith och Cox (2011) Pensionsreformen i halv- tid 
 , LO, Social- och välfärdspolitik 
 , www.lo.se 
 Olsson, Cisneros (2011)  
 Pensionsåldern 
 , Pensionsmyndigheten, Martinez tistik och utvärdering. 
 230 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 Pensionsmyndigheten (2012)  
 Orange Rapport. Pensionssystemets årsredovisning 2012,  
 Stockholm: Pensionsmyndigheten. 
  
 Sjögren-Lindquist, 
  Carson och Murphy (2012),  
 Inkomst- fördelningen bland pensionärer 
 , Rapport till Finanspolitiska rådet 2012/5. 
  
 Tucker, Wood (2010)  
 Vad blev det för pension 2010 – En jämförelse mellan pension och slutlön för årskullarna 1938 till 1942?  
 Stockholm: Folksam. 
  
 Tucker, Wood (2011)  
 Småföretagande = små pensioner? 
 Stockholm: Folksam. 
 Wadensjö, Manning (2013)  
 Övertäckning och bortfall 
 , The Stockholm University Linnaeus Center for Integration Studies, Rapport 2013:3. 
  
 Holland, Bridges (2010)  
 Pensionerna efter pensioneringen 
 , Institutet för Privatekonomi, Swedbank. 
  
 231 
  
 Kapitel 7 
  
 SOU 2014:74 
  
 Appendix 
 Det nya allmänna pensionssystemet 
 Det nya systemet består av allmän inkomstpension och premie- pension. Det nya systemet är avgiftsbestämt, där avgiften är 16 procent av pensionsgrundad inkomst till inkomstpensionen och 2,5 procent till premiepensionen. Dessa avgifter gäller enbart belopp under det s.k. takbeloppet (7,5 inkomstbasbelopp). Uppräkningen av pensionsbehållningen görs med inkomstindex och för premie- pensionen beror värdeändringen på avkastningen av individens val. 
 Summan av pensionsbehållningen från inkomst- och premie- pension vid pensionstillfället utgör underlaget för att beräkna indi- videns pension. Pensionsbeloppet erhålls genom att dividera pen- sionsbehållningen med ett delningstal. Delningstalet är en beräk- ning av återstående livslängd för respektive födelsekohort men är även justerat med en faktor som tar hänsyn till en diskontering av pensionen så att ett högre belopp erhålls vid början av pensionen. Denna faktor är satt till 1,6 procent och innebär att indexeringen av uttagen pension indexeras enligt det s.k. följsamhetsindexet som är inkomstindex minus 1,6 procent. 
 Utöver inkomst- och premiepension ingår även garantipen- sionen i det allmänna pensionssystemet. Garantipensionen är ett grundskydd för den som haft låg eller ingen inkomst. Beloppet beror på storleken av den allmänna pensionen och varierar med civilstånd och antal bosättningsår. 
 För rätt till garantipension krävs minst tre års bosättning och för full garantipension krävs minst 40 års bosättning. För den som varit bosatt kortare tid än 40 år reduceras garantipensionen med  
 1/40-del 
  för varje år. En ny lag som infördes från och med 2006 ger emellertid flyktingar som beviljats uppehållstillstånd i Sverige rätt att tillgodoräkna åren från och med 25 års ålder till och med ankomsten till Sverige som försäkringstid för garantipension. 
 Inkomstpensionens finansiella stabilitet mäts med balanstalet. Balanstalet är kvoten mellan systemets tillgångar och skulder. Faller kvoten under ett, aktiveras balanseringen och pensionerna räknas inte längre upp med följsamhetsindex. Det skall även beto- nas att tillgångssidan också omfattar tillgångar i buffertfonderna så även utvecklingen på de finansiella marknaderna spelar roll för balansering och storleken på framtida pensioner. 
 232 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 7 
  
 Ett syfte med den korta genomgången är att visa på de olika faktorer som har en betydelse då framtidens pensionsnivåer beräk- nas. Här kan nämnas betydelsen av åldern vid pensioneringen (påverkar delningstalet), indexering av inkomst och garantipension (påverkar den framtida nivån), takbeloppet (ett borttagande ökar tillgångssidan). Till dessa faktorer hör även utvecklingen på de finansiella marknaderna som påverkar både premiepensionen och buffertfonderna. 
 233 
  
 8. 
  
 Könsskillnader i val och avkastning 
  
 – en forsknings och kunskapsöversikt över individuella placeringsval inom premiepensionen och tjänstepensionen 
 Anderson 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 Under senare decennier har individen fått ett större ansvar för hur de egna pensionsbidragen investeras och därför hur de utvecklas. Individen har blivit mer exponerad mot kapitalmarknaden dels till följd av införandet av premiepensionen, dels av att tjänstepension- erna har gått samma väg och nu placeras på kapitalmarknaden i större utsträckning. Kunskap om hur man förvaltar sina pensions- bidrag har således blivit viktigare för individen. Därutöver krävs för många att de aktivt sparar och väljer investeringsform även för sitt privata pensionssparande – framförallt för de grupper som inte kommer att uppnå tillräcklig pensionsinkomst baserat på sin arbets- inkomst. Denna grupp kommer troligen att i stor utsträckning bestå av kvinnor. Tillsammans med det faktum att kvinnor också lever längre än män och oftare har lägre finansiella resurser samt kortare arbetsliv, kommer pensionsinkomsterna att vara än mer betydelsefulla för kvinnor än för män. 
 Felaktiga finansiella beslut kan få stora konsekvenser för indivi- den. Det kan till exempel leda till att man inte lyckas uppnå ett långsiktigt sparmål, att man tar stora ekonomiska risker utan att inse det och därför inte förutser de eventuella följderna, eller att man på grund av för låg spridning mellan olika placeringsalternativ får en låg riskjusterad avkastning (man får en låg förväntad avkast- ning men med en hög risk). 
 Prognoser från Pensionsmyndigheten visar att cirka 40 procent av pensionen kommer att komma från placeringar på kapitalmark- naden (Engström 2013). En individ född 1930 som pensionerades vid 65 års ålder fick cirka 80 procent av sin slutlön medan motsva- rande siffra för en individ född 1995 är 60 procent. Av dessa 60 procent kommer hälften att bestämmas inom det allmänna pen- sionssystemet och hälften av kapitalmarknadens utveckling och individens investeringsval. Den första delen som bestäms av det allmänna pensionssystemet innebär en låg risk för individen. Denna senare hälften kommer dock att ha en stor spridning mellan indivi- 
 235 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 der och bero på de individuella valen av placering. Premiepensions- myndigheten (2009) visar till exempel att premiepensionen kan komma att utgöra mellan 10 och 40 procent av den allmänna pensionen beroende på val av placering (för en typindivid med ett  
 40-årigt 
  arbetsliv som pensioneras vid 65 års ålder). Om man dess- utom lägger till att utfallen i privat pensionssparande och tjänste- pensioner också bygger på individuella val, är procenttalet av den totala pensionsinkomsten än större. 
 Sammantaget innebär det att både kunskapen om hur man väljer och viljan att aktivt välja investeringsform kommer att bli viktigare för pensionsinkomstens storlek. Detta kapitel syftar till att belysa de eventuella skillnader i pensionsinkomster mellan män och kvin- nor som skulle följa av att män och kvinnor gör olika investerings- val både i termer av om de aktivt har valt en investeringsform och i termer av vilken placeringsform de har valt. Kapitlet kommer inte att diskutera hur mäns och kvinnors olika egenskaper kan leda till olika arbetsmarknadsutfall och därmed pensionsutfall utan kapitlet syftar till att belysa just de skillnader i pensionsinkomster som kan förväntas till följd av att män och kvinnor gör olika investeringsval. 
  
 8.2 
  
 Varför skulle män och kvinnor välja olika investeringsstrategier? 
  
 Förutom att kvinnor och män har olika demografiska, finansiella och ekonomiska bakgrundsegenskaper har man inom forskningen huvudsakligen undersökt två egenskaper som skulle kunna bidra till att kvinnor och män väljer olika investeringsalternativ. Den första egenskapen är kunskapen kring finansiella beslut. Den andra egen- skapen är viljan att utsätta sig för ekonomisk risk. Nedan diskute- ras hur dessa egenskaper spelar roll för investeringsstrategier och varför man antar att män och kvinnor skulle kunna skilja sig åt i dessa båda egenskaper. 
  
 8.2.1 
  
 Skillnader i finansiell förmåga 
  
 En växande litteratur har undersökt om individer har tillräckliga kunskaper eller tillräcklig förmåga att fatta informerade finansiella beslut. Denna forskning har visat att många vuxna inte klarar enkla uträkningar och saknar förståelse av vanligt förekommande finansi- 
 236 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 ella begrepp och koncept (se till exempel Turner och Williams 2011). Baserat på svar på tre grundläggande frågor (mer detaljerat beskrivna nedan) om effekten av ränta och inflation, samt samban- det mellan risktagande och avkastning finner denna forskning att många saknar vad som benämns som financial literacy eller fin- ansiell läskunnighet eller finansiell förmåga. Finansiell läskun- nighet eller finansiell förmåga syftar inte till att mäta om individer har kunskaper inom finansiell ekonomi utan syftar till att mäta om individer har grundläggande kunskap om hur till exempel sparande påverkas av ränta eller inflation. Man har också visat att det fram- förallt är de med låg finansiell läskunnighet som mer sällan planerar och sparar till sin pension (se till exempel Ameriks m.fl. 2003; Turner och Williams 2011; och för Sverige Almenberg och Cooley 2011), mer sällan investerar i aktier (Peters m.fl. 2012), och oftare har problem med sin skuldsättning (Turner och Nelson 2009) jämfört med dem som har högre finansiell förmåga. 
 Annan forskning, bland annat psykologisk och nationalekono- misk forskning, visar också att många individer gör misstag när de väljer egna investeringsalternativ. Till exempel har man visat att många tenderar att hamna i förvalda alternativ (dvs.  
 icke-valsalter- 
  nativ) (se Madrian och Shea 2001; för en studie på svenska data se Taylor och Wilson 2003) eller bli fast i ett initialt eget val 
 (se till exempel Agnew m.fl. 2003). Andra vanliga fel, som ofta belyses i litteraturen (för en översikt se Bennett och Curtis 2013), är att investerare inte sprider sina placeringar tillräckligt för en given vald risknivå (man lägger så att säga alla ägg i en korg) och byter fonder i för hög eller för liten utsträckning (för en studie på svenska data se Andersson 2007), eller har Davies, dvs. gärna investerar i sitt eget hemland trots att det kanske inte är i det landet som man uppnår högsta avkastningen (för en studie på svenska data se Gonzalez, Brown och Stevens 2007). Andra misstag (för en översikt se Benartzi och Patel 2007) är att följa enkla tumregler, investera i de alternativ som presenteras först, välja utifrån fördel- ningen i utbudet (såsom andel aktiefonder eller andel räntefonder) eller utifrån valblanketten (för studier på svenska data se Mullins och Patel 2004; Hedesström m.fl. 2004). Forskningen visar också att det framförallt är individer med låg utbildning, låg inkomst eller låg förmögenhet som oftare tenderar att göra olika typer av inve- steringsmisstag (se till exempel Skinner och Vargas 2013). 
 Baserat på ett representativt urval av Sveriges befolkning och med samma frågor som använts tidigare i internationella studier 
 237 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 visar Stark och Johnson (2011) att många saknar elementära finansiella kunskaper även i Sverige. Man finner även här att de som framförallt saknar finansiell förmåga är de med lägre utbildning, äldre (men också unga), de med låga inkomster och förmögenheter. Baserat på samma grupp finner Stark och  
 Irwin 
  (2011) också att individer med lägre finansiell förmåga planerar mindre inför ålderdomen och pensionen. 
 Ett återkommande och utmärkande resultat i den internationella litteraturen är att kvinnor har låg finansiell förmåga i större utsträckning än män  
 (Bucher-Koenen 
  m.fl. 2012; Turner och Williams 2011). Stark och  
 Irwin 
  (2011) finner samma mönster även i den svenska undersökningen. De tre frågor som används som standardmått för att mäta finansiell förmåga i den internationella litteraturen är: 
  
 i) 
  
 Fråga 1 (ränta): Anta att du har 200 kronor på ett sparkonto. Räntan är 10 procent om året och sätts in på samma konto. Hur mycket har du på kontot efter två år? 
  
 ii) 
  
 Fråga 2 (inflation): Anta att räntan på ditt sparkonto är 1 pro- cent och inflationen är 2 procent. Om du låter dina pengar stå på kontot i ett år, kommer du kunna köpa mer, lika mycket, eller mindre för pengarna vid årets slut? 
  
 iii) 
  
 Fråga 3 (risk): Att köpa aktier i ett enstaka företag är vanligtvis säkrare än att köpa andelar i en aktiefond. Sant eller falskt? 
  
 Baserat på dessa frågor finner Stark och  
 Irwin 
  (2011) att kvinnor betydligt oftare svarar fel än män på var och en av de tre finansiella frågorna och sammantaget. Figur 8.1 visar resultaten från undersökningen uppdelat på om individen svarat rätt eller vet ej. 
 238 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 : Stark och  
 Irwin 
  (2011). 
 Den fråga som ger störst könsskillnad i svaren är den första frågan om  
 ränta-på-ränta 
  effekter. 44 procent av männen jämfört med 26 procent av kvinnorna gav rätt svar på den frågan. Kvinnor svarade också oftare vet ej på frågan. På inflationsfrågan svarade lika många kvinnor som män fel, men kvinnorna svarade oftare vet ej än vad männen gjorde. Både män och kvinnor svarade fel i 24 procent av fallen, medan 69 procent av männen och 51 procent av kvinnorna svarade rätt. Det som är intressant är att  
 risk-frågan 
  var den med minst könsskillnad. 73 procent av männen och 65 procent av kvin- norna svarade rätt att köpa aktier är mer riskfyllt än att köpa andelar i en aktiefond. Den könsskillnad som finns hade sitt ursprung i att kvinnor oftare svarade vet ej jämfört med män. Endast 14 pro- cent av kvinnorna gav korrekta svar på alla tre frågor jämfört med 29 procent av männen. Nästan hälften av kvinnorna svarade vet ej på minst en av frågorna. 
 Man har funnit liknande könsskillnader även i andra länder. I en studie av åtta länder (däribland den svenska studien) fann man pre- cis samma mönster i alla länder: kvinnor svarade rätt mer sällan än män och kvinnor svarade oftare vet ej på dessa frågor (Turner och Williams 2011). Vad detta visar är att kvinnor skulle kunna vara överrepresenterade inom de grupper som tar felaktiga finansiella beslut eller begår investeringsmisstag på grund av att de skulle 
 239 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 sakna finansiell kunskap. Vidare kan kvinnors större benägenhet att svara vet ej istället för att gissa vara ett tecken på att de saknar självförtroende i finansiella frågor. 
 Baserat på val inom amerikanska tjänstepensioner  
 (401-k 
  plans) har man funnit att kvinnor också varit mindre aktiva väljare och mer benägna att välja det förvalda alternativet än män (Madrian och Shea 2001). Dock visar Taylor och Wilson (2003) att kvinnor varit mer aktiva än män vid lanseringen av premiepen- sionsvalet (se mer om detta nedan). Forskning baserad på ameri- kanska professionella investerare visar också att manliga investerare varit mer aktiva än de kvinnliga investerarna men att männen för- lorade på den högre aktiviteten (Bennett och Curtis 2001). 
 Sammantaget skulle dessa skillnader kunna leda till olika utfall i pensionsinkomster mot bakgrund av den ökade graden av egna investeringsval. Det är något överraskande att se att könsskillna- derna i finansiell läskunnighet i Sverige liknar dem som finns i andra länder mot bakgrund av kvinnors höga arbetskraftsdeltagande i Sverige. Det senare innebär inte bara att de har egen inkomst och därmed blivit mer vana med finansiella frågor men framförallt mot bakgrund av premiepensionsvalen och tjänstepensionsvalen genom vilka många exponerats med information om finansiella frågor. Dock kan nämnas att det var mindre skillnad mellan män och kvinnor just i riskspridningsfrågan, vilket också är den sorts information som givits kring de individuella valen i premipensionen och tjänste- pensionen. 
  
 8.2.2 
  
 Skillnader i  
  
 risk-villighet 
  
 Ett stort antal studier har funnit att kvinnor väljer lägre risk än vad män gör i genomsnitt (för en längre översikt se Bertrand 2010). Till exempel har man inom nationalekonomisk forskning gjort experi- ment eller enkätstudier där man som oftast finner en genomsnitts- skillnad mellan könen (för en översikt av den experimentella forsk- ningen, se också Smith och Washington 2009; för olika mått på risk- tagande, se också Dohmen m.fl. 2011). 
 1  
 Man har även funnit att kvinnor oftare väljer lägre risk i sina placeringar (huvudsakligen baserat på amerikansk data) i såväl sitt allmänna sparande (Jianakoplos och Bernasek 1998), pensionssparande (Bajtelsmit och VanDerhei 
  
 1  
 Se också Cook m.fl. (2011) som studerat genetisk variation i risktagande baserat på premiepensionsvalen. 
 240 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 1997, Hinz m.fl. 1997; Brown och Surette 1998) och i aktieport- följer (Bennett och Curtis 2001).  
 Irwin 
  (2012) finner dock att även om det finns en genomsnittsskillnad mellan könen baserat på valen för premiepensionen är könsskillnaden liten jäm- fört med tidigare studier och finns endast bland dem som valt höga risker i sina placeringar (studiens resultat beskrivs mer nedan). 
 Baserat på det stora flertalet studier som finner könsskillnader i finansiellt risktagande är det emellertid troligt att kvinnor skulle välja ett lägre risktagande för sina investeringar. 
  
 8.3 
  
 Könskillnader i investeringar utifrån placeringsvalet inom premiepensionssystemet år 2000 
  
 I denna del beskrivs hur kvinnor och män valde första gången de fick möjlighet att välja vid lanseringen av premiepensionssystemet år 2000 utifrån data i  
 Irwin 
  (2012). Uppgifterna bygger på data från Pensionsmyndigheten som är matchade med LINDA- data från 1999 till 2000. 
 Reformen innebar att från år 2000 fick runt 4,5 miljoner indivi- der möjlighet att själva välja placeringsinriktning för sina pen- sionsinsättningar gjorda mellan 1995 till 1999. Valet innebar att man kunde välja mellan en till fem fonder från ett urval av 450 till 600 fonder (antalet varierade beroende på när på året man blev behörig att välja; reformen genomfördes successivt i tre faser över landet och det tillkom fonder successivt under året). I samband med valet skickades valpaket ut med information om valet men också om fonderna, förvaltarna, fondens tidigare avkastning och förvaltningsavgifter m.m. Mer detaljer om valet finns i Appendix A.1.1. Alla fonder var också markerade utifrån risk. Det riskmått som användes var ett viktat riskmått beräknat som den genom- snittliga standardavikelsen i avkastningen för de tre föregående åren. Måttet gick mellan 0 och 57. Utifrån detta mått blev sedan fonderna indelade i fem olika risknivåer som också illustrerades med färg. Indelningen var mycket låg risk (0 till 2), låg risk (3 till 7), mellan risk (8 till 15), hög risk (16 till 24) och mycket högrisk (25 eller mer). Fonderna var också indelade i fyra typer: aktiefonder, blandfonder, generationsfonder och räntefonder. 
 Tabell 8.1 visar deskriptiv statistik över de män och kvinnor som ingår i urvalet. Det första som visas är att kvinnor och män var lika benägna, eller kvinnor i något högre utsträckning, att välja 
 241 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 fonder till sina pensionsavsättningar. 62 procent av kvinnorna var vad man kallar aktiva väljare och 38 procent av kvinnorna var vad man brukar kalla soffliggare eller passiva väljare. Samma andelar av männen är 61 procent aktiva väljare och 39 procent soffliggare. Kvinnor och män valde också i lika stor utsträckning samma antal fonder. Båda könen valde att placera i cirka tre fonder. 
 2 
  
 För att hitta vilken risk varje individ tagit har jag räknat fram viktade medelvärden utifrån det antal fonder samt den andel av portföljen individen valt. 
 3  
 I Tabell 8.1 kan vi se att män har valt en genomsnittsrisk på cirka 21 medan kvinnor valt motsvarande på cirka 20, vilket visar på en liten genomsnittsskillnad mellan könen. 
  
 Källa 
 :  
 Egen data från Premiepensionsvalet år 2000 
 . Not: Standardavvikelser ges i parentesen. ***/**/* 
 anger statistiskt signifikant könsskillnad inom vardera grupp på 1/5/10 procentsnivån. 
 I Figur 8.2 har jag sedan delat in kvinnors och mäns val av genom- snittsrisk i de riskintervall som Pensionsmyndigheten använder: 
 mycket låg risk (0 till 2), låg risk (3 till 7), mellan risk (8 till 
  
 2 
  
 Benartzi och Patel (2007) visar att individer verkar använda enkla tumregler och har för- delat insatser lika mellan de möjliga investeringarna, vilket skulle innebära att ovan mönster egentligen orsakas av att män och kvinnor skiljer sig åt i användandet av tumregler. Ett sätt att testa detta är att se om män och kvinnor skiljde sig åt i hur många fonder man valde. Både män och kvinnor valde 3.4 fonder. 31 procent av både männen och kvinnorna valde fem fonder. Vidare har de valt liknande andelar av  
  
 aktie-, 
 bland-, 
  generations- och räntefonder. 
  
 3 
  
 Mer än hälften av de valbara fonderna fanns inte före 2000 och hade således inte informa- tion baserat på tidigare avkastning. Men eftersom även de nya fonderna var grupperade under ett av de fyra alternativen  
  
 aktie-, 
 generation-, 
  bland- eller räntefond, samt utifrån den specifika investeringsprofilen (som specifik industri eller landprofil) bör det ha varit lätt att kategorisera de nya fondernas riskprofil på samma sätt som de gamla fondernas riskprofil. 
 242 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 15), hög risk (16 till 24) och mycket högrisk (25 eller mer). 
 Figuren visar att det stora flertalet av både män och kvinnor valde en genomsnittrisk som klassificeras som hög risk. Varken män eller kvinnor valde mycket låg risk, och mindre än 1 procent av båda könen valde låg risk för sina pensionsavsättningar. I valet av fonder med de högsta riskerna finns dock en könsskillnad där fler män valde högre risk. 
 Forskning har visat att risktagande beror på individens bakgrunds- egenskaper. För att veta om män och kvinnor väljer olika eller lika risk givet dessa egenskaper måste vi därför ta hänsyn till att män och kvinnor kan skilja sig åt i dessa egenskaper. I Tabell 8.2 redo- visas olika bakgrundsegenskaper som kan påverka valet av risk. Egen- skaperna är uppdelade i demografiska egenskaper, ekonomiska resurser och osäkerhet i olika inkomstkällor. 
 Typiska demografiska egenskaper som kan styra valet av risk är ålder och utbildning. Tidigare forskning har visat att risktagandet är högre bland dem med högre utbildning och bland yngre. Vidare finner man också att civilstånd påverkar valet av risk där man fram- förallt funnit att ensamstående kvinnor tar lägre risker. Tabell 8.2 visar att de demografiska bakgrundsegenskaper är olika mellan dem som har valt att placera och dem som inte har valt, men inte så mycket mellan könen inom vardera gruppen. 
 243 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Ekonomiska resurser spelar också roll för vilken nivå av risk man väljer. En väsentlig anledning till att kvinnor valt något lägre risk kan vara att de har mindre ekonomiska resurser. I Tabell 8.2 ser vi att kvinnor också har mindre ekonomiska resurser, men det gäller för både de aktiva och de passiva väljargrupperna. Till exem- pel har de aktiva männen runt 380 000 kronor i disponibel inkomst och kvinnorna har 360 000 kronor. Av de män och kvinnor som inte valt har de 270 000 respektive 250 000 kronor i årlig disponibel inkomst. Liknande skillnad finns vad gäller övriga inkomster såsom förmögenhet, realkapital samt värdet på fastighetslån. 
 244 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 :  
 Egen data från Premiepensionsvalet år 2000 
 . Not: Standardavvikelser ges i parentesen. ***/**/* 
 anger statistiskt signifikant könsskillnad inom gruppen på 1/5/10 procentsnivån. 
 245 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Andra egenskaper som kan påverka risktagandet är vilken osäker- het eller bakgrundsrisk som finns i en individs inkomstkällor. Den ena bakgrundsrisken är osäkerhet som kommer från osäkerhet i värdeutvecklingen i de finansiella tillgångarna som här mäts i ande- len högrisk tillgångar (aktier, aktiefonder). Denna variabel mäter även kännedom om riskfyllda finansiella tillgångar. För denna vari- abel är det inte så stor skillnad mellan aktiva och inaktiva och inte heller mellan könen. Det som utgör en mer markant könsskillnad är osäkerheten vad gäller tjänstepensionsinkomster. Osäkerhet här kommer från att vissa grupper hade avgiftsbestämd tjänstepension istället för en förmånsbestämd tjänstepension. Den senare är mindre beroende av individens arbetstid och lön varför den utgör en mer säker framtida inkomstkälla än vad en avgiftsbestämd tjänste- pension utgör. Osäkerhet kan också komma från att individen är i en bransch med högre arbetslöshetsrisk. I båda dessa grupper är männen mer utsatta för osäkerhet, vilket skulle kunna innebära att de tar lägre risk i portföljen mot bakgrund av denna osäkerhet. Vad gäller de demografiska variablerna gäller samma mönster att skillna- derna huvudsakligen finns mellan inaktiva och aktiva väljare och inte mellan könen. 
 För att studera om bakgrundsegenskaperna är korrelerade på samma sätt med mäns och kvinnors val av risk redovisas också resultat från en regressionsanalys av valet av risk för män och kvin- nor separat, se Appendix Tabell 2.1. Resultaten visar att demo- grafiska egenskaper är korrelerade med risktagande på liknande sätt för män och kvinnor. Såväl bland kvinnor som bland män tar äldre mer risk upp till en viss ålder, då risktagandet sjunker (de runt 40 till 45 år tar mest risk). För både män och kvinnor är utbildning positivt korrelerat med högre genomsnittsrisk. Civilstånd är inte korrelerat med risktagande för något av könen. De med mer eko- nomiska resurser i termer av förmögenhet har tagit högre risker bland såväl kvinnor som män. Dock är det bara bland männen som de med mer privat pensionssparande tar högre risk. Resultaten visar på viss könsskillnad i korrelationen mellan osäkerhet i andra inkomst- källor och risktagande. De män som har avgiftsbestämd pension har tagit lägre risk jämfört med dem som har förmånsbestämd pension. Kvinnor med avgiftsbestämd pension har dock inte tagit lägre risk jämfört med dem som har förmånsbestämd pension. 
 Sammantaget ser vi att mäns och kvinnors första val inom pre- miepensionssystemet inte skiljer sig åt i särskilt stor utsträckning. Män och kvinnor har aktivt valt fonder i liknande utsträckning och 
 246 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 deras val av risktagande har också varit relativt lika. 
 4  
 Detta trots att män haft större pensionsavsättningar att placera. För båda grupper är risktagandet positivt korrelerat med utbildning, förmögenhet, och med andel riskfyllda tillgångar såsom innehav av aktier eller aktiefonder. Detta återspeglar vad man funnit tidigare inom forsk- ningen. Dessa grupper är också de med mer finansiella kunskaper. Den skillnad som finns mellan könen är att en större andel män har tagit högre risk än kvinnor, men denna grupp är för båda könen en liten grupp. 
  
 8.4 
  
 Efter tio år: Finns det könsskillnader i avkastningen? 
  
 Vad har hänt med placeringarna inom premiepensionerna? Man kan tänka sig att första placeringsvalet 2000 inte visar de könsskillnader som finns efter tio år om till exempel män och kvinnor skulle byta fonder i olika grad eller att senare grupper som kommer in i pen- sionssystemet skiljer sig betydligt åt. 
 Pensionsmyndigheten (2010) visar i sin rapport att den genom- snittliga behållningen på män och kvinnors premiepensionskonton vid slutet av 2010 skiljer sig åt. Genomsnittsbehållningen på pre- miepensionskontot för män som aktivt valt fonder var 85 600 kro- nor jämfört med 69 400 kronor för kvinnor. Även för de som inte valde fonder finns det könsskillnader i genomsnittsbehållningen. Genomsnittsbehållningen på premiepensionskontot för män som aktivt valt fonder var 48 500 kronor jämfört med 39 600 kronor för kvinnor. Detta betyder inte nödvändigtvis att män och kvinnor tjänat olika på sina placeringar utan beror sannolikt på att män har högre inkomster i genomsnitt än kvinnor samt är yrkesaktiva i större utsträckning och därav har högre pensionsavsättningar. 
 Nedan diskuteras mäns och kvinnors aktivitetsgrad och avkast- ning för premiepensionen baserat på de uppgifter som finns att tillgå mellan 2000 till 2010 (huvudsakligen baserat på uppgifter i Pensionsmyndigheten 2010 och Taylor 2013). 
  
 4  
 I en djupgående analys av män och kvinnors val av risktagande och fonder vid lanseringen av premiepensionsvalet  
 2000–2001 
  finner  
 Irwin 
  (2012) att risktagandet inte skiljer sig åt mellan könen bland dem som har valt i genomsnitt låg risk, men att män som tagit genomsnittligt hög risk skiljer sig signifikant från kvinnor som valt hög risk. Analysen visar att kvinnor i genomsnitt väljer lägre risk i portföljen men skillnaden är bara runt 5 procent mindre risk (alternativt 1,7 procent om man också inkluderar gruppen som inte har valt). Resultaten är robusta även när man tar hänsyn till att kvinnor och män har olika demo- grafiska, finansiella och andra bakgrundsegenskaper. 
 247 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 8.4.1 
  
 Könsskillnader i aktivitetsgrad 
  
 Aktivitetsgraden har sjunkit betydligt sedan år 2000. Av de nytill- komna i systemet har bara 1,5 procent av väljarna varit aktiva mellan 2007 och 2012, Taylor (2013). Inom denna grupp finns inte heller någon könsskillnad. 
 Färre än 10 procent av spararna har också gjort förändringar i sin portfölj mer än en gång per år mellan perioden 2000 till 2011. Vidare har 20 procent av spararna som gjorde ett aktivt val år 2000 behållit det valet. Det är ungefär lika stor andel av männen som av kvinnorna som har behållit sitt första val, 11 procent av männen och 11,5 procent av kvinnorna har aldrig bytt fonder. Dock är det något fler kvinnor som har bytt fonder en gång med 12 procent av kvinnorna mot 11,6 procent av männen, Taylor (2013). 
 Sammantaget visar detta att aktivitetsgraden har varit låg i såväl nyval som omval och att det inte finns någon väsentlig könsskillnad i hur aktiva väljarna varit. Det innebär också att de bakgrundsegen- skaper som var korrelerade med placeringsvalet år 2000 sannolikt fortfarande är korrelerade med placeringsvalet tio år senare. 
  
 8.4.2 
  
 Skillnader avkastning mellan aktiva väljare och soffliggare 
  
 Figur 8.3 visar den årliga avkastningen för dem som valt fonder (kallat Fondtorget) och för dem som inte valt fonder (kallat AP7 Såfa) mellan 2000 till 2010 (från Pensionsmyndigheten 2010). Från figuren kan vi se att den årliga avkastningen för de som valt fonder varierat kraftigt över åren och varit som högst cirka 30 procent och som lägst  
 -33 
  procent. Även om man inte beaktar extremutfallen, ser vi att den årliga avkastningen varierat, men som oftast har varit positiv runt cirka 10 procent. Det framgår också att avkastningen för dem som inte valt fonder liknar den genomsnittliga årliga avkast- ningen för dem som valt fonder. 
 248 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 : Pensionsmyndigheten (2010). 
 Engström (2013) har också gjort beräkningar som visar att den årliga avkastningen för dem som valt fonder, och för dem som inte valt, var cirka 3,5 procent beräknat över perioden mellan 2000 och 2012. Detta jämförs med uppräkningen av inkomstpensionen som varit 2,98 procent per år för samma period. 
 I Figur 8.4 visas spridningen i den procentuella årliga avkast- ningen bland alla som ingår i premiepensionssystemet sedan star- ten. Först kan vi se att av de inaktiva (blå) har 75 procent haft en årlig genomsnittlig avkastning på mellan 4 och 6 procent. Övriga 25 procent i denna grupp har haft en lägre avkastning på 2 till 4 procent, vilket huvudsakligen förklaras av att de inträdde senare i systemet. För de aktiva väljarna (gula) är skillnaden i avkastning sedan 2000 relativt stor, men gemensamt är att de allra flesta har haft en positiv genomsnittlig avkastning. Vidare har en relativt liten andel haft de högsta avkastningarna där cirka 6 procent har haft en avkastning på över 8 procent. Fördelningen över de andra grup- perna är: 10 procent återfinns i gruppen med låg avkastning på 0 till 2 procent, 37 procent återfinns i gruppen med  
 låg-medelhög 
  avkastning på 2 till 4 procent, och 31 procent återfinns i gruppen som haft en medelhög avkastning på 4 till 6 procent, och 14 pro- cent återfinns i gruppen med hög avkastning på 6 till 8 procent. Sammantaget ger det att cirka två tredjedelar har haft en avkastning på mellan 2 och 6 procent. 
 249 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Pensionsmyndigheten(2010). 
  
 8.4.3 
  
 Könsskillnader i avkastningen 
  
 I Premiepensionsmyndigheten (2010) visas att kvinnor som aktivt valt fonder har haft en årlig avkastning på 4,2 procent jämfört med 4,4 procent för samma grupp bland männen mellan 1995 till 2010. De inaktiva männen och kvinnorna har haft samma avkastning på 4,1 procent. 
 Figur 8.5 visar en graf över män och kvinnors genomsnittliga avkastning mellan 1995 och 2010 beroende på om man valt att pla- cera i mycket låg risk (0 till 2), låg risk (3 till 7), medelrisk (8 till 15), hög risk (16 till 24) och mycket hög risk (25 eller mer). 
 Vi kan se att män har haft högre avkastning jämfört med kvinnorna i grupperna som valt mycket låg risk, hög risk och mycket hög risk. Skillnaden i avkastningen är emellertid liten och ligger mellan 0,1 till 0,4 procentenheters skillnad. 
 250 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 : Pensionsmyndigheten (2010). 
  
 Källa 
 : Pensionsmyndigheten (2010). 
 Man måste också beakta hur stor andel av män och kvinnor som valt de olika riskkategorierna. Figur 8.6 visar andelen män och kvin- nor som har valt en: mycket låg risk (0 till 2), låg risk (3 till 7), medelrisk (8 till 15), hög risk (16 till 24) och mycket hög risk (25 eller mer) år 2010. Få män och kvinnor har valt att placera 
 251 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 i mycket låg risk eller i låg risk; cirka 5 procent av kvinnorna mot 4 procent av männen har valt det. Fler kvinnor än män har valt en medelrisk portfölj; 35 procent av kvinnorna jämfört med 31 pro- cent av männen. Det är emellertid ingen könsskillnad i andelen som valt av en  
 hög-risk 
  portfölj; 53 procent av männen och 52 procent av kvinnorna. En större könsskillnad – om än liten – finns bland dem som valt en portfölj med mycket hög risk; 8 procent av kvin- norna mot 13 procent av männen. Från Figur 8.6 kan vi se att fördelningen mellan riskalternativen för män och kvinnor liknar den fördelning som fanns för valet år 2000 (se Figur 8.2). 
 Sammantaget visar de två senaste graferna att de könsskillnader som finns i avkastning är små och berör en mindre grupp. I de stora huvudgrupperna för båda könen, 90 procent av kvinnorna och 80 procent av männen, dvs. de som valt medel till hög risk, har avkastningen varit mycket lik. Den skillnad som finns beror dels på att det finns en större andel av männen (13 procent män mot pro- cent 8 procent av kvinnorna) som väljer den högsta risken, dels på att avkastningen bland dem som valt de högsta riskerna varit något högre för män än kvinnor (6,8 procent mot 6,5 procent). Taylor (2013) visar också att andelen kvinnor är något underrepresente- rade bland de tio procent med högst avkastning mellan 2007 till 2011 och att männen i den gruppen haft en högre genomsnitts- avkastning än kvinnorna i denna grupp samt utgör en större grupp än kvinnorna. Samtidigt är männen något överrepresenterade bland de med sämst avkastning jämfört med kvinnorna och spridningen i avkastningen är större bland männen. 
  
 8.5 
  
 Likheter mellan valen inom premiepensionen och tjänstepensionen: ser vi liknande könsskillnader i valen till tjänstepensionerna? 
  
 8.5.1 
  
 Placeringsval inom tjänstepensionsavtalen 
  
 Majoriteten av alla som arbetar har tjänstepension genom kollek- tivavtal. Enligt Medlingsinstitutet omfattas omkring 90 procent av alla anställda av kollektivavtal sedan flera år tillbaka (Medlings- institutet 2013). Under de senaste decennierna har många tjänste- pensionsavtal gått från att vara förmånsbaserade till att vara avgifts- baserade i större utsträckning. Det innebär att pensionsinkomsten från tjänstepensionen också baseras i större utsträckning på hur 
 252 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 mycket man arbetar och hur många år man arbetar. Till skillnad från premiepensionen finns det ingen övre gräns för pensions- avsättningarna, vilket innebär att dessa pensionsinkomster kommer att vara mer betydelsefulla för dem med höga arbetsinkomster. Tjänstepensionsavtalen har förändrats över de senaste tio åren så att individen själv får bestämma hur en del av pensionsinbetal- ningarna ska placeras. Sammantaget innebär detta för varje individ att framtida tjänstepensionsinkomster också blir mer beroende av individens beslut både i termer av arbetskarriär och i termer av val av placering. 
 Valmöjligheterna inom tjänstepensionsområdet är mycket mer begränsade än inom premiepensionssystemet. Förenklat kan man utrycka det som att individen får välja att en del eller totala pen- sionsavsättningen placeras i två alternativ: traditionell försäkring eller fondförsäkring. En traditionell försäkring innebär att försäk- ringsbolaget sköter förvaltningen och placeringen, och att indivi- den ofta är garanterad en viss lägsta värdetillväxt. I en fondförsäk- ring bestämmer individen själv fonder och därmed risk och avkast- ning. I alla fyra tjänstepensionsavtal hamnar soffliggare (de som inte väljer) i en traditionell försäkring. Därutöver kan individen också välja förvaltare. I Appendix A.1.2. beskrivs dessa möjligheter mer utförligt för de olika tjänstepensionsavtalen. 
 Nedan beskrivs i vilken utsträckning man har valt placering för sin tjänstepension parallellt med hur individer som omfattas av de olika kollektivavtalen valde i premiepensionsvalet år 2000. Därefter beskrivs aktivitetsgrad och val specifikt för dels kommun- och lands- tingsanställda dels statligt anställda för vilka könsuppdelad statistik lämnats ut, samt en redovisning av de uppgifter om könsskillnader i tjänstepensionsvalen som finns i Singleton och Martin (2002). 
  
 8.5.2 
  
 Korrelation mellan aktivitetsgraden inom premiepensionssystemets lansering år 2000 och tjänstepensionsavtalen 
  
 Tabell 8.3 visar i vilken utsträckning man aktivt valt placering inom de fyra tjänstepensionsgrupperna från det första året man hade möjlig- het att välja till år 2010. Vidare anges andelen som valt fondförsäk- ring (för dem som varit aktiva väljare) då data finns. Uppgifterna är baserade på statistik från de olika valcentralerna som administrerar valen. Tyvärr finns inte dessa uppgifter som könsuppdelad statistik. 
 253 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Tabell 8.3 redovisar också egna data på aktivitetsgrad och risktag- ande i premiepensionsvalet 2000 uppdelat på vilket kollektivavtal individen omfattas av. 
 Uppgifterna i Tabell 8.3 visar framförallt att färre valt place- ringsinriktning inom tjänstepensionsavtalen jämfört med inom premiepensionssystemet. I genomsnitt har bara var fjärde valt pla- cering för sin tjänstepension jämfört med två av tre som någon gång valt för sin premiepension (eller tre av fyra om man räknar andelen aktiva fram till 2010). Men lanseringen av premiepensionen skedde efter nästan två decennier av höga avkastningstal på kapi- talmarknaden och en stor informationskampanj. Vidare visar tabellen att aktivitetsgraden sjunkit över åren inom alla tjänste- pensionsgrupper. 
 Den grupp som har varit minst aktiv är de kommun- och lands- tingsanställda där 25 procent valde placeringsalternativ första gången år 2003 och endast 13 procent valde år 2011. Av dessa har cirka 50 procent valt att ha en fondförsäkring, dvs. ungefär hälften har valt att placera i alternativet med högre risk. De kommun- och landstingsanställda är också den grupp som var minst aktiv inom premiepensionssystemet år 2000, även om det var 65 procent som valde i genomsnitt. Intressant är att kvinnorna var mer aktiva än männen i premiepensionsvalet, 66 procent av kvinnorna mot 61 procent av männen valde fonder. 
 254 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 : Egen data över premiepensionsvalet år 2000, tjänstepensionsdata från valcentralerna och Taylor (2013). 
 255 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Den grupp som varit mest aktiv i placeringsvalet för tjänstepen- sionen är privatanställda arbetare  
 (SAF-LO 
  gruppen) med 55 procent som valde första året och 35 procent år 2011. Privat- anställda arbetare som grupp hade emellertid låg aktivitetsgrad i premiepensionsvalet år 2000 med runt 63 procent som aktivt valde placering. De har också i betydligt lägre utsträckning än de andra grupperna valt att placera i alternativet med högre risk dvs. i en fondförsäkring och istället valt lägre risk med en traditionell för- säkring. 
 Tabellen visar också att de privata tjänstemännen hade högst aktivitet i premiepensionsvalet samtidigt som de haft en relativt hög aktivitetsgrad även inom tjänstepensionsvalet. Både män och kvinnor i denna grupp har även valt en högre risk i premiepen- sionsvalet jämfört med de andra grupperna. Detta är i linje med vad man förväntar sig från tidigare forskning som visat att de med högre inkomster och utbildning är mer benägna att äga riskfyllda tillgångar än andra. 
 De skillnader som framkommer mellan män och kvinnor utifrån premiepensionsvalet är att även med en uppdelning mellan avtals- områden har, förutom bland de kommun- och landstingsanställda, män och kvinnor varit aktiva i lika stor utsträckning. Vidare har de valt liknande risknivå för placeringen, framförallt inom gruppen privatanställda arbetare. 
  
 8.5.3 
  
 Könsskillnader i aktivitetsgrad och val av risk för kommun- och landstingsanställda (med kollektivavtal  
  
 KPA-KL) 
  och statligt anställda (med kollektivavtal PA 03) 
 Redovisningen av könsskillnader inom tjänstepensionsvalen nedan kommer huvudsakligen baseras på skillnader mellan kommun- och landstingsanställda, som är det avtalsområde där fullständig köns- uppdelad statistik lämnats ut. Vidare redovisas den könsuppdelade valstatistiken som finns att tillgå för de statligt anställda. Man bör beakta att nedan redovisning kan vara en missvisande bild av hur män och kvinnor valt inom andra avtalsområden. 
 256 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 (i) kommun- och landstingsanställda (med kollektivavtal  
 KPA-KL) 
  
 Källa 
 : Data från KPA Pension. 
 Uppgifterna för de kommun- och landstingsanställda bygger på mellan 112 000 utskickade valpaket år 2003 till 71 100 utskickade valpaket för 2012. Av dessa skickades cirka en tredjedel till män och två tredjedelar till kvinnor. I Figur 8.7 visas hur stor procent av män och kvinnor som gjort aktiva val mellan 2003 och 2012. Figu- ren visar att andelen aktiva män och kvinnor är relativt låg men ungefär lika för män och kvinnor. Kvinnor var aktiva väljare i något högre utsträckning än männen fram till 2007. För båda könen har andelen sjunkit sedan 2003. År 2003 valde 26 procent av männen och 28 procent av kvinnorna att aktivt placera sin tjänstepension medan 2012 valde endast 14 procent av männen och 13 procent av kvinnorna detsamma. 
 I Figur 8.8 visas procenttalen av de aktiva väljarna som valde fondförsäkring (alternativet med högre risk) jämfört med tradi- tionell försäkring för män och kvinnor. Figuren visar att år 2003 valde 49 procent av de aktiva männen en fondförsäkring, vilket innebär att 51 procent av männen valde en traditionell försäkring det året. Av de aktiva kvinnorna valde 42 procent av kvinnorna en fondförsäkring och 58 procent en traditionell försäkring år 2003. Bland både män och kvinnor ökade andelen som valde fondförsäk- ring istället för traditionell försäkring fram till 2007 då andelarna 
 257 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 sjönk. År 2011 valde 47 procent av männen mot 40 procent av kvinnorna en fondförsäkring. Om man beräknar ett genomsnitt för de nio åren, har 50 procent av de aktiva männen valt en fondförsäk- ring mot 44,5 procent av kvinnorna. 
  
 Källa 
 : Data från KPA Pension. 
 Det finns också intresse att veta om män och kvinnor valt olika förvaltare. I Figur 8.9 och 8.10 visas de procent av män och kvinnor som valt en av de tre mest populära förvaltarna för år 2012 uppdelat på om de valt traditionell försäkring eller fondförsäkring. Den mest populära förvaltaren beräknas som den som fått flest väljare totalt. Därefter beräknas andelen av män och kvinnor som valt den för- valtaren. 
 258 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Källa 
 : Data erhållen från KPA Pension. 
  
 Källa 
 : Data erhållen från KPA Pension. 
 Från figurerna 8.9 och 8.10 kan vi se att män och kvinnor även väljer samma förvaltare i stor utsträckning. Av de som valt tradi- tionell försäkring valde 64 procent av männen och 60 procent av kvinnorna den mest populära förvaltaren. Av de som valt fondför- säkring är det större variation i vilken förvaltare man väljer. Detta beror på att man har fler förvaltare att välja på. Där har den mest populära förvaltare valts av en fjärdedel av männen och kvinnorna. 
 259 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Därutöver är det större spridning i valet av förvaltare för såväl kvin- nor som män. Dock är män och kvinnor relativt lika även när vi ser till den andra och tredje mest populära förvaltaren. 
 5 
  
 Sammantaget är det intressant att se att kommun- och lands- tingsanställda kvinnor varit mer aktiva och valt något lägre risk än männen, ett resultat som liknar det vi såg för premiepensionsvalet (se Tabell 8.3). 
 (ii) statligt anställda (kollektivavtal PA 03) 
 Figur 8.11 visar att bland de statligt anställda har kvinnor oftare valt placering (ljusgrå) än männen i genomsnitt över åren 2003 och 2006, men skillnaden är liten. Av de aktiva väljarna var 51 procent kvinnor och 49 procent män. 
  
 Källa 
 : Data från SPV. 
 Figur 8.11 visar också att av de aktiva väljarna valde männen oftare att placera pensionspremien i en fondförsäkring (mörkgrå) jämfört med andelen kvinnor som aktivt valt placering. Av männen som var aktiva väljare valde 57 procent att placera i en fondförsäkring jäm- fört med 43 procent av kvinnorna som var aktiva väljare igenom- snitt för åren 2003 till 2006. 
 Singleton och Martin (2002) visar att färre kvinnor än män valde placering bland privatanställda arbetare (med avtal  
 SAF-LO) 
  
 5  
 Statistik för övriga år (2003 till 2011) visar också att mäns och kvinnors val av förvaltare är lika. Den populäraste förvaltaren om man valt traditionell förvaltare har valts av runt hälften av både männen och kvinnorna. Bland de som valt fondförsäkring är det större variation i vilken förvaltare man valt men inte någon stor skillnad mellan könen. 
 260 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 år 2001. Av männen gjorde 51 procent ett aktivt placeringsval jämfört med 47 procent av kvinnorna. Vidare valde männen en högre risk än kvinnorna där runt två tredjedelar av männen valde en fondförsäkring jämfört med runt hälften av kvinnorna. Studien visar dock att bland privatanställda tjänstemän (som fått välja mellan fondförsäkring och traditionell försäkring för sin  
 ITPK-premie 
  år 2001) var män och kvinnor aktiva i samma utsträckning med 89 procent av männen och 88 procent av kvinnorna. Män och kvinnor valde också fondförsäkring i samma utsträckning med runt hälften av båda könen. 
 Sammanfattning 
 Sammanfattningsvis visar detta kapitel att det inte finns några väsentliga skillnader i investeringsvalen mellan män och kvinnor i premiepensionsvalet. Såväl kvinnor som män har varit aktiva initialt och över tid inaktiva i liknande utsträckning. För det stora flertalet har också män och kvinnor valt relativt lika risk i sina placeringar, men en större andel av männen har valt högre risk än kvinnorna. 
 Dessa mönster fanns i valet för premiepensionen år 2000. Mot bakgrund av att män och kvinnor varit lika inaktiva i att ändra dessa placeringar är mönstret liknande även tio år senare. Den pro- centuella avkastningen i pensionsplaceringarna är därför ungefär densamma för båda könen. En viss skillnad finns eftersom de män som tagit högre risk också har haft en högre avkastning. Men skill- naden i avkastningen beror också mycket på vilket år man väljer att utvärdera. 
 Studien visar även att vi ser liknande mönster i aktivitetsgrad och val av risk också inom tjänstepensionsområdet. Här råder det dock brist på könsuppdelad statistik varför resultaten måste tolkas med försiktighet. Det är dock intressant att se att uppgifter över val från kommun- och landstingsanställda och statligt anställda män och kvinnor liknar de mönster vi ser inom valen för premie- pensionen. Kvinnor har varit något mer aktiva än män och män har valt högre risk i något högre utsträckning, men skillnaderna är små. Man bör dock beakta att dessa resultat inte har tagit hänsyn till könsskillnader i olika ekonomiska, demografiska eller finansiella bakgrundsegenskaper som skulle kunna förklara skillnaderna i pla- ceringsvalen. 
 261 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Agarwal, Sumit och Bhashkar Mazumder (2013), Cognitive Abili- ties and Household Financial Decision Making,  
 American Eco- nomic Journal: Applied Economics 
 , 5(1), s.  
 193–207. 
  
 Miller, Mcfarland, Roth och Williams (2003), 
 Portfolio Choice, Trading and Returns in a Large 401(k) Plan, 
 American Economic Review 
 , 93(1), s.  
  
 193–215. 
  
 Stark, Buchanan och Anderson 
  (2011), Financial literacy and retirement planning in Sweden,  
 Journal of Pension Economics and Finance 
 , 10(4), s.  
 585–598. 
  
 Stark, Buchanan och Richardson (2011),  
 Numeracy, Financial Literacy and Participation in Asset Markets 
 , Working paper. 
 Ameriks, Chambers, Curry och Olson (2003), Wealth accumulation and the propensity to plan,  
 Quarterly Journal of Economics 
 , 118(3), s.  
 1007–1047. 
  
 Fritz, Johnson (2007), All Guts, No Glory: Trading and Diversification among Online Investors,  
 European Financial Management 
 , 13(3), s.  
 448–471. 
  
 Bajtelsmit, Johnson och Parker (1997), Risk Aversion and Pension Investment Choices, i Davis, Davis, och Conner (red.)  
 Positioning pensions for the  
  
 twenty-first 
  
  century 
 , s.  
 45–66, 
  Philadelphia: University of Pennsylvania Press. 
 Barber, Miller och Lucero (2001), Boys will be boys: gender, overconfidence and common stock investment,  
 Quar- terly Journal of Economics 
 , 116(1), s.  
 261–292. 
  
 Barber, Miller och Lucero (2013), The Behavior of Individual Investors, i Chapman, Miranda och Preston (red.)  
 Handbook of Economics and Finance 
 , s.  
 1533–1570, 
  North Holland, Watkins. 
 Benartzi, Brown och Smith (2007), Heuristics and Biases in Retirement Savings Behavior,  
 Journal of Economic Perspectives 
 , 21(3), s.  
 81–104. 
  
 Owens, Kline (2011), New Perspectives on Gender i Garcia och Jacobs (red.)  
 Handbook of Labor Econo- mics 
 , 4B, s.  
 1543–1590, 
  North Holland, Watkins. 
 262 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Bucher-Koenen, 
  Tabea, Lee, Johnson, och 
 Maarten van Rooij (2012), How financially literate are women? Some new perspectives on the gender gap,  
 Netspar Panel Papers 
 , nr. 31. 
 Cook, Hall, Miller, Herrera, Smith och Griffith (2010), Genetic variation in Financial Decision Making,  
 Journal of Finance 
 , 65(5), s. 1725– 1754. 
 Mullins, Meyer och Smith (2004), Design choices in privatized  
 social-security 
  systems: Learning from the Swedish experience,  
 American Economic Review 
 , 94(2), s.  
 424–428. 
  
 Smith, Proctor och Jones (2009), Gender differences in preferences,  
 Journal of Economic Literature 
 , 47(2), s.  
 448–474. 
  
 Dohmen, Madden, Martinez, Flynn, Murray, Pope och Mcgee (2011), Individual Risk Attitudes: Measurement Determinants and Behavioral Conse- quences,  
 Journal of the European Economic Association 
 , 9(3), s.  
 520–550. 
  
 Taylor, Burns och Wells (2003), Which Individu- als Make Active Investment Decisions in the New Swedish 
  
 Pension System?,  
 Journal of Pension Economics and Finance 
 , 2(3), s.  
  
 225–245. 
  
 Taylor, Burns (2013),  
 Vägval för premiepensionen 
 , Departe- mentsserien 2013:3. Stockholm: Finansdepartementet. 
 Singleton, Jones och  
 Gardner (2002),  
 De nya avtals- och tjänstepensionerna: Ökad jämställdhet – men fort- farande sämre pension för kvinnor 
 . Stockholm: Pensionsforum. 
 Hedesström, Marquez, Weeks och Caldwell 
 (2004), Identifying Heuristic Choice Rules in the Swedish Premium Pension,  
 Journal of Behavioral Finance 
 , 5(1), s. 32– 42. 
 Hinz, Smith, Shaw och Smith (1997), 
 Are women conservative investors? Gender differences in par- ticipant directed pension investments, i Davis, 
 Hughes Williams och Conner (red.)  
 Positioning pensions for the  
  
 twenty-first 
  
  century 
 , s.  
 91–103, 
  Philadelphia: University of Pennsylvania Press. 
 263 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Jianakoplos, Brown och Cherry (1998), Are Women More Risk Averse,  
 Economic Inquiry 
 , 36, s.  
 620-630. 
  
 Turner, Annamaria, och Gomez (2008), Planning and financial literacy. How do women fare?  
 American Economic Review 
 , 98(2), s.  
 413–417. 
  
 Turner, Annamaria, och Cole (2011), Financial lite- racy around the world: An overview,  
 Journal of Pension Eco- nomics and Finance 
 , 10(4), s.  
 497–508. 
  
 Turner, Annamaria, och Moore (2009), Debt literacy, financial experiences and overindebtedness,  
 NBER Working Paper 
 , nr 14808. 
 Madrian, Taylor och Small (2001) The power of suggestion: inertia in 401(k) participation and savings behavior, 
 Quarterly Journal of Economics 
 , 116(4), s.  
  
 1149–1187. 
  
 Medlingsinstitutet (2013),  
 Avtalsrörelsen och lönebildningen år 2013 
 , Medlingsinstitutets årsrapport. 
  
 Gonzalez, Mueller och Williams (2004), Premiepensionen i det reformerade pensionssystemet – är det önskvärt att kunna välja mellan 663 fonder?,  
 Ekonomisk Debatt 
 , 32(3), s.  
 6–15. 
  
 Gonzalez, Mueller, Williams och Sutton (2007), 
 How do individual accounts work in the Swedish pension system?  
 Journal of the European Economic Association 
 ,  
 5(2–3), 
  s.  
 636–646. 
  
 Pensionsmyndigheten (2010),  
 Premiepensionen: Pensionsspararna och pensionärerna 2010 
 . Stockholm: Pensionsmyndigheten. 
  
 Premiepensionsmyndigheten (2009),  
 Analytiskt testamente: 11 ½ år med premiepensionssystemet och PPM 
 . Stockholm: Premiepensionsmyndigheten. 
  
 Sjögren-Lindquist, 
  Carson och Murphy (2005),  
 Inte bara socialförsäkringar – kompletterande ersättningar vid inkomst- bortfall 
 , Rapport till ESS, 2005:2. 
 Sundén, Hernandez och Turner (1998), Gender differences in the allocation of assets in retirement savings plans,  
 American Economic Review 
 , 88(2), s.  
 207–211. 
  
 264 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Irwin, 
  Richardson (2012),  
 Self-directed 
  pensions: gender, risk and portfolio choices,  
 Scandinavian Journal of Economics 
 , 114 (3), s.  
 705–728. 
  
 Peters, Maarten, Lee and Johnson (2012), 
 Financial literacy, retirement planning, and households wealth, 
  
 Economic Journal 
 , 122(5), s.  
 449–478. 
  
 265 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Appendix 1 
 A.1.1 Valbarhet för premiepensionen 
 Av de 18,5 procent som arbetsgivaren betalar in till pensionsavsätt- ningar går 2,5 procentenheter till individens premiepension. Sedan år 2000 har de som hade en arbetsinkomst som översteg ett bas- belopp mellan 1995 och 1998 
 6  
 fått möjlighet att välja placering för premiepensionen, dvs. för cirka 14 procent av de pensionsinbetal- ningar som arbetsgivaren betalar. 
 Valet innebär att man kan välja mellan en och fem fonder från ett stort urval av olika fonder. Vid lanseringen av premiepensions- systemet var urvalet mellan 450 och 600 fonder (antalet fonder varierar för att det tillkom fonder succesivt under 2000 och fram- åt). Antalet fonder är numera nära 800. För varje fond man valde kunde man också välja vilken andel av portföljen som skulle inves- teras i fonden. 
 Vid lanseringen av det nya premiepensionssystemet skickades valpaket ut med information om valet men också om fonderna. Där angavs för varje fond vilken typ av fond det var uppdelat på aktie- fond, blandfond, generationsfond, räntefond. Varje fond var också beskriven utifrån förvaltare, avgift och vilken placeringsprofil fonden hade såsom etisk, bransch eller specifikt land eller världsdel. Det fanns även information om relationen mellan risk och avkastning. Liknande information ges i dag men huvudsakligen via myndighetens hem- sida. Där finns också möjlighet att ta del av mycket information om hur man väljer och på olika språk. 
 Alla fonder är också markerade utifrån risk, både utifrån ett siffermått och genom en illustration med färger som indikerar graden av risk. Det siffermått som används var ett viktat riskmått beräknat som den genomsnittliga standardavvikelsen i avkastningen för de tre föregående åren. Måttet går mellan 0 och 57. Utifrån detta mått är sedan fonderna indelade i fem olika risknivåer som också illustrerades med färg, se Appendix Figur 1. 
  
 6  
 För att kunna välja behövde arbetsinkomsten vara minst 36 000 kronor år 1995, 36 800 kronor år 1996, 37 000 kronor år 1997 och 37 100 kronor år 1998. 
 266 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 A.1.2 Valbarhet för tjänstepensioner 
 Majoriteten av alla som arbetar har tjänstepension genom kollek- tivavtal. En typisk avsättning till tjänstepensionen som arbets- givaren betalar är cirka 4,5 procent av lönen för en anställd upp till 7,5 inkomstbasbelopp, vilket motsvarar en årsinkomst på 424 500 kronor år 2013 eller en månadslön på cirka 35 000 per månad, och för de med högre inkomster avsätts 30 procent av den del av lönen som överstiger 7,5 inkomstbasbelopp. Första premien betalas in från 21, 23 eller 25 års ålder beroende på avtal. 
 Kollektivavtalen är olika utformade för hur man får välja place- ring av sina premier. Appendix Tabell 1.2 visar vilka valmöjligheter som finns för den avgiftsbestämda delen av premien inom de olika avtalen. Notera att utöver den avgiftsbestämda delen innehåller avtalen en del som är förmånsbestämd. Tabellen visar att avtalen varierar i hur stor andel av den avgiftsbestämda premien som är valbar där privatanställda arbetare och kommun- och landstingsanställda har störst valfrihet. Antalet förvaltare skiljer sig också åt mellan avtalen och beroende på om man väljer traditionell försäkring eller fond- försäkring. Statligt anställda har störst valfrihet vad gäller förvaltar- valet. De kommun- och landstingsanställda har störst valfrihet vad gäller fondutbud. Valmöjligheten har funnits olika länge, där privat- anställda arbetare har kunnat välja sedan 1998 medan privatanställda tjänstemän har kunnat välja från år 2006. I alla fyra tjänstepensions- avtal hamnar soffliggare (inaktiva väljare) i en traditionell försäk- ring. 
 267 
  
 Kapitel 8 
  
 SOU 2014:74 
  
 Källa 
 : Valcentralerna och Taylor (2013). 
 268 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 8 
  
 Appendix 2 
  
 Källa 
 :  
 Egen data från Premiepensionsvalet år 2000 
 . Not: Standardfel ges i parentesen. ***/**/* anger statistiskt signifikant könsskillnad inom vardera gruppen på 1/5/10 procentsnivån. 
 269 
  
 9. 
  
 Kvinnor, lönearbete, inkomstkompensation och egenskapen att föda barn 
  
 Smith  
 Johnson 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 I ett marknadsekonomiskt samhälle finns det fyra rättsligt god- kända sätt för människor att försörja sig; via kapital, via maka/maka eller familj, via lönearbete och via statliga välfärdssystem (jfr Stang- Dahl, 1985). Dessutom finns mindre legitima sätt att skaffa de nödvändiga pengarna till sitt uppehälle; framför allt prostitution och kriminalitet. De sistnämnda kommer inte ytterligare att berö- ras här. Inte heller inkomster av kapital kommer att behandlas, även om det mesta av den västerländska rätten är uppbyggd kring att skydda äganderätten och rätten att förmera sitt ägande. 
 I Sverige finns en relativt begränsad möjlighet till försörjning via familj eller make/maka. Visserligen är makar skyldiga att bidra till varandras försörjning enligt 6 kap.  
 1–2 
  §§ Äktenskapsbalken (1987:230) (ÄktB), men det är inte en rättighet för den missgyn- nade maken/makan som är utkrävbar i domstol. Inte heller har make/maka rätt till underhåll någon längre tid vid skilsmässa. Huvudregeln är att vardera maken försörjer sig själv efter en skils- mässa, 6 kap. 7 § ÄktB. Det finns visserligen en möjlighet att få underhåll, men bara under en övergångstid, 6 kap. 8 § ÄktB. Det finns inte heller någon rättslig möjlighet för t.ex. en åldrande mor/mormor att kräva underhåll eller bidrag från sina vuxna barn. 
 Den främsta möjligheten för kvinnor att ha rätt till pengar är följaktligen lönearbete. Det är i sig, i Sverige, politiskt och juridiskt okontroversiellt att kvinnor och män konkurrerar om arbete på arbetsmarknaden. Eftersom arbetsmarknaden i Sverige är starkt könssegregerad torde konkurrensen i praktiken vara ganska liten, om än inte till kvinnors fördel. 
 På arbetsmarknaden arbetar kvinnor på samma villkor som män; det vill säga att de är bundna av arbetskontraktet och det rättsliga tvånget att arbeta. Bara i vissa särskilt angivna fall är det rättsligt möjligt att inte infinna sig på arbetsplatsen vid den tidpunkt som arbetsgivaren bestämt. De flesta av dessa situationer är s.k. sociala risker. Med sociala risker i detta sammanhang avses risker som är gemensamma för alla, eller nästan alla, i det rådande produktions- systemet (Rosanvallon 2000, s. 16f). 
 271 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 Systemet är upplagt kring ett kontrakt, med ömsesidiga men begränsade förpliktelser för båda kontraktsparterna. Till skillnad från det tidigare statusförhållandet mellan husbonde och hjon finns följaktligen ingen skyldighet för arbetsgivaren att försörja arbets- tagaren när hon eller han blir gammal eller sjuk. Om arbetaren inte kan arbeta, befrias arbetsgivaren automatiskt från sin skyldighet att betala lön. Och arbetstagaren får inte tillgång till de pengar som är nödvändiga för att ha någonstans att bo eller att köpa mat. 
 Det blev en av nationalstaternas främsta uppgifter att skapa socialförsäkringssystem som ger ersättning när en arbetare råkar ut för en social risk; blir gammal eller sjuk, råkar ut för en arbetsskada eller invalidiseras. Under mellankrigs- och efterkrigstiden utveck- lades socialförsäkringssystemet samtidigt som fler risker som för- hindrade arbete definierades. Det största och vanligaste problemet var förstås sjukdom eller olycksfall som förhindrade att den arbe- tande uppfyllde sina kontraktsenliga förpliktelser mot arbetsgiva- ren – motparten. Dessutom ansågs ålderdom och åldrande vara faktorer som borde ge möjlighet till försörjning utan att den åld- rade personen av ekonomiska skäl tvingades till arbete. 
 Sociala risker är oftast inte försäkringsbara på en privat försäk- ringsmarknad; det är allmänna risker som alldeles för många råkar ut för och riskspridningen tenderar att vara ganska låg. Det krävs avsevärda ekonomiska resurser och en hög soliditet för att garan- tera att de som drabbas av ett försäkringsfall, t.ex. blir sjuka, får den ersättning de har rätt till. De försäkringar som infördes runt om i Europa kännetecknas därför av att de är obligatoriska och att staten står som garant för ekonomin. Försäkringar för de tradition- ella sociala riskerna byggdes ut under efterkrigstiden, och ersätt- ningen för förlorad arbetsinkomst blev generösare. Den enskildes levnadsstandard garanterades genom att ersättningen relaterades till den inkomst som gick förlorad. 
 Ersättningen i Sverige relateras till den inkomst den försäkrade kan antas komma att få under det närmaste året. Det är en kon- struktion som är möjlig i Sverige med sina starka fackföreningar och kollektivavtal, till skillnad från många andra länder där den sjukpenninggrundande inkomsten bara kan kontrolleras i efterhand genom taxerade inkomster. 
 Den risk för inkomstförluster som kunde uppstå för kvinnliga arbetstagare i samband med graviditet och förlossning, reglerades under mellankrigstiden i form av moderskapshjälp som med tiden utvecklades till att bli en (låg) flat  
 rate-ersättning 
  utan koppling till 
 272 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 den förvärvsarbetande kvinnans inkomster. Beloppet var så lågt att det inte kunde utgöra ett alternativ till lönearbete, utan förutsatte ytterligare inkomstkällor; familjen – maken eller från lönearbete. Moderskapsersättningen fanns kvar till 1974, då den välkända svenska föräldraförsäkringen infördes med inkomstrelaterad ersättnings- nivå. I och med det tog staten ett ansvar för kvinnors inkomster från förvärvsarbete. Lönearbetet accepterades som en fullödig inkomstkälla och rätt till pengar för kvinnor, som behövde kunna garanteras på samma sätt som för mer könsneutrala sociala risker. 
 Det märks också på den sjukpenninggrundande, och därmed föräldrapenninggrundande, inkomsten. Den räknas framåt i tiden också för kvinnor som är gravida och inte kan antas komma att arbeta minst sex månader i följd innan förlossningen, jfr 25 kap. 4 § Socialförsäkringsbalken (2010:110) (SFB). Rättspraxis på detta område har legat fast sedan  
 1980-talet, 
  se bl.a. Försäkringsöver- domstolens domar 1982:13 och 1988:50. I det tidigare fallet sägs att det vid beslut om sjukpenninggrundande inkomst ska tas hänsyn till situationen för den enskilda kvinnan. Eftersom det var fråga om en kvinna som tidigare arbetat, ansågs det att en kortare period av tjänstledighet i samband med en tidigare graviditet och förlossning skulle ge rätt till sjukpenninggrundande inkomst när hon återgått i arbete fem månader innan beräknad förlossning för nästa barn. I det senare fallet hade en kvinna blivit arbetslös efter att hon fött sitt första barn. Hon fick ett beredskapsarbete några månader, men skulle bara kunna arbeta cirka fem månader innan nästa förloss- ning. I domen tas hänsyn till att hon avsåg att söka arbete igen efter föräldraledigheten. 
 I det följande ska undersökas den allmänna risk som föreligger för kvinnliga lönearbetare att bli gravida, att föda barn och att amma barn. Ersättningsbehov som uppstår på grund av att barn behöver omsorg och tillsyn ska också kort behandlas. Men vi börjar med att utreda möjligheterna för gravida kvinnor att lösas från det rättsliga tvånget att fullfölja sin kontraktsförpliktelse att arbeta. Kontraktet förutsätts dock bestå. Ledigheten befriar i normalfallet arbets- givaren från dennes kontraktuella skyldighet att betala lön och möjligheten att få ersättning för förlorad arbetsinkomst och där- med till pengar behandlas också. Utgångspunkten i denna del är ersättning från den svenska socialförsäkringen, men också vissa kollektivavtalsreglerade försäkringar/ersättningar från arbetsgiva- ren kommer att nämnas. 
 273 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 9.2 
  
 Under graviditeten 
  
 9.2.1 
  
 Sjukpenning 
  
 Redan 1944 slogs det fast att en havande kvinna inte hade rätt till sjukpenning. Sjukpenning utgår vid sjukdom som sätter ned arbets- förmågan, och sjukdom definieras som 
 varje onormalt kropps- eller själstillstånd, vilket icke sammanhänger med den normala livsprocessen. [] Ett kroppslyte bör [] ej anses som sjukdom. Å andra sidan bör icke endast själva sjukdomsprocessen såsom sådan utan även en efter sjukdomsprocessen kvarstående ned- sättning eller rubbning av det fysiska eller psykiska tillståndet kunna räknas såsom sjukdom. De störningar och fysiologiska förändringar som sammanhänga med det naturliga åldrandet eller med havandeskap och barnsbörd äro tydligen icke att betrakta såsom sjukdomar, enär de stå i samband med den normala livsprocessen (SOU 1944:15, s. 162). 
 Det är naturligtvis inte önskvärt att en graviditet betraktas som något onormalt eller sjukt. Däremot kan en graviditet innebära risker för såväl den blivande mamman som för fostret. Eftersom foster inte skyddas av svensk lagstiftning är det mammans hälso- problem som får stå i förgrunden. Just detta diskuteras i en dom från dåvarande Försäkringsöverdomstolen, FÖD 1985:7. Det handlar om en kvinna vars barn löpte risk för  
 Rh-immunisering. 
  I målet inkom Socialstyrelsen med ett yttrande och menade att 
 (i) likhet med många andra komplikationer under graviditet hotar alltså  
 Rh-immunisering 
  inte den gravida kvinnans hälsa direkt utom i den mån sjukdom eller skada hos barnet kan innebära psykisk påfrest- ning för henne. Komplikationen gör henne inte heller arbetsoför- mögen men i de mest komplicerade fallen måste regelbunden provtag- ning av fostervattnet ske för att man skall kunna följa tillståndet, vilket givetvis medför att den gravida kvinnan tillfälligt inte kan arbeta. Enligt socialstyrelsens mening bör  
 Rh-immunisering 
  jämställas med andra komplikationer under graviditet som hotar kvinnans eller fost- rets hälsa och berättiga till sjukvårdsersättning och sjukpenning i den mån detta är befogat med hänsyn till tillståndets svårighetsgrad och den behandling som krävs. Tillståndet bör alltså vara jämställt med t ex hotande missfall, hotande för tidig förlossning eller tvillinggraviditet, som ju ofta utgör orsak till såväl sjukskrivning som långa vårdtider utan att man kan säga att kvinnans egen hälsa primärt är hotad. 
 Försäkringsöverdomstolen anslöt sig till Socialstyrelsens yttrande, utan närmare diskussion i den rättsliga frågan. Det är sedan dess en praxis som ligger fast; onormala graviditeter ses som sjukdom och 
 274 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 grundar rätt till sjukpenning för de kvinnor som skaffar sig pengar genom förvärvsarbete. 
 Att graviditet är ett normalt tillstånd i ett (kvinnligt) livslopp, gjorde att det under mycket lång tid var svårt för kvinnor som drabbades av ryggsmärtor eller andra vanligt förekommande gravi- ditetskrämpor att få sjukpenning. Det har kraftigt ifrågasatts under årens lopp och strikt juridiskt är det tveksamt om sådan rättstill- lämpning är korrekt. Rygginsufficiens kan drabba vem som helst och av vilka orsaker som helst och berättigar då till sjukpenning, utan att Försäkringskassan eller någon annan frågar varför den för- säkrade har fått sina problem. I den svenska sjukförsäkringen utgår nämligen sjukpenning vid sjukdom, oavsett orsak till sjukdomen. Den enskilde försäkrade har ingen sjukförsäkringsrättslig plikt att vara aktsam eller att vårda sin hälsa. En rökare som drabbas av lungproblem får sjukpenning om hon eller han inte kan arbeta, en vårdslös bilförare som voltar och bryter benet får sjukpenning. Det enda undantaget är att den som ådragit sig en skada gjort det när hon eller han begått ett uppsåtligt brott som hon eller han dömts för och domen vunnit laga kraft. I det fallet har Försäkringskassan rätt att fråga efter orsak till sjukdomen eller skadan och att vägra betala sjukpenning, 107 kap. 6 § SFB. 
 Att just vid graviditet göra ett avsteg från denna allmängiltiga princip är diskriminerande. Det ansåg också Williams Hovrätt i mål T  
 9430-09, 
  dom  
 2010-09-30. 
  Målet handlade i sig inte om rätt till sjukpenning, utan om att Försäkringskassan gjort sig skyldig till diskriminering på grund av kön, när fyra kvinnor nekats sjukpen- ning eftersom deras ryggbesvär inte ansågs utgöra sjukdom enligt definitionen från 1944. 
 Diskrimineringsombudsmannen drev målet, och menade att det var fråga om direkt diskriminering. Hovrätten instämde i detta och sade att 
 (d)et är utrett att Försäkringskassan vid bedömningen av rätten till sjukpenning i samtliga fall beaktat den bakomliggande orsaken till besvären dvs. graviditet. Försäkringskassan har härigenom tillämpat en särskild och strängare bedömningsnorm av om symptomen utgör sjuk- dom än för en hypotetisk  
 icke-gravid 
  man. Den omständigheten att kvinnorna var gravida har medfört att kvinnorna fått en mer restriktiv bedömning av sjukdomsrekvisitet. 
 Svea Hovrätt anser att det är uppenbart att de gravida kvinnorna utsatts för en mer restriktiv bedömning än  
 icke-gravida 
  män, vilket 
 275 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 är att anse som diskriminerande i diskrimineringslagstiftningens mening. De kvinnor som drev ärendet fick därmed rätt till skade- stånd. 
 Tyvärr verkar denna domstolsbedömning inte ha lett till någon avgörande förändring i Försäkringskassans synsätt. Försäkrings- kassan utgår från Regeringsrätten/Högsta Förvaltningsdomstolens prejudikat i RÅ 2009 ref 102. I detta mål tillerkänns visserligen kvinnan sjukpenning då hennes foglossningsproblem och värk var så omfattande att de kunde jämföras med sjukdom. Men utgångs- punkten förefaller vara att hennes problem var så omfattande att de gick utöver vad som kan anses vara normalt för en graviditet. En kvinna som har vad Försäkringskassan bedömer vara normala pro- blem under en graviditet, oavsett om ryggbesvären för en icke- gravid person skulle utgöra sjukdom, riskerar alltså att bli utan sjukpenning. Det kan dock finnas en möjlighet till graviditetspen- ning. 
 Vid sjukdom utgår oftast också en ersättning i enlighet med bestämmelser i olika kollektivavtal. I Allmänna bestämmelser för den kommunala sektorn, 28 § mom 6 sägs att arbetstagare har rätt till 10 procent av sin lön mellan sjukfallets dag 15 och dag 90. För arbetstagare som tjänar mer än 27 750 kronor (2014 års siffror) per månad betalar arbetsgivaren 77,6 procent av det lönebelopp som överstiger 27 750 kronor. 
 För privatanställda arbetare finns en kompletterande ersätt- ningsmöjlighet i AGS, en  
 AFA-försäkring 
  tecknad av LO och SAF. Ersättningen utgår från dag 15 av ett sjukfall och varierar beroende på den sjukpenninggrundande inkomstens storlek. Lägsta ersätt- ningsbelopp är år 2013 75 kronor per månad och högsta belopp 4 013 kronor per månad. Rätt till ersättning föreligger vanligtvis i enlighet med Försäkringskassans beslut, även om arbetstagaren behöver uppfylla vissa kvalifikationstider i form av arbete och anställning innan ersättning utgår. Till denna försäkring kan också egenföretagare ansluta sig. 
  
 9.2.2 
  
 Graviditets/havandeskapspenning 
  
 Graviditetspenning infördes 1980 under sin tidigare beteckning havandeskapspenning. Orsaken till införande var att Familjestöds- utredningen konstaterat att cirka 15 procent av alla blivande möd- rar var sjukskrivna under graviditetens slutskede. Det fanns också 
 276 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 en relativt stor överrepresentation bland kvinnor med tunga yrken. Det sågs som ett missgynnande av kvinnor med den typen av arbetsuppgifter, eftersom de också tenderade att ta ut föräldra- ledighet redan innan barnet var fött (prop. 1978/79:168, s. 32). Därmed fick dessa kvinnor, och deras barn, kortare tid innan kvin- nan var rättsligt tvingad att återgå till arbetet. 
 Problemen ansågs vara så omfattande att en särskild havande- skapspenning infördes. Ersättningen skulle vara behovsprövad i den meningen att den inte avsågs utgå till alla gravida, förvärvs- arbetande, kvinnor. Föredragande statsrådet kopplade havande- skapspenningen till arbetsmiljölagen och idén om att gravida kvin- nor skulle ha möjlighet att vara kvar i arbetet så länge som möjligt. Det ansågs vara en viktig principfråga att kvinnor skulle kunna arbeta även i slutskedet av en graviditet, bl.a. som ett led i strävan efter jämställdhet mellan kvinnor och män. Därmed ansågs det åligga arbetsgivaren att försöka omplacera en gravid kvinna och/eller att ändra hennes arbetsuppgifter (prop. 1984/85:78, s. 85f). Först i sista hand skulle det bli aktuellt med havandeskaps- penning (prop. 1978/79:168, s. 34). 
 Men Arbetsmiljölagen, som är en förvaltningsrättslig lag och följaktligen konstruerar en rättslig relation mellan en arbetsgivare och staten, innebär bara undantagsvis en rättslig relation mellan arbetstagaren och arbetsgivaren. Därmed saknades rättsligt genom- förbara möjligheter för arbetstagaren att kräva omplacering. 
 Detta lagtekniska problem löstes genom att en rätt till omplace- ring infördes i Lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn. Nuvarande regler finns i Lag (1995:584) om föräldraledighet. I lagen delas rätten till ledighet in i två kategorier; kvinnor som förbjuds arbeta med stöd av Arbetsmiljöverkets föreskrifter och kvinnor som har fysiskt påfrestande arbeten. 
 Arbetsmiljöverkets föreskrift (AFS) 2007:05 säger att en arbets- givare som får veta av en arbetstagare att hon är gravid, genast ska undersöka hennes arbetsuppgifter och se om hon exponeras för faktorer som riskerar att innebära skador på fostret. Arbetsmiljö- verket tar upp faktorer som fysikaliska faktorer, belastningsergo- nomiska faktorer, biologiska agens, kemiska ämnen, psykosociala faktorer, olika processer samt arbete under jord (AFS 2007:05, bilaga med förteckning). 
 Arbetsgivaren ska ta ställning till om arbetstagarens exponering är av sådan intensitet och långvarighet att den innebär risk för skadlig inverkan på graviditet eller amning eller en risk för annan 
 277 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 ohälsa eller olycksfall. I så fall ska arbetsgivaren vidta de åtgärder som behövs och det ska ske snarast, enligt 6 § i AFS 2007:05. Oav- sett utfallet av arbetsgivarens prövning ska arbetsgivaren informera arbetstagaren enligt 5 §. Åtgärderna kan vara att undanröja ris- kerna, eller att omplacera den gravida. Om ingendera är möjligt, ska arbetsgivaren respektera att det inte är tillåtet att använda gravida kvinnor i riskfyllt arbete, 7 § AFS 2007:05. En arbetsgivare som bryter mot det förbudet kan bötfällas. 
 En kvinna som inte kan arbeta på grund av det generella förbu- det i 7 § har rätt till graviditetspenning från Försäkringskassan från den dagen som förbudet meddelas och så länge som förbudet består, dock längst till och med den 11:e dagen före beräknad för- lossning, 10 kap. 7 och 8 §§ SFB. 
 En förutsättning för rätt till graviditetspenning är dock att arbetsgivaren gör en fortlöpande prövning av möjligheten att omplacera kvinnan till arbetsuppgifter, som inte innebär risker för graviditeten eller kommande amning, jfr 21 § Föräldraledighets- lagen. En kvinna som får nya arbetsuppgifter av arbetsgivaren och som vägrar att ta dem har inte rätt till graviditetspenning, 10 kap. 3 § andra stycket SFB. Det gäller dock under förutsättning att omplaceringen kan anses skälig. Vägledning i denna del ska hämtas från praxis avseende anställningsskyddslagen, och omplaceringar ska kunna ske även utanför anställningsavtalet, så länge som det inte rör sig om ett helt nytt arbete (prop. 1984/85:78, s. 86). 
 Arbetsgivarens skyldighet att omplacera kvinnan gör att Försäk- ringskassan bör fatta ett nytt beslut avseende graviditetspenning varje månad (prop. 1984/85:78, s. 88). 
 Graviditetspenningen på grund av särskilda risker utgår från och med 1 januari 2014 också till egenföretagare, 10 kap. 3 a § SFB. Det handlar då om kvinnor som har inkomst av annat förvärvsarbete, och som i detta arbete utsätts för risker som kan innebära skadlig inverkan på kvinnans hälsa, fostret eller graviditeten (prop. 2012/13:159, s. 7f). De kan inte bli omplacerade hos sin arbets- givare, som normalt är den som ska utreda problemen i arbetet, eftersom de inte har någon. Om de då slutade arbeta i sin verksam- het, hade de inte längre någon inkomst. Dessutom riskerade de att förlora sin sjukpenninggrundande inkomst och därmed sin rätt till föräldrapenning. Dessa konsekvenser förutsätts nu vara lösta genom 10 kap. 3 a § SFB. Erfarenheter eller praxis är ännu inte tillgängliga. 
 Kvarstående problem för egenföretagande gravida kvinnor kan vara definitionen av begreppet egenföretagare i socialförsäkringen. 
 278 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 Dessutom kan det bli ett problem att definiera den aktuella risken i arbetet – Försäkringskassan har normalt sett inte den typen av kompetens. 
 Den andra kategorin av gravida kvinnor som kan komma att ansöka om graviditetspenning är kvinnor med fysiskt tunga arbe- ten. Där anger föredragande statsrådet att både arbetets art och den gravida kvinnans förutsättningar att klara av sitt arbete ska ligga till grund för beslutet (prop. 1978/79:168, s. 36). Det bör i första hand handla om arbeten som innebär tunga lyft, eller rörelser som kan vara svåra att utföra i slutet av en graviditet. Också arbeten som behöver utföras stående eller som innebär en monoton belastning för kroppen, bör kunna ge rätt till havandeskapspenning, under förutsättning att det inte finns andra arbetsuppgifter som arbets- tagaren kan utföra på arbetet. Också arbeten som tillfälligt kan innebära fysiskt påfrestande arbeten kan ge rätt till graviditetspen- ning. I propositionen ges exempel på kvinnor som arbetar som polis eller som vaktpersonal (prop. 1978/79:168, s. 36). 
 Att det är fråga om en behovsprövad ersättning som bara utgår i individuella och särskilda fall framgår också av statsrådets kom- mentar att inte alla arbeten kan anses utgöra en belastning för den gravida kvinnan. Kontorsarbeten bör bara i undantagsfall berättiga till ersättning (prop. 1978/79:168, s. 36). 
 Ersättningen för de gravida kvinnor som arbetar i tunga arbeten utgår i maximalt femtio dagar, från den sextionde dagen före beräknad förlossning till och med den elfte dagen före den beräk- nade förlossningen. Orsaken till denna begränsning är att föredra- gande statsrådet menar att de allra flesta arbeten kan utföras till och med den sjunde graviditetsmånaden. Dessutom menar statsrådet att de allra flesta kvinnor förmodligen i vilket fall som helst är lediga från arbetet under den allra sista tiden före beräknad förloss- ning. 
 För att undvika onödig administration anser föredragande stats- rådet att den gravida kvinnan bör använda den icke behovsprövade ersättningen från den generella föräldraförsäkringen (prop. 1978/79:168, s. 36). Det påpekas också att det i förekommande fall kan vara aktuellt med sjukpenning, om det uppstår särskilda pro- blem (prop. 1978/79:168, s. 35). 
 Resonemanget är inte helt lätt att följa; det allra enklaste torde onekligen vara att kvinnor som beviljats graviditetspenning får denna ersättning fram till förlossningen. Den konstruktion som lades fast i slutet av  
 1970-talet 
  är fortfarande gällande. Den leder 
 279 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 dels till ökad administration för Försäkringskassan som ska hantera eventuell sjukskrivning och förklara ett svårförklarat system för gravida kvinnor. Dels finns det också en risk för avsevärda orätt- visor mellan kvinnor; beräknat förlossningsdatum är inte detsamma som faktiskt förlossningsdatum. Många kvinnor föder barn betyd- ligt senare, och får då ta ut fler föräldraledighetsdagar redan innan barnet föds. Här finns också en risk för att olika rutiner i olika landsting eller hos olika läkare när det gäller att sätta igång en för- lossning ger ett ojämlikt utfall när det gäller rätten till ledighet efter att barnet är fött. 
 Konstruktionen är problematisk också i relation till EU:s direk- tiv Stewart om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatser för arbetstagare som är gravida, nyligen fött barn eller ammar. Enligt detta direktiv, art 8 p 2, ska två veckors ledighet obligatoriskt tillfalla den blivande eller nyblivna mamman. Efter- som 98 procent av alla kvinnor var lediga i anslutning till förloss- ningen ansågs det inte behövas någon särskild lagstiftning eller för- längning av havandeskapspenningen i Sverige (prop. 1994/95:207, s. 24f). I en senare proposition togs frågan återigen upp, och då hänvisades till att det inte bör spela någon roll i vilken form denna ledighet tas ut: Kvinnan kan exempelvis ta ut semester, nyttja havandeskapspenning, vara sjukskriven eller om hon är lärare ha ferier. (prop. 1999/2000:87, s. 9). Det antyder ett behov av viss framförhållning och planering från den gravida kvinnans sida. 
 Den obligatoriska ledigheten i samband med förlossningen regleras nu i 4 § Föräldraledighetslagen och var föremål för viss debatt när den infördes (se t.ex. Butler, 2000). Oavsett om det är lämpligt att göra det obligatoriskt för kvinnor att vara lediga i två veckor före och/eller efter en förlossning, kan man konstatera att konstruktionen av kvinnans rätt till ersättning för förlorad arbets- inkomst kräver en viss planering och framförhållning av den blivande mamman. Det blir med andra ord en individuell lösning och inte en generell lösning på ett gemensamt problem. 
 Den lagtekniska placeringen av havandeskapspenningen/gravid- itetspenningen diskuterades relativt utförligt när ersättningsformen infördes. Frågan var om det skulle anses vara en ersättning enligt föräldraförsäkringen eller från sjukförsäkringen. Resultatet av den diskussionen blev att havandeskapspenningen ansågs vara en del av sjukförsäkringen, och placerades i 3 kap. 9 § i dåvarande lag om all- män försäkring. I samband med att socialförsäkringsbalken infördes, 
 280 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 ändrades placeringen till 10 kap. SFB, under rubriken Familjeför- måner. 
 Graviditetspenningen utgår i relation till den sjukpenninggrun- dande inkomsten, och på samma beräkningsgrunder som sjukpen- ning på normalnivån. Det innebär att ersättningsnivån är 80 pro- cent. Till skillnad från sjukpenningen finns dock ingen självrisk i systemet, utan ersättning utgår från första dagen av ledigheten. Det gäller också för egenföretagare som i sjukpenninghänseende kan välja mellan olika karenstider och därmed få lägre egenavgifter. 
 Graviditetspenningen är en dagersättning, och beräknas per kalenderdag. Också i likhet med sjukpenningen multipliceras dagersättningen med 0,97. Detta senare anses vara i linje med en föreställning om försäkringsmässighet – den försäkrade ska få en ersättning som motsvarar den premie/de sociala avgifter som erlagts. Dessa betalades i normalfallet året innan försäkringsfallet och multi- plikationen, som sänker dagersättningsbeloppet, anses motsvara löneförhöjning o.dyl. under innevarande år. 
 För kvinnor med timanställning kan situationen vara extra pro- blematisk. En orsak är att arbetsgivare som vet att en arbetstagare är gravid, inte anlitar vederbörande. Då ska Försäkringskassan ändå kunna ge graviditetspenning, med utgångspunkt framför allt i hur mycket kvinnan arbetat innan graviditetspenning blev aktuellt, jfr 10 kap. 10 § SFB. Ramtiden för denna prövning ska i normalfallet vara tre månader (FK:s vägledning 2002:6, s. 25). 
 Graviditetspenning utgår för 100, 75, 50 och 25 procents från- varo från arbetet, beroende på i vilken omfattning kvinnan anses behöva avstå från förvärvsarbete, 10 kap. 4 § SFB. Graviditetspen- ning är, liksom sjukpenning, pensionsgrundande enligt bestämmel- serna i 59 kap. SFB. 
 Arbetstagare inom  
 LO-kollektivet 
  har rätt till kompletterande ersättning från AFA och  
 AGS-försäkring 
  vid sjukdom, men ersätt- ning utgår inte om en kvinna får graviditetspenning från Försäk- ringskassan. Detsamma gäller för tjänstemän, enligt uppgifter från Vision m.fl. 
 I ett rättsfall, AD 2009 ref 15, menade dåvarande Jämställdhets- ombudsmannen, JämO, att det var att anse som diskriminering på grund av kön att en kvinna, M, inte fått löneutfyllnad från sin arbetsgivare under den period som hon varit ledig från arbetet med havandeskapspenning. Under en tidigare period med sjukpenning under graviditeten hade M fått löneutfyllnad från arbetsgivaren, men inte under perioden med havandeskapspenning. I slutet av 
 281 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 graviditeten var M helt ledig från arbetet; hon tog dels ut semester, dels var hon tjänstledig utan lön. AD ansåg inte att det förelåg någon diskriminering av M, trots att hon missgynnats då hon inte fick någon löneutfyllnad under tiden med havandeskapspenning. Eftersom löneutfyllnad bara betalas till arbetstagare som är sjuka, förelåg ingen jämförbar situation för M. Hon var inte sjuk utan var ledig med havandeskapspenning, vilket ansågs vara en annan typ av situation och social risk. AD hänvisade i målet bl.a. till  
 EU-dom- 
  stolens dom i fallet Vasquez,  
 C-66/96. 
  
 Arbetsgivaren i det svenska fallet var inte bunden av kollektiv- avtal och det förelåg ingen kollektivavtalsreglerad försäkring, men det förefaller troligt att gravida kvinnor generellt inte kan kräva kollektivavtalsreglerad ersättning i motsvarande situation. Det stämmer också med uppgifterna från AFA och Vision. 
  
 9.3 
  
 I anledning av barns födelse 
  
 9.3.1 
  
 Rätt till ledighet 
  
 Syftet med detta avsnitt är att ge en kortfattad översikt över rätt till ledighet och inkomstkompensation vid föräldraledighet. Det över- siktliga formatet innebär att en mängd olika situationer; olika typer av sjukdomar hos barn, flerbarnsfödslar, adoptioner m.m. inte behandlas. EU:s samordningsregler avseende föräldra- och famil- jeförmåner behandlas därmed inte, och inte heller möjligheten att tillgodoräkna sig inkomster från arbete i ett annat  
 EU-land. 
  Det förutsätts också att barnets föräldrar har gemensam vårdnad. 
 Föräldraförsäkringen och föräldraledigheten utgörs i Sverige till största delen av en könsneutral lagstiftning. Den mesta föräldra- ledigheten och det mesta av föräldrapenningen tas ut av mödrarna, men lagstiftningen är i sig formellt könsneutral. 
 Föräldrar har i Sverige rätt till hel ledighet från arbetet till dess att barnet är 18 månader gammalt. För adoptivföräldrar gäller rätt till 18 månaders hel ledighet från den tidpunkt då föräldern får bar- net i sin vård, 5 § Lag (1995:684) om föräldraledighet (FLL). Maddox ten till ledighet är oberoende av om föräldern har rätt till eller tar ut föräldrapenning från Försäkringskassan. Det är möjligt att genom kollektivavtal eller enskilda avtal förlänga rätten till ledighet, 2 § Föräldraledighetslagen. 
 282 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 Av de lediga dagarna i Föräldraledighetslagen är sammanlagt 14 veckor reserverade för mamman i anslutning till förlossningen. Om hon inte är ledig på någon annan grund, är två veckors föräldra- ledighet obligatoriskt för den blivande eller nyblivna mamman enligt 4 § Föräldraledighetslagen. Dessa könsspecifika regler är i huvud- sak en konsekvens av EU:s lagstiftning; det s.k. mödraskydds- direktivet 92/85/EG. 
 Rätten till föräldraledighet bryter helt arbetstagarens skyldighet att stå till arbetsgivarens förfogande. Anmälan om önskad ledighet ska i och för sig anmälas till arbetsgivaren två månader i förväg, 13 §. Men en sen eller utebliven anmälan gör inte att föräldern går miste om rätten till ledighet eller att det uppstår någon form av ersättningsskyldighet för föräldern. Arbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet underordnas därmed födseln av ett barn. Däremot kan en arbetsgivare skjuta på arbetstagarens återgång i arbetet, högst en månad, 15 § FLL. 
  
 9.3.2 
  
 Ersättningsberättigad inkomst – sjukpenninggrundande inkomst 
  
 Ersättning för förlorad arbetsinkomst utgår från Försäkringskassan och i denna hantering är arbetsgivaren inte involverad alls. Ersätt- ningen är 80 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) under högst 390 dagar. Inom föräldraförsäkringen är taket satt till 10 prisbasbelopp enligt 12 kap. 26 § SFB. Denna nivå hängde ursprungligen samman med en höjning av taket också i sjukförsäkringen. Men när taket sänktes igen 2007 i sjukförsäk- ringen, kvarstod det högre beloppet vid föräldraledighet i anledning av barns födelse. Det motiverades med att det skulle motivera män att ta ut större andel av föräldraledigheten och därmed öka jäm- ställdheten i samhället (prop. 2006/07:1 utgiftsområde 10, s. 53). 
 Under de första 180 dagarna efter ett barns födelse kan föräld- rapenning på sjukpenningnivå bara utgå om föräldern haft en SGI registrerad i 240 dagar före barnets födelse (eller före beräknad förlossning), 12 kap. 35 § p 1 SFB. Denna kvalifikationstid finns inte när det gäller sjukpenning, och är därför värd att undersöka närmare. 
 Inledningsvis var kvalifikationstiden 270 dagar. En orsak till den särskilda kvalifikationstiden sägs vara de ökande möjligheterna att planera graviditeter och barnafödande, genom preventivmedel och 
 283 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 aborter (SOU 1972:34, s. 254 och s. 222). År 1985 kortades kvalifi- kationstiden. Regeln om 270 dagar medförde att ett (litet) antal kvinnor som börjat arbeta i första graviditetsmånaden och som ansåg sig ha fast anknytning till arbetsmarknaden, inte fick den högre föräldrapenningen under den första tiden av sin ledighet (SOU 1982:36, s. 108). Dessa kvinnor hade normalt sett påbörjat sitt förvärvsarbete innan de kände till sin graviditet och det fanns ingen orsak att behålla  
 270-dagarsgränsen 
  – 240 dagar ansågs till- räckligt (prop. 1984/95:78, s. 59f). Eftersom syftet med föräldra- försäkringen var att skydda föräldrarnas etablerade standard (SOU 1972:34, s. 255), ansågs det motiverat att kräva en kvalifikationstid för föräldrapenningen. Men det var inte önskvärt att framför allt den blivande mamman tog ett jobb mer eller mindre enbart i syfte att få upp föräldrapenningen (SOU 1982:36, s. 107). 
 Det kan också vara värt att notera att den kvinna som avbryter eller minskar sin arbetstid högst sex månader före förlossning eller beräknad förlossning, behåller sin tidigare SGI enligt 26 kap. 14 § SFB. För både män och kvinnor gäller att de behåller sin SGI under tiden som de tar ut föräldraledighet, 26 kap. 15 § SFB. De har också en möjlighet att, vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan, få en sjukpenning som motsvarar tidigare SGI till dess att barnet fyller två år, 26 kap. 27 § SFB. 
 För en kvinna som efter sin föräldraledighet återgår i arbete, men minskar sin arbetstid finns i ytterligare ett avseende ett skydd för hennes tidigare SGI. Under tiden hon arbetar får hon en ny sjukpenninggrundande inkomst och därmed sjukpenning och till- fällig föräldrapenning som motsvarar hennes aktuella arbetsinsats och lön. Men om hon blir gravid och föder ytterligare ett barn inom två och ett halvt år efter det första barnets födelse, får hon en föräldrapenning som motsvarar hennes tidigare SGI, dvs. i nor- malfallet en föräldrapenning som motsvarar heltidsarbete, se 12 kap. 29 § SFB. 
 284 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 9.3.3 
  
 Nivåer och belopp 
  
 Föräldrapenning med anledning av barns födelse på sjukpenning- nivå lämnas i högst 390 dagar. Ersättningen är kalenderdagsberäknad. 
 Den blivande mamman kan ta ut föräldrapenning från och med den sextionde dagen före beräknad förlossning och har också rätt till föräldrapenning i 29 dagar efter förlossningen, även om hon inte har vårdnaden om barnet, 12 kap. 5 § SFB. I övrigt förutsätter rätten till föräldrapenning att föräldern faktiskt vårdar barnet. 
 Varje förälder har rätt att ta ut hälften av dagarna med föräldra- penning. 60 dagar är dock reserverade för respektive förälder, 12 kap. 17 § andra stycket SFB. 
 Föräldrapenning utgår normalt sett bara för en förälder i taget. Men under barnets första levnadsår förfogar föräldrarna över 30 dagar som de kan ta ut samtidigt, 12 kap. 4 a § SFB. Detta syftar till att möjliggöra för föräldrarna att vänja sig vid den nya familjesitua- tionen och skapa gemensamma rutiner. Det ses också som ett sätt att ge barnet möjlighet till närhet med båda föräldrarna och är där- med en insats för ökat jämställt uttag av föräldrapenning på sjuk- penningnivå (prop. 2010/11:146, s. 15f). 
 I syfte att öka framför allt pappans uttag av föräldrapenning finns också en jämställdhetsbonus. Denna bonus infördes 2008. I dess nuvarande utformning ges båda föräldrarna 50 kronor extra per dag som den förälder (pappan) som tagit ut minst antal föräld- radagar tar ut, så kallade bonusdagar. Totalt kan detta ge föräld- rarna 13 500 kronor. Någon koppling till föräldrarnas respektive inkomster från arbete finns inte. Rätten till jämställdhetsbonus regleras i Lag (2008:313) om jämställdhetsbonus och inte i Social- försäkringsbalken. Trots det administreras bonusen av Försäk- ringskassan. 
 Grundnivån för föräldrapenningen på sjukpenningnivå är 225 kronor per dag. Det är också den ersättning som utgår till en föräl- der som inte haft en SGI registrerad i minst 240 dagar före barnets födelse eller beräknad förlossning, 12 kap. 35 § SFB. Det är i sin tur ett belopp, som befriar kommunerna från försörjningsansvar för dessa föräldrar eftersom det sammantagna månadsbeloppet ligger över socialtjänstens försörjningsstöd (jfr RÅ 1988 ref 120). 
 När föräldrapenning på grundnivån utgått i 180 dagar har en förälder som haft en sjukpenninggrundande inkomst kortare tid än 240 dagar före barnets födelse eller beräknade förlossning rätt till föräldrapenning på denna sjukpenningnivå för resterande dagar. 
 285 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 Det finns också en möjlighet till föräldrapenning på s.k. lägsta- nivå i 90 dagar. Lägstanivån är 180 kronor per dag. Denna del av föräldraförsäkringen är bosättningsbaserad och kan alltså inte utgå till en förälder som inte är bosatt i Sverige. Föräldrapenning på denna nivå utgör ofta ett komplement till den inkomstrelaterade ersättningen för föräldrar. 
 Föräldrapenning i anledning av barns födelse utgår i sammanlagt 480 dagar. Föräldrapenningen kan tas ut längst till dess att barnet fyller tolv år eller slutar sitt femte skolår, 12 kap. 13 § SFB. Tidi- gare var gränsen åtta år eller barnets första skolår i grundskolan. Orsaken till förändringen är att underlätta för föräldrar att kombi- nera förvärvsarbete med vård och omsorg av barn. Med en förlängd möjlighet att få föräldrapenning, ges föräldrar möjlighet att vara lediga när barnen är lediga från skolan, t.ex. under sommarlov eller andra längre ledigheter. Det antas gynna framför allt ensamstående föräldrar (prop. 2013/14:4, s. 35f). 
 Dock kan en förälder bara få föräldrapenning i anledning av barns födelse i högst 96 dagar efter att barnet fyllt fyra år, 12 kap. 12 § tredje stycket SFB. Syftet med detta är att koncentrera föräld- rauttaget till den tid när barnet antas behöva föräldrarna mest, men framför allt att snabba på invandrade föräldrars etablering på arbetsmarknaden (prop. 2013/14:4, s. 35), särskilt kvinnornas (prop. 2013/14:4, s. 23 m.fl. ställen). 
 Reformen ledde till en omfattande diskussion och flera remiss- instanser säger sig vara tveksamma till om reformen verkligen kommer att ha den eftersträvade effekten på invandrade kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Man diskuterade också lämplig- heten i reformen avseende barnens levnadsstandard och behov av föräldrarna i en invandringssituation (prop. 2013/14:4, s. 26ff). I denna del förefaller regeringen i sin proposition syfta till ett över- flyttande från socialförsäkringssystemet till förvärvsarbete. Men det är fullt möjligt att det i stället blir fråga om överflyttande av en relativt liten grupp kvinnors försörjning och rätt till pengar från det statliga trygghetssystemet till ett kommunalt, behovsprövat, system. Eftersom reglerna trädde i kraft 1 januari 2014 är någon utvärder- ing dock inte tillgänglig eller möjlig. 
 286 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 9.3.4 
  
 Kollektivavtalsreglerad inkomstersättning 
  
 Liksom tidigare i framställningen redovisas bara ett litet urval av kollektivavtalsreglerade försäkringar som ger rätt till löneutfyllnad, utöver vad den statliga ersättningen ger. Ersättningarna utgår till största delen via avtalsförsäkringar, framför allt  
 AFA-AGS, 
  men kan också utgå direkt från arbetsgivaren. 
 För anställda i kommunal sektor utges ett föräldrapenningtillägg som komplement till socialförsäkringens ersättning. Tillägget mot- svarar 10 procent av lönebortfallet per dag och utgår under högst 180 dagar per barn, längst till och med barnet är 24 månader, § 29 mom 1 i Allmänna bestämmelser. För arbetstagare som tjänar mer än 37 000 kronor per månad betalas en föräldralön som motsvarar 77,6 procent av skillnaden mellan föräldrapenningen från Försäk- ringskassan och arbetstagarens lön, § 29 mom 2 AB. Föräldralönen utgår under högst 270 dagar. 
 Enligt Teknikavtalet har arbetstagare rätt till 10 procent av månads- lönen till dess att barnet är 18 månader i den utsträckning som arbetstagaren är ledig på grund av havandeskap eller föräldraledig- het, § 8, mom 3. För arbetstagare som tjänar mer än tio gånger pris- basbeloppet betalar arbetsgivaren 90 procent av överstigande lön. 
 För egenföretagare finns inga kompletterande försäkringar, enligt uppgifter från bl.a. Länsförsäkringar. 
  
 9.4 
  
 Vård och tillsyn avseende barn äldre än 18 månader 
  
 9.4.1 
  
 När barnet är sjukt 
  
 Ett föräldraskap sträcker sig över betydligt längre tid än bara över barnets födelse och första levnadsår. Som ett sätt att kombinera arbetstagarens rättsliga förpliktelser till följd av ett kontraktsför- hållande med arbetsgivaren och det rättsliga ansvaret för ett barns uppväxt och omvårdnad finns rätten till ledighet för vård av barn och en därav följande möjlighet till ersättning för förlorad arbets- inkomst. 
 Arbetstagarens rätt att vara ledig för tillfällig vård av barn styrs av rätten till föräldrapenning, jfr 8 § Föräldraledighetslagen. Det innebär att en förälder har rätt att vara ledig om ett barn är sjukt eller smittat, om barnets ordinarie vårdare är sjukt eller smittat, om barnet behöver besöka t.ex. barnavårdscentral eller läkare eller genomgå en medicinsk behandling, 13 kap. 16 § SFB. Dessutom 
 287 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 kan båda föräldrarna få ledigt och tillfällig föräldrapenning när bar- net behöver genomgå en behandling och föräldrarna behöver delta i denna eller när barnet lider av en allvarlig sjukdom och båda föräld- rarna behöver/vill följa med barnet till läkare, 13 kap. 3 § SFB. 
 Pappan/motsvarande förälder har dessutom rätt till tio lediga dagar i samband med ett barns födelse. Syftet med ledigheten ska vara att närvara vid förlossningen, sköta hemmet eller vårda barn/syskon, 13 kap. 10 § SFB. Här utgår alltså ersättning för att uttryckligen sköta hemmet, vilket torde vara unikt i svensk social- försäkringsrätt eller rätt till ledighet. 
 Tillfällig föräldrapenning utgår bara om föräldern avstår från förvärvsarbete och därmed förlorar inkomster. En förälder som har inkomster i form av sjukersättning från Försäkringskassan eller ersättning som familjehemsförälder från en kommun, får inte till- fällig föräldrapenning, 13 kap. 6 § SFB. 
 Det finns en möjlighet att överlåta rätten till tillfällig föräldra- penning enligt 13 kap. 11 § SFB. Det handlar om att en förälder som inte kan eller vill vara ledig när barnet är sjukt eller smittat eller när barnets ordinarie vårdare är sjuk. Föräldern kan i det läget överlåta sin rätt till föräldrapenning och därmed till ledighet till en annan person som tar hand om barnet, 13 kap. 8 §. Det är föräldern som väljer ut en person som föräldern anser vara lämplig (prop. 2013/14:4, s. 26ff), och det enda legala kravet på personen är att hon eller han arbetar i verksamhet i Sverige, 13 kap. 8 § SFB och 6 kap. SFB, och, förstås, att hon eller han tar ledigt från sitt ordina- rie arbete. 
 För barn som är yngre än tre år kan tillfällig föräldrapenning beviljas en annan än förälder enligt bestämmelserna i 13 kap. 31 a § SFB. Det torde framför allt vara aktuellt när en förälder har vård- nadsbidrag, se nedan, och under tiden med vårdnadsbidrag blir sjuk. 
 Tillfällig föräldrapenning utges i normalfallet i maximalt 60 dagar per kalenderår för barn under 12 år. Ett barn som lider av sjukdom eller smitta och behöver fortsatta vård- eller tillsynsinsat- ser av föräldrarna ger möjlighet till tillfällig föräldrapenning i ytter- ligare 60 dagar per kalenderår. 
 För barn som är äldre än tolv år utgår tillfällig föräldrapenning och därmed rätt till ledighet om barnet lider av funktionshinder eller utvecklingsstörning, 13 kap. 22 § SFB. Ersättning utgår i högst 60 + 60 dagar, 13 kap. 25 § SFB. Om barnet har fyllt 16 men inte 18 år finns också en möjlighet till tillfällig föräldrapenning om bar- 
 288 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 net lider av en allvarlig sjukdom, 13 kap. 30 § SFB. I detta senare fall finns ingen övre gräns för antalet lediga dagar som kan ersättas. 
 Om ett barn, yngre än 18 år, avlider har föräldrarna vardera rätt till 10 dagar med tillfällig föräldrapenning efter dödsfallet, 13 kap. 31 f § SFB. 
 Tillfällig föräldrapenning motsvarar 80 procent av den sjukpen- ninggrundande inkomsten gånger 0,97 och beräknas per arbetsdag, i likhet med föräldrapenning i anledning av barns födelse, sjukpen- ning och graviditetspenning, 12 kap. 22 § SFB. För personer som är egenföretagare delas den sjukpenninggrundande inkomsten gånger 0,97 med 260 dagar. Tillfällig föräldrapenning utgår som 100, 75, 50, 25 procentig eller en åttondels förmån. 
 En person som utnyttjar sin rätt till tillfällig föräldrapenning och till ledighet är skyddad från missgynnande behandling från arbetsgivaren i enlighet med 16 och 17 §§ Föräldraledighetslagen. I möjligaste mån, och för att underlätta för arbetsgivaren, ska föräl- dern meddela arbetsgivaren en vecka i förväg att hon eller han öns- kar vara ledig, 13 § Föräldraledighetslagen. Det är möjligt t.ex. vid läkarbesök eller behandlingar, men om barnet eller dess ordinarie vårdare blir sjuk har arbetstagaren rätt till ledighet utan förhands- anmälan. 
 En förälder till ett barn med funktionshinder är också skyddad enligt  
 EU-domstolens 
  dom i fallet Conner. Bishop arbetade som advokatsekreterare när hon fick en son som bl.a. led av attacker av andningsstillestånd. Hans tillstånd var sådant att det krävde specialistvård och särskild omsorg. Bishop godtog inledningsvis en frivillig uppsägning, men väckte senare talan vid domstol om provocerad uppsägning utan saklig grund. Hon visade genom en rad exempel hur hon missgynnats på grund av sin funktionshindrade son, när hon återgick i arbetet. Bl.a. fick hon andra arbetsuppgifter, kallades lat när hon ville ha ledigt för att vårda sin son och hon tilläts mindre flexibilitet avseende arbetstider än föräldrar med  
 icke-funktionshindrade 
  barn. 
 Den engelska domstolen vände sig till  
 EU-domstolen 
  får att utreda om föräldrar till barn med funktionshinder också skyddades av direktiv 2000/78/EG om en allmän ram för likabehandling i arbets- livet. Direktivet syftar till, enligt domstolens dom p 43, genom hänvisningen till Europeiska gemenskapens stadga om grundlägg- ande sociala rättigheter för arbetstagare, både den allmänna bekämp- ningen av alla former av diskriminering och behovet av att vidta lämpliga åtgärder för social och ekonomisk integration av personer 
 289 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 med funktionshinder. Den omständigheten att direktiv 2000/78 innehåller bestämmelser som syftar till att beakta behoven hos personer med funktionshinder innebär inte att principen om lika- behandling som avses i detta direktiv ska tolkas restriktivt, det vill säga så att endast direkt diskriminering på grund av funktions- hinder är förbjuden och att endast personer som själva har ett funk- tionshinder avses. En sådan restriktiv tolkning skulle medföra att direktivet förlorar en stor del av sin ändamålsenliga verkan, p 51. 
 Att missgynna en förälder i Colemans situation anses av EU- domstolen följaktligen vara direkt diskriminering på grund av funktionshinder. I Sverige innebär det att en uppsägning kan ogiltig- förklaras och/eller att diskrimineringsersättning enligt Diskrimi- neringslagen kan utdömas av AD. 
 Kollektivavtalet för den statliga sektorn, Villkorsavtal T, ger föräldrar med en lön överstigande socialförsäkringens tak rätt till 77,6 procent av lönen i tio dagar per år. Arbetsgivaren kan bevilja ytterligare tio dagar, om det finns särskilda skäl. 
  
 9.4.2 
  
 Förkortad arbetstid 
  
 Oavsett om föräldern tar ut föräldrapenning (i anledning av barns födelse) har en förälder rätt till förkortad arbetstid enligt 7 § För- äldraledighetslagen. Den förkortade arbetstiden får vara högst 25 procent av den normala arbetstiden. 
 Anmälan om önskemål om förkortad arbetstid ska ske två månader i förväg, eller så snart som det låter sig göras, 13 § Föräld- raledighetslagen. Arbetstagaren och arbetsgivaren ska samråda om hur den resterande arbetstiden ska förläggas, och arbetsgivaren ska rätta sig efter arbetstagarens önskemål om detta inte innebär påtag- lig störning för verksamheten, 14 §. 
  
 9.4.3 
  
 Vårdnadsbidrag 
  
 Sedan 2008 finns en möjlighet för kommuner att ge ett vårdnads- bidrag till en förälder som inte har heltidsplats för sitt barn på en förskola. En förutsättning är dock att barnet är yngre än tre år. Vårdnadsbidraget utgår med högst 3 000 kronor per månad, 9 § Lag (2008:307) om kommunalt vårdnadsbidrag och kan inte sägas utgöra 
 290 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 någon typ av inkomstkompensation. Däremot ger det den vårdande föräldern, oftast mamman, en liten summa pengar att använda själv. 
 Inkomstkompensation i form av tillfällig föräldrapenning kan dock ges till förälder, eller annan, som tar hand om barnet om den förälder som har vårdnadsbidrag är sjuk. 
  
 9.4.4 
  
 Vårdbidrag 
  
 Föräldrar till ett barn som har ett funktionshinder, utvecklings- störning eller en sjukdom har möjlighet att få ett vårdbidrag från Försäkringskassan. Helt vårdbidrag utgör 250 procent av prisbas- beloppet, och utgår dels för vårdinsatsen, dels för merkostnader. Vårdbidrag kan utgå i form av helt, tre fjärdedels, halvt eller en fjärdedels bidrag, och relateras till barnets (medicinskt styrkta) vård- och tillsynsbehov. Till den del som vårdbidrag utges som ersättning för förälders vårdinsats är det beskattningsbart och pen- sionsgrundande. Det är tänkt som en ersättning för den arbets- insats som behövs utöver den vård och tillsyn som ett barn utan funktionshinder kräver. 
 När vårdbidraget infördes i mitten av  
 1960-talet, 
  fanns en kopp- ling till förvärvsarbete på arbetsmarknaden. Föredragande stats- rådet menade att barnets särskilda behov gjorde att en förälder inte kunde lönearbeta i den omfattning som kanske planerats. Någon direkt koppling till minskad arbetstid och lägre inkomster finns dock inte, varken i lag eller i proposition  
 (Ryberg-Welander 
  2011, s. 100). 
  
 9.5 
  
 Sammanfattning 
  
 Kvinnor i Sverige försörjer sig oftast genom förvärvsarbete på den vanliga arbetsmarknaden. Eftersom Sverige bygger sitt universella socialförsäkringssystem på individuell tillhörighet, följer ersättning vid t.ex. sjukdom eller ålderdom regler som är gemensamma för både män och kvinnor. Det gäller såväl arbetstagare som egenföre- tagare – socialförsäkringssystemet verkar i denna del relativt hel- täckande oavsett förvärvsarbetets juridiska form. 
 Men när kvinnor blir gravida uppstår vissa hålrum i ersättnings- systemet. Det är lätt att instämma i socialförsäkringens föreställ- ning om att graviditet inte är en sjukdom. Men det torde vara rela- 
 291 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 tivt tydligt att arbetsförmågan tenderar att vara nedsatt till någon del, framför allt i slutskedet av graviditeten. Kvinnor har dock svårt att få sjukpenning om inte besvären bedöms som större än normalt. 
 En gravid kvinna kan få graviditetspenning, men villkoret här är att arbetsgivaren inte kan omplacera henne till annat lämpligt arbete på arbetsplatsen och rätten till ersättning är alltså sekundär till det kontraktsbaserade lönearbetet. Rätten till graviditetspen- ning upphör också 10 dagar innan beräknad förlossning, och kvin- nan förutsätts hantera sin inkomstförlust själv, t.ex. genom att ta ut semesterdagar eller använda föräldraförsäkringens ersättningar. Möjligheten att återgå i arbete förefaller inte ha övervägts när gra- viditetspenningen infördes. Det kan också diskuteras hur den kvinna som återvänder till arbetsplatsen och arbetsuppgifter så nära förlossningen kommer att bemötas av sin arbetsgivare. 
 Får hon graviditetspenning förefaller det vara mycket ovanligt att det utgår kompletterande ersättningar från de kollektivavtals- reglerande försäkringarna. 
 Uppenbarligen har en kvinna rätt till ersättning från socialför- säkringen och kompletterande system på samma villkor som en man, så länge som hon uppträder som en (könsneutral) man och inte blir gravid. 
 Samtidigt är det svårt att förstå varför det inte införs en gravi- ditetsersättning som gör det möjligt för kvinnor som behöver det att minska sin arbetstid i slutet av sin graviditet och varför denna ersättning inte utgår hela tiden tills dess att barnet föds. Någon större kostnad för statskassan kan det inte rimligen innebära, och transaktionskostnaderna skulle kraftigt minska relativt den i dag ganska besvärliga situationen med sjukpenning, graviditetspenning, föräldrapenning, kompensationsledigt, semesteruttag eller de andra lösningar som lagstiftaren lyft fram som möjliga. 
 Föräldrapenning i samband med barns födelse är ett jämställd- hetspolitiskt omdiskuterat område, och den politiska strävan efter ett jämställt uttag av ledighet har medfört att taket i denna del av föräldraförsäkringen ligger på tio gånger prisbasbeloppet och inför- andet av en särskild jämställdhetsbonus. 
 Strävan efter jämställdhet är förmodligen ett politiskt mål i sig. Men det är då anmärkningsvärt att den tillfälliga föräldrapenningen inte är kopplad till några extra förmåner, vilket föräldrapenning i samband med barns födelse är. 
 Det kan också ställas i relation till att det för arbetsgivare för- modligen är väl så besvärligt med ledighet för vård av sjuka barn 
 292 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 som föräldraledighet i samband med barns födelse. Korttidsfrån- varo har vid sjukdom ofta sagts vara svårare för arbetsgivare att hantera än längre frånvaroperioder när vikarier kan anställas och arbetet därmed utföras enligt planering. Men den diskussionen verkar inte föras vid uttag av tillfällig föräldrapenning. En förklaring till det kan eventuellt vara att den svenska arbetsmarknaden är starkt könssegregerad och att en typ av informell rätt till ledighet skapas på arbetsplatser som domineras av kvinnor i barnafödande och barnavårdande ålder (jfr Harper, 1991). 
 De kollektivavtalsslutande parterna verkar inte anse att det går att sluta avtal om komplettering till den tillfälliga föräldrapen- ningen, vilket i sin tur kan tyda på att denna typ av ledighet ses som besvärlig av arbetsgivarna. Konsekvensen av detta blir att den föräl- der som vårdar sjukt barn inte fullt ut kompenseras för sin inkomstförlust och att föräldern blir mer eller mindre beroende av en välvillig make/maka, vars underhållsskyldighet inte omfattar en rätt till pengar och inte kan utkrävas i domstol. 
 För egenföretagande kvinnor finns ett särskilt problem som inte beaktas i befintliga ersättningssystem. En egenföretagande kvinna som blir tvungen att sjukskriva sig eller att ta ut graviditetspenning, går inte bara miste om inkomster i den aktuella situationen. Hon kan också mista kunder och avnämare på ett sätt som gör att hon minskar också sina framtida inkomster. Också föräldrapenning i samband med barns födelse medför denna typ av risk för en egen- företagande förälder. 
 Möjligheten att vara ledig för en förälder, oavsett om det gäller nyfödda barn eller sjuka barn, kännetecknas av en mängd olika regler; antalet dagar med föräldrapenning begränsas, samtidigt som det finns möjlighet till ytterligare dagar om det finns behov av det. Regelsystemet är svåröverskådligt, och svårgripbart, på ett sätt som inte förefaller helt motiverat. Synen på den vårdande, omsorgs- givande föräldern är dubbel: det är önskvärt att föräldern tar hand om sina barn, men inte för mycket och inte för länge. Föräldra- ledighet och föräldrapenning antas förhindra eller fördröja framför allt kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Möjligen kan det skymtas en inställning att kvinnor med små barn inte i första hand ska försörja sig genom lönearbete – andra alternativ kan tänkas existera och vara mer lämpliga eller åtminstone mer traditionella. Statens uppgift är då att åstadkomma relevanta avvägningar mellan arbetsgivares och mödrars/föräldrars presumtiva intressen. Dess- utom ska vägas in barns behov och politiska strävanden efter jäm- 
 293 
  
 Kapitel 9 
  
 SOU 2014:74 
  
 ställdhet mellan män och kvinnor samt ansvarsfördelning mellan kommuner och stat avseende familjepolitik och kostnader. Det går att förstå att lagregleringen av sådana överväganden och kompro- misser blir svåröverskådlig. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att graviditet, moderskap och föräldraskap inte behandlas som andra sociala risker i socialför- säkringen eller av de kollektivavtalsslutande parterna. I den meningen är det kvinnliga förvärvsarbetet fortfarande en anomali. Ett sant könsneutralt ersättningssystem skulle utgå från att barnafödande och barnavårdande innebär en gemensam risk för alla arbetstagare att i det rådande produktionssystemet stå utan pengar till mat och bostad. Då skulle ersättningssystemet kunna förenklas och bli såväl heltäckande som konsistent med socialförsäkringen i övrigt. 
 294 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 9 
  
 Referenser 
 Eklund, Howard (2000), Obligatorisk mammaledighet – nytt vin i gamla läglar. I  
 Evans 
  (utg.):  
 Normativa perspek- tiv 
 . Festskrift till Cortez. Lund: Juristförlaget i Lund. 
 Försäkringskassan (2002), Vägledning 2002:6 Graviditetspenning, version 6. Senast ändrad  
 2013-12-17. 
  
 Harper, Krueger (1991),  
 Informel ret på kvindearbejdspladser 
 . K 
  
 ø 
  
 benhavn: Akademisk forlag. 
  
 Proposition 1978/79:168  
 om föräldrautbildning och förbättringar av föräldraförsäkringen m.m. 
  
 Proposition 1984/85:78  
 om förbättringar inom föräldraförsäkringen, havandeskapspenningen och vissa regler inom sjukförsäkringen. 
  
 Proposition 1994/95:207  
 Ny föräldraledighetslag m.m 
 . Proposition 1999/2000:87  
 Obligatorisk mammaledighet. 
  
 Proposition 2006/07:1  
 Budgetproposition för 2007. Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp. 
  
 Proposition 2010/11:146  
 Förbättringar inom familjepolitiken. 
  
 Proposition 2012/13:159  
 Graviditetspenning till egenföretagare på grund av risker i arbetsmiljön. 
  
 Proposition 2013/14:4  
 Nya åldersgränser och ökad flexibilitet i föräldraförsäkringen. 
  
 Williams, Allen (2000),  
 The new social question: rethinking the welfare state 
 . Franklin: Princeton University Press. 
  
 Johnson, 
  Smith (2011),  
 Socialförsäkringsrätt: om ersättning vid sjukdom 
 . Stockholm: Norstedts juridik. 
  
 SOU 1944:15  
 Socialvårdskommitténs betänkande VII 
 . Utredning och förslag angående en Lag om allmän sjukförsäkring. 
  
 SOU 1972:34  
 Familjestöd 
 . Betänkande avgivet av Familjepolitiska kommittén. 
 SOU 1982:36  
 Enklare föräldraförsäkring 
 . Betänkande av Föräldra- försäkringsutredningen. 
 Stang Dahl, Bridges (1985),  
 Kvinneret I  
 och  
 II 
 . Oslo: Universitets- forlag Cop. 
 Muntliga uppgifter och mail från bland andra Småföretagarna, Vision, Länsförsäkringar och  
 AFA-AGS. 
  
 295 
  
 10. 
  
 Arbetslivets privata sfär – om obetalt hemarbete, ledighet för vård samt hushållstjänster 
  
 1 
  
 Rodriguez 
 En jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Kvinnor och män ska ta samma ansvar för hemarbetet och ha möj- ligheter att ge och få omsorg på lika villkor (prop. 2005/06:155, s. 1, 49) var ett av de fyra delmål för jämställdhetspolitiken som formulerades i propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken. Tidigare hade ett av sex delmål varit Samma ansvar för kvinnor och män för arbetet med hem och barn (Prop. 1993/94:147, s. 17). 
 Det obetalda hemarbetet har länge varit i centrum för diskuss- ionerna om jämställdhet mellan könen. I andra länder, till exempel i Frankrike, Italien och Norge, fick frågor om hemarbetets karaktär och samhälleliga betydelse stort utrymme i den feministiska debatten under 1970- och  
 1980-talen 
  (Dalla Costa 1972, Chen 1976, Thomas och Tucker 1992). Också i Sverige har några viktiga verk skrivits om hushållsarbete (Gisselberg 1985, Nyberg 1989) men annars har fördelningen av hemarbetet främst aktualiserats i diskus- sioner om förhållandena i förvärvsarbetet, till exempel om deltids- arbete och föräldraledighet. 
 Det här kapitlet handlar om hushålls- och omsorgsarbetes arbets- rättsliga ställning. Det handlar också om hur lagstiftning på olika områden har förvandlat obetalt hushålls- och omsorgsarbete till betalt arbete, om villkoren för dem som utför det arbetet och om fördelningen av det mellan kvinnor och män. 
 Det finns ingen lagstiftning om det obetalda hemarbetet 
 2  
 i sig, men hemarbetet påverkas – avsiktligt eller oavsiktligt – av politiska beslut och lagstiftning på en rad områden.  
 Hur mycket  
 hushålls- och omsorgsarbete som behöver utföras, påverkas av den tekniska utvecklingen och av normer om hushållsarbete, men också av lag- stiftning om till exempel barnomsorg, skolgång, äldreomsorg och sjukvård.  
 Vem  
 som utför arbetet och på vilka villkor, kan påverkas av lagstiftning om föräldraledighet och arbetstider, om sam- och särbeskattning av makars inkomster eller om skattereduktion för hushållstjänster. Det kan också påverkas av lagstiftning och politi- 
  
 1 
  
 För värdefulla synpunkter tackar jag professor Jones. 
  
 2 
  
 Hemarbete används i artikeln synonymt med hushålls- och omsorgsarbete. Hemarbete är den term som oftast används av lagstiftaren och i domar. 
  
 297 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 ska beslut om barn- och äldreomsorg och sjukvård, lönereglering och migrationsbestämmelser. Sådana beslut och regler kan till exempel leda till att hushålls- och omsorgsarbetet utförs av alla som bor i ett hushåll, någon eller några av dem, en släkting eller en utom- stående person. 
 I kapitlet diskuterar jag först det obetalda hushållsarbetets omfattning och rättsliga ställning. Därefter diskuterar jag några  
 exempel  
 på hur det obetalda arbetet genom politiska beslut och lag- stiftning har omvandlats till arbete med ersättning i någon form, villkoren för dem som då utför det och fördelningen av arbetet mellan kvinnor och män. Ett genomgående tema i diskussionen är hur regleringen av arbetet är influerad av föreställningen om en uppdelning i en privat och en offentlig sfär och de konsekvenser en sådan uppdelning får. Diskussionen gäller tre exempel: föräldra- ledighet, olika arrangemang för anhörigvård och skattereduktion för hushållstjänster, som alla har effekten att minska det  
 obetalda  
 arbetet i privata hem. 
 3 
  
 Kapitlet handlar om villkoren för dem som  
 utför  
 hushållsarbete och  
 ger  
 omsorg i hemmen. Undersökningar visar att föreställningar om kvinnor som utförare av hushålls- och omsorgsarbetet påverkar den omsorg som sammanboende kvinnor och män  
 får  
 (den sista delen av 2006 års jämställdhetsmål:  
 få omsorg på lika villkor 
 ). Den frågan berörs inte i det här kapitlet. 
  
 10.1 
  
 Omfattningen av det obetalda hushålls- och omsorgsarbetet 
  
 För femton år sedan beräknade nationalekonomen Jones att ungefär hälften av allt arbete i Sverige utfördes oavlönat i hus- hållen. I tid räknat var till exempel den oavlönade matlagnings- sektorn större än hela industrisektorn, den oavlönade barn- omsorgssektorn nästan lika stor som  
 handels-, 
  restaurang- och hotellsektorn, den oavlönade städsektorn större än bank- och försäkringssektorn och den oavlönade tvättsektorn större än jordbrukssektorn, och så vidare. Kvinnor ägnade sammantaget mer tid till oavlönat än till avlönat arbete, medan situationen var den omvända för män (Nyberg, 1999, s. 32). 
  
 3  
 Av utrymmesskäl och eftersom reglerna är särskilt komplexa, behandlas inte något exempel på arbete som utförs som omsorg om personer med grava funktionshinder (med vårdbidrag eller som personlig assistent). Intresserade hänvisas till Hall (2008). 
 298 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 Lite närmare i tiden, år 2010/2011, använde kvinnor cirka 2,5 miljarder timmar och män cirka 1,4 miljarder timmar åt det privata husliga arbetet (Nyberg, 2013, s. 115). 
 4 
  
 Källa:  
 SCB (2012a), tabell B:16b. 
 Av tabell 10.1 framgår bland annat att kvinnor har minskat sitt hem- arbete med drygt en timme per dygn under åren  
 1990–2010. 
  Minskningen gäller framför allt matlagning men också disk, städ- ning, tvätt och omsorg om egna barn. I männens fall syns en liten ökning av tiden för matlagning och tvätt, en minskning av tiden för underhållsarbete och en ökning av tiden för omsorg om egna barn (SCB 2012a, tabell B:16b). Sammanboende småbarnsmödrar upp- ger sig ge omsorg om egna barn 2,20 timmar per dag och småbarns- fäder 1,35 timmar per dag (SCB 2012a, s. 72). 
  
 Källa:  
 SCB (2012a), tabell B:16b. 
 I SCB:s rapport diskuteras hur det kan förklaras att kvinnor har minskat sitt hemarbete med i genomsnitt en timme per dygn under de senaste tjugo åren. En del av förklaringen antas vara snabbare och effektivare tvättmaskiner, bättre dammsugare och spisar med högre effekt. En annan förklaring antas vara att hemarbetet inte utförs på samma sätt som tidigare: Vi manglar inte lakanen, våttor- kar inte golven och lagar inte mat från grunden i samma utsträck- ning som tidigare. Dessutom går det att få matvarorna levererade 
  
 4  
 I SCB:s tidsanvändningsstudier inkluderas underhållsarbete i hemarbete. 
 299 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 direkt till dörren med tillhörande recept och att göra avdrag för så kallade hushållsnära tjänster. Det påpekas dock i rapporten att huvuddelen av hushållen inte använder sig av dessa möjligheter (SCB, 2012a, s. 45). Detta stämmer också 2013, men antalet hushåll som använder sig av hushållstjänster med skatteavdrag har ökat kraftigt sedan 2010/11 (se nedan avsnitt 10.8). I tidsanvändnings- studierna saknas uppgifter om klass och etnicitet, något som skulle kunna vara intressant i sammanhanget, i och med att hushållsarbete i allt högre grad kan ersättas med köpta varor och tjänster. 
  
 10.2 
  
 Är hushålls- och omsorgsarbete riktigt arbete? 
  
 En kanadensisk rättsvetare har hävdat att obetalt hushållsarbete är en funktion av hur produktionen i stort är organiserad, ett arv från när det industriella arbetet skiljdes från hemproduktionen och den om- och nedvärdering av hushållsarbete som sedan gjordes. Hon menar att skillnaden i erkännande för olika typer av arbete både återspeglas i och produceras av de regler som styr anställning och produktion. Hon menar också att reproduktivt arbete inte på något avgörande sätt är annorlunda än produktivt arbete. Lokaliseringen av det till hemmet och att det ofta innebär omsorg om människor som vårdaren har ett nära förhållande till, verkar fördunkla det faktum att det är riktigt arbete (Rittich, s. 122 ff.). 
 Hemarbete värderas lägre än annat arbete också i Sverige. Hus- hållsarbete ger ingen rätt till ekonomisk ersättning. I en dom från Högsta Domstolen (NJA 1975:298) som gällde skälig ersättning för hemarbete hade en  
 34-årig 
  kvinna sedan tycke uppstått flyttat till en  
 70-årig 
  sånglärare. Efter mannens död begärde hon ersätt- ning av mannens dödsbo för tio års hemarbete men fick ingen kom- pensation. Domstolen menade att hemarbetet, även om det utförts enbart av kvinnan, hade utförts i parternas gemensamma intresse, såsom ett led i samlevnaden. Domen är gammal, men frågan om ekonomisk värdering av hushållsarbete inom ett äktenskap eller samboförhållande har inte diskuterats i rättspraxis sedan dess. 
 300 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 10.3 
  
 En privat sfär 
  
 Hushålls- och omsorgsarbete i privata hem anses tillhöra den pri- vata sfären. Ett genomgående drag i vår rättsordning är att privat- livet och familjen skyddas mot insyn och intrång från statsmakter- nas sida. Europakonventionen och regeringsformen tar sikte på aktiva ingripanden av myndigheterna, men skyddet för familje- livet kan också ta den formen att familjen är undantagen från en lags tillämpningsområde eller att lagen tillämpas annorlunda än annars när det är fråga om familjens inre liv. Denna uppdelning mellan en privat sfär och en offentlig sfär präglar arbetsrätten, straffrätten och andra rättsområden. Bristen på reglering ger mak- ten åt den starkare parten i förhållandet. 
 Den enda reglering av hemarbetet som finns i Sverige är den i 
 Äktenskapsbalkens första kapitel. Där sägs att Makar skall visa varandra trohet och hänsyn. De skall gemensamt vårda hem och barn och i samråd verka för familjens bästa och Makar skall för- dela utgifter och sysslor mellan sig. De skall lämna varandra de upplysningar som behövs för att familjens ekonomiska förhållan- den skall kunna bedömas. Men rättigheterna är inte rättsligt utkrävbara. 
 Någon direkt lagstiftning om  
 fördelningen  
 av det obetalda hem- arbetet har aldrig varit aktuell. Hemarbetet liksom familjens inre liv i övrigt fredas från statliga ingrepp. När jämställdhetslagen skrevs, menade man till exempel att ingrepp genom lagstiftning i syfte att ändra människors privata attityder och/eller att påverka den enskilda familjens inre liv är i sig inte önskvärda och dessutom inte praktiskt genomförbara (Prop. 1978/79:175 s. 21). En norsk rättsvetare, Cordova, har hävdat att omsorgsförväntning- arna på kvinnor inom kärnfamiljen är så starka, att det gränsar till en särskild kvinnlig arbetsplikt, eftersom kvinnors rätt att vägra utföra hemarbete eller att kräva likadelning med män är illusorisk. Om en man inte vill ta del i hemarbetet, kan kvinnan till exempel inte åberopa jämställdhetslagen, som uttryckligen undantar famil- jelivet från sitt tillämpningsområde (Stang Dahl 1985, s. 15). 
 Ett annat uttryck för uppdelningen mellan en privat sfär och en offentlig sfär är regleringen av betalt arbete i arbetsgivarens hushåll. Anställda direkt i arbetsgivarens hushåll omfattas av särskild lag- stiftning, lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete, som är ett uttryck både för den låga status som är knuten till könskodat obetalt hushålls- och omsorgsarbete och för skyddet för (arbets- 
 301 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 givarens) privatliv. Den ger sämre villkor för arbetstagarna än annan arbetsrättslig lagstiftning vad gäller kraven på skriftliga anställ- ningsvillkor, ordinarie arbetstid och övertid, anställningsskydd och preskriptionstider samt tillsyn och sanktioner. För anställningar direkt i arbetsgivarens hushåll finns inte heller några fackliga orga- nisationer. 
 Samma norm syns i att anställda som är familjemedlemmar till arbetsgivaren inte har samma rättigheter som andra arbetstagare (Hall 2009b). Familjemedlemmar omfattas till exempel inte av anställningsskyddslagen och effekterna för familjemedlemmen beror då på relationen till arbetsgivaren. För hustrun vid en skils- mässa (arbetsgivaren är i de flesta fall en man) kan det betyda en uppsägning utan uppsägningstid eller möjlighet till skadestånd, inget fackligt medlemskap eller annan anknytning till arbetsmark- naden. För familjemedlemmar med en god relation till arbetstaga- ren kan det betyda företräde till fortsatt anställning vid nedskär- ningar. Undantaget från anställningsskyddet ökar beroendet av arbetsgivaren och detta beroende blir större med ökande inkomst- skillnader och är särskilt påtagligt för dem som är beroende av arbete inom ett familjeföretag. 
 5 
  
 10.4 
  
 Vilket arbete ska medföra rättigheter? 
  
 Arbetsdomstolen (AD) har i ett antal domar dragit gränsen mellan å ena sidan hushålls- och omsorgsarbete som ska anses höra till det 
 privata och å andra sidan liknande arbete som ska betalas eller vara förknippat med rättigheter av olika slag. I en sådan dom (AD 1977 nr 196) visades det att vilken typ av förhållande som råder mellan en kvinna och en man har betydelse för om hennes hushålls- arbete ska betalas eller inte. Domen rörde lön för arbete som en hushållerska under åtta år hade utfört för en man, som nu hade avlidit. Samtliga vittnen i målet hade uppfattat förhållandet mellan mannen och hushållerskan som ett anställningsförhållande och inte som en äktenskapsliknande samlevnad. Hushållerskan ansågs där- för ha rätt till lön ur mannens dödsbo. Domen tyder på att hus- hållerskan inte skulle ha ansetts ha rätt till lön för utfört arbete, om de två personerna hade haft ett sexuellt förhållande. 
  
 5  
 Undantaget kan enligt Arbetsdomstolens praxis (AD 1979 nr 145)också bli aktuellt i större företag där en hög chef har ägarintressen och medlemmar i hans familj är anställda i bolaget. 
 302 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 I några fall har Arbetsdomstolen avgjort om personer som har omsorg om närstående eller utomstående i sitt eget hem ska anses som  
 arbetstagare 
 , dvs. om de ska omfattas av arbetsrättsliga rättig- heter. Ett fall gällde om en man, som vårdat sin hustru i hemmet och fått ersättning som anhörigvårdare av kommunen, skulle betraktas som anställd (AD 1983 nr 183). Domstolen fäste avse- ende vid att mannen inte hade utfört några andra uppgifter åt kommunen, att parterna inte hade avtalat att vårdarbetet skulle ha någon viss omfattning och att kommunen inte hade lämnat några anvisningar för hur arbetet skulle utföras eller kontrollerat arbets- resultatet. Ersättningen hade enligt domstolen snarare formen av ett bidrag till familjen, för att hustrun skulle ha möjlighet att vistas i det gemensamma hemmet, än av lön för arbete. Domstolen tog också hänsyn till att kommunens kollektivavtal innehöll en bestämmelse om att den som vårdade en anhörig med vårdbidrag bara skulle betraktas som anställd (det vill säga som en arbets- tagare, min anm.), om vederbörande ställde sig till förfogande för andra arbetsuppgifter. 
 Två fall i Arbetsdomstolen har rört fosterhemsföräldrar. I det ena fallet gällde det en kvinna som under många år tagit emot ett stort antal fosterbarn. Domstolen menade att det rörde sig om en kärnfamilj som tog emot ytterligare ett barn inom familjens ram och att det tedde sig helt främmande att betrakta ett sådant åta- gande som en arbetstagaruppgift. Samhällets avsikt med foster- barnssystemet var ju att fosterföräldrarna så långt som möjligt skulle jämställas med de biologiska föräldrarna. Men domstolen framhöll samtidigt att föräldrarollen kunde inbegripa olika arbets- uppgifter som, om de fullgjordes utan anknytning till det övergri- pande föräldraansvaret, kunde betraktas som arbete i arbetsrättslig mening (AD 1982 nr 123). 
 Det andra fallet gällde fyra kvinnor som åtagit sig att enligt ett avtal med Landstinget låta psykiskt utvecklingsstörda barn bo i sina hem. Domstolen kom då fram till att åtminstone vissa av de upp- gifter som familjehemsföräldrarna hade fått på grund av avtalet måste betraktas som arbete och ett ofta mycket krävande arbete, både fysiskt och psykiskt. De utförde sådana arbetsuppgifter som utfördes av kommunalt anställda dagbarnvårdare eller av vårdare på institutioner, men det var inte i vanlig mening fråga om att arbeta för någon annans räkning. Situationen i familjehemmet var i allt väsentligt densamma som när de biologiska föräldrarna själva tog hand om sitt utvecklingsstörda barn. Landstingets förhållande till 
 303 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 familjehemsföräldrarna svarade inte heller mot en arbetsgivares gentemot en arbetstagare. Domstolens slutsats blev att åtagandet att vara familjehemsförälder helt skilde sig från ett sedvanligt arbetstagarförhållande och att familjehemsföräldrarna inte skulle ses som arbetstagare (AD 1985 nr 57). Av uttalandet kan vi nog sluta oss till att en kommunalt anställd dagbarnvårdare (dag- mamma) skulle ses som en arbetstagare. 
 6 
  
 I ett rättsfall om föräldramedverkan på dagis, där arbetet alltså utfördes utanför det egna hemmet, blev utgången en annan. För- skolebarns föräldrar, som enligt ett avtal med en kommun deltog i förskolans verksamhet en dag i månaden, ansågs ha varit arbets- tagare hos kommunen. Domstolen tog då särskilt hänsyn till att föräldrarnas arbete liknade det som den fasta personalen utförde och att föräldrarna ersatte den fasta personalen vid kortare frånvaro samt att de inte arbetade mer med sitt eget barn än med andras (AD 1982 nr 105). 
 Några preliminära slutsatser som kan dras av dessa fall är, att ju mer likt traditionellt hushålls- och omsorgsarbete som ett visst utfört arbete är, desto mindre sannolikt är det att det ges arbets- rättsliga rättigheter. Om arbetet utförs  
 i det egna hemmet,  
 är sanno- likheten större än annars för att den arbetande inte ska ses som arbetstagare. Om arbetet innebär att ta  
 hela ansvaret  
 är sannolik- heten större än annars för att en person inte ska anses som arbets- tagare. Som vi ska se är detta viktigt: delar av hushållsarbetet och ansvaret kan läggas ut på andra än familjemedlemmarna och antingen ersättas med lön eller köpas på marknaden som tjänster. 
  
 10.5 
  
 Hur kan det obetalda hushålls- och omsorgsarbetet göras till betalt? 
  
 Det obetalda hushålls- och omsorgsarbetet har gjorts till betalt arbete på olika sätt. Dels kan ersättning i olika former utgå för arbete som utförs av dem som ingår i hushållet, dels kan arbetet flyttas ut på marknaden och utföras av utomstående. En praktiskt betydelsefull form är ersättning för omsorgsarbete under ledighet från förvärvsarbete. Sådan ledighet är föräldraledighet och ledighet för närståendevård. Ersättning utgår då i form av föräldrapenning eller närståendepenning under en begränsad tid med (vanligen) 80 procent av lönen upp till ett visst tak. Ersättningen utgår som 
  
 6  
 Mig veterligen finns inget rättsfall som behandlar dagmammors arbetsrättsliga ställning. 
 304 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 kompensation för förlorad arbetsförtjänst men på villkor att den försäkrade föräldern vårdar barn under tid när han eller hon inte förvärvsarbetar (12 kap. 2 § socialförsäkringsbalken) respektive att den försäkrade vårdar en närstående som är svårt sjuk (47 kap. 3 § socialförsäkringsbalken). Sådan rätt till ledighet är lagstadgad och har på så sätt fått en enhetlig och offentlig karaktär. 
 Ett annat alternativ är att någon form av bidrag från samhället har utgått till den som utför hem- och omsorgsarbete, till exempel anhörigbidrag eller liknande bidrag, som kan ha varit förbundna med krav på att personen ska avstå från förvärvsarbete. Reglerna om sådana bidrag är präglade av att arbetet utförs i privata hem och främst av familjemedlemmar. Bidragen brukar vara kommunalt finansierade och administrerade och utgår efter behovsprövning eller enligt kommunens egna riktlinjer och har på så sätt en relativt privat och skiftande karaktär. 
 Ett tredje alternativ är att hushålls- eller omsorgsarbetet flyttas ut på marknaden och utförs av en utomstående mot lön i en  
 anställning 
 . En sådan anställning kan vara mera privat och gälla till exempel en hushållerska eller en barnflicka som är anställd direkt i hushållet, eller den kan vara av mera offentlig karaktär och gälla anställning inom hemtjänsten eller i ett hushållstjänsteföretag. En rad mellanformer av välfärdstjänster av mer privat karaktär har förekommit: en person inom hushållet har kunnat få en kommunal anställning för att utföra omsorgsarbete som så kallad anhörig- vårdare med mera begränsade rättigheter än ett vårdbiträde eller anlitas som uppdragstagare för samma arbetsuppgifter (Sand 2002). Alla dessa former skulle kunna ordnas på en skala privat – offent- ligt efter sina likheter med det obetalda hushålls- och omsorgs- arbetet, beroende på till exempel vem som utför dem, hur stor del av ansvaret som överlåtits och i vilken mån som ersättningen är en lagstadgad rättighet. 
 Arbete med bidrag av olika slag innebär för det mesta en låg ersättning och ger – som vi sett ovan – inte rättigheter som arbets- tagare. Längre ledigheter eller ofta förekommande ledigheter från förvärvsarbete brukar innebära försämrade villkor i förvärvsarbetet för arbetstagaren i fråga. Avlönat arbete i privata hushåll utförs nästan alltid på sämre villkor än annat arbete. Det är därför intres- sant att undersöka hur arbetet i de olika formerna fördelas mellan kvinnor och män. 
 I fortsättningen av kapitlet diskuterar jag tre aktuella exempel på hur hushålls- och omsorgsarbete i privata hem genom lagstiftning 
 305 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 har omvandlats till betalt arbete, på vilka villkor det har omvandlats och i vilken mån omvandlingen har fått effekter på jämställdheten. Det gäller områdena vård och omsorg om barn, anhörigvård och städning. 
  
 10.6 
  
 Exemplet vård och omsorg om barn 
  
 En mycket betydelsefull omvandling av obetalt arbete till  
 betalt  
 arbete inom hemmet är den som genomförts genom föräldraför- säkring och föräldraledighet. Föräldraförsäkringen tillkom i Sverige 1974 – i en tid när kvinnors förvärvsarbete ökade kraftigt – och har haft stor betydelse för att påverka både barnafödande och kvinnors förvärvsarbete (Hall 2009a). Föräldraförsäkringen var kons- truerad så att den uppmuntrade personer (läs kvinnor) att etablera sig som heltidsarbetande på arbetsmarknaden innan de skaffade barn: 
 7  
 ersättningen utgick i proportion till lönen och först efter en kvalifikationstid. Samtidigt fick fäder i Sverige som första land i världen en rätt till ersättning under föräldraledighet och försäkrin- gen bidrog till att göra tvåförsörjarfamiljen möjlig. Försäkringen var dock konstruerad så att föräldrarna fick hälften av tiden var, men att en förälder kunde avstå sin rätt till den andra föräldern. 
 Försäkringen gav från början rätt till ersättning vid föräldra- ledighet under sex månader men tiden förlängdes successivt under trycket av en sjunkande nativitet (se t.ex. Socialutskottet 1977/78:32). År 1977 tillkom föräldraledighetslagen, en arbets- rättslig lagstiftning som innebar en positiv rätt till föräldraledighet. Den skulle innebära samma arbetsrättsliga rättigheter som annan ledighetslagstiftning och innehöll bland annat ett förbud mot upp- sägning på grund av ledigheten (Prop. 1975/76:133). År 1979 för- längdes rätten till ledighet, det infördes en rätt för småbarnsföräld- rar att förkorta sin arbetsdag och antalet dagar för vård av sjuka barn ökades från tio till sextio dagar. Barnafödandet ökade och uttaget av föräldraledighet var högt, främst bland kvinnor, som stod för 95 procent av ledigheten år 1980, 94 procent år 1985 och 93 procent år 1990. En intensiv diskussion fördes under dessa år om riskerna för att föräldraledigheten skulle leda till en försämring av kvinnornas situation på arbetsmarknaden. 
  
 7  
 För dem som inte var etablerade på arbetsmarknaden fanns en rätt till betydligt lägre ersättning på så kallad garantinivå. 
 306 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 Efter en period under  
 1990-talet 
  med hög arbetslöshet, sänkta barnbidrag (Prop. 1995/96:69) och ett stort uttag av föräldraledig- het bland kvinnor, ökade löneskillnaderna mellan könen efter att under en lång period ha minskat (SCB 2012c, s. 76). Födelsetalen sjönk ganska drastiskt under slutet av  
 1990-talet, 
  familjefrågorna placerades i centrum för politiken och en rad åtgärder vidtogs för att öka barnafödandet, bland annat en så kallad maxtaxa inom barn- omsorgen, allmän förskola för fyra- och femåringar och höjda barnbidrag. 
 10.6.1 Motsägelsefulla åtgärder 
 Under  
 2000-talet 
  har motsägelsefulla åtgärder genomförts i Sverige vad gäller villkoren för vård av barn i hemmet. Å ena sidan har det genomförts flera förstärkningar av rätten till föräldraledighet. Bak- grunden till detta var enligt förarbetena att det hade visats att kvin- nor i fertil ålder oftare än andra grupper hade tidsbegränsade anställningar och att kvinnor i åldern  
 20–29 
  år födde betydligt färre barn än tidigare. En förklaring kunde vara att föräldralediga diskri- minerades och att kvinnor inte vågade skaffa barn av rädsla för att få en sämre ställning i arbetslivet. Föräldralediga förlorade inte sällan lönemässigt på grund av ledigheten och i en arbetsbristsitu- ation hände det ganska ofta att de som var föräldralediga blev upp- sagda. Det fanns därför starka befolknings- och jämställdhetspoli- tiska skäl att föreslå en förbättring av de föräldraledigas ställning (Ds 2002:56, prop. 2005/06:185 s. 71 ff.). 
 Förändringarna infördes år 2006. Kravet på kvalifikationstid på sex månader (eller sammanlagt minst tolv månader under de sen- aste två åren) hos en arbetsgivare för rätten till föräldraledighet upphävdes, eftersom det ansågs ha en inlåsningseffekt och innebära indirekt könsdiskriminering. Föräldralediga arbetstagares uppsäg- ningstid förlängdes, vilket innebar bättre möjligheter att få uppsäg- ningslön och att bli återanställd för den som var föräldraledig när uppsägningar gjordes. Samtidigt infördes ett särskilt förbud mot missgynnande på grund av föräldraledighet (prop. 2005/06:185). 
 8 
  
 Å andra sidan infördes något år senare en reform av ett helt annat slag på föräldraledighetens område –  
 vårdnadsbidraget 
 . Den reformen gav kommunerna rätt att besluta om att ge högst 3 000 
  
 8  
 Genom dessa åtgärder ansågs  
 EU-rättens 
  krav på likabehandling av kvinnor och män ha blivit fullt ut genomförda. 
 307 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 kronor per månad till en förälder som inte använde den offentligt finansierade barnomsorgen. En rätt till föräldraledighet infördes samma år för föräldrar som själva vårdade barn med helt vård- nadsbidrag (prop. 2007/08:149). Lagen innebar att en ram fastställ- des för villkoren för vårdnadsbidrag och att kommunerna fick möj- lighet att dels välja om de alls skulle införa vårdnadsbidrag, dels bestämma lokala riktlinjer (Prop. 2007/08:91). Villkoren för vård- nadsbidrag varierade därför mellan de kommuner som hade infört det (se SCB 2011, s. 10) och bidraget fick på så sätt en privat och skiftande karaktär. 
 9  
 Vårdnadsbidraget är till skillnad från för- äldrapenningen inte pensionsgrundande eller semesterlönegrund- ande. 
 Vårdnadsbidraget har inte fått någon större användning: år 2011 hade 7 959 personer fått vårdnadsbidrag beviljat i de cirka 125 kom- muner som infört vårdnadsbidrag (SCB 2011). Om fördelningen av bidraget, se 10.6.2. 
 En tredje typ av åtgärd vidtogs något år senare genom en skatte- reform som kan komma att uppmuntra anställningar av barnflickor eller au pairer. År 2009 fick den som köpte hushållsarbete av en fysisk person, som inte hade  
 F-skattsedel, 
  rätt tills så kallat RUT- avdrag, trots att personen  
 inte  
 var näringsidkare och betalade F- skatt (vilket annars krävs för skatteavdrag, se nedan 10.8.1), men bara för de  
 arbetsgivaravgifter  
 som betalades på ersättningen (Prop. 2008/09:77). Utvidgningen av möjligheterna till skattereduktion motiverades med en större valfrihet för köparna och med att utför- arna skulle kunna bli fler till antalet. En skattereduktion för arbete utan  
 F-skatt 
  ansågs också kunna öka den vita marknaden för hus- hållstjänster ytterligare (Prop. 2008/09:77 s. 66). Inte heller den reformen har hittills fått någon nämnvärd användning. Det första året, 2010, fick 899 personer denna typ av skattereduktion. Där- efter har antalet långsamt ökat och det uppgick 2013 till 1 128 personer. Det utbetalda beloppet från Skatteverket var år 2013 knappt 10 miljoner kronor (Skatteverkets analysenhet). 
  
 9  
 En bestämmelse om rätt till ledighet för en förälder när vårdnadsbidrag lämnades för barnet infördes i föräldraledighetslagen. 
 308 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 10.6.2 
  
 Fördelningen mellan kvinnor och män av den betalda omsorgen om barn 
  
 En intensiv debatt uppstod i slutet av  
 1990-talet 
  om fördelningen av föräldraledigheten mellan kvinnor och män. År 1994 infördes den första s.k. pappamånaden, vilket betydde att 30 dagar av en för- älders rätt till ledighet inte längre kunde avstås till den andra föräl- dern (Prop. 1993/94:147) och några år senare infördes två pap- pamånader (Prop. 2000/01:44). Den andel av föräldrapenning- dagarna som betalades ut till män ökade under de följande åren. År 1995 tog män ut 10 procent, år 2000 12 procent och år 2005 20 procent av ledigheten. Därefter ökade deras uttag långsamt till drygt 24 procent år 2012 (SOS). 
 10  
 Kvinnor tog samtidigt i större utsträckning än män ut föräldraledighet utan att ta ut föräldrapen- ning (Prop. 2005/06:155 s. 25). 
 Pappamånader och individualisering av föräldraledighet har varit mycket omdiskuterade frågor. År 2006 hade bara 43 procent av männen tagit ut sina två reserverade månader. Med syftet att 
 låta familjerna behålla sitt självbestämmande men förbättra förut- sättningarna för både män och kvinnor att ta ett aktivt ansvar för föräldraskapet, infördes år 2008 en reform kallad Jämställdhets- bonus (Prop. 2007/08:93). Den innebar att en bonus utgick till båda parterna för varje dag utöver två månader som båda vårdnads- havarna till ett barn tagit ut. År 2012 hade drygt 75 000 kvinnor och 75 000 män fått jämställdhetsbonus. (SOS). Från den 1 januari 2012 gäller nya regler för jämställdhetsbonus, eftersom de tidigare reglerna kritiserats för att vara svårbegripliga och inte använts i någon högre grad. Någon ansökan krävs hädanefter inte, utan bonusen betalas ut när den förälder som tagit ut minst föräldra- ledighet börjar ta ut fler dagar än 60. Föräldrarna får 50 skattefria kronor var per dag men maximalt 13 500 kr (prop. 2010/11:146). 
 När det gällde det  
 vårdnadsbidrag  
 om maximalt 3 000 kronor, som nämnts ovan, var 91,9 procent av de knappt 8 000 personer som fick sådant bidrag kvinnor. (SCB 2012b tabell 4.1). 
  
 10  
 Fördelningen mellan kvinnor och män av omvårdnaden av  
 sjuka  
 barn har samtidigt förblivit relativt oförändrad. Ungefär två tredjedelar av sådana dagar med tillfällig föräldra- penning har under hela tiden sedan de infördes använts av kvinnor och en tredjedel av män (FK 2007:10). 
 309 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 10.7 
  
 Exemplet vård och omsorg om närstående 
  
 De närståendes del i omsorgen om sjuka och gamla har ökat i Sverige under de senaste decennierna och det hänger samman med nedskärningarna i den offentliga vården och omsorgen. Under  
 1980-talet 
  och  
 1990-talet 
  minskade andelen äldre som fick hem- tjänst och som bodde i äldreboenden. Så till exempel minskade andelen av dem som var över 80 år som fick del av äldreomsorgen från 62 till 37 procent mellan 1980 och 2012 (Szebehely och Ulmanen 2012, s. 11). Samtidigt ändrades den offentliga välfärdspolitiken: vid biståndsbedömningar började många kommuner räkna med makars eller sambors möjligheter att delta i omsorgen eller med närheten till barnen. Detta innebär ett återförande till familjen av svensk omsorgspolitik, som tidigare varit inriktad på individen (Szebehely 1998). Också antalet närstående som utförde vården  
 inom ramen för en anställning  
 med en ersättning som var sjukpen- ninggrundande och pensionsgrundande minskade kraftigt (Ds 2008:18, s. 30 f). Mycket av det arbete som tidigare hade utförts inom anställningar i kommunen kom därmed att utföras  
 utanför  
 anställningsförhållanden av familjemedlemmar och andra närstående. En del av detta arbete ersattes med offentliga medel, till exempel genom att kommunen betalade kontanta anhörigbidrag, som varken var sjukpenninggrundande eller pensionsgrundande. Arbetet kan sägas ha utförts i en arbetsrättslig gråzon mellan offentligt och privat. 
 10.7.1 Ökande ansvar för familjerna – ledighet för anhörigvård 
 De första stegen mot rätt till  
 ledighet  
 för anhörigvård togs i Sverige i slutet av  
 1980-talet 
  i en tid när kvinnors förvärvsfrekvens hade ökat kraftigt. En kartläggning av möjligheterna att ta ledigt för anhörigvård (SOU 1983:64) hade visat att offentliga arbetsgivare vanligen beviljade ledighet i upp till sex månader, medan privata företag vanligen beviljade bara mycket kort ledighet med hänsyn till arbetssituationen och vikariefrågan (Prop. 1987/88:176 s. 97). Enligt regeringen borde de hinder som fanns för dem som ville göra kortare eller längre insatser för närstående så långt som möj- ligt undanröjas, samtidigt som det fanns arbetsmarknadsmässiga och personalpolitiska komplikationer att ta hänsyn till. 
 310 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 Lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närstående- vård trädde i kraft 1989. Rätten till ledighet skulle gälla när en när- stående drabbades av en svår sjukdom, fick en akut försämring i hälsotillståndet eller behövde vård i livets slutskede. Begreppet  
 närstående  
 definierades relativt vidsträckt och även personer utan- för släktskapskretsen skulle omfattas (Prop. 1987/88:176 s. 95, 101). Avsikten var att regleringen så långt som möjligt skulle över- ensstämma med föräldraförsäkringen. Ersättningen skulle vara pensionsgrundande och skattepliktig och ledigheten skulle vara semesterlönegrundande (Prop. 1987/88:176 s. 101). Bestämmelser om anställningsskydd, skydd mot försämrade anställningsförmåner och skadestånd fick samma utformning som i föräldraledighets- lagen. Inga regler om kvalifikationstid infördes. 
 Antalet dagar med rätt till ersättning var ursprungligen begrän- sat till 30 men ökades år 1994 till högst 60 dagar och därefter år 2010 till högst 100 dagar  
 per vårdad person 
 . Det hade visat sig att av de 60 dagarna med närståendepenning hade i genomsnitt bara elva dagar använts, men drygt 130 personer hade använt alla sextio dagarna. Ökningen till 100 dagar motiverades med att det var en viktig livskvalitetsfråga att närstående fick möjlighet att vara till- sammans om en person drabbats av ett allvarligt sjukdomstillstånd (Prop. 2008/09:194 s. 21 f.). 
 Ett  
 EU-direktiv 
  som hade som syfte både att underlätta för för- äldrar att förena förvärvsarbete och familj och att tillgodose omsorg om anhöriga implementerades 1998 i Sverige genom lagen (1998:209) om rätt till ledighet av trängande familjeskäl. Enligt direktivet borde familjepolitiken ses både i förhållande till den åld- rande befolkningen och till främjandet av kvinnors deltagande i arbetslivet. Män borde uppmuntras att ta sin hälft av ansvaret för familjen och att använda sig av rätten till föräldraledighet (direktiv 96/34/EG). 
 11 
  
 I Sverige ansågs direktivets krav redan till stor del uppfyllt genom reglerna om ledighet med tillfällig föräldrapenning och ledighet för närståendevård, men att reglerna om närståendevård inte gällde om vården gavs utanför landet eller om vårdaren eller den sjuke inte var inskriven hos Försäkringskassan. Regeringen såg ingen anledning att begränsa rätten till ledighet till ett visst antal dagar, eftersom den gällde bara situationer då en arbetstagares när- varo var absolut nödvändig (Prop. 1997/98:81, s. 17 ff.). Rätten till 
  
 11  
 Direktivet ersattes 2010 av det ovan nämnda direktivet 2010/18/EU om ramavtalet om föräldraledighet. 
 311 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 ledighet av trängande familjeskäl är inte förenad med någon rätt till ersättning. 
 10.7.2 Villkoren för anhörigvården 
 Anhörigvård kan påverka förvärvsarbetet på liknande sätt som för- äldraledigheten. Szebehely och Ulmanen sammanfattar att 360 000 personer i förvärvsaktiv ålder ger hjälp till närstående varje dag eller flera gånger i veckan och ytterligare 400 000 personer ger hjälp en gång i veckan (Szebehely och Ulmanen 2012 s. 22). År 2002 upp- gav 32 000 kvinnor och 9 000 män att de hade gått ner till deltid eller lämnat förvärvsarbetet helt därför att de tog hand om en äldre, funktionshindrad eller långvarigt sjuk närstående. Ytterligare 25 000 kvinnor och 10 000 män uppgav att de hade lämnat arbetet före pensionsåldern eller gått ner till deltid de sista fem åren före pensionen på grund av anhörigvård (s. 24). Enligt författarna visar internationell forskning att de anhörigas relation till förvärvs- arbetet ofta påverkas på mindre drastiska sätt än att de lämnar arbetslivet helt eller delvis, till exempel genom tillfälliga avbrott, anpassade arbetstider eller svårigheter att satsa på arbetet (s. 24). 
 Effekterna av anhörigvården är för närvarande inte lika omfat- tande som effekterna av föräldraledigheten, men den som ger omsorg om vuxna närstående kan likaväl som de som vårdar barn riskera försämringar i fråga om arbetsuppgifter och löner eller ris- kera uppsägning vid personalminskningar, trots de skyddsregler som finns. Inga särskilda åtgärder, som till exempel vad gäller skydd mot diskriminering/missgynnande, har vidtagits för att minska olägenheterna i arbetslivet för dem som tar ut ledighet för anhörig- vård. 
  
 10.7.3 
  
 Fördelning mellan kvinnor och män av betald omsorg om vuxna närstående 
  
 Statistiken över närståendevård är otillräcklig och svårtolkad. Kvin- nor ger enligt alla undersökningar mer hjälp och omsorg till närstå- ende än män, men skillnaderna är ibland små. Könsskillnaderna är betydligt större i studier som bygger på frågor till äldre som  
 får  
 hjälp än i de studier som bygger på frågor till dem som  
 ger  
 hjälp (Szebehely och Ulmanen 2012, s. 20). Bland äldre som hade upp- 
 312 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 gett att de fick hjälp av nära anhöriga år 2000, fick nästan 70 procent omsorg av en kvinna och 30 procent av en man (Szebehely 2005, s. 167). Även SCB:s tidsanvändningsstudier från 2000 visar på skillnader mellan könen. Enligt dem gav 26 procent av kvin- norna och 16 procent av männen i åldern  
 45–64 
  år hjälp till en per- son utanför det egna hushållet (SCB 2002). Tidsanvändningsstu- dien från 2010/11 är inte jämförbar då där som omsorg om andra även räknas hjälp till andras barn och tjänster till andra än anhöriga (SCB 2012a s. 73). 
 När det gällde  
 betald ledighet  
 från förvärvsarbete för närstående- vård hade kvinnor år 1999 tagit ut 54 815  
 dagar med närståendepen- ning  
 och män 22 520 dagar. År 2010 var motsvarande siffror för kvinnor 96 909 dagar och för män 35 245, år 2012 var de 114 324 dagar för kvinnor och 42 637 dagar för män (SOS). Antalet  
 perso- ner  
 som tagit ut ledighet var år 2012 10 264 kvinnor och 3 757 män. 
 Eftersom rätten till ledighet  
 av trängande familje 
 skäl inte är för- enad med någon rätt till ersättning, finns det inte någon statistik hos vare sig Försäkringskassan eller SCB över sådan ledighet. 
  
 10.8 
  
 Exemplet städning 
  
 År 2007 infördes en reform i Sverige, som hade som syfte att påverka både det obetalda och det betalda kvinnoarbetet, RUT- avdraget, skattereduktionen för hushållsarbete. Syftet med skatte- reduktionen var bl.a. att omvandla svart arbete till vitt arbete och att göra det möjligt för kvinnor och män att öka sin tid på arbetsmarknaden. Avsikten var även att fler korttidsutbildade skulle komma in på arbetsmarknaden och att kvinnor och män skulle kunna kombinera familjeliv och arbetsliv på lika villkor (Prop. 2006/07:94, s. 1 och s. 55 ff.). Dessa syften kan relateras till EU:s politik på områdena. Syftet att få in personer med låg utbild- ning på arbetsmarknaden kan ses mot bakgrund av den starka inriktningen inom EU på att öka sysselsättningen (Europa 2020), medan syftet att omvandla svart arbete till vitt kan ses mot bakgrund av ambitionen inom unionen att omvandla odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning. 
 12 
  
 12  
 Rådets resolution om omvandling av odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning (2003/C 260/01). 
 313 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 10.8.1 Ett allt vidare område för skattesubventionerat arbete 
 Reglerna om skattereduktion för hushållstjänster,  
 RUT-avdraget, 
  hade samma konstruktion som  
 ROT-avdraget 
 13 
  
 för renovering, ombyggnad och tillbyggnad av fastighet och innebar att en skatt- skyldig kunde beviljas skattereduktion med 50 procent av kostna- derna för tjänsterna men med högst 50 000 kronor per år. För att en köpare av tjänster skulle ha rätt till skattereduktion krävdes att den som utförde arbetet var godkänd för  
 F-skatt 
  (Prop. 2006/07:94, s. 1). 
 I den första versionen av lagstiftningen om skattereduktion för hushållstjänster kunde en skattskyldig bara beviljas skattereduktion för arbete som utförts för personens egen räkning eller för perso- nens förälder (Prop. 2006/07:94, s. 45 ff.), men kort därefter utvid- gades reformen till att gälla också hushållstjänster som gavs som en  
 förmån  
 av en arbetsgivare till en anställd (Prop. 2007/08:13). Arbetet fick ursprungligen inte heller utföras av en närstående eller av ett företag som direkt eller indirekt ägdes av sökanden eller när- stående till denne (Prop. 2006/07:94 s. 45), men senare gjordes det möjligt att få skattereduktion också för arbete som utförts av ett eget företag. Hushållsarbetet fick dock inte  
 utföras  
 av den som begärde skattereduktion själv eller av en närstående till denne (Prop. 2008/09:77, s. 80). (Som redan nämnts i avsnitt 10.6.1 har skattereduktionen också utvidgats till att omfatta arbete utan  
 F-skatt, 
  men bara för arbetsgivaravgifterna.). 
 Eftersom avsikten var att tjänsterna skulle kunna utföras även av korttidsutbildade personer, skulle det hushållsarbete som omfatta- des vara städarbete eller annat rengöringsarbete, vård av kläder och hemtextilier samt matlagning. Det kunde även vara snöskottning och skötsel av tomt eller trädgård i form av häck- och gräsklipp- ning, krattning och ogräsrensning. Även barnpassning och omsorg och tillsyn om en fysisk person kunde omfattas. Omsorg och till- syn kunde omfatta dagliga promenader och enklare ärenden såsom bankbesök, besök vid vårdcentral och liknande. Hushållsarbetet skulle i huvudsak vara utfört i eller i nära anslutning till bostaden (Prop. 2006/07:94, s. 1 och 43). Redan när reglerna infördes, fram- hölls det i förarbetena, att om en barnvakt hjälpte ett barn med läxor, borde det omfattas av skattereduktionen, men tillämpnings- svårigheter uppstod senare. Därför infördes år 2013 en uttrycklig 
  
 13  
  
 ROT-avdraget 
  behandlas inte här, eftersom kapitlet rör hushålls- och omsorgsarbete men däremot inte reparationer och underhållsarbete. 
 314 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 regel om att hjälp med läxor, som utfördes i eller i nära anslutning till bostaden, skulle omfattas av skattereduktionen (Prop. 2012/13:14). I praktiken gällde 93 procent av hushållstjänsterna år 2010 städning (Skatteverket 2011, s. 38). 
 Under de år då skattereduktionen för hushållstjänster har exi- sterat, har det skett en kraftig ökning av antalet kunder. Antalet personer som gjorde skatteavdrag ökade från 92 000 år 2008 till 326 000 år 2010 och till 537 613 år 2013 (www.skatteverket.se). Den kraftiga ökningen år 2010 kan till stor del förklaras av att den så kallade fakturamodellen infördes, vilken innebar att köparen besparades från att ansöka om skattereduktion. Köparen betalar efter ändringen bara halva beloppet för den utförda tjänsten, och det resterande beloppet får utföraren utbetalt från Skatteverket efter att uppgifterna har granskats (Prop. 2008/09:77). Detta inne- bär samtidigt att det är säljaren som riskerar att inte få hela betal- ningen, om köparen skulle ha överskridit beloppsgränsen eller samma år också har fått hushållstjänster som en löneförmån. 
 10.8.2 Vilka är kunderna och vilka är utförarna? 
 Antalet utförare/säljare av hushållstjänster har vuxit kraftigt under de år avdraget har funnits och var 2013 17 182 (www.skatteverket.se). Några av företagen är etablerade och har vuxit sig stora, men de flesta är små. Omkring 60 procent av företagarna var år 2011 registrerade som arbetsgivare, vilket betyder att de återstående 40 procenten var egenföretagare utan anställda (Skatteverket 2011, s. 49). Konkurrensen på området är hård. 
 Vad gäller kundgrupper var de största konsumenterna av hus- hållstjänster barnfamiljer och personer över 65 år. I majoritet av barnfamiljerna arbetade båda makarna heltid eller mer (Skatte- verket 2011, s. 44). När det gällde ålder var 35 procent av RUT- köparna över 65 år, men denna åldersgrupp stod bara för 24 pro- cent av omsättningen (Skatteverket 2011, s. 8). I båda fallen gällde det främst höginkomsttagare: Av den totala skattereduktionen för RUT gick 64 procent till den fjärdedel av hushållen som hade högst inkomst i respektive hushållstyp, medan bara 7 procent gick till den fjärdedel av hushållen som hade lägst inkomster (Le och Foster 2011). 
 Osäkerheten om hur många personer som i dag arbetar med hushållstjänster är stor. Det finns ingen statistik över antalet 
 315 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 anställda  
 i hushållstjänsteföretag, eftersom SCB:s statistik inte skiljer mellan städning av företag/offentliga byggnader och städ- ning av hushåll. Det beror i sin tur på att många företag ägnar sig åt bådadera. Almega, som organiserar arbetsgivarna i en stor andel av företagen i branschen, uppskattar att omkring 15 000 personer är anställda i medlemsföretagen. Därtill kommer alltså alla de utförare 
 – ett okänt antal – som inte är anslutna till Almega. 
 Ungefär 90 procent av de anställda i hushållstjänsteföretag bru- kar uppges vara kvinnor. Kvinnorna utför städningen av privata hem och männen arbetar för det mesta med fönsterputsning och trädgårdsskötsel (Almega 2014). Marknaden för hushållstjänster blir alltmer beroende av arbetskraft från andra länder och enligt före- trädare för Kommunal har majoriteten av de anställda i Stockholm utländskt ursprung (Kommunal 2013). Vissa av hushållsarbetarna med utländskt ursprung är bosatta i Sverige som svenska medbor- gare eller med permanent uppehållstillstånd, medan andra bor mera tillfälligt i Sverige, är  
 EU-medborgare 
  som använder sig av sin rätt till fri rörlighet, arbetskraftsinvandrare eller papperslösa (se nedan under 10.8.3). 
  
 10.8.3 
  
 Vilka villkor och arbetsförhållanden gäller för arbete med hushållstjänster? 
  
 I hushållstjänsteföretag har de anställdas arbetsrättsliga ställning  
 formellt sett  
 stora likheter med anställningar i andra företag på arbetsmarknaden, men i de reella villkoren finns det ändå ofta stora skillnader (Hall 2012). Det hänger samman med att det i hus- hållstjänstebranschen oftast saknas kollektivavtal, att en majoritet av de anställda inte är fackligt anslutna, att de ofta saknar gemen- sam arbetsplats och ibland har mycket lite kunskap om sina rättig- heter. Den fackliga organisationsgraden bland dem som är anställda i hushållstjänsteföretag är extremt låg jämfört med de flesta andra branscher i Sverige. Den uppskattades år 2009 till mellan 5 och 10 procent (Kommunal 2009). Kommunal har avtal med bara cirka 240 av de cirka 17 000 företagen i branschen, men bland de avtals- slutande befinner sig de största företagen (Kommunal 2014). 
 För de flesta av de arbetstagare som omfattas av kollektivavtal gäller Hemserviceavtalet som har ingåtts av Almega och Kommu- nal. Avtalet följer Städavtalet (serviceentreprenadavtalet), som är tillämpligt på städning av företag, kontor och offentliga byggnader 
 316 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 etcetera (men inte på städning av privata hem), men Hemservice- avtalet ger något lägre löner och semesterlöner (Kommunal 2014). I Hemserviceavtalet var lägsta lönen 18 362 kronor för en heltid 2012. 
 För alla de arbetsplatser som  
 inte  
 har kollektivavtal blir lönerna helt beroende av marknadsförhållandena och maktrelationen mellan arbetsgivaren och den enskilda medarbetaren. I Sverige finns det inga lagregler om minimilön och utan fackliga organisa- tioner finns det ingen rätt att förhandla om anställnings- och arbetsvillkor eller att vidta stridsåtgärder. Helt andra villkor kan också gälla om ett företag i Sverige har ingått avtal med ett beman- ningsföretag i ett annat  
 EU-land 
  om att de ska ställa sina anställda till förfogande. Då fastställs lönerna i avtal inom landet i fråga. Sådana avtal har diskuterats mycket inom byggbranschen och inom bärplockning, men de kan förekomma också för hushållstjänster. Skatteverket menade i en rapport att det fanns en gråzon mellan svart och vitt betalt arbete och att hushållstjänsteföretag anli- tade underentreprenörer och  
 under-underentreprenörer 
  för att utföra arbetet. Pressade städkontrakt öppnade en marknad för ser- vicefirmor som var specialiserade på att leverera svart arbetskraft till de sämsta jobben. Lönerna kunde i sådana fall variera mellan 20 och 70 kronor per timme (Skatteverket 2011, s. 83). 
 Som nämnts gäller formellt den allmänna arbetsrätten för hus- hållstjänsteföretag men för vissa skyddsbestämmelser spelar det stor roll att arbetet utförs i privata hem och för en beställares räk- ning. Besök av Arbetsmiljöinspektionen får bara göras på begäran av arbetsgivaren eller arbetstagaren eller om det finns någon annan särskild anledning till det. Ingen arbetsmiljöinspektion har hittills utförts inom hushållstjänster (Kommunal 2013). Ett annat problem är att diskrimineringslagen (2008:567) inte omfattar diskrimine- ring, trakasserier eller sexuella trakasserier från en  
 beställares  
 sida, bara från arbetsgivarens sida. 
 10.8.4 Fördelning mellan kvinnor och män av betalt städarbete 
 Enligt SCB:s tidsanvändningsstudier från 2010/2011 uppgav sig kvinnor ägna ungefär 31 minuter per dag åt städning och män ungefär 17 minuter, dvs. att män utförde ungefär en tredjedel av städarbetet. Eftersom hushållstjänster vad gäller städning till närmare 100 procent utförs av kvinnor, verkar det kunna betyda att kvin- 
 317 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 nors andel av det totala städandet  
 ökar 
 , när arbetet utförs som köpta hushållstjänster. 
  
 10.9 
  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 Det här kapitlet handlar om den arbetsrättsliga ställningen för hushålls- och omsorgsarbete i privata hem. Det handlar också om hur lagstiftning på olika områden har omvandlat obetalt hushålls- och omsorgsarbete till betalt arbete, om villkoren för dem som utför det betalda hushålls- och omsorgsarbetet och om fördelningen mellan kvinnor och män av arbetet. 
 Ett genomgående tema i diskussionen är hur regleringen är påverkad av föreställningen om en uppdelning i privat och offent- ligt och de konsekvenser en sådan uppdelning får. Ett karakterist- iskt drag för vår rättsordning är att privatlivet och familjen skyddas mot insyn och intrång från statsmakternas sida. Skyddet för familjelivet kan ta den formen att familjen är undantagen från en lags tillämpningsområde eller att lagen tillämpas annorlunda än annars när det är fråga om familjens inre liv. Den uppdelningen mellan en privat sfär och en offentlig sfär präglar arbetsrätten, straffrätten och andra rättsområden. Bristen på reglering ger mak- ten åt den starkare parten i förhållandet. 
 Hushålls- och omsorgsarbete i privata hem anses tillhöra den privata sfären och lagstiftaren har till exempel inte ansett det önsk- värt att låta jämställdhetslagen omfatta fördelningen mellan kvin- nor och män av obetalt hushålls- och omsorgsarbete. Sådant arbete 
 – liksom annat obetalt arbete – är undantaget från arbetsrätten och Arbetsdomstolen har i några domar klargjort i vilka fall som betalt arbete med stora likheter med det obetalda hemarbetet inte ska medföra arbetsrättsliga rättigheter. Föreställningen om en privat sfär har också präglat arbetsrätten i några andra avseenden som har stor betydelse för maktförhållandet mellan könen (och mellan arbetsgivare och arbetstagare). Arbetsgivarens familjemedlemmar har en sämre ställning än andra arbetstagare när de är anställda. Arbete i arbetsgivarens hushåll har en sämre ställning än annat arbete och anställda direkt i ett hushåll har en sämre ställning än de som utför arbete i hushåll men som anställda i företag. 
 Samtidigt som direkt lagstiftning om det obetalda hushålls- och omsorgsarbetet saknas, påverkas både det och de villkor som det utförs på – avsiktligt eller oavsiktligt – av politiska beslut och lag- 
 318 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 stiftning på en rad områden.  
 Hur mycket  
 hemarbete som behöver utföras, påverkas av den tekniska utvecklingen och normer på området men också av lagstiftning om till exempel barnomsorg och skolgång eller äldreomsorg och sjukvård.  
 Vem  
 som utför arbetet och på vilka villkor, påverkas till exempel av lagstiftning om föräld- raledighet och arbetstider eller om sam- och särbeskattning av makars inkomster eller om skattereduktion för hushållstjänster, av lönereglering och migrationsbestämmelser. 
 Det obetalda hushålls- och omsorgsarbetet kan göras till betalt arbete mot ersättning på olika sätt. Dels kan ersättning i olika former utgå för arbete som utförs av dem som ingår i hushållet, dels kan arbetet flyttas ut på marknaden och utföras av utomstå- ende. 
 I kapitlet går jag igenom tre exempel på regleringar som gör hushålls- och omsorgsarbetet betalt, på vilka villkor det arbetet utförs och hur arbetet fördelas mellan kvinnor och män. Det gäller områdena vård och omsorg om barn, vård och omsorg om närstå- ende samt städning. De har gjorts till betalt arbete genom reglering om föräldraledighet med föräldrapenning, olika arrangemang för anhörigvård respektive skattereduktion för hushållstjänster. 
 För vård och omsorg om barn finns det i Sverige en omfattande rätt till föräldraledighet med ersättning, föräldrapenning. Ersätt- ningen utgår för förlorad arbetsförtjänst men på villkor att en för- säkrad förälder vårdar barn under tid när han eller hon inte för- värvsarbetar. Rätten till föräldraledighet är reglerad i lag och är offent- ligt finansierad. Föräldrapenning betalas ut under förutsättning att föräldern förvärvsarbetar (förutom en mindre del), vilket innebär att den samtidigt tillgodoser behovet av kvinnlig/föräldrarnas arbets- kraft och behovet av att det föds barn. Föräldraledigheten har byggts ut successivt genom åren och intensiva diskussioner har förts om riskerna för att ledigheten ska leda till en försämring av kvinnornas situation på arbetsmarknaden. En rad åtgärder har vid- tagits för att motverka sådana risker, som till exempel att kvalifika- tionstiden för ledighet hos en arbetsgivare har slopats och att det har införts ett förbud mot diskriminering av föräldralediga. Ett av motiven bakom sådana åtgärder har varit risken för en sjunkande nativitet. 
 Kvinnor fortsätter att utföra en betydligt större del av vården och omsorgen om barn än män även när den ersätts med föräldra- penning. Åtgärder som pappamånader och jämställdhetsbonus har 
 319 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 vidtagits för att få män att öka sin andel och en sådan ökning sker också, men mycket långsamt. 
  
 Vad gäller  
 vård och omsorg om gamla och sjuka 
 , har en allt större del av denna skjutits över till närstående i och med nedskärningar i den offentliga omsorgen under de senaste  
  
 20–30 
  
  åren. Sådan omsorg om närstående utförs numera sällan eller aldrig av anhöriga inom en anställning men ibland med olika typer av bidrag som inte är sjukpenninggrundande eller pensionsgrundande. I stället har rätten till ledighet från förvärvsarbete för att vårda anhöriga utökats. Ersätt- ningen utgår liksom vid vård av barn för förlorad arbetsförtjänst men på villkor att en försäkrad vårdar en närstående som är svårt sjuk. 
  
 Arbetet med omsorg om närstående sjuka och gamla är inte lika omfattande i tid som omsorgen om barn, men regleringen av ledighet för närståendevård med närståendepenning följer ett lik- nande mönster. När det gäller vård av sjuka och gamla har dock inte en hög nativitet varit ett motiv för lagstiftaren och de som vår- dar gamla och sjuka har inte samma rättigheter som föräldrar. Inga särskilda åtgärder, som till exempel att införa ett skydd mot miss- gynnande har diskuterats eller vidtagits för att minska risken för försämrade villkor i arbetslivet för dem som använder sig av rätten till ledighet för närståendevård. Statistiken över fördelningen mellan kvinnor och män av omsorgen om närstående är motsägelsefull, men alla siffror visar att kvinnor tar ut mera ledighet än män. Till skillnad från föräldraledigheten finns det inga regler som syftar till en jämnare fördelning av arbetet för närstående mellan kvinnor och män. I och med  
 RUT-avdraget 
  har det blivit allt vanligare bland äldre i högre inkomstgrupper (eller deras barn för deras räkning) att köpa tjänster, framför allt städning som kan ersätta en del av närståendevården. 
 Vad gäller hushållsarbete med  
 städning 
 , har detta till skillnad från vård och omsorg flyttats från hushållen själva och ut på mark- naden till utomstående. Rätten till skattereduktion för hushålls- tjänster kan användas för en rad olika arbetsuppgifter, men har till alldeles övervägande del kommit att användas för städning. Rätten till skatteavdrag för hushållstjänster har inneburit att ett stort antal människor fått städning utförd varje eller varannan vecka till Taylor terat pris. Det innebär en viss minskning av det obetalda hushålls- arbetet för kunderna, som framför allt är småbarnsföräldrar med relativt höga inkomster och välbärgade äldre. 
 320 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 Hushållsarbetare som är anställda av företag för hushållstjänster omfattas av den allmänna arbetsrätten, av samma regler som anställda i industrin och i kontor, med några undantag som gäller för arbete i privata hem. Det viktigaste av undantagen från den all- männa arbetsrätten är att arbetsmiljöinspektioner i privata hem inte görs. Ett annat arbetsmiljöproblem är att skyddet mot diskrimine- ring och trakasserier inte gäller för den som utför arbetet i förhål- lande till kunden. Trots att ungefär samma regler gäller, gör den låga organisationsgraden, avsaknaden av kollektivavtal och gemen- samma arbetsplatser och bristen på kunskap om rättigheter bland många arbetstagare, situationen annorlunda än i de flesta andra branscher. Arbetet innebär ofta osäkra anställningsförhållanden med arbetsmiljörisker, låga löner och deltidsarbete. 
 Skattereformen hade det uttryckliga syftet att öka kvantiteten förvärvsarbete, medan däremot kvaliteten på sysselsättningen inte diskuterades. Inga åtgärder för förbättringar av arbets- och anställ- ningsförhållanden inom området har heller vidtagits. 
 Statistik saknas över branschen men det beräknas att kvinnor utför arbetet med hemstädning till minst nittio procent, vilket innebär att kvinnors andel av det totala städandet ökar, när arbetet utförs som köpta hushållstjänster. Inga särskilda åtgärder har vid- tagits för att fördela det arbetet mera jämnt mellan kvinnor och män. 
 321 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 Referenser 
 Almega (2014), Intervju med Hartman, Almega, den 21 februari 2014. 
 Hall, Rodriguez (2008) En flexibel arbetsrätt i personlig assi- stans?  
 Svensk Juristtidning  
  
 5–6, 
  s.  
 484–498. 
  
 Hall, Rodriguez (2009a)  
 Genusperspektiv på arbetsrätten – Ett problembaserat läromedel 
 , Uppsala: Iustus förlag. 
  
 Hall, Rodriguez (2009b) Family ties in Swedish Employment Law,  
 International Journal of Comparative Labour Law and Industrial Relations 
 , nr 4, s.  
 431–445. 
  
 Hall, Rodriguez (2012) Ett marginellt problem? – om den arbetsrättsliga, skatterättsliga och socialrättsliga bakgrunden till produktionen av otryggt (prekärt) arbete i privata hushåll, i 
 Nedslag i den nya arbetsrätten 
 , Grant, Joseph och Lynch (red.), s.  
  
 194-221, 
  
  Stockholm: Liber. 
  
 Carter, Mariarosa (1972),  
 Potere femminile e sovversione sociale 
 , Firenze, La Nuova Italia. 
 Delphy, Steele och Tucker, Sullivan (1992),  
 Familiar Exploita- tion 
 , Cambridge: Polity Press. 
  
 Ds 2002:56,  
 Hållfast arbetsrätt – för ett föränderligt arbetsliv. 
  
 Ds 2008:18,  
 Stöd till anhöriga som vårdar och stödjer närstående.  
 Europa 2020,  
 EU:s tillväxtstrategi för  
 2010–2020 
 . 
  
 FK 2007,  
 Försäkringskassan redovisar 2007:10 
 . 
  
 Blair, Blake (2010),  
 Lopez the Welfare State? Migration, Informalization, Social Exclusion and Domestic Services in Stockholm.  
 Research Report no. 3. Institute for Futures Studies, Stockholm. 
  
 Hernandez, Barber (1985)  
 Att stå vid spisen och föda barn: om hushållsarbete som kvinnoarbete  
 (akad, avh.), Umeå universitet. 
  
 Kommunal (2009)  
 Branschen hushållsnära tjänster, rapport från Kommunal. 
 Kommunal (2013) uppgift från Despina Mavrokostidou, regionalt skyddsombud, intervju den 16 september 2013. 
 Kommunal (2014), uppgift från  
 Bryant 
  Guerra, ombuds- man, Kommunal, den 3 mars 2014. 
 322 
  
 SOU 2014:74 
  
 Kapitel 10 
  
 Trevino, Sanford (1989),  
 Tekniken – kvinnornas befriare? Hushålls- teknik, köpevaror, gifta kvinnors hushållsarbetstid och förvärvs- deltagande  
 1930-talet 
  –  
 1980-talet 
 (akad. avh.), Linköpings uni- versitet. 
  
 Trevino, Sanford (1999), Hemnära marknadstjänster – kvinnornas befriare?  
 Kvinnovetenskaplig tidskrift  
 nr 3, s.  
 32–48. 
  
 Trevino, Sanford (2013), Rutavdraget – subventionering av vit sysselsättning eller av höginkomsttagares fritid? i Hemmet och bostaden,  
 Fronesis  
 nr  
 42–43, 
  s.  
 114–130. 
  
 Prop. 1975/76:133  
 om utbyggnad av föräldraförsäkringen m.m. 
  
 Prop. 1978/79:175  
 med förslag till lag om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m.m. 
  
 Prop. 1987/88:176  
 om äldreomsorgen inför  
 90-talet. 
  
 Prop. 1993/94:147  
 Jämställdhetspolitiken: Delad makt – delat ansvar.  
 Prop. 1995/96:69  
 Vissa socialförsäkringsfrågor, m.m. 
  
 Prop. 1997/98:81  
 Föräldraledighetsdirektivets genomförande i Sverige. 
  
 Prop. 2005/06:155  
 Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken. 
  
 Prop. 2005/06:185  
 Förstärkning och förenkling – ändringar i anställningsskyddslagen och föräldraledighetslagen. 
  
 Prop. 2006/07:94  
 Skattelättnader för hushållstjänster, m.m.  
 Prop. 2007/08:13  
 Skattelättnader för förmån av hushållstjänster.  
 Prop. 2007/08:91  
 Vårdnadsbidrag – familjepolitisk reform.  
 Prop. 2007/08:149  
 Ledighet med vårdnadsbidrag. 
  
 Prop. 2007/08:93  
 Jämställdhetsbonus – familjepolitisk reform. 
  
 Prop. 2008/09:77  
 Ett enklare system för skattereduktion för hus- hållsarbete. 
  
 Prop. 2008/09:194  
 Vissa socialförsäkringsfrågor, m.m.  
 Prop. 2010/11:146  
 Förbättringar inom familjepolitiken.  
 Prop. 2012/13:14  
 Skattereduktion för läxhjälp. 
 Rittich, Hayes (2002), Feminization and Contingency, i Miranda, Torres, Gates och Clark (red.),  
 Labour law in an era of Globalization – Transformative practices and possibilities 
 , Oxford: Oxford University Press. 
 323 
  
 Kapitel 10 
  
 SOU 2014:74 
  
 Sand,  
 Smith 
  M., Anhörigvård – arbete, ansvar, kärlek, försörj- ning, 2002. 
 SCB (2002) Undersökningar om Levnadsförhållanden, ULF, 2002– 03. 
 SCB (2011) Nyttjande av kommunalt vårdnadsbidrag, 2:a halvåret 2011. 
 SCB (2012a) SCB, Levnadsförhållanden rapport 123, Nu för tiden. En undersökning om svenska folkets tidsanvändning år 2010/11. 
 SCB (2012b) Nyttjande av kommunalt vårdnadsbidrag, 2:a halvåret 2011. 
 SCB (2012c) På tal om kvinnor och män. Lathund om jämställdhet 2012. 
 Skatteverket (2011) Skatteverkets rapport 2011:1, Om RUT och ROT och VITT och SVART. 
 Skatteverkets analysenhet, Uppgift från Rodriguez, 26 jan. 2012. 
 Sköld, Murphy och Foster, Hans (2011). RUT vanligast efter 85,  
 Välfärd  
 nr 1. 2011, s.  
 3–5. 
  
 Socialutskottets betänkande 1977/78:32. SOS Sveriges officiella statistik. 
 SOU 1983:64  
 Ledighet för anhörigvård 
 , Betänkande av anhörig- vårdskommittén. 
  
 Chen, Bridges (1976),  
 Ekteskapet, den moderne husmannskon- trakten 
 , Kvinnerettslige Studier nr 1, Universitetet i Oslo. 
  
 Chen, Bridges (1985)  
 Kvinnerett II 
 , Oslo, Universitetsförlaget. 
 Szebehely, Johnson (1998), Changing Division of  
 Care-work: 
  Hunt in Sweden. i: Collins, Munoz (red.), Gender, Social Care and Welfare State Restructuring in Europe. Ashgate, Aldershot. 
 Szebehely, Johnson (2005), Anhörigas betalda och obetalda om- sorgsinsatser. I SOU 2005:66  
 Forskarrapporter till jämställd- hetspolitiska utredningen 
 . 
 Szebehely, Johnson och Ulmanen, Ingram (2012), Åtstramningens pris 
 – Hur påverkas de medelålders barnen av äldreomsorgens minsk- ning? Rapport för Kommunal. Stockholms universitet, institu- tionen för socialt arbete. 
 324 
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. Fi. 
  
 2. 
  
 Framtidens valfrihetssystem 
  
 – 
  
 inom socialtjänsten. S. 
  
 3. 
  
 Boende utanför det egna hemmet 
  
 – 
  
 placeringsformer för barn och unga. S. 
  
 4. 
  
 Det måste gå att lita på konsument- skyddet. Ju. 
  
 5. 
  
 Staten får inte abdikera 
  
 – 
  
 om kommunaliseringen av den svenska skolan. U. 
  
 6. 
  
 Män och jämställdhet. U. 
  
 7. 
  
 Skärpta straff för vapenbrott. Ju. 
  
 8. 
  
 Översyn av statsskuldspolitiken. Fi. 
  
 9. 
  
 Förändrad assistansersättning 
  
 – 
  
 en översyn av ersättningssystemet. S. 
  
 10. 
  
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av handlingar. S. 
  
 11. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. M. 
  
 12. 
  
 Utvärdera för utveckling – om utvärde- ring av skolpolitiska reformer. U. 
  
 13. 
  
 En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 en ljusnande framtid kan bli vår. N. 
  
 14. 
  
 Effektiv och rättssäker  
  
 PBL-över­ 
  prövning. S. 
  
 15. 
  
 Investeringsplanering för försvars­ materiel 
  
 En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. Fö. 
  
 16. 
  
 Det ska vara lätt att göra rätt Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. A. 
  
 17. 
  
 Genomförande av Seveso III- direktivet. Fö. 
  
 18. 
  
 Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. Ju. 
  
 19. 
  
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. U. 
  
 20. 
  
 Läkemedel för särskilda behov. S. 
  
 21. Bredband för Sverige in i framtiden. N. 
 22. Genomförande av EU:s nya redovis- ningsdirektiv. Ju. 
  
 23. 
  
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. S. 
  
 24. 
  
 Olycksregister och djupstudier på transportområdet. N. 
  
 25. 
  
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. Ju. 
  
 26. 
  
 Tillträde till COTIF 1999. Ju. 
  
 27. 
  
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. Fö. 
  
 28. 
  
 Lönsamt arbete – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. A. 
  
 29. 
  
 Assisterad befruktning för ensam­ stående kvinnor. Ju. 
  
 30. 
  
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. A. 
  
 31. 
  
 Visselblåsare 
  
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. A. 
  
 32. 
  
 Jordbruks- och bostadsarrende 
  
 – 
  
 några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. Ju. 
  
 33. 
  
 Från hyresrätt till äganderätt. Ju. 
  
 34. 
  
 Inte bara jämställdhet Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. A. 
  
 35. 
  
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. M. 
  
 36. 
  
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. Ju. 
  
 37. 
  
 De svenska energimarknaderna 
  
 – 
  
 en samhällsekonomisk analys. Fi. 
  
 38. 
  
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. L. 
  
 39. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. N. 
  
 40. 
  
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. Fi. 
  
 41. 
  
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. A. 
  
 42. 
  
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
  
 Fud-program 
  2013. M. 
  
 43. 
  
 Synnerligen grova narkotikabrott. Ju. 
  
 44. 
  
 F-skuldsanering 
  
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. Ju. 
  
 45. 
  
 Unik kunskap genom registerforskning. U. 
  
 46. Marknadsmissbruk II. Fi. 
  
 47. 
  
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. Ju. 
  
 48. 
  
 Registerutdrag i arbetslivet. A. 
  
 49. 
  
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. + Bilaga. Ju. 
  
 50. 
  
 Med miljömålen i fokus – hållbar användning av mark och vatten. M. 
  
 51. 
  
 Nya regler om upphandling. S. 
  
 52. 
  
 Resolution. En ny metod för att hantera banker i kris. Vol 1 + 2. Fi. 
  
 53. 
  
 Material i kontakt med dricksvatten 
  
 – 
  
 myndighetsroller och ansvarsfrågor. L. 
  
 54. 
  
 Vildsvin och viltskador 
  
 – 
  
 om utfodring, kameraövervakning och arrendatorers jakträtt. L. 
  
 55. 
  
 Inhyrning och företrädesrätt till återanställning. A. 
  
 56. 
  
 Genomförande av Omnibus II- direktivet. Fi. 
  
 57. 
  
 En ny reglering för tjänstepensions- företag. Del 1 + 2. Fi. 
  
 58. 
  
 Privat införsel av alkoholdrycker. Tydligare regler i konsekvens med svensk alkoholpolitik. S. 
  
 59. 
  
 Bostadsförsörjning och riksintressen. M. 
  
 60. 
  
 Tillförlitligare kreditupplysningar 
  
 – 
  
 ett förbättrat integritetsskydd vid offentligrättsliga krav. Ju. 
  
 61. 
  
 Svensk kontanthantering. Fi. 
  
 62. 
  
 Förbättrat förhandsbeskedsinstitut. Fi. 
  
 63. 
  
 Organiserad brottslighet 
  
 – 
  
 förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. Ju. 
  
 64. 
  
 En ny modell för åldersklassificering av film för barn och unga. Ku. 
  
 65. 
  
 Försvarsmaktens behov av flygtrafiktjänst 
  
 Civil och militär samverkan. N. 
  
 66. 
  
 Myndigheter och organisationer under Miljödepartementet – en kartläggning. M. 
  
 67. 
  
 Inbyggd integritet inom Inspektionen för socialförsäkringen. S. 
  
 68. 
  
 Förenklade skatteregler för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag. Fi. 
  
 69. 
  
 En lag om upphandling av koncessioner. S. 
  
 70. 
  
 Ändrade informationskrav 
  
 på värdepappersmarknaden. Fi. 
  
 71. 
  
 Ett jämställt samhälle fritt från våld – Utvärdering av regeringens satsningar  
  
 2010–2014. 
  U. 
  
 72. 
  
 Handel med begagnade varor 
  
 och med skrot – vissa kontrollfrågor. N. 
  
 73. 
  
 Försvarsmakten i samhället 
  
 – en långsiktigt hållbar militär personalförsörjning och en modern folkförankring av försvaret. Fö. 
  
 74. 
  
 Jämställdhet i socialförsäkringen? A. 
  
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Systematisk förteckning 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Det ska vara lätt att göra rätt 
 Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. [16] 
 Lönsamt arbete 
 – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. [28] 
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. [30] 
 Visselblåsare 
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. [31] 
 Inte bara jämställdhet 
 Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. [34] 
 Nya regler om aktiva åtgärder mot diskriminering. [41] 
 Registerutdrag i arbetslivet. [48] 
 Inhyrning och företrädesrätt till återanställning. [55] 
 Jämställdhet i socialförsäkringen? [74] 
 Finansdepartementet 
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. [1] Översyn av statsskuldspolitiken. [8] 
 De svenska energimarknaderna 
 – en samhällsekonomisk analys. [37] 
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. [40] 
 Marknadsmissbruk II. [46] 
 Resolution. En ny metod för att hantera banker i kris. Vol 1 + 2. [52] 
 Genomförande av Omnibus II- direktivet. [56] 
 En ny reglering för tjänstepensionsföretag. Del 1 + 2. [57] 
 Svensk kontanthantering. [61] Förbättrat förhandsbeskedsinstitut. [62] 
 Förenklade skatteregler för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag. [68] 
 Ändrade informationskrav 
 på värdepappersmarknaden. [70] 
 Försvarsdepartementet 
 Investeringsplanering för försvarsmateriel En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. [15] 
 Genomförande av Seveso  
 III-direktivet. 
  [17] 
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. [27] 
 Försvarsmakten i samhället 
 – en långsiktigt hållbar militär personalförsörjning och en modern folkförankring av försvaret. [73] 
 Justitiedepartementet 
 Det måste gå att lita på konsumentskyddet­. [4] 
 Skärpta straff för vapenbrott. [7] Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. [18] 
 Genomförande av EU:s nya redovisnings- direktiv. [22] 
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. [25] 
 Tillträde till COTIF 1999. [26] 
 Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. [29] 
 Jordbruks- och bostadsarrende 
 – några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. [32] 
 Från hyresrätt till äganderätt. [33] 
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. [36] 
 Synnerligen grova narkotikabrott. [43] 
  
 F-skuldsanering 
  – en möjlighet till nystart för seriösa företagare. [44] 
 Förbättrad tvistlösning på konsument- området – ny  
 EU-lagstiftning 
  och en översyn av det svenska systemet. [47] 
 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete. 
 + Bilaga. [49] 
 Tillförlitligare kreditupplysningar 
 – ett förbättrat integritetsskydd vid offentligrättsliga krav. [60] 
 Organiserad brottslighet 
 – förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. [63] 
 Kulturdepartementet 
 En ny modell för åldersklassificering av film för barn och unga. [64] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. [38] 
 Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarfrågor. [53] 
 Vildsvin och viltskador 
 – om utfodring, kameraövervakning och arrendatorers jakträtt. [54] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. [11] 
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. [35] 
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
 Fud-program 
  2013. [42] 
 Med miljömålen i fokus – hållbar användning av mark och vatten. [50] 
 Bostadsförsörjning och riksintressen. [59] 
 Myndigheter och organisationer under Miljödepartementet – en kartläggning. [66] 
 Näringsdepartementet 
 En digital agenda i människans tjänst 
 – en ljusnande framtid kan bli vår. [13] Bredband för Sverige in i framtiden. [21] 
 Olycksregister och djupstudier på trans- portområdet. [24] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. [39] 
 Försvarsmaktens behov av flygtrafiktjänst Civil och militär samverkan. [65] 
 Handel med begagnade varor 
 och med skrot – vissa kontrollfrågor. [72] 
 Socialdepartementet 
 Framtidens valfrihetssystem 
 – inom socialtjänsten. [2] 
 Boende utanför det egna hemmet 
 – placeringsformer för barn och unga. [3] 
 Förändrad assistansersättning 
 – en översyn av ersättningssystemet. [9] 
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av hand- lingar. [10] 
 Effektiv och rättssäker  
 PBL-överprövning. 
  [14] 
 Läkemedel för särskilda behov. [20] 
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. [23] 
 Nya regler om upphandling. [51] 
 Privat införsel av alkoholdrycker. Tydligare regler i konsekvens med svensk alkoholpolitik. [58] 
 Inbyggd integritet inom Inspektionen för socialförsäkringen. [67] 
 En lag om upphandling av koncessioner. [69] 
 Utbildningsdepartementet 
 Staten får inte abdikera 
 – om kommunaliseringen av den svenska skolan. [5] 
 Män och jämställdhet. [6] 
 Utvärdera för utveckling – om utvärdering av skolpolitiska reformer. [12] 
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. [19] 
 Unik kunskap genom registerforskning. [45] 
 Ett jämställt samhälle fritt från våld – Utvärdering av regeringens satsningar  
 2010–2014. 
  [71]