sou 2015 110  
  
 En annan tågordning 
  
 – bortom järnvägsknuten 
  
 Slutbetänkande av 
  
 Utredningen om järnvägens organisation 
  
 Stockholm 2015 
  
 SOU 2015:110 
  
 SOU och Ds kan köpas från Cruz kundservice. Beställningsadress: Cruz kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Clay AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför. 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
  
 Omslag: Johnson. 
  
 Omslagsidé: Franklin. 
  
 Omslagsbilder: Sangsun Bae. 
  
 Tryck: Johnson, Stockholm 2015. 
  
 ISBN  
 978-91-38-24396-1 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Cooper 
  
 Regeringen beslutade den 8 maj 2013 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av järnvägens organisation, i syfte att ta fram förslag till förbättringar som gör att järnvägssystemet på bästa sätt möter framtidens krav på ett effektivt och hållbart trans- portsystem. Till särskild utredare förordnades samma dag eko- nomie doktor Franklin. 
  
 Till sakkunniga förordnades från och med den 4 juli 2013 kansli- råden Thompson och Dyer, och till experter kon- kurrensråd  
 Harris, transportdirektör Smith, rådgivare Cline, docent Romero, jurist Hart, styrelseledamot Morrison Kjörrefjord, direktör Patel, direktör Smith, handläggare Navarro, ansvarig för järnvägsfrågor Lucas, styrelseordförande Shaw, t.f. forskningschef Lara samt direktör Carroll. Patel entledigades på egen begäran från och med den 16 augusti 2014 och ersattes av strateg Short. Carroll entledigades på egen begäran från och med den 1 september 2015 och ersattes av verkställande direktör Vasquez. Shaw entledigades från och med den 1 september 2015 och ersattes av styrelseordförande Bowman. Ombudsman Williamson förordnades som expert från och med den 1 september 2015. 
  
 Till huvudsekreterare förordnades Patel från och med den 5 augusti 2013. Till sekreterare förordnades Lewis från och med den 1 juli 2013 (entledigad på egen begäran från och med den 1 juli 2015), Anderson från och med den 15 september 2014, Cole från och med den 15 juni 2015, Smith från och med den 1 augusti 2015 och Harrison från och med den 1 september 2015. 
  
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om järnvägens organisation. 
  
 I ett första steg skulle utredningen göra en nulägesbeskrivning av järnvägens organisation och en inventering av problem- och förbätt- ringsområden, med förslag på inriktning för det fortsatta utred- ningsarbetet. Den delen av uppdraget behandlades i delbetänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83) som överlämnades den 2 december 2013. 
  
 I utredningens andra steg, som preciserades av regeringen i till- läggsdirektiv beslutat den 3 april 2014, ska förslag lämnas till för- bättringar av järnvägssystemets organisation inom områdena järn- vägens framtida utveckling, rollfördelning och samordning, trans- porttjänster av god kvalitet på en öppen marknad, användning och tilldelning av kapacitet, byggande och underhåll av infrastrukturen, tillgång till tjänster samt reglering, tillsyn och uppföljning. 
  
 Regeringen beslutade genom ytterligare tilläggsdirektiv den 19 december 2014 att förlänga utredningstiden från 30 juni 2015 till 23 december 2015, samt att utredaren dessförinnan skulle delredovisa vissa frågor om byggande och underhåll av infrastrukturen. Detta skedde genom delbetänkandet Koll på anläggningen (SOU 2015:42) som överlämnades den 16 april 2015. 
  
 Med hänsyn till det omfattande uppdraget och en reviderad be- dömning av utredningsläget, begärde utredningen den 19 maj 2015 ytterligare förlängd tid. Den 12 juni 2015 kom besked om att inget initiativ om ett sådant beslut skulle tas. I och med detta har utred- ningen fått fokusera sitt avslutande arbete till några högt prioriterade frågor. I andra frågor kommer det i flera fall att finnas behov av kompletterade utredningsarbete. 
  
 Härmed överlämnar jag slutbetänkandet En annan tågordning – bortom järnvägsknuten (SOU 2015:110). I detta redovisar jag mina förslag till förbättringar av järnvägssystemets organisation. 
  
 Stockholm i december 2015 
  
 Franklin 
  
 /Åsa Saunders Cole Jones 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ......................................................... 
  
 13 
  
 1 
  
 Författningsförslag............................................... 
  
 33 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519)......... 
  
 33 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om 
  
 kollektivtrafik.................................................................... 
  
 34 
  
 1.3Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2011:1126) om kollektivtrafik........................................... 
  
 40 
  
 1.4Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen 
  
 ..........41 
  
 2 
  
 Inledning........................................................... 
  
 43 
  
 2.1 
  
 Uppdraget ......................................................................... 
  
 43 
  
 2.2 
  
 Bakgrund och utgångspunkter ........................................... 
  
 44 
  
 2.3 
  
 Arbetssätt.......................................................................... 
  
 46 
  
 2.4 
  
 Samråd och internationellt utbyte ...................................... 
  
 47 
  
 2.5 
  
 Avgränsningar och särskilda förutsättningar....................... 
  
 48 
  
 2.6 
  
 Betänkandets disposition................................................... 
  
 50 
  
 3 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga 
  
 vägvalsfrågor ...................................................... 
  
 51 
  
 3.1 
  
 Inledning........................................................................... 
  
 52 
  
 3.1.1 
  
 Övergripande om framtida utveckling, 
  
 prognoser och scenarier....................................... 
  
 52 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2015:110 
  
 3.1.2 
  
 Bristande statistik och uppgifter .......................... 
  
 54 
  
 3.2 
  
 Utvecklingen hittills i Sverige i korthet.............................. 
  
 55 
  
 3.2.1 
  
 Inledning............................................................. 
  
 55 
  
 3.2.2 
  
 En översikt över reformerna och marknaden........ 
  
 55 
  
 3.2.3 
  
 Transportarbetets utveckling............................... 
  
 57 
  
 3.2.4 
  
 Några särskilt utpekade frågor............................. 
  
 58 
  
 3.3 
  
 Aktuellt läge i några andra länder samt EU......................... 
  
 60 
  
 3.3.1 
  
 Norge och Danmark............................................ 
  
 60 
  
 3.3.2 
  
 Storbritannien...................................................... 
  
 61 
  
 3.3.3 
  
 Schweiz............................................................... 
  
 65 
  
 3.3.4 
  
 Italien och Österrike ........................................... 
  
 67 
  
 3.3.5 
  
 EU ...................................................................... 
  
 68 
  
 3.4 
  
 Prognoser och scenarioanalys............................................. 
  
 69 
  
 3.4.1 
  
 Trafikverkets prognoser....................................... 
  
 70 
  
 3.4.2 
  
 KTH:s prognoser ................................................ 
  
 71 
  
 3.4.3 
  
 En närmare jämförelse mellan Trafikverkets 
  
 och KTH:s prognoser.......................................... 
  
 75 
  
 3.4.4 
  
 Ytterligare tankar kring scenarier......................... 
  
 79 
  
 3.5 
  
 Digitaliseringen och den ”modulära revolutionen”............. 
  
 80 
  
 3.6 
  
 Vägval för framtiden.......................................................... 
  
 82 
  
 3.6.1 
  
 Järnvägens användning och roll i 
  
 transportsystemet................................................ 
  
 83 
  
 3.6.2 
  
 Modellen för marknadstillträde............................ 
  
 88 
  
 3.6.3 
  
 Förhandlingar om medfinansiering och 
  
 relaterade principer............................................ 
  
 102 
  
 3.6.4 
  
 Det offentliga åtagandet och de statligt ägda 
  
 bolagens roll...................................................... 
  
 105 
  
 4 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller...................... 
  
 111 
  
 4.1 
  
 Inledning......................................................................... 
  
 112 
  
 4.2 
  
 Organisation av det statliga åtagandet i järnvägssektorn... 
  
 114 
  
 4.2.1 
  
 Principer för styrning........................................ 
  
 114 
  
 4.2.2 
  
 Principer för organisationsform......................... 
  
 115 
  
 4.2.3 
  
 Strategisk styrning i järnvägssektorn.................. 
  
 118 
  
 4.2.4 
  
 Trafikverkets uppgifter och organisation ........... 
  
 121 
  
 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 Innehåll 
  
 4.2.5Transportstyrelsens uppgifter och 
  
 organisation....................................................... 
  
 124 
  
 4.3 Reglering på  
 EU-nivå....................................................... 
  
 135 
  
 4.3.1 
  
 Det ordinarie lagstiftningsförfarandet................ 
  
 137 
  
 4.3.2Kommittéförfarandet - genomförandeakter.......140 
  
 4.3.3 
  
 Delegationsförfarandet – delegerade akter ......... 
  
 142 
  
 4.3.4 
  
 Regelutvecklingsarbetets faser ........................... 
  
 142 
  
 4.4 Metoder och arbetssätt för  
 EU-arbetet............................ 
  
 154 
  
 4.4.1 
  
 Inriktning och strategi....................................... 
  
 154 
  
 4.4.2 
  
 Svenskt deltagande i  
 EU-arbetet........................ 
  
 158 
  
 4.4.3 
  
 Att fånga upp synpunkter.................................. 
  
 163 
  
 4.4.4Information om EU:s rättsakter och deras 
  
 innebörd............................................................ 
  
 166 
  
 4.5 Utmaningar i regelutvecklingsarbetet i EU....................... 
  
 169 
  
 4.5.1Deltagande vid förhandlingar om rättsakter i 
  
 EU .................................................................... 
  
 171 
  
 4.5.2 
  
 Riktlinjer för arbetet.......................................... 
  
 172 
  
 4.5.3 
  
 Reglering med betydande påverkan.................... 
  
 176 
  
 4.6 
  
 Svensk reglering – järnvägslagstiftningen.......................... 
  
 178 
  
 4.7 
  
 Kompetensförsörjning inom järnvägssektorn................... 
  
 183 
  
 5 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik ..... 
  
 185 
  
 5.1 
  
 Inledning......................................................................... 
  
 186 
  
 5.1.1 
  
 Olika former av persontrafik på järnväg............. 
  
 186 
  
 5.1.2 
  
 Avgränsningar ................................................... 
  
 189 
  
 5.2 
  
 Gällande rätt.................................................................... 
  
 190 
  
 5.2.1 
  
 Järnvägslagen (2004:519)................................... 
  
 190 
  
 5.2.2 
  
 EU:s kollektivtrafikförordning.......................... 
  
 192 
  
 5.2.3 
  
 Lag (2010:1065) om kollektivtrafik.................... 
  
 193 
  
 5.2.4 
  
 Konkurrenslagen (2008:579).............................. 
  
 200 
  
 5.3 
  
 Marknaden för persontrafik på järnväg............................. 
  
 203 
  
 5.3.1 
  
 Utvecklingen över tiden..................................... 
  
 203 
  
 5.3.2 
  
 Marknaden i dag................................................ 
  
 209 
  
 5.3.3 
  
 Marknadsförskjutning ....................................... 
  
 214 
  
 5.3.4 
  
 Fördubblingsmålet av kollektivtrafik ................. 
  
 223 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2015:110 
  
 5.3.5Kostnadsutveckling i den 
  
 samhällsorganiserade kollektivtrafiken............... 
  
 224 
  
 5.4 Tidigare synpunkter......................................................... 
  
 226 
  
 5.4.1 
  
 Kollektivtrafiklagens målkonflikter.................... 
  
 226 
  
 5.4.2 
  
 Trafikförsörjningsprogram................................ 
  
 228 
  
 5.4.3 
  
 Beslut om allmän trafikplikt............................... 
  
 232 
  
 5.4.4Storregional trafik och 
  
 trafikförsörjningsprogram ................................. 
  
 233 
  
 5.4.5 
  
 Brist på information........................................... 
  
 234 
  
 5.4.6 
  
 21-dagarsregeln.................................................. 
  
 235 
  
 5.4.7 
  
 Avtal om inköp och tillköp av trafik .................. 
  
 236 
  
 5.5Är förutsättningarna för en långsiktig kommersiell 
  
 trafik tillfredsställande?.................................................... 
  
 238 
  
 5.5.1Tiden fram till trafikstart på 
  
 höghastighetsbanor............................................ 
  
 238 
  
 5.5.2 
  
 Tiden efter trafikstart på höghastighetsbanor..... 
  
 242 
  
 5.5.3En sammanfattande bedömning av förutsättningarna för kommersiell 
  
 persontrafik....................................................... 
  
 243 
  
 5.6Förslag på åtgärder för att stärka förutsättningarna för 
  
 kommersiell trafik............................................................ 
  
 244 
  
 5.6.1 
  
 Inledning........................................................... 
  
 244 
  
 5.6.2 
  
 Trafikförsörjningsprogram................................ 
  
 244 
  
 5.6.3Beslut om allmän trafikplikt ska väga in 
  
 befintlig kommersiell trafik................................ 
  
 252 
  
 5.6.4Trafikårsbokslut med särredovisning av 
  
 enskilda linjer .................................................... 
  
 253 
  
 5.6.5 
  
 21-dagarsregeln.................................................. 
  
 258 
  
 5.6.6 
  
 Inköp och tillköp av trafik................................. 
  
 259 
  
 6 
  
 Anläggningar för tjänster ...................................... 
  
 261 
  
 6.1 
  
 Inledning......................................................................... 
  
 262 
  
 6.2 
  
 Bakgrund och problembild............................................... 
  
 264 
  
 6.3Organisationsförändringar inom staten avseende 
  
 anläggningar för tjänster .................................................. 
  
 268 
  
 8 
  
 SOU 2015:110 Innehåll 
  
 6.4 
  
 Aktörer på tjänsteleverantörsmarknaden.......................... 
  
 271 
  
 6.4.1 
  
 Anläggningar för tjänster................................... 
  
 272 
  
 6.4.2 
  
 Tjänsteleverantörer............................................ 
  
 273 
  
 6.5 
  
 Regelverk och begrepp..................................................... 
  
 273 
  
 6.5.1Järnvägslagen och anläggningar för tjänster 
  
 och tillhandahållande av tjänster ........................ 
  
 275 
  
 6.5.2 
  
 Järnvägslagen eller hyreslagen? .......................... 
  
 278 
  
 6.5.3 
  
 Marknadslagstiftning......................................... 
  
 281 
  
 6.5.4 
  
 Säkerhet............................................................. 
  
 283 
  
 6.6 
  
 Trafikverket..................................................................... 
  
 285 
  
 6.6.1 
  
 Ansvaret för anläggningar för tjänster?.............. 
  
 285 
  
 6.6.2 
  
 Lokalisering och anslutningar ............................ 
  
 293 
  
 6.6.3 
  
 Upplåtelse och överlåtelse.................................. 
  
 295 
  
 6.7 
  
 Jernhusen AB................................................................... 
  
 296 
  
 6.8Konkurrens med och inom staten på anläggningar för 
  
 tjänster? 
  
 ...........................................................................298 
  
 6.8.1 .... 
  
 Två statliga aktörer med olika förutsättningar 299 
  
 6.8.2Vad ska drivas kommersiellt respektive icke- 
  
 kommersiellt?.................................................... 
  
 301 
  
 6.9 
  
 Konkurrensneutral tillgång till rangering.......................... 
  
 304 
  
 6.10 
  
 Järnvägsändamål i den fysiska planeringen........................ 
  
 306 
  
 6.10.1 
  
 Riksintresse i den kommunala planeringen......... 
  
 306 
  
 6.10.2 
  
 Hur bör järnvägens intressen stärkas i 
  
 planeringen?...................................................... 
  
 306 
  
 6.11 
  
 Stationsförvaltning och tillgänglighet............................... 
  
 309 
  
 7 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn................................ 
  
 311 
  
 7.1 
  
 Inledning......................................................................... 
  
 311 
  
 7.2 
  
 Trafiksäkerhet.................................................................. 
  
 312 
  
 7.2.1 
  
 Trafiksäkerhetens utveckling............................. 
  
 312 
  
 7.2.2 
  
 EU:s gemensamma säkerhetsmål ....................... 
  
 315 
  
 7.2.3Europeiska järnvägsbyråns utvärdering av 
  
 Sverige............................................................... 
  
 318 
  
 7.2.4 Min bedömning................................................. 
  
 320 
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2015:110 
  
 7.3 
  
 Transportstyrelsens föreskrifter....................................... 
  
 321 
  
 7.3.1 
  
 Trafiksäkerhetsföreskrifter................................ 
  
 321 
  
 7.3.2 
  
 Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter – JTF......... 
  
 323 
  
 7.3.3 
  
 Trafiksäkerhetsregler i andra  
 EU-länder............. 
  
 330 
  
 7.3.4 
  
 Trafikregler för luftfart...................................... 
  
 332 
  
 7.3.5 
  
 Regler om lastsäkring......................................... 
  
 333 
  
 7.4 
  
 Tillståndsprövning och tillsyn.......................................... 
  
 337 
  
 7.4.1 
  
 Transportstyrelsens tillståndsprövning .............. 
  
 337 
  
 7.4.2 
  
 Transportstyrelsens säkerhetstillsyn.................. 
  
 343 
  
 7.4.3 
  
 Min bedömning................................................. 
  
 349 
  
 7.5 
  
 Transportstyrelsen och Trafikverket................................ 
  
 352 
  
 7.5.1 
  
 Ledande roll i säkerhetsarbetet?......................... 
  
 352 
  
 7.5.2 
  
 Transportstyrelsens organisation....................... 
  
 355 
  
 8 
  
 Ikraftträdande.................................................... 
  
 359 
  
 9 
  
 Konsekvensanalyser ............................................ 
  
 361 
  
 9.1 
  
 Inledning......................................................................... 
  
 361 
  
 9.2 
  
 Problembild och uppdrag................................................. 
  
 361 
  
 9.3 
  
 Förslagen och dess konsekvenser..................................... 
  
 362 
  
 9.3.1 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga 
  
 vägvalsfrågor...................................................... 
  
 362 
  
 9.3.2 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller................ 
  
 367 
  
 9.3.3 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad 
  
 persontrafik....................................................... 
  
 370 
  
 9.3.4 
  
 Anläggningar för tjänster................................... 
  
 379 
  
 9.3.5 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn............................ 
  
 384 
  
 10 
  
 Författningskommentar........................................ 
  
 387 
  
 10.1 
  
 Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519)....... 
  
 387 
  
 10.2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om 
  
 kollektivtrafik.................................................................. 
  
 387 
  
 Referenser................................................................ 
  
 393 
  
 10 
  
 SOU 2015:110 
  
 Innehåll 
  
 Särskilda yttranden..................................................... 
  
 407 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2013:46........................................ 
  
 419 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2013:88........................................ 
  
 429 
  
 Bilaga 3 
  
 Kommittédirektiv 2014:52........................................ 
  
 431 
  
 Bilaga 4 
  
 Kommittédirektiv 2014:160...................................... 
  
 445 
  
 Bilaga 5 
  
 Sammanfattning av SOU 2013:83............................. 
  
 451 
  
 Bilaga 6 
  
 Sammanfattning av SOU 2015:42............................. 
  
 459 
  
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag är att göra en översyn av järnvägens organisation. Den har delats upp i två steg. I det första steget gjorde jag en nulägesbeskrivning och en inventering av problem- och förbättringsområden, med förslag på inriktning för det fortsatta utredningsarbetet. Den delen av uppdraget behandlade jag i delbetänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83) som överlämnades den 2 december 2013. 
  
 I utredningens andra steg ska jag lämna förslag till förbättringar av järnvägssystemets organisation. Baserat på delbetänkandet och de synpunkter som lämnats på detta, preciserade regeringen denna del av uppdraget genom att den 3 april 2014 besluta om ett tilläggsdirektiv där sju områden pekades ut för fortsatt analys: järnvägens framtida utveckling, rollfördelning och samordning, transporttjänster av god kvalitet på en öppen marknad, användning och tilldelning av kapacitet, byggande och underhåll av infrastrukturen, tillgång till tjänster samt reglering, tillsyn och uppföljning. 
  
 I ett nytt tilläggsdirektiv, beslutat den 19 december 2014, pekade regeringen ut byggande och underhåll av infrastrukturen som ett särskilt angeläget område för en tidigarelagd delredovisning avseende vissa frågor och kompletterade också uppdraget med ett par nya frågor. Den delen av uppdraget behandlade jag i delbetänk- andet Koll på anläggningen (SOU 2015:42) som överlämnades den 16 april 2015. 
  
 I arbetet med slutbetänkandet har jag haft kvar att utreda ett mycket stort antal frågor, med stor spridning i karaktär. Flera frågor har också visat sig vara väsentligt mer tidskrävande att hant- era än vad som kunnat förutses från början. Med hänsyn till det omfattande uppdraget och utredningens tidsramar har det varit 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 nödvändigt att göra hårda prioriteringar mellan olika delar av upp- draget. I detta slutbetänkande lämnar jag i flera fall därför endast förslag på en inriktning för fortsatt hantering av frågorna, liksom förslag på fortsatt utredning av vissa frågor i särskild ordning. 
  
 Arbetssätt 
  
 I tillägg till den expertgrupp som bistått utredningen har jag kompletterat utredningen med nio projektgrupper med adjung- erade personer för att få en bred representation och kompetens i alla sakfrågor. Sammantaget har detta inneburit att ett  
 80-tal 
  personer på ett eller annat sätt engagerats i utredningen. 
  
 Varje arbetsgrupp har haft upp till fem möten där frågeställn- ingar och förslag till lösningar kopplade till de aktuella utrednings- punkterna har diskuterats. Grupperna har också använts för att initiera och samordna insamling av relevant underlagsmaterial. Sammanlagt nio olika underlagsrapporter har tagits fram åt utredn- ingen under arbetet med slutbetänkandet. 
  
 Jag har också haft ett stort antal bilaterala möten med special- ister och personer från organisationer med eller utan representation i expertgruppen eller i arbetsgrupperna. 
  
 I syfte att ta hänsyn till relevant forskning och utvecklingsarbete har tidigare utredningar och forskningsrapporter samlats in. Utred- ningen har också deltagit vid flera konferenser där aktuell svensk och internationell forskning och praktik presenterats. Vidare har studiebesök gjorts i Belgien, Nederländerna, Storbritannien, Schweiz och Japan. 
  
 Slutbetänkandets innehåll och struktur 
  
 Slutbetänkandet består av fem huvudsakliga kapitel för behandling av olika områden. I det första av dessa redogör jag för järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor, inte minst mot bakgrund av den planerade satsningen på nya stambanor för hög- hastighetståg. Det är i flera avseende ett nyckelkapitel, eftersom det presenterar förutsättningarna för hanteringen av flera andra frågor på såväl kortare som längre sikt. En del av dessa förutsättningar återkommer jag därför till i senare kapitel. 
  
 14 
  
 SOU 2015:110 
  
 Sammanfattning 
  
 Det andra området handlar om övergripande frågor när det gäller ansvarsfördelning, styrning och roller i järnvägssektorn, inkl- usive den internationella och nationella regelgivningen. Jag berör även Trafikverkets och Transportstyrelsens organisation. 
  
 Det tredje området utgör en fördjupning kring samverkan och konkurrens (och relaterade gränssnitt) mellan kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik. 
  
 Det fjärde området handlar om anläggningar för tjänster, eller det som ibland kallas järnvägens sidosystem. Kapitlet hanterar också ett antal utpekade frågeställningar rörande verksamheten i Jernhusen AB. 
  
 Det femte och sista området handlar om säkerhet, reglering och tillsyn. Här gör jag en närmare genomgång av Transportstyrelsens relaterade uppgifter, mandat och organisation. 
  
 I de fem kapitlen presenteras förslag som bygger på de bedömn- ingar och överväganden jag gjort under utredningsarbetet. Dessa sammanfattas i tur och ordning nedan. 
  
 Betänkandet avslutas med konsekvensbeskrivningar av förslagen, samt författningskommentarer. 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Förslag: Regeringen bör närmare överväga och ta ställning till vad dagens och framtidens järnvägsnät ska användas till. Som en följd av detta bör beslut tas om att ge prioritet för viss trafik på utpekade banor och/eller vissa tider på dygnet. Järnvägslagens regler om prioritering av trafik bör ändras så att kravet på samhällsekonomisk effektivitet tas bort. 
  
 Regeringen bör, särskilt med hänsyn till kommande investeringar i nya stambanor för höghastighetståg, närmare ut- reda en förändring i den långsiktiga modellen för marknadstill- trädet på järnväg. En sådan utredning bör fokusera på att utreda förutsättningar för och genomförande av en modell där tillträdet för den interregionala persontrafiken regleras genom upphand- ling i konkurrens. 
  
 Staten bör inte påbörja förhandlingar med kommuner och regioner om medfinansiering av höghastighetsjärnvägar och anslutande infrastruktur förrän det finns ett tydligt ställnings- 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 tagande om vad de framtida nya stambanorna ska användas till, samt vilken marknadstillträdesmodell som ska tillämpas på dessa banor och på det nationella nätet i övrigt. 
  
 Regeringen bör ta initiativ till kraftfulla förbättringsåtgärder när det gäller insamling och sammanställning av statistik och andra uppgifter. 
  
 Regeringen bör närmare utreda lämpligheten i att långsiktigt behålla det statliga ägandet i SJ AB, Green Cargo AB, Jernhusen AB och Infranord AB. En sådan utredning bör samordnas med en utredning om en förändrad marknadstillträdesmodell och omfatta förutom ett konkurrensperspektiv även ett beredskaps- perspektiv. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 De senaste 25 åren har transportarbetet på järnväg ökat kraftigt i Sverige, men tillväxten är mycket ojämnt fördelad mellan olika typer av trafik. Den största ökningen, nästan 200 procent, har skett i den regionala persontrafik som i huvudsak är samhällsorganiserad genom kollektivtrafikmyndigheterna (tidigare trafikhuvudmännen). Persontrafiken med fjärrtåg har ökat cirka 34 procent men har planat ut de senaste åren. Godstransportarbetet har ökat med sammanlagt cirka 11 procent, även om trenden efter 2010 har varit fallande. 
  
 De flesta prognoser om den framtida utvecklingen pekar på att järnvägens transportarbete kan fortsätta att växa, både i absoluta tal och jämfört med andra trafikslag. Utvecklingen för olika marknadssegment är dock beroende av hur olika förutsättningar utvecklas, inte minst vad gäller infrastrukturen, liksom konkurrens- ytorna med andra trafikslag. 
  
 Järnvägssektorn lider sedan länge av att tillgången till officiell statistik och andra uppgifter ofta är bristfällig och därmed av begränsat värde som underlag för viktiga beslut. För att komma till rätta med detta krävs en kraftsamling. 
  
 Även om järnvägsinfrastrukturen på många sätt är styrande för såväl vilken typ av trafik som går att köra och i vilken omfattning, har staten i regel inte tagit ställning till om någon trafik ska priori- teras och vad det statliga järnvägsnätet därmed i första hand ska 
  
 16 
  
 SOU 2015:110 Sammanfattning 
  
 användas till. I brist på sådana tydliga prioriteringar från statens sida, och med rådande modell för tillträde till spåren, blir det Trafikverkets kapacitetstilldelningsprocess som styr hur det statliga järnvägsnätet används. 
  
 Kapacitetstilldelningsprocessen är kritiserad både vad gäller bakomliggande regelverk och tillämpning. Som ett sätt att lösa konflikter mellan olika ansökningar tillämpas samhällsekonomiska prioriteringskriterier. I praktiken har dessa visat sig vara mycket svåra att använda för att få en effektiv tilldelningsprocess. 
  
 Enligt min bedömning är det rimligt att regeringen närmare överväger och tar ställning till vad dagens och framtidens järnvägs- nät ska användas till. I ett flertal andra  
 EU-länder 
  tillämpas sådana prioriteringsbeslut. För svensk del förutsätter detta en ändring i järnvägslagen till att bättre överensstämma med gällande EU- direktiv, genom att kravet på samhällsekonomisk effektivitet tas bort ur lagens regler om prioritering av trafik. 
  
 De problem vi ser i dag i tillämpningen av dagens blandande modell för marknadstillträde och organisering av trafik (konkurrens om spåren och konkurrens på spåren) handlar till viss del om otydliga gränssnitt (eller tillämpningen av dessa) mellan samhälls- organiserad persontrafik och kommersiell trafik, bristande kapaci- tet (ibland i termer av flaskhalsar), otillräckliga incitament till ett effektivt kapacitetsutnyttjande och en ineffektiv hantering av kapacitetstilldelningsprocessen. 
  
 Det finns potential till förbättringar på alla dessa områden, men min övergripande bedömning är att de effekter som kan uppnås bara kommer att bidra till en bättre fungerande järnvägssektor i ett relativt kortsiktigt perspektiv. 
  
 Det innebär inte att sådana förbättringsåtgärder inte bör göras, men i längden menar jag att det krävs större förändringar i själva modellen för marknadstillträde och det statliga åtagandet i järn- vägssektorn, för att hantera framtidens förändrade förutsättningar och därmed också kraven på en effektiv järnvägssektor. 
  
 Planerna på att investera i nya stambanor för höghastighetståg mellan Stockholm och Göteborg respektive Stockholm och Malmö, sätter fokus på den framtida problematiken med dagens marknads- tillträdesmodell. 
  
 Ett huvudproblem är att en trafik med höghastighetståg som lever upp till de samlade önskemålen är svår att få på plats. För det 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 första finns det inneboende motsättningar mellan snabba (och kanske även täta) förbindelser mellan storstäderna om tågen också ska stanna på flera ställen längs med linjerna och dessutom ska samsas med snabba regionaltåg. För det andra finns det inga som helst garantier för att trafiken med höghastighetstågen kommer att etableras på strikt kommersiella grunder genom det öppna mark- nadstillträdet, p.g.a. de stora osäkerheter och risker som föreligger. 
  
 Med nuvarande modell för marknadstillträde är det högst tänk- bart att regionerna planerar för och kommer att vara redo med en regional snabbtågstrafik som skulle ta en stor del av den tillgängliga kapaciteten på de nya stambanorna i anspråk. De företag som förväntas etablera en trafik med höghastighetståg kommer däremot att ha jämförelsevis svaga incitament att få denna på plats i tid. I värsta fall kan de kommersiella förutsättningarna för en sådan långsiktig satsning saknas helt och hållet. Då riskerar en mycket viktig del av avsikten med de nya stambanorna att gå om intet. 
  
 Min sammanfattande bedömning är att de kommande hög- hastighetsbanorna innebär en så stor förändring i förutsättningarna för järnvägstrafiken jämfört med i dag, att det blir nödvändigt att fundera närmare på hur modellen för marknadstillträde ska se ut i framtiden, och att ha den på plats senast från den tidpunkt när dessa banor bedöms vara färdigställda. Jag menar också att en speciallösning för höghastighetsbanorna inte är lämplig, eftersom de inte kommer att utgöra ett tillräckligt isolerat trafiksystem. 
  
 Jag föreslår därför att en utredning tillsätts om en förändrad modell för marknadstillträde och förespråkar att den inriktas på att undersöka förutsättningarna för en modell med upphandling i konkurrens även för nationell kommersiell persontrafik på järnväg, liknande den modell som tillämpas i Storbritannien och som nu planeras även i Norge. 
  
 Modellen gör förutsättningarna för den kommersiella långväga trafiken mer lika dem som tillämpas i den regionalt upphandlade trafiken och kan därmed skapa en bättre balans mellan dessa marknadssegment. Det skulle också kunna leda till en ökad tillväxt i fjärrtrafikens transportarbete, så som skett i Storbritannien. 
  
 Även om ordet upphandling används för att beskriva denna modell, är det viktigt att förtydliga att den inte i första hand innebär att staten ska trygga företagsekonomiskt olönsamma inter- regionala linjer från nedläggning. Snarare är det frågan om att till- 
  
 18 
  
 SOU 2015:110 Sammanfattning 
  
 ämpa en reglerad konkurrens om rätten att få tillgång till tåglägen som gör det möjligt att under avtalsperioden köra och utveckla en trafik som i grunden kan vara företagsekonomiskt lönsam. Denna rätt kan också knytas till vissa minimikrav på trafiken. Modellen ska inte heller misstolkas som en tillbakagång till ett läge utan kon- kurrens eller en situation där SJ AB skulle kunna direkttilldelas ett nationellt kontrakt för all trafik, knutet till någon form av utökat samhällsuppdrag. En sådan förändring menar jag inte heller är förenlig med gällande regelverk. 
  
 Förutsättningar och konsekvenser för en förändrad marknads- tillträdesmodell måste utredas noggrant, inte minst mot bakgrund av de inskränkningar som en förändring skulle kunna innebära för dagens tågoperatörer, med hänsyn till de ramar som ges av EU:s regelverk och med beaktande av konkurrerande trafikslag. I be- tänkandet pekar jag på en rad tänkbara konsekvenser och hänsyns- taganden som behöver hanteras. 
  
 Sverigeförhandlingen planerar att inom kort, helt i enlighet med sitt uppdrag, påbörja förhandlingar med regioner och kommuner om bl.a. medfinansiering av nya stambanor för höghastighetståg och anslutande infrastruktur, trots att förutsättningarna för den framtida trafikeringen av höghastighetsbanorna är högst oklara. Det kan skapa låsningar inför t.ex. en framtida upphandling av trafiken. Min bedömning är också att intresset för medfinansiering från kommuner och regioner är starkt beroende av vilka möjlig- heter som ges att påverka höghastighetstågens trafikmönster (inte minst vad gäller vilka orter som trafikeras) samt möjligheterna att kunna köra kompletterande snabba regionaltåg på banorna. Som regelverket ser ut i dag vad gäller marknadstillträde och tilldelning av kapacitet m.m. finns det egentligen inga möjligheter för staten att ingå överenskommelser som inkluderar något av detta. 
  
 Jag skulle starkt rekommendera att man först och så snabbt som möjligt reder ut förutsättningarna för trafikeringen och föreslår därför att staten inte påbörjar några förhandlingar om medfinans- iering förrän det finns ett tydligt ställningstagande om vad de framtida stambanorna ska användas till, samt vilken marknads- tillträdesmodell som ska tillämpas på dessa banor och på det nationella nätet i övrigt. 
  
 Ju mer öppen järnvägsmarknaden har blivit, desto mer kan det statliga ägandet av operativa bolag som t.ex. SJ AB och Douglas 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 Cargo AB ifrågasättas, också mot bakgrund av att staten kontrol- lerar Trafikverket som dominerande infrastrukturhållare, genom Transportstyrelsen hanterar säkerhetsreglering, tillsyn och markn- adsövervakning och sist men inte minst bestämmer över spel- reglerna på marknaden. 
  
 Vid en förändrad marknadstillträdesmodell i enlighet med vad jag har skisserat ovan skulle staten i en myndighetsroll också komma att ta ett utökat ansvar för trafikförsörjningen på de nationella långväga linjerna. Då, om inte förr, menar jag att det är rimligt att staten, som ett led i en renodling av sina olika roller på transportområdet, avvecklar sitt ägande i SJ AB. Mer generellt är det aktuellt att långsiktigt utreda det statliga ägandet även i Green Cargo AB, Jernhusen AB och Infranord AB. 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Förslag: Regeringskansliet bör genomföra en förändring i ledning och styrning som säkerställer ett ansvarstagande för de strategiska frågorna på järnvägsområdet. Ansvaret bör inte delegeras till andra myndigheter. 
  
 Trafikverket bör i sin verksamhet vara fortsatt vaksam på de olikheter som föreligger mellan trafikslagen väg och järnväg och ta hänsyn till detta i den egna organisationen. 
  
 En översyn bör göras av Trafikverkets styr- och lednings- modell och en annan organisationsmodell övervägas som med- ger tydlighet i ansvarsfördelning, mandat och arbetsuppgifter. 
  
 Regeringskansliet bör utarbeta en långsiktig inriktning för  
 EU-arbetet 
  och det internationella arbetet på järnvägsområdet. Denna bör, utifrån Regeringskansliets befintliga rutiner för EU- arbetet, kompletteras med en handlingsplan. Planen bör innefatta en regelöversikt, aktuella forum, avstämning, kompetens- försörjning, resurssättning och löpande informationsutbyte mellan Näringsdepartementet,  
 EU-representationen 
  och myndig- heterna. 
  
 Regeringskansliet bör vidareutveckla arbetsmetoder för att få genomslag för svenska ståndpunkter i EU under tidigt skede och löpande under regelarbetets olika faser och för att säker- 
  
 20 
  
 SOU 2015:110 
  
 Sammanfattning 
  
 ställa att  
 EU-reglering 
  och nationell lagstiftning på järnvägs- området harmoniserar. 
  
 Transportstyrelsen bör utveckla arbetsmetoder för analys, beredning, förankring, uppföljning och information i regel- utvecklingsarbetet inom järnvägsområdet. 
  
 Transportstyrelsen bör delta i det regelutvecklingsarbete som sker i arbetsgrupper under Europeiska järnvägsbyrån. 
  
 Trafikverket bör utveckla arbetsmetoder för myndighetens deltagande i regelutvecklingsarbete i EU inom järnvägsområdet. 
  
 En ändring bör göras i järnvägslagen för att förtydliga kravet på riskhantering som del i en säker verksamhetsutövning. 
  
 En större översyn av järnvägslagstiftningen bör göras. Detta kan lämpligen ske samtidigt med de ändringar som behöver göras i samband med införandet av det fjärde järnvägspaketet. Översynen bör leda till en bättre överblick och överens- stämmelse med  
 EU-rättens 
  utveckling inom järnvägsområdet. Vid denna kan även tydliggörande av marknadsövervaknings- uppgiften övervägas. 
  
 Kompetensförsörjningen i järnvägssektorn bör utredas närmare i särskild ordning, inte minst mot bakgrund av förändrade förutsättningar och kommande stora infrastruktur- satsningar. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Behoven av en samlad strategisk styrning på järnvägsområdet har aktualiserats i och med den uppdelning som skett på marknaden, med ett ökat antal specialiserade aktörer med delvis olika intressen. En annan viktig faktor är  
 EU-medlemskapet 
  och vad detta inneburit i form av en förskjutning av regelutvecklingen från nationell till  
 EU-nivå. 
  
 Ett tydligt exempel på en strategisk fråga är planerna på att införa det nya trafikstyrnings- och signalsystemet ERTMS, som en del av en strävan till harmonisering av järnvägssektorn inom EU. Frågan berör i princip alla sektorns aktörer. De har också involverats i hög utsträckning men haft helt olika förutsättningar, inte minst ekonomiska och med därtill hörande incitament, att göra sin del av arbetet. Genom att frågan inte fått den strategiska 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 behandling den förtjänat, har flera aktörer i sektorn, både offentliga och privata, orsakats stora kostnader som möjligen hade kunnat undvikas. 
  
 Det strategiska ansvaret är i grunden alltid en fråga för regeringen, och det finns ett tydligt behov av en förändring för att säkerställa att detta ansvar ska komma till uttryck i Regerings- kansliets arbete. Jag lämnar inte några detaljerade förslag till hur detta ska organiseras, men menar att det är en fråga om internt styrnings- och ledningsarbete. En delegering av ansvaret till annan myndighet bör inte ske, eftersom en sådan i så fall skulle behöva styra över andra likställda myndigheter under regeringen. 
  
 Min bedömning är att det trafikslagsövergripande perspektivet på Trafikverket fungerar relativt väl när det gäller t.ex. planering av infrastrukturåtgärder, och då framför allt för nyinvesteringar, vilket var ett viktigt syfte att uppnå med sammanslagningen av Vägverket och Banverket. Jag kan också konstatera att på en del andra områden är det svårare att se synergier mellan uppgifterna på järnvägs- respektive vägsidan. Det kan t.ex. innebära att det inte alltid är befogat att sammanföra järnvägs- och vägenheter även om de på papperet kan ha likartade uppgifter. Vidare bör personer med specialistkompetens avseende ett av trafikslagen ges möjlighet att fokusera på fortsatta insatser inom sitt specialområde. 
  
 Den sammanfattande bedömning jag har kunnat göra leder emellertid inte till ett förslag om en generell uppdelning mellan trafikslagen järnväg och väg inom Trafikverkets organisation, och därmed inte heller i separata myndigheter. 
  
 De exempel på svårigheter som jag fortsatt att se i Trafikverkets matrisorganisation vad gäller att fördela ansvar, mandat och arbetsuppgifter och tydliggöra helhetsansvaret för olika leveranser och funktioner, har stärkt mig i min tidigare bedömning av Trafikverkets styrning och ledning och behovet av förändring. Jag menar att en förändring av organisationsmodellen skulle kunna ge en betydande effektivitetsförbättring inom myndigheten. 
  
 Jag har kunnat konstatera att Transportstyrelsen har svårigheter att uppfatta vilka uppgifter som åligger myndigheten på järnvägsområdet och vad dessa konkret innebär. Detta visar sig bl.a. i ett passivt förhållningssätt gentemot branschens aktörer, t.ex. när det gäller rollen som marknadsövervakare. Vidare har Transport- styrelsen ibland intagit en avvaktande hållning, som om regeringen 
  
 22 
  
 SOU 2015:110 
  
 Sammanfattning 
  
 tydligare borde signalera vad som borde göras. Myndigheten borde, med sin närhet till verksamhetsutövarna, ha en bättre bild än regeringen av vilka frågor och behov som finns att hantera. Vidare föreligger en enligt min mening överdriven oro hos myndigheten för att dess olika roller (t.ex. mellan normgivning och tillsyn) står i konflikt med varandra. 
  
 Regelutvecklingsarbetet på  
 EU-området 
  har mycket stor inverkan på vilka förutsättningar som infrastrukturförvaltare, järnvägsföretag och andra aktörer möter på den svenska och internationella järnvägsmarknaden. Jag har identifierat stora brister i hur detta arbete leds och bedrivs, med bäring på såväl Regeringskansliet som Transportstyrelsen och Trafikverket. Rikt- linjer som finns för arbetet används inte, är skrivna på en för över- gripande nivå eller är ofullständiga på annat sätt. De möjligheter till påverkan som faktiskt finns utnyttjas inte i tillräcklig utsträckning. Samarbetet och informationsutbytet mellan t.ex. Transport- styrelsen och Trafikverket fungerar inte särskilt väl. Det finns dock goda exempel att lära av, både från myndigheter i andra branscher, och från andra delar av Transportstyrelsens organisation. 
  
 Min uppfattning är att det är dags att se över järnvägs- lagstiftningen för att göra den mer lättillgänglig. En tydligare uppdelning mellan olika områden skulle underlätta förståelsen och kopplingen till EU:s rättsakter. Ett lämpligt tillfälle att göra detta är i samband med den översyn av lagstiftningen som ändå kommer att behöva göras när det fjärde järnvägspaketet ska införas i nationell rätt. 
  
 EU:s regelutvecklingsprocess och den nationella svenska lagstiftningsprocessen behöver anpassas till varandra. I takt med att  
 EU-rätten 
  växer och utrymmet för nationell rätt minskar behöver mer kraft läggas på att säkerställa att dessa rättssystem fungerar som en helhet. Det ställer särskilda krav på tankar kring anpassning av svensk rätt. 
  
 Järnvägens omreglering har skapat en ny situation även för utbildning och kompetensutveckling i sektorn. När det gäller behoven framåt är det lätt att konstatera att de enorma satsningar på järnväg som görs och planeras framöver, bl.a. vad gäller inför- andet av ERTMS och investeringar i nya stambanor för höghastig- hetståg, kommer att ställa höga krav på rätt kompetens. Att få en mer detaljerad och samlad bild över hur kompetensförsörjningen 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 ser ut i dag i förhållande till nuvarande och kommande behov har dock visat sig vara mycket svårt. Min bedömning är att kompetens- försörjningsfrågorna är så angelägna att de förtjänar en egen ut- redning i särskild ordning. 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Förslag: Förutsättningarna för den kommersiellt organiserade persontrafiken bör stärkas i förhållande till den samhälls- organiserade trafiken. Detta bör ske genom ökade krav på sam- råd och transparens i de regionala kollektivtrafikmyndigheternas verksamhet, vilket föranleder flera ändringar i kollektivtrafik- lagen. 
  
 Arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram ska bestå i ett antal moment. Först ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten upprätta ett förslag till trafikförsörjnings- program. Programförslaget ska sedan bli föremål för samråd med bl.a. kommersiella trafikföretag, resenärsorganisationer, kommuner och näringsliv. Den regionala kollektivtrafikmyndig- heten ska redovisa resultatet av samrådet i en samråds- redogörelse. Efter det att samrådet har avslutats ska förslaget ställas ut för granskning under minst två månader. Till sist ska myndigheten i ett särskilt utlåtande sammanställa de synpunkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett anledning till. Därefter ska myndigheten upprätta ett trafikförsörjningsprogram. 
  
 Trafikförsörjningsprogram ska upprättas (alternativt upp- dateras) minst vart fjärde år. 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndigheter, som har för avsikt att organisera länsöverskridande kollektivtrafik med varandra, ska minst vart fjärde år i ett eget gemensamt trafikförsörjnings- program fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken över länsgränserna och genomföra samråd. 
  
 I beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndigheterna ska årligen upp- rätta och offentliggöra ett trafikårsbokslut där myndigheten ska särredovisa verksamheten som avser kollektivtrafik linje för linje 
  
 24 
  
 SOU 2015:110 
  
 Sammanfattning 
  
 och där myndigheten lämnat ersättning för utförd trafik. Kravet på särredovisning av trafiken linje för linje gäller inte för anropsstyrd linjetrafik. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om redo- visningsskyldighet och bokföring. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 De tidigare trafikhuvudmännens och senare de regionala kollektivtrafikhuvudmännens vilja att utveckla den regionala tågtrafiken har lett till framväxten av omfattande regionala tågsystem på flera håll i Sverige. I och med att denna trafik också tidigt utsattes för anbudskonkurrens gick utvecklingen länge hand i hand med marknadsöppningen. De förbättrade resmöjligheterna har bidragit till en kraftig tillväxt i resandet. 
  
 På senare år har det på vissa håll uppstått en mer uttalad utträngningseffekt, både vad gäller spårkapacitet och resenärer, mellan den samhällsorganiserade och den kommersiella person- trafiken. Eftersom den samhällsorganiserade trafiken länge dominerat på lokal och regional nivå sker utträngningen främst på storregional nivå och påverkar därmed kommersiell trafik i mer långväga relationer. Kostnaderna för den samhällsorganiserade kollektivtrafiken, och därmed användningen av skattemedel, har generellt ökat kraftigt i Sverige de senaste åren. 
  
 Min sammanfattande bedömning är att förutsättningarna för den kommersiella persontrafiken på järnväg inte är tillfreds- ställande i förhållande till den samhällsorganiserade trafiken, samt att utvecklingen på senare år inte följer intentionerna med den nya kollektivtrafiklagen. 
  
 I syfte att få till stånd både tydligare gränssnitt för konkurrensen mellan kommersiell och samhällsorganiserad person- trafik, och en bättre samverkan mellan dessa, lämnar jag ett antal förslag till förändringar i kollektivtrafiklagen. 
  
 Dessa menar jag är befogade att genomföra för att förbättra förutsättningarna de närmaste åren och på cirka  
 5–10 
  års sikt. I det längre perspektivet, med tillkomsten av nya stambanor för höghastighetståg, ser jag ett behov av en förändrad modell för marknadstillträde enligt vad jag har redovisat tidigare. 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 En viktig del i de föreslagna förändringarna är ett ökat inslag av transparens i de regionala kollektivtrafikmyndigheternas verk- samhet, bl.a. i syfte att mer information ska bli tillgänglig för aktörerna på marknaden. Detaljerad information om den samhälls- organiserade trafikens ekonomi och användning är också nöd- vändig för att kollektivtrafikmyndigheterna ska kunna styra sin re- sursanvändning på ett effektivt sätt. Det är vidare en förutsättning för att medborgarna ska få insyn i hur skattemedel används. 
  
 Jag har inte sett någon anledning att begränsa förslagen i dessa delar till enbart järnvägstrafiken. 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 Förslag: Trafikverket bör ta ett samlat ansvar för, och förstärka sitt arbete med, en ändamålsenlig förvaltning av myndighetens anläggningar för tjänster. Vid utvecklingen av anläggningarna bör Trafikverket särskilt beakta vikten av effektiva omlopp och tågvändningar för trafiken. I Trafikverkets ansvar ingår även att vid behov bygga spår för tågvändning. 
  
 Trafikverket bör förstärka sitt arbete med utpekande och precisering av riksintresse för kommunikationer inom järnvägen och ta ett ökat ansvar för lokalisering av anläggningar för tjänster. En strategisk plan bör tas fram som underlag för detta och regelbundet uppdateras. 
  
 Trafikverket bör ta över ansvaret för tjänsten rangering på de rangerbangårdar som myndigheten förvaltar. Inför ett beslut om övertagande av ansvaret bör Trafikverket göra en konsekvens- utredning. 
  
 Regeringen bör överväga organisationsformerna för den depåverksamhet som staten bedriver genom Jernhusen AB utifrån de principer som gäller för statliga åtaganden. Det som inte ska vara ett statligt åtagande bör successivt tas över av andra aktörer på marknaden. Det som fortsatt ska vara ett statligt åtagande bör bedrivas i myndighetsform, och överföras till Trafikverket. Innan en överföring till Trafikverket kan göras bör det säkerställas att myndigheten har en ändamålsenlig förvaltn- ing för anläggningar för tjänster. En långsiktigt hållbar finans- ieringsmodell måste då också beslutas. 
  
 26 
  
 SOU 2015:110 
  
 Sammanfattning 
  
 Regeringen bör tillsätta en utredning om hur stationer och den fastighetsförvaltning som i dag hanteras av staten genom Jernhusen AB bör organiseras, och hur gränsdragningen bör göras. En sådan utredning behöver omfatta frågan vad som bör vara ett statligt åtagande. Inriktningen bör vara att fastighets- förvaltningen behöver ha en tydlig koppling till finansieringen av stationer och stationsutrymmen för passagerare. 
  
 Regeringen bör låta utreda frågan om organisering av ledsagning och assistans för personer med funktionsned- sättning. En sådan utredning bör även beakta gränsytorna med andra trafikslag som buss och taxi. Vidare bör den närmare diskutera innebörden av begreppet stationsförvaltare. Utredn- ingen bör samordnas med överväganden kring förvaltning och finansiering av stationer. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 En samlad utredning kring det statliga åtagandet för anläggningar för tjänster har inte gjorts i samband med de reformer som genomförts sedan delningen av SJ 1988. Det gjordes därmed inte heller i samband med bolagiseringen av SJ 2001, trots att frågor om t.ex. hantering av statens järnvägsmark och depåer är viktiga för effektiviteten i trafiken. Det har inneburit att vissa frågor lämnats olösta och att det, i vissa fall utan närmare överväganden eller politiska beslut, skett omfördelningar av tillgångar mellan t.ex. Banverket/Trafikverket och de statligt ägda bolagen. 
  
 Jag kan konstatera att det anses finnas oklarheter kring Trafik- verkets uppdrag och arbetssätt vad gäller ansvaret för anläggning- arna för tjänster, särskilt avseende spår för uppställning. Dessa oklarheter bidrar till att skapa osäkerhet för andra aktörer som vill etablera sig på marknaden eller som vill utveckla sin verksamhet. Osäkerheten gäller vad som får utföras på Trafikverkets spår när tåg står uppställda, ansvar för utveckling av befintliga anläggningar, och myndighetens eventuella ansvar för att anlägga nya spår för t.ex. uppställning. 
  
 För att få en ökad tydlighet kring vad som gäller för järnvägs- företagen och för tjänstetillhandahållarmarknaden, bör det först klargöras vilket uppdrag och ansvar Trafikverket har. 
  
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 Trafikverket har i de överväganden som gjorts tidigare fått ansvaret för den infrastruktur som behövs för en effektiv tågföring. Det innebär att huvudspår, trafikledning och även uppställnings- spår för tågvändning ansetts vara en statlig angelägenhet. Uppställningsspåren behövs för att avlasta huvudlinjerna från trafik, så att tåg inte blir stående ute på linjen i onödan. Det är ett rimligt ställningstagande som jag inte uppfattar som ifrågasatt. 
  
 Argumentet för nya sidospår är enligt min uppfattning det- samma som för de befintliga. När övervägandet gjorts att uppställ- ningsspåren behövs för att effektivt kunna avlasta huvudsystemet och därför bör hållas ihop med detta, är det också rimligt att Trafikverket bygger nya uppställningsspår om de behövs för tåg- vändning. 
  
 Lokaliseringen och möjligheten att ansluta sig till en anslut- ningsväxel till Trafikverkets spår är avgörande för inträde av aktörer som vill bygga nya depåer utanför befintliga anläggningar. Trafikverkets hantering vid lokalisering av depåer och anslutnings- växlar uppfattas som oklar av aktörerna. 
  
 Min uppfattning är att Trafikverket bör ha det yttersta ansvaret för lokalisering av depåerna. Placeringen av en ny anslutningsväxel och utvecklingen av en depå påverkar trafikströmmarna på huvud- spåren. Endast Trafikverket, som infrastrukturförvaltare med ansvar för kapacitetstilldelning och trafikledning på huvudspåren, kan ta ansvaret för att anslutningar, och bakom dem potentiellt framväxande verksamhet med tillhörande trafik, lokaliseras så att de stör trafikflödet på huvudspåren så lite som möjligt. För att underlätta den överblick som behövs för att ta detta ansvar behöver Trafikverket ta fram och löpande uppdatera ett underlag i form av en strategisk plan. En sådan behövs också vid Trafikverkets utpekande av riksintresse för kommunikationer. 
  
 Den nuvarande ordningen med Trafikverket och Jernhusen AB innebär att två statliga aktörer med olika uppdrag och skilda juridiska och ekonomiska förutsättningar, kan agera inom en och samma anläggning för tjänster. Även om Trafikverket skulle tillämpa självkostnadsprincipen enligt järnvägslagen, skulle avgiften inte bli densamma som Jernhusen AB:s. Enligt min uppfattning bör det tydligt motiveras varför staten fortsatt ska ha två olika former för förvaltning inom ett och samma spårområde. Eftersom några sådana motiv inte har framkommit kan jag inte se att den uppdeln- 
  
 28 
  
 SOU 2015:110 Sammanfattning 
  
 ingen bör behållas på längre sikt. Jag menar också att den nuvarande ordningen, med de oklarheter jag beskrivit i övrigt, är hämmande för utvecklingen. 
  
 Detta ställningstagande innebär sammanfattningsvis att de av Jernhusen AB:s anläggningar för tjänster, som efter en samlad be- dömning inte kan anses vara en del av det statliga åtagandet, successivt bör överföras till andra aktörer på marknaden. Där det är befogat att behålla ett statligt åtagande bör anläggningarna i stället överföras till Trafikverket, men med ett säkerställande av kon- kurrens mellan olika tjänsteleverantörer. 
  
 Trafikverket verkar i dag sakna en ändamålsenlig förvaltning av anläggningar för tjänster. Innan en överföring till Trafikverket kan ske måste myndigheten, särskilt mot bakgrund av de utmaningar som myndigheten står inför vad gäller kunskap om anläggningen och verksamhetsområdesövergripande uppgifter, därför först hitta en form för effektiv förvaltning för anläggningarna. 
  
 Tjänster som nyttjas av flera järnvägsföretag bör tillhandahållas konkurrensneutralt. En aktör bör därmed inte vara beroende av att vända sig till en presumtiv konkurrent för att få tjänsten utförd. Tillgång till tjänsten rangering och växling med diesellok har lyfts som problem i detta sammanhang. 
  
 Rangering på Trafikverkets rangerbangårdar kan ses som en del av det statliga åtagandet på samma sätt som trafikledning. Trafikverket bör därmed ta över ansvaret för rangeringen på de rangerbangårdar som Trafikverket förvaltar. Inför ett beslut om övertagande av ansvaret för rangering bör en konsekvensutredning göras. I denna bör bl.a. kostnader för järnvägsföretagen och de säkerhetsmässiga effekterna av ett övertagande av rangering beaktas. 
  
 Frågan om hur stationer och den fastighetsförvaltning som i dag förvaltas av staten genom Jernhusen AB bör organiseras, och hur gränsdragningen bör göras, har inte kunnat hanteras inom ramen för arbetet med detta slutbetänkande. Den bör enligt min mening utredas i särskild ordning och analysera vad som bör vara ett statligt åtagande. Fastighetsförvaltningen behöver ha en tydlig koppling till finansieringen av stationer och stationsutrymmen för passagerare. 
  
 Jag har tidigare konstaterat att det föreligger brister i hur ledsagning och assistans för personer med funktionsnedsättning fungerar i praktiken. Eftersom jag inte haft möjlighet att utreda 
  
 29 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 denna fråga närmare, men bedömer den som viktig, kopplad till andra trafikslag och utvecklingen av stationer och stationstjänster, bör den utredas vidare i ett sådant sammanhang. 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Förslag: Transportstyrelsen bör fortsatt förvalta de offentlig- rättsliga delarna av järnvägens trafiksäkerhetsregler (JTF). En uppdelning i offentligrättsliga respektive företagsinterna regler bör göras. Transportstyrelsen bör inte lämna över förvaltningen till branschens aktörer eller annan myndighet innan en uppdelning av dagens regler gjorts. 
  
 Transportstyrelsen bör ta fram nationella regler för last- säkring för godstrafik på järnväg. Transportstyrelsen bör också analysera hur svenska intressen lämpligast representeras i UIC:s lastsäkringsarbete. 
  
 Regeringens instruktion till Transportstyrelsen bör ändras så att det tydligare framgår att Transportstyrelsen ska verka för säkerheten inom transportområdet. 
  
 Transportstyrelsen bör se över sin interna organisation och samla ansvaret för arbetet med järnvägssäkerhetsfrågor, samt säkerställa analyskapacitet och kompetensförsörjning på om- rådet. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Trafiksäkerheten på järnväg har under lång tid utvecklats positivt i Sverige. Jämfört med andra länder i EU placerar sig Sverige bland de bättre medlemsländerna. På senare år har det dock funnits tendenser till att den positiva utvecklingen avstannat. Det före- ligger vidare ett uttalat behov av att bättre analysera trender och orsaker när det gäller utvecklingen av järnvägssäkerheten. 
  
 Som framgår av Transportstyrelsens instruktion har myndig- heten till huvuduppgift att svara för regelgivning, tillstånd och tillsyn inom transportområdet. Detta är myndighetens främsta medel eller verktyg för att nå en ökad säkerhet inom järnvägen. 
  
 30 
  
 SOU 2015:110 Sammanfattning 
  
 Transportstyrelsens beslut att upphäva järnvägens trafik- säkerhetsregler (JTF), och överlåta administrationen av regelverket till branschens aktörer från 2016, har enligt min bedömning fattats på otillräcklig grund. Det har heller inte gjorts en tillfredsställande utredning av konsekvenserna, exempelvis vad gäller myndighetens egen möjlighet till tillsyn i framtiden. 
  
 Transportstyrelsen bör därför fortsatt förvalta de nationella trafiksäkerhetsreglerna för järnvägen. Myndigheten bör inte lämna över förvaltningen till branschen eller till en annan myndighet innan en uppdelning av dagens regler har gjorts i offentligrättsliga respektive företagsinterna regler. 
  
 I flera sammanhang har det påpekats för mig att avsaknaden av regler om lastsäkring inom järnvägen är ett stort och växande pro- blem, bl.a. med hänsyn till att en stor del nya och mindre aktörer numera är verksamma inom järnvägstransportnäringen. 
  
 Jag instämmer i branschens önskemål att det bör finnas nation- Williams regler för säkring av last i godstrafik. Det är en viktig säker- hetsfråga då felaktigt lastat gods kan orsaka svåra olyckor. Av- saknad av regler kan vidare förhindra eller försvåra svenska företags internationella transporter. 
  
 Eftersom det i stor utsträckning är fråga om gränsöverskridande trafik vore det på sikt dock lämpligare att dessa regler utarbetas inom EU. I väntan på en sådan eventuell utveckling bör Transport- styrelsen ansvara för att ta fram dessa nationella regler. Av vikt är även att svenska företag har en möjlighet att påverka UIC:s regler. Därför bör experter från godstrafikföretagen och även gods- transportköparna delta i utvecklingsarbetet. 
  
 I förhållande till andra aktörer på järnvägsområdet, kan jag konstatera att Transportstyrelsen i flera fall har valt att låta inte minst Trafikverket kliva fram och inta enroll och sköta uppgifter som man annars hade kunnat tänka sig vore naturliga för Transportstyrelsen. 
  
 Jag anser sammantaget att Transportstyrelsen bör ta en mer aktiv roll inom säkerhetsområdet. För att tydliggöra Transport- styrelsens ansvar föreslår jag att instruktionen för myndigheten ändras så att det tydligare framgår att Transportstyrelsen ska verka för säkerheten inom transportområdet. 
  
 Uppdelningen av säkerhetsfrågor på två olika enheter gör att det i dag inte finns ett samlat ansvar inom Transportstyrelsen för järn- vägssäkerheten, särskilt inte som analysverksamheten är placerad i 
  
 31 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:110 
  
 en tredje enhet. Med fördel borde tillsyn och tillståndsverksamhet inom järnvägsområdet tillhöra samma enhet och förfoga över egen analyskapacitet. Jag menar också att ett närmare samarbete mellan dem som arbetar med järnvägsfrågor och dem som arbetar med luftfartsfrågor skulle ge fler möjligheter till effektivt lärande och erfarenhetsutbyte. 
  
 32 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om järnvägslagen (2004:519) att 2 kap. 2 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 2 § 
  
 Infrastrukturförvaltares 
  
 och 
  
 Infrastrukturförvaltares 
  
 och 
  
 järnvägsföretags verksamhet skall 
  
 järnvägsföretags verksamhet ska 
  
 utföras så att skador till följd av 
  
 utföras så att skador till följd av 
  
 verksamheten förebyggs. 
  
 verksamheten förebyggs. 
  
 Verksamheten skall 
  
 vara 
  
 Verksamheten 
  
 ska 
  
 vara 
  
 organiserad så att den kan 
  
 organiserad så att den kan 
  
 bedrivas på ett säkert sätt. 
  
 bedrivas på ett säkert sätt varvid 
  
 infrastrukturförvaltare och järn- 
  
 vägsföretag ska genomföra nöd- 
  
 vändiga åtgärder 
  
 för riskhante- 
  
 ring, i samarbete med varandra där det är lämpligt. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2016. 
  
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:110 
  
 1.2Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 dels att 2 kap. 8 och 9 §§ och 3 kap. 1 § och ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas tio nya paragrafer, 2 kap. 8 a och 9 a– 9 f §§ och 4 kap.  
 6–8 
  §§, och närmast före 6 § en ny rubrik av 
  
 följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Trafikförsörjningsprogram 
  
 Den regionala kollektivtrafikmyndighetens ansvar 
  
 2 kap. 
  
 8 § 
  
 Den regionala 
  
 kollektiv- 
  
 Den 
  
 regionala 
  
 kollektiv- 
  
 trafikmyndigheten 
  
 ska regel- 
  
 trafikmyndighetenska minst vart 
  
 bundet i ett trafikförsörjnings- 
  
 fjärde år i ett trafikförsörjnings- 
  
 program fastställa mål för den 
  
 program fastställa mål för den 
  
 regionala kollektivtrafiken. Progr- 
  
 regionala kollektivtrafiken. Progr- 
  
 ammet ska vid behov uppdateras. 
  
 ammet ska vid behov uppdateras. 
  
 8 a § 
  
 Om en regional kollektiv- 
  
 trafikmyndighet har för avsikt att 
  
 samverka 
  
 med 
  
 andra regionala 
  
 kollektivtrafikmyndigheter 
  
 och 
  
 organisera trafik enligt 1 kap. 6 § 2 
  
 ska 
  
 myndigheterna 
  
 minst 
  
 vart 
  
 fjärde år i ett gemensamt trafik- 
  
 försörjningsprogram för länsöver- 
  
 skridande trafik fastställa mål för 
  
 den 
  
 regionala 
  
 kollektivtrafiken 
  
 över 
  
 länsgränser och genomföra 
  
 samråd enligt  
 9–9 
  f §§. Programmet 
  
 ska vid behov uppdateras. 
  
 34 
  
 SOU 2015:110 Författningsförslag 
  
 Samråd 
  
 9 § 
  
 Innan den regionala kollektiv- 
  
 trafikmyndigheten antar ett trafik- 
  
 försörjningsprogram eller 
  
 en 
  
 ändring i det ska myndigheten 
  
 upprätta ett förslag till program 
  
 eller ändring som uppfyller kraven 
  
 i 10 §. 
  
 Det regionala 
  
 trafikförsörj- 
  
 När den regionala kollektiv- 
  
 ningsprogrammet 
  
 ska upprättas 
  
 trafikmyndigheten upprättar 
  
 ett 
  
 efter samråd med motsvarande 
  
 förslag till program eller ändring 
  
 myndigheter i angränsande län. 
  
 ska myndigheten samråda med 
  
 motsvarande myndigheter 
  
 i 
  
 angränsande län 
  
 Samråd ska även ske med övriga berörda myndigheter, organisationer, kollektivtrafikföretag samt företrädare för näringsliv och resenärer. I de fall ett landsting ensamt är regional kollektivtrafikmyndighet ska samråd även ske med kommunerna i länet. 
  
 9 a § 
  
 Syftet med samrådet är att få fram ett så bra beslutsunderlag som möjligt och att ge möjlighet till insyn samt lämnande av synpunkter. 
  
 Under samrådet ska den regionala kollektivtrafikmyndig- heten redovisa förslagets innebörd, skälen för förslaget, förslagets konsekvenser och det planerings- underlag som har betydelse för utformningen av förslaget. 
  
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:110 
  
 9 b § 
  
 Den regionala kollektivtrafik- myndigheten ska redovisa result- atet av samrådet i en samråds- redogörelse som ska innehålla de förslag som framförda synpunkter har gett anledning till. Samråds- redogörelsen ska finnas till- sammans med programförslaget. 
  
 9 c § 
  
 Efter det att samrådet avslutats och innan den regionala kollektivtrafikmyndigheten antar ett trafikförsörjningsprogram eller en ändring i det ska myndigheten ställa ut programförslaget eller ändringen och låta det granskas enligt 9  
 d–f 
  §§. 
  
 Innan utställningen äger rum ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten skicka program- förslaget och kungörelse till dem som anges i 9 §. 
  
 Den regionala kollektivtrafik- myndigheten ska ställa ut program- förslaget under minst två månader. 
  
 Den som vill lämna synpunkter på programförslaget ska göra detta skriftligen under utställningstiden. 
  
 9 d § 
  
 Den regionala kollektivtrafik- myndigheten ska kungöra utställ- ningen av programförslaget före utställningstidens början enligt 49 § första stycket 1 och andra stycket delgivningslagen (2010:1932). 
  
 Av kungörelsen ska framgå 
  
 36 
  
 SOU 2015:110 
  
 Författningsförslag 
  
 var utställningen äger rum samt inom vilken tid, på vilket sätt och till vem synpunkterna på förslaget ska lämnas. 
  
 9 e § 
  
 Efter utställningstiden ska den regionala kollektivtrafikmyndig- heten i ett särskilt utlåtande sammanställa de synpunkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett anledning till. 
  
 Den regionala kollektivtrafik- myndigheten ska så snart som möjligt skicka utlåtandet eller ett meddelande om var det finns tillgängligt till dem som inte fått sina synpunkter tillgodosedda och som lämnat kontaktuppgifter. 
  
 Utlåtandet ska finnas till- gängligt tillsammans med övriga handlingar i ärendet. 
  
 9 f § 
  
 Om programförslaget ändras väsentligen efter utställningen, ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten ställa ut förslaget på nytt. 
  
 3 kap. 
  
 1 § 
  
 Den regionala kollektivtrafikmyndigheten är behörig lokal myndighet enligt EU:s kollektivtrafikförordning och fattar beslut om allmän trafikplikt inom länet. 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:110 
  
 En regional kollektivtrafikmyndighet får även, efter överens- kommelse med en eller flera andra sådana myndigheter, fatta beslut om allmän trafikplikt inom myndigheternas gemensamma område. 
  
 Beslut enligt denna paragraf får endast avse regional kollektivtrafik. 
  
 I beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. 
  
 Trafikårsbokslut 
  
 4 kap. 
  
 6 § 
  
 En regional kollektivtrafik- myndighet ska årligen särredovisa verksamheten som avser kollektiv- trafik linje för linje där myn- digheten lämnat ersättning för utförd trafik. 
  
 Kravet på särredovisning av trafiken linje för linje gäller inte för anropsstyrd linjetrafik. 
  
 7 § 
  
 Den som är skyldig att sär- redovisa verksamheten enligt 4 kap. 6 § ska offentliggöra redo- visningen i ett trafikårsbokslut. 
  
 8 § 
  
 Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om redo- visningsskyldighet och bokföring som avses i 4 kap. 6 och 7 §§. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2017. 
  
 2.Kravet på att den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska redovisa sin trafik linje för linje i ett trafikårsbokslut enligt 4 kap. 6 
  
 38 
  
 SOU 2015:110 
  
 Författningsförslag 
  
 och 7 §§ gäller inte för den trafik som den regionala kollektiv- trafikmyndigheten inlett upphandling av före den 1 januari 2017. 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:110 
  
 1.3Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2011:1126) om kollektivtrafik 
  
 Regeringen föreskriver i fråga om förordningen (2011:1126) om kollektivtrafik att det ska införas en ny paragraf, 8 §, och närmast före en ny rubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Trafikårsbokslut 
  
 8 § 
  
 Transportstyrelsen får meddela föreskrifter om redovisningsskyl- dighet och bokföring som avses i 4 kap. 6 och 7 §§ lagen (2010:1065) om kollektivtrafik. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2017. 
  
 40 
  
 SOU 2015:110 
  
 Författningsförslag 
  
 1.4Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen 
  
 Regeringen föreskriver i fråga om förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen att 1 § ska ha följande lydelse 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
  
 Transportstyrelsen har till uppgift att svara för regelgivning, tillståndsprövning och tillsyn inom transportområdet. 
  
 Transportstyrelsen ska verka för att de transportpolitiska målen uppnås. Verksamheten ska särskilt inriktas på att bidra till ett inter- nationellt konkurrenskraftigt, miljöanpassat och säkert transport- system. 
  
 Transportstyrelsen ska verka för säkerheten inom transport- området. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2016. 
  
 41 
  
 2 Inledning 
  
 2.1Uppdraget 
  
 Mitt övergripande uppdrag1 har varit att göra en översyn av järn- vägens organisation. Utredningen har delats upp i två steg. I det första steget ingick att göra en nulägesbeskrivning av järnvägens organisation och en inventering av problem- och förbättrings- områden, med förslag på inriktning för det fortsatta utrednings- arbetet. Den delen av uppdraget behandlade jag i delbetänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83)2 som överlämnades den 2 december 2013. 
  
 I utredningens andra steg ska jag lämna förslag till förbättringar av järnvägssystemets organisation. Baserat på delbetänkandet och de synpunkter som lämnats på detta preciserade regeringen denna del av uppdraget genom att den 3 april 2014 besluta om ett tilläggsdirektiv.3 Sju områden pekades ut för fortsatt analys: järn- vägens framtida utveckling, rollfördelning och samordning, trans- porttjänster av god kvalitet på en öppen marknad, användning och tilldelning av kapacitet, byggande och underhåll av infrastrukturen, tillgång till tjänster samt reglering, tillsyn och uppföljning. I nedbruten form resulterar detta i sammanlagt cirka 60 utrednings- punkter. 
  
 I ett nytt tilläggsdirektiv, beslutat av regeringen den 19 december 2014, pekades byggande och underhåll av infrastrukturen ut som ett särskilt angeläget område för en tidigarelagd delredovis- ning avseende vissa frågor.4 Samtidigt kompletterade regeringen 
  
 1Direktiv 2013:46, Järnvägens organisation, enligt Bilaga 1. 
  
 2En sammanfattning av detta delbetänkande återges i Bilaga 5. 
  
 3Direktiv 2014:52,Tilläggsdirektiv till Utredningen om järnvägens organisation, enligt Bilaga 3. 
  
 4Direktiv 2014:160, Tilläggsdirektiv till Utredningen om järnvägens organisation, enligt Bilaga 4. 
  
 43 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:110 
  
 uppdraget på detta område med ett par nya frågor. Dessa frågor och relaterade förslag behandlade jag i delbetänkandet Koll på anläggningen (SOU 2015:42)5 som överlämnades den 16 april 2015. 
  
 I arbetet med slutbetänkandet har fokus legat på kvarstående områden och frågor enligt regeringens direktiv, med vissa priori- teringar och avgränsningar som jag redogör närmare för nedan. 
  
 2.2Bakgrund och utgångspunkter 
  
 Sverige har under de senaste decennierna genomfört ett flertal reformsteg på järnvägsområdet, vilka beskrivits närmare i utred- ningens första delbetänkande En enkel till framtiden?. Reformerna har påverkats av såväl svenska förhållanden som av behov av anpassningar till EU:s regelverk. En generell iakttagelse är att reformerna i flera fall har aktualiserat fortsatta reformer eller justeringar av regelverk och organisation och att det finns en stor mängd områden med potential för förbättringar. I vissa fall har det handlat om att hantera oförutsedda effekter, men det finns också flera exempel på att förväntade problem eller identifierade oklarheter, som pekats ut redan inför ett nytt reformsteg, mer eller mindre medvetet har lämnats olösta. Ibland har de lyfts fram som angelägna att lösa vid senare tillfälle. En del problem har varit föremål för diskussion under flera år. 
  
 Konsekvenserna av detta har kunnat observeras på flera nivåer i järnvägssystemet och med olika allvarlighetsgrad. I de mer be- gränsade fallen har det handlat om exempelvis fördröjda beslut, dubbelarbete, outnyttjade resurser eller annat som skulle kunna karaktäriseras som ”gnissel i maskineriet”. I en del fall har kon- sekvenserna blivit direkta konflikter mellan olika aktörer i järn- vägssystemet. Sådana konflikter behöver i och för sig inte vara enbart negativa – utan kan också vara ett naturligt inslag i utveckl- ingen av en mer öppen och marknadsliknande bransch – men det finns dock flera exempel på när detta inte varit fallet. I åter andra fall har det kunnat konstateras ett otillräckligt intresse för t.ex. investeringar, att vissa systempåverkande uppgifter inte längre utförs eller t.o.m. handlingsförlamning. Det är rimligt att anta att 
  
 5 En sammanfattning av detta delbetänkande återges i Bilaga 6. 
  
 44 
  
 SOU 2015:110 
  
 Inledning 
  
 dessa förhållanden varit förknippade med både ineffektivitet och kostnader, såväl för enskilda personer och företag som för sam- hället i stort. 
  
 Utredningen om järnvägens organisation har, genom sitt breda mandat för en helhetsöversyn, kunnat lyfta såväl nya frågor som en rad av dessa tidigare ohanterade frågor. Ambitionen har genom- gående varit att analysera och identifiera de bakomliggande pro- blemen och ta fram förslag till lösningar och förbättringar. Frågor- nas olika natur gör att förslagen kan variera på en skala från mindre justeringar till ganska omfattande förslag på förändringar. En viktig utgångspunkt har också varit att utnyttja mandatet till en samtidig behandling av flera med varandra hopkopplade frågor, för att få fram konsistenta förslag som bidrar till ett bättre fungerande järn- vägssystem snarare än att optimera enskilda delar. 
  
 I vissa fall har den fördjupade analysen av problemen under utredningens andra steg landat i en något annorlunda bild än vad som framkommit i arbetet med den ursprungliga nulägesbeskriv- ningen. Bidragande orsaker kan vara att det skett förändringar i sakförhållanden under arbetets gång som påverkat bedömningen, eller att nya uppgifter framkommit. Det har gjort det nödvändigt för utredningen att, med stöd i de ursprungliga direktiven, göra mindre avsteg eller nyanseringar i förhållande till en del av de ut- pekade frågeställningar som återfinns i regeringens tilläggsdirektiv. 
  
 Flera av de förslag jag lägger bygger på att befintliga myndig- heter 1) blir bättre på att utföra sina uppgifter, 2) utför uppgifter som redan åligger dem, men som av olika anledningar inte hanterats, och 3) har förmåga att ta sig an delvis nya uppgifter som de inte haft ansvar för tidigare. Detta innebär exempelvis att jag förutsätter att de förslag avseende Trafikverkets verksamhet som jag lämnat i det tidigare delbetänkandet Koll på anläggningen kommer att tas om hand och leda till förbättringar i Trafikverket. Att en myndighet inte fungerar tillfredsställande i dag kan förstås påverka tidplanen för att ta sig an nya uppgifter, men får inte ut- göra ett absolut hinder för detta för all framtid om bedömningen är att dessa uppgifter hör hemma i myndigheten. 
  
 45 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:110 
  
 2.3Arbetssätt 
  
 Enligt de ursprungliga direktiven ska uppdraget genomföras utåt- riktat och i kontakt med berörda myndigheter, regionala och lokala aktörer som kommuner och landsting, näringslivet och övriga intressenter. 
  
 I utredningens andra steg har jag valt att dela in arbetet i samman- lagt nio delprojekt med tillhörande arbetsgrupper: 
  
 1.Järnvägens framtida utveckling 
  
 2.Rollfördelning och samordning inom järnvägssektorn (och med organ utanför sektorn) 
  
 3.Persontransporter inklusive fordonsfrågor 
  
 4.Godstransporter inklusive fordonsfrågor 
  
 5.Kapacitetstilldelning och trafikledning 
  
 6.Järnvägens fastighetsförsörjning och sidotjänster 
  
 7.Byggande och underhåll av infrastrukturen 
  
 8.Reglering, tillsyn och uppföljning 
  
 9.Statistik och periodisk uppföljning 
  
 De två första delprojekten har haft att hantera övergripande och sammanfattande analyser medan de sju övriga hanterat funktions- analyser och fördjupningsområden. 
  
 Aktiviteterna i dessa delprojekt inleddes i september 2014. Basen för deltagare till dessa arbetsgrupper har utgjorts av den grupp med experter och sakkunniga som utsetts att bistå utred- ningen. För att säkerställa en bred representation och kompetens i alla utredningens sakfrågor har det varit nödvändigt att komplet- tera dessa experter med ett flertal adjungerade personer i varje arbetsgrupp. Jag har också utsett en ordförande för respektive grupp för att bistå utredningens kansli med att bereda och leda arbetsmöten. Sammantaget har detta inneburit att ett  
 80-tal 
  per- soner på ett eller annat sätt engagerats i utredningens arbete. 
  
 Varje arbetsgrupp har haft upp till fem möten där frågeställ- ningar och förslag till lösningar kopplade till de aktuella utred- ningspunkterna har diskuterats. Grupperna har också använts för 
  
 46 
  
 SOU 2015:110 Inledning 
  
 att initiera och samordna insamlingen av relevant underlags- material. Deltagarna har via  
 e-post 
  eller regelrätta möten också fått lämna synpunkter på arbetsmaterial och utkast till texter. Det gäller särskilt de underlagsrapporter som har beställts av utredningen i form av särskilda uppdrag. I en del fall har arbetet i grupperna fått positiva följdeffekter i form av att berörda aktörer inlett närmare samarbeten i utvecklingsprojekt vid sidan om själva utredningen. 
  
 Expertgruppen har  
 2013–2015 
  hållit sammanlagt tolv möten, varav ett i internatform. Några möten har kombinerats med möten i delprojekt 1 och 2 enligt ovan. 
  
 Jag har också haft ett stort antal bilaterala möten med specialister och personer från organisationer med eller utan representation i expertgruppen eller arbetsgrupperna. Utredningen har därtill arrangerat två öppna seminarier, i augusti 2013 samt oktober 2014. 
  
 Sammanlagt nio underlagsrapporter har tagits fram på uppdrag av utredningen för att bidra till att belysa vissa områden eller frågeställningar.6 Respektive författare ansvarar för de bedöm- ningar som görs i dessa. I slutbetänkandet framgår hur materialet använts i utredningen. 
  
 I syfte att ta hänsyn till relevant forskning och utvecklingsarbete har tidigare utredningar och forskningsrapporter samlats in. Utred- ningen har också deltagit vid flera konferenser där aktuell svensk och internationell forskning och praktik presenterats. 
  
 Information om utredningsläget har lämnats vid presentationer på diverse konferenser, i samband med särskilda utfrågningar i riks- dagen den 18 december 2013 och den 11 december 2014, samt via utredningens webbplats Buchanan. 
  
 2.4Samråd och internationellt utbyte 
  
 Med anledning av bredden på utredningens frågeställningar har det under hela utredningstiden funnits stora behov av att samråda med parallella utredningar inom Regeringskansliet, liksom med utred- ningar och utvecklingsprojekt hos andra myndigheter och organ- isationer. Exempel på utbytet med andra utredningar inom Regeringskansliet är Järnvägstrafikutredningen, Sverigeförhand- 
  
 6 Dessa publiceras i form av bilagorna  
 7–15. 
  
 47 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:110 
  
 lingen, Utredningen om information, bokning och biljettförsäljn- ing av kollektivtrafikresor (Ds 2015:11) och arbetet med att ta fram underlag för genomförandet av  
 SERA-direktivet 
  (Ds 2014:21). Utbytet med Sverigeförhandlingen samt med Trafikverket och Transportstyrelsen har varit särskilt intensivt. När det gäller Sverigeförhandlingen kan jag konstatera att det saknats förut- sättningar för en synkroniserad hantering av ett antal frågor, exempelvis förutsättningarna för medfinansiering av järnvägsinfra- struktur och för marknadstillträdet för tågtrafikoperatörer. 
  
 Det internationella utbytet av erfarenheter är ett återkommande inslag på järnvägsområdet. Representanter för myndigheter eller företag från ett tiotal olika länder har besökt eller bjudit in utred- ningen för att ta del av svenska erfarenheter av omorganisation och regleringsförändringar. Utredningen har gjort studiebesök i Belgien, Nederländerna, Storbritannien, Schweiz och Japan samt haft kontakter med forskare och praktiker från en rad andra länder, bl.a. genom deltagande i International Conference on Competition and Ownership in Land Passenger Transport 2013 och 2015. 
  
 2.5Avgränsningar och särskilda förutsättningar 
  
 Även med sitt breda mandat har denna utredning självfallet haft flera avgränsningar att ta hänsyn till. I enstaka fall har direktiven satt gränser, exempelvis vad gäller förslag som påverkar omfatt- ningen på det offentliga åtagandet. En av utredningen tidigare väckt fråga om behovet att utreda organiserandet av biljettförsäljning m.m. valde regeringen att hantera genom en separat departements- utredning. 
  
 Inte minst under sitt andra steg har utredningen påverkats av att den haft att hantera en mycket stor mängd frågor, med stor sprid- ning i karaktär och detaljeringsnivå, på relativt kort tid. Mängden frågor har föranlett det arbetssätt som beskrivits ovan, vilket resulterat i ett starkt engagemang från många personer med special- istkunskaper och ett rikt underlagsmaterial, men samtidigt inne- burit en krävande administrativ process. Flera frågor har också visat sig vara väsentligt mer tidskrävande att hantera än vad som kunnat förutses från början. Det blev särskilt tydligt under arbetet med 
  
 48 
  
 SOU 2015:110 
  
 Inledning 
  
 delbetänkandet om järnvägsunderhåll, som för övrigt innebar att arbetet i de andra projektgrupperna fick pausas. 
  
 Med hänsyn till det omfattande uppdraget och en reviderad be- dömning av utredningsläget efter överlämnandet av det andra del- betänkandet, begärde utredningen den 19 maj 2015 ytterligare för- längd tid. Den 12 juni 2015 kom besked om att inget initiativ om ett sådant beslut skulle tas. Detta har med nödvändighet lett till hårda prioriteringar i behandlingen av frågorna. 
  
 Det hade varit önskvärt att utredningen, inte minst mot bak- grund av de arbetsinsatser som gjorts av alla personer som engagerats och de förväntningar detta lett till, kommit både längre och djupare i diskussionen av fler problemområden, och därmed också i fram- tagandet av förslag på lösningar. Under rådande förutsättningar har det visat sig vara omöjligt. I flera fall lämnar jag i detta slutbetänk- ande därför endast förslag på en inriktning för fortsatt hantering av frågorna, liksom förslag på fortsatt utredning av vissa frågor i sär- skild ordning. Det är min förhoppning att detta inte ska leda till att vissa frågor (för)blir ohanterade utan att de i sinom tid ska få den uppmärksamhet de förtjänar. En nackdel med detta är dock att viktiga kopplingar mellan olika frågeområden riskerar att gå för- lorade. 
  
 I några fall återfinns mer utvecklade resonemang kring dessa frågor i de underlagsrapporter som lämnats till utredningen, även om jag inte haft möjlighet att göra de samlade överväganden och bedömningar som krävts för att komma med konkreta förslag. 
  
 De infrastrukturrelaterade frågorna, framför allt vad gäller järn- vägsunderhåll, har redan behandlats relativt ingående i det andra delbetänkandet. Därför ägnas dessa frågor mycket lite uppmärk- samhet i slutbetänkandet. En specifik fråga som utelämnats i detta sammanhang är det eventuella behovet av tredjepartscertifiering av infrastruktur. 
  
 Jag har inte kunnat göra regelrätta utvärderingar om hur tidigare och pågående samarbetsprojekt mellan sektorns aktörer har fungerat, även om jag följt projekt som t.ex. Tillsammans för Ellis i Tid. Därmed har jag inte heller kunnat lämna specifika förslag till hur sektorns aktörer kan motiveras till, eller vid behov omfattas av ökade krav på utvecklade former för samarbete. Ett annat område som inte berörs närmare i slutbetänkandet (men däremot i delbetänkandet Koll på anläggningen och i en underlagsrapport – se 
  
 49 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 11) är transaktions- och transitionskostnader och möjlig- heter att minimera dem. 
  
 Jag menar dock att vid ett genomförande av mina förslag till förändringar och förtydliganden rörande t.ex. ansvar och roller, kommer förutsättningarna för samarbete på ett flertal områden att tydliggöras och underlättas. Oklara ansvarsförhållanden utgör i vissa fall bakomliggliggande orsaker till svårigheter med att få till utvecklade samarbeten. Flera av förslagen torde sannolikt också kunna bidra till att minska transaktionskostnaderna, särskilt vad gäller den typ som kallas rätlinjighetskostnader (misalignment costs), även om detta förstås är svårt att kvantifiera. 
  
 2.6Betänkandets disposition 
  
 Betänkandet omfattar tio kapitel. Närmast kommer ett kapitel som behandlar järnvägens framtida utveckling och vägval för framtiden. Det är i flera avseenden ett nyckelkapitel, eftersom det presenterar förutsättningarna för hanteringen av flera andra frågor på såväl kortare som längre sikt. I kapitel 4 diskuterar jag några andra över- gripande frågor, nämligen ansvarsfördelning, styrning och roller i järnvägssektorn, inklusive den internationella och nationella regelgivningen. Här berörs även Trafikverkets och Transport- styrelsens organisation. Det femte kapitlet utgör en fördjupande studie av förutsättningarna för den samhällsorganiserade och kommersiella persontrafiken, inte minst vad gäller relationer och gränssnitt dem emellan. Kapitel 6 hanterar frågor som rör anläggn- ingar för tjänster eller det som ibland kallas järnvägens sidosystem. Kapitlet hanterar också ett antal utpekade frågeställningar rörande verksamheten i Jernhusen AB. 
  
 I det sjunde kapitlet studeras säkerhet, reglering och tillsyn. Kapitlet går i detta sammanhang också på djupet när det gäller Transportstyrelsens uppgifter, mandat och organisation. Kapitel 8 tar upp frågor om ikraftträdande och övergångsbestämmelser. I kapitel 9 redovisar jag mina konsekvensanalyser. Det avslutande tionde kapitlet innehåller författningskommentarer till de förslag som innebär konkreta förändringar i lagar och förordningar. 
  
 De nio underlagsrapporter som har beställts av utredningen är publicerade i en särskild bilagedel. 
  
 50 
  
 3Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Förslag: Regeringen bör närmare överväga och ta ställning till vad dagens och framtidens järnvägsnät ska användas till. Som en följd av detta bör beslut tas om att ge prioritet för viss trafik på utpekade banor och/eller vissa tider på dygnet. Järnvägslagens regler om prioritering av trafik bör ändras så att kravet på samhällsekonomisk effektivitet tas bort. 
  
 Regeringen bör, särskilt med hänsyn till kommande invest- eringar i nya stambanor för höghastighetståg, närmare utreda en förändring i den långsiktiga modellen för marknadstillträdet på järnväg. En sådan utredning bör fokusera på att utreda förutsättningar för och genomförande av en modell där tillträdet för den interregionala persontrafiken regleras genom upphand- ling i konkurrens. 
  
 Staten bör inte påbörja förhandlingar med kommuner och regioner om medfinansiering av höghastighetsjärnvägar och anslutande infrastruktur förrän det finns ett tydligt ställnings- tagande om vad de framtida nya stambanorna ska användas till, samt vilken marknadstillträdesmodell som ska tillämpas på dessa banor och på det nationella nätet i övrigt. 
  
 Regeringen bör ta initiativ till kraftfulla förbättringsåtgärder när det gäller insamling och sammanställning av statistik och andra uppgifter. 
  
 Regeringen bör närmare utreda lämpligheten i att långsiktigt behålla det statliga ägandet i SJ AB, Green Cargo AB, Jernhusen AB och Infranord AB. En sådan utredning bör samordnas med en utredning om en förändrad marknadstillträdesmodell och omfatta förutom ett konkurrensperspektiv även ett beredskaps- perspektiv. 
  
 51 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 3.1Inledning 
  
 Ett av mina mer övergripande uppdrag är att analysera järnvägens framtida utveckling. Som en del i detta ska jag, enligt regeringens direktiv, ”redogöra för olika scenarier för framtida behov av järnvägstransporter som del av transportsystemet och tydliggöra övergripande vägvalsfrågor” (Dir. 2014:52, s. 2). Behoven kan komma att förändras som en följd av olika omvärldsfaktorer. I direktiven sägs också att ”Det är viktigt att systemet utformas så att det ytterst är transportkundernas efterfrågan som driver utvecklingen, samtidigt som hänsyn tas även till samhällets övergripande behov” och att ”Beslut  
 --- 
  bör fattas utifrån övergripande mål avseende järnvägens roll, samtidigt som det lämnas utrymme för marknadsstyrda initiativ att utveckla järnvägen”. 
  
 Jag har också i uppdrag att följa hur olika delmarknader för tågtransporter utvecklas och vid behov lämna förslag till åtgärder som kan leda till förbättrade förutsättningar. 
  
 Ett antal frågor kopplade till kapacitetstilldelning och kapacitetsförbättringar, både vad gäller infrastruktur och fordon, pekas ut i direktiven. En del av dessa berörs relativt ingående i detta kapitel, andra mer översiktligt. Ofta är de kopplade till andra frågeställningar. 
  
 Den första delen av detta kapitel ägnas åt att diskutera utvecklingen i den svenska järnvägssektorn hittills, olika prognoser och scenarier om den framtida utvecklingen och hur förändrade förutsättningar och omvärldsfaktorer kan påverka järnvägens roll. Mot bakgrund av detta går jag sedan in på ett antal identifierade vägvalsfrågor, och mina bedömningar av hur dessa bör hanteras. 
  
 3.1.1Övergripande om framtida utveckling, prognoser och scenarier 
  
 En diskussion om järnvägens framtida utveckling måste till viss del starta i det järnvägssystem som finns i dag och en tillbakablickande reflektion över hur utvecklingen har sett ut hittills. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att utvecklingen framåt är allt annat än för- utbestämd. Med de tidshorisonter och höga kostnader som normalt är förknippade med främst nyinvesteringar, men även ett 
  
 52 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 långsiktigt arbete med reinvesteringar och underhållsåtgärder, kommer framtidens järnvägssystem att vara beroende av de beslut om åtgärder och budgeterade medel som tas under de närmaste åren. En viktig del i sådana beslut bör vara att fundera över hur järnvägen kan och bör användas. 
  
 Infrastrukturen sätter i mångt och mycket ramarna för vad som kan göras, samtidigt som det är ramar som det kan ta lång tid att förändra. Mycket stora projekt, som höghastighetsbanor, kan få strukturerande och betydande effekter på exempelvis lokalisering av företag och bostäder och därmed även på transporter av både resenärer och gods. Enstaka åtgärder för att t.ex. lösa upp flask- halsar kan ibland få stor effekt på hur infrastrukturen används. Det finns dock flera andra sätt att påverka den framtida utvecklingen och aktörernas beteende än att bara se till infrastrukturen. Förändrad organisation och regelverk, beroende på omfattning, kan också få betydande effekter. Skapandet av nya incitamentsstruk- turer och särskilda styrmedel i form av skatter och avgifter kan också påverka utvecklingen, särskilt om de bidrar till att tippa över vågskålen i en annan riktning och t.ex. leder till en förändrad för- delning mellan trafikslagen. Tillämpningen av den s.k. fyrstegs- principen i Trafikverkets arbete är ett sätt att ta hänsyn till olika åtgärders genomslag i olika tidsperspektiv, samtidigt som relaterade kostnader beaktas. 
  
 Prognoser om den framtida utvecklingen bygger dels på upp- gifter om hur utvecklingen sett ut tidigare, vad som varit drivande för denna, tagna eller förväntade beslut om åtgärder som påverkar utvecklingen framåt, samt antaganden om olika trender och om- världsfaktorer. För flera påverkande faktorer (såväl dem som regering, riksdag och olika myndigheter själva styr över som andra som hör till omvärldsutvecklingen) kan man ibland identifiera några olika tänkbara alternativ. Det ger en möjlighet att, med hjälp av anpassade modeller, undersöka utvecklingen i termer av olika scenarier. Den här typen av analyser kan bidra till att t.ex. identifi- era nyckelbeslut, tröskeleffekter och mer generellt känsligheten hos en viss prognos. 
  
 53 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 3.1.2Bristande statistik och uppgifter 
  
 Ett problem i sammanhanget är de brister som framkommit under utredningens arbete vad gäller tillgången på tillförlitlig statistik och andra uppgifter om dagens järnvägssystem, som bl.a. behövs för att göra prognoser. Jag har under hela utredningsarbetet stött på denna problematik, på samtliga områden, vilket ofta inneburit att det krävts särskilda ansträngningar för att få fram underlag. Ibland har uppgifter funnits men senare visat sig vara otillförlitliga. 
  
 Eftersom kunskapsbaserat underlag till stor del saknas har järnvägen, i förhållande till andra trafikslag, sämre förutsättningar. En insamling av mer detaljerat statistikunderlag från järnvägens operatörer är nödvändig för att förbättra situationen. I första hand avser detta passagerarflöden och flöden av gods med varugrupps- indelning, med ökad geografisk uppdelning. Bristen på geografiskt disaggregerade data på järnväg begränsar möjligheten att redovisa relevanta underlag för transportpolitiska analyser och åtgärdsval. Obalansen mot andra trafikslag, där motsvarande uppgifter finns, gör att järnvägen får sämre möjligheter att utvecklas till ett effektivt trafikslag. Som exempel kan nämnas att Trafikverket i sitt underlag till ny inriktningsplanering saknar uppgifter om gods- flöden annat än på en mycket aggregerad nivå. 
  
 Problemen med bristande statistik och andra uppgifter åter- speglas i flera av de följande kapitlen. Det har varit en del av utred- ningens uppdrag att kartlägga tillgången på insamlade uppgifter och föreslå förbättringar. Bristerna har dock visat sig så allvarliga att det inte ens har gått att få en övergripande bild från alla involverade aktörer om vilka uppgifter som samlas in, av vem och på vilka grunder. Därmed har denna del av uppdraget varit omöjlig att genomföra. 
  
 För att kunna göra prognoser om järnvägens framtida utveckl- ing men också få fram annat underlag av betydelse för vilka anslags- medel som bör budgeteras, liksom för andra beslut av betydelse för sektorn, krävs en kraftig förbättring i insamlingen av statistik och andra uppgifter från järnvägens aktörer. Detta inkluderar klar- göranden om vilka uppgifter som behövs och varför, med en bättre synkronisering mellan olika myndigheter för att undvika dubbel- arbete, både vad gäller insamling och lämning av uppgifter. Jag föreslår därför att regeringen tar initiativ till detta. När det gäller 
  
 54 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 krav på uppgifter från de regionala kollektivtrafikmyndigheterna återkommer jag till det i kapitel 5. 
  
 3.2Utvecklingen hittills i Sverige i korthet 
  
 3.2.1Inledning 
  
 Jag har i mina tidigare delbetänkanden redogjort relativt noggrant för hur regelverket för järnvägssektorn utvecklats i Sverige sedan slutet av  
 1980-talet, 
  med tillhörande organisationsförändringar. Jag har i dessa sammanhang också pekat på hur infrastrukturen, trafiken och andra delar av marknaden utvecklats. I detta avsnitt ger jag därför endast ett kort sammandrag och en aktuell bild över läget. 
  
 3.2.2En översikt över reformerna och marknaden 
  
 Uppdelningen av SJ i ett trafikföretag och en infrastruktur- förvaltande myndighet – Banverket – som en följd av det trafikpolitiska beslutet 1988, liksom decentraliseringen av ansvaret för de s.k. länsbanorna till trafikhuvudmännen, var på sin tid genomgripande reformer som kommit att forma den fortsatta utvecklingen i järnvägssektorn. Reformerna har drivits av både nationella behov och de krav som  
 EU-medlemskapet 
  medfört, särskilt på senare år. 
  
 Gradvis har olika delar av marknaden öppnats upp för nya aktörer och inte sällan har det varit nödvändigt att omfördela kontroll och ansvar för viktiga funktioner och resurser i syfte att skapa bättre förutsättningar för konkurrens. 
  
 Konkurrens om spåren, i form av deltagande i upphandlingar, inleddes redan  
 1989–90 
  och var länge det enda sättet för nya aktörer att komma in på marknaden för persontrafik med tåg. Denna del av marknaden omfattade till en början sådan lokal, regional och interregional persontrafik som SJ inte längre kunde bedriva med lönsamhet och därför inte hade incitament att utveckla och i vissa fall ville avveckla helt. Därefter har den successivt utvecklats och vuxit till att i dag på flera håll omfatta större nät eller trafiksystem av t.ex. pendeltågslinjer som i vissa fall också går mycket långa sträckor. 
  
 55 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Nya aktörer i godstrafiken började dyka upp i början av 1990- talet, företrädesvis sommatarbolag till SJ. Enmilstolpe var Banverkets beslut att ge gruvbolaget LKAB egen trafikeringsrätt 1993. 1996 avreglerades godstransportmarknaden och blev därmed helt öppen för nya operatörer, både från Sverige och från andra länder. 
  
 SJ delades upp och bolagiserades år 2001, vilket bl.a. ledde till bildandet av SJ AB, Green Cargo AB och Jernhusen AB. 
  
 De första stegen mot en marknadsöppning i persontrafiken i form av konkurrens på spåren togs 2006 och avsåg nattågstrafik och chartertrafik. Därefter följde veckoslutstrafiken och den inter- nationella persontrafiken 2009, liksom beslut om att avveckla SJ:s kvarvarande ensamrätt från oktober 2010. 
  
 2009 bildades Transportstyrelsen som en trafikslags- övergripande myndighet för reglering, tillstånd och tillsyn samt registerhållning. I början av 2010 bildades Infranord AB genom en bolagisering av Banverket Produktion och senare samma vår bildades Trafikverket genom en sammanslagning av Banverket och Vägverket och delar av andra myndigheter. 
  
 Det öppna marknadstillträdet för persontrafiken har varit på plats på allvar sedan i slutet av 2011. Därmed föreligger ett regelverk för marknadstillträdet på järnväg som kombinerar en direkt konkurrens på spåren med en relativt omfattande samhälls- organiserad och upphandlad regionaltågstrafik (konkurrens om spåren). Majoriteten av den samhällsorganiserade trafiken organ- iseras i dag av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna (som etablerades 2012), medan en mindre del omfattas av statens upp- handling genom Trafikverket (tidigare Rikstrafiken). 
  
 När konkurrens på spåren tillkom som en ny möjlighet till inträde var företag som Veolia (i dag ägt av Transdev) tidigt ute med att etablera en egen trafik på sträckan  
 Stockholm–Malmö, 
  först som veckoslutstrafik och sedan daglig trafik. Företaget kör också nattågstrafik till Jämtland. Vidare har Tågåkeriet i Bergslagen etablerat en ny trafik mellan Göteborg och Dalarna och kör också  
 Karlstad–Stockholm. 
  Tågkompaniet kör NSB:s tåg  
 Oslo–Göteborg 
  på den svenska sidan och veckoslutstrafik  
 Ludvika–Västerås– 
  Stockholm samt  
 Karlstad–Oslo. 
  Skandinaviska Jernbanor kör sedan några år en nischprodukt  
 Stockholm–Göteborg. 
  Det mest om- fattande nyinträdet i direkt konkurrens med SJ AB står MTR 
  
 56 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Express AB för, med sin snabbtågstrafik med nya fordon  
 Stockholm–Göteborg.1 
  
 Effekterna av de nya trafikuppläggen har hittills varit relativt begränsade. Ett större utbud och i vissa fall jämförelsevis lägre priser på de erbjudna produkterna har kunnat konstateras, men SJ AB har inte förändrat sitt utbud eller sina priser i någon större ut- sträckning. Inträdet av MTR Express AB kan förväntas få större påverkan. Tidiga resultat tyder på lägre biljettpriser i såväl MTR:s som SJ AB:s trafik samt att den nya operatören har lyckats bättre än SJ AB med att upprätthålla punktligheten. 
  
 På godstransportmarknaden finns i dag ett flertal mindre och medelstora tågoperatörer, även om Green Cargo AB har en fortsatt stark ställning. Avregleringen bedöms ha lett till såväl effektivare transportlösningar som lägre priser för transportköparna. 
  
 3.2.3Transportarbetets utveckling 
  
 Som jag har pekat på i mina tidigare betänkanden har trans- portarbetet på järnväg ökat kraftigt i Sverige sedan slutet av 1980- talet. Räknat från 1990 har persontransportarbetet ökat med 84 procent fram t.o.m. 2014 och godstransportarbetet med 11 procent (med toppar 2007 och 2010 på 22 respektive 23 procent över 1990 års nivå).2 En närmare studie av persontransportarbetet visar dock på mycket stora skillnader mellan utvecklingen för den regionala trafiken jämfört med fjärrtrafiken (som också inkluderar en del internationell trafik). 
  
 Som framgår av figur 3.1 har persontransportarbetet i den regionala trafiken ökat stadigt och totalt med nästan 200 procent sedan de dåvarande trafikhuvudmännen övertog ansvaret för trafiken på länsbanorna 1990. Under samma period har transportarbetet för fjärrtrafiken ökat med bara 34,4 procent, trots introduktionen av nya snabbtåg under  
 1990-talet. 
  Sedan 2008 har fjärrtrafiken dessutom mer eller mindre stagnerat, medan transportarbetet med den regionala trafiken fortsatt att öka. 
  
 1Mer detaljer om dessa nyinträden återfinns i Tabell 3.8 i underlagsrapporten av Nelldal och Wajsman (se Bilaga 14). 
  
 2Trafikanalys, Bantrafik 2014, Statistik 2015:13. 
  
 57 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 3.1 
  
 Järnvägens transportarbete i Sverige  
 1990-2014 
  
 300 
  
 250 
  
 index (1990=100) 
  
 200 
  
 150 
  
 och tonkm, 
  
 100 
  
 Personkm 
  
 50 
  
 Persontransporter regional trafik 
  
 Persontransporter fjärrtrafik 
  
 0 
  
 Godstransporter 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Källa: Trafikanalys 
  
 3.2.4Några särskilt utpekade frågor 
  
 I mitt uppdrag har ingått att följa utvecklingen på de olika delmarknaderna. I underlagsrapporten av Nelldal och Wajsman (Bilaga 14) återfinns mer utförliga beskrivningar av hur hela trans- portsektorn utvecklats, liksom järnvägstrafikens olika segment. I rapporten av Jimenez och King (Bilaga 15) görs en närmare genomgång av utvecklingen för godstransportmarknaden på järnväg. 
  
 Jag har också haft i uppdrag att bedöma exempelvis potentialen för utvecklade godstransporter på järnväg och faktorer som stöttar en positiv utveckling, liksom effekter av avgiftshöjningar och kostnadsökningar. Möjligheterna att gå på djupet i dessa delar av 
  
 58 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 uppdraget har varit begränsade, men frågorna berörs bl.a. i underlagsrapporterna av Nelldal och Wajsman (se vidare avsnitt 3.4.2) samt Jimenez och King. En nyckelfråga som lyfts är kapaciteten och kapacitetstilldelningen på järnväg. Det är egentl- igen en mer övergripande fråga för järnvägssektorn i stort och som jag hanterar i avsnitt 3.6.1. 
  
 När det gäller just godstrafiken är en ofta utpekad åtgärd att möjliggöra körning av längre och/eller tyngre tåg på det svenska järnvägsnätet. Nyligen har också Trafikverket redovisat ett särskilt uppdrag om detta.3 
  
 Jag kan i detta sammanhang konstatera att det är viktigt att identifiera vem som egentligen äger vilken fråga (särskilt när den kopplas till behov av förändringar i s.k. bromstal för fordon). När det gäller längre tåg tror jag också att det är nödvändigt att en gång för alla slå fast vilken standard det är som ska gälla. Så länge det fortsätter att florera flera olika alternativ för utökade tåglängder kommer sannolikt inte särskilt mycket att hända. Slutligen är det också relevant att beakta i vilken utsträckning tågoperatörer i dag kör tåg med dagens högsta tillåtna längd, eftersom det kan ge en indikation om hur den faktiska efterfrågan ser ut. 
  
 Vad gäller förutsättningarna för t.ex. kommersiellt organiserad persontrafik i förhållande till samhällsorganiserad upphandlad tra- fik återkommer jag till detta i avsnitt 3.6.2 nedan samt i kapitel 5. 
  
 Utredningen har också omfattat att studera fordons- försörjningen på marknaden och kartlägga potentialen för en effektivare fordonsanvändning. Ett försök har gjorts att göra en kartläggning av de fordon som används för olika ändamål i Sverige, genom att kombinera uppgifter från Transportstyrelsens fordons- register med andra källor. Materialet redovisas i en underlags- rapport av  
 Stewart (Bilaga 13), men användbarheten och möjligheten att dra slutsatser påverkas av de inbyggda begränsningar som föreligger i Transportstyrelsens register. Exempelvis ingår inte fordon med utländska ägare, vilka är relativt vanligt förekommande, åtminstone vad gäller vagnar för godstrafik. En övergripande slutsats är att det inte tycks föreligga brist på dragfordon eller vagnar att använda i godstrafik, medan bilden vad 
  
 3 Trafikverket, Regeringsuppdrag: Möjligheter att köra längre och/eller tyngre godståg, Rapport 2015:117. 
  
 59 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 gäller fordon för persontrafik är mer komplicerad. I båda fallen påverkas dock fordonsförsörjningen av  
 ERTMS-införandet 
  (vilket jag konstaterade redan i mitt första delbetänkande). Frågan om uthyrning av kommunalt ägda fordon till kommersiella företag har inte kunnat hanteras med de förutsättningar som utredningen haft. 
  
 Jag kan också fortsatt konstatera att många företag i järnvägs- sektorn i dag har en låg lönsamhet. En närmare studie av alla tågoperatörers företagsekonomiska situation visar att branschens lönsamhet försämrats jämfört med bussbranschen och gods- transporter på väg.4 För gruppen järnvägsgodsoperatörer som helhet är läget särskilt bekymmersamt, även om det finns enskilda undantag. Företag som i genomsnitt klarar sig bättre i branschen är leverantörer av t.ex. fordon och tjänster till tågoperatörerna. 
  
 3.3Aktuellt läge i några andra länder samt EU 
  
 3.3.1Norge och Danmark 
  
 Norge har fram tills nu i första hand öppnat upp sin godstrans- portmarknad för konkurrens. Till detta kommer en enstaka upp- handling av persontrafik på järnväg. Staten äger två järnvägsföretag, NSB samt Flytoget till Gardermoen, och kontrollerar liksom i Sverige dendominerande infrastrukturförvaltaren – Jernbaneverket. 
  
 Enligt ett reformförslag som den norska regeringen lämnade till stortinget våren 2015 kommer det att ske stora förändringar i järn- vägens organisation.5 All persontrafik ska konkurrensupphandlas paketvis under de närmaste åren. Vidare ska Jernbaneverket bolagiseras till ett infrastrukturföretag, som samtidigt får ta över ansvaret för en del tillgångar som i dag finns hos NSB. Både det nya infrastrukturföretaget och NSB ska förbli i statlig ägo. En ny strategisk enhet, det s.k. Jernbanedirektoratet, ska inrättas (under Samferdselsdepartementet), med ansvar för bl.a. upphandling av järnvägstrafik. 
  
 Tanken är att den nya strukturen ska finnas på plats till 1 januari 2017, med en glidande övergång av ansvar från Samferdselsdeparte- mentet till Jernbanedirektoratet. En fortfarande öppen fråga är om 
  
 4Fineman och Harris (2015). 
  
 5Samferdselsdepartementet, Meld. St. 27  
 (2014-2015). 
  
 60 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 man också ska genomföra en decentralisering av ansvaret för lokal- tågen till regionala myndigheter. Ett parallellt arbete sker också med att ta fram en plattform för fördelning av biljettintäkter mellan aktörerna. 
  
 I Danmark är Banedanmark huvudsaklig infrastrukturförvaltare, fullt separerad från trafikeringen. Konkurrens tillämpas egentligen bara i godstrafiken och handlar då i första hand om internationell trafik som passerar genom Danmark. Statligt ägda DSB dominerar persontrafiken på järnväg och har en form av samhällsuppdrag för detta i enlighet med ett avtal med staten. Ett tilläggsavtal under- tecknades i september 2015 och ger DSB en monopolliknande ställning fram till december 2020. Avtalet är dock inte okontrovers- iellt (t.ex. i förhållande till EU:s konkurrens- och statsstödsregler) och eventuella ändringar skulle kunna leda till en marknadsöppning före 2020. 
  
 Omfattande planer finns vad gäller infrastrukturinvesteringar de närmaste åren, inkluderande nya banor, elektrifiering av befintliga banor och en uppgradering av signalsystemet till ERTMS Baseline 3.5.0. Elektrifieringen beräknas vara genomförd till år 2026.  
 ERTMS-projektet 
  drivs av Banedanmark. Det är försenat med cirka två år och beräknas nu vara fullt genomfört 2021. 
  
 En omläggning är på gång också av trafiken som kommer att innebära en implementering av ett system med taktfast trafik mellan ett antal knutpunkter, liknande systemet i Schweiz. Ökade hastigheter planeras också för tågen i Danmark, men då upp till cirka 160 km/h, dvs. inte vad som normalt brukar kallas hög- hastighetståg. 
  
 3.3.2Storbritannien 
  
 I Storbritannien upphandlas all persontrafik, fördelat på ett  
 20-tal 
  s.k. franchisekontrakt som i huvudsak avgränsas i form av geografiska områden. Upphandlingen omfattar såväl företags- ekonomiskt olönsam som lönsam trafik vilket innebär att buden ibland innebär en betalning för rätten att få trafikera. Kontrakten är i regel långa – upp till 15 år. Medan kontrakten för den regionala trafiken i regel är beroende av tillskott från staten för att täcka kostnaderna, går fjärrtrafiken med vinst och dessa kontrakt 
  
 61 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 levererar därför ett överskott till staten. De senaste fem åren har summan av alla kontrakt resulterat i en nettobetalning till staten. 2014/15 uppgick den till 802 miljoner pund.6 
  
 Systemet gör det möjligt att ställa höga krav på alla tåg- operatörer, exempelvis vad gäller nödvändig samordning i form av biljettsamverkan. De kostnader som är förknippade med dessa krav får operatörerna ersättning för genom att alla förutsätts inkludera dem i sina anbud vid upphandlingarna av kontrakten. En stor del av kraven knyts till den licens som varje järnvägsföretag måste ha. Viss prisreglering förekommer. 
  
 Ovanpå detta tillämpas också möjligheten till öppet inträde (open access), med tydliga villkor för gränssnitt med upphandlad trafik vid inträde (en form av behovsprövning parad med möjlighet till kompenserande ersättning). Hittills har den faktiska open  
 access-trafiken 
  varit begränsad till ett par sträckor. 
  
 Resandet i det brittiska järnvägssystemet har utvecklats kraftigt sedan privatiseringen och  
 franchising-systemet 
  introducerades i mitten av  
 1990-talet 
  – mer än i något annat större järnvägsnät i Europa. Enligt statistik från Office of Rail and Road är ökningen, mätt i personkilometer, 214 procent perioden  
 1994–2014. 
  Även godstransportarbetet har ökat, med nästan 68 procent sedan 1994 (Figur 3.2). Mer nedbrutna uppgifter för persontransporterna från  
 2000-talet 
  visar att tillväxten i resandet med fjärrtrafiken varit jämförbar med den regionala trafiken (61 procent respektive 74 procent  
 2002/03–2014/15). 
  Detta illustreras i Figur 3.3. 
  
 6 Office of Rail and Road, Rail Finance  
 2014-15 
  Annual Statistical Release. 
  
 62 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Figur 3.2 
  
 Järnvägens transportarbete i Storbritannien  
 1988-2014 
  
 250,0 
  
 (1994=100) 
  
 200,0 
  
 tonkm, index 
  
 150,0 
  
 100,0 
  
 och 
  
 Personkm 
  
 50,0 
  
 Persontransporter 
  
 Godstransporter 
  
 0,0 
  
 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Not: För godstransporter har uppgifterna räknats om från brutna verksamhetsår. 
  
 Källa: Office of Rail and Road. 
  
 63 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 3.3 
  
 Järnvägens persontransportarbete i Storbritannien  
 2002-2015 
  
 180 
  
 160 
  
 -03=100) 
  
 140 
  
 120 
  
 2002 
  
 100 
  
 (År 
  
 index 
  
 80 
  
 Personkm, 
  
 60 
  
 40 
  
 Franchise-operatörer, 
  regional trafik 
  
 Franchise-operatörer, 
  långväga trafik 
  
 20 
  
 Franchise-operatörer, 
  London och Sydost 
  
 0 
  
 Källa: Office of Rail and Road. 
  
 Den brittiska modellen är föremål för intern diskussion och till viss del revision, men med olika riktningar samtidigt. Å ena sidan förekommer provverksamhet med inslag av återintegrering mellan infrastrukturförvaltare ochoperatör somenföljd av den s.k. McNulty- rapporten,7 men å andra sidan finns också förslag från Competition and Markets Authority om att utveckla open  
 access-trafiken.8 
  
 Trots ett starkt statligt beroende bedrevs infrastruktur- förvaltaren Network Rail länge som vore det ett privat företag, men utan utdelning. Under 2014 slogs det dock fast att den skuld på nära 38 miljarder pund som byggts upp i företaget är garanterad av staten, vilket gjorde det nödvändigt att tydliggöra skulden i den 
  
 7Department for Transport (2011), Realising the Potential of GB Rail. 
  
 8Competition  Markets Authority (2015), Competition in passenger services in Great Britain. 
  
 64 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 statliga balansräkningen. Bakgrunden till detta var också nya rikt- linjer från EU:s statistikbyrå Eurostat. Därmed omklassificerades Network Rail i september 2014 till att bli en del av den offentliga sektorn, vilket innebar att företaget inte längre kunde ta extra lån på den privata marknaden. När det snart därefter visat sig att infrastrukturförvaltaren tappat kontrollen över budgeten bara ett år in i den nuvarande femåriga uppgraderingsplanen tillsattes flera utredningar, bl.a. i syfte att ta fram en plan för att vända utvecklingen. En av dessa är den s.k.  
 Shaw-rapporten, 
  som lämnat en första översiktlig genomgång av situationen i november 2015.9 
  
 3.3.3Schweiz 
  
 Som stående utanför EU har Schweiz haft en större frihet i ut- formningen av transportpolitiken och organiserandet av järnvägs- sektorn än många andra europeiska länder. Likväl har det funnits en påverkan från EU liksom från andra strömningar i samhället i riktning mot en mer öppen järnvägsmarknad, särskilt vad gäller internationell trafik och då inte minst för godstransporter. Grund- modellen i Schweiz är dock alltjämt att järnvägsföretagen är integrerade strukturer med infrastruktur och trafikering i samma organisation. Ett flertal sådana företag existerar även om statliga SBB intar en särställning och fungerar som systemintegrerande organisation. 
  
 Persontrafiken planeras och utförs av SBB, dock uppdelat på olika divisioner. Fokus ligger på frekvent och s.k. taktfast trafik med givna bytespunkter och bytestider med hög punktlighet. En ökad hastighet i systemet är relativt lågt prioriterad jämfört med att få in fler avgångar per timme enligt redan givna mönster. Satsningar på infrastrukturen görs med målet att det ska gå att köra trafiken på ett visst sätt (fler tåg per timme) från och med en bestämd tid- punkt i framtiden. Godstrafiken planeras in i fördefinierade kanaler mellan persontågen. 
  
 Den starka prioriteringen av persontrafiken och dess speciella trafikmönster uppfattas av godstransportföretag som problematisk. 
  
 9 Department for Transport (2015), The future shape and financing of Network Rail – The scope. 
  
 65 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Från transportministeriet ser man också flera problem med att skapa sunda incitamentstrukturer för infrastrukturförvaltarens verksamhet och en förutsägbarhet i t.ex. reinvesteringsbehoven. På papperet borde det i den integrerade strukturen finnas goda incita- ment till fordonsinvesteringar som är anpassade till infrastrukturen. Men, eftersom de offentliga bidragen bara kan riktas till infra- strukturen menar företrädare för ministeriet att SBB kan göra for- donssatsningar som trycker över kostnader till infrastrukturen där subventionerna finns. Det minskar viljan till optimering av hela systemet hos SBB. På sistone har ett stort problem varit att SBB:s infrastrukturdivision plötsligt meddelat att det behövs mycket stora tillkommande medel till infrastrukturen jämfört med vad som tidigare planerats för. 
  
 Ett särskilt inslag i den schweiziska kapacitetstilldelningen är förekomsten av en fristående branschägd organisation, Trasse Schweiz AG, som hanterar tåglägesfördelningen på det nät som kontrolleras av de tre största företagen (SBB, BLS och SOB). Genom detta söker man uppnå det oberoende för denna funktion som  
 SERA-direktivet 
  anvisar för i övrigt integrerade strukturer.10 
  
 I dag hanterar Trasse Schweiz 95 procent av tåglägesfördel- ningen på den del av nätet som har normalspårvidd. Regeringens avsikt är att organisationen i framtiden ska ta hand om tåglägesför- delningen på hela denna del av nätet. Trasse Schweiz övervakar också infrastrukturförvaltarnas framtagning av tidtabeller i syfte att undvika diskriminering och gör kapacitetsanalyser för överbe- lastade linjer. Regeringen har föreslagit att Trasse Schweiz i fram- tiden ska få ett stärkt oberoende och status som lagstadgad institution, men dessa och flera andra förändringar förväntas inte vara implementerade förrän tidigast 2018. 
  
 Viktigt att komma ihåg är att Schweiz till ytan bara är en tiondel så stort som Sverige samtidigt som befolkningen är drygt 8 mil- joner mot Sveriges cirka 9,5 miljoner. Det innebär att en mycket stor del av persontågtrafiken i Schweiz skulle kunna betraktas som tillhörande ett storregionalt nät där pendlingsresor har en ännu mer dominerande roll jämfört med långväga resor än i Sverige. Sam- tidigt är Schweiz ett viktigt transitland för godstransporter. 
  
 10 Trasse Schweiz AG, Pollard 2014. 
  
 66 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 3.3.4Italien och Österrike 
  
 Italien och Österrike är intressanta exempel på länder där det skett nyinträden i form av konkurrens på spåren. 
  
 I Italien har det skett ett nyinträde i form av en operatör med moderna höghastighetståg på sträckorna  
 Brady 
  och  
 Venedig-Rom. 
  Företaget bakom detta, NTV, ägs av bl.a. några finansiella institutioner samt franska SNCF, och bildades redan 2006. Trafiken inleddes i april 2012 efter en lång process med att få bl.a. fordonen godkända. Svårigheter orsakades också av den ofullständiga separationen mellan infrastrukturförvaltaren RFI och den konkurrerande nationella operatören Trenitalia. Banavgifterna var inledningsvis höga men sänktes genom olika beslut i slutet av 2013 respektive 2014. 
  
 Inträdet av NTV har lett ett kraftigt ökat resande med höghastighetståg (från cirka 25 miljoner resor 2011 till 32 miljoner år 2013) och konkurrensen har lett till sänkta priser med cirka 30 procent.11 Höga kostnader, bl.a. i form av banavgifter, var inledningsvis ett stort problem för NTV. Så sent som 2014 såg företaget ut att vara i en besvärlig ekonomisk knipa. Genom ett förändrat fokus, närmast i riktning mot lågprismarknaden, har fler resenärer lockats att åka med tågen och bidragit till att vända utvecklingen. 
  
 I Österrike har företaget Mcknight gått in på långdistans- marknaden  
 (Ayala) 
  med nya snabbtåg i direkt konkurrens med nationella operatören ÖBB. Trafiken inleddes i slutet av 2011. Även i fallet Mcknight är SNCF en av delägarna, tillsammans med ett par finansiella institutioner. 
  
 Företaget har fört en lång kamp mot diskriminering från infrastrukturförvaltaren  
 ÖBB-Infra, 
  både vad gäller avgifter och tillgång till infrastruktur. Av stor betydelse har varit att landets regulatormyndighet har ingripit vid ett flertal tillfällen för att stoppa otillåten diskriminering. Mcknight har också vänt sig till  
 EU-kommissionen 
  ett par gånger för att påtala problemen.12 
  
 I samband med att Mcknight skulle träda in på marknaden har ÖBB förändrat sin prispolitik och börjat erbjuda rabatterade priser 
  
 11Giuricin (2015), Case Study, NTV and the competition in the high speed rail in Italy. 
  
 12European Railway Review (2015), s. 16 ff. 
  
 67 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 på långdistanslinjer. Mcknight har lyckats nå nollresultat 2014 och satsar nu på fler tåg för att utöka verksamheten. 
  
 3.3.5EU 
  
 Kommissionen har genom sitt förslag till fjärde järnvägspaket verkat för en utveckling på  
 EU-nivå 
  som liknar den svenska modellen. Förslagets marknadsdel består av ändringar av SERA- direktivet13 och EU:s kollektivtrafikförordning14 och innehåller förslag om ett öppet tillträde för kommersiell persontrafik på alla nationella nät, samt upphandling av kontrakt för persontrafik. Vidare föreslås en tydligare uppdelning mellan infrastruktur- förvaltare och trafikoperatörer för att främja  
 icke-diskriminering 
  och faktisk konkurrens. 
  
 Europaparlamentet och Rådet har inledningsvis gått igenom förslagen var för sig. Det har då framkommit att viljan till en tydligare separation mellan infrastrukturförvaltare och operatör inte är särskilt stark i de medlemsländer där en mer eller mindre integrerad struktur fortfarande föreligger. Vidare finns ett starkt motstånd i flera medlemsländer mot en fortsatt marknadsöppning, särskilt vad gäller kravet på upphandling i konkurrens, men även öppet inträde. 
  
 Europaparlamentet röstade om bl.a. marknadsdelen i fjärde järnvägspaketet i februari 2014, efter den s.k. första läsningen. Det innebar en försvagning av det ursprungliga förslagets krav på både separation och upphandling i konkurrens. I vissa fall senarelades förändringarna med större möjligheter till undantag.15 
  
 I oktober 2015 nådde Rådet en överenskommelse om den fortsatta inriktningen inför förhandlingarna med Europaparlamentet. Enligt denna förespråkas ett  
 icke-diskriminerande 
  tillträde till alla nationella järnvägsnät i unionen från 2020, antingen genom etablering av egen kommersiell trafik eller genom deltagande i upp- handlingar av trafikkontrakt. Upphandling i konkurrens före- språkas, men genom ett flertal undantag möjliggörs fortsatt direkt- tilldelning i många fall. För nationella myndigheter ges ett generellt 
  
 13Direktiv 2012/34/EU. 
  
 14Förordning (EG) 1370/2007. 
  
 15European Commission, Press release,  
 2014-02-26. 
  
 68 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 undantag för fortsatt direkttilldelning utan behov av motivering i hela tio år efter regelverkets införande, och redan direktupp- handlade avtal behöver inte avbrytas i förtid.16 
  
 Det krävs att Europaparlamentet och Rådet kan nå en överens- kommelse i de fortsatta förhandlingarna om fjärde järnvägspaketet under 2016, innan förslagen om ändringar i  
 SERA-direktivet 
  och kollektivtrafikförordningen träder i kraft respektive kan införlivas i nationell lagstiftning. 
  
 Ovanpå detta kommer förhandlingarna om genomförandeakten för ramavtal enligt artikel 42.8 i  
 SERA-direktivet. 
  Med nuvarande förslag finns inget tak för hur mycket kapacitet som kan tecknas i ramavtal, även om det finns vissa skyddsregler om infrastruktur- förvaltaren tecknar ramavtal för mer än 70 procent av kapaciteten. Enskilda infrastrukturförvaltare har därtill alltjämt makten att genom prioriteringskriterier styra vilken trafik som får kapacitet. 
  
 Sammantaget innebär detta att de faktiska förutsättningarna för en öppen järnvägstrafikmarknad i EU ser ut att bli relativt begränsade även i framtiden. Detta gäller också och inte minst för internationella godstransporter på järnväg (såvida man inte som godstågoperatör kan få till ett ramavtal och/eller samarbeta med någon annan som har det). Persontrafiken kan antas vara priorit- erad och dessutom ha lättare att få ramavtal. De s.k. godskorridorer som är på väg att etableras i enlighet med en  
 EU-förordning17 
  ser inte ut att ge så mycket i praktiken. Som det ser ut nu kan det bli endast ett fåtal tåglägen mellan Stockholm och Palermo i den korridoren. Detta torde ha stor betydelse för ett land som Sverige, lokaliserat i Europas utkant och med ett starkt beroende av såväl export som import. 
  
 3.4Prognoser och scenarioanalys 
  
 Det finns ett stort behov av att använda prognoser för den framtida utvecklingen i transportsektorn, inte minst för att bedöma effekterna av olika åtgärder i transportsystemet. Jag har tagit del av Trafikverkets officiella prognoser om järnvägens och transport- 
  
 16Council of the EU, Press release 709/15. 
  
 17Förordning 913/2010/EU. 
  
 69 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 systemets framtida utveckling, men har också sett ett behov av att komplettera den bild som dessa prognoser ger med en underlags- rapport av professor  
 Stewart, KTH, och Brown, Trafikverket, som också undersöker några olika scenarier för den framtida utvecklingen. Orsakerna till detta, liksom skillnaderna mellan prognoserna, redovisas närmare i avsnitt 3.4.2 respektive 3.4.3 nedan. I avsnitt 3.4.4 presenterar jag också några slutsatser från en annan underlagsrapport om scenarier av docent Romero. 
  
 3.4.1Trafikverkets prognoser 
  
 Trafikverket redovisar i ett par aktuella rapporter sina s.k. basprognoser för personresor respektive godstransporter. 18 
  
 Fokus i rapporterna ligger på prognosen för år 2030 eftersom den används i de samhällsekonomiska kalkylerna. Prognosen bygger på ett antal förutsättningar som i sig i vissa fall också är prognoser (t.ex. befolkningsutveckling och oljepris), samt beslutade och aviserade politiska åtgärder. I detta ingår t.ex. nuvarande nationell plan för transportsystemet  
 2014–2025. 
  För persontransporter används modellen Gray och för godstransporter modellen Meadows. 
  
 Enligt Trafikverkets basprognos för persontransporterna år 2030 beräknas det sammanlagda transportarbetet i Sverige ha ökat med 25 procent jämfört med 2010, vilket motsvarar 1,1 procent per år. Medan biltransportarbetete beräknas följa denna tillväxtstakt, beräknas persontransportarbetet på järnväg öka med hela 50 procent under perioden, motsvarande 2,0 procent per år. Det är väsentligt högre än i tidigare prognoser. Resandet med tåg förväntas med denna prognos fortsätta att öka i ungefär samma takt som den gjort historiskt  
 1990–2010, 
  medan bilresandet ökar något snabbare. Det konstateras att den utplaning av bilresandet som skett under  
 2000-talet 
  inte entydigt kan tolkas som att sambandet mellan ökad BNP och ökat bilresande har brutits. Lågkonjunkturen har spelat roll och 2014 ökade bilresandet igen. Resandet med inrikes flyg och buss ökar enligt prognosen svagt, att 
  
 18 Trafikverket(2015b),Prognos för persontransporter 2030 – Trafikverkets basprognos 2015 och Trafikverket (2015c), Prognos för godstransporter 2030 – Trafikverkets basprognos 2015. 
  
 70 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 jämföra med en historisk utplanande trend. För perioden 2030– 2050 görs en förenklad prognos. I denna minskar tillväxten för samtliga trafikslag jämfört med perioden till 2030. 
  
 Prognosen för godstransportarbetet (som bara sträcker sig till 2030) utgår från liknande förutsättningar som person- transportprognosen, och tar också hänsyn till hur prognosen för trafik med persontåg påverkar spårkapaciteten för godståg. Svavel- direktivet för sjöfart antas leda till en övergång till lågsvavligt bränsle snarare än installationer av ny reningsteknik, vilket minskar kostnadsökningen jämfört med tidigare prognoser. Sjöfarten är också det trafikslag som bedöms öka mest med 1,99 procent i årstakt, jämfört med 1,96 procent för väg och 1,33 procent för järnväg. Järnvägens relativa ställning utvecklas därmed klart sämre i denna prognos än för persontransporterna. En del av detta förklaras av höjda banavgifter. Den tillväxt som kommer på järnväg utgörs till stor del av nya transportbehov till följd av ökad gruvbrytning i norra Sverige. 
  
 Befolkningstillväxten har stor påverkan för trafiktillväxten i Trafikverkets prognoser. Här finns ett generellt problem med att hänsyn ännu inte tagits till Statistiska Centralbyråns nyligen revi- derade prognoser, som pekar mot en snabbare befolkningsökning än vad som tidigare förväntats. Medan Trafikverket t.ex. utgått från en befolkning på 10,3 miljoner år 2030 och 10,7 miljoner år 2050, räknar SCB nu med att befolkningen passerar 10 miljoner redan 2016, 11 miljoner år 2025 och 12 miljoner år 2042.19 
  
 3.4.2KTH:s prognoser 
  
 Jag har som komplement till Trafikverkets basprognoser låtit professor  
 Stewart, KTH, och Brown, Trafikverket, undersöka några alternativa scenarier för den framtida utvecklingen. Dessa prognoser, som här förenklat kallas KTH:s prognoser, bygger på andra modeller än dem som används av Trafikverket.20 Det finns flera anledningar till detta. 
  
 19SCB, Demografiska rapporter, Rapport 2015:2 
  
 20Rapporten publiceras i form av Bilaga 14. 
  
 71 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Prognosmodellen Sampers för persontrafik är inte avsedd att användas för att spegla konkurrens mellan operatörer, vare sig när det gäller tåg, flyg eller buss. Någon modell för utrikesresor finns inte implementerad. Det finns också osäkerheter när det gäller modellens förmåga att hantera kombinerade resor med olika färdmedel och att prognostisera höghastighetståg. 
  
 Prognosmodellen Meadows är fortfarande under utveckling och bygger inte på en fullständig och aktuell databas över gods- transporterna i form av faktiska flöden. Lastbilstrafiken delas inte upp på lång- och kortväga transporter, vilket är av betydelse när det gäller att analysera konkurrensytor. Modellen kan inte heller användas för att belysa järnvägens olika produkter i form av vagnslast, systemtåg, kombi- och malmtrafik. 
  
 De alternativa prognosmodeller som används av KTH har utvecklats under lång tid och har tillämpats för analyser även till tidigare järnvägsutredningars betänkanden, exempelvis Järnväg för resenärer och gods (SOU 2003:104) och Höghastighetsbanor - ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft (SOU 2009:74). Modellerna har också använts av Trafikverket, t.ex. när verket 2012 beställde en prognos för person- och godstransporter för åren  
 2010–2030, 
  internt vid beställning av flera olika specialprognoser för godstransporter under perioden  
 2010–2015, 
  samt för att prognostisera effekterna av banavgifter. 
  
 Jag har därför bedömt att det är relevant att med hjälp av dessa modeller ta fram alternativa scenarier för att belysa olika utveckl- ingsmöjligheter. Samtidigt kan jag konstatera att det är problem- atiskt att en del av det datamaterial som modellerna använder sig av inte tillhör den officiella statistiken och inte erbjuder den typ av transparens och möjlighet till verifiering som man normalt skulle önska. Detta ser jag som en del av ett större problem vad gäller insamling av statistik och andra uppgifter i branschen, som behöver hanteras (se också avsnitt 3.1.2). 
  
 Underlagsrapporten av Nelldal och Wajsman redogör för den hittillsvarande utvecklingen för person- och godstransporter på järnväg jämfört med övriga trafikslag fram till och med 2014. Till detta kommer analyser av tre alternativa scenarier för den framtida utvecklingen i perspektivet 2030 respektive 2050: 
  
 •Ett basalternativ utifrån nu gällande planer och dess antagna förlängning. 
  
 72 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 •Ett kapacitetsalternativ som bl.a. innebär en större satsning på järnväg än basalternativet. 
  
 •Ett lågalternativ där järnvägen missgynnas jämfört med bas- alternativet. 
  
 För de olika scenarierna görs bl.a. olika antaganden om järnvägens organisation, tidpunkt för färdigställande av höghastighetsbanor, införande av vägslitageavgifter, möjliga längder på godståg och tillåtna laster för lastbilar. I rapporten diskuteras också kapacitets- påverkande åtgärder i järnvägsnätet. Att notera är att KTH:s prognoser bygger på en högre befolkningstillväxt än Trafikverkets, men är inte i överensstämmelse med SCB:s senaste revidering. 
  
 I basalternativet växer det totala persontransportarbetet med 22 procent till 2030 (1,2 procent per år) och 16 procent  
 2030–2050. 
  Järnvägens persontransportarbete växer snabbast av trafikslagen i båda perioderna (52 procent respektive 73 procent). I den senare perioden är det trafiken på de nya höghastighetsbanorna som slår igenom, vilket också innebär ett minskat transportarbete med inrikes flyg. Godstransportarbetet på järnväg förväntas öka med cirka 2,2 procent per år fram till 2030 och därefter med 1,2 procent per år. En tillåten högre axellast och längre godståg i prioriterade stråk bidrar till en positiv utveckling för vissa varuslag. En ökad utrikeshandel ger också ökade flöden även i delar som av transporterna som körs inrikes. 
  
 I kapacitetsalternativet ingår ytterligare satsningar på järnväg och en koncessionsmodell tillämpas för interregional fjärrtrafik, inklusive höghastighetsbanorna, som dessutom färdigställs redan till år 2030. Det leder till en ännu kraftigare ökning av person- transporterna på järnväg (97 procent till 2030 och 57 procent 2030– 2050) som dessutom blir större för långväga än för regionala resor. För godstransporterna skulle bl.a. en mer generell ökning av tillåten axellast och längre tåg gynna järnvägens tillväxt. Ny trafikering skulle uppstå, även till nya orter, och järnvägen skulle därmed ta marknadsandelar främst från lastbilen. Sammantaget skulle godstransportarbetet med järnväg öka väsentligt mer än i basalternativet. 
  
 I lågalternativet satsas mindre på järnväg och en del företags- ekonomiskt olönsam trafik läggs ned, däribland nattågstrafiken till Norrland. Till 2030 ökar persontransportarbetet på järnväg med 
  
 73 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 måttliga 24 procent, endast något mer än det totala transport- arbetet. Genom att höghastighetsbanorna färdigställs kommer dock en kraftigare tillväxt i den senare delen av perioden (54 procent). Den regionala trafiken får dock relativt stort utrymme vilket gör att utbudet av direktresor inte blir optimalt. För godstransporterna medför tyngre lastbilar, samtidigt som att vägslitageavgifter inte införs, att järnvägens konkurrenskraft försämras. Även om det totala transportarbetet utvecklas ungefär som i de andra alternativen kommer därmed järnvägen att drabbas negativt av en förändrad fördelning mellan trafikslagen. Vagnslasttrafiken kommer i detta alternativ att helt försvinna till år 2050, p.g.a. att den kritiska massa som krävs för att bedriva verksamheten inte längre föreligger. 
  
 Särskilda synpunkter om vagnslast 
  
 När det gäller just vagnslasttrafiken har Green Cargo AB framfört att det finns behov av att nyansera bilden av denna produkttyp i förhållande till s.k. systemtåg. Vagnslast i traditionell mening innebär att man lastar/lossar gods på en eller flera konventionella vagnar hos kunden och bygger tåg genom att kombinera vagnar från flera olika kunder. Med systemtåg menas att en enstaka kunds transportbehov är så pass stort att det räcker för att bygga ett helt godståg. Vagnslasttrafiken har i flera andra länder lagts ned och kvar har då blivit systemtågen. 
  
 Green Cargo AB menar att i det nätverk som företaget förfogar över i Sverige består vagnflödena till allra största delen av sådana som måste kombineras för att bilda tåg. Endast ett fåtal kunder har så stora volymer att de räcker för att fylla hela tåg flera dagar per vecka. I realiteten finns sällan en tydlig gräns, vad gäller produkt- ionssätt, mellan vagnslast och systemtåg, när integrerade lösningar kan skapas i ett större nätverk. Exempelvis kan vagnar som går tillsammans med andra kunders vagnar genom en del av Sverige senare rangeras om till separata systemtåg för fortsatt transport. 
  
 Denna möjlighet används t.ex. av ett speditörsliknande företag som Scandfibre Logistics, som ägs av delar av svensk skogsindustri. Företaget har byggt upp ett vagnslastliknande transportnätverk med internationella systemtåg mellan Green Cargos vagnslast- nätverk i Sverige till DB Schenker Rails och SNCF:s nätverk i 
  
 74 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Tyskland respektive Frankrike. Scandfibre Logistics anlitar Green Cargo AB bl.a. för uppsamlande transporter till och från Hallsberg, samt för distributionen i Sverige av returlastade vagnar med importgods. Systemtågen används där volymen är som störst mellan Hallsberg och Maschen/Dortmund. De dras för närvarande av konkurrenter till Green Cargo AB, Whitaker och SNCF. 
  
 Vagnslastrafiken är enligt Green Cargo AB den del av verksamheten som är mest lönsam och en av de få delarna som varit lönsam under en längre tid. Dock är den beroende av volymer (skalfördelar) i nätverket och spår till enskilda bruk och terminaler för att kunna leva vidare. Om förändringar görs i infrastrukturen utifrån prognoser om att det bara är renodlade systemtåg som kommer att vara lönsamma att köra i framtiden, finns enligt Green Cargo AB risken att man gör prognosen självuppfyllande. 
  
 3.4.3En närmare jämförelse mellan Trafikverkets och KTH:s prognoser 
  
 Det är inte helt enkelt att jämföra Trafikverkets prognoser med KTH:s, eftersom prognoserna delvis omfattar olika delmarknader och har olika utgångsår. Nedan görs ändå ett försök att reda ut de viktigaste skillnaderna för slutresultaten och tillväxttakten. En översikt presenteras också i form av Tabell 3.1 och 3.2. 
  
 Persontransportprognoser 
  
 Trafikverkets basprognos motsvaras närmast av KTH:s basaltern- ativ. Utgångsåret för Trafikverkets prognos är dock år 2010, medan utgångsåret för KTH:s prognos är år 2014. 
  
 Trafikverkets modell Sampers innehåller inga utrikesresor, men för järnväg ingår en fast matris för utgångsåret och för prognosåren som tagits fram vid KTH. Samvips, som är den modell som KTH använder, bygger på Gray matriser, men innehåller också utrikesresor med alla färdmedel till Norge, Danmark och norra Europa. I de nu publicerade resultaten i underlagsrapporten redo- visas dock enbart transportarbetet inom Sverige. Sampers innefattar också Öresundstågen i Danmark. Konsekvenserna av dessa skilln- ader blir att det totala transportarbetet (alla trafikslag) i Trafik- 
  
 75 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor SOU 2015:110 
  
 verkets prognoser blir cirka nio procent lägre än i KTH:s prognoser. Öresundstågen i Danmark, vilka ingår i Trafikverkets prognos, svarar för cirka två procent av transportarbetet. 
  
 Transportarbetet med järnväg är emellertid jämförbart mellan Trafikverkets och KTH:s prognoser och ligger på ungefär samma nivå i prognosen för år 2030: 18,0 respektive 18,2 miljarder person- kilometer. Dock gäller att KTH:s prognos utgår från år 2014 i stället för 2010 och har tagit hänsyn till de kvalitetsproblem som funnits för järnvägen sedan 2009/2010. KTH:s prognos utgår från ungefär samma nivå som Trafikverkets men når samma slutnivå på färre år. Den årliga ökningstakten i KTH:s prognos är således högre än i Trafikverkets prognos. 
  
 De största skillnaderna i absoluta tal mellan Trafikverkets och KTH:s prognoser finns i bilresandet som ligger cirka nio procent lägre i Trafikverkets prognoser. Skillnaderna är störst för de långväga resorna, eftersom de flesta utrikesresorna ligger där. 
  
 När det gäller år 2050 redovisar Trafikverket en förenklad prognos som är en framskrivning av prognosen till år 2030. Ostlänken ingår i Trafikverkets prognos för år 2030 och således också i prognosen för år 2050. Hela höghastighetsnätet och andra åtgärder ingår dock inte. Det totala transportarbetet blir lägre i Trafikverkets prognos än i KTH:s prognos, vilket troligtvis till stor del kan förklaras av de ovan nämnda skillnaderna i utrikestrafiken. Järnvägens transportarbete ligger cirka 30 procent lägre än i KTH:s prognos, vilket förmodligen delvis kan förklaras av skillnaden när det gäller höghastighetsbanorna. 
  
 Godstransportprognoser 
  
 Även i detta fall motsvaras Trafikverkets basprognos för år 2030 närmast av KTH:s basalternativ. Någon prognos för år 2050 redovisas inte i Trafikverkets rapport, men har presenterats i andra sammanhang enligt nedan. Det är svårt att hitta entydiga värden på transporternas omfattning i Trafikverkets publikationer, eftersom det redovisas olika nivåer för transportarbetet. Det gäller t.ex. utgångsåret, där ibland modellberäknade data och ibland faktisk statistik används. 
  
 76 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Utgångsåret för Trafikverkets prognoser är i detta fall 2006, medan utgångsåret för KTH:s prognoser är 2014. Det är således en betydande skillnad redan i utgångsläget. Totalnivån för transport- arbetet stämmer dock ganska väl för utgångsåret i Trafikverkets respektive KTH:s prognoser. Om man använder jämförbar statistik, ligger den på cirka 99 miljarder tonkm år 2006. Trafikverkets prognos redovisar modellberäknade värden för år 2006, där sjöfart ligger något över och lastbil något under de faktiska nivåerna för detta år. 
  
 En jämförelse mellan prognoserna visar att totalnivån för Trafikverkets prognos ligger 20 procent över KTH:s prognos för år 2030. Trafikverkets prognos hamnar på 153 miljarder tonkm år 2030, vilket kan jämföras med KTH:s prognos som hamnar på 128 miljarder tonkm, en skillnad på 25 miljarder tonkilometer. 
  
 Prognosen för den totala järnvägstrafiken ligger för år 2030 något högre i Trafikverkets prognos än i KTH:s. Dock ligger nästan hela ökningen i Trafikverkets prognos på malmtrafiken, som mer än fördubblas. Den övriga järnvägstrafiken ökar därför endast med 13 procent i Trafikverkets prognos till år 2030, medan den i KTH:s prognos ökar med 46 procent. Marknadsandelen för järnväg exklusive malmtrafik i Trafikverkets prognos minskar från 18 procent år 2014 (av det totala transportarbetet) till 13 procent medan den i KTH:s prognos förblir 18 procent. 
  
 I samband med kapacitetsutredningen år 2012 tog Trafikverket fram en prognos för år 2050. Den redovisar ett totalt transport- arbete på 159 miljarder tonkm för år 2050, vilket endast är 4 procent över Trafikverkets senaste prognos för år 2030. I sam- band med arbetet med tunga och långa lastbilar har en förenklad prognos tagits fram för år 2050 genom en framskrivning av Trafik- verkets senaste prognos för år 2030. I denna hamnar det totala godstransportarbetet på 214 miljarder tonkm år 2050, vilket kan jämföras med KTH:s prognos på 156 miljarder tonkm. Det är en skillnad på mer än 50 miljarder tonkilometer eller 37 procent. Enligt Trafikverkets prognos kommer således det totala transport- arbetet att mer än fördubblas från 99 till 214 miljarder tonkilo- meter mellan åren 2006 och 2050. Tillväxttakten i Trafikverkets prognos blir mer än dubbelt så hög som den har varit under perioden  
 1970–2014, 
  medan den i KTH:s prognos ligger relativt högt åren  
 2014–2030 
  men lågt åren  
 2030–2050. 
  
 77 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 År 2050 ligger den totala järnvägstrafiken i Trafikverkets prognos på ungefär samma nivå som i KTH:s  
 (36–37 
  mdr tonkm). Förutom den fördubblade malmtrafiken till år 2030 kan detta förklaras av den höga nivån för det totala transportarbetet. Marknadsandelen för järnväg i Trafikverkets prognos minskar från 22 procent år 2014 till 17 procent, vilket är ungefär samma nivå som i KTH:s lågalternativ, medan andelen i KTH:s prognos för basalternativet ökar till 24 procent. 
  
 Den höga nivån på det totala transportarbetet innebär att även sjöfart och lastbil hamnar på mycket höga nivåer år 2050. Sjöfartens transportarbete fördubblas och lastbilens blir 2,5 gånger så högt som år 2006. Lastbilens totala transportarbete blir 99 miljarder tonkm år 2050, vilket är lika mycket som det totala transport- arbetet år 2006. 
  
 Tabell 3.1 
  
 Jämförelse mellan Trafikverkets och KTH:s prognoser för 
  
 persontransporter 
  
 Färdmedel 
  
 Trafikverket 
  
 KTH 
  
 Personkilo- 
  
 1970 
  
 1990 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2014 
  
 Basprognos 
  
 Basalternativ 
  
 meter(mrd) 
  
 TrV 
  
 KTH 
  
 2030 
  
 2050 
  
 2030 
  
 2050 
  
 Järnväg 
  
 4,6 
  
 6,6 
  
 11,2 
  
 12,0 
  
 12,0 
  
 18,0 
  
 21,5 
  
 18,2 
  
 31,4 
  
 Flyg 
  
 0,6 
  
 3,5 
  
 3,0 
  
 3,5 
  
 3,5 
  
 4,2 
  
 4,5 
  
 4,0 
  
 2,7 
  
 Övrig koll 
  
 7,2 
  
 11,7 
  
 15,4 
  
 12,6 
  
 16,3 
  
 14,3 
  
 16,1 
  
 19,8 
  
 22,6 
  
 Bil 
  
 55,6 
  
 86,4 
  
 102,2 
  
 90,5 
  
 106,3 
  
 113,4 
  
 133,1 
  
 126,5 
  
 138,9 
  
 Övrigt 
  
 4,8 
  
 5,1 
  
 5,4 
  
 8,0 
  
 5,4 
  
 9,0 
  
 9,5 
  
 6,0 
  
 6,5 
  
 Totalt 
  
 72,8 
  
 113,3 
  
 137,2 
  
 126,6 
  
 143,5 
  
 158,9 
  
 184,7 
  
 174,5 
  
 202,1 
  
 Andel (%) 
  
 Järnväg 
  
 6 % 
  
 6 % 
  
 8 % 
  
 9 % 
  
 8 % 
  
 11 % 
  
 12 % 
  
 10 % 
  
 16 % 
  
 Flyg 
  
 1 % 
  
 3 % 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 % 
  
 Övrig koll 
  
 10 % 
  
 10 % 
  
 11 % 
  
 10 % 
  
 11 % 
  
 9 % 
  
 9 % 
  
 11 % 
  
 11 % 
  
 Bil 
  
 76 % 
  
 76 % 
  
 74 % 
  
 71 % 
  
 74 % 
  
 71 % 
  
 72 % 
  
 72 % 
  
 69 % 
  
 Övrigt 
  
 7 % 
  
 5 % 
  
 4 % 
  
 6 % 
  
 4 % 
  
 6 % 
  
 5 % 
  
 3 % 
  
 3 % 
  
 Totalt 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 Källa:  
 Stewart 
  
 78 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Tabell 3.2 
  
 Jämförelse mellan Trafikverkets och KTH:s prognoser för 
  
 godstransporter 
  
 Färdmedel 
  
 Trafikverket 
  
 KTH 
  
 Personkilo- 
  
 1970 
  
 1990 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2014 
  
 Basprognos 
  
 Basalternativ 
  
 meter(mrd) 
  
 TrV 
  
 KTH 
  
 2030 
  
 2050 
  
 2030 
  
 2050 
  
 Järnväg 
  
 17,3 
  
 18,8 
  
 22,3 
  
 22,3 
  
 20,5 
  
 30,6 
  
 35,7 
  
 28,9 
  
 36,8 
  
 Sjöfart 
  
 35,0 
  
 27,6 
  
 33,6 
  
 37,0 
  
 34,8 
  
 59,2 
  
 79,4 
  
 41,6 
  
 48,1 
  
 Lastbil 
  
 17,5 
  
 29,2 
  
 42,8 
  
 40,0 
  
 35,9 
  
 63,6 
  
 99,2 
  
 57,3 
  
 71,2 
  
 Totalt 
  
 69,8 
  
 75,6 
  
 98,7 
  
 99,3 
  
 91,2 
  
 153,4 
  
 214,3 
  
 127,8 
  
 156,1 
  
 Andel (%) 
  
 Järnväg 
  
 25 % 
  
 25 % 
  
 23 % 
  
 22 % 
  
 22 % 
  
 20 % 
  
 17 % 
  
 23 % 
  
 24 % 
  
 Sjöfart 
  
 50 % 
  
 37 % 
  
 34 % 
  
 37 % 
  
 38 % 
  
 39 % 
  
 37 % 
  
 33 % 
  
 31 % 
  
 Lastbil 
  
 25 % 
  
 39 % 
  
 43 % 
  
 40 % 
  
 39 % 
  
 41 % 
  
 46 % 
  
 45 % 
  
 46 % 
  
 Totalt 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 100 % 100 % 
  
 Källa:  
 Stewart 
  
 3.4.4Ytterligare tankar kring scenarier 
  
 Docent Romero har tagit fram en annan underlagsrapport om scenarier åt utredningen (se Bilaga 12). I denna förs en mer teoretisk och principiell diskussion om tre alternativa scenarier (utifrån olika visioner med olika slutmål) för den svenska järn- vägens utveckling under de närmaste tjugo åren: 1) höghastighets- järnvägar, 2) nya banor för regionförstoring, och 3) gradvis förbättring. Genom att göra en sekventiell analys med hjälp av s.k. morfologiska träd med flera sekventiella förgreningar visas att trögheter, stigberoenden och politisk lobbying kan resultera i samma slutresultat även om visionerna är distinkt olika. 
  
 Av detta resultat dras slutsatsen att för att försäkra sig om att en bestämd vision eller plan realiseras ska beslutsfattaren alternativt beslutsfattarna välja en sekvens av investeringar som gör att visionen inte transformeras till att bli något annat än det ursprung- liga målet. Sekvensen av de investeringar som genomförs får också effekter på hur järnvägen kommer att användas och vilka företag och resenärsgrupper som kommer att få fördelar av invest- eringarna. En konsekvens av dessa resonemang är t.ex. att var nya stambanor för höghastighetståg börjar byggas kan bli styrande för utvecklingen. 
  
 79 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 3.5Digitaliseringen och den ”modulära revolutionen” 
  
 Mot bakgrund av den pågående digitaliseringen av samhället och den fortsatta spridningen av t.ex. smarta mobiler, är det naturligt att också fråga sig i vilken utsträckning som transportsektorn och järnvägsbranschen kan komma att påverkas av denna utveckling. 
  
 Det är viktigt att komma ihåg att digitalisering inte nödvänd- igtvis leder till stora omvälvande förändringar. Tydligt är att digi- talisering kan göra delar av t.ex. produktionsprocessen effektivare och därmed frigöra kapital och andra resurser till andra ändamål. Vidare kan den bidra till innovationer som är ”upprätthållande” (sustaining), där nya bättre produkter ersätter befintliga produkter, t.ex. på fordonsområdet. För att få en omvälvande effekt krävs att digitaliseringen också leder till helt nya produkter eller öppnar upp för många fler användare. Detta kan också leda till att fler arbetstillfällen skapas (samtidigt som en del andra försvinner). 
  
 Ett återkommande argument när den här typen av mer om- välvande utvecklingstendenser diskuteras (kopplat till just digital- isering), är att ”mjukvara tar över världen” (software is eating the world), ursprungligen myntat i en essä av Baker (2011).21 Vad menas egentligen med detta? Horace Dediu, verksam vid Bradley, pekar på att vad det egentligen handlar om är att när mjukvara ”injiceras” i en verksamhet kan det skapa nya affärsmodeller och ibland t.o.m. nya branscher. När man har att göra med mjukvara och relaterade tekniska plattformar aktualiseras ett koncept som kan kallas inno- vation i samverkan. Innovation i samverkan innebär att en stor mängd människor, ibland flera miljoner, samlas kring en gemensam plattform men med olika affärsmodeller, olika inriktning och mål, och med olika färdigheter. Innovationssystemet i en bransch förändras därmed, inte minst vad gäller möjligheterna till vissa typer av ”sönderbrytning” (disruption) av rådande strukturer,22 från att ligga i händerna hos ett fåtal företag till ett stort kollektiv av utvecklare som jobbar mot plattformen. I samverkan med andra 
  
 21Why Software Is Eating The World, Garcia, 20 augusti 2011. 
  
 22Det finns en omfattande litteratur från senare tid om hur företag och branscher påverkas av olika typer av disruption. Begreppet har i vissa fall likheter med Hunt koncept ”skapande förstörelse” (creative destruction). 
  
 80 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 krafter kan detta leda till en s.k. modulär revolution, där t.ex. spridningen i användandet av nya tjänster kan accelereras. 
  
 Resonemanget innebär vidare att transportsektorn, energi- sektorn och egentligen alla typer av verksamheter förr eller senare kan komma att påverkas av denna utveckling. Jag kan konstatera att i bilbranschen är mjukvara och kopplingen till användarnas mobiltelefoner på väg att få en allt mer framträdande roll i nya fordon. Taxibranschen (och i förlängningen det privata bilresandet) är på flera håll i världen på väg att omvandlas genom de tjänster som erbjuds av Rodgers, Lee, BlaBlaCar, Lyft, Martinez m.fl., som alla har sitt ursprung i att mjukvara injicerats i branschen. 
  
 Frågan är då i vilken utsträckning järnvägssektorn också kom- mer att påverkas. Det framgår redan i dag att mjukvara blivit en allt viktigare del i t.ex. signalteknik i fordon (ETCS), standardisering av telematikapplikationer (TAP och TAF), att realtidsinformation via GPS finns spridd till snart sett varje resenär och transport- köpare och att olika typer av applikationer för mobila plattformar lägger grunden för nya och förändrade betalsystem och olika typer av informationstjänster. Den här typen av tillämpningar av digitali- sering lyfts fram i t.ex. ett diskussionspapper från  
 EU-kommis- 
  sionen.23  
 EU-kommissionen 
  hoppas att digitaliseringen ska stödja utvecklingen mot ett gemensamt järnvägsområde och gynna branschens aktörer genom att förbättra deras interna och intra- modala processer, samt gränssnitten och kommunikationen med kunder och leverantörer. 
  
 På många sätt finns, genom den uppdelning som skett av järn- vägens funktioner och introduktionen av mjukvara i flera delar av systemet, en teoretiskt bra grund för mer långtgående effekter av digitalisering, i form av en modulär revolution. Samtidigt finns kvar- varande starkatrögheter i form av beroendet av en viss infrastruktur (som är relativt stabil), en långsam introduktion och spridning av ny teknik på fordonsmarknaden p.g.a. låg utbytestakt, och före- komsten av regleringar, inte minst på säkerhetsområdet, som sannolikt hindrar snabba förändringar. 
  
 Min sammanlagda bedömning är att järnvägssektorn, p.g.a. dessa trögheter, kommer att vara mindre känslig än andra trafikslag för omvälvande förändringar, men däremot indirekt kan påverkas av 
  
 23  
 EU-kommissionen, 
  Digital Single European Railway Area,  
 2015-07-31. 
  
 81 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 vad som händer med andra trafikslag. Digitaliseringens effekter i form av effektivare produktionsprocesser ochförbättringar i befintliga produkter blir sannolikt betydande, men kommer i huvudsak att gynna redan befintliga aktörer i branschen. Inom områden som informationstjänster, bokning, betalning och samordningstjänster, som underlättar för och skapar värden för exempelvis resenärer, är det mer troligt att stora förändringar kan ske och i vissa fall drivas av helt andra företag än dem som är verksamma i dag. 
  
 Ett område där detskulle kunna ske större förändringar är mark- naden för arbetsfordon. Det tycks redan pågå något som påminner om  
 low-end 
  disruption, där mindre specialiserade och därmed billigare fordon används i fler sammanhang av vissa järnvägsentreprenörer. I vilken utsträckning enklare maskiner fortsätter att utvecklas till att klara av fler uppgifter kommer att spela stor roll för den fortsatta utvecklingen, liksom förmågan att reagera på detta potentiella hot hos det lilla fåtal och högst dominerande företag som tillverkar specialmaskiner (där den tekniska utvecklingen förefaller att ha gått mycket långsamt). 
  
 3.6Vägval för framtiden 
  
 Det finns många framtida val att göra när det gäller transport- sektorn och mer specifikt i järnvägssektorn. Här är inte ambitionen att få med så många som möjligt. Fokus ligger på de vägvalsfrågor som bedömts ligga närmast utredningens övergripande uppdrag om att söka förbättra järnvägssektorns funktionssätt, och som kanske inte har uppmärksammats tillräckligt tidigare. Ett exempel på något som därmed utelämnats är hanteringen av klimatfrågan. Den frågan menar jag berör flertalet sektorer inklusive transportsektorn i sin helhet, men diskussionen förs redan i andra sammanhang. 
  
 I tillägg till arbetet med scenarioanalysen har även utredningens arbete i övrigt bidragit till att identifiera vägvalsfrågor. I korthet kan dessa sammanfattas under följande rubriker: 
  
 •Järnvägens användning och roll i transportsystemet 
  
 •Modellen för marknadstillträde 
  
 82 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 •Medfinansiering och relaterade principer 
  
 •Det offentliga åtagandet och de statligt ägda bolagens roll 
  
 3.6.1Järnvägens användning och roll i transportsystemet 
  
 En återkommande synpunkt till utredningen är att det behövs en större tydlighetnär det gäller vilken roll som staten vill att järnvägen ska ha i det svenska transportsystemet. Man poängterar därmed (i likhet med regeringens direktiv) att i tillägg till ”transportkundernas efterfrågan” och ”marknadsstyrda initiativ att utveckla järnvägen” behöver riksdag och regering fatta beslut utifrån ”övergripande mål avseende järnvägens roll”. Det är dock oklart vilka dessa mål kan och bör vara. 
  
 Järnvägssektorn och transportssystemet i stort existerar inte i första hand för att skapa värden och jobb inom sin egen industri – även om detta förstås inte är oväsentligt i sammanhanget. Dess främsta betydelse kommer som möjliggörare för andra delar av samhället att skapa värden genom en effektiv lokalisering och förflyttning av varor och människor. Därmed kan det vara berättigat att fokusera insatserna på att skapa effektiva och stabila transportmöjligheter. Hittills har staten valt att hantera detta på en relativt övergripande nivå genom tilldelningen av anslag till infrastrukturens utveckling och vidmakthållande, och t.ex. genom framtagande och fastställande av en nationell plan för transportinfrastruktur. 
  
 Även om järnvägsinfrastrukturen på många sätt är styrande för såväl vilken typ av trafik som går att köra och i vilken omfattning, har staten i regel inte tagit ställning till om någon trafik ska priori- teras och vad det statliga järnvägsnätet därmed i första hand ska användas till. Är det för en stabil och frekvent trafik för arbets- resor? Är det för att binda ihop storstäderna i konkurrenskraftiga långväga reserelationer? Eller är det för att svenska industriföretag ska kunna få insatsvaror respektive få ut sina varor till kunder i och utanför landet? Svaret har hittills varit att allt detta ska kunna ske samtidigt, men utan att försäkra sig om att förutsättningarna för detta finns på plats. 
  
 83 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 På lokal och regional politisk nivå finns i regel en mycket större tydlighet (och ibland även en stabil samstämmighet över parti- gränserna) i vad man vill att järnvägenska leverera, inte minst i termer av persontrafik men också vad gäller godstrafik för näringslivets behov. 
  
 Kapacitetstilldelning, prioriteringskriterier och samhällsekonomisk effektivitet 
  
 I brist på tydliga prioriteringar från statens sida och med rådande modell för tillträde till spåren blir det Trafikverkets kapacitetstill- delningsprocess som styr hur det statliga järnvägsnätet används. Denna har beskrivits relativt ingående i mitt tidigare delbetänkande En enkel till framtiden? (SOU 2013:83, s.  
 183–186). 
  I korthet för- söker Trafikverket först tillgodose alla sökandes önskemål, men kan för att lösa konflikter bl.a. använda sig av samråd och prioriter- ingskriterier för beräkning av samhällsekonomiska nyttor med olika trafikupplägg. 
  
 Den nuvarande processen har fått mycket kritik från järnvägs- företagen, andra myndigheter och forskare, kanske i första hand vad gäller tillämpningen, men till viss del också avseende de bakom- liggande regelverken. Även detta har jag behandlat tidigare, och jag kan konstatera att senare rapporter från Transportstyrelsen och Trafikanalys har lyft liknande frågor. Transportstyrelsen har t.ex. pekat på behov av en mer transparent process för att säkra kon- kurrensneutralitet och  
 icke-diskriminering, 
  behov av  
 IT-stöd 
  för effektivisering och behov att övervaka att samrådsprocessen inte leder till en marknadsuppdelning.24 Trafikanalys slutsats är att kapacitetstilldelningen inte fungerar ändamålsenligt, särskilt inte på en avreglerad marknad. Det innebär att Trafikverket inte kan be- räkna vilka tågplaner som är mest effektiva för samhället, utan bara kan väga ett tåg mot ett annat. I övrigt pekar de också på brister i optimering, överblick och transparens.25 En synpunkt som lyfts upprepade gånger till utredningen är de anpassningar av infra- strukturen till SJ AB:s fordonsflotta (exempelvis vad gäller signal- 
  
 24Transportstyrelsen, Marknadstillträdeför långväga persontrafik på järnväg. Hur upplever tågbolagen konkurrensförutsättningar? TSJ  
 2014-1653. 
  
 25Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken. Rapport 2013:13. 
  
 84 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 systemet) som alltjämt styr Trafikverkets arbete, med effekten att MTR Express till skillnad från SJ inte kan köra sina tåg med maximal hastighet. 
  
 Inom Trafikverket pågår sedan länge ett arbete med att utveckla prioriteringskriterierna, liksom att studera hur förändrade incita- mentstrukturer och andra styrmedel kan skapa förutsättningar för ett mer effektivt kapacitetsutnyttjande. Vidare pågår arbete med att datorisera ansökningsprocessen. I utredningens uppdrag har ingått att bedöma detta arbete och jag har därför begärt in uppgifter från Trafikverket om vilka effekter de olika pågående projekten kan förväntas få.26 Det har visat sig svårt att få fram uppgifter om kvantifierbara effekter, men tydligt är att en ökad användning av  
 IT-stöd 
  redan har lett till en betydande minskning av handlägg- ningstiderna vid ansökan om kapacitet (i första hand  
 ad-hoc), 
  från 2 dagar till 4 timmar på drygt ett år. Störst påverkan förväntas av introduktionen av det som kallas Marknadsanpassad planering av kapacitet (MPK). Det handlar om att utveckla arbetssätt och systemstöd, möjliggöra en ”webbshop” för ansökningar av tåglägen och successiv planering av produktionsplanen. MPK inkluderar också ett nytt  
 IT-verktyg 
  (som ska kopplas till de kommande pro- grammen Nationell Tågtrafikledning och ANDA). Förväntning- arna på projektet är att det ska leda till besparingar på över 700 mkr/år i hela järnvägssektorn från 2020, frigöra cirka 5 miljoner spårkm/år och minska godstrafikens s.k. skogstid med 25 procent. 
  
 När det gäller utveckling av prioriteringskriterier har det visat sig vara besvärligt att i samhällsekonomiska termer beskriva värdet för alla olika tågtyper. Det är t.ex. olika mängd och typ av gods i ett godståg olika dagar, antalet resenärer och deras resbehov är olika mellan olika dagar, biljettpriset är olika för samma resa beroende på när resan bokas etc. Det innebär att det är svårt att vid varje tid och i förväg bedöma det just då aktuella samhällsekonomiska värdet för ett visst tåg, eller för den delen ett system av tåg, vilket innebär att någon form av schabloner måste användas.27 
  
 När det gäller styrande avgifter är ett konkret exempel de bok- ningsavgifter (egentligen avbokningsavgifter) som nu införs för- 
  
 26Trafikverket, PM,  
 2015-10-12. 
  
 27Eliasson och Jones (2014) menar att det i praktiken är omöjligt för Trafikverket att göra en samhällsekonomiskt effektiv prioritering mellan olika typer av trafik eftersom väsentlig information, särskilt vad gäller den kommersiella trafiken, helt enkelt saknas. 
  
 85 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 siktigt från 2016. Banavgifter kan vara attraktiva som styrmedel inte minst från ett teoretiskt ekonomiskt perspektiv. Jag bedömer att de dock har begränsad effekt när det gäller att påverka använd- ningen av knappa resurser i form av tåglägen på järnvägen. För det första måste de vara relativt höga för att få ett genomslag bland alla de andra kostnader som är förknippade med att bedriva järnvägs- trafik. För det andra är det långt ifrån alla företag som i praktiken kan välja var eller när trafiken ska bedrivas. För det tredje ger de i praktiken inte incitament till ett utökat utbud så som är normalt på andra marknader. Med detta sagt är det fortfarande av intresse att titta vidare på banavgifter som styrinstrument, men förväntn- ingarna på effekterna måste vara realistiska och utredda, inklusive administrativa kostnader, innan nya instrument börjar tillämpas. 
  
 En del av Trafikverkets utvecklingsprojekt handlar om att göra mer ingripande förändringar i kapacitetstilldelningen. Ett exempel är möjligheten att tillämpa ramavtal för kapacitet. En fördel med detta skulle vara att ge en större trygghet till den som får ett ramavtal, men i Sverige har det betraktats som svårt att ge ett ramavtal någon större dignitet i förhållande till den ordinarie årliga tilldelningen. Jag har inom ramen för arbetet med detta betänkande inte haft möjlighet att närmare kartlägga användningen av ramavtal inom EU. Däremot har jag följt utvecklingen av de regler för användningen av ramavtal som förts inom ramen för genom- förandet av  
 SERA-direktivet 
  (se 3.3.5 ovan). Den modell som skisseras skulle göra det möjligt att använda ramavtal för att knyta upp stora delar av kapaciteten till vissa marknadssegment, i första hand kanske riktat till persontrafik. Samtidigt innebär inte ramavtal i sig någon hjälp med att välja mellan olika operatörers ansökningar inom ett segment, vilket är aktuellt på en avreglerad marknad som den svenska. 
  
 Ett vanligt framfört argument är att auktioner av tåglägen är en möjlig väg att gå som ett alternativt sätt att fördela tåglägen på ett effektivt sätt, eftersom alla aktörer därigenom skulle behöva redo- visa sin faktiska betalningsvilja. Idén har diskuterats åtminstone sedan början av  
 1990-talet 
  och har varit föremål för omfattande forskning både i Sverige och utomlands. Jag har dock ännu inte sett ett förslag till auktionsförfarande som skulle kunna fungera i praktiken annat än i vissa undantagsfall. 
  
 86 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Det finns flera problem med att hitta en fungerande modell för auktioner av tåglägen. För det första kan auktion bara fungera inom ett gemensamt marknadssegment. Det blir t.ex. orimligt att ställa en budgivare som företräder en till stora delar skattefinansierad regionaltågstrafik mot en privat godstågsoperatör. För det andra finns det nästan alltid olikheter i önskemålen mellan aktörer inom ett och samma segment. Det kan t.ex. handla om variationer i form av var trafiken är planerad att börja och sluta. I och med att de van- liga banavgifterna utgör golvet för vad som ska betalas även vid en auktionsmodell, innebär det att aktörerna helt enkelt inte bjuder på samma sak. Vidare är det viktigt att resultatet av ett eventuellt auktionsförfarande kan hanteras på ett kostnadseffektivt sätt som inte leder till en oproportionerligt stor administrativ börda för myndigheten eller järnvägsföretag eller andra sökande. I Schweiz tillämpas auktioner som konfliktlösning i vissa fall, men då bygger detta på att det t.ex. finns fördefinierade kanaler för gods i tid och rum. Man bjuder alltså på en viss utpekad sträcka med vissa bestämda avgångs- och ankomsttider. En mer generellt fungerande auktionsmodell tycks dröja och även här är det viktigt att väga konsekvenserna mot administrativa kostnader. 
  
 Sammanfattande bedömning 
  
 I dagens system har Trafikverket som infrastrukturförvaltare upp- draget att både definiera de olika marknadssegmenten (som kan knytas till uttag av banavgifter) och vilka prioriteringskriterier som ska gälla vid kapacitetsfördelningen för dessa segment. Det innebär i praktiken att Trafikverket kan fatta beslut som blir avgörande för vilka exportmöjligheter som finns för olika företag i Sverige. 
  
 Enligt min bedömning är det rimligt att regeringen närmare överväger och tar ställning till vad dagens och framtidens järnvägs- nät ska användas till. En följd av sådana överväganden kan vara beslut om att viss trafik har prioritet framför annan trafik på en viss bana eller en viss tid på dygnet (t.ex. godstrafik på natten). I ett flertal andra  
 EU-länder 
  tillämpas sådana prioriteringsbeslut. De bör dock inte tas på en så detaljerad nivå att Trafikverket tappar all flexibilitet. Det är fortsatt infrastrukturförvaltarens ansvar att för- dela kapacitet i tågplanen. Trafikverket kan för övrigt också på egen 
  
 87 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 hand i större utsträckning göra den här typen av prioriteringar. För svensk del förutsätter dock detta en ändring i järnvägslagen till att bättre överensstämma med gällande  
 EU-direktiv, 
  genom att kravet på samhällsekonomisk effektivitet tas bort ur lagens regler om prioritering av trafik. 
  
 Viktigt att observera är att detta inte ska tolkas som en rekom- mendation om att bedriva en samhällsekonomiskt ineffektiv trafik. Förslaget ska ses mot bakgrund av att det i praktiken, som har diskuterats ovan, har visat sig vara väldigt svårt att i förväg beräkna och optimera den samhällsekonomiska nyttan som ett sätt att prio- ritera mellan såväl marknadssegment som mellan konkurrerande operatörers önskemål om tåglägen. Mycket tyder också på att sam- hällsekonomiska nyttoberäkningar inte ger godstrafiken en rätt- visande värdering, vilket blir uttalat problematiskt t.ex. för trafik som är helt nödvändig för vissa företags möjligheter att trans- portera och exportera sina varor. I efterhand är det lättare att, uti- från faktiska utfall och data, utvärdera och följa upp den samhälls- ekonomiska nyttan. Detta är fortfarande befogat att göra, inte minst som underlag för framtida justeringar i prioriteringskriterierna. 
  
 3.6.2Modellen för marknadstillträde 
  
 Aktuell utveckling och problembild i Sverige 
  
 Den stegvisa marknadsöppningen tillsammans med andra förändr- ingar i järnvägens (och kollektivtrafikens) organisationhar resulterat i en blandad marknadstillträdesmodell: samhällsorganiserad ”olönsam” trafik huvudsakligen upphandlad i konkurrens, parallellt med det öppna egeninitierade inträdet på ”kommersiella” grunder för tåg- operatörer. Det öppna inträdet omfattar såväl persontrafik (huvud- sakligen långväga mellan de större städerna) som all godstrafik. 
  
 Det är värt att särskilt uppmärksamma den tvetydighet som råder i synen på den kommersiella persontrafikens roll i samhället, inklusive SJ AB:s egentrafik. Å ena sidan förväntas den komma till på marknadsmässiga grunder och därmed styras av faktisk efter- frågan. Å andra sidan, när sådana förutsättningar inte föreligger, och särskilt i fall där befintlig trafik är på väg att läggas ned, är det inte ovanligt att såväl lokala intressenter som politiker framträder med kritik och argument om att trafiken fyller en viktig funktion 
  
 88 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 för t.ex. arbetspendling och näringsliv. Värnandet av den typen av samhällsintressen framför de rent marknadsmässiga villkoren för trafiken, leder ibland till krav på upprätthållande av trafik som går utanför gränserna för det offentliga åtagandet i sektorn och vad t.ex. det statliga SJ AB har att rätta sig efter. 
  
 På senare år har tilltagande problem med bristande kapacitet på vissa banor (oftast bara vissa tider på dygnet) uppmärksammats. I dag är det, trots ett mycket stort antal tåglägesansökningar, ännu relativt få fall där konfliktsituationer i tilldelningen leder till ett skarpt val mellan flera olika aktörer. Trafikverket bedömer dock att en fortsatt utveckling i linje med vad som varit hittills leder till att det blir mycket svårt att hantera dagens tilldelningsmodell redan på  
 3–5 
  års sikt. 
  
 Till detta kommer diskussionen om den påverkan som de region- ala kollektivtrafikmyndigheternas samhällsorganiserade trafik har på järnvägsföretagens kommersiella egentrafik, i termer av både till- gänglig kapacitet och konkurrens om resenärerna. 
  
 En del av de problem som uppstått har hanterats (mestadels bara av närmast berörda) genom den årliga kapacitetstilldelnings- processen, men det finns flera exempel på när de har lett till öppna konflikter eller annan offentlig debatt: 
  
 •SJ:s beslut att lägga ned sin trafik  
 Göteborg–Malmö 
  (under ett par år) 
  
 •SJ AB:s meddelande om risken för nedläggning av nattågen  
 Stockholm–Malmö 
  
 •SJ AB:s meddelande om risken för nedläggning av nattågen till Jämtland 
  
 •Trafikverkets besked om att inte ge tåglägen till Gnestapendeln 
  
 • 
 SL-trafikens 
  konkurrens med SJ AB:s Uppsalapendel 
  
 •SLL/Mälabs beslut om trafikplikt på vissa banor i Mälardalen 
  
 I förlängningen visar detta att samhället, när det kommer till skarpa lägen, inte är berett att acceptera dagens gränser för det offentliga åtagandet eller eftersträvar en större stabilitet i hela utbudet av (person)tågtrafik än vad nuvarande förutsättningar medger. 
  
 89 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Behov av förändringar – i två olika tidsperspektiv 
  
 Den blandade modellen för marknadstillträde och organisering av trafik, så som den i dag är utformad, uppvisar ett antal svagheter och potentiella problem som behöver hanteras. De regionala kol- lektivtrafikmyndigheterna vill fortsätta att bygga ut sin trafik som en del i att förbättra möjligheterna för regionens invånare att bo och arbeta, exempelvis med trafik som medger ökad arbets- pendling, även över längre avstånd. En viktig del i detta handlar också om att kunna erbjuda attraktiva priser, vilket normalt innebär subventionerade biljetter. Samtidigt vill de järnvägsföretag som kör en kommersiellt baserad egentrafik med resandetåg kunna utveckla denna affär, med god tillgång till kapacitet och möjlighet till en prisnivå som ger lönsamhet. Sist men inte minst behöver gods- transportörer tillgång till spåret för en godstrafik som ska bedrivas med lönsamhet och vara flexibel nog att möta en efterfrågan hos kunderna som kan vara väsentligt mer skiftande över tid än rese- närernas. 
  
 De problem vi ser i dag i tillämpningen av marknadstillträdes- modellen handlar till viss del om otydliga gränssnitt (eller tillämp- ningen av dessa) mellan samhällsorganiserad persontrafik och kom- mersiell egentrafik, bristande kapacitet (ibland i termer av flask- halsar), otillräckliga incitament till ett effektivt kapacitetsutnyttj- ande och en ineffektiv hantering av kapacitetstilldelningsprocessen. Det finns potential till förbättringar på alla dessa områden, vilket jag pekat på i mitt första delbetänkande. Jag har ovan presenterat ett förslag till en förändring vad gäller prioritetskriterier och sam- hällsekonomiska nyttoberäkningar. Inom ramen för detta slut- betänkande gör jag också en fördjupning i kapitel 5 med förslag som kan förbättra förutsättningarna för den kommersiella person- trafiken och skapa tydligare gränssnitt mellan denna och den sam- hällsorganiserade trafiken. Vad gäller övriga delar har förutsätt- ningarna för utredningen inte varit sådana att det varit möjligt att hantera frågan på djupet. 
  
 Min övergripande bedömning är dock att de effekter som kan uppnås med den här typen av förändringar, inklusive dem jag själv föreslår, bara kommer att bidra till en bättre fungerande järnvägs- sektor i ett relativt kortsiktigt perspektiv. Med detta menar jag de närmaste  
 5–10 
  åren. Det innebär inte att sådana förbättringsåt- 
  
 90 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 gärder inte bör göras, men i längden menar jag att det krävs större förändringar i själva modellen för marknadstillträde och det statliga åtagandet i järnvägssektorn, för att hantera framtidens förändrade förutsättningar och därmed också kraven på en effektiv järnvägs- sektor. Det är detta som är att karakterisera som en viktig vägvals- fråga i sammanhanget och som jag utvecklar närmare nedan. 
  
 Förutsättningar på längre sikt 
  
 Viktigt att ha i åtanke vid en diskussion kring marknadstillträdes- modellen är att de aktörer som efterfrågar kapacitet på järnväg verkar under så olika förutsättningar. De regionala kollektivtrafik- myndigheterna arbetar med relativt långa planeringshorisonter och en i grunden trygg (skattebaserad) finansiering. Det leder till lång- siktiga satsningar på fordon och även sidoverksamheter som stöd- jer planerna på en utvecklad trafik. Trafiken blir i stor utsträckning utbudsstyrd. I förlängningen påverkar det vilken infrastruktur i form av spår, stationer och andra anläggningar som det byggs och reinvesteras i. 
  
 Detta är svårt att matcha för tågoperatörer (både för resenärer och för gods) vars verksamhet bygger på det öppna marknads- tillträdet och en i huvudsak efterfrågestyrd trafik. Även om de gärna skulle vilja planera och investera långsiktigt, och i någon mån också gör det, har de att hantera en rad osäkerheter, t.ex. direkt såväl som indirekt konkurrens (från andra trafikslag). En del av marknadens aktörer (järnvägsföretagen vars egeninitierade trafik ska konkurrera på spåren) verkar därför i en annan verklighet än andra (de regionala kollektivtrafikmyndigheterna som organiserar den upphandlade trafiken), samtidigt som all trafik ska ske på samma infrastruktur med samma förutsättningar för kapacitets- tilldelning. 
  
 Dessa skillnader mellan olika aktörers förutsättningar kan delvis förklara varför utvecklingen i transportarbetet sett så olika ut för olika delar av marknaden. De regionala kollektivtrafikmyndighet- erna har i slutändan också att rätta sig efter budgetbegränsningar, men det är svårt att föreställa sig att de kommer att göra stora avsteg från planerna på att vidareutveckla sina trafiksystem. Även om jag ser ett behov av att tydliggöra gränssnittet mot den kom- 
  
 91 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 mersiella egentrafiken och villkoren för konkurrens och sam- verkan, är det viktigt att poängtera att de regionala kollektivtrafik- myndigheterna i grunden bidragit till en positiv utveckling för järn- vägstrafiken, liksom de infrastruktursatsningar som staten gjort genom Banverket och senare Trafikverket och som även de kom- mersiella järnvägsföretagen har omsatt i ny och utvecklad trafik. 
  
 Man kan visserligen ifrågasätta om all den trafik som i dag körs på järnväg är fullt motiverad, med tanke på relaterade kostnader och andra alternativ. Samtidigt kan jag konstatera att järnvägen har fördelar vad gäller bl.a. energieffektivitet och säkerhet som talar för fortsatta satsningar. Med de prognoser som föreligger vad gäller såväl befolkningstillväxt som ekonomisk tillväxt och företagens transportbehov är det mycket som talar för att järnvägen kommer att fylla en viktig funktion i transportsystemet även i framtiden och har potential att utvecklas vidare. De politiska initiativ och beslut som tagits på såväl nationell som lokal/regional nivå pekar också i denna riktning. 
  
 Ett exempel på detta är planerna på att investera i nya stambanor för höghastighetståg mellan Stockholm och Göteborg respektive Stockholm och Malmö. Enligt planerna ska de första sträckorna kunna vara klara för trafik 2028 och hela utbyggnaden vara på plats 2035. Detta menar jag kommer att få avgörande betydelse för hur modellen för marknadstillträde bör utvecklas i framtiden. 
  
 Så som arbetet med höghastighetsbanorna fortskrider går det redan nu att se problematiken: 
  
 1.Regeringen har genom direktiven till Sverigebygget (senare Sverigeförhandlingen) uttryckt en stark vilja att nya stambanor för höghastighetståg byggs, bl.a. i syfte att avsevärt få ned res- tiderna mellan storstäderna Stockholm och Göteborg/Malmö.28 
  
 2.Regioner och kommuner förutsätts ingå överenskommelser om medfinansiering av spår och stationer där stambanorna ansluter till respektive stad. 
  
 28 I direktiven till Sverigebygget (Dir. 2014:106) motiverar regeringen satsningen på nya stambanor med att de ger en kraftigt utökad kapacitet, med en avlastning av de södra och västra stambanorna som förbättrar förutsättningarna för regionaltåg och godståg. Vidare pekas på de betydande restidsvinster som kan nås, och att ett ökat tågresande kan bidra till minskade koldioxidutsläpp från transportsektorn. Satsningenses också som en del i ett större samhällsbyggnadsprojekt där storainvesteringar i nya bostäder m.m. ska möjliggöra en ökad sysselsättning. 
  
 92 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 3.Regioner och kommuner har starka önskemål om att 
  
 a.höghastighetstågen stannar på flera ställen mellan stor- städerna, även på mindre orter, 
  
 b.komplettera trafiken med snabba regionaltåg på samma banor. 
  
 För en eventuell medfinansiär torde möjligheten att få försäkringar om den tredje punkten starkt påverka viljan till att ingå överens- kommelser enligt den andra punkten (mer om detta i avsnittet om medfinansiering och Sverigeförhandlingen nedan). 
  
 Ett huvudproblem är att en trafik med höghastighetståg som lever upp till de samlade önskemålen är svår att få på plats. För det första finns det inneboende motsättningar mellan snabba (och kanske även täta) förbindelser mellan storstäderna om tågen också ska stanna på flera ställen längs med linjerna och dessutom ska samsas med snabba regionaltåg. För det andra finns det inga som helst garantier för att trafiken med höghastighetstågen kommer att etableras på strikt kommersiella grunder genom det öppna mark- nadstillträdet, p.g.a. de stora osäkerheter och risker som föreligger. 
  
 En konkurrenskraftig trafik med höghastighetståg förutsätter såväl ändamålsenliga fordon som ett visst trafikmönster. Vidare ställs krav på anslutande infrastruktur och kringverksamheter som t.ex. depåtjänster. Potentiella konflikter med regionaltåg, liksom eventuella lokala krav på stoppmönster skapar en grundläggande osäkerhet i möjligheterna för en kommersiell aktör att skapa ett optimalt trafikupplägg. 
  
 En kommersiell aktör som ska våga satsa på att bygga upp en ny trafik med höghastighetståg kommer sannolikt att kräva någon form av långsiktiga garantier vad gäller tillgång till kapacitet och för- modligen också exklusivitet (ensamrätt) under en viss tid. Annars finns inte förutsättningar för att exempelvis investera i fordon. Som jämförelse kan nämnas att MTR:s satsning på trafik med nya fordon  
 Stockholm–Göteborg 
  byggde på att fordonsbeställningen kunde samordnas med andra köpare och att tågen, om trafiken upphör, kan överföras till andra operatörer utanför Sverige. MTR menar att för en kommande investering i nya höghastighetståg föreligger inte samma möjligheter till samordning eller användning på andra banor, varken i Sverige eller utomlands. Även om den tekniska möjligheten skulle finnas, skulle det t.ex. inte vara eko- nomiskt meningsfullt att ta ett höghastighetståg, som kostar 
  
 93 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 betydligt mer än vanliga tåg, till en bana där det inte går att använda tågets maxhastighet. 
  
 I sammanhanget är det värt att påminna om att det flera gånger tidigare har inträffat att ombyggda eller nya banor inte fått den trafikering som förväntats, bl.a. p.g.a. svårigheter för trafikoperat- ören att planera för och hantera diverse osäkerheter. När Svealandsbanan byggts om dröjde det flera år innan SJ AB började köra med fler och mer ändamålsenliga fordon, trots att företaget då inte behövde räkna med konkurrens från andra tågoperatörer. På den nybyggda Botniabanan var det egentligen bara den upp- handlade trafiken som kom på plats när det var tänkt (men även den med stora svårigheter p.g.a. att banan var den första att utrustas med ERTMS). 
  
 De exempel som föreligger utomlands där trafik med konkur- rerande höghastighetståg etablerats har alltid skett efter att en redan etablerad operatör först kört trafiken med ensamrätt. Det har aldrig byggts en ny bana för höghastighetståg med förutsättningen att trafiken skulle tillkoma genom ett öppet marknadstillträde.29 
  
 Med nuvarande modell för marknadstillträde är det högst tänk- bart att regionerna planerar för och kommer att vara redo med en regional snabbtågstrafik som skulle ta en stor del av den tillgängliga kapaciteten på de nya stambanorna i anspråk. Sådan trafik är dess- utom mycket svår att lagligen stänga ute så länge det finns kapa- citet. Det eller de företag som förväntas etablera en trafik med höghastighetståg kommer att ha jämförelsevis svaga incitament att få denna på plats i tid. I värsta fall kan de kommersiella förutsätt- ningarna för en sådan långsiktig satsning, med dagens modell för marknadstillträde och årliga kapacitetstilldelning, saknas helt och hållet. Då riskerar en mycket viktig del av avsikten med de nya stambanorna att gå om intet. Rent generellt kan det precisa utfallet vad gäller trafikeringen på banorna vara helt avgörande för om infrastrukturinvesteringen blir samhällsekonomiskt lönsam eller inte. 
  
 I sammanhanget kan också nämnas att Trafikverkets planering för Ostlänken, som utgör en första del av de nya stambanorna, redan har kommit relativt långt vad gäller beslut om såväl tekniska 
  
 29 PwC (2015b), Sverigeförhandlingen. Kommersiella förutsättningar för höghastighetståg i Sverige. 
  
 94 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 standarder som placering av stationer. Dessa begränsar valmöjlig- heterna framöver och kan delvis bli styrande för utbyggnaden i övrigt, även om Trafikverket menar att man bedriver ett samlat programarbete för utbyggnaden av höghastighetsbanorna. I och med att Ostlänken kan vara färdig redan 2028 är det tänkbart att en annan trafik än den med höghastighetståg redan hinner etableras där innan banorna i övrigt är klara. 
  
 Ett viktigt motiv bakom investeringen i nya stambanor är den kapacitetsförstärkning som kan uppnås, vilket bl.a. innebär att de gamla stambanorna kan användas för fler regionaltåg och godståg. Med en öppen marknadstillträdesmodell som i dag är dock en sådan förändrad användning mycket svår att styra. Det finns ingenting som säger att en operatör inte vill bedriva en konkurrerande snabbtågstrafik på Västra Stambanan som liknar dagens trafik och en sådan kan då komma att få prioritet i jämförelse med regionaltåg och godståg. En sådan trafik kan också komma att försämra de ekonomiska förutsättningarna att köra höghastighetstågen. 
  
 Min sammanfattande bedömning är att de kommande hög- hastighetsbanorna innebär en så stor förändring i förutsättningarna för järnvägstrafiken jämfört med i dag, att det blir nödvändigt att fundera närmare på hur modellen för marknadstillträde ska se ut i framtiden, och senast från den tidpunkt när dessa banor bedöms vara färdigställda. Jag föreslår därför att regeringen snarast tillsätter en utredning om en förändring i den långsiktiga modellen för marknadstillträdet på järnväg. 
  
 Alternativa vägval för marknadstillträdet 
  
 Mot bakgrund av ovanstående diskussion kring konsekvenserna av de kommande höghastighetsbanorna, men även den utveckling vi redan sett för den samhällsorganiserade trafiken i förhållande till den kommersiella trafiken, föreligger ett viktigt vägval vad gäller modellen för marknadstillträde på längre sikt. Preliminärt kan åtminstone tre olika modeller vara föremål för diskussion: 
  
 a)Fortsätta som hittills, med upphandlad regional trafik i kombi- nation med öppet inträde för övrig persontrafik samt godstrafik 
  
 b)Som (a) men med en speciallösning för de nya stambanorna, där trafiken upphandlas och/eller tågoperatör/operatörer får någon 
  
 95 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 form av garanti (t.ex. ramavtal för kapacitet) eller hjälp (t.ex. med fordon) för att säkra eller underlätta trafikeringen 
  
 c)En förändrad marknadstillträdesmodell där trafiken på de nya stambanorna, men också övrig kommersiell persontrafik, upp- handlas i konkurrens, medan det öppna inträdet för gods- trafiken behålls. 
  
 Jag har redan förklarat ovan varför jag menar att den första modellen (a) inte är långsiktigt hållbar. Även vid en komplettering med prioriteringskriterier skulle de skilda förutsättningarna för samhällsorganiserad trafik jämfört med kommersiell egentrafik bestå, och prioriteringskriterier är inte till någon egentlig hjälp i hanteringen av önskemål inom ett och samma segment. 
  
 Att göra en speciallösning för tillträdet till höghastighets- banorna kan förefalla tilltalande, men är behäftat med flera svårig- heter. För det första kommer de nya höghastighetsbanorna att vara beroende av att ansluta till befintlig infrastruktur och av att trafiken kan gå även på befintliga banor, inte minst kring stor- städerna. För det andra påverkas de ekonomiska förutsättningarna för trafiken av vilken trafik som etableras på de gamla stambanorna. Detta gör att de nya höghastighetsbanorna inte kan betraktas som ett isolerat trafiksystem skilt från övrig infrastruktur eller trafik. Därmed menar jag att en speciallösning inte är lämplig om ens genomförbar. Dessutom skulle annan problematik med alternativ 
  
 (a) fortfarande kvarstå för övriga banor. 
  
 Den tredje modellen (c) skulle innebära en förändring i riktning mot vad som tillämpats i Storbritannien sedan andra halvan av  
 1990-talet 
  och vad som nu planeras för tågtrafiken i Norge. Mitt förslag är att en utredning om en förändring av den långsiktiga modellen för marknadstillträdet på järnväg bör fokusera på att utreda förutsättningar för och genomförande av en sådan modell. Det innebär att en rad förutsättningar och konsekvenser måste redas ut innan ett eventuellt beslut kan tas om att förändra modellen för marknadstillträde. Det handlar också om tidpunkt och eventuella övergångsregler. Ett sådant arbete måste samordnas med den pågående Sverigeförhandlingen (se vidare nedan). 
  
 Oavsett hur en eventuell förändring av marknadstillträdet för persontrafiken behandlas menar jag att det för järnvägsföretag som bedriver godstrafik är naturligt att behålla det öppna marknadstill- 
  
 96 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 trädet. Även godstransportörer bör kunna dra fördel av att förut- sättningarna för de olika marknadssegmenten förtydligas. För att säkerställa tillräcklig kapacitet för godstrafiken måste dock också bättre hänsyn tas till godstransporternas betydelse för Sveriges industri och ställning som export- och importberoende land. Utan sådana hänsyn kommer varken tillväxten eller sysselsättningen att utvecklas på det sätt som anges i t.ex. regeringens och berörda myndigheters prognoser och mål. Detta föranleder också att sär- skilda ansträngningar görs för att förbättra kunskapen om gods- flöden på detaljerad nivå. 
  
 Överväganden kring den föreslagna inriktningen 
  
 Inom ramen för arbetet med detta slutbetänkande har jag inte haft möjlighet att genomföra det arbete som krävs för att närmare utreda vad den förändrade marknadstillträdesmodellen skulle inne- bära. Jag vill närmast ändå peka på de överväganden jag gjort som lett fram till detta förslag på inriktning och frågor som är värda att beakta för en framtida utredning. 
  
 Några av fördelarna med den föreslagna modellen är bl.a.: 
  
 •Goda möjligheter att ställa väldigt tydliga krav från samhällets sida på vilken trafik som minst ska bedrivas och vilken samord- ning som bör ske med andra aktörer i olika frågor. 
  
 •En bättre grund skapas för samordning med och/eller tydligare gränsdragning till den regionala trafiken. 
  
 •Förbättrade förutsättningar för en mer långsiktig relation mellan infrastrukturförvaltare och tågoperatörer. 
  
 •Förbättrade möjligheter till anpassningar vad gäller olika anlägg- ningar för tjänster. 
  
 Modellen gör förutsättningarna för den kommersiella egentrafiken mer lika dem som tillämpas i den regionalt upphandlade trafiken och kan därmed skapa en bättre balans mellan dessa marknadsseg- ment. Det skulle också kunna leda till en ökad tillväxt i fjärr- trafikens transportarbete, så som skett i Storbritannien. 
  
 Även om ordet upphandling används ovan för att beskriva denna modell, vill jag tydliggöra att den inte i första hand innebär 
  
 97 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 att staten ska trygga företagsekonomiskt olönsamma interregionala linjer från nedläggning. Snarare är det frågan om att tillämpa en reglerad konkurrens om rätten att få tillgång till tåglägen som gör det möjligt att under avtalsperioden köra och utveckla en trafik som i grunden kan vara företagsekonomiskt lönsam, men under vissa bestämda förutsättningar. Dessa förutsättningar kommer till uttryck både i form av stabila villkor för den anbudsgivare som vinner kontraktet, men också i möjligheter för staten att ställa vissa krav på verksamheten som inte alltid låter sig göras vid det fria marknadstillträdet. 
  
 Modellen ska inte heller misstolkas som en tillbakagång till ett läge utan konkurrens eller en situation där SJ AB skulle kunna direkttilldelas ett nationellt kontrakt för all trafik, knutet till någon form av utökat samhällsuppdrag. Jag har låtit professor Valenzuela utreda de rättsliga möjligheterna till det sistnämnda förfarandet. Oavsett marknadstillträdesmodell bedömer han att detta inte är möjligt överhuvudtaget i Sverige.30 Som minimum kommer alltid ett konkurrensförfarande att krävas. 
  
 I dag har ett fåtal med SJ AB konkurrerande operatörer trätt in på marknaden. På flertalet linjer kör enbart SJ AB, med inslag av konkurrens från den samhällsorganiserade trafiken på vissa del- sträckor. I en del avseenden finns kvarvarande anpassningar mellan infrastrukturen och SJ AB:s fordon, eller mellan anslutande trafik och SJ AB:s trafik, som i praktiken begränsar konkurrensen. Enligt min bedömning innebär den förändrade modellen en potential för fler nyinträden och ökad faktisk konkurrens än dagens modell, bl.a. för att banor som bara kan bära en kommersiell persontrafik- operatör också kan utsättas för konkurrensförfarandet. 
  
 Modellen kan dock också förknippas med vissa nackdelar, exempelvis: 
  
 •En försvagad koppling mellan vad resenärerna faktiskt efter- frågar (utöver stabilitet) och utbudet, vilket kan minska intres- set för t.ex. innovationer och nya affärsmodeller. 
  
 •En risk att man i genomförandefasen slår undan benen på befintlig trafik och då eventuellt kommer i konflikt med grund- läggande principer för näringsfrihet. 
  
 30 Se Bilaga 8. 
  
 98 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 •En ökad finansiell risk för staten genom ett utökat åtagande i förhållande till trafikförsörjningen. 
  
 Ett sätt att delvis hantera den första nackdelen är att utforma trafikkontrakten som koncessioner där respektive tågoperatör får stor frihet att utforma och utveckla trafiken utöver baskraven, och därmed främjar dennes förmåga att genom egen marknadsanpass- ning påverka resandet och biljettintäkterna. I möjligaste mån bör också en fri prissättning behållas. 
  
 Viktigt att beakta närmare är givetvis hur förutsättningarna för- ändras för de tågoperatörer som i dag verkar under det öppna marknadstillträdet och om näringsfriheten kan anses påverkas. Det skulle i så fall kunna påverka genomförandet och kanske föranleda någon form av övergångslösning. Det är i sammanhanget värt att påminna om att dagens verksamma företag inte har någon garant- erad tillgång till spårkapacitet för mer än den aktuella ettåriga tågplanen. 
  
 Även vid en förändrad tillträdesmodell kommer Sverige att behöva ta hänsyn till de ramar som sätts av EU:s kollektivtrafik- förordning om ingripande av myndigheter på marknaderna för nationell och internationell kollektivtrafik. Med särskild hänsyn till regelverket för internationell persontrafik och den inriktning som förhandlingarna om det fjärde järnvägspaketet tagit nyligen, kommer Sverige också att behöva en beredskap för att någon aktör även fortsättningsvis kan vilja komma in genom ett öppet för- farande. Förutsättningarna för detta behöver tydliggöras, inklusive hanteringen av eventuella effekter på den upphandlade trafikens ekonomi. I Storbritannien finns ett utvecklat regelverk för detta som kan vara värt att studera närmare. Även för trafik som till- kommer genom ett öppet inträde kan prioriteringskriterier använ- das för att styra mot viss trafik. 
  
 Det kan bli ett större inslag av finansiell risk för staten att upp- handla, men jag vill här poängtera att så länge det handlar om en i grunden lönsam trafik ger förfarandet en möjlighet för staten att ta del av vinsterna med trafiken snarare än ett behov av att kom- pensera en operatör för dess kostnader. I Storbritannien levererar (som nämnts ovan) operatörerna ett samlat överskott till staten, trots att de upphandlade kontrakten där också inkluderar ett flertal företagsekonomiskt olönsamma regionala linjer. Vad som dock 
  
 99 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 sannolikt kommer att krävas (och därmed medföra kostnader) är att en nationell myndighet byggs upp för att hantera upp- handlingen av kontrakten. Enligt min mening bör en sådan vara fristående från dagens myndigheter på transportområdet. En viktig roll i arbetet bör också vara att hantera samordningen med de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och deras trafikupphandl- ingar. Hänsyn behöver också tas till situationen för konkurrerande trafikslag som långväga buss och flyg. Eventuellt krävs det att en nationell trafikförsörjningsplan tas fram, i likhet med de regionala kollektivtrafikmyndigheternas planer. En ökad administration i dessa delar kan till viss del kompenseras av att kapacitetstilldeln- ingsprocessen förenklas (se vidare nedan). 
  
 När det gäller risker för staten, bör man, särskilt i fallet med de nya stambanorna, beakta de jämförelsevis höga riskerna med dagens marknadstillträdemodell, nämligen att man inte alls får den trafik som banorna byggts för och att investeringen då inte kom- mer samhället till del i form av förväntade nyttor. Kalkylen bakom investeringen bygger på en viss trafikering, vissa restidsvinster etc. För en upphandlad trafik med höghastighetståg kan man i ett kon- cessionsavtal också hantera att det i detta fall kan ta tid att bygga upp trafiken och nå lönsamhet, genom att t.ex. tillåta en negativ intäktsström i början av perioden och en positiv i den senare. Som vid all upphandling krävs en god kompetens hos upphandlande myndighet och förståelse för risker med långa kontrakt. 
  
 Det är inte säkert att kontrakten kan eller bör göras så långa att de kan inkludera investeringar i nya fordon. Man bör samtidigt vara försiktig med att staten ska ta fordonsinvesteringar om man vill bevara så mycket som möjligt av marknadsnära initiativ. I stället kan det behövas någon form av statlig garanti för restvärdet hos fordonen i slutet av avtalsperioden. Flera andra lösningar är tänk- bara (leasing, vagnbolag etc.) och behöver utredas närmare, liksom hur befintliga fordon i SJ AB:s vagnpark bör hanteras. Det är också tänkbart att åtminstone marknaden för andrahandsfordon kommer att se annorlunda ut om  
 10–15 
  år. 
  
 Vilka banor och vilken trafik som ska inkluderas i respektive kontrakt måste också utredas närmare. En viktig princip bör vara att hitta former som stimulerar till konkurrens från flera aktörer, och då kanske inte bara i upphandlingsskedet, för att undvika skad- liga monopoleffekter. Kan man upphandla två operatörer på en och 
  
 100 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 samma bana eller linje samtidigt? En tänkbar variant är att två olika befintliga marknadssegment (t.ex. nattågstrafik och dagtåg) upp- handlas separat. På några banor eller linjer är det förmodligen möjligt att ett par olika operatörer med likartade trafikupplägg kan konkurrera samtidigt och att staten då upphandlar dessa som separata kontrakt. I praktiken kan det dock bli svårt att upprätt- hålla den typen av konkurrens i längden, med tillräckliga möjlig- heter för var och en att utveckla sin trafik. Det kan också finnas starka incitament till konkurrensbegränsande samordning av resurser om inte särskilda åtgärder vidtas. En ibland förespråkad variant är att från början bygga in skillnader mellan två samtidigt kontrakterade operatörer vad gäller typen av trafik eller inbördes styrkeförhållanden för att stimulera till ökad konkurrens.31 
  
 När det gäller en kommande trafik med höghastighetståg är det tveksamt om det är effektivt att upphandla mer än en aktör för denna, åtminstone inte från första början. Det krävs t.ex. en större investering i särskilt anpassade fordon (såvida inte detta läggs utanför kontraktet), som rimligen bör vara en del i ett gemensamt omlopp för ett effektivt utnyttjande. Även om det på papperet blir två linjer  
 (Stockholm–Göteborg 
  och  
 Stockholm–Malmö) 
  kommer också en del av trafiken  
 (Stockholm–Jönköping) 
  att dela samma bana. 
  
 En förändrad marknadstillträdesmodell i enlighet med vad jag skisserat ovan får med naturlighet konsekvenser också på kapac- itetstilldelningen. En tidigare samordning mellan aktörernas önske- mål torde leda till ett förenklat förfarande med väsentligt färre konflikter att hantera. Fokus kommer att ligga på att hantera variationen i godstransportörernas önskemål. Här kan auktioner möjligen vara ett alternativ för att skilja mellan konkurrerande godsoperatörer, men det kräver då sannolikt också fördefinierade kanaler för gods i tid och rum (jämför 3.6.1 ovan). 
  
 31 Competition  Markets Authority (2015), Competition in passenger services in Great Britain. 
  
 101 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 3.6.3Förhandlingar om medfinansiering och relaterade principer 
  
 Jag har i mitt uppdrag haft att beakta behovet av ett eventuellt förtydligande av principerna för medfinansiering av infrastruktur, mot bakgrund av att utredningen tidigare uppmärksammat att medfinansiering ibland kopplats till kapacitetsutfästelser och andra överenskommelser som det har varit svårt att ta hänsyn till i prak- tiken. Som en del i arbetet har jag låtit göra en kartläggning av den faktiska förekomsten av överenskommelser om finansiering som också innehållit kapacitetsutfästelser av något slag. Det har visat sig vara svårt att få tillgång till en del av de avtal som förmodats före- ligga, men sammanställningen visar på ett relativt litet antal sådana avtal. Ett exempel avser Citybanan i Stockholm. Med tanke på de restriktioner som finns vad gäller utfästelser om kapacitet, kan de vara svåra att infria. 
  
 I tidigare utredningar och propositioner har det gjorts relativt tydliga ställningstaganden om statens roll vid finansiering av infra- struktur och möjligheter och svårigheter med att använda annan finansiering. En grundprincip är att statlig infrastruktur ska finansieras via anslag. I vissa fall kan medfinansiering från t.ex. kommuner vara aktuell, men då i första hand vad gäller komplett- erande investeringar som kommer kommunen till del. Jag har inte funnit någon anledning att ifrågasätta dessa principer, men kan konstatera att det förekommer en intensiv debatt både bland forskare och praktiker om s.k. alternativa finansieringsformer, t.ex.  
 Offentlig-Privat-Samverkan 
  (OPS). I Sverige har nyligen den s.k. Infrastrukturkommissionen uppmärksammat den här typen av lösningar.32 
  
 Det finns en omfattande litteratur om OPS både vad gäller de principiella för- och nackdelarna och de praktiska erfarenheterna. En grundtanke med OPS är att projekt med en offentlig partner i samarbete med en privat partner kan dra fördel av respektive parts olika styrkor och därmed leverera ett mervärde jämfört med en mer renodlad lösning. I grund och botten handlar det om att fördela risker till den part som är bäst på att bära och hantera respektive risk. Exempel på fördelar som brukar nämnas med OPS är snabbare 
  
 32 Infrastrukturkommissionen (2015), Infrastruktur i utveckling. 
  
 102 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 genomförande och oftare inom budget, medan exempel på nackdelar är högre lånekostnader och svårigheter att skriva kompletta kontrakt. När det gäller de praktiska erfarenheterna är de minst sagt blandade. Ibland uppnås t.ex. besparingar på totalen men det har också varit vanligt att  
 OPS-projekt 
  lett till fördyrande omförhandlingar när de ursprungliga förväntningarna inte kunnat infrias. En översikt ges exempelvis av OECD/ITF (2013). Jag kan konstatera att  
 OPS-lösningar 
  kan vara fortsatt intressanta att beakta vid kommande infrastrukturprojekt, men det bör upp- märksammas det finns risker med sådana projekt och att de inte ska betraktas som en möjlighet att frångå statens vanliga budget- restriktioner. 
  
 Medfinansiering och alternativa finansieringsformer har också aktualiserats inför planeringen av de nya stambanorna. I Sverige- förhandlingens direktiv anger regeringen att: ”Även om de nya stambanorna i huvudsak ska finansieras genom anslag är det viktigt att analysera möjligheter till alternativa finansieringskällor, som t.ex. banavgifter samt medfinansiering från kommuner och lands- ting av stationer och eventuella anslutande åtgärder för att komplettera den statliga finansieringen. Det är samtidigt angeläget att det ges ekonomiskt utrymme för en snabb utbyggnad av stam- banorna” (Dir. 2014:106, s. 7). 
  
 Förhandlingsmannen har därmed i uppdrag att ”Analysera och föreslå övergripande principer för finansiering av nya stambanor för höghastighetståg mellan Stockholm och Göteborg/Malmö” samt att ”Ingå överenskommelser med berörda kommuner och andra aktörer om finansiering och utformning av spår och stationer där stambanorna ansluter till respektive stad samt, där ett statligt engagemang är motiverat, om anslutande infrastrukturåtgärder” (Dir. 2014:106 s. 13). 
  
 När det gäller åtminstone den första punkten finns ett viktigt förbehåll: ”I den mån förslaget skiljer sig från gällande principer för finansiering av transportinfrastruktur ska detta motiveras särskilt”. Enligt en av de underlagsrapporter som Sverigeförhandlingen tagit fram föreslås en blandad finansiering från bl.a. banavgifter, skatter, vägslitageavgifter och lån via Riksgälden.33 
  
 33 PwC (2015a), Sverigeförhandlingen. Analys av finansieringsprinciper och bedömning av alternativa finansieringslösningar för nya stambanor. 
  
 103 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 Min bedömning är att intresset för medfinansiering från kom- muner och regioner är starkt beroende av vilka möjligheter som ges att påverka höghastighetstågens trafikmönster (inte minst vad gäller vilka orter som trafikeras) samt möjligheterna att kunna köra kompletterande snabba regionaltåg på banorna. Som regelverket ser ut i dag vad gäller marknadstillträde och tilldelning av kapacitet m.m. finns det egentligen inga möjligheter för staten att ingå över- enskommelser som inkluderar något av detta. 
  
 I praktiken innebär det att Sverigeförhandlingen vid en kom- mande förhandling om medfinansiering inte har något annat att erbjuda än ett åtagande vad gäller byggandet av själva stambanorna, som för övrigt också måste villkoras med framtida politiska beslut i riksdagen. De tilltänkta medfinansiärerna vill däremot se åtaganden i form av såväl en viss trafik med höghastighetståg (som stannar på förutbestämda ställen) som en viss kapacitet avsatt för snabba regionaltåg. Sannolikt vill man inte alls se några godståg på banorna. 
  
 Jag har ovan redogjort för min bedömning att det behövs en förändrad marknadstillträdesmodell för att komma till rätta med de osäkerheter som föreligger om den kommande trafikeringen på höghastighetsbanorna, liksom de beroendeförhållanden som finns med andra delar av nätet. Modellen möjliggör en ökad tydlighet kring trafikeringen och vad banan ska användas till som de tilltänkta medfinansiärerna förväntar sig. Samtidigt påverkas också andra aspekter av finansieringsmodellen. Förhöjda banavgifter har pekats ut som en viktig om än begränsad delfinansieringskälla. I en upphandlad verksamhet blir det svårare att använda banavgifter som ett direkt finansieringsinstrument för nya stambanor eftersom en anbudsgivare kommer att ha med avgifterna som en grund- förutsättning i sitt anbud. Som jag har diskuterat ovan kan det i stället bli möjligt för staten att få del av kommande vinster i trafiken, där det kan finnas en variation över avtalsperioden. 
  
 Med detta i åtanke är det särskilt problematiskt att Sverige- förhandlingen inom kort planerar att, helt i enlighet med sitt upp- drag, påbörja förhandlingar med regioner och kommuner om bl.a. medfinansiering, innan förutsättningarna för den framtida trafiker- ingen av höghastighetsbanorna är klara. Det kan t.ex. skapa lås- ningar inför en framtida upphandling av höghastighetstågstrafiken. Jag skulle därför starkt rekommendera att man först och så snabbt som möjligt reder ut förutsättningarna för trafikeringen. Det är 
  
 104 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 dock en process som, när det handlar om detaljerna, kommer att kräva en särskild utredning med ett flertal överväganden i enlighet med vad jag har skisserat ovan. 
  
 Jag föreslår därför att staten inte påbörjar några förhandlingar om medfinansiering förrän det finns ett tydligt ställningstagande om vad de framtida stambanorna ska användas till, samt vilken marknadstillträdesmodell som ska tillämpas på dessa banor och på det nationella nätet i övrigt. 
  
 I sammanhanget bör det också påpekas att även efter ett tydligt ställningstagande från statens sida om vad de nya stambanorna ska användas till, bör inte medfinansiering knytas till löften om kapacitet. 
  
 En relaterad diskussion handlar om vad ett större inslag av medfinansiering från t.ex. kommuner och regioner i förlängningen kan leda till. Det brukar ofta framhållas att det är problematiskt om medfinansiärerna, genom sina insatser, uppfattar att det är möjligt att köpa sig förtur till statliga infrastruktursatsningar. Vidare kan medfinansiering, när det handlar om offentliga organ, leda till en snedprioritering mellan t.ex. olika kommunala åtaganden och användningen av skattemedel. 
  
 3.6.4Det offentliga åtagandet och de statligt ägda bolagens roll 
  
 Omfattningen och utformningen av det offentliga åtagandet på järnvägsområdet är något som återkommer i en rad av utredningens frågor. I och med att de verksamheter som staten bedriver inom sektorn har olika karaktär bör en bedömning av detta göras med hänsyn till vad som gäller i respektive fall. Trots detta aktualiseras en mer övergripande fråga om vilken roll såväl staten som regioner och kommuner kan och bör ta på järnvägsområdet, liksom under vilka former dessa ska bedrivas. 
  
 Fyra typer av statlig verksamhet 
  
 Det statliga åtagandet kan delas in i fyra typer av verksamhet som bedrivs under olika förutsättningar. Den första är att bestämma över spelreglerna på järnvägsmarknaden, vilket inkluderar att påverka EU:s lagstiftningsprocess. Den andra är tillsynsverk- 
  
 105 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 samheten som Transportstyrelsen svarar för. Det är en verksamhet som till sin karaktär är en statlig angelägenhet och därför naturligt bedrivs av en statlig myndighet. 
  
 Det tredje verksamhetsområdet inom det statliga åtagandet är ansvaret för att tillhandahålla infrastrukturen. Verksamheten be- drivs huvudsakligen av den statliga myndigheten Trafikverket, men också via bolag (se nedan). Infrastruktur kan även tillhandahållas av utomstatliga aktörer. Infrastrukturen innebär mycket stora investe- ringar vilket gör att särskilda förutsättningar måste föreligga för att en investering ska vara lönsam. Det hänger ofta samman med annan verksamhet som är tillräckligt lönsam. 
  
 Slutligen inbegriper det statliga åtagandet även verksamhet där statligt ägda aktiebolag bedriver verksamhet, som t.ex. järnvägs- operatörer och tjänsteleverantörer jämsides med privat ägda företag. Denna verksamhet består huvudsakligen i person- och godstransporter men även t.ex. i form av rangering och utförs främst av de statliga bolagen SJ AB och Green Cargo AB. Det statligt ägda gruvbolaget LKAB har också en betydande verk- samhet som transportör av malm på järnväg. Jag konstaterar även att staten tillhandahåller infrastruktur genom Jernhusen AB och i mindre omfattning även andra statligt ägda bolag. Den statliga infrastrukturens tillhandahållande styrs därmed av två olika regelverk, det för statliga myndigheter och det för aktiebolag, vilket jag kommer att utveckla närmare i kapitel 6 om anläggningar för tjänster. Nämnas bör också underhållsföretaget Infranord AB, som knoppats av från Banverket i samband med Trafikverkets bildande. 
  
 Bredvid staten har de regionala kollektivtrafikmyndigheterna långtgående åtaganden och skyldigheter när det gäller utbudet av kollektivtrafik med såväl järnväg som andra trafikslag, vanligen manifesterade med fleråriga upphandlade trafikkontrakt med olika kollektivtrafikföretag. 
  
 Renodling av statens roll 
  
 Regeringen har under de två senaste decennierna konsekvent framfört att statens roll bör renodlas. Med det har statsmakterna menat att det som inte tillhör statens kärnområden bör avvecklas 
  
 106 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 eller överlåtas till någon annan aktör. Det statliga ägandet bör be- gränsas till områden och funktioner där marknaden inte själv förmår skapa de bästa förutsättningarna för en fungerande sam- hällsekonomi. Detta innebär att staten endast i undantagsfall och då med bestämda motiv bör uppträda som ägare av verksamheter med kommersiella förutsättningar. 
  
 Det av stor vikt att statens roll som ägare är klart separerad från statens ansvar för regelverk och konkurrens inom en sektor. Sär- skilda krav på en korrekt och konkurrensfrämjande upphandling bör ställas på berörda myndigheter. Staten som ägare bör ställa höga krav på att verksamheten ska vara lönsam, annars finns risk för snedvriden konkurrens. 
  
 Regeringen har sedan 2007 haft målsättningen att minska det statliga bolagsägandet. I budgetpropositionen för 2007 framför regeringen att staten på sikt endast bör kvarstå som ägare om det finns tungt vägande skäl för det.34 Den grundläggande utgångs- punkten är att statens främsta näringspolitiska uppgift är att ange ramar och regelsystem för näringslivets verksamhet och bidra till att skapa förutsättningar för långsikt tillväxt. Om staten samtidigt uppträder som ägare och som utformare av regler finns risk för konkurrenssnedvridning, icke optimala investeringsbeslut samt svårigheter att tillföra kapital till företag som behöver detta för sin expansion. Regeringen framför även uppfattningen att staten i flera fall inte är en bra ägare av aktiebolag.35 
  
 De särskilda skäl som kan tala för att staten även långsiktigt bör äga ett aktiebolag är de fall då bolaget utvecklas bättre med staten som ägare eller där marknadsförhållandena är sådana att en försälj- ning skulle försämra konkurrensen eller motverka en god syssel- sättningsutveckling. Ett fortsatt statligt ägande kan också vara motiverat om det föreligger särskilda nationella intressen eller sam- hällsuppdrag som svårligen kan hanteras utan ett statligt inflytande. Exempel på detta kan vara beredskapsskäl. 
  
 34Prop. 2006/07:1. 
  
 35Prop. 2006/07:1. 
  
 107 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 De statligt ägda bolagens utveckling och framtid 
  
 Av de statligt ägda aktiebolagen verksamma i järnvägssektorn är det SJ AB samt Jernhusen AB som de senaste fem åren visat positiva resultat och lämnat utdelningar till staten som ägare. Infranord AB har redovisat vinst 2010 och 2014 (samt nollresultat 2012) men har inte lämnat någon utdelning. Green Cargo AB har gjort betydande förluster flertalet år, med undantag för 2011 och 2012. Det positiva resultatet 2012 härrörde dock från en extraordinär intäkt p.g.a. försäljning av aktier i ett dotterbolag. Någon utdelning har Green Cargo AB inte lämnat de senaste fem åren. Ett urval uppgifter om bolagen redovisas i tabell 3.3 för perioden  
 2010–2014. 
  
 Så vitt jag kan bedöma finns det inte en uttalad strategi hos staten när det gäller ägandet av dessa järnvägsföretag i förhållande till utvecklingen i övrigt, exempelvis vad gäller det statliga åtagandet i andra delar av sektorn. Ju mer öppen järnvägsmarknaden har blivit, desto mer kan ägandet av operativa företag som dessa ifrågasättas, också mot bakgrund av att staten kontrollerar Trafikverket som dominerande infrastrukturhållare, genom Transportstyrelsen hanterar säkerhetsreglering, tillsyn och marknadsövervakning och sist men inte minst bestämmer över spelreglerna på marknaden. 
  
 Jag har ovan skisserat hur jag menar att en förändrad marknads- tillträdesmodell kan se ut i framtiden. Den skulle innebära att staten i en myndighetsroll kan komma att ta ett utökat ansvar för trafikförsörjningen på de nationella långväga linjerna. Då, om inte förr, menar jag att det är rimligt att staten, som ett led i en renodling av sina olika roller på transportområdet, avvecklar sitt ägande i SJ AB. För att närmare hitta formerna för en framtida privatisering av SJ AB krävs en särskild utredning som inte minst måste bedöma om vissa tillgångar fortfarande är att betrakta som sektorgemensamma resurser vilka därmed först bör avskiljas. 
  
 När det gäller Green Cargo AB har företaget under flera år haft svårt att vända verksamheten till vinst. Många olika faktorer har haft en roll i detta. Vissa konkurrenter menar att företaget inte har en korrekt prissättning utifrån sina faktiska kostnader (särskilt inte när det blir störningar), vilket snedvrider konkurrensen på markn- aden. Stora besparingar i verksamheten har gjorts på senare år men tycks inte få tillräcklig effekt. 
  
 108 
  
 SOU 2015:110 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Tabell 3.3 
  
 Nyckeltal för statligt ägda bolag i järnvägssektorn 
  
 SJ AB 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Antal anställda 
  
 (årsmedel) 
  
 4262 
  
 4041 
  
 4299 
  
 4953 
  
 4541 
  
 Rörelsens intäkter (MSEK) 
  
 8717 
  
 8097 
  
 8664 
  
 9160 
  
 9208 
  
 Rörelseresultat 
  
 (MSEK) 
  
 439 
  
 60 
  
 467 
  
 298 
  
 568 
  
 Periodens 
  
 resultat (ej totalresultat) 
  
 249 
  
 36 
  
 471 
  
 220 
  
 460 
  
 (MSEK) 
  
 Lönsamhetsmål 
  
 (Avkastning 
  
 på EK) 
  
 10% 
  
 10% 
  
 10% 
  
 10% 
  
 7% 1 
  
 Utfall lönsamhet 
  
 6,7% 
  
 0,8% 
  
 10,3% 
  
 5,1% 
  
 10,1% 
  
 Utdelning 
  
 (MSEK) 
  
 90 
  
 12 
  
 157 
  
 73 
  
 230 2 
  
 Green Cargo AB 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Antal anställda 
  
 (årsmedel) 
  
 2907 
  
 2805 
  
 2422 
  
 2123 
  
 2002 
  
 Nettoomsättning 
  
 (MSEK) 
  
 5260 
  
 5418 
  
 4585 
  
 4149 
  
 4154 
  
 Rörelseresultat 
  
 (MSEK) 
  
 -198 
  
 32 
  
 -72 
  
 -368 
  
 -121 
  
 Årets resultat (MSEK) 
  
 -139 
  
 10 
  
 519 3 
  
 -382 
  
 -188 
  
 Lönsamhetsmål 
  
 (Avkastning 
  
 på EK) 
  
 10% 
  
 10% 
  
 10% 
  
 10%1 
  
 10%1 
  
 Utfall lönsamhet 
  
 neg. 
  
 1,0% 
  
 35% 
  
 neg. 
  
 neg. 
  
 Utdelning 
  
 (MSEK) 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Jernhusen 
  
 AB 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Antal anställda 
  
 vid årets 
  
 slut 
  
 187 
  
 239 
  
 265 
  
 245 
  
 229 
  
 Omsättning (fastighetsintäkte r) 
  
 (MSEK) 
  
 1014 
  
 1094 
  
 1161 
  
 1104 
  
 1181 
  
 Rörelseresultat, 
  
 inkl. 
  
 fastighetsvärde förändring 
  
 (MSEK) 
  
 657 
  
 617 
  
 581 
  
 642 
  
 722 
  
 Årets resultat (MSEK) 
  
 490 
  
 175 
  
 564 
  
 513 
  
 389 
  
 Lönsamhetsmål 
  
 (Avkastning 
  
 på EK) 
  
 12% 
  
 12% 
  
 12% 
  
 12% 
  
 12% 
  
 Utfall lönsamhet 
  
 12,8% 
  
 4,4% 
  
 13,2% 
  
 10,8% 
  
 9,8% 
  
 Utdelning 
  
 (MSEK) 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 113 
  
 Infranord 
  
 AB 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Antal anställda 
  
 vid årets 
  
 slut 
  
 2958 
  
 2745 
  
 2682 
  
 2577 
  
 2112 
  
 Rörelsens intäkter (MSEK) 
  
 4507 
  
 4495 
  
 4516 
  
 3787 
  
 3956 
  
 Rörelseresultat 
  
 (MSEK) 
  
 30 
  
 -71 
  
 18 
  
 -190 
  
 32 
  
 Årets resultat (MSEK) 
  
 19 
  
 -62 
  
 0 
  
 -162 
  
 17 
  
 Lönsamhetsmål 
  
 (Avkastning 
  
 på EK) 
  
 n/a 
  
 16% 
  
 16% 
  
 16% 
  
 16% 
  
 Utfall lönsamhet 
  
 n/a 
  
 neg. 
  
 0 
  
 neg. 
  
 3,6% 
  
 Utdelning 
  
 (MSEK) 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Noter: 1 Avser avkastning 
  
 på operativt kapital; 2 Beslut vid extra bolagsstämma 25 sep 2015 om att 
  
 dela ut 1,7 miljarder till; 
  
 3 Varav 505 MSEK realisationsvin st vid försäljning av aktier i dotterbolag. 
  
 Källa: Bolagens årsredovisningar. 
  
 109 
  
 Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 SOU 2015:110 
  
 En privatisering av Green Cargo AB skulle visserligen kunna leda till en ytterligare förstärkning av affärsmässigheten i hela verksam- heten, men det är osäkert vem som skulle kunna vara intresserad som köpare. Det ligger nära till hands att företaget köps upp av något annat (utländskt) statligt ägt företag, vilket betraktas som problematiskt av transportköparna. 
  
 Dagens situation är enligt min mening ohållbar på längre sikt och kan t.o.m. få akuta konsekvenser redan på kort sikt. Regeringen bör därför närmare låta utreda förutsättningarna för Green Cargo AB och olika alternativ när det gäller ägandet. Särskilt effekterna på den s.k. vagnslasttrafiken, där Green Cargo AB genom sitt nätverk har en särskilt stark ställning, behöver beaktas vid en eventuell privatisering. 
  
 När det gäller Jernhusen AB behöver bedömningar göras av bolagets olika verksamhetsgrenar utifrån vad som fortsatt bör vara ett statligt åtagande och vad som i stället kan tillhandahållas av andra aktörer på marknaden. De senare delarna skulle kunna vara aktuella för privatisering. Som redan nämnts återkommer jag till mina närmare förslag avseende delar av verksamheten i Jernhusen AB i kapitel 6. 
  
 Infranord AB har jag behandlat relativt ingående i mitt tidigare delbetänkande om järnvägsunderhåll Koll på anläggningen (SOU 2015:42). Företaget har fortfarande en stark ställning på markn- aden. En eventuell privatisering bör särskilt beakta tillgångarna i form av de många arbetsmaskiner som Infranord förfogar över. 
  
 Min sammanfattande bedömning leder till förslaget att regeringen närmare bör utreda lämpligheten i att långsiktigt behålla det statliga ägandet i SJ AB, Green Cargo AB, Jernhusen AB och Infranord AB. En sådan utredning bör samordnas med en utredning om en förändrad marknadstillträdesmodell, och omfatta förutom ett konkurrensperspektiv även ett beredskapsperspektiv. I fallet Infranord AB finns ingen direkt koppling med en förändrad marknadstillträdesmodell, medan förutsättningarna för åtminstone delar av Jernhusens verksamhet kan komma att påverkas. Det är dock rimligt att frågor om det statliga ägandet hanteras på ett samlat sätt. 
  
 110 
  
 4Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Förslag: Regeringskansliet bör genomföra en förändring i ledning och styrning som säkerställer ett ansvarstagande för de strategiska frågorna på järnvägsområdet. Ansvaret bör inte delegeras till andra myndigheter. 
  
 Trafikverket bör i sin verksamhet vara fortsatt vaksam på de olikheter som föreligger mellan trafikslagen väg och järnväg och ta hänsyn till detta i den egna organisationen. 
  
 En översyn bör göras av Trafikverkets styr- och lednings- modell och en annan organisationsmodell övervägas som med- ger tydlighet i ansvarsfördelning, mandat och arbetsuppgifter. 
  
 Regeringskansliet bör utarbeta en långsiktig inriktning för  
 EU-arbetet 
  och det internationella arbetet på järnvägsområdet. Denna bör, utifrån Regeringskansliets befintliga rutiner för EU- arbetet, kompletteras med en handlingsplan. Planen bör inne- fatta en regelöversikt, aktuella forum, avstämning, kompetensför- sörjning, resurssättning och löpande informationsutbyte mellan Näringsdepartementet,  
 EU-representationen 
  och myndigheterna. 
  
 Regeringskansliet bör vidareutveckla arbetsmetoder för att få genomslag för svenska ståndpunkter i EU under tidigt skede och löpande under regelarbetets olika faser och för att säker- ställa att  
 EU-reglering 
  och nationell lagstiftning på järnvägs- området harmoniserar. 
  
 Transportstyrelsen bör utveckla arbetsmetoder för analys, beredning, förankring, uppföljning och information i regel- utvecklingsarbetet inom järnvägsområdet. 
  
 Transportstyrelsen bör delta i det regelutvecklingsarbete som sker i arbetsgrupper under Europeiska järnvägsbyrån. 
  
 111 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Trafikverket bör utveckla arbetsmetoder för myndighetens deltagande i regelutvecklingsarbete i EU inom järnvägsområdet. 
  
 En ändring bör göras i järnvägslagen för att förtydliga kravet på riskhantering som del i en säker verksamhetsutövning. 
  
 En större översyn av järnvägslagstiftningen bör göras. Detta kan lämpligen ske samtidigt med de ändringar som behöver göras i samband med införandet av det fjärde järnvägspaketet. Översynen bör leda till en bättre överblick och överens- stämmelse med  
 EU-rättens 
  utveckling inom järnvägsområdet. Vid denna kan även tydliggörande av marknadsövervaknings- uppgiften övervägas. 
  
 Kompetensförsörjningen i järnvägssektorn bör utredas närmare i särskild ordning, inte minst mot bakgrund av för- ändrade förutsättningar och kommande stora infrastruktursats- ningar. 
  
 4.1Inledning 
  
 Det svenska järnvägssystemet består av en mängd olika aktörer med ansvar för olika funktioner, som t.ex. infrastrukturförvaltning och utförande av tågtrafik, och innefattar marknader för de produkter och tjänster som behövs vid utövandet av dessa funktioner. 
  
 Aktörerna är statliga, kommunala och privata. Staten uppträder på järnvägsmarknaden både som myndighet (bl.a. Trafikverket) och som bolag (t.ex. Jernhusen AB, Green Cargo AB och SJ AB). Detta leder på de olika marknaderna till en viss osäkerhet avseende statsmakternas intentioner och innebär i vissa fall att konkurrens- villkoren är olika beroende på i vilken form staten uppträder. I föregående kapitel har jag pekat på ett behov att förtydliga inriktningen för vad det statliga åtagandet på längre sikt bör omfatta. Jag återkommer till den frågan nedan. 
  
 Omregleringen har medfört att aktörerna inom järnvägssektorn är fler och statens roll har förändrats, från att styra Statens Järn- vägar till att se till de statliga och ickestatliga aktörerna bedriver en verksamhet som leder till nytta för resenärer och företag som vill använda järnvägen. Därtill har  
 EU-medlemskapet 
  lett till att en stor del av det regelverk som styr järnvägssektorn nu beslutas inom EU. Lagstiftningsarbetet i EU drivs i en allt snabbare takt och med en 
  
 112 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 reglering som i högre utsträckning än tidigare är såväl detaljerad som direktverkande. 
  
 Sammantaget innebär detta högre krav på tydliga roller och strategisk styrning av marknaden och på Sveriges  
 EU-arbete. 
  Av mina direktiv framgår att jag ska göra en översyn av rollfördeln- ingen inom järnvägsområdet. Vid behov ska jag även föreslå hur ett förtydligande av roller och ansvarsområden inom sektorn kan åstadkommas. Översynen av och förslagen till hur rollerna bör för- tydligas rör såväl statens roll inom järnvägssektorn som hur denna roll bör organiseras. När det gäller det statliga åtagandet ska jag undersöka behovet av att etablera en funktion för en samordnad beredning av en del långsiktiga och strategiska frågor som kräver ett aktivt deltagande av järnvägens aktörer. Om jag bedömer att en sådan funktion är lämplig ska jag lämna förslag till hur funktionen bör utformas och vilka frågor som i så fall bör omfattas av en sådan beredning. En annan del av frågan om rollerna inom det statliga åtagandet handlar om i vilken form staten uppträder – som myndighet eller bolag. 
  
 Vidare skajag föreslå hur Sveriges insatser i regelutveckling kan stärkas, främst inom EU, bl.a. i syfte att säkerställa att fortsatt harmonisering bidrar till utvecklingen av ett effektivt järnvägssystem. 
  
 Genomgången av sektorns aktörer och förslagen till rollfördel- ning bör även omfatta en utredning av behovet av att vidta åtgärder för att, inom ramen för nuvarande nivå på det offentliga åtagandet, förbättra förutsättningarna för att sektorns aktörer ska ha tillgång till rätt kompetens. 
  
 Detta kapitel inleds med ett avsnitt om den strategiska styr- ningen av järnvägsområdet – inklusive en mer övergripande genom- gång av principerna för styrning och organisation av statlig verk- samhet – följt av organisationen av de myndigheter som är verk- samma inom sektorn. Jag har i det avseendet valt att avgränsa arbetet till Trafikverket och Transportstyrelsen. I kapitel 6 och 7 fördjupar jag en del av analyserna kring roller och ansvars- fördelning. I kapitlet lämnas vidare en redogörelse för det behov av strategiskt arbete och beredning som tillkommit i och med Sveriges  
 EU-medlemskap. 
  Jag lyfter i detta sammanhang även behovet av åtgärder för att säkerställa en sammanhängande lagstiftning, EU- rättsligt och nationellt. I ett avslutande avsnitt berör jag kompetens- försörjningen i järnvägssektorn på övergripande nivå. 
  
 113 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 4.2Organisation av det statliga åtagandet i järnvägssektorn 
  
 4.2.1Principer för styrning 
  
 Den statliga förvaltningen är organiserad i myndigheter som lyder under regeringen. Utöver myndigheterna bedrivs det statliga åtagandet även i bolag som staten äger. Myndigheternas uppgift är att genomföra och förverkliga regeringens politik. Den svenska förvaltningsmodellens utformning präglas av en långtgående delegering av beslutsfattande och befogenheter till myndigheterna. Denna inriktning har resulterat i att de svenska statliga myndighet- erna har relativt stor frihet gentemot regeringen i jämförelse med andra länder. I en internationell jämförelse är departementen även resursmässigt små i jämförelse med myndigheterna. Synsättet som modellen bygger på är att de som är närmast verksamheten har bäst sakkunskap om området. 
  
 Av regeringsformen framgår att det är regeringens uppgift att styra riket. Detta regleras i lagar som riksdagen fattat men också i förordningar som regeringen själv beslutar om och som reglerar hur regeringen styr myndigheterna. Det innebär att myndigheterna sinsemellan inte har olika status utan endast har fått olika uppdrag av regeringen. 
  
 Varje myndighet har också en instruktion, där regeringen anger vilka uppgifter som myndigheten har. Även myndighets- förordningen innehåller regler för myndigheterna. I sammanhanget bör även förvaltningslagen1 nämnas. Den innehåller bl.a. krav på serviceskyldighet, ärendehantering och samverkan mellan myndig- heter. Regeringen styr förvaltningen genom mål- och resultat- styrning och resurstilldelning. Andra styrformer som regeringen använder är utnämningsmakten och organisation av verksamheten. För viss verksamhet utformar regeringen särskilda strategier och mål. Det kan handla om verksamhet där flera myndigheter berörs av samma område. Då utformas mål och strategier som flera myndigheter berörs av och som bara kan uppnås genom samverkan. 
  
 1 Förvaltningslagen (1986:223). 
  
 114 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 4.2.2Principer för organisationsform 
  
 I den senaste förvaltningspolitiska propositionen anger regeringen att ”Verksamhetens karaktär bör alltid vara avgörande för valet av organisationsform. Konsekvenser av valet av organisationsform måste beaktas, så att statsmakterna inte avhänder sig möjligheter till styrning, insyn och kontroll av de verksamheter för vilka man ansvarar.”2 Vidare framför regeringen att ansvars- och uppgiftsför- delningen bör vara tydlig. Myndigheter bör inte ha överlappande uppgifter och rollkonflikter inom en enskild myndighet bör und- vikas. 
  
 När statsmakterna har beslutat om avgränsningen av det statliga åtagandet finns det några olika alternativ till hur detta kan organiseras. Olika organisationsformer innebär olika förutsättningar i form av huvudman, finansieringsprinciper och mål. I varje sektor finns en huvudsaklig organisationsform. Den huvudsakliga organ- isationsformen för statlig verksamhet är myndighetsformen men staten bedriver även verksamhet i aktiebolagsform. 
  
 I juridisk mening är statliga myndigheter en del av den juridiska enheten staten. Den verksamhet som staten har valt att bedriva i andra organisationsformer är till skillnad från myndigheterna egna juridiska personer. 
  
 En annan viktig skillnad mellan statliga myndigheter och statligt ägda aktiebolag är att myndigheterna lyder under regeringen, för- valtningens jävs- och besvärsregler och tryckfrihetsförordningens offentlighetsprincip. Statliga myndigheter har även ett ansvar att agera sakligt och opartiskt och följa lagen om offentlig upphandling samt krav på diarieföring m.m. 
  
 En tredje skillnad mellan statliga myndigheter och statligt ägda aktiebolag rör de ekonomiska villkor som gäller för organisations- formerna. Finansieringen av verksamheten som bedrivs vid statliga myndigheter består huvudsakligen av anslag över statens budget och till en mindre del av avgiftsintäkter. För att ta ut avgifter krävs ett bemyndigande. Verksamhet som bedrivs av statligt ägda aktiebolag finansieras helt av intäkter från verksamheten eller av lån. Det innebär att aktiebolag är tvungna att bära sina egna kostnader. Om intäkterna inte kan finansiera kostnaderna går 
  
 2 Prop. 2009/10:175, Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt. 
  
 115 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller SOU 2015:110 
  
 bolaget till sist i konkurs. Enligt aktiebolagslagen är även utgångs- punkten att verksamhet som bedrivs i aktiebolagsform har ett vinstsyfte och att vinsten ska komma aktieägarna till del. Det inne- bär att om en statlig verksamhet bedrivs i aktiebolagsform finns ett uttryckt syfte att verksamheten ska bidra till intäkter för staten i form av aktieutdelning. Bolagsordningen kan dock peka ut andra uppdrag som aktiebolaget har. 
  
 I början av  
 1990-talet 
  utarbetade Riksrevisionsverket (RRV) inom ramen för en översyn av konkurrensutsatt affärsverksamhet vid förvaltningsmyndigheter ett antal principer för bolagisering av statlig verksamhet. Principerna omfattade även frågan när en bolagiserad verksamhet inom staten inte kan bedömas lämplig, alternativt bör drivas i privat ägo. 
  
 Utifrån RRV:s principer utarbetade regeringen generella kriterier för när en affärsverksamhet kan bedömas aktuell för om- bildning till aktiebolagsform. I 1992 års budgetproposition(prop. 1991/92:100) presenterades kriterierna: 
  
 –verksamheten bedrivs under fungerande konkurrensvillkor 
  
 –verksamheten är av betydande omfattning 
  
 –verksamheten har kommersiella förutsättningar och är obero- ende av direkta anslagsmedel 
  
 –verksamheten styrs inte primärt av politiska uppgifter och mål 
  
 –verksamheten innebär ingen myndighetsutövning 
  
 Den första principen som RRV pekade ut var att verksamheten måste bedrivas under fungerande konkurrensvillkor. För att en statlig verksamhet ska bedrivas i bolagsform bör det därmed finnas leverantörsalternativ och köparen bör fritt kunna välja leverantör. En förutsättning är även att det inte föreligger några formella eller praktiska hinder för att tillhandahålla konkurrerande tjänster. Om den statliga aktören innehar en monopolställning bör statsmakterna undersöka om det finns förutsättningar för konkurrens på marknaden. 
  
 Med betydande omfattning avsågs att den bolagiserade statliga enheten borde ha en marknadsandel på åtminstone tio procent. Anledningen till detta var att enheten skulle kunna bära troliga om- struktureringskostnader ocheventuella ökade kostnader för ledning 
  
 116 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 som en övergång från myndighetsform till bolagsform skulle kunna innebära. 
  
 Den tredje principen som framfördes var att verksamheten bör ha kommersiella förutsättningar och vara oberoende av direkta anslagsmedel. Verksamheten måste på lång sikt kunna täcka kost- naderna och ge en viss vinst. 
  
 Det fjärde kriteriet var att verksamheten inte primärt ska styras av politiska uppgifter och mål. Det innebär att verksamheten främst bör styras utifrån företagsekonomiska motiv. Politiska mål bör vara underordnade. 
  
 Den sista principen var att verksamhet som innebär myndig- hetsutövning bör bedrivas i myndighetsform. 
  
 I propositionen konstaterades vidare att myndighetsformen är den verksamhetsform som bör väljas för statlig verksamhet. Kon- kurrensutsatt verksamhet bör, om inte särskilda skäl talar för det, inte bedrivas i myndighetsform och, i normalfallet, inte av staten. 
  
 År 1995 uttalade regeringen i samband med propositionen For- mer för statlig verksamhet som är beroende av statligt stöd m.m. 
  
 (prop. 1995/96:61), att den huvudsakliga formen för statlig verk- samhet fortsatt ska vara myndighet. De fall då ett statligt åtagande bör utföras av en privaträttslig organisation, var enligt regeringen då det förelåg statsfinansiella eller andra skäl för staten att samverka med någon annan. 
  
 I den förvaltningspolitiska propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136), klargjorde statsmakterna återigen att statlig verksamhet i huvudsak bör bedrivas i myndig- hetsform. Regeringen ansåg att myndighetsformen var både rätts- säker och flexibel. Regeringen menade samtidigt att det ibland kunde vara motiverat att låta en statlig uppgift utföras i en privat- rättslig verksamhetsform. Som ett sådant exempel angavs när staten tillsammans med en annan aktör engagerar sig i anslagsberoende verksamhet och gemensamt bidrar till finansieringen. Därutöver ansåg regeringen att konkurrensutsatt verksamhet inte borde bedrivas i myndighetsform om det inte fanns särskilda skäl för detta. För sådan verksamhet skulle bolagsformen övervägas. I propositionen uttryckte regeringen sina ambitioner att fortsätta den renodling av statlig verksamhet som innebar en renodling av affärsverken och en tydligare fokusering hos myndigheterna avse- ende myndighetsutövning. 
  
 117 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Principerna i den förvaltningspolitiska propositionen konkreti- serades senare i ett förvaltningspolitiskt handlingsprogram. 
  
 Förutom att myndighetsformen är huvudregeln är en annan viktig ståndpunkt som regeringen lyfter fram i den förvaltnings- politiska propositionen att valet av annan organisationsform än myndighetsformen bör omprövas med viss regelbundenhet. Argu- menten för detta är att kraven på offentlighet och insyn och på tydliga ansvarskedjor ska tillgodoses. Offentlighetsprincipen och meddelarfriheten bidrar till öppenhet och insyn. Myndighets- formen ger en tydlig ansvarskedja: myndighetens ledning svarar inför regeringen som svarar inför riksdagen. I den förvaltnings- politiska propositionen framför regeringen emellertid även skäl för att anförtro privaträttsliga uppgifter när myndighetsformen inte kan möta kraven på flexibilitet och effektivitet på ett bra sätt. 
  
 4.2.3Strategisk styrning i järnvägssektorn 
  
 Innan den svenska järnvägen började omorganiseras, delas upp och öppnas för konkurrens, fanns det en ensam aktör i form av SJ som kunde bära ansvaret för strategiska frågor av betydelse för järnvägs- sektorn. Sedan dess har utvecklingen inte bara gått mot en ökad mängd aktörer, utan Sverige har också blivit medlem av EU. Som jag återkommer till senare i detta kapitel sker en stor del av regel- utvecklingen på järnvägsområdet numera inom EU, liksom viktiga beslut av stor betydelse för hela sektorn. Detta har i grunden förändrat förutsättningarna för den strategiska styrningen. 
  
 Järnvägssektorn är organiserad inom ramen för flera statliga myndigheter och aktiebolag men även i form av privata bolag. Det yttersta ansvaret för sektorns utveckling besitter statsmakterna som såväl reglerar sektorn som direkt styr stora delar av utveck- lingen genom utbyggnad av infrastruktur och finansierar stora delar av verksamheten med offentliga medel. 
  
 Jag har i mitt uppdrag haft att överväga behovet av en strategisk funktion för hantering och beredning av frågor med långsiktig på- verkan på den svenska järnvägssektorn. Vid behov av en sådan funktion ska jag också lämna förslag på formerna för denna. 
  
 Jag kan konstatera att uppdelningen av det tidigare integrerade järnvägssystemet har drivit utvecklingen mot en ökad specialisering 
  
 118 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 hos de olika företagen, där övergripande systemkunskap ibland har gått förlorad. Flera frågor av strategisk karaktär har blivit svåra att hantera på ett ändamålsenligt sätt. Det kanske tydligaste exemplet är planerna på att införa det nya trafikstyrnings- och signalsystemet ERTMS, vilket i grunden är en del av en strävan till harmonisering av järnvägsteknik inom EU. Frågan berör i princip alla sektorns aktörer, som involverats i hög utsträckning men haft helt olika förutsättningar, inte minst ekonomiska och därtill hörande incitament, att göra sin del av arbetet. Genom att frågan inte fått den strategiska behandling den förtjänat, har flera aktörer, både offentliga och privata, orsakats stora kostnader som möjligen hade kunnat undvikas (se avsnitt 4.5.3). Den slutsats jag har dragit av detta är att ett ökat strategiskt ansvarstagande för sektorn behövs. 
  
 I sammanhanget vill jag också nämna en relaterad fråga som ofta tas upp, nämligen det s.k. sektorsansvaret. Sektorsansvar utveckl- ades från början på miljöområdet och nådde transportmyn- digheterna på  
 1980-talet. 
  Banverket hade på sin tid ett utpekat ansvar för hela järnvägstransportsystemet, det vill säga även tun- nelbana och spårväg. Inom ramen för sitt sektorsansvar skulle verket vara samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. Övriga aktörer i sektorn uppfattade ibland sektorsansvaret som ett sätt att säkra att inga frågor ”ramlade mel- lan stolarna”, särskilt inte efter den uppdelning som skett i branschen. 
  
 I samband med Trafikverksutredningen gjordes en granskning av sektorsansvaret som visade på flera svagheter med begreppet. Entydiga definitioner saknades av sektorsmyndighet, sektors- ansvar, sektorsarbete och sektorsuppgifter. Regeringen hade svårig- heter att styra myndigheterna och se vem som gjorde vad. Vidare var det svårt att följa upp hur anslagen användes och vilka effekter som uppnåddes genom sektorsansvaret.3 Slutsatsen blev att de nya myndigheterna på transportområdet, däribland Trafikverket, inte skulle ha något sektorsansvar, men att regeringen i stället skulle lägga särskilda uppdrag på myndigheterna. 
  
 Det strategiska ansvaret är i grunden alltid en fråga för regeringen. Det beror på att det är regeringen som styr landet. En strategisk funktion skulle kunna organiseras vid en myndighet. Det 
  
 3 SOU 2008:128, Tydligare uppdrag – i stället för sektorsansvar. 
  
 119 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 skulle vara i linje med den svenska decentraliserade förvaltnings- modellen. Genom att lyfta bort sektorsansvaret från myndig- heterna kan det strategiska ansvaret sägas ha flyttats tillbaka till regeringen. Av den anledningen, och mot bakgrund av den mångfald av aktörer som finns på järnvägsområdet, finns det svårig- heter med att låta en förvaltningsmyndighet leda det strategiska arbetet. Det beror på att myndigheter sinsemellan inte styr varandra utan lyder under regeringen. Genom att det finns flera myndigheter och även statligt ägda bolag verksamma inom sektorn, skulle en enskild myndighet ha svårt att fullt ut ta det strategiska ansvaret. Mot denna bakgrund kan jag inte se att finns någon annan möjlighet än att den strategiska styrningen bör ske genom Regeringskansliet. Min bedömning är att det ansvaret inte hanteras tillräckligt väl i dag, vilket påkallar någon form av förändring. 
  
 Det finns flera möjligheter till hur regeringens strategiska styr- ning av järnvägssektorn kan säkras. Ett alternativ är att ansvaret får en egen organisatorisk enhet inom ramen för Näringsdeparte- mentets organisation. Det är en på ett sätt tilltalande lösning, eftersom ansvaret då får en tydlig utpekad hemvist, men erfaren- heter visar att den här typen av organisatoriska enheter sällan blir långlivade, eftersom de dagliga operativa frågorna tar så mycket kraft och uppmärksamhet. Vidare kan det te sig märkligt att peka ut just järnvägsfrågor i en sådan enhet, i förhållande till strategiska frågor på transportområdet i övrigt. Ett annat alternativ är att ansvaret tydliggörs i den befintliga organisationen. I båda fallen handlar det egentligen om en intern styrnings- och ledningsfråga, med konsekvenser också för identifiering av kompetensbehov och resurssättning. 
  
 Jag noterar att flera sakområden på transportområdet har varit föremål för framtagning av en strategi, med exempel på det mari- tima området och luftfarten. Jag anser inte att sådana aktiviteter löser själva grundproblemet för järnvägen. Det strategiska arbetet måste helt enkelt vara en del av Regeringskansliets organisation, som har tillräcklig tyngd och kan utvecklas kontinuerligt. De strategiska frågorna handlar i regel om ansvarsfördelning, regel- givning, beredning av  
 EU-frågor 
  och andra långsiktiga överväg- anden för sektorn. Det är därmed sådana frågor som endast Regeringskansliet ytterst kan ansvara för. 
  
 120 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 En övergripande iakttagelse är att den svenska förvaltnings- modellen, med relativt små departement och stora expertmyndig- heter, kan vara mindre lämpad att hantera denverklighet som Sverige och flertalet av näringlivets olika grenar befinner sig i i dag, med avreglerade marknader och ett starkt beroende av regelutvecklings- arbetet i EU. 
  
 Inom ramen för mitt uppdrag blir min slutsats att Regerings- kansliet bör genomföra en förändring i ledning och styrning samt resurssättning som säkerställer ett ansvarstagande för de strategiska frågorna på järnvägsområdet. Hur detta närmare bör organiseras lämnar jag dock inte något förslag om, annat än att det inte bör delegeras till andra myndigheter. Därmed är det inte heller aktuellt att peka ut någon ny sektorsansvarig myndighet. Däremot är det befogat att regelbundet se över de olika transportmyndigheternas ansvarsområden och uppdrag. 
  
 4.2.4Trafikverkets uppgifter och organisation 
  
 En uppdelning av verket? 
  
 Under utredningens gång har det vid upprepade tillfällen framförts, bl.a. från berörda branschorganisationer och transportköpare, men också i ett par rapporter,4 att Trafikverket generellt skulle behöva organiseras om i en järnvägsdel och en vägdel. I vissa fall har argu- mentationen förts så långt som att två separata myndigheter borde återskapas. Även om regeringen i direktiven till utredningen inte framfört ett specifikt önskemål om att utreda denna fråga, kan jag konstatera att den kommit att bli en viktig del i diskussionen om järnvägens organisation. I inledningen till mitt delbetänkande Koll på anläggningen (SOU 2015:42) lovade jag att återkomma i frågan i slutbetänkandet. 
  
 Ett argument som framförs är att en förändring i denna riktning skulle vara ett sätt att bättre möta järnvägssektorns behov. I särskilt fokus för den här typen av synpunkter är de mer operativa delarna av verksamheten, där likheter och synergier mellan väg och järnväg uppfattas som svaga. I de verksamhetsdelar som hanterar mer lång- 
  
 4 Se t.ex. Seko (2014), Ny syn på järnvägsunderhållet,och Resenärsforum (2014), Ett lyft för järnvägen. 
  
 121 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 siktiga överväganden, vad gäller exempelvis planering av och investeringar i infrastruktur, uppfattas däremot det trafikslagsöver- gripande arbetet som mer ändamålsenligt. 
  
 Min bedömning är att det trafikslagsövergripande perspektivet på Trafikverket fungerar relativt väl när det gäller just planering av infrastrukturåtgärder, och då framför allt för nyinvesteringar, vilket var ett viktigt syfte att uppnå med sammanslagningen av Vägverket och Banverket. Jag kan också konstatera att på en del andra områden är det svårare att se synergier mellan uppgifterna på järnvägs- respektive vägsidan. Nyligen har Trafikverket också observerat behovet att separera järnvägssystem från vägsystem och etablera nya centrala funktioner i sitt verksamhetsområde underhåll. 
  
 Jag menar att Trafikverket i sin verksamhet bör vara fortsatt vaksam på de olikheter som föreligger mellan trafikslagen väg och järnväg och ta hänsyn till detta i den egna organisationen. Det kan t.ex. innebära att det inte alltid är befogat att sammanföra järnvägs- och vägenheter även om de på papperet kan ha likartade uppgifter. Vidare bör personer med specialistkompetens avseende ett av trafikslagen ges möjlighet att fokusera på fortsatta insatser inom sitt specialområde. 
  
 Den sammanfattande bedömning jag har kunnat göra leder emellertid inte till ett förslag om en generell uppdelning mellan trafikslagen järnväg och väg inom Trafikverkets organisation, och därmed inte heller i separata myndigheter. Jag kan inte se att de eventuella fördelarna av en sådan delning skulle kunna åstadkom- mas utan att riskera att redan pågående förbättringsarbete avstannar. Vidare har jag inte närmare kunnat utreda de kon- sekvenser som detta skulle innebära, exempelvis vad gäller andra delar av transportsektorn, däribland vägområdet. 
  
 En annan associationsform? 
  
 Jag kan konstatera att infrastrukturförvaltare inom EU har olika associationsform och att Norge planerar för en bolagisering av Jernbaneverket. Mot bakgrund av de principer för den svenska statsförvaltningen som jag har redogjort för i 4.2.2 ovan, ser jag ingen anledning att överväga en ändrad associationsform, som t.ex. bolag, för Trafikverket. 
  
 122 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Andra organisationsförändringar 
  
 Utifrån de iakttagelser och bedömningar jag gjort menar jag att det är väsentligt mer angeläget att göra andra förändringar, med på- verkan på Trafikverkets organisation, än dem som diskuterats ovan. 
  
 För att hantera den omfattande verksamhet som Trafikverket ansvarar för har Trafikverket valt en s.k. matrisorganisation som organisationsmodell. Matrisorganisationen bygger på vertikala verk- samhetsområden och horisontella processer. Ansvar i organisationen beskrivs i termer av leveransansvar och funktionsansvar, där leveransansvar omfattar vad som ska levereras från en verksamhet även om delleverans har skett från någon annan enhet. Med leveransansvaret följer rätt och skyldighet att fatta beslut som krävs för att fullgöra leveransen – och ett helhetsansvar för denna leverans. Funktionellt ansvar (som inte kan delegeras) innebär ansvar för en process eller ett sakområde eller en kombination av dessa och syftar till att få ett gemensamt uppträdande och agerande inom viktiga områden. Funktionellt ansvarig har befogenhet att ta fram och fastställa styrande och vägledande dokument inom sitt ansvarsområde. 
  
 Matrisorganisationen är en organisationsmodell som ställer stora krav på styrning och ledning i och med att ansvaret i modellen fördelas på flera led utan att tydliggöra vem som ansvarar för helheten. Det uppdelade eller splittrade ansvaret riskerar att leda till att alla eller ingen känner ansvar. I mitt delbetänkande Koll på anläggningen5 lyfte jag dessa problem eftersom modellen inte tycks underlätta eller tydliggöra nödvändigt ansvarstagande mot bakgrund av verkets grundläggande uppgifter som infrastruktur- förvaltare, och därmed riskerar att skapa ineffektivitet. Jag återkommer här till frågan eftersom jag även under arbetet med andra delar av utredningen funnit att problem med verksamheten i flera fall tycks vara hänförliga till ansvarsfördelningen i Trafikverkets organisation. Jag har konstaterat att det kan uppstå problem med hur ansvaret ska hanteras när olika ansvar och delansvar interagerar och att otydligheter och konflikter kan uppstå när olika delar av organisationen är ansvariga för leveranser eller processer som är beroende av andra delars leveranser. 
  
 5 SOU 2015:42, s. 181 ff. 
  
 123 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Min bedömning är därför fortsatt den jag redovisade i delbetänkandet, nämligen att en översyn av Trafikverkets styrning och ledning behöver göras, och också att en annan organisations- modell bör övervägas, som medger tydlighet i ansvarsfördelning, mandat och arbetsuppgifter. Jag menar att en förändring av organisationsmodellen skulle kunna ge en betydande effektivitets- förbättring inom myndigheten. De problem som Trafikverket brottas med har enligt min mening snarare med organisation, ledning och styrning att göra än med myndighetens trafikslags- övergripande uppdrag. 
  
 4.2.5Transportstyrelsens uppgifter och organisation 
  
 Transportstyrelsens övergripande organisation framgår av Figur 4.1. Transportstyrelsen har till huvuduppgift att svara för merparten av all regelgivning, tillståndsprövning, tillsyn och registerhållning för de fyra trafikslagen.6 Enligt sin instruktion ska myndigheten, utöver sin tillsyn enligt järnvägslagen, övervaka att marknaderna för järnvägstjänster, inklusive marknaderna för järnvägstransporter, fungerar effektivt ur ett konkurrensperspektiv.7 
  
 6Prop. 2008/09:31, Transportstyrelsen och dess verksamhet, s. 44. 
  
 78 § Förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 124 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Figur 4.1 
  
 Transportstyrelsens övergripande organisation 
  
 Styrelsen 
  
 Internrevision 
  
 Generaldirektör 
  
 GD-stab 
  
 GD-juridik 
  
 GD-kansli 
  
 Körkorts- 
  
 Sjö- och 
  
 Skatte- och 
  
 Fordonsregistrerings- 
  
 Väg- och 
  
 avdelningen 
  
 luftfarts- 
  
 avgifts- 
  
 och ärende- 
  
 järnvägs- 
  
 avdelningen 
  
 avdelningen 
  
 stödsavdelningen 
  
 avdelningen 
  
 Ekonomi- 
  
 It-avdelningen 
  
 Kommunikations- 
  
 Personal- 
  
 avdelningen 
  
 avdelningen 
  
 avdelningen 
  
 Källa: Transportstyrelsen. 
  
 Motiven bakom Transportstyrelsens bildande var bl.a. behovet av en effektiv och tillförlitligt genomförd tillsyn inom alla trafikslag. En väl fungerande tillsyn ansågs avgörande för rättssäkerheten. Det faktum att dagens transporter och resor ofta sker med flera olika trafikslag inblandade var ytterligare ett skäl bakom samman- slagningen av myndigheterna. Vidare anförde regeringen i pro- positionen att ”Likformighet ochlikabehandling mellan trafikslagen när det gäller tillsyn och normgivning – i den grad det är möjligt – är därför önskvärda. I en samlad verksamhet, där jämförelser av erfarenheter kan ske och nytta dras av resultaten, ökar förut- sättningarna för att uppnå dessa mål.”8 Regeringen ansåg att kunskaper från de olika områdena borde kunna användas och sam- ordnas på ett effektivt sätt. Samtidigt erinrade regeringen om att ”tanken är att verksamheten inom de enskilda transportslagen till största delen kommer att bedrivas separerat från varandra och med kompetens som hittills förvärvats inom respektive område.” Det ansågs att vinster i form av utbyte av berikande erfarenheter och kompetens möjliggjordes genom organisationsförändringen. 
  
 8 Prop 2008/09:31, s. 47 ff. 
  
 125 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Jag kan konstatera, som bl.a. framgår senare i detta kapitel och i kapitel 7, att det finns brister i hur Transportstyrelsen säkerställer att de intentioner uppnås som legat till grund för myndighetens bildande. 
  
 Uppgifter avseende marknadsfrågor 
  
 I detta avsnitt behandlar jag Transportstyrelsens uppgift inom järnvägsområdet när det gäller marknadsfrågor. 
  
 I samband med att EU beslutade att anta regler för att åstadkomma marknadsöppning inom järnvägsområdet infördes även krav på regleringsorgan.9 Kommissionen hade andra nätverks- marknader som förebild, som energi, gas och telekommunikationer, för de uppgifter och den samverkan mellan regleringsmyndigheter som skapades på järnvägsområdet. Järnvägsinfrastrukturen utgör som dessa en nätverksmarknad med en dominerande aktör. Det är mot den bakgrunden regleringen inom området och innehållet i uppgifterna tillsyn och övervakning ska ses. Den 15 mars 2003 skulle medlemsstaterna ha infört första järnvägspaketets krav i nationell lagstiftning och däribland kravet på regleringsorgan. Detta fick i uppgift att säkerställa att reglerna som avsåg att åstadkomma marknadsöppning följdes och för att bevaka utvecklingen på marknaderna för järnvägstjänster. 
  
 I Sverige hade inledningsvis Tågtrafikledningen vid Banverket denna uppgift.10 År 2004 bildades Järnvägsstyrelsen som fick uppgiften som regleringsorgan och samtidigt lades Järnvägsin- spektionen ned. Järnvägsstyrelsen hade såväl säkerhets- som mark- nadsfrågor som sin uppgift. I dag är det Transportstyrelsen som har uppgiften att vara regulator på järnvägsområdet. Regulator- uppgiften regleras i 8 kap. järnvägslagen och  
 EU-reglerna 
  som den införlivar återfinns i dag i det omarbetade marknadsdirektivets artikel 55 och 56.11 I uppgiften ingår att utöva tillsyn över reglerna 
  
 9Artikel 10 (7) 2 st. Direktiv 2001/12/EG om ändring av rådets direktiv 91/440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar och artikel 30 i direktiv 2001/14/EG. 
  
 10SOU 2013:83, En enkel till framtiden?, avsnitt 4.4.4 och 5.4.2, samt prop. 2003/04:123, Järnvägslag, s. 149. 
  
 11Direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (omarbetning) 
  
 126 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 för att säkerställa  
 icke-diskriminerande 
  och konkurrensneutralt beteende och att övervaka hur marknaden utvecklas. 
  
 Den reglering som finns i järnvägslagen utgör i förhållande till konkurrenslagen en särreglering, vilket innebär att dessa regler ska tillämpas före de mer generella konkurrensreglerna. Vissa gränsytor finns och informationsutbyte är därför behövligt. 
  
 Det som skiljer regulatorrollen och Transportstyrelsens roll från Konkurrensverkets är att särregleringen i marknadshänseende på järnvägssidan syftar till att komma åt ageranden innan skadan upp- stått eller annorlunda uttryckt ex ante medan Konkurrensverket har möjlighet att agera först efter att skadan i marknadshänseende är ett faktum, eller med andra ord ex post. Detta framgår av propositionen där det från regeringens sida, i samband med att regleringsorgan infördes i svensk lagstiftning anges att ”Ett järn- vägsföretag som anser sig ofördelaktigt behandlat i förhållande till andra järnvägsföretag har i övrigt att sätta sin tillit till den allmänna konkurrensregleringen. Dessa regler får effekt först efter det att något inträffat. Det finns i dag ingen som kan sägas ha till uppgift att fånga upp signaler om otillbörligt marknadsbeteende och att agera i förhållande till dessa innan de materialiserat sig”.12 Denna uppgift fick regleringsorganet. 
  
 Uppgiften marknadstillsyn framgår av järnvägslagen13 och de regler som Transportstyrelsen ska utöva tillsyn över i marknads- hänseende finns i dess kapitel 4, 5, 6 och 7. Marknadsövervaknings- uppgiften framgår av Transportstyrelsens instruktion, där det också anges att samråd med Konkurrensverket ska ske i konkurrensfrågor och att missförhållanden ska anmälas av Transportstyrelsen till Konkurrensverket.14 
  
 Andra marknadstillsyns- och marknadsövervakningsuppgifter har senare tillkommit på kollektivtrafikområdet. Dessa uppgifter har sin grund både i EU:s kollektivtrafikförordning15 och i nationell kollektivtrafikreglering. Transportstyrelsen har i dag tillsyn över 
  
 12Prop. 2003/04:123, Järnvägslag s. 148 ff. 
  
 138 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 1412 § förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 15Europaparlamentet och rådets förordning 1370/2007EG av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning 1191/69/EEG och 1107/70/EEG. 
  
 127 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 kollektivtrafiklagen och beredning pågår i fråga om att utse tillsynsmyndighet i förhållande till  
 EU-förordningen. 
  
 Marknadstillsyn 
  
 I uppgiften marknadstillsyn ingår att bevaka att infrastrukturför- valtare, Trafikverket och andra, järnvägsföretag samt tjänste- tillhandahållare följer kraven på konkurrensneutralitet,  
 icke-diskri- 
  minering och transparens vad gäller bl.a. tillhandahållande av till- träde till infrastruktur, anläggningar för tjänster och tjänster. Därutöver finns regler som syftar till att förhindra kors- subventionering. Denna del av marknadstillsynen regleras i järn- vägslagen.16 Regler om krav på bl.a. järnvägsnätsbeskrivning, frister för ansökan om tåglägen, kapacitetstilldelning, avgiftssättning och trafikeringsavtal, är samtliga uttryck för kommissionens vilja att säkerställa välfungerande marknadsförutsättningar och förhindra illojalt beteende. Regleringen är en blandning av offentlig och civilrätt, och trafikeringsavtalet har ansetts vara ett förvaltnings- rättsligt avtal värt en egen avhandling.17 I de flesta medlemsstater har järnvägen varit dominerad av en aktör som haft kontroll över s.k. väsentliga funktioner (essential functions). 
  
 En del i marknadstillsynen är att följa kraven vad gäller kapaci- tetstilldelning, som bl.a. syftar till att skapa balans mellan infra- strukturförvaltaren och järnvägsföretagens behov av banan, och mellan tider för underhållsarbeten och tider för trafik. I mitt del- betänkande Koll på anläggningen lyfte jag frågan om Trafikverkets beslut att införa servicefönster var förenliga med kraven i detta avseende. 
  
 Marknadstillsynen inom kollektivtrafikområdet grundar sig på kollektivtrafiklagen18 och av förordningen framgår att Transport- styrelsen är tillsynsmyndighet.19 Tillsynen syftar till att säkerställa att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna tar fram trafikför- sörjningsprogram med angivet innehåll och att de lämnar uppgifter 
  
 168 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 17Jakob Frey, Det järnvägsrättsliga trafikeringsavtalet: ett förvaltningsrättsligt avtal. 
  
 185 kap. 1 § lag (2010:1065) om kollektivtrafik. 
  
 192 § förordning (2011:1126) om kollektivtrafik. 
  
 128 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 om sitt trafikutbud. Transportstyrelsen har tagit fram regler och allmänna råd om anmälningsskyldighet och trafikantinformation.20 Generellt handlar marknadstillsynen om att tillämpa och uttolka de skyldigheter som lagstiftningen ålägger verksamhetsutövare. Till- syn kan ske på Transportstyrelsens initiativ och utmynna i beslut 
  
 som är generellt tillämpliga. 
  
 Tvister 
  
 En annan uppgift för Transportstyrelsen är att besluta vid tvister. Myndigheten har till uppgift att pröva om beslut som fattats av infrastrukturförvaltaren eller en tjänsteleverantör överensstämmer med lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av den.21 Det gäller t.ex. beslut om trafikeringsrätt, kapacitetstilldelning, avgifter eller tillträde till anläggningar för tjänster. Transportstyrelsens beslut kan överklagas till förvaltningsdomstol. Förfarandet ger ett järnvägsföretag eller annan sökande möjlighet att få en tvist med infrastrukturförvaltaren eller en tjänstetillhandahållare prövad. Transportstyrelsens uppgift är att tolka lagstiftningen och bedöma om de skyldigheter som lagstiftningen uppställer har följts. Transportstyrelsens beslut reglerar endast vad som gäller mellan parterna i den aktuella tvisten. Beslutet kan medföra att t.ex. villkor i järnvägsnätsbeskrivningen bedöms oförenliga med lagstiftningen och förutsätter att infrastrukturförvaltaren framåtriktat inte till- ämpar sådana villkor. Att infrastrukturförvaltaren verkligen efter- kommer beslutet kan därefter bli föremål för tillsyn. 
  
 Marknadsövervakning 
  
 Uppgiften att övervaka marknaden framgår som nämnts av Transportstyrelsens instruktion.22 I den marknadsövervakande uppgiften kan även anses ingå att fånga upp signaler om icke önskvärt beteende och ställa frågor, påtala missförhållanden m.m. om konkurrenshämmande beteende, dvs. att vara ”vakthund”. 
  
 20Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2012:2) och allmänna råd om anmälningsskyldig- het och trafikantinformation. 
  
 218 kap. 9 § järnvägslagen. 
  
 228 § förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 129 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Denna uppgift som regulatorn fick redan från början är svår att fånga i regleringshänseende, eftersom den uttrycktes som en rätt att ”besluta om nödvändiga åtgärder för att korrigera en negativ utveckling på dessa marknader.”23 Det är förmodligen anledningen till att kravet i samband med införandet av  
 EU-regleringen 
  inte återspeglades i järnvägslagen. I propositionen 2003 angavs att ”Vad gäller tillsynsmyndighetens uppgift att övervaka järnvägs- marknaderna utöver vad som följer av lagen bör det ankomma på myndigheten att analysera och följa upp de problem som finns för en effektiv och sund konkurrens på marknaderna och beakta detta vid utfärdande av föreskrifter och tillståndsvillkor, göra Konkurrens- verket uppmärksamt på förhållandena och föreslå nödvändiga ändringar av lagstiftningen.”24 I  
 SERA-direktivet 
  uttrycks denna uppgift som att ”regleringsorganet ska ha befogenhet att övervaka konkurrenssituationen på marknaderna för järnvägstjänster och det ska särskilt kontrollera … (vissa beslut fattade av infrastruktur- förvaltaren, järnvägsföretaget eller tjänstetillhandahållaren) på eget initiativ och i syfte att förhindra diskriminering ...” Jag kan konstatera att regleringen fortsatt inte är särskilt tydlig när det gäller vad befogenheten ska resultera i och den har inte gett något avtryck i den senaste ändringen av järnvägslagen. I instruktionen framgår att ”Transportstyrelsen ska utöver sin tillsyn enligt järnvägslagen (2004:519) övervaka att marknaderna för järnvägs- tjänster, inklusive marknaderna för järnvägstransporter, fungerar effektivt ur ett konkurrensperspektiv.”25 Vidare framgår av 12 § att Transportstyrelsen skasamråda med Konkurrensverket i konkurrens- frågor och anmäla missförhållanden till verket. 
  
 Utöver detta innehåller marknadsövervakningen även uppgiften att följa och analysera utvecklingen på marknaden. Syftet med denna del av marknadsövervakningen är ytterst att ge återkoppling till kommissionen om antagna åtgärder och att tjäna som grund för kommissionens överväganden om behov av ny eller ändrad reglering.26 
  
 År 2001 inrättade kommissionen en särskild grupp för över- vakningsbehoven, Rail Market Monitoring Scheme (RMMS), där 
  
 23Artikel 10 (7) 2 st. Direktiv 2001/12/EGom ändring av rådets direktiv 91/440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar. 
  
 24Prop. 2003/04:123, Järnvägslag, s. 150 f. 
  
 258 § förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 26Artikel 10 b (2) Direktiv 2001/12/EG. 
  
 130 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Sverige representerats av dåvarande Banverket och Järnvägs- styrelsen samt därefter av Transportstyrelsen. En bärande del i denna övervakning har varit regleringens effekt på marknaden. Rapporteringen utgör underlag för kommissionens överväganden om behov av ytterligare reglering av marknaden. Kommissionen rapporterar i sin tur en gång vartannat år till Europaparlamentet och rådet om utvecklingen på järnvägsmarknaden och behovet av lagstiftning.27 Marknadsövervakningen omfattar tekniska och ekonomiska villkor samt marknadsutvecklingen inom EU. Sedan 2007 har kommissionen inhämtat uppgifter om marknads- utvecklingen inom järnvägssektorn genom enkäter. Svaren har publicerats i  
 RMMS-rapporter 
  och den femte rapporten kommer att publiceras 2016 och omfatta uppgifter för 2014. Den genom- förandeakt som antogs i juli 2015 specificerar närmare vilka upp- gifter som medlemsstaterna ska lämna till kommissionen.28 Genomförandeakten grundar sig på artikel 15 i  
 SERA-direktivet 
  som gör uppgiftslämnandet obligatoriskt. I december 2016 kom- mer medlemsstaterna att skicka uppgifter till kommissionen avse- ende verksamheten under 2015. De uppgifter som omfattas rör tilldelning av kapacitet, avgifter, investering i infrastruktur, graden av marknadsöppning m.m. 
  
 Marknadsövervakningen inom kollektivtrafikområdet syftar till att följa upp och utvärdera marknaden, bl.a. avseende transport- politisk måluppfyllelse och som underlag för fortsatta åtgärder inom kollektivtrafikområdet.29 Kollektivtrafikföretag och regionala kollektivtrafikmyndigheter ska lämna de uppgifter som behövs för detta till Transportstyrelsen.30 Transportstyrelsen har hittills inte använt sin föreskriftsrätt31 avseende uppgiftslämnande eftersom myndigheten ansett att den information som behövs för att följa marknaderna gått att få via andra källor. 
  
 Även på nationell nivå finns intresse av återkoppling om hur införda regler påverkar marknaden. I grunden är därmed anledn- ingen till övervakningen delvis densamma. 
  
 27Artikel 15 direktiv 2012/34/EU om inrättandet av ett gemensamt europeiskt järnvägs- område. (omarbetning). 
  
 28Kommissionens genomförandeförordning 2015/1100/EU om medlemsstaternas rap- porteringsskyldigheter inom ramen för övervakning av järnvägsmarknaden. 
  
 29Prop. 2009/10:200, Ny kollektivtrafiklag, s. 90. 
  
 304 kap. 3§ lag (2010:1065) om kollektivtrafik. 
  
 314 kap. 4§ lag (2010:1065) om kollektivtrafik. 
  
 131 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Erfarenhetsutbyte på  
 EU-nivå 
  
 Kommissionen kallar regelbundet regleringsmyndigheterna till möten för erfarenhetsutbyte och i syfte att harmonisera besluts- fattandet i EU. Detta samarbetsforum mellan regleringsmyndig- heter går nu under benämningen European Network of Rail Regulatory Bodies (ENRRB). Till en början utgjorde en mindre arbetsgrupp, Regulatory Bodies Task Force, kommissionens stöd inför samarbetsforumets möten. Erfarenheten av marknadsöppning inom järnvägen var inledningsvis inte så stor och kommissionen behövde diskutera innehållet i regulatorns uppgifter och gränssnittet mot konkurrensrätten med medlemsstater som hade erfarenhet av konkurrens på järnvägsområdet. Sverige ingick i denna grupp till- sammans med bl.a. Storbritannien och Nederländerna. 
  
 Samarbetet mellan regleringsmyndigheterna är nödvändigt eftersom regleringen ytterst syftar till att underlätta gränsöver- skridande trafik inom EU och varje regleringsmyndighet endast har möjlighet att fatta beslut inom sitt lands gränser. Vid dessa möten utbyts information om de beslut som fattats vid tvister men även information om marknadsövervakning och hur marknaden utvecklas. Utöver detta forum deltar Transportstyrelsen på frivillig grund i sammanslutningen Independent Regulators Group Rail  
 (IRG-rail), 
  som har sin förebild från gas- och telekommunikationsområdet. I  
 IRG-rail 
  ingår regleringsorgan från andra medlemsstater. Disk- ussionerna är här friare än vid de möten som kommissionen sammankallar. Syftet är dock övergripande detsamma, att utbyta erfarenheter ochgoda exempel regleringsmyndigheter emellan, men har även kommit att omfatta diskussioner om kommande EU- reglering inom marknadsområdet. Kommissionen ska enligt marknadsregleringen basera de tillämpningsföreskrifter som tas fram under  
 SERA-direktivet 
  på regleringsmyndigheternas erfaren- heter.  
 IRG-rail 
  har även utarbetat synpunktsdokument vid omarbetningen av järnvägspaketen. Det innebär att såväl ENRRB som  
 IRG-rail 
  har möjlighet att göra och gör inspel i pågående regelutveckling. 
  
 132 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Transportstyrelsen och rollen som marknadsövervakare 
  
 Statskontoret har nyligen granskat Transportstyrelsen och dess roll som marknadsövervakare och identifierat ett antal oklarheter.32 Det konstateras i Statskontorets rapport att en fungerande marknads- övervakning bygger på att signaler fångas upp från företag och aktörer om problem som försämrar marknadernas funktionssätt. Förutsättningen att fånga upp signaler är att myndigheten har en fungerande kommunikation med transportbranschen. Marknads- övervakningen anses vara ett ”mjukt” styrmedel utan sanktions- möjligheter. Statskontoret anser att en del av kritiken mot Trans- portstyrelsen beror på att myndigheten inte lyckats kommunicera vad uppgiften marknadsövervakning innebär och att det internt i myndigheten finns olika uppfattningar om detta. I rapporten lyfter Statskontoret t.ex. svårigheten att på Transportstyrelsens webb- plats få sammanhängande och entydig information om marknads- övervakningen. 
  
 I rapporten framgår vidare bl.a. att inom Näringsdepartementet finns uppfattningen att Transportstyrelsen behöver bli mer proaktiv genom att i högre grad själv identifiera och driva frågor samt utarbeta konkreta förbättringsförslag. Där framgår också att Transportstyrelsen å sin sida anser att regeringen i högre grad borde signalera om och när det finns frågor eller marknader som särskilt bör belysas. Jag ställer mig något undrande till denna inställning. Transportstyrelsen har uppgiften att hantera marknads- frågor inom järnvägsområdet, myndigheten är närmare verksam- hetsutövarna och marknaden än vad Regeringskansliet är och borde därför ha en bättre bild av vilka frågor som kan behöva belysas utifrån det bakomliggande syftet med regleringen. Den svenska förvaltningsmodellen bygger på att experterna finns på myndig- heterna och att det är dessa som lyfter behov som de upptäcker till regeringen, i detta avseende bl.a. vad gäller fortsatt utveckling av marknadsregleringen. Det är naturligtvis även viktigt att myndigheten har kunskap och kännedom om innebörden i den reglering den är satt att bevaka och tillämpa. Att efterfråga att regeringen ska informera myndigheten om vad den ska göra 
  
 32 Statskontoret 2015:14, På rätt väg? Uppföljning av Trafikverket och Transportstyrelsen, s. 61 ff. 
  
 133 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 förefaller som ett passivt förhållningssätt till de uppgifter myndig- heten ålagts att ansvara för. Samtidigt kan jag konstatera att regler- ingsorganets uppgift att på eget initiativ vidta åtgärder inte kan sägas framgå av järnvägslagen. 
  
 Den skyldighet att anmäla missförhållanden till Konkurrens- verket som instruktionen lägger på Transportstyrelsen får anses rikta sig mot förfaranden där konkurrensrättslig reglering är tillämplig. Regleringsorganets uppgift är, vilket framgår av avsnittet ovan, att agera tidigare och avseende andra förhållanden än vad Konkurrensverket har möjlighet att göra. Denna del av marknads- övervakningen framgår därmed fortsatt inte så tydligt av nationell lagstiftning, vilket kan vara ett skäl till att Transportstyrelsen kanske inte uppfattat att uppgiften ingår i marknadsövervakningen. Jag föreslår därför att denna fråga analyseras i samband med den översyn som behöver göras när fjärde järnvägspaketet ska införlivas i svensk rätt. (Se vidare under avsnitt 4.6 nedan.) 
  
 Mitt intryck av Transportstyrelsen är att myndigheten borde fokusera mer på de konkreta uppgifterna att bevaka och agera för att förhindra diskriminering och att granska om reglerna fått avsedd effekt. Jag delar den bild som Statskontoret lyft att Transportstyrelsen inte riktigt uppfattat sin uppgift inom området. Möjligen är detta anledningen till att Transportstyrelsen anses passiv och osynlig i dessa frågor. Statskontoret lyfter också att Transportstyrelsen på senare tid börjat få struktur på verksamheten vilket kommer till uttryck bl.a. i antalet genomförda aktiviteter.33 
  
 Marknaden har behov av en stark regulator, men mitt intryck är att Transportstyrelsen på väg- och järnvägsområdet inte riktigt lyckas leva upp till detta. Transportstyrelsen bör därför utveckla sin kompetens att arbeta med marknadsövervakning på ett sätt som bättre överensstämmer med intentionerna bakom uppgiften. I det avseendet kan kunskapsutbyte med andra myndigheter som arbetar med nätverksfrågor, som Post- och Telestyrelsen eller Energi- marknadsinspektionen, vara av värde. 
  
 En reflektion från min sida är att Transportstyrelsen, som har ansvar för normgivning, tillstånd och tillsyn samt marknadsöver- vakning, borde ha möjlighet att få en helhetsbild av utvecklingen inom sitt område som andra myndigheter saknar. 
  
 33 Statskontoret 2015:14, På rätt väg? s. 71. 
  
 134 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 På järnvägsområdet har, med driftskompatibilitetsdirektiven och säkerhetsdirektivet som grund, ett omfattande och komplext nätverk av regler vuxit fram med krav på ett antal nya aktörer, som anmälda organ, utsedda organ, granskare, bedömningsorgan m.fl. Även  
 SERA-direktivet 
  ger kommissionen befogenheter att ta fram genomförandeakter som ytterligare bygger på regelverket. Ur marknadsövervakningsperspektiv hade det varit intressant om Transportstyrelsen analyserat regleringen inom de olika trafik- slagen och de ökande kostnader som denna medfört. Denna typ av information är värdefull även i  
 EU-arbetet 
  i och med att kommis- sionen inte arbetar trafikslagsövergripande, och det blir därför extra viktigt att medlemsstaterna lyfter regleringens effekter för de olika trafikslagen och deras konkurrenskraft. 
  
 4.3Reglering på  
 EU-nivå 
  
 Efter att i ovanstående avsnitt ha diskuterat frågor om styrning, ansvarsfördelning och roller i den svenska järnvägsektorn, kommer jag i denna del att fokusera på arbetet med reglering på  
 EU-nivå. 
  
 Den övervägande delen av lagstiftningen för järnvägen utarbetas i dag inom EU, som därmed i dessa avseenden fått en överordnad ställning i förhållande till de svenska statsmakterna. Sverige ingår som en av 28 medlemsstater i EU och har därmed rätt att delta vid regelutvecklingsarbetet och vid omröstning när beslut om att anta rättsakter ska fattas. Enligt svensk grundlag34 är det regeringen som företräder riket i förhållande till andra stater och internationella organisationer. Det innebär bl.a. att det är Regeringskansliet, och i fråga om järnvägsreglering, Näringsdepartementet, som ansvarar för svenska ståndpunkter inför berednings- och förhandlings- arbetet inom EU, liksom för instruktioner till dem som företräder Sverige. Regeringskansliet utser Sveriges representanter, bl.a. i kommittéer under kommissionen,35 och myndigheterna är skyldiga att ge regeringen stöd, ställa personal till förfogande och hålla regeringen informerad, vilket innebär att vara regeringen behjälplig i förhandlingsarbetet.36 
  
 3410 kap. 1 § Regeringsformen. 
  
 3520 § Förordning (1996:1515) med instruktion för Regeringskansliet . 
  
 367 § Myndighetsförordning (2007:515). 
  
 135 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Myndigheterna har en betydande roll i regelutvecklingsarbetet. I förhållande till andra medlemsstater är (som tidigare nämnts) Regeringskansliet relativt litet medan förvaltningsmyndigheterna är relativt stora. Det innebär att en stor del av sakkunskapen eller expertkunnandet finns på myndighetsnivån, till skillnad från i många andra länder där den i stället finns samlad på departementen. Vidare innebär det att kontakterna med näringsliv och organis- ationer som berörs av regelverken sker med myndigheterna snarare än med Regeringskansliet. I sammanhanget kan även konstateras att förvaltningsmyndigheterna, på järnvägsområdet Transport- styrelsen, genom delegering från riksdag och regering tilldelats en omfattande normgivningskompetens. 
  
 Av fördraget om Europeiska Unionens funktionssätt (FEUF) framgår att Europaparlamentet och rådet gemensamt i det ordinarie lagstiftningsförfarandet antar förordningar, direktiv eller beslut.37 Skillnaden mellan dessa rättsakter är att direktiv måste omsättas nationellt och att det är varje medlemsstat som väljer hur direktivet ska genomföras i nationell rätt för att uppnå det resultat som efter- strävas. Förordningar däremot är, liksom beslut, till alla delar bindande för dem de riktas till. Det innebär att en förordning gäller enligt sin ordalydelse och inte behöver genomföras i nationell rätt för att bli gällande. Även vid förordningar krävs dock anpassning av svensk lagstiftning, t.ex. i fråga om att utse myndighet, säkerställa effektiva sanktioner eller se till att nationella regler som står i strid med förordningen upphävs eller ändras. På samma sätt som vid införande av ett direktiv behöver därför nationell lagstiftning analyseras och det behöver säkerställas att  
 EU-regleringen 
  fungerar i samklang med denna. Det regelutvecklingsarbete som börjar i EU kan därmed sägas ha såväl en europeisk som en nationell dimension. 
  
 Inom transportområdet har EU och medlemsstaterna delad be- fogenhet att lagstifta. Det innebär att lagstiftning kan antas både på  
 EU-nivå 
  och på nationell nivå.38 Om EU lagstiftar inom ett område upphör dock medlemsstatens rätt att lagstifta om det som täcks av  
 EU-regeln. 
  
 Det finns ett antal principer som styr utövandet av EU:s be- fogenheter, som  
 legalitets-, 
  subsidiaritets- och proportionalitets- 
  
 37Artikel 288 FEUF. 
  
 38Artikel 4 FEUF. 
  
 136 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 principerna, vilka ytterst syftar till att balansera makten mellan EU och dess medlemsstater. Legalitetsprincipen avser den rättsliga grunden för lagstiftning och styr hur rätten att lagstifta fördelas mellan EU och medlemsstaterna. Subsidiaritetsprincipen innebär att EU inom de områden där rätten att lagstifta är delad, som på trans- portområdet, ska vidta åtgärder endast om och i den mån målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna.39 Proportionalitetsprincipen innebär att åtgärden som EU avser att vidta, t.ex. besluta om direktivform eller förord- ning, inte ska gå längre än vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördragen. 
  
 Lagstiftningsarbetet i EU kan delas in i det ordinarie lagstift- ningsförfarandet och kommittéförfarandet, där den ena utgör grund för den andra. Därutöver finns ett förfarande då kommiss- ionen kan besluta på delegation. 
  
 Inom Regeringskansliet har ett relativt omfattande material tagits fram som syftar till att tydliggöra hur arbetet med regel- utveckling ska bedrivas. Även inom myndigheterna finns styrande dokument för  
 EU-arbetet. 
  Jag återkommer till detta senare. 
  
 För att svara på frågan hur Sveriges insatser i regelutvecklings- arbetet kan stärkas väljer jag att redogöra för EU:s regelutveckl- ingsprocesser och hur ansvaret för deltagande i dessa är fördelat. Jag har delat in arbetet med regelutveckling i fyra faser och redovisar dessa för det ordinarie lagstiftningsförfarandet och för kommittéförfarandet, i vilket jag inkluderat förfarandet vid delegerade akter. 
  
 4.3.1Det ordinarie lagstiftningsförfarandet 
  
 Kommissionen är den  
 EU-institution 
  som normalt tar initiativ till nya eller ändrade regler och lägger förslag i form av direktiv eller förordningar. I vissa fall kommer det ursprungliga initiativet från andra institutioner, medlemsstater eller medborgare. Kommis- sionen har även rätt att dra tillbaka lagförslag. Nya regler beslutas av rådet och Europaparlamentet. Den övergripande processen för 
  
 39 Art 5.3 FEUF. 
  
 137 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller SOU 2015:110 
  
 det ordinarie lagstiftningsförfarandet i EU:s regelutveckling framgår av Figur 4.2. 
  
 I samband med att förslag tas fram gör kommissionen en konsekvensutredning där bl.a. problemen som ska lösas, alternativa förslag, och de ekonomiska effekterna av förslaget redovisas. Dessa redovisningar brukar hålla sig på en övergripande nivå i förhållande till den politiska inriktningen inom EU och innehåller vad avser de enskilda medlemsstaterna enbart aggregerade effekter. Under samrådsprocessen har medlemsstaterna möjlighet att framföra sina synpunkter. Det är inte alltid konsekvensutredningen finns på plats innan samrådsprocessen börjar utan den är ibland ett resultat av denna process. Innan kommissionen antagit det slutliga förslaget sker en intern gemensam beredning inom kommissionen (interservice consultation) där andra generaldirektorat får tillfälle att yttra sig över förslaget. Efter den interna beredningen antas förslaget och lämnas samtidigt till rådet och parlamentet. 
  
 Varje medlemsstat utarbetar en nationell ståndpunkt, och där- efter inleds förhandlingar i rådets arbetsgrupper. Parlamentet behandlar förslaget parallellt med rådet. Det första steget är att nå en allmän inriktning och i det andra en politisk överenskommelse. Innan rådet fattar beslut om förslaget ska antas eller inte måste hänsyn tas till parlamentets ändringsförslag. Om rådet och parla- mentet inte är överens måste de förhandla. Om rådet och parlamentet enas antas rättsakten, annars faller förslaget. Det är kommissionen som därefter verkställer beslutet om rättsakt. 
  
 138 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Figur 4.2 EU:s regelutvecklingsprocess 
  
 Europeiska centralbanken 
  
 Europeiska Europaparlamentet investerings- 
  
 banken 
  
 Medborgar- 
  
 Europeiska 
  
 En fjärdedel 
  
 av medlems- 
  
 initiativ 
  
 kommissionen 
  
 staterna 
  
 Lagförslag 
  
 Europaparlamentets 
  
 första behandling 
  
 Rådets första 
  
 Beslut 
  
 förordning / 
  
 behandling 
  
 direktiv 
  
 Omarbetat 
  
 förslag 
  
 Förslaget 
  
 Parlamentets andra 
  
 Beslut 
  
 förordning / 
  
 förkastas 
  
 behandling 
  
 direktiv 
  
 Omarbetat 
  
 förslag 
  
 Rådets andra 
  
 Beslut 
  
 förordning / 
  
 behandling 
  
 direktiv 
  
 Förslaget 
  
 Förlikningskommittén 
  
 förkastas 
  
 sammankallas 
  
 Omarbetat 
  
 förslag 
  
 Förslaget 
  
 Parlamentets och 
  
 Beslut 
  
 rådets tredje 
  
 förordning / 
  
 förkastas 
  
 behandling 
  
 direktiv 
  
 Källa: Europa.eu och egen bearbetning. 
  
 139 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Förhandlingarna i rådet leds av (transport)rådet vid Sveriges ständiga representation vid Europeiska Unionen  
 (EU-repre- 
  sentationen) under Utrikesdepartementet inom Regeringskansliet. Ofta biträds rådet av personal (experter) från berört departement och/eller expertmyndigheten. För varje förhandlingstillfälle ska det finnas en instruktion som beretts och tagits fram av Regerings- kansliet och som redovisar Sveriges ståndpunkt. Den ståndpunkt regeringen för fram ska ligga inom det mandat regeringen fått av riksdagen. Myndigheternas uppgift är främst att bistå med att analysera förslagen och ta fram underlag. I vissa fall biträder myn- digheten transportrådet vid rådsarbetsgruppsmöten i Bryssel. Syftet med deltagandet är bl.a. att bistå med expertkunskap och därmed underlätta för Sverige att snabbt, på plats, kunna värdera och bemöta argument som framförs från andra medlemsstater under förhandlingarna. 
  
 Det är respektive sakenhet på Näringsdepartementet som ansvarar för  
 EU-frågor 
  och  
 EU-förhandlingar 
  inom järnvägs- området. I ansvaret ingår kontakter med myndigheter inom ansvarsområdet och samordning inom departementet och med EU- representationen.40 Samråd ska regelbundet  
 (1–4 
  gånger per månad) hållas på tjänstemannanivå för att säkerställa samstämmighet och genomslag för svenska ståndpunkter i EU- förhandlingar. I samrådet kan myndigheter medverka. 
  
 4.3.2Kommittéförfarandet - genomförandeakter 
  
 Kommittéförfarandet innebär att kommissionen, under vissa förut- sättningar, genom att anta vissa rättsakter har fått rätt att precisera lagstiftningen, dvs. innehållet i ett direktiv eller en förordning. Detta sker med genomförandeakter. Dessa ska säkerställa en enhetlig tillämpning av direktivet. Därutöver finns delegerade akter som jag beskriver närmare i avsnittet nedan. Det är beslut i det ordinarie lagstiftningsförfarandet som lägger grunden och ramarna för kommissionens befogenhet.41 Medlemsstaterna har, när det gäller genomförandeakter, fått möjlighet att kontrollera hur 
  
 40Riktlinjer för  
 EU-arbetet 
  i Näringsdepartementet, Promemoria  
 2015-08-20, 
  Slutlig. 
  
 41Artikel 291 FEUF. 
  
 140 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 kommissionen använder sin lagstiftningsrätt. Det sker genom att medlemsstaternas experter deltar i s.k. genomförandekommittéer där antingen det rådgivande förfarandet eller granskningsför- farandet tillämpas. 
  
 Vid rådgivande förfarande ska kommissionen höra kommittén och ta största hänsyn till yttrandet. Vid granskningsförfarande ska kommissionen anta förslaget till genomförandeakt om kommittén avger ett positivt yttrande. Ett proaktivt arbete från medlemstater- nas sida, innan förslaget utformas av kommissionen, är därför i praktiken enda möjligheten att påverka rättsaktens innehåll. Regeringen utser Sveriges representanter i kommittéerna. Dessa kommer normalt från myndigheterna. Inom järnvägsområdet finns två kommittéer: Driftskompatibilitets- och säkerhetskommittén – 
  
 Railway Interoperability and Safety Committee (RISC) – och Kommittén för inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägs- område – Single European Railway Committee (SERAC). Sverige företräds i dessa kommittéer av Transportstyrelsen. Repre- sentanterna i kommittén utses av regeringen. Näringsdeparte- mentet ansvarar enligt sina riktlinjer för att samråd regelbundet hålls på tjänstemannanivå i aktuella  
 EU-frågor 
  däribland förhand- lingar i genomförandekommittéer och liknande. 
  
 Kommissionen eller  
 EU-myndigheten 
  på området, som för järnvägens del är den Europeiska järnvägsbyrån (ERA), kan inrätta arbetsgrupper eller expertgrupper för att bistå vid framtagande av nya regelförslag eller för ändring av redan framtagna regler. I dessa grupper är det myndigheten Transportstyrelsen som företräder Sverige. Representanterna i arbets- och expertgrupper utses av Transportstyrelsen. 
  
 Värt att notera är att arbetsdokumenten i kommittéförfarandet endast förekommer på engelska, till skillnad från i det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Den svenska översättningen, som blir bindande, tas fram först efter omröstningen av rättsakten. 
  
 141 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 4.3.3Delegationsförfarandet – delegerade akter 
  
 Lagstiftaren, dvs. Europaparlamentet och rådet, kan delegera42 rätt till kommissionen att anta akter som kompletterar eller ändrar vissa delar av en lagstiftningsakt som är antagen i det ordinarie lag- stiftningsförfarandet. Dessa rättsakter kallas delegerade akter. Kontroll över att kommissionen inte missbrukar den befogenhet som lagstiftaren delegerat sker genom att parlamentet och/eller rådet återkallar delegeringen och/eller invänder mot kommissions- beslutet som då inte träder ikraft. Delegerade akter kan tillföra nya element och förordas av parlamentet som har inflytande över dem, men inte över genomförandeakter. 
  
 Kommissionen kan, när det gäller delegerade akter, besluta utan att höra medlemsstaterna. Det innebär att medlemsstaterna inte har någon rätt att rösta om kommissionens förslag till rättsakt och att de är beroende av kommissionens goda vilja när det gäller möjlighet att diskutera förslaget och framföra synpunkter på dess effekter. Den stora skillnaden i förhållande till genomförandeakter är därigenom medlemsstaternas möjlighet att påverka innehållet i reglerna. Enligt ett kommissionsmeddelande bör den rådfråga medlemsstaternas experter innan den fattar beslut.43 
  
 4.3.4Regelutvecklingsarbetets faser 
  
 I det följande har jag valt att dela in regelutvecklingsarbetet i faser för att åskådliggöra var och när åtgärder behöver vidtas för att Sverige ska ha störst möjlighet att påverka den reglering som ut- arbetas inom EU. Jag har delat in arbetet i fyra faser: förberedande, analys, omröstning och genomförande (se Figur 4.3). Det är under de två första faserna som störst möjlighet att få gehör för syn- punkter finns. Huvudansvaret för  
 EU-arbetet 
  har Regerings- kansliet som styr och leder detta. Under de olika faserna är det främst experter från Regeringskansliet,  
 EU-representationen 
  och myndigheterna som deltar och representerar Sverige. 
  
 42Artikel 290 FEUF. 
  
 43Meddelande om genomförandet av artikel 290 EUF, 9 december 2009 (KOM(2009) 73 slutlig). 
  
 142 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Figur 4.3 
  
 EU-regelutvecklingsarbetets 
  faser 
  
 För- 
  
 Analysfas 
  
 Omröstnings- 
  
 Genom- 
  
 beredande 
  
 fas 
  
 förandefas 
  
 fas 
  
 Svenska intressen i EU bevakas även av branschen och olika intresseföreningar genom deltagande i olika organisationer som bedriver ett omfattande lobbyarbete. Kommissionen sammankallar vissa grupperingar, som European Network for Rail Regulatory Bodies och Platform for Rail Infrastructure Managers in Europe 
  
 (PRIME) för att ta del av erfarenhet av tillämpning av framtagen reglering men även för att fånga upp behov av och tankar inför kommande regleringsarbeten. 
  
 På järnvägsområdet grundar sig  
 EU-regleringen 
  på en politisk målsättning om en gemensam järnvägsmarknad. Marknadsöppningen har genomförts stegvis, och parallellt med regler för harmonisering av teknik och säkerhet inom järnvägen. De rättsakter som antagits av EU sedan 199144 är föremål för ständigt återkommande omarbetning. Det är de tre direktiven45 för marknad, säkerhet och driftskompatibilitet som tillkommande reglering bygger på. Det innebär att medlems- staterna har en relativt god bild av EU:s planer vad gäller fortsatt reglering. 
  
 Regelutvecklingsarbetet är ett ständigt pågående arbete. Det innebär att inom de områden som regleras av  
 EU-regler 
  pågår hela tiden samtliga faser i princip samtidigt och parallellt. Det är därför avgörande med ett regelbundet, öppet och informellt informations- utbyte mellan alla som representerar Sverige eller svenska intressen hela tiden. I sammanhanget är även det viktigt att konstatera att det nationella regelarbetet inte kan ses som ett självständigt lagstiftn- 
  
 44SOU 2013:83, En enkel till framtiden?, s. 123 f. 
  
 45Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättandet av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde, Europaparlamentet och rådets direktiv 2008/110/EG av den 16 december 2008 om ändring av direktiv 2004/49/EG om säkerhet på gemenskapens järnvägar (järnvägssäkerhetsdirektivet) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/131/EG om ändring av direktiv 2008/57/EG av den 17 juni 2008 om driftskompatibiliteten hos järnvägssystemet inom gemenskapen. 
  
 143 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 ingsarbete skiljt från regelutvecklingsarbetet i EU, i och med att de politiska vägvalen redan gjorts på  
 EU-nivå. 
  Därutöver kan konstateras att kraft behöver läggas på att få den europeiska och den nationella lagstiftningen att fungera som delar av en helhet. 
  
 1)Förberedande fas – innan något förslag lagts fram 
  
 Den förberedande fasen börjar innan något förslag till rättsakt ännu tagits fram. Här är möjligheten till inspel störst. Under denna fas pågår arbete inom kommissionen med att planera och utarbeta kommande förslag. Kommissionen har ofta dialog med medlems- stater och intresseorganisationer i arbetsgrupper eller på bilateral nivå där problem fångas upp som kan behöva regleras. I regel finns redan  
 EU-regler 
  på det aktuella området. Utgångspunkten för kommissionens arbete utgörs därför av dessa regler till vilka nya kompletterande regler eller ändringar arbetas fram. Det innebär även att det redan varit en eller flera förhandlingsomgångar där medlemsstaterna, parlamentet och lobbyorganisationerna gjort sina ståndpunkter och argument kända. Lagstiftningen har ofta också hunnit tillämpas i medlemsstaterna och det är därför känt hur det befintliga regelverket fungerar, och därmed vilken utveckling eller förändring medlemstaten skulle vilja se av regelverket nästa gång det förhandlas. 
  
 För att få reda på vilka lagstiftningsinitiativ som EU avser att ta tjänar kommissionens arbetsprogram som utgångspunkt. Arbets- programmet är ettårigt och brukar presenteras årligen, normalt i oktober, och uppdateras löpande. Av arbetsprogrammet framgår vilka områden kommissionen avser att prioritera under året och vilka initiativ den avser att ta respektive dra tillbaka. När arbets- programmet väl har antagits är det relativt utsiktslöst att försöka komma med inspel i andra frågor än dem som omfattas av pro- grammet. 
  
 EU-representationen 
  bevakar de sammanträden med kommiss- ionen som hålls var fjärde månad där punkter tas upp som ger en bild av vilka åtgärder kommissionen avser att vidta. Transportråden vid  
 EU-representationen 
  har i sitt arbete kontakter med lobby- organisationer, kommissionen, parlamentet och dess rapportörer, svenska experter och myndigheter och kan därmed ses som 
  
 144 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Sveriges ögon och öron i Bryssel. Deras mer informella kunskap kan vara mycket värdefull i regelutvecklingsarbetet. 
  
 Inför framtagande av förslag till nya lagstiftningsinitiativ och av planer är det inte ovanligt att kommissionen konsulterar medlems- stater eller intresseorganisationer och anlitar konsulter för hjälp med underlag. I dessa sammanhang är de lobbyorganisationer som etablerat sig i Bryssel mycket aktiva. Från svensk sida ingår t.ex. Branschföreningen Tågoperatörerna i organisationen Community of European Railway and Infrastructure Companies (CER) och Trafikverket i European Rail Infrastructure Managers (EIM). Dessa organisationer har täta kontakter med kommissionen och parla- mentet och har därigenom god insyn i tankar kring kommande och pågående regelarbete inom EU. I European Rail Freight Association (ERFA) ingår järnvägsgodsföretag som startat verksamhet efter marknadsöppningen, i European Shippers’ Council (ESC) transport- kunder och i European Passenger Federation (EPF) ingår resenärs- representanter. 
  
 Vidare utgör sammanslutningen av infrastrukturförvaltare genom PRIME ett viktigt forum. Syftet med sammanslutningen är bl.a. att ge råd till kommissionen i regleringsfrågor.46 Trafikverket deltar i PRIME. Kommissionen rådfrågar infrastrukturförvaltarna i PRIME, bl.a. inför utarbetande av genomförandeakter under SERA och för erfarenhetsåterkoppling avseende ERTMS. På arbets- gruppsmöten under SERA rapporterar kommissonen om vilken inställning PRIME haft till förslagen. För den som representerar Sverige i  
 SERA-arbetet 
  medger information från Trafikverket om vad som sagts vid PRIME en inblick både i kommissionens avsikt och i hur infrastrukturförvaltare i andra medlemsstater ställer sig till förslagen. Informationsöverföring mellan svenska deltagare i olika forum skapar förutsättningar och är avgörande för proaktivt arbete i syfte att få genomslag för svenska ståndpunkter. 
  
 Möjligheten att påverka är, som nämnts, störst innan eller i sam- band med att kommissionen börjat arbeta med problemformuler- ingen och med andra ord långt innan kommissionen antagit det slutliga förslaget till ny rättsakt, dvs. innan det gemensamberetts internt inom kommissionen. Det är därför viktigt att kontinuerligt 
  
 46 PRIME, Summary of discussions, First meeting on 28 January 2014, s. 1, och Declaration of intent to establish the European Infrastructure Managers Platform s. 4. 
  
 145 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller SOU 2015:110 
  
 följa kommissionens arbetsprogram och viktigt att skapa nätverk på olika nivåer för att fånga upp information. 
  
 När det gäller kanaler för påverkansarbete bör systemet med nationella experter nämnas. Syftet med nationella experter är att ge EU:s institutioner inblick från pågående nationell utveckling inom ett område och att ge medlemsstaterna insyn i EU:s arbete. Nat- ionella experter avlönas av medlemsstaterna, men får traktamente från kommissionen. För kommissionen är dessa relativt billig arbetskraft. Det händer därför att kommissionen vänder sig till medlemsstater med förfrågan om de kan bidra med en nationell expert. Normalt annonseras experttjänsterna ut och är föremål för ett urvalsförfarande. Vid kommissionen har den enskilde tjänste- mannen ofta ett stort inflytande över den rättsakt denne ansvarar för. Kommissionens egna funktionärer är i huvudsak generalister. Tjänstemannen har därför inte sällan behov av fakta och exempel, men även synpunkter från medlemsstaterna. Kontakter med funktionärer och nationella experter kan därför vara av stor betydelse om behov finns av att få kommissionen att hantera en viss fråga eller påverka en rättsakt. Dessa kontakter är även viktiga för att få del av kommissionens planer. De nationella experterna medger insyn i kommissionens dagliga arbete och ger därigenom medlemsstaten en unik möjlighet att påverka. De betraktas därför som en strategisk resurs av många medlemstater. 
  
 Det är inte heller ovanligt att medlemsstaterna begär att få träffa kommissionen, ofta chefen för järnvägsenheten på generaldirek- toratet för transport och rörlighet (DG MOVE) i syfte att lyfta frågor av särskild vikt. Om det från svensk sida anses finnas behov av sådan kontakt, vilket kan vara fallet om t.ex. en reglering riskerar att medföra särskilt bekymmersamma konsekvenser, ska EU- representationen hållas informerad och delta vid mötet. Transport- rådet har en god överblick över den regelutveckling som sker inom området och kan använda den kunskapen i underhandskontakter med kommissionen och andra medlemsstater. Vissa medlemsstater är mycket aktiva under regelutvecklingsarbetet och har täta kontakter med kommissionen i syfte att påverka innehållet i en rättsakt. 
  
 När det gäller vad som planeras i kommittéförfarandet utgör Europeiska järnvägsbyråns verksamhetsplan en källa till informat- ion. Av den framgår byråns planer för arbetet med rekommenda- 
  
 146 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 tioner till lagstiftningsförslag inom säkerhets- och driftskompati- bilitetsområdet under det kommande året. Järnvägsbyrån har ett nätverk för nationella säkerhetsmyndigheter. I samband med att byrån tillsätter en arbetsgrupp för att ta fram förslag till nya eller ändrade rättsakter inbjuds myndigheterna att sända representanter till denna. I arbetsgrupperna hanteras även andra frågor med koppling till regleringen. Det är som nämnts Transportstyrelsen som har uppgiften att representera Sverige i dessa arbetsgrupper. Europeiska järnvägsbyrån bjuder även in intresseorganisationer, som t.ex. EIM och CER, att delta i vissa grupper. Därutöver har varje medlemsstat en representant i Europeiska järnvägsbyråns styrelse vilket ger en god inblick i de tankar kring fortsatt regelutveckling som planeras inom byrån. Regeringen har utsett Sveriges representant som för närvarande har ordförandeposten. Även i detta sammanhang är det Transportstyrelsen som repre- senterar Sverige. 
  
 Den verksamhetsplan för kommande lagstiftningsarbete, som har tagits fram av kommissionen för reglering under SERA- direktivet, utgör motsvarande informationskälla avseende reglering inom marknadsområdet. Med kommissionens arbetsprogram och planer som grund kan departement och myndigheter redan på ett relativt tidigt stadium göra en bedömning av vilka resurser som kan komma att behövas för kommande regelutvecklingsarbete. Detsamma gäller för Europeiska järnvägsbyråns arbetsprogram och kommissionens arbetsplan för arbetsgrupper under  
 SERA-direktivet. 
  
 2)Analysfasen – förslag framlagt 
  
 När kommissionen har lagt fram sitt förslag i det ordinarie lagstift- ningsförfarandet eller i kommittéförfarandet och Europeiska järn- vägsbyrån respektive kommissionen (SERA) inbjudit till del- tagande i arbetsgrupp behöver framtagna texter, förslaget och dess konsekvenser analyseras. Genom en noggrann analys av föreslagna rättsakter i ett tidigt skede kan juridiska eller politiska problem förebyggas som annars kan uppstå senare under förhandlings- arbetet. Stora problem, t.ex. grundlagsfrågor, måste lyftas tidigt liksom behov av övergripande lagändringar. I denna fas ingår förhandl- 
  
 147 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 ingsarbete såväl i rådsarbetsgrupper som i arbetsgrupper under Europeiska järnvägsbyrån och kommissionen. 
  
 I analysarbetet är det vanligt att myndigheterna bistår Regerings- kansliet. Skälet till detta är som nämnts bl.a. den svenska förvalt- ningsmodellen med relativt stora myndigheter där sakkunskapen inom olika frågor finns. I fråga om det s.k. fjärde järnvägspaketet i det ordinarie lagstiftningsförfarandet analyserade Trafikverket och Transportstyrelsen förslagen till ändringar i de direktiv och förordningar som ingår i paketet. Analyserna låg till grund för den faktapromemoria över förslagen som därefter togs fram av departe- mentet och lämnades till Riksdagen. 
  
 För Transportstyrelsens del som normgivande och tillsyns- myndighet inom järnvägsområdet kan det ses som en fördel att tidigt delta vid framtagande av, och därmed ta del av, kommande reglering. Det ger myndigheten möjlighet att i god tid inleda arbetet med hantering av kommande beslut till reglering och ökar kunskapen hos de handläggare som senare ska tillämpa denna. Myndigheten får samtidigt en möjlighet att bättre förutse och planera resurser. Att myndigheten på ett tidigt stadium får god insikt i regleringen och dess syfte underlättar genomförandet. I förhandlingarna om fjärde järnvägspaketet har, vid sidan av transportrådet vid  
 EU-representationen, 
  tjänstemän från departe- mentet deltagit och det har även förekommit att Transport- styrelsen deltagit. Syftet med deltagandet är som nämnts bl.a. att ge stöd till transportrådet när det gäller att möta andra medlemsstaters argument, vilket innebär krav på god kunskap om rättsakten. 
  
 Med fjärde järnvägspaketet som exempel, kommer det när det har beslutats att innehålla ändringar av bl.a. direktivet om ett gemensamteuropeiskt järnvägsområde, EU:s kollektivtrafikförordning, järnvägssäkerhetsdirektivet, driftskompatibilitetsdirektivet och en ny förordning för Europeiska järnvägsbyrån47 samt upphävande av en förordning om redovisning.48 Med största sannolikhet kommer ytterligare genomföranderegler att behöva tas fram. Dessa regler kommer att utarbetas av arbetsgrupper under Europeiska järnvägs- byrån eller under kommissionen beroende på vilken rättsakt de 
  
 47Europaparlamentet och rådets förordning 1335/2008/EG av den 16 december 2008 om ändring av förordning 881/2004/EG om inrättandet av en europeisk järnvägsbyrå (järnvägsbyråförordningen). 
  
 48Förordningen 1192/69/EEG om införande av enhetliga regler för järnvägens redovisning. 
  
 148 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 grundar sig på. Även genomföranderegler behöver analyseras ur flera aspekter. Konsekvenser, dvs. risker eller positiva effekter för enskilda och för staten av ny eller ändrad reglering, behöver bedömas som underlag för Sveriges inställning till förslaget. Erfarenheter från eventuella svårigheter i samband med tillämpning av tidigare framtagna regler kan behöva tas i beaktande. Legala aspekter, som t.ex. att kommissionen har rätt att ta fram förslag till rättsakt inom området eller i den enskilda frågan, men även andra aspekter som ekonomiska, tekniska eller marknadspåverkande, behöver belysas. Vilken inverkan kan reglerna få för järnvägens konkurrenskraft? Hur regleras motsvarande inom andra trafikslag? Finns utrymme för innovativa lösningar? Går det att reglera genom funktionskrav hellre än genom detaljerade regler? Innebär regleringen onödiga kostnader – administrativa eller andra? 
  
 De regler som tas fram inom EU blir i förlängningen bindande för enskilda. Analysarbetet under denna fas behöver därför även omfatta hur den nya eller ändrade regleringen kan tänkas komma att påverka nationell lagstiftning. Behöver lag- eller förordnings- ändringar göras eller är det tillräckligt med myndighetsföreskrifter? Hur passar den reglering som är under framtagande in i svensk nationell rätt? Är de begrepp som används sådana att de är begrip- liga för den enskilde som ska följa dem? Är de möjliga att bedriva tillsyn utifrån? Det är ett antal frågor som under en rättsakts framtagande behöver hitta svar. Oftast krävs, för en allsidig belys- ning, att flera kompetenser är inblandade. Det är av stor vikt att redan tidigt försöka bedöma de kostnadsmässiga effekterna för enskilda, verksamhetsutövare och andra samt för det allmänna. Det informella informationsutbytet med lobbyorganisationer, bransch- organisationer, andra myndigheter m.fl. är viktigt för att fånga upp bl.a. andras analyser och ståndpunkter. Det innebär att en arbets- eller beredningsgrupp kan behöva tillsättas för diskussioner om förslaget och löpande informationsutbyte. 
  
 Eftersom tendensen sedan en tid tillbaka varit att de rättsakter som tas fram inom EU är mycket detaljerade men även ofta har formen av förordningar är det nödvändigt att i ett tidigt skede granska förslagen även ur regelförenklingssynpunkt. Kommissionen har tagit fram en strategi för regelförenklingsarbete som nu går 
  
 149 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 under benämningen Regulatory Fitness and Performance Programme 
  
 (REFIT)49 men kan behöva påminnas om denna. Det handlar ytterst om enklare och därmed mer kostnadseffektiv  
 EU-lag- 
  stiftning. När beslutet om rättsakt är fattat finns inte längre något utrymme för förenkling. 
  
 Det kan vara svårt att upptäcka alla effekter av föreslagna regler, särskilt på ett tidigt stadium. I samband med de diskussioner som förs ändras vanligen rättsakten, men samtidigt finns störst möjlig- het att påverka tidigt i processen. Ju längre tid som arbetet förflutit desto svårare brukar det vara att få igenom ändringar i texterna. I förhandlingarna i rådet i det ordinarie lagstiftningsförfarandet är det rådsarbetsgruppen (rådet) som beslutar om ändringar. Kommiss- ionen är med och yttrar sig över ändringsförslag, men ändrar inte själv i sitt ursprungliga förslag. I kommittéförfarandet är det när det gäller säkerhets- och teknisk reglering i första ledet Europeiska järnvägsbyrån som utarbetar sina förslag och ändringar av dem i arbetsgruppen. När förslaget är färdigbehandlat skickar byrån det som en rekommendation till kommissionen. Kommissionen lägger fram förslaget till RISC och ändringar i det hanteras därefter av kommissionen. När det gäller marknadsreglering är det kommis- sionen som tar fram förslaget och detta behandlas sedan i arbets- grupper under SERAC. Skillnaden är att grunden till rättsakten inom säkerhets- och teknikområdet tas fram av Europeiska järnvägsbyrån medan kommissionen tar fram den inom marknads- området. När det gäller att få igenom förslag till ändringar kan det vara framgångsrikt att presentera ändringsförslag på ett sätt som underlättar för kommissionen att förstå och ta hänsyn till dem. Det är viktigt att förslagen är konsekventa och väl underbyggda. 
  
 Regeringskansliet ansvarar för Sveriges arbete i EU och inom detta ansvarar  
 EU-samordningskansliet 
  för  
 EU-samordningen. 
  Näringsdepartementet har tagit fram riktlinjer för arbetet och därutöver har även f.d. Transportenheten egna riktlinjer. Enligt de senare ska myndigheten, dvs. Transportstyrelsen, svara för lämplig avstämning av underlaget med andra berörda myndigheter och intresse- och näringslivsorgan. Den som deltar i kommittéerna, har i RISC en överblick över hela säkerhets- och driftkompatibilitets- området, respektive i SERAC marknadsområdet, som ett deltag- 
  
 49 COM 2014 368 final, 18.06.2014. 
  
 150 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 ande i den enskilda arbetsgruppen inte ger. Av bl.a. den anledningen är det viktigt att ha ett informationsutbyte mellan deltagarna. Den som representerar Sverige i t.ex. RISC får, i bästa fall, del av föreslagna rättsakter två veckor innan omröstning ska äga rum. Det är i det läget alldeles för sent att framföra omfattande synpunkter på förslaget. För att undvika  
 EU-reglering 
  som saknar rättslig grund, är kostnadsdrivande eller på annat sätt olämplig, behöver därför analys av framtagna förslag göras tidigt och en löpande kontakt ske mellan den som representerar Sverige i arbetsgruppen och den som representerar i kommittén. 
  
 I det ordinarie lagstiftningsförfarandet sker under denna fas även granskning av förslagen i deras svenska språkversioner. Granskningen av översättningen bör påbörjas i ett tidigt skede. Synpunkter på översättningen bör framföras till juristlingvisterna under arbetets gång och avstämning löpande ske mellan departement och myndigheter. En felaktig översättning kan med- föra problem och är tidskrävande och svår att åtgärda. 
  
 3)Omröstningsfasen 
  
 Även denna fas innebär förhandlingsarbete. Inför omröstning av en rättsakt tas en instruktion fram. Av den framgår bl.a. ange- lägenhetsgrad och handlingslinje. Den som representerar Sverige vid omröstning är skyldig att följa instruktionen. Instruktioner för förhandlingar i rådet beslutas av Regeringskansliet. I parlamentet representerar svenska ledamöter inte medlemslandet utan sin partigrupp och det är respektive partigrupp som beslutar om ståndpunkter. Det finns därför inga instruktioner för arbetet i parlamentet. Även inför förhandlingar och omröstning om förslag till rättsakter i kommittéerna RISC och Martinez utarbetas instruktioner. Det är Transportstyrelsen som tar fram utkast till instruktion och Näringsdepartementet som beslutar om denna efter gemensam beredning inom Regeringskansliet. Av instruktionen framgår vilken inställning Sverige ska inta till rättsakten och skälen till Sveriges ståndpunkt. 
  
 När förslaget till beslut om genomförandeakter tas upp för om- röstning finns normalt sett mycket litet utrymme för ändringar och inspel. Analysarbetet måste därför, som redan nämnts, ha skett 
  
 151 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 långt tidigare. För att kunna utgöra underlag för en svensk ståndpunkt behöver konsekvensutredningsarbetet ske i samband med att regelförslaget växer fram i arbetsgruppen. Fokus behöver därför vara på arbetet i arbetsgrupperna. Eftersom det oftast inte är samma personer som deltar i arbetsgrupperna som i kommittén krävs ett löpande informationsutbyte under rättsaktens fram- tagande med avstämningar inför och efter arbetsgruppsmöten. De som representerar i kommittén behöver veta vilka synpunkter Sverige framfört i arbetsgruppen och hur dessa mottagits. Av intresse är också att känna till vilken inställning andra medlems- stater har för att eventuellt kunna hitta bundsförvanter. Det är inte ovanligt att informella möten sker mellan medlemsstaternas representanter i anslutning till kommittémöten. Dessa kan ge en inblick i vilka medlemsstater som kan tänkas stödja en svensk uppfattning. 
  
 I detta sammanhang bör vikten av allianser lyftas. Eftersom Sverige är ett relativt litet land med ett fåtal röster behövs stöd från andra länder för att kunna påverka, särskilt vid en omröstning. Att redan tidigt, i samband med att ett förslag utarbetas, ta reda på hur olika medlemsstater ställer sig till detta, kan vara mycket värdefullt. 
  
 Ett stort antal lobbyorganisationer är som tidigare nämnts aktiva inom järnvägsområdet och bedriver påverkansarbete i Bryssel. Det kan vara en fördel om en lobbyorgansation agerar för en uppfattning som Sverige delar. Ju fler som för fram samma budskap desto större tenderar kommissionens vilja att lyssna vara. När det gäller  
 SERA-kommittén 
  utgör vidare sammanslutningen av infrastrukturförvaltare genom PRIME en viktig aktör som kommissionen lyssnar till. Det är därför viktigt att informations- utbytet fungerar mellan de svenska representanterna i PRIME- arbetet och de som representerar Sverige i kommittén. Infra- strukturförvaltarnas egen lobbyorganisation EIM följer EU:s arbete noga och CER är en erkänt duktig lobbyorganisation som är mycket aktiv när det gäller att utarbeta synpunkter på regleringsförslag, inklusive detaljerade alternativa förslag till skrivningar. CER tar t.ex. i vissa fall fram s.k. position papers inför omröstning av en rättsakt och skickar till medlemsstaternas representanter i syfte att påverka dessa. Att fånga upp de åsikter och argument som dessa lobbyorganisationer lyfter är värdefullt, 
  
 152 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 särskilt om de överensstämmer med svensk uppfattning men även för att ta del av en avvikande argumentation. 
  
 I kommittéförfarandet finns förslagen endast på engelska under de inledande faserna i regelutvecklingsarbetet. Rättsakten översätts först efter att omröstning skett. Såväl i fråga om rättsakter som tas upp för omröstning i RISC som i SERAC har kommissionen beslutat att ge medlemsstaterna möjlighet att inom viss frist granska översättningen. Den språkliga granskningen av rättsakten sker först efter omröstningen. Buckley är relativt kort men arbetet är viktigt. Misstag i översättningen kan vara mycket problematiska om de inte åtgärdas, särskilt som de flesta rättsakter under kommittéförfarandet nu är direktverkande förordningar. Granskn- ingen kräver resurser och i dagsläget har Trafikverket en person anställd som arbetar med att granska översättningar. Trans- portstyrelsens väg- och järnvägsavdelning har inte någon som arbetar enbart med översättningar, utan granskningen görs av dem som är sakkunniga inom området. 
  
 4)Genomförandefasen 
  
 När ett beslut om europeisk rättsakt fattats ska denna genomföras i nationell rätt. Direktiv ska införas genom nationell lagstiftning. Ett direktiv är enligt artikel 288 i FEUF bindande för medlemsstaterna endast med avseende på det resultat som ska uppnås med direktivet. Enligt fördraget har nationella myndigheter rätt att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. 
  
 En förordning ska enligt samma artikel i FEUF ha allmän giltig- het och vara till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Förordningar har därmed ungefär samma funktion som nationell lag och ska tillämpas av domstolar och myndigheter i sin  
 EU-rättsliga 
  form, vilket innebär att medlemsstaterna i princip inte ska utfärda nationella införlivandebestämmelser. I vissa fall förutsätts dock redan i förordningen att nationella regler tas fram för att den ska få avsedd verkan. Vid genomförandet av en förord- ning behöver det från svensk sida, på samma sätt som vid inför- livande av direktiv, säkerställas att det inte finns motstridiga be- stämmelser i nationell rätt och att bestämmelser antas eller andra åtgärder vidtas som är nödvändiga för att  
 EU-regleringen 
  ska få 
  
 153 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller SOU 2015:110 
  
 avsedd verkan. Annorlunda uttryckt måste det säkerställas att EU- reglerna fungerar som en del av svensk lagstiftning. 
  
 I detta sammanhang förtjänar det påpekas att om rättsliga pro- blem lämnas olösta i samband med regelutvecklingsarbetet i EU innebär det att problemen övervältras på rättstillämpningen. Det blir då förvaltningsmyndigheter och domstolar som får försöka lösa dessa. Det är ett både tidskrävande och kostsamt sätt att reglera på. 
  
 Regelutvecklingsarbetet i EU går relativt snabbt vidare med nya förslag. Inom järnvägsområdet har medlemsstaterna knappt hunnit införa en förändring förrän en ny reglering är under framtagande. Detta och att reglerna är mer detaljerade än tidigare och i vissa fall även direktverkande gör att särskilda insatser behöver göras i anpassning av det nationella lagstiftningsarbetet. Granskningen av reglerna behöver göras redan under analysfasen eftersom det är under de första faserna av regelutvecklingsarbetet som de politiska vägvalen görs. En beredskap behöver även finnas avseende bl.a. ändring av lag, förordning eller framtagande av föreskrift som det europeiska regelarbetet utmynnar i. Detta är särskilt viktigt eftersom rättsakterna tenderar att träda i kraft relativt kort tid efter att de antagits i EU och det svenska lagstiftningsarbetet är tidskrävande. Redan vid analysfasen finns därmed det underlag som behövs för att bedöma vilka förändringar som behövs i svensk rätt. Arbetet med regelförändringen kan och bör börja förberedas redan då. 
  
 4.4Metoder och arbetssätt för  
 EU-arbetet 
  
 4.4.1Inriktning och strategi 
  
 För att Sverige ska kunna påverka i  
 EU-arbetet 
  behövs en inriktning eller mål för vad Sverige önskar uppnå och kopplat till det en handlingsplan för hur arbetet ska bedrivas. För att besvara frågan vad behöver ett faktaunderlag finnas med tydliga argument för vad Sverige vill uppnå. Handlingsplanen bör ta sin utgångs- punkt i Regeringskansliets befintliga rutiner för  
 EU-arbetet. 
  Den ska även utgå från den reglering som redan framtagits inom området och svenska intressen kopplade till denna. Av planen bör framgå hur arbetet ska bedrivas för att Sveriges intressen ska kunna 
  
 154 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 bevakas. Det innebär att planen behöver innehålla uppgifter om aktuella regelutvecklingsarbeten, arbetsgrupper, hur avstämning med branschen ska ske, eventuella arbetsgrupper eller annat sätt att förankra arbetet inför, under och efter analysarbetet och förhandl- ingarna i de olika forumen. En bred avstämning i frågor som berör såväl marknad som säkerhet och teknik behöver säkerställas. I EU- sammanhang är Sverige ett relativt litet, perifert land, men har inom järnvägsområdet möjligen ett större inflytande än vad storleken indikerar, eftersom den öppna svenska järnvägsmarknaden ses som något av en förebild av kommissionen. Det finns alltså möjlighet att påverka kommissionen och Europeiska järnvägsbyrån både vad gäller vilka frågor som tas upp och i fråga om innehållet i kommande reglering. För att få genomslag för svenska ståndpunkter i regel- utvecklingen är tidig analys, avstämning med berörda, användandet av nätverk och andra kanaler viktiga. Om samma budskap framförs i flera olika sammanhang ökar chanserna att kommissionen ska ta till sig detta. 
  
 Regeringskansliet ansvarar för Sveriges arbete i EU och för samordningen av  
 EU-frågor 
  inom Regeringskansliet svarar Statsrådsberedningen. I departementen finns huvudmän för olika sakområden. Det är huvudmannen som ansvarar för arbetet inom sitt sakområde och för att planera och samordna ärenden inom detta.50 Även de uppgifter som transportråden vid  
 EU-repre- 
  sentationen utför faller inom huvudmannens område.51 När det gäller strategiskt förhandlingsarbete i EU framgår av riktlinjer för beredning av  
 EU-frågor 
  i Regeringskansliet att strategin bör vara konkret och ge en bild av vad som ska ske, hur, när, på vilken nivå, vad andra aktörer tycker och vilket agerande som krävs. Vidare framgår att enskilda strategier bör utformas utifrån respektive frågas särskilda förutsättningar och behov.52 Enligt Närings- departementets riktlinjer ska en prioritetsbedömning göras två gånger om året inom departementet i syfte att underlätta fram- tagandet av svenska ståndpunkter och avgöra vilken ambitionsnivå arbetet ska ges. Vid prioritetsbedömningen ska berörda myndig- 
  
 5010 och 28 §§ förordning (1996:1515) med instruktion för Regeringskansliet. 
  
 513 § förordning (1990:1108) med instruktion för specialattachéer vid utlandsmyndighet- erna. 
  
 52Statsrådsberedningen, Riktlinjer för beredning av  
 EU-frågor 
  i Regeringskansliet, Cirkulär 3, avsnitt 2.2. 
  
 155 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 heters syn på prioriteringen beaktas.53 Det är viktigt med ett nära samarbete mellan Regeringskansliet och myndigheterna. 
  
 Transportstyrelsens styrande dokument håller sig enligt min mening på en alltför övergripande nivå för att vara ändamålsenlig som ledning i  
 EU-arbetet. 
  Av den strategiska planen  
 2016–2020 
  för Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning framgår att Transportstyrelsens regelgivning ska underlätta pågående teknik- utveckling och att funktionsbaserade regler ska utvecklas.54 Av verksamhetsplanen för 2015 framgår att Transportstyrelsens internationella arbete ska bidra till stort genomslag för svenska ståndpunkter.55 Detta kan jämföras med det styrdokument som dåvarande Järnvägsstyrelsen tog fram i syfte att ge svar på vad det samlade svenska deltagandet i arbetet under Europeiska järnvägs- byrån skulle leda till på lång sikt och hur de som deltog i arbetet borde agera på kort sikt.56 Där framgick bl.a. vilka frågor som Sverige skulle driva i Europeiska järnvägsbyråns arbete genom deltagande i styrelsen, i nätverk för nationella säkerhetsmyndig- heter och i regelutvecklingsarbetet i de olika arbetsgrupperna under byrån. Som styrande dokument var detta informativt, tydligt och klargörande och bör ha underlättat arbetet såväl för ledningen som för den enskilde handläggaren. Något motsvarande måldokument eller handlingsplan har jag inte kunnat finna för Transportstyrelsens arbete i Europeiska järnvägsbyråns arbetsgrupper eller för EU- arbetet i övrigt. Av rutinbeskrivningen för internationellt arbete vid Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning,57 som behandlas mer utförligt nedan, framgår att det internationella regelgivnings- arbetet ska prioriteras. De styrande dokumenten saknar dock koppling till en regelutvecklingsplan och till i vilka grupper arbete pågår. Det tycks med andra ord saknas en handlingsplan där detta framgår och som anger vilka frågor som är prioriterade eller hur Transportstyrelsen ska driva olika regelutvecklingsarbeten, hur avstämning med branschen ska ske och hur informationsöverföring mellan de som är involverade i arbete bör gå till. 
  
 53Näringsdepartementet, Riktlinjer för internationellt arbete, PM  
 2014-01-22, 
  s. 3. 
  
 54Transportstyrelsen, Strategisk plan för väg och järnvägsavdelningen  
 2016-2020, 
  
 2015-05- 
  27, s.5. 
  
 55Transportstyrelsens verksamhetsplan 2015, s. 8. 
  
 56Järnvägsstyrelsen, Säkerhet och driftskompatibilitet på Europas järnvägar – Mål och strategi för svensk medverkan i  
 ERA-samarbetet, 
  Rapport 2007:1. 
  
 57Transportstyrelsen, TSG  
 2014-480. 
  
 156 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Även Trafikverkets styrande dokument håller sig på en övergripande nivå. Trafikverket har t.ex. en strategi för internationellt arbete och en för  
 EU-arbete.58 
  Av dessa dokument framgår att Trafikverket ska stödja regeringens  
 EU-arbete 
  med rätt förutsättningar för prioriterade initiativ och viktiga beslut inom EU samt säkerställa rätt tillämpning av  
 EU-beslut. 
  Inom fyra områden ska Trafikverket kraftsamla. Dessa är långsiktig infra- strukturplanering, forskning och innovation, harmonisering, standardisering samt leverantörsmarknaden. Enligt  
 EU-strategin 
  ska Trafikverkets  
 EU-medverkan 
  vara en integrerad och naturlig del i Trafikverkets verksamhet. Genom effektiv samordning och god kommunikation ska säkerställas att Trafikverket agerar enhetligt. Trafikverket ska även samordna och samverka med bl.a. berörda myndigheter och näringsliv. Någon närmare vägledning om vilka frågor som är prioriterade framgår inte av strategi- dokumentet för  
 EU-arbetet, 
  och inte heller hur arbetet ska bedrivas, trots att det anges att dokumentet är framtaget för att konkretisera den övergripande strategin. På vilket sätt det säker- ställs att arbetet samordnas och bedrivs enhetligt är därför oklart. 
  
 Trafikverket har även en strategi för standardisering59 och en samordningsgrupp för standardisering. De arbetsgrupper som tar fram regler för teknisk harmonisering under Europeiska järnvägs- byrån omfattas dock inte av denna. Det innebär att det inte framgår hur arbetet i fråga om regelutveckling inom det tekniska området och avseende standardisering inom EU ska bedrivas av myndigheten. Trafikverket har ett internationellt nätverk som samordnar allt regelarbete. Det är enheten Strategisk utveckling som har s.k. funktionsansvar för bl.a. internationell verksamhet och standardisering på strategisk nivå och som ansvarar för såväl Trafikverkets internationella nätverk som för nätverket för regelverk angående anläggningsstyrning.60 Någon koppling till de regler och det regelutvecklingsarbete som bedrivs i EU framgår inte av dessa styrande dokument, inte heller hur samordning sker inom verket eller kontakter med t.ex. Transportstyrelsen. 
  
 58TDOK 2012:129 och TDOK 2010:366. 
  
 59TDOK 2013:196, Meadows för standardisering. 
  
 60TDOK 2010:45, Arbetsordning för Strategisk utveckling. 
  
 157 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Som jag uppfattat det anser Trafikverket att ansvaret för författningsbevakning även omfattar uppgiften att hålla sig uppdaterad om kommande, pågående och avslutad regelutveckling inom EU. Det funktionella ansvaret för författningsbevakning finns hos chefsjuristen men varje chef är inom sitt leveransansvar ansvarig för att identifiera ny och förändrad författning.61 Min bedömning är att det av Trafikverkets styrande dokument inte på ett ändamålsenligt sätt framgår hur ansvarsfördelning och arbets- metoden ser ut i praktiken. Det regelutvecklingsarbete som pågår såväl i det ordinarie lagstiftningsförfarandet som i kommitté- förfarandet omnämns inte i dessa styrande dokument. Inte heller omnämns deltagandet i den sammanslutning av infrastruktur- förvaltare som kommissionen inrättat genom PRIME, för att ha som dialogpartner inför nya och ändrade regelarbeten samt för erfarenhetsåterkoppling, bl.a. vad avser ERTMS och för andra initiativ. Även för Trafikverkets del finns behov av en handlings- plan där det framgår hur det som anges i strategin ska uppnås, i vilka arbetsgrupper Trafikverket deltar, hur beredning, avstämning och informationsöverföring går till. 
  
 4.4.2Svenskt deltagande i  
 EU-arbetet 
  
 Med medlemskapet i EU kan sägas följa en skyldighet för Sverige att delta vid förhandlingar om lagstiftning i rådet avseende det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Detsamma kan anses gälla i fråga om förhandlingar under kommittéförfarandet. I det ordinarie lagstiftningsförfarandet förs förhandlingar i rådet på tre nivåer där Sverige i arbetsgruppen representeras av transportrådet, i de ständiga representanternas kommitté (Coreper) av ambassadören och i rådet av ministern. I parlamentet deltar respektive partigrupp i förhandlingar. 
  
 Vid förhandlingar i rådets arbetsgrupp deltar som nämnts förutom transportrådet från  
 EU-representationen 
  även en tjänste- man från Näringsdepartementet och/eller i vissa fall Transport- styrelsen. Vid deltagande under kommittéförfarandet i de kommitté- er som EU inrättat på järnvägsområdetdeltar Transportstyrelsen. Som 
  
 61 TDOK 2010:9, Författningsbevakning och efterlevnadskontroll. 
  
 158 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 också nämnts är det regeringen som beslutar vem som på myndighetsnivå ska representera Sverige i dessa kommittéer. Principer för representation vid möten i rådets arbetsgrupper framgår av Näringsdepartementets riktlinjer för internationellt arbete.62 
  
 I det regelutvecklingsarbete som sker vid Europeiska järnvägs- byrån är det Transportstyrelsen som deltar. Förfrågan om deltagande i arbetsgrupp skickas från Europeiska järnvägsbyrån till Transportstyrelsen och respektive sektionschef beslutar ambitions- nivå för arbetet63 efter att ha informerat övriga sektionschefer i styrgruppen för internationellt arbete. Vem eller vilka som ska delta vid möten kan behöva avgöras utifrån vilken fråga som är uppe till behandling. Även om det behövs kontinuitet kan i vissa fall flera kompetenser behöva delta. 
  
 I det lagstiftningsarbete som sker i arbetsgrupper under SERA- direktivet har representant i något fall utsetts av Regeringskansliet men i huvudsak är det Transportstyrelsen som beslutar om del- tagande. Hittills har Sverige deltagit i samtliga arbetsgrupper som kommissionen tillsatt inom marknadsområdet. 
  
 Transportstyrelsen kan besluta att Sverige inte ska delta i en arbetsgrupp under Europeiska järnvägsbyrån. Detta har varit fallet vid några tillfällen, bl.a. under en period i fråga om arbetsgruppen som tagit fram trafikregler, TSD Drift. Det är respektive sektionschef som inom sitt linjeansvar ansvarar för att ta fram beslutsunderlag till styrgruppen. Någon beredning där externa intressenter har möjlighet att påverka Transportstyrelsens beslut om ambitionsnivå för deltagande förekommer inte. Vad Transportstyrelsen lägger till grund för beslut om deltagande och vikten av svenska mål eller intressen framgår inte, men beror på ”hur stor betydelse ett internationellt arbete har för Sverige”.64 
  
 Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning har nyligen tagit fram rutiner för det internationella arbetet i syfte att åstadkomma en tydligare styrning och prioritering av detta. Rutinbeskrivningen innehåller dock inget om övergripande samordning mellan de 
  
 62Avsnitt 3.1.6. 
  
 63Jämför s. 14 i Transportstyrelsens rutinbeskrivning för det internationella regelgivnings- arbetet inom väg och järnvägsavdelningen. 
  
 64Transportstyrelsen, Rutinbeskrivning för det internationella regelgivningsarbetet inom väg- och järnväg, TSG  
 2014-480, 
  
 2015-04-15, 
  s. 6. 
  
 159 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 handläggare som deltar i olika arbetsgrupper avseende hur arbetet ska bedrivas. Inte heller framgår vilken beredning som ska ske, med vilka eller när. Det innebär bl.a. att det beror på den enskilde handläggaren vilka kontakter som sker inför och efter ett arbets- gruppsmöte med andra intressenter som t.ex. Trafikverket, andra infrastrukturförvaltare eller järnvägsföretag. Det framgår inte heller om arbetet följs upp och om t.ex. arbetssätt eller metoder som lett till genomslag för svenska ståndpunkter tjänar som förebild. 
  
 Även uppföljning och resultat av regelutvecklingsarbetet borde ingå. Vad gick bra? Vad gick mindre bra? Blev resultatet vad Sverige önskat, och om inte varför? 
  
 Trafikverket deltar aktivt i lobbyorganisationen EIM som för sitt påverkansarbete inrättat stödgrupper för respektive arbets- grupp under Europeiska järnvägsbyrån (se Figur 4.4). I samtliga stödgrupper har Trafikverket representanter. I några fall är det även en representant från Trafikverket som är EIM:s representant i Europeiska järnvägsbyråns arbetsgrupp. 
  
 160 
  
 bearbetning egen och EIM CER, :Källa 
  
 161 
  
 RISC 
  
 Förslag på regler 
  
 Kommissionen 
  
 Förslag på regler 
  
 Järnvägsbyrån 
  
 (ERA) 
  
 Förslag 
  
 Förslag 
  
 Säkerhet 
  
 Drifts- 
  
 kompatibilitet 
  
 Förslag 
  
 Arbetsgrupper: 
  
 Gemensamma säkerhetsmeto- der för riskbedömning (CSM RA), Certifiering underhållsansvarig enhet (CECM), Gemensamma säkerhetsmetoder (CSM), Safety certificate (SC), med flera. 
  
 Förslag 
  
 Arbetsgrupper: 
  
 TAP, Drift (OPE), WAG, Buller (NOI), Energi (ENE), RST, Infrastruktur (INF), RINF, PRM, Tunnelsäkerhet (SRT), TAF med flera. 
  
 Förslag 
  
 ERTMS 
  
 Kors- 
  
 Corporate 
  
 Wood 
  
 acceptans 
  
 Management 
  
 and Support 
  
 Förslag 
  
 Förslag 
  
 Arbetsgrupper: 
  
 Arbetsgrupper: 
  
 Underhållsansvarig enhet (EMS), 
  
 X  
 –acceptance 
  (XA) med flera. 
  
 Driftstyrning och signalering 
  
 (CCS) med flera. 
  
 4.4 Figur 
  
 2015:110 SOU 
  
 järnvägsbyrån Europeiska under Arbetsgrupper 
  
 Styrning, 
  
 roller och ansvarsfördelning 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Min bedömning 
  
 Det är inte särskilt enkelt att få en bild av vad Sverige önskar uppnå i  
 EU-arbetet 
  inom järnvägsområdet, inte heller av någon hand- lingsplan där det framgår hur arbetet ska bedrivas. För att utgöra ett stöd för genomslag för svenska ståndpunkter i EU behöver det av styrande dokument tydligare framgå vilka frågor som är av särskild vikt och hur arbetet ska bedrivas. 
  
 Ytterst är det Regeringskansliets ansvar att ta fram en inriktning och en strategi för svenska ståndpunkter i EU inom ramen för det mandat riksdagen gett, men i arbetet med att stämma av och analysera vilka frågor som är av särskild vikt för svenskt vidkommande har myndigheterna en viktig roll. Utgångspunkten är regleringen inom området och konkretiseringen av vad som är viktigt behöver omfatta järnvägens konkurrenskraft, kopplingen till andra trafikslag, säkerhetsutvecklingen och vad som är av betydelse för medborgare och svenskt näringsliv. Erfarenheter från tillämpningen av hittills framtagen reglering är även en viktig del. I arbetet med att utarbeta inriktning finns behov av löpande informationsöverföring mellan departement,  
 EU-representation 
  och myndigheter samt av smarta sätt att fånga upp synpunkter från dem som kommer att påverkas av reglerna. 
  
 Någon övergripande styrning och samordning i fråga om det internationella arbetet och dessa stödgrupper finns för närvarande inte inom Trafikverket, vilket har uppmärksammats som en brist av internrevisionen.65 Inom Trafikverket pågår en utredning om hur den internationella verksamheten behöver utvecklas för att möta verksamhetens behov. Även i den promemoria som togs fram inom Näringsdepartementet om Trafikverkets rättsliga kvalitetssäkring lyftes behovet av att verket följer och bevakar arbetet i expert- grupper som har betydelse för myndighetens verksamhet.66 Jag noterar att det inte framgår hur information överförs från de personer som deltar i arbetsgrupper under ERA/EIM eller PRIME, och därmed har en god inblick i Europeiska järnvägsbyråns och kommissionens arbete och planer för regelutvecklingsarbetet, till de chefer för respektive verksamhetsområde som ingår i 
  
 65TRV 2014/97897,Revisionsrapport Efterlevnad  
 trafiksäkerhetsansvar,2015-01-20, 
  s. 12 ff. 
  
 66Näringsdepartementet, Trafikverkets rättsliga kvalitetssäkring, s. 18. 
  
 162 
  
 SOU 2015:110 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Trafikverkets internationella nätverk och som beslutar om prioriteringar. Inte heller framgår det vilken informations- överföring som sker mellan representanter från Trafikverket och representanter från Transportstyrelsen. 
  
 Medan Trafikverket tycks ha representanter i samtliga grupper under EIM, som inrättats för att bevaka det som sker i Europeiska Järnvägsbyråns arbetsgrupper, gör Transportstyrelsen i varje enskilt fall en bedömning av om myndigheten kan prioritera att delta i Europeiska Järnvägsbyråns arbetsgrupp. I vissa fall har Transportstyrelsen av resursskäl valt att inte delta. Det får anses viktigt att den myndighet som har normering som en av sina kärn- uppgifter deltar i regelutvecklingsarbetet i EU. Min uppfattning är därför att Transportstyrelsen bör delta i samtliga arbetsgrupper under Europeiska Järnvägsbyrån som syftar till att ta fram rekom- mendationer till lagstiftning. 
  
 4.4.3Att fånga upp synpunkter 
  
 Inom Regeringskansliet finns krav på beredning av ståndpunkter såväl i det ordinarie lagstiftningsförfarandet som inför omröstning i kommittéförfarandet och avsikten är att dessa ska vara väl avvägda och balanserade utifrån regeringens samlade prioriteringar. Det är en helhetssyn som eftersträvas. Som jag tidigare redogjort för är det myndigheterna som tar fram underlag och har närmast kontakt med näringslivet och andra aktörer. 
  
 Inför de arbetsgruppsmöten som anordnas av Europeiska järnvägsbyrån eller kommissionen i kommittéförfarandet beslutas inte någon instruktion inför varje arbetsgruppsmöte. Behovet av förankring och avstämning med externa intressenter finns dock och behöver hanteras av Transportstyrelsen. Det är i detta avseende viktigt att myndigheten tidigt till Regeringskansliet och berörda signalerar frågor som kan vara av särskild vikt för svenskt vid- kommande. 
  
 En av utmaningarna i regelutvecklingsarbetet i EU är att det händer att fristerna för att lämna synpunkter är mycket korta. Det gäller därför att hitta ändamålsenliga sätt att snabbt sprida information och inhämta synpunkter från näringslivet, andra myndigheter eller intressenter. Den svenska representanten behöver inför det första 
  
 163 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 mötet i arbetsgruppen ha satt sig in i frågan och efter avstämning med branschen och andra myndigheter ha en klar bild över vad Sverige vill driva. Därefter kan avstämningar ske under arbetet, men det viktigaste är att ha en samlad bild inför start, eftersom branschen inte kommer att kunna delta med de korta tidsfrister som det oftast handlar om. 
  
 Transportstyrelsen har tidigare kallat till sitt s.k. Branschråd inför omröstning i RISC och då informerat samt fångat upp synpunkter på framlagda förslag. Även regler som behandlas i SERAC har lyfts i Branschrådet. Därutöver har Transportstyrelsen s.k. referensgrupper för förankring. Synpunkter har framförts från branschen att Branschrådet behöver förändras för bättre utbyte. Formerna för Branschrådet och dess funktion är nu föremål för diskussion inom Transportstyrelsen och förändringar är på gång. 
  
 Statskontoret har i sin rapport pekat på att Transportstyrelsen behöver vidareutveckla sin dialog med branschen och har gjort be- dömningen att till de viktigare åtgärder som Transportstyrelsen behöver vidta i detta avseende hör att tidigt signalera regelutveckl- ingsbehov och synpunkter.67 Kritik har även framförts mot att samråden börjar allt för sent under regelarbetet. I samband med Statskontorets granskning framförde Transportstyrelsen att ”eftersom merparten av våra regler kommer till inom det internationella arbetet räcker det inte med att vi gör kon- sekvensutredningar av våra nationella föreskrifter. När vi arbetar internationellt behöver vi göra konsekvensutredningarna i ett mycket tidigare skede som en naturlig del av förhandlingsarbetet.”68 
  
 För att kunna analysera konsekvenser behöver synpunkter om effekter fångas upp från dem som kommer att behöva tillämpa reglerna. På uppdrag av regeringen har Transportstyrelsen tagit fram en strategi för positiv näringslivsutveckling och där ingår som ett av nio områden det internationella arbetet. I strategin anges att arbetet ska leda till genomslag för svenska ståndpunkter.69 Som svar på kritiken från näringslivet om att Transportstyrelsen behöver bli mer offensiv när det gäller närvaro och påverkan i EU- arbetet, har myndigheten angett att den avser att prioritera att 
  
 67Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s. 53. 
  
 68Transportstyrelsen, Underlag till utvärdering, PM  
 2014-06-05, 
  s. 17. 
  
 69Transportstyrelsen, Meadows för positiv näringslivsutveckling, TSG  
 2014-1617, 
  
 2015-04-27. 
  
 164 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 regelbundet informera näringslivets företrädare om vad som är på gång inom aktuella  
 EU-frågor, 
  samt inhämta synpunkter från näringslivet och bedömningar av konsekvenser för verksamheten. Kommunikationsplaner är under framtagande i syfte att identifiera vilka aktiviteter myndigheten ska vidta för att nå ut med rätt information till rätt målgrupp. Vidare ska en inventering av samverkan kring  
 EU-frågor 
  göras. 
  
 I sammanhanget kan jag konstatera att i den rutinbeskrivning för internationellt arbete som nyligen tagits fram av Transport- styrelsens väg- och järnvägsavdelning framgår inte när och hur denna beredning och kontakt med näringslivet ska ske. Att enskilda handläggare deltar vid möten utan att dessförinnan ha förankrat det budskap som ska framföras är inte effektivt. Det finns vidare en risk att den enskilde inte känner trygghet vid diskussioner och därför inte för fram uppfattningar som för svenskt vidkommande kan vara viktiga. 
  
 Inom säkerhets- och driftskompatibilitetsområdet kan det ifrågasättas om kommissionen hållit sig inom sin befogenhet eller föreslagit reglering av sådant den inte har rätt att reglera. Nedan följer två exempel somvisar viktenav att granskaäven kommissionens bemyndigande. 
  
 När den tekniska driftspecifikationen för driftskompatibilitet med regler för personer med funktionsnedsättning (TSD PRM)70 skulle revideras analyserades förslaget, förutom ur tekniskt hänseende, även ur formell laglighetsynpunkt. Resultatet blev bl.a. att detaljerade regler om millimeterkrav på karmposter byttes ut mot funktionskrav ochatt definitionen av funktionsnedsatt ändrades. 
  
 Ett annat exempel är TSD Drift.71 I samband med att en genom- förandeplan togs fram för reglernas tillämpning i Sverige upptäckte Transportstyrelsen att TSD Drift även innehåller krav för befintliga fordon. Dessa krav framgår av bilagan, punkt 4.2.2. Drifts- kompatibilitetsdirektivet, som utgör grunden för TSD Drift, reglerar endast nya, ombyggda och moderniserade fordon, vilket 
  
 70Kommissonens förordning 1300/2014/EU av den 18 november 2014 om tekniska specifikationer för driftskompatibilitet avseende tillgängligheten till Europeiska unionens järnvägssystem för personer med funktionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet. 
  
 71Kommissionens beslut av den 14 november 2012 om teknisk specifikation för drifts- kompatibilitet avseende delsystemet ”Drift och trafikledning” i järnvägssystemet i Europeiska unionen och om ändring av beslut 2007/756/EG. 
  
 165 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 innebär att kommissionen i detta fall kan ha överskridit sin befogenhet att reglera. Europeiska järnvägsbyrån har på Transport- styrelsens förfrågan angett att TSD Drift ska läsas tillsammans med artikel 3 i den tekniska driftspecifikationen för lok och passagerar- vagnar.72 
  
 Detta kan ses som ett uttryck för den komplexitet som råder när det gäller att förstå vilka krav som gäller. Exemplen visar varför det är så viktigt att Sverige aktivt deltar i arbetet för att tidigt kunna upptäcka och lyfta denna typ av frågor. 
  
 4.4.4Information om EU:s rättsakter och deras innebörd 
  
 De regler som ska tillämpas av järnvägsföretag, infrastruktur- förvaltare, tjänstetillhandahållare och andra aktörer inom sektorn behöver göras kända. Även om alla och envar har en skyldighet att känna till de regler som gäller för den egna verksamheten finns det skäl att regelgivande myndighet, i detta fall Transportstyrelsen, underlättar för verksamhetsutövarna. Det är mycket viktigt att verksamhetsutövarna och andra kan hitta samlad, tydlig och uppdaterad information om reglerna och deras innebörd. 
  
 Det finns vissa skillnader mellan EU:s olika rättsakter i fråga om hur information om deras innehåll kommer berörda till del. Jag redogör i korthet för detta. När ett direktiv ska införlivas i svensk rätt sker detta ofta genom att en särskild utredning tillsätts. Ett annat sätt att hantera införlivandet är att utredningsarbetet sker inom departementet, som publicerar resultatet i departements- serierna (DS). Oavsett om en utredning tillsätts eller om frågan hanteras internt inom departementet, är nästa steg i införlivandet att en proposition tas fram. Externa intressenter har härigenom möjlighet att ta del av förslagen till reglering och får information om de bakomliggande skälen. I samband med remissförfarandet får remissinstanserna möjlighet att skaffa sig kännedom om innehållet i kommande reglering och kan framföra synpunkter. När det gäller synpunkter på rättsreglernas innehåll är utrymmet för förändring 
  
 72 Kommissionens förordning (EU) nr 1302/2014 av den 18 november 2014 om en teknisk specifikation för driftskompatibilitet avseende delsystemet Rullande materiel – Lok och passagerarfordon i Europeiska unionens järnvägssystem. 
  
 166 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 oftast litet eller obefintligt, då de bygger på en redan träffad överenskommelse inom EU. För att få gehör för synpunkter på grundregleringen (direktivets utformning) krävs därför att dessa fångas upp redan under förhandlingsstadiet och helst tidigt under detta. 
  
 När det gäller en förordning tillsätts normalt inte någon utredning inför införlivandet. Skälet till det är att en förordning träder i kraft vid angivet datum och gäller enligt sin ordalydelse för den förordningen riktar sig till. Oftast träder en förordning i kraft 20 dagar efter publicering, men kan innehålla bestämmelser om att den ska börja tillämpas vid ett senare datum. Det innebär att det offentliggörande och den beskrivning av regleringen saknas som för direktiv sker genomremissförfarandet. Det är viktigt att de som ska tillämpa reglerna får kännedom om att dessa trätt i kraft och om vad de innebär. Detta är relevant såväl för dem som arbetar med t.ex. tillsyn vid Transportstyrelsen som för de verksamhetsutövare och andra som förutsätts uppfylla kraven. 
  
 Transportstyrelsens uppdrag 
  
 Transportstyrelsen har normgivning, tillsyn, tillstånd och register- hållning som sina s.k. kärnverksamheter, dvs. som sina huvud- sakliga uppgifter.73 Ur ett renodlingsperspektiv har det inom svensk förvaltningspolitik ansetts mindre lämpligt att kombinera tillsyn och normerande uppgifter. I samband med bildandet av Transportstyrelsen var det ett antal remissinstanser som ifrågasatte lämpligheten i att kombinera normgivning och tillsyn. Regeringen förklarade då att dess uppfattning var att det generellt sett inte medför några olägenheter eller nackdelar att kombinera dessa uppgifter. Vidare uttalade regeringen att det var såväl lämpligt som effektivt att den myndighet som utfärdar föreskrifter inom ett område också har det ansvar och de befogenheter som behövs för att säkerställa att föreskrifterna får avsedd verkan.74 
  
 Statskontoret har granskat utformningen av statlig tillsyn och konstaterar att det inte är ovanligt att tillsynsmyndigheter också 
  
 731 § Förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen, se även prop. 2008/98:31, Transportstyrelsen och dess verksamhet, s. 1. 
  
 74Prop. 2008/09:31, Transportstyrelsen och dess verksamhet,, s. 57. 
  
 167 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 har antingen främjande och/eller normerande respektive tillstånds- givande uppgifter.75 Frågan om en inneboende konflikt mellan till- synsrollen, den regelskrivande rollen och utvecklingsrollen före- faller även diskuteras inom myndighetens väg- och järnvägs- avdelning.76 En reflektion kring den problematik som tycks finnas inom myndigheten vad gäller konflikt mellan normgivning och till- syn kopplat till informationslämnande, är att denna skulle kunna mildras genom en förändrad organisation där normgivningsfunk- tionen separeras från tillsynsfunktionen. Normgivningsfunktionen kan då informera om gällande rätt medan tillsynsfunktionen kan informera om hur en tillsyn genomförs. 
  
 I sammanhanget kan en jämförelse göras med Energi- marknadsinspektionen (Ei). Denna myndighet har till uppgift att ansvara för tillsyn, regelgivning och tillståndsprövning enligt bl.a. ellagen. Utifrån sitt uppdrag har Ei delat in sin verksamhet i tre verksamhetsgrenar: tillsyn och prövning, regelutveckling och information.77 Ei deltar i regelutvecklingsarbete i EU och ser som sin uppgift att bistå departementet i lagstiftningsprocessen. På energisidan är ACER den europeiska myndigheten och Europeiska järnvägsbyråns motsvarighet. Kommissionen tar fram ramregler och ACER utarbetar de detaljerade reglerna. Ei:s erfarenhet är att det är viktigt att vara med tidigt i processen eftersom det annars finns risk för att stora omställningar behöver göras på kort tid. Myndigheten bevakar därför regelutvecklingsprocessen noga. Ei har arbetat med extern kommunikation om regler och funderat kring målgrupper och vad de kallar ”begreppsträsk”. Myndigheten har aktivt arbetat med att försöka göra det enklare för utomstående att hitta information och försöker förklara regelverket utifrån ansatsen: ”Vad behöver ni göra?”78 
  
 Transportstyrelsen presenterar på sin hemsida regler för järnväg under rubriken ”svensk lagstiftning”; därunder ryms såväl nationell lagstiftning som den som tagits fram under EU. När det gäller den senare finns en lång lista över rättsakter, men det framgår inte av denna genom vilken lagstiftning de angivna direktiven har genom- förts. Det bidrar till intrycket att dessa rättsakter gäller framför 
  
 75Statskontoret (2012), Tänk till om tillsynen, Om utformningen av statlig tillsyn, s. 49. 
  
 76Transportstyrelsen, Omvärldsanalys 2015, Väg- och järnvägsavdelningen, TSG  
 2014-253,. 
  
 77Energimarknadsinspektionens verksamhetsplan 2015, Ei R2015:03, s. 4. 
  
 168 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 järnvägslagen, vilket de inte gör. Vidare framgår inte på samma tydliga sätt som för nationell lagstiftning från vilken tidpunkt reglerna börjar gälla. Det framgår inte heller vilka regler som gäller för de olika verksamhetsutövarna. Att hänvisa till bakomliggande direktiv i stället för till den nationella reglering genom vilken direktivet införts är olyckligt ur flera aspekter. För den enskilde innebär det en otydlighet och ger en bild av att kraven framgår av direktivet och inte av svensk lag. Det finns även en risk att avvikelser i svensk lag i förhållande till direktivet inte uppmärk- sammas och hanteras. 
  
 Jag kan konstatera att det sätt som Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning arbetar med information skiljer sig från Energi- marknadsinspektionens. Möjligen beror detta på en osäkerhet kring myndighetens uppgift kopplat till att den har såväl normgivning som tillsyns- och tillståndsprövning som kärnverksamhet. Mot bakgrund av att  
 EU-regleringen 
  på järnvägsområdet är omfattande, komplex och svåröverskådlig, samt att ett revideringsarbete (dvs. arbete med att se över och ändra redan tillämpliga regler) ständigt pågår, anser jag att särskild kraft behöver ägnas åt informations- insatser kring den nya eller ändrade regleringen. Verksamhets- utövare och andra behöver uppmärksammas på att reglerna ändras och från vilket datum de nya kraven gäller och få information om vad reglerna innebär för dem. Jag menar att det bör anses ingå i Transportstyrelsens uppdrag att informera kring regler även inom järnvägsområdet, och att detta är viktigt för järnvägens aktörer. Jag föreslår därför att Transportstyrelsen bör utveckla arbetsmetoder för att informera även om järnvägsreglering och dess innebörd på ett aktivt och tydligt sätt. 
  
 4.5Utmaningar i regelutvecklingsarbetet i EU 
  
 Som jag redogjort för i mitt första delbetänkande har Sverige en järnvägsmarknad som skiljer sig från många andras inom EU. Samtidigt finns inte en gemensam modell för järnvägens organisering utan flera, vilket i regleringssammanhang är en utmaning. Sverige kan sägas ha gått före vad gäller separation mellan infrastruktur och trafik, järnvägsmarknaden är helt öppen med konkurrens på spåren, och ett relativt stort antal verksamma aktörer. Den svenska 
  
 169 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller SOU 2015:110 
  
 järnvägsmarknaden domineras inte på samma sätt som t.ex. den tyska eller franska av det historiska nationella järnvägsföretaget. Samtidigt är Sverige i  
 EU-sammanhang 
  ett relativt litet land med förhållandevis svag röst, även om kommissionen ser Sverige som något av en förebild inom järnvägsområdet. Detta innebär samman- taget utmaningar i regleringshänseende, både genom att det är svårt att samla synpunkter från aktörerna, och genom att stöd behöver påräknas från andra länder för att få gehör för svenska synpunkter vid omröstning. Hur kan Sverige då stärka sina möjligheter att få genomslag för svenska intressen? 
  
 Jag har ovan valt att redovisa regelarbetets olika processer och faser, bl.a. för att tydliggöra vem som ansvarar för vad som händer när och hur arbetet går till i praktiken. Ansvaret för för- handlingsarbetet i  
 EU-samarbetet 
  ligger entydigt på regeringen och Regeringskansliet. Som jag nämnt i inledningen är det transportrådet vid  
 EU-representationen, 
  experter från Näringsdepartementet och från Transportstyrelsen eller i vissa fall Trafikverket som repre- senterar Sverige under de olika faserna. Samtidigt är branschen och intresseorganisationer aktiva genom sina respektive lobbyorgani- sationer i Bryssel. 
  
 Jag har funnit svagheter, särskilt i fråga om inriktning avseende vad Sverige vill uppnå och utformningen av styrande dokument om hur detta ska gå till. Det finns även brister vad gäller ansvar och analysarbete för förståelse av konsekvenser av framtagna förslag, inhämtande av synpunkter, informationsöverföring och åter- koppling. Regeringskansliets riktlinjer för  
 EU-arbetet 
  behöver följas och myndigheterna behöver utarbeta arbetsmetoder som medger genomslag för svenska ståndpunkter. Utgångspunkten för regelutvecklingsarbetet bör vara de regler som är under fram- tagande och utifrån dessa behöver planer för insatser tas fram. Jag återkommer till detta nedan. 
  
 För genomslag för svenska ståndpunkter krävs också att dessa finns tillgängliga i ett mycket tidigt skede, att de är tydliga och väl underbyggda, och att de kommuniceras av Sverige i alla samman- hang där svenska ståndpunkter förs fram. 
  
 Även i andra avseenden finns, som jag ser det, behov av åtgärder. Dessa redogör jag för under avsnittet svensk reglering nedan (4.6). 
  
 170 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 4.5.1Deltagande vid förhandlingar om rättsakter i EU 
  
 I det regelutvecklingsarbete som bedrivs inom EU deltar tjänste- män från  
 EU-representationen, 
  Näringsdepartementet, och myn- digheterna, företrädelsevis Transportstyrelsen. Det är, som fram- gått ovan, vanligtvis inte samma personer som deltar i arbetet med att ta fram och förhandla grundregleringen i det s.k. ordinarie lagstiftningsförfarandet, t.ex. vid förhandlingar om säkerhets- och driftskompatibilitetsdirektiven eller  
 SERA-direktivet, 
  som sedan deltar vid förhandlingar om tillämpningsföreskrifter i kommitté- förfarandet. Det är inte heller samma personer som deltar i utarbetandet av förslagen i arbetsgrupper under Europeiska järn- vägsbyrån och kommissionen som sedan deltar vid kommitté- förfarandet. Det innebär att särskilda insatser behövs för att säker- ställa att den som förhandlar i ett senare skede har information om vad som förevarit under förhandlingar i ett tidigare skede. Det gäller såväl den grundläggande rättsakten som under framtagandet av genomföranderegler. Eftersom faserna är parallella och arbetet ständigt pågående, måste informationsflödet vara konstant mellan alla som deltar i arbetet i de olika sammanhangen. 
  
 Det är departementet som har ansvar för beredning i fråga om förhandlingar som sköts av transportråden i det ordinarie lag- stiftningsförfarandet och för beredningen då representanter från Transportstyrelsen deltar vid förhandlingar i kommittéförfarandet i RISC eller SERAC. Det är Transportstyrelsen som ansvarar för beredningen inför deltagande i arbetsgrupper under Europeiska järnvägsbyrån där förslag till reglering utarbetas och på mot- svarande sätt i kommissionens arbetsgrupper under SERA. 
  
 De olika delarna i regelutvecklingsarbetet kan ses som en kedja där grunden för regleringen förhandlas och antas i råd och parlament, och de mer detaljerade kraven som utgår från denna grund antas av kommissionen efter förslag från Europeiska järn- vägsbyrån. För bästa effekt krävs beredning och informations- överföring mellan dessa olika led i kedjan. Informationsutbyte underlättar även arbetet när lagstiftningen ska genomföras i nationell rätt. 
  
 Såväl grundregleringen inom järnvägsområdet som tillämpnings- regleringen, har sedan det första direktivet antogs 1991 varit före- mål för ständigt återkommande översyn. I detta kretslopp behöver 
  
 171 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 därför kunskap från kommittéförfarandet och från tillämpningen av reglerna återföras till det ordinarie lagstiftningsförfarandet för att uppnå bästa effekt. Exempel är när regler vid tillämpningen visat sig vara särskilt kostnadsdrivande, kan tolkas på flera sätt, eller när de vid tillsyn visat sig vara för oprecisa eller på annat sätt svåra att följa upp. Möjligheterna till återkoppling av erfarenheter är stora och behöver utgöra en naturlig del i beredningsarbetet. Transportstyrelsen men även Trafikverket behöver i det avseendet utveckla arbetsmetoder som innefattar återkoppling och erfaren- hetsöverföring och löpande informationsbyte, både formellt och informellt. Större fokus behöver därför riktas mot analys och avstämningsarbetet, dvs. beredningsprocessen i de olika leden i regelarbetet. 
  
 4.5.2Riktlinjer för arbetet 
  
 Statsrådsberedningen, som ansvarar för  
 EU-arbetet 
  inom Regeringskansliet, har tagit fram ett antal cirkulär, bl.a. riktlinjer för beredning av  
 EU-frågor 
  i Regeringskansliet79 och riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter.80 Det finns även en handbok för  
 EU-arbetet.81 
  Gemensamt för dessa är att vikten av tidiga insatser betonas för att nå framgång med svenska ståndpunkter. 
  
 För arbete med regelutveckling finns ett omfattande stöd- material. Dessutom har Näringsdepartementet departementsöver- gripande riktlinjer för internationellt arbete och enhetsspecifika sådana.82 En utvärdering av de senare pågår för närvarande och kommer eventuellt att resultera i en översyn. 
  
 Inom Transportstyrelsen finns en rutinbeskrivning för det internationella regelgivningsarbetet inom väg– och järnvägsavdel- ningen.83 Trafikverket tycks inte ha någon rutinbeskrivning om myndighetens deltagande i  
 EU-sammanhang, 
  däremot finns en 
  
 79Statsrådsberedningen, Riktlinjer för beredning av  
 EU-frågor 
  i Regeringskansliet, Cirkulär 3,  
 2014-01-31. 
  
 80Statsrådsberedningen, Riktlinjer för genomförande av unionsrätten,Cirkulär 14,  
 2010-12- 
  
 81Statsrådsberedningen, Handbok  
 EU-arbetet 
  2014. 
  
 82Näringsdepartementet,Riktlinjer för internationellt arbetepå N TE, promemoria, 2014-  
 04-22. 
  
 83Transportstyrelsen, Rutinbeskrivning för det internationella regelgivningsarbetet inom väg- och järnvägsavdelningen, TSG  
 2014-480, 
  
 2015-04-15. 
  
 172 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 strategi för  
 EU-arbetet. 
  Som påpekats ovan är den dock på en så övergripande nivå att det är tveksamt om den ensam kan anses utgöra något stöd för arbetets bedrivande. Därutöver finns ett nät- verk för internationellt arbete där verksamhetsområdeschefer ingår. 
  
 Av Näringsdepartementets rutinbeskrivning framgår att det är Transportstyrelsen, såvitt nu är i fråga, som ansvarar för lämplig avstämning av underlag till  
 fakta-PM 
  med andra myndigheter och näringslivsorgan. Även i övrigt framgår krav på myndigheten.84 Motsvarande information saknas dock i Transportstyrelsens rikt- linjer, vilket möjligen kan leda till missförstånd och oklarhet när det gäller vem som förväntas göra vad. I fråga om kommittéför- farandet reglerar departementets rutinbeskrivning det arbete som sker i kommittén (fas 3). Det regelutvecklingsarbete som sker i arbetsgrupper tillsatta av kommissionen eller Europeiska järnvägs- byrån (fas 2), omfattas däremot inte. Det får därför anses vara myndigheten som ansvarar för detta arbete enligt egna riktlinjer. Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelnings rutinbeskrivning gör inte tydlig åtskillnad på de olika processerna i regel- utvecklingsarbetet inom EU. 
  
 Möjligheterna att påverka är som störst tidigt i processen. De ståndpunkter och argument som framförs då måste vara väl genom- arbetade och konsekventa genom hela arbetet. För kommitté- förfarandet innebär det att bevakningen och ett aktivt deltagande av den regelutveckling som sker i arbetsgrupper under Europeiska järnvägsbyrån och kommissionen behöver särskilt fokus. Tran- sportstyrelsens rutinbeskrivning behöver återspegla detta. 
  
 Jag kan konstatera att det löpande informationsutbyte som är en förutsättning för att få genomslag för svenska ståndpunkter inte kommer till uttryck vare sig i Näringsdepartementets eller Trans- portstyrelsens väg- och järnvägsavdelnings rutinbeskrivning för internationellt arbete. Trafikverket saknar så vitt det framkommit riktlinjer för internationellt arbete på denna nivå. Wilson riktlinjer för informationsöverföring behöver finnas. Det viktiga informella löpande informationsutbytet kan vara svårt att beskriva i en rutin, men är en mycket betydelsefull del av arbetet. De som deltar i arbetet från svensk sida måste löpande kommunicera med varandra. 
  
 84 Näringsdepartementet,Riktlinjer för internationellt arbete på N TE, avsnitt 3.2.1 m.fl. 
  
 173 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Det kan vidare, som jag ser det, finnas fördelar med att rikt- linjerna för Regeringskansliet och myndigheten överensstämmer så långt möjligt, så att det även framgår av myndighetens riktlinjer vad som förväntas från denna, t.ex. vad gäller att fånga upp synpunkter från berörda som näringsliv och andra intressenter. 
  
 Av vikt kan även vara, inför kommande förhandlingar om grundrättsakter, att återföra kännedom om hur kommissionen tolkar sitt mandat och gränserna för det i kommittéförfarandet. Kommissionen har en tendens att vilja reglera mer hellre än mindre och kanske i en utsträckning som rådet och parlamentet inte anser lämplig. Erfarenhet från tillämpning av regleringar behöver återföras när grundrättsakten ses över. Jag föreslår därför att rutinbeskrivningen för Transportstyrelsen ses över utifrån dessa utgångspunkter. 
  
 För att kunna påverka behöver det vara tydligt vad som bör uppnås och vilka intressen som bör lyftas från svensk sida. Det behövs en inriktning och en handlingsplan. För arbete i fråga om de enskilda rättsakterna behöver arbetsmetoder utarbetas och riktlinjer utformas så att de kan utgöra ledning. Dåvarande Järn- vägsstyrelsens rapport85 med mål och strategi för svensk medverkan i  
 ERA-samarbetet 
  kan i det avseendet tjäna som något av en förebild. Vilka frågor som är viktiga för Sverige behöver tydliggöras och vilka det är beror delvis på vilka konsekvenser som förslagen kan få, t.ex. för det svenska näringslivet. För att förstå det behöver synpunkter tidigt i processen fångas upp från de som kommer att påverkas av reglerna. I svenska intressen ligger att verka för regelförenkling och för att undvika onödiga administrativa kostnader. Vad Sverige i övrigt ska verka för blir delvis en fråga som behöver avgöras för varje enskild rättsakt, beroende på de risker eller fördelar den kan ge. En strategi behöver även kompletteras med metoder. Konsekvensen blir i annat fall att ett stort ansvar läggs på den enskilde handläggaren, vilket med automatik innebär att arbetet blir starkt individberoende. 
  
 Jag anser vidare att Transportstyrelsen bör delta i alla de arbets- grupper som tillsätts under Europeiska järnvägsbyrån. Det kan inte begränsas av resurser hos Transportstyrelsen. I sammanhanget 
  
 85 Järnvägsstyrelsens rapport 2007:1, Säkerhet och driftskompatibilitet på Europas järnvägar 
  
 – Mål och strategi för svensk medverkan i  
 ERA-samarbetet. 
  
 174 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 noterar jag att Trafikverket har resurser att delta i de grupper som EIM tillsatt för varje  
 ERA-arbetsgrupp. 
  I och med att Trafikverket deltar, kan man argumentera för att Sverige implicit bestämt att det är en fråga som är så viktig att statliga medel bör gå till att bemanna grupperna. 
  
 Hur behovet att involvera behövliga kompetenser i analys- arbetet säkerställs framgår inte tydligt av Transportstyrelsens rutin- beskrivning. Eftersom det är regelgivningsarbete som blir bindande för Sverige behöver juridisk kompetens ingå. För bedömningen av den rättsliga grunden är den juridiska granskningen särskilt viktig. Det finns exempel på att Europeiska järnvägsbyrån vid ett antal tillfällen gått utanför sin befogenhet att reglera. Det framstår därför som nödvändigt att juridisk kompetens involveras tidigt i analys- arbetet även i kommittéförfarandet. 
  
 Jag har som jämförelse tagit del av den rutinbeskrivning som tagits fram för Transportstyrelsens sjö- och luftfartsavdelning.86 Den är betydligt tydligare än rutinbeskrivningen från väg- och järnvägsavdelningen när det gäller roller och ansvar samt arbetssätt. Den ger stöd för planering, prioritering och resurssättning av internationellt regelutvecklingsarbete. En regelöversiktsplan ligger till grund för prioritering och identifiering inför deltagande i internationella regelarbeten. I arbetssättet ingår att tillsätta förberedningsteam för att underlätta framtagandet av stånd- punkter, instruktioner och vid genomförande. Skillnaderna i för- hållande till väg- och järnvägsavdelningens motsvarande beskr- ivning är stora, trots att det handlar om samma myndighets arbetssätt i europeiskt regelutvecklingsarbete. Varför myndigheten valt att hantera i grunden samma arbete på så olika sätt är oklart. Min bedömning är att det vore en fördel att väg- och järnvägs- avdelningen vid prioritering av arbetet även inom järnvägsområdet utgick från en regelutvecklingsplan, och inte, som det förefaller, omvärldsbevakning. Jag föreslår därför att Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning ser över sina riktlinjer för internationellt regelutvecklingsarbete och att dessa tydligare utgår ifrån de regler som gäller för sektorn. 
  
 86 Transportstyrelsen, Rutinbeskrivning för det internationella arbetet på Sjö- och luftfartsavdelningen, TSG  
 2014-1716, 
  
 2014-11-10, 
  avsnitt 4.3.5. 
  
 175 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 4.5.3Reglering med betydande påverkan 
  
 Teknisk reglering, som införandet av trafikstyrnings- och signalsystemet ERTMS (European Rail Traffic Management System) kan utgöra exempel på regelutvecklingsarbeten med omfattande påverkan på ett stort antal aktörer. Kraven på signal- systemet grundar sig på driftskompatibilitetsdirektivet87 där det anges att ”Ny infrastruktur och ny rullande materiel som tillverkas eller utvecklas efter det att kompatibla system för trafikstyrning och signalering införts, ska anpassas så att de kan användas med dessa system.” Kravet implementeras genom teknisk drift- specifikation för trafikstyrning och signalering (TSD trafikstyrning och signalering). 
  
 Syftet med ERTMS är att ersätta de olika signalsystemen vid järnvägen i EU med ett gemensamt europeiskt system. Därigenom ska det bli enklare att köra tåg över gränserna i EU och kostnaderna ska minska. Systemet består egentligen av flera delar, däribland exempelvis signalsäkerhetssystemet ETCS (European Train Control System) och radiokommunikationssystemet  
 GSM-R. 
  
 ERTMS-systemet 
  kräver investeringar och installationer i såväl infrastrukturen som i järnvägsföretagens fordon. Under en övergångsperiod, till dess att alla banor i Sverige är utrustade med ERTMS, behöver tågen även utrustas med en översättningsmodul, Specific Transmission Module (STM), som kan översätta signaler från det tidigare  
 ATC-systemet 
  så att de kan tolkas av ERTMS- utrustningen. För järnvägsföretag som bedriver gränsöverskridande trafik kan det behövas flera olika moduler. 
  
 Jag har tidigare redogjort för ERTMS i mitt delbetänkande En enkel till framtiden?88Jag kunde då konstatera att införandet hittills i Sverige kantats av svårigheter och höga kostnader för inblandade aktörer. Tydliga effekter i form av faktiska förbättringar i kapacitet eller andra mervärden jämfört med dagens system har varit svåra att peka på, även om Trafikverket har beräknat positiva nuvärden med införandet. Genomförandet har inte varit anpassat till den svenska avreglerade marknadens särskilda förutsättningar. 
  
 87Europaparlamentet och rådets direktiv 2008/57/EG av den 12 juni 2008 om driftskompatibiliteten inom gemenskapen (omarbetning). 
  
 88Se s. 203 ff och s. 257 ff. 
  
 176 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Trafikverket, som av regeringen fått ett helhetsansvar för planering och införande av ERTMS, redogjorde 2013 i sitt dåvarande förslag till plan att i Sverige skulle en specifikation för ombordutrustning benämnd Baseline 2 version 2.3.0d gälla under överskådlig tid, även om detför internationell trafik genom Danmark skulle krävas utrustning som uppfyller Baseline 3.89 Ett antal järnvägsföretag hade redan påbörjat och genomfört installationer av ombordutrustning, medan många valt att avvakta, inte minst av kostnadsskäl. 
  
 I dag är läget att Trafikverket tagit fram ett nytt förslag till senarelagd genomförandeplan som bygger på att det i stället ska vara Baseline 3 version 3.5.0 som ska gälla i Sverige (precis som i Danmark).90 Det innebär att förutsättningarna för bl.a. järnvägs- företagen återigen har ändrats. Med anledning av detta har jag försökt bedöma vilka kostnader som järnvägsföretagen redan har haft för fordonsinstallationer m.m. och i vilken utsträckning dessa kan tillgodoräknas även vid den förändrade standarden. 
  
 Svar från företag som genomfört installationer har inkommit från SJ AB, Green Cargo AB, Lee och AB Transitio. Dessa uppger att installationer och tillhörande kostnader uppgått till sammanlagt åtminstone 272 miljoner kr, fördelade på 84 fordon. Hur stor andel av dessa nedlagda kostnader som kan tillgodoräknas vid nya installationer varierar. En aktör uppger att sammanlagt endast cirka 20 procent kan tillgodoräknas. En annan, mer detaljerad bedömning, uppger 25 procent för första typ- installation och upp till 75 procent för serieinstallation. En stor kostnad för införande eller uppgradering av ERTMS på fordon är kopplad till arbetet med typgodkännande. Detta arbete bedöms till stora delar behöva göras på nytt, med avseende på både mjukvara och hårdvara. Sammantaget blir slutsatsen att avsevärda pengar har satsats som inte kommer att kunna tillgodoräknas vid en uppgradering. 
  
 Inom Europeiska järnvägsbyrån utarbetas kravspecifikationer för ERTMS och kommissionen väntas vid årsskiftet  
 2015–2016 
  fatta beslut om den nya specifikationen Baseline 3, version 3.5.0. Att utveckla tekniska standarder är inte en lätt uppgift och ERTMS 
  
 89TRV 2013/2531, Förslag till plan för införande av ERTMS i Sverige. 
  
 90TRV 2015/63202, Förslag till införandeplan för ERTMS  
 2015-2025. 
  
 177 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 kan fortsatt anses vara ett utvecklingsprojekt. Genom att olika versioner av signalsystemet beslutats och införts nationellt kan det ursprungliga problemet med varierande teknisk standard sägas ha ersatts av ett nytt liknande problem, även om det numera finns krav på att  
 ERTMS-versionerna 
  ska vara bakåtkompatibla. 
  
 Vad som är viktigt att särskilt poängtera i detta sammanhang, är att ERTMS inte bara, eller ens i första hand, är ett tekniskt projekt. Framtagning av och beslut om tekniska standarder är i högsta grad reglering, och i detta fall handlar det om  
 EU-reglering 
  med stora konsekvenser i form av teknikutveckling, säkerhet, marknads- förutsättningar och investeringar både i fordon och i infrastruktur. 
  
 I tillägg till att regleringen påverkar bl.a. marknadsförutsättning- arna för aktörerna påverkar den även statens utgifter för bl.a. investeringar i infrastrukturen. Hur säkerställs att en allsidig belysning sker ur såväl juridiskt, tekniskt, ekonomiskt som marknadshänseende? Hur säkerställs att en analys tas fram av förslagens konsekvenser som underlag inför beredningen av ståndpunkter och inför beslut i frågor kopplade till detta? Hur fångar Transportstyrelsen upp synpunkter från verksamhets- utövarna? Hur kan en bred förankring där Trafikverket, andra infra- strukturförvaltare, järnvägsföretag och industrin deltar organiseras? 
  
 För regelutveckling som ERTMS, men även annan reglering som kräver en bred förankring och överblick, kan beredning i särskild form behövas i syfte att underlätta genomslag för svenska ståndpunkter och undvika onödiga kostnader för såväl staten som för verksamhetsutövarna och andra aktörer. Ju mer komplex en fråga är, desto större blir behovet av fungerande arbetsätt och en tydlig ansvarsfördelning.  
 ERTMS-frågan 
  är ett exempel på en fråga som får strategisk betydelse för hela sektorn och där jag menar att regeringen och Regeringskansliet har ett särskilt ansvar. 
  
 4.6Svensk reglering – järnvägslagstiftningen 
  
 Den lagstiftande makten i Sverige ligger hos riksdagen. Riksdagen kan i lag delegera rätten att ge ut förordningar till regeringen. En lag kan också innehålla en rätt för regeringen att delegera normgiv- ningsbehörigheten vidare från regeringen till en myndighet, dvs. att subdelegera. Ett sådant beslut av regeringen ges i allmänhet i en 
  
 178 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 förordning. För att en myndighet ska få meddela föreskrifter krävs det alltid att regeringen har gett myndigheten ett bemyndigande att göra det. Ett bemyndigande avser alltid behörighet att meddela föreskrifter inom ett visst avgränsat område.91 
  
 Som nämnts i föregående avsnitt har lagstiftningsbehörigheten flyttats helt eller delvis inom många områden, bl.a. järnvägens, till EU inom ramen för de fördrag och andra instrument som har antagits på unionsnivå. Järnvägslagen (2004:519) inför t.ex. EU- direktiven om säkerhet,92 om driftskompatibilitet93 och om inrätt- ande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde94 i svensk rätt. Den inför också vissa bestämmelser i fördraget om internationell järnvägstrafik (COTIF) i dess lydelse 1999 (det s.k. Vilniusprotokollet) genom att inkludera fördragets hela Waters (ATFM)med regler om godkännande av fordon i internationell trafik. 
  
 I järnvägslagen finns bestämmelser om krav på järnvägssystem, om tillstånd för järnvägsverksamhet, om rätt att utföra och organisera trafik, om tillsyn, m.m. Från tidigare lagstiftning har i lagen också inkluderats vissa andra bestämmelser, t.ex. ett kapitel om ordning. I järnvägsförordningen meddelar regeringen vissa tillämpningsbest- ämmelser till lagen och bemyndigar tillsynsmyndigheten (Transport- styrelsen) att ge ut föreskrifter inom en rad avgränsade områden. 
  
 Andra lagar som reglerar järnvägsverksamheten är järnvägs- trafiklagen (1985:192), som främst innehåller bestämmelser om järn- vägens ansvar, skyldigheter och rättigheter när det gäller befordran av resande och gods, men också ansvaret för person- och sakskador som tillfogats tredje man till följd av järnvägsdriften. I lagen (2015:338) om internationell järnvägstrafik införs de bestämmelser i COTIF 1999 som inte införts genom järnvägslagen. Större delen av fördraget ingår som bilaga till lagen. Dessutom begränsas järnvägens ansvar för skador i internationellt trafik i förhållande till vad som gäller i järnvägstrafiklagen för inrikes transporter. 
  
 918 kap. 2, 3 och 7 §§ regeringsformen. 
  
 92Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG av den 29 april 2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg. 
  
 93Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/57/EG av den 17 juni 2008 om drifts- kompatibiliteten hos järnvägssystemet inom gemenskapen (omarbetning). 
  
 94Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (omarbetning). 
  
 179 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Lagen (2011:725) om behörighet för lokförare inför bestäm- melser som återfinns i lokförardirektivet,95 lag (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s  
 tåg-, 
  fartygs- och buss- passagerarförordningar innehåller kompletterande bestämmelser i förhållande till bl.a. Europaparlamentets och rådets förordning 1371/2007/EG av den 23 oktober 2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer (tågpassagerarförordningen). Dess- utom finns lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m.m. Listan gör inte anspråk på att vara fullständig. 
  
 Järnvägslagstiftningen förefaller mig svåröverblickbar och därför inte lätt att förstå. Den metod som valts för att införa  
 EU-rätten 
  gör det svårt att spåra vissa bestämmelser i de aktuella direktiven. Järnvägssäkerhetsdirektivet har t.ex. ett riskbaserat angreppssätt som kommer till uttryck i direktivets portalparagraf, artikel 4, men som jag inte har kunnat återfinna i järnvägslagen. Andra kapitlet 1– 6 §§ i järnvägslagen bygger i stället till stor del på tidigare järn- vägssäkerhetslagstiftning.96 
  
 Min uppfattning är att det nu är dags att se över järnvägslagen i sin helhet och göra den mer lättillgänglig. Ett lämpligt tillfälle att göra detta är i samband med den översyn av lagstiftningen som ändå kommer att behöva göras när det fjärde järnvägspaketet ska införas i nationell rätt. Regeringen bör i samband med detta överväga en helhetsöversyn av lagstiftningen. I den översynen behöver  
 EU-förordningarna 
  inom området knytas samman med grundregleringen på sätt som inte är fallet i dag. En uppdelning av regleringen i dels en lag som reglerar marknadstillträde och därmed sammanhängande regler, och dels en lag för säkerhetsreglering och teknisk reglering, skulle underlätta förståelsen och bör därför över- vägas vid översynen. 
  
 Det i järnvägssäkerhetsdirektivet grundläggande begreppet risk- hantering, som en åtgärd i en säker verksamhetsutövning, har inte införts i svensk lag. Jag föreslår därför att denna ändring införs redan nu i syfte att underlätta tillämpningen och förståelsen för regleringen. 
  
 95Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/59/EG av den 23 oktober 2007 om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen. 
  
 96Detta tas också upp av professor Valenzuela i en underlagsrapport (Bilaga 9). 
  
 180 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 Frågan är hur väl det svenska kommitté- och utredningsväsen- det är anpassat till den lagstiftningsprocess som endast går ut på att omvandla EU:s rättsakter, i huvudsak direktiv, till svensk rätt. Även direktiven är nu i många fall så detaljerade att det kan ifråga- sättas vilken nytta en utredning kan göra om utredningsarbetet inleds först efter det att direktivet är beslutat. Detta har lyfts i en rapport från Svenska institutet för europapolitiska studier (Sieps) med undertiteln ”Behövs nya metoder för att genomföra  
 EU-rätt 
  i Sverige.”97 Slutsatserna i rapporten är att fokus behöver vara på beredningsformer under förhandlingsarbetet och att t.ex. tillsätta en arbetsgrupp som kan vara verksam såväl under förhandlings- som genomförandefasen. Jag delar dessa slutsatser. 
  
 EU:s regelutvecklingsprocess, som diskuterats och illustrerats av Figur 4.1 tidigare, och den nationella svenska lagstiftnings- processen (se Figur 4.5) behöver anpassas till varandra. I takt med att  
 EU-rätten 
  växer och utrymmet för nationell rätt minskar behöver mer kraft läggas på att säkerställa att dessa rättssystem fungerar som en helhet. Det ställer särskilda krav på tankar kring anpassningav svensk rätt. Här behöver Regeringskansliets berednings- rutiner anpassas för att säkerställa att så sker, men kraft måste också läggas från Transportstyrelsens sida på att granska hur nya och reviderade  
 EU-förordningars 
  innehåll och krav kan fungera som en del av nationell reglering. 
  
 Transportstyrelsen behöver även lägga särskild kraft på att underlätta för den enskilde genom förbättrad information om hur gällande  
 EU-förordningar 
  och nationell reglering hänger ihop. I de fall grundregleringen utgör ett direktiv behöver Transportstyrelsen i första hand hänvisa till den nationella rättsakt genom vilket direktivet införts och till direktivet enbart som underlag för tolk- ning. Därigenom finns ökad möjlighet att upptäcka eventuella brister i införlivandet. Utgångspunkten för bedömning av laglighet är den svenska lagen. Att först utgå från direktiven för att under- söka vilka åtgärder som är lagligen genomförbara och sedan lagen är en olämplig tågordning. En annan sak är att nationell lagstiftning ska tolkas direktivkonformt, dvs. i överensstämmelse med direktivet, men den nationella lagen ska vara utgångspunkt. 
  
 97 Sieps (2012:4), Att göra rätt och i tid, Behövs nya metoder för att genomföra  
 EU-rätt 
  i Sverige? 
  
 181 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 4.5 Regelutvecklingsprocessen i Sverige 
  
 Beslut om lag 
  
 Riksdags- behandling Utskotten 
  
 Beslut om 
  
 proposition 
  
 Lagrådets 
  
 yttrande 
  
 Lagråds- 
  
 remiss 
  
 Beredning 
  
 Department 
  
 Remissomgång 
  
 Förslag (DS) 
  
 Betänkande (SOU) 
  
 Beredare 
  
 Kommitté 
  
 Utredare 
  
 Departements- utredning 
  
 Parla- mentarisk kommitté 
  
 Särskild utredare 
  
 Kommitté- 
  
 direktiv 
  
 Beslut om föreskrift 
  
 Beslut om 
  
 föreskrift 
  
 Ny beredning 
  
 Ev. ny 
  
 beredning 
  
 Remissomgång 
  
 Remissomgång 
  
 Beslut Förordning 
  
 Förslag föreskrift 
  
 Förslag 
  
 föreskrift 
  
 Beredning Department 
  
 Beredning Statlig myndighet 
  
 Beredning Kommunal myndighet 
  
 Källa: Näringslivets regelnämnd 
  
 182 
  
 SOU 2015:110 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 4.7Kompetensförsörjning inom järnvägssektorn 
  
 I mitt uppdrag har ingått att utreda behovet av att vidta åtgärder för att förbättra förutsättningarna för att sektorns aktörer ska ha tillgång till rätt kompetens. En viktig reservation i detta har varit att åtgärderna ska ligga inom ramen för nuvarande nivå på det offentliga åtagandet. 
  
 Som en del i arbetet med att utreda behoven har utredningen medverkat i flera olika sammanhang, bl.a. seminarier anordnade av Swedish Rail Skill Forum (SRSF). Vidare har kontakter tagits med Järnvägsskolan (Trafikverket), Almega och Myndigheten för Yrkes- högskolan. I delbetänkandet Koll på anläggningen (SOU 2015:42) diskuterades utbildning i underhållsbesiktning samt kompetenskrav och behörighet för arbete i spårmiljö. 
  
 Järnvägens omreglering, med bl.a. vertikal och horisontell separation av verksamheter och funktioner, har skapat en ny situation även för utbildning och kompetensutveckling i sektorn jämfört med tidigare. Som exempel kan nämnas att det finns fler aktörer som är verksamma med att erbjuda olika typer av utbild- ning, men vissa typer av (bl.a. intern) utbildning och nätverk har försvunnit, vilket kan ha lett till en minskning av antalet personer med en bred helhetssyn på hur hela järnvägssystemet fungerar. Det har framhållits att specialiserade företag främst söker kompetens- utveckling inom sina respektive kärnområden. En ökad rörlighet av personal mellan olika företag och olika delar av sektorn kan dock i viss mån motverka problem förknippade med de enskilda aktörer- nas ökade specialisering. Järnvägsrelaterad forskning är utspridd på många platser i landet med begränsad samordning. Aktörernas forskningsbehov definieras snävare, i Trafikverket t.ex. med mer fokus på infrastruktur och trafik, snarare än fordon. 
  
 När det gäller behoven framåt är det lätt att konstatera att de enorma satsningar på järnväg som görs och planeras framöver, bl.a. vad gäller införandet av ERTMS och investeringar i nya stambanor för höghastighetståg, kommer att ställa höga krav på rätt kompe- tens. Liknande satsningar i Sveriges grannländer kan i värsta fall dränera landet på vissa yrkeskategorier. Pensionsavgångar m.m. gör det också aktuellt att attrahera fler människor att söka sig till olika yrken inom järnvägen. 
  
 183 
  
 Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 SOU 2015:110 
  
 Att få en mer detaljerad och samlad bild över hur kompetens- försörjningen ser ut i dag i förhållande till nuvarande och kom- mande behov har visat sig vara mycket svårt. Med de prioriteringar som utredningen varit tvungen att göra, har den kartläggningen dessvärre inte kunnat fullföljas. Även med detta i beaktande menar jag att kompetensförsörjningen i järnvägssektorn kan ses som en strategisk och långsiktig fråga som (vilket även framhålls i regeringens direktiv) är sektorsövergripande, och därmed berör en rad olika områden på flera nivåer. Det gör det motiverat att också diskutera nivån på det offentliga åtagandet. Min bedömning är att kompetensförsörjningsfrågorna är så angelägna att de förtjänar en egen utredning i särskild ordning. En sådan utredning bör inte från början vara begränsad till att lägga förslag inom ramen för nuvar- ande nivå på det offentliga åtagandet. 
  
 184 
  
 5Kommersiell och samhälls- organiserad persontrafik 
  
 Förslag: Förutsättningarna för den kommersiellt organiserade persontrafiken bör stärkas i förhållande till den samhälls- organiserade trafiken. Detta bör ske genom ökade krav på samråd och transparens i de regionala kollektivtrafik- myndigheternas verksamhet, vilket föranleder flera ändringar i kollektivtrafiklagen. 
  
 Arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram ska bestå i ett antal moment. Först ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten upprätta ett förslag till trafikförsörjningsprogram. Programförslaget ska sedan bli föremål för samråd med bl.a. kommersiella trafikföretag, resenärsorganisationer, kommuner och näringsliv. Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska redovisa resultatet av samrådet i en samrådsredogörelse. Efter det att samrådet har avslutats ska förslaget ställas ut för granskning under minst två månader. Till sist ska myndigheten i ett särskilt utlåtande sammanställa de synpunkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett anledning till. Därefter ska myndigheten upprätta ett trafikförsörjnings- program. 
  
 Trafikförsörjningsprogram ska upprättas (alternativt upp- dateras) minst vart fjärde år. 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndigheter, som har för avsikt att organisera länsöverskridande kollektivtrafik med varandra, ska minst vart fjärde år i ett eget gemensamt trafikförsörjnings- program fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken över länsgränserna och genomföra samråd. 
  
 I beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. 
  
 185 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndighetera ska årligen upp- rätta och offentliggöra ett trafikårsbokslut där myndigheten ska särredovisa verksamheten som avser kollektivtrafik linje för linje och där myndigheten lämnat ersättning för utförd trafik. Kravet på särredovisning av trafiken linje för linje gäller inte för anrops- styrd linjetrafik. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet och bokföring. 
  
 5.1Inledning 
  
 Enligt utredningens direktiv ska jag utreda om förutsättningarna för långsiktigt bärkraftig kommersiellt organiserad persontrafik är tillfredsställande i förhållande till upphandlad trafik, samt vid behov föreslå åtgärder. 
  
 Kapitlet kommer därmed att fokusera på det som kallas gräns- snittet mellan kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik på järnväg. I syfte att komma fram till vilka förändringar som eventu- ellt kan behöva göras, i avsikt att förtydliga och/eller justera detta gränssnitt, görs en genomgång av gällande rätt, hur marknaden har utvecklats över tid och vilka problem som föreligger. Detta mynnar ut i en samlad bedömning och ett antal förslag. 
  
 5.1.1Olika former av persontrafik på järnväg 
  
 Persontrafik på järnväg kan beskrivas på olika sätt. Ett sätt att be- skriva persontrafiken är utifrån avstånd och funktion. Det finns lokal och regional (kortväga) persontrafik för resor upp till cirka tio mil samt interregionalt (långväga) resande på längre sträckor, t.ex. med snabbtåg i fjärrtrafik. De korta resorna görs till och från arbete, skola, service, inköp och fritidsändamål. Merparten av dessa resor är sådana som människor gör till vardags eller på annat sätt regelbundet, vilket även kan innefatta resor på helger, och de flesta görs i städer eller mellan närliggande städer. De längre resorna domineras av resor som görs i tjänsten eller sällanresor på fritiden. Långväga tågtrafik knyter ihop landet och är alternativ till bil, buss och flyg. Kortväga tågtrafik är alternativ till bil och buss. Stor- 
  
 186 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 regional trafik vidgar arbetsmarknader medan lokal och regional tågtrafik i tätbebyggelse, är en del av kollektivtrafiken och avlastar vägnätet. 
  
 Ett annat sätt att beskriva persontrafikmarknaden är utifrån dess kommersiella förutsättningar i form av organisation, hur trafiken finansieras och hur konkurrenssituationen ser ut. Persontrafiken på järnväg kan grovt delas in i tre delar utifrån företagsekonomisk lönsamhet. Vissa järnvägslinjer är klart företagsekonomiskt lön- samma och där kan trafiken bedrivas kommersiellt. Motsatsen är linjer som inte är eller förväntas bli företagsekonomiskt lönsamma. Trafiken på sådana linjer kan ändå vara samhällsekonomiskt motiverad. Den tredje typen av linjer ligger i gränslandet mellan vad som företagsekonomiskt lönsamt och olönsamt att bedriva. Här kan trafiken organiseras av kommersiella aktörer (eventuellt med ett mindre stöd från samhället) eller helt av samhället. 
  
 I den företagsekonomiskt lönsamma delen av marknaden verkar privata kommersiella operatörer, t.ex. SJ AB och MTR Express AB, som bedriver persontrafik på helt kommersiella grunder, på mark- nadens villkor och under fri konkurrens. Detta kan ske både på korta och långa sträckor. Inkomsterna kommer i huvudsak från biljettintäkterna. 
  
 I den del som inte är företagsekonomiskt lönsam finns den sam- hällsorganiserade trafiken som organiseras av de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna. En sådan myndighet finns i varje län. Myn- digheten har ansvar för den lokala och regionala linjetrafiken för persontransporter (kollektivtrafiken), vilket innebär att den bland annat ska ta fram ett trafikförsörjningsprogram som anger målen för den regionala kollektivtrafiken och fatta beslut om allmän trafikplikt. Myndigheten kan välja att driva kollektivtrafiken i egen regi (vilket är ovanligt) eller på entreprenad. Om trafiken drivs på entreprenad ingår det i myndighetens uppgifter att köpa person- transporter (inklusive persontransporter på järnväg) genom offentlig upphandling i konkurrens mellan anbudsgivande operatörer och sedan avtala om persontrafik för flera år framåt. Den operatör som tilldelas ett kontrakt efter en upphandling blir ensam operatör för den aktuella trafiken på linjen under avtalsperioden.1 För den 
  
 1 Det kan dock samtidigt finnas kommersiella operatörer på samma linje, så ensamrätten är endast i förhållande till den trafik som den regionala kollektivtrafikmyndigheten organiserar. 
  
 187 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 samhällsorganiserade trafiken täcks ungefär hälften av trafik- kostnaderna av resenärerna genom biljettintäkter och till hälften av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna genom skattemedel från medborgarna, vilket i praktiken innebär att biljettpriset är sub- ventionerat.2 Man talar därför om att kollektivtrafiken är delvis samhällsfinansierad. 
  
 Regionala kollektivtrafikmyndigheters existens motiveras av marknadsimperfektioner som gör att det allmänna anses behöva planera, reglera och subventionera för att få till stånd en kollektiv- trafik med önskad omfattning, samordning, prissättning och kval- itet. Kollektivtrafikresenärerna har t.ex. behov av att kunna färdas i ett sammanhållet system på lokal och regional nivå där det ska vara lätt att byta mellan linjer, att få information och att betala för resan. Ett annat skäl är att det behövs beslut som syftar till lång- siktighet i investeringar och planering. Långsiktigheten syftar i sin tur till att ge stabilitet och pålitlighet över tiden för resenärerna och därmed öka kollektivtrafikens attraktivitet samt öka effektiviteten i användningen av offentliga medel.3 Ett tredje skäl till den offentliga verksamheten är fördelningseffekter. De regionala kollektivtrafik- myndigheterna har ett uppdrag att skapa en tillfredsställande kollektivtrafikförsörjning. Eftersom subventioneringsgraden av biljettpriset är ungefär 50 procent är fördelningseffekterna för kol- lektivtrafiken lägre än inom en del andra offentliga verksamheter. Men utan offentligt organiserad kollektivtrafik skulle effekterna med stor sannolikhet bli att fler väljer bilen, miljömålen vara svårare att nå och fler skulle bli utan tillgång till kollektivtrafik. 
  
 Bilden kompliceras emellertid av att olika typer av trafik bedrivs på samma järnvägsspår och att spårkapaciteten är begränsad. Den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken måste därför förhålla sig till varandra.4 Kommersiell och samhällsorganiserad trafik kompletterar varandra, men de konkurrerar också om samma infrastruktur och delvis om samma resenärer. 
  
 2Subventionsgraden varierar dock stort mellan de olika länen. 
  
 3Nilsson (2011), Kollektivtrafik utan styrning. Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2011:6, s. 29ff. 
  
 4Ett exempel på detta är Västkustbanan mellan Göteborg och Malmö och vidare över Öresundsbron in i Danmark där både SJ AB och regionala kollektivtrafikmyndigheter bedriver trafik. Ett annat exempel är linjen  
 Stockholm–Arlanda–Uppsala. 
  
 188 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Många järnvägsresor görs med byten och övergångarna mellan olika tåg behöver fungera. Kommersiell och samhällsorganiserad trafik behöver därför komplettera varandra på sådant sätt att trafiken anpassas i nätverk för att bli attraktiv för resenärerna. Vid störningar i trafiken måste också resenärer kunna åka andra vägar och utnyttja såväl andra tåg som alternativa kollektiva trans- portmedel. Detta talar för att gränsen mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik bör vara flytande. 
  
 Samtidigt är det av vikt att tydligt definiera och avskilja den samhällsorganiserade trafiken från den kommersiella trafiken. De skattesubventioner som denna trafik normalt förutsätter riskerar annars att snedvrida konkurrensen på den kommersiella mark- naden. En viktig förutsättning för att konkurrensen ska fungera på en marknad är just att begränsa konkurrenshämmande faktorer. 
  
 Eftersom kommersiell och samhällsorganiserad trafik förutsätts samtidigt konkurrera och samverka med varandra uppstår svårig- heter att finna en modell som tillgodoser båda behoven. Det gäller att hitta en medelväg som fungerar i båda riktningarna utan allt för skarpa gränser. 
  
 5.1.2Avgränsningar 
  
 Det finns i grova drag två gränssnitt mellan den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken. I ett gränssnitt är de konkur- renter. I det andra gränssnittet kör de kommersiella kollektiv- trafikföretagen upphandlad trafik åt den regionala kollektivtrafik- myndigheten enligt avtal. I samband med upphandling av trafik konkurrerar de kommersiella kollektivtrafikföretagen med varandra om kontrakten. I mitt uppdrag ingår inte att utreda det gränssnitt där det finns en avtalsrelation mellan den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken som har sin grund i ett upphandl- ingsförfarande. 
  
 För all persontrafik på järnväg är tillgång till information, bok- ning och biljettförsäljning av kollektivtrafikresor viktig. En depar- tementspromemoria har nyligen hanterat dessa frågor som en följd av mitt första delbetänkande.5 Frågorna har dock inte ingått i mitt 
  
 5 Ds 2015:11, Res lätt med biljett. 
  
 189 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 nuvarande uppdrag, varför de utelämnas i detta slutbetänkande. Även tillgång till uppställningsplatser, verkstäder m.m., liksom pris- sättningen av dessa funktioner är viktigt i sammanhanget. Dessa frågor behandlar jag separat i kapitel 6. 
  
 5.2Gällande rätt 
  
 I detta avsnitt presenterar jag en kort sammanställning av den viktigaste lagstiftningen som rör kommersiell och samhällsorganis- erad persontrafik på järnväg. En stor del av kollektivtrafiken styrs även av lagstiftning som rör offentlig upphandling, men detta ligger utanför utredningens uppdrag och tas därför inte med här. 
  
 5.2.1Järnvägslagen (2004:519) 
  
 De grundläggande bestämmelserna om järnväg regleras i järnvägs- lagen (2004:519). Järnvägslagen reglerar förutsättningarna både för den kommersiella och för den samhällsorganiserade trafiken, där- ibland säkerhetsfrågor, trafikeringsrätt, kapacitetstilldelning, avgifter etc. Järnvägslagens bestämmelser kompletteras i järnvägs- förordningen (2004:526), och i Transportstyrelsens föreskrifter. Jag har i mitt första delbetänkande (SOU 2013:83) närmare redo- gjort för järnvägslagens innehåll. 
  
 Ett järnvägsföretag med säte i en stat inom EES eller i Schweiz har rätt att utföra och organisera persontrafik på det svenska järn- vägsnätet under förutsättning att företaget också har tillstånd från Transportstyrelsen, s.k. trafikeringsrätt.6 Regionala kollektivtrafik- myndigheter är inte järnvägsföretag, men även dessa organiserar trafik. Till skillnad från järnvägsföretag behöver de inte något till- stånd från Transportstyrelsen. Den som har trafikeringsrätt eller organiserar trafik kan ansöka om infrastrukturkapacitet hos infra- strukturförvaltaren i form av tågläge.7 
  
 Tåglägen ansöks och fördelas för ett år i taget. Grundprincipen är att sökandens önskemål om infrastrukturkapacitet ska ligga till 
  
 61 kap. 2 § järnvägsförordningen, 3 kap. 1 och 4 §§ järnvägslagen och 5 kap. 2 § järnvägs- lagen. 
  
 76 kap. 1 och 7 §§ järnvägslagen. 
  
 190 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 grund för tilldelningen av tåglägen. Trafikverkets fördelning ska ske på ett konkurrensneutralt och  
 icke-diskriminerande 
  sätt och ett samhällsekonomiskt effektivt utnyttjande av järnvägskapaciteten ska eftersträvas. Vid konflikter i tilldelningen ska dessa i första hand lösas genom samordning av sökandes önskemål. 
  
 För det fallet att någon frivillig lösning mellan sökanden inte går att nå ska infrastrukturförvaltaren skyndsamt tillhandahålla ett för- farande för tvistelösning.8 Om inte tvistelösning ger något resultat ska infrastrukturförvaltaren förklara aktuell del av infrastrukturen som överbelastad och ange under vilka tider så är fallet. I uppenbara fall ska detta kunna anges redan i beskrivningen av järnvägsnätet.9 
  
 Därefter kan kapacitet tilldelas utifrån två verktyg för att före- bygga och lösa upp kapacitetskonflikter; avgifter eller prioriterings- kriterier som medför ett samhällsekonomiskt effektivt utnyttjande av infrastrukturen.10 
  
 Trafikverket arbetar med verktyget prioriteringskriterier vid kapacitetskonflikter och inte med avgifter (se även avsnitt 3.6.1). Det finns inga givna prioriteringskriterier som anger en specifik och gällande prioriteringsordning mellan tåg. Det är olika tidtabellslösningar och deras ekonomiska konsekvenser man väljer mellan genom att göra beräkningar. I modellen ingår faktorer som transportsträckor, transporttider, väntetider och leveransprecision (byten till anslutande tåg), typ av tåg/transport, antal passagerare, antal tidskänsliga passagerare m.m. 
  
 I Trafikverkets prioritering av trafik värderas kommersiella snabbtåg högt, men det går inte att säga att sådana tåg alltid kom- mer att ha företräde. I Stockholm slår t.ex. pendeltåg alla andra typer av tåg.11 Medan Trafikverkets tilldelning av tåglägen sker för ett år i taget sträcker sig de regionala kollektivtrafikmyndigheternas upphandlade avtal över flera år. Det medför att när en regional kollektivtrafikmyndighet beslutar om allmän trafikplikt och sedan upphandlar trafiken kan den inte säkert veta om trafiken faktiskt kommer att tilldelas kapacitet eller inte. 
  
 86 kap. 12 § järnvägslagen. 
  
 96 kap. 13 § järnvägslagen. 
  
 106 kap. 3 § järnvägslagen. 
  
 11Transportstyrelsen, Marknadstillträdeför långväga persontrafik på järnväg, TSJ  
 2014-1653, 
  s. 27. 
  
 191 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 5.2.2EU:s kollektivtrafikförordning 
  
 Den 9 december 2009 trädde EU:s kollektivtrafikförordning12 i kraft. I betänkandet kommer denna förordning att benämnas just EU:s kollektivtrafikförordning eller bara kollektivtrafikförord- ningen. Kollektivtrafikförordningen styr det nationella handlings- utrymmet och ligger till grund för den svenska lagen (2010:1065) om kollektivtrafik (se nedan). EU:s kollektivtrafikförordning är bl.a. tillämplig på nationell och internationell kollektivtrafik på järnväg (artikel 1). 
  
 Syftet med förordningen är att fastställa hur behöriga myndig- heter, dvs. de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och Trafik- verket i Sverige, kan ingripa på området för kollektivtrafik för att se till att det tillhandahålls kollektivtrafiktjänster av allmänt intresse som bl.a. är tätare, säkrare, av bättre kvalitet eller billigare än vad den fria marknaden skulle kunna erbjuda. 
  
 EU:s kollektivtrafikförordning handlar inte om att ge mark- nadstillträde åt privata företag.13 Förordningen reglerar på vilka villkor de behöriga myndigheterna kan ge ersättning och ensamrätt åt kollektivtrafikföretag när de kör upphandlad trafik åt dessa (artikel 1). Skälet för detta är att det är dessa myndighetsåtgärder som medför störst risk för att konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna påverkas. 
  
 De behöriga myndigheterna är behöriga att ingå avtal om allmän trafikplikt. Med detta menas ”de krav som en behörig myndighet definierar eller fastställer för att sörja för kollektivtrafik av allmänt intresse, som ett kollektivtrafikföretag inte skulle ha eget kommer- siellt intresse av att bedriva utan att få ersättning, eller åtminstone inte i samma omfattning eller på samma villkor” (artikel 2). 
  
 För att öka öppenheten och insynen i hur motprestationer bestäms anges i förordningen att när en behörig myndighet be- slutar att bevilja ett företag ensamrätt eller någon typ av ersättning som motprestation för fullgörande av allmän trafikplikt ska detta ske inom ramen för ett avtal om allmän trafik (artikel 3.1). 
  
 12Europaparlamentets och rådets förordning 1370/2007/EG av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning 1191/69/EEG och nr 1107/70/EEG. 
  
 13I beaktandesatsen12 anges att ”ur gemenskapsrättslig synvinkel har det ingen betydelse om kollektivtrafik tillhandahålls av offentliga eller privata företag”. 
  
 192 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 I ett avtal om allmän trafik ska det klart och tydligt fastställas vilken allmän trafikplikt kollektivtrafikföretaget ska fullgöra och vilka geografiska områden som avses. Avtalet ska vidare i förväg och på ett objektivt sätt fastställa de parametrar som ska användas för att beräkna den eventuella ersättningen och den eventuella ensamrättens art och omfattning på ett sätt som förhindrar allt för höga ersättningar. I avtal om allmän trafik ska det vidare fastställas hur kostnaderna och intäkterna ska fördelas, löptiden för avtalet osv. Vilka regler som ska tillämpas beror på avtalets karaktär (artikel 4). Genom att i avtal om allmän trafik fastställa arten av all- män trafikplikt och metoder för beräkning av ersättningen sörjer man inom EU för att principen om insyn, principen om likabe- handling av konkurrerande företag och proportionalitetsprincipen tillämpas. 
  
 I artikel 7 återfinns en bestämmelse om att varje behörig myn- dighet en gång om året ska offentliggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörighetsområde, om de utvalda kollektivtrafikföretagen samt om ersättningar och ensamrätter som dessa kollektivtrafikföretag beviljats som kompensation. Rap- porten ska skilja mellan busstrafik och spårbunden trafik. Den ska också möjliggöra kontroll och utvärdering av kollektivtrafiknätets effektivitet, kvalitet och finansiering. Den ska även ge information om eventuella beviljade ensamrätters art och omfattning. Någon motsvarighet till artikel 7 finns inte i lagen om kollektivtrafik. 
  
 EU:s kollektivtrafikförordning kan komma att ändras i fram- tiden beroende på förslagen i det fjärde järnvägspaketet.  
 EU-kom- 
  missionen har föreslagit marknadsöppning av nationell persontrafik (både kommersiell och kontrakterad trafik) på samma sätt som i Sverige. När detta skrivs har det ännu inte fattats något slutligt beslut om fjärde järnvägspaketet. (Se vidare avsnitt 3.3.5.) 
  
 5.2.3Lag (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 De grundläggande bestämmelserna om kollektivtrafik regleras i lag (2010:1065) om kollektivtrafik (kollektivtrafiklagen). Lagen inne- håller bestämmelser om ansvar för regional kollektivtrafik och organisering av regionala kollektivtrafikmyndigheter, uppgifter och befogenheter för dem som är behöriga myndigheter enligt EU:s 
  
 193 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 regelverk samt allmänna krav på kollektivtrafikföretag. Lagen om- fattar trafik på väg, järnväg, vatten, spårvagn, tunnelbana och vatten. Kollektivtrafiklagens bestämmelser kompletteras i förord- ning (2011:1126) om kollektivtrafik, där det bl.a. av 2 § framgår att Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet. Transportstyrelsen har också gett ut föreskrifter som kompletterar kollektivtrafiklagen. 
  
 Kollektivtrafiklagen reglerar således i första hand förutsättning- arna för den samhällsorganiserade trafiken. Kommersiella tåg- operatörer får fritt köra kollektivtrafik i länet, oavsett om annan operatör redan kör sträckan på uppdrag av den regionala kollektiv- trafikmyndigheten. Den kommersiella trafiken påverkas dock av kollektivtrafiklagen i och med att den reglerar gränserna för kol- lektivtrafiken och sätter upp vissa skyddsregler för den kommersi- Williams trafiken. Kollektivtrafiklagen innebär också vissa skyldigheter för de kommersiella operatörerna. De är skyldiga att rapportera till de regionala kollektivtrafikmyndigheterna att de kommer att be- driva trafik alternativt upphöra med trafik. Dessutom ska alla som kör kollektivtrafik rapportera in sitt utbud (sina tidtabeller) till en gemensam nationell databas. 
  
 Med regional kollektivtrafik avses sådan kollektivtrafik som äger rum inom ett län. Kollektivtrafiken kan också sträckas sig över flera län om trafikutbudet huvudsakligen är ägnat att tillgodose resenärernas behov av arbetspendling eller annat vardagsresande och som med hänsyn till sitt faktiska nyttjande tillgodoser ett sådant behov. Indelningen av trafik i regional och interregional bestäms således av vilken funktion trafiken primärt fyller. Distinkt- ionen mellan regional och interregional trafik är viktig eftersom kollektivtrafikmyndigheterna endast är behöriga att fatta beslut om den regionala kollektivtrafiken. I takt med förändrade resvanor börjar emellertid gränsen mellan regional och interregionala resor att suddas ut. I förarbetena till lagen ges vissa hjälpkriterier för att avgöra om en viss kollektivtrafik är regional eller interregional. Bedömningen bör grundas både på det utbud av kollektivtrafik- tjänster som erbjuds och på det faktiska resandet utifrån bl.a. tur- utbud, stoppfrekvens, taxe- och bokningsvillkor, fordonstyp, 
  
 194 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 ärende med resan, reslängd, restid samt skillnader mellan hög- och lågtrafik.14 
  
 I varje län ska det vidare finnas en regional kollektivtrafikmyn- dighet. I regel ansvarar landstinget och kommunerna i länet gemen- samt för den regionala kollektivtrafikmyndigheten. Organisatoriskt kan myndigheten utgöra en kommun, ett kommunalförbund, ett landsting eller ett kommunalt ägt aktiebolag. Regionala kollektiv- trafikmyndigheter kan även samverka över länsgränser i stora regioner. 
  
 Myndigheten har två ansvarsområden. Ett ansvarsområde är myndighetsuppgifter, t.ex. i form av strategiska beslut. Det andra området handlar om den ekonomiska verksamhet som myndig- heten bedriver i form av kollektivtrafikföretag. Myndigheten arbetar i fyra steg. Först ska ett trafikförsörjningsprogram upprät- tas, sedan ska beslut om allmän trafikplikt fattas, därefter ska avtal om allmän trafik träffas och till sist ska myndigheten varje år offent- liggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörighetsområde. Nedan redogör jag närmare för vart och ett av dessa steg. 
  
 (i)Regionala trafikförsörjningsprogram 
  
 Myndigheten ska regelbundet i ett trafikförsörjningsprogram redo- visa behovet av kollektivtrafik i länet. Utifrån behoven ska myn- digheten sedan fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken, t.ex. genom att ange vilken typ av trafik som med viss turtäthet ska betjäna vissa orter, anläggningar eller linjer. Programmet ska vidare omfatta alla former av regional kollektivtrafik, alltså även trafik som bedöms kunna utföras på kommersiell grund. Programmen ska också beakta hur den regionala trafiken ska länkas samman med den kommersiella interregionala trafiken. I programmet ska också föras ett resonemang om vilken trafik som anses behöva upphand- las (allmän trafikplikt) och vilken trafik som myndigheten bedömer kan tillhandahållas av befintlig eller tillkommande kommersiell trafik.15 I detta ligger att myndigheten måste göra en viss mark- 
  
 141 kap. 6 § kollektivtrafiklagen och prop. 2009/10:200 s. 58ff, 113f och 118f. En längre diskussion om detta finns i professor Aguilar underlagsrapport (Bilaga 7). 
  
 15Jämför art 2e i EU:s kollektivtrafikförordning. 
  
 195 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 nadsanalys för att kunna föra ett sådant resonemang. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna har befogenhet att se till att kollektiv- trafiktjänster av allmänt intresse kommer till stånd. Trafik- försörjningsprogrammet ska således utgöra en grund för det beslut om allmän trafikplikt som varje regional kollektivtrafikmyndighet måste fatta inför varje ny upphandling av trafik. Innan programmet fastställs ska samråd ske med andra berörda myndigheter (inklusive kollektivtrafikmyndigheter i angränsande län), organisationer, kollektivtrafikföretag samt företrädare för näringsliv och resenärer. Formerna för samråd får parterna själva komma överens om utifrån behov.16 I EU:s kollektivtrafikförordning finns ingen artikel som reglerar trafikförsörjningsprogram eller samråd. 
  
 Programmen kan användas som information till operatörer och andra intressenter om myndigheternas syn på den långsiktiga ut- vecklingen och på var samhället kommer att upphandla kollektiv- trafik. Därigenom ges aktörer som vill bedriva kommersiell trafik en möjlighet att investera i kompletterande kommersiella trafiklös- ningar. Fastställandet av trafikförsörjningsprogram kan överklagas genom kommunalbesvär enligt kommunallagen (1991:900). 
  
 En av lagstiftarens ambitioner var att de regionala trafikförsörj- ningsprogrammen skulle utformas på likartat sätt för att underlätta samordning och jämförelser. Branschorganisationen Partnersam- verkan för en fördubblad kollektivtrafik17 tog inför lagens ikraft- trädande fram en vägledning för regionala trafikförsörjnings- program som stöd till de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i programprocessen. Under 2015 gjorde Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) en uppdatering av vägledningen på uppdrag av Partnersamverkan.18 Tanken med vägledningen är att den ska vara ett praktiskt stöd i programarbetet samt ge struktur för att under- lätta jämförbarhet mellan de olika trafikförsörjningsprogrammen i enlighet med intentionerna i lagstiftningen. 
  
 Enligt Trafikverkets instruktion ska myndigheten ge råd och stöd åt de regionala kollektivtrafikmyndigheterna med bl.a. utformningen av de regionala trafikförsörjningsprogrammen. Med anledning av 
  
 162 kap.  
 8–10 
  §§ kollektivtrafiklagen och prop. 2009/10:200 s. 115ff. 
  
 17Organisationen heter numera Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik. 
  
 18Partnerskap för en förbättrad kollektivtrafik (2015), Regionala trafikförsörjningsprogram för hållbar utveckling av kollektivtrafiken. 
  
 196 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 detta har även Trafikverket tagit fram en vägledning för trafik- försörjningsprogram.19 
  
 Skillnaden mellan de båda vägledningarna är att Partnersam- verkans handledning är mer praktiskt inriktad medan Trafikverkets handledning mer fokuserar på övergripande frågor och placerar in trafikförsörjningsprogrammen i ett större sammanhang. Slutligen är det dock Transportstyrelsen som granskar innehållet i trafik- försörjningsprogrammen utifrån om programmen uppfyller lag- kravet. 
  
 (ii)Beslut om allmän trafikplikt 
  
 Nästa steg blir att fatta beslut om allmän trafikplikt20 för regional kollektivtrafik. Allmän trafikplikt är ett offentligt åtagande om en viss nivå av kollektivtrafikservice till medborgarna. Om den nivån inte bedöms kunna tillgodoses på frivillig basis av kommersiella företag kan myndigheten fatta ett beslut om allmän trafikplikt.21 Beslutet om allmän trafikplikt innebär ett verkställande av trafik- försörjningsprogrammet och räknas som ett myndighetsbeslut. Beslutet kan innefatta enskilda linjer eller nät av kollektivtrafik. Det finns inte någon motsvarande bestämmelse om beslutsfattande i EU:s kollektivtrafikförordning. 
  
 Allmän trafikplikt avser den trafik som samhället avser att ta ansvar för, dvs. den trafik som de regionala kollektivtrafikmyndig- heterna inte tror att det finns kommersiellt intresse för. Med all- män trafikplikt menas de krav som kollektivtrafikmyndigheten definierar eller fastställer för att sörja för kollektivtrafik av allmänt intresse. Det kan handla om kvalitet, omfattning eller prissättning. Kraven ska vara sådana att kollektivtrafikföretag inte skulle ha något eget kommersiellt intresse av att bedriva trafiken utan att få ersättning, eller åtminstone inte i samma omfattning eller på samma villkor. Allmän trafikplikt kan definiera vilken sträcka trafiken ska gå, hur ofta den ska gå, kvalitet på fordon och liknande.22 
  
 19Sveriges kommuner och landsting och  
 Trafikverket,Kol-TRAST 
  – Planeringshandbok för en attraktiv och effektiv kollektivtrafik. 
  
 20Beslut om allmän trafikplikt är en svensk konstruktion som inte finns i EU:s kollektiv- trafikförordning. 
  
 213 kap. 1 § kollektivtrafiklagen. 
  
 22Ds 2011:19, s. 66. Jämför även EU:s kollektivtrafikförordning artikel 2. 
  
 197 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Ett beslut om allmän trafikplikt är ett överklagbart formligt beslut, men är inte riktat mot och har inte direkta verkningar mot någon enskild. Beslutet om allmän trafikplikt gäller omedelbart om inte något annat anges i beslutet. Efter överenskommelse med andra trafikmyndigheter kan beslut om allmän trafikplikt även fat- tas inom myndigheternas gemensamma område över länsgränser.23 
  
 I konstruktionen med beslut om allmän trafikplikt finns en risk för att kollektivtrafiken otillbörligen tränger undan kommersiella initiativ. Omfattningen på det offentliga åtagandet behöver därför begränsas.24 Ett kollektivtrafikföretag som har för avsikt att på kommersiell grund bedriva kollektivtrafik ska anmäla detta till berörd regional kollektivtrafikmyndighet.25 Detsamma gäller när ett kollektivtrafikföretag avser att upphöra med sådan trafik. Tanken är att det kommersiella företaget och den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska föra en dialog med varandra om vad den kommersiella trafiken kan bidra med i kollektivtrafik- försörjningen innan myndigheten själv agerar med allmän trafik- plikt och avtal om trafik. Anmälan ska inte jämställas med ett till- stånd och det ställs därför heller inte några krav på att berörda myndigheter ska pröva eller acceptera anmälan innan trafiken får starta.26 Utgångspunkten är att kommersiell trafik ska få etablera sig före den offentligt initierade kollektivtrafiken, men regionala kollektivtrafikmyndigheter behöver inte avvakta initiativ från kommersiella kollektivtrafikföretag utan har befogenhet att agera.27 
  
 Den regionala kollektivtrafikmyndighetens beslut om allmän trafikplikt får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den som på kommersiell grund tillhandahåller eller avser att tillhanda- hålla kollektivtrafiktjänster som berörs av trafikplikten. Möjlig- heten till domstolsprövning finns för att få till en prövning av om kollektivtrafikmyndigheten håller sig inom sin befogenhet när de ombesörjer offentligfinansierad trafik. En domstol skulle t.ex. kunna avgöra frågan om en myndighet överskridit sin befogenhet och beslutat om allmän trafikplikt för interregional trafik.28 Om 
  
 233 kap. 1 § kollektivtrafiklagen. 
  
 24Prop. 2009/10:200 s. 54ff. 
  
 254 kap. 1 § kollektivtrafiklagen och prop. 2009/10:200 s. 121. 
  
 26Prop. 2009/10:200 s. 85f. 
  
 27Prop. 2009/10:200 s. 41. 
  
 286 kap. 2 § kollektivtrafiklagen och prop. 2009/10:200 s. 65f, 98ff och 123. 
  
 198 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 den kommersiella operatören vinner ett sådant mål kan denne för- bättra sina möjligheter att bedriva lönsam trafik genom att elimi- nera konkurrensen från den samhällsorganiserade trafiken. Sam- tidigt finns det i en sådan situation inget som hindrar andra kom- mersiella operatörer att påbörja samma typ av trafik. Detta kan begränsa intresset för att överklaga beslut om allmän trafikplikt. 
  
 (iii)Avtal om allmän trafik 
  
 Nästa steg är ingående av avtal om allmän trafik med kollektiv- trafikföretag.29 Myndigheten kan ingå avtalen i egen regi eller via annat organ än myndigheten om det getts befogenhet. Kollektiv- trafikföretagen tillhandahåller kollektivtrafiktjänster mot ersätt- ning från det allmänna. När myndigheten beviljar ersättning som motprestation för fullgörandet av allmän trafikplikt ska det ske inom ramen för ett avtal om allmän trafik. Avtalen ska i första hand utformas som tjänstekoncessioner. Det betyder att affärsrisken i avtalsrelationen i första hand ska bäras av den som tilldelats avtalet. 
  
 Reglerna i EU:s kollektivtrafikförordning om tilldelning av avtal börjar gälla först i december 2019. Ny lagstiftning om upphandling av tjänstekoncessioner är under utarbetande.30 
  
 (iv)Offentliggörande av rapport 
  
 Enligt artikel 7 i EU:s kollektivtrafikförordning ska varje behörig myndighet en gång om året offentliggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörighetsområde (se ovan). Kollektivtrafiklagen har, som tidigare nämnts, inga bestämmelser om den årliga rapporten. 
  
 293 kap. 3 § kollektivtrafiklagen. 
  
 30Prop. 2009/10:200 s. 66f. 
  
 199 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 En rättslig prövning av kollektivtrafiklagen 
  
 I Mälardalen har SJ AB under en längre tid bedrivit kommersiell tågtrafik som till viss del är ett samarbete med MÄLAB (se vidare avsnitt 5.3.2). MÄLAB ägs av de kollektivtrafikansvariga i Stockholm– Mälardalen.31 I och med att samarbetsavtalet  
 (TiM-trafiken) 
  parterna emellan löper ut i slutet av 2016 och Citybanan öppnas för trafik, har berörda regionala kollektivtrafikmyndigheter fattat ett beslut om allmän trafikplikt i regionen från och med 2017. Beslutet innebär att större delen av de regionalt trafikerade sträckorna, som SJ AB bedriver i dag, i framtiden kommer att trafikeras av samhällsorganiserad tågtrafik. 
  
 SJ AB överklagade beslutet om allmän trafikplikt till förvalt- ningsrätten. SJ AB menade bl.a. att beslutet gick emot kollektiv- trafiklagens intentioner att det offentliga inte ska handla upp trafik där det finns förutsättningar för kommersiell trafik. Myndigheterna å andra sidan stod fast vid sitt beslut och ansåg sig följa ramarna som sätts i kollektivtrafiklagen. Man pekade också på att ett beslut om allmän trafikplikt inte innebar ett förbud för SJ AB och andra att bedriva trafik, det vill säga marknaden var fortfarande öppen. För- valtningsrätten delade de regionala kollektivtrafikmyndigheternas uppfattning och dömde till deras fördel.32 SJ AB har överklagat domen till kammarrätten. När detta skrivs är målet ännu inte avgjort i kammarrätten. 
  
 5.2.4Konkurrenslagen (2008:579) 
  
 Konkurrenslagen (2008:579) har till ändamål att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter.33 Lagen träffar företag i vid mening. Som företag räknas även kommunala organ, som driver verksamhetav ekonomisk eller kommersiell natur, utom när det är fråga om myndighetsutövning.34 För denna 
  
 31MälardalstrafikAB (MÄLAB) förvaltar ochutvecklar regionaltågtrafik i Mälardalen påupp- drag av kollektivtrafikmyndigheternai Stockholms, Södermanlands, Östergötlands, Örebro, Västmanlands och Uppsala län. 
  
 32Förvaltningsrättens i Stockholm avgörande av den 11 december 2014 i mål  
 17678–14. 
  
 331 kap. 1 § konkurrenslagen. 
  
 341 kap. 5 § konkurrenslagen. 
  
 200 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 utredning är det framför allt två områden i konkurrenslagen som är av intresse; förbud mot företags missbruk av dominerande ställning och förbud av offentlig säljverksamhet. 
  
 Missbruk av dominerande ställning 
  
 I 2 kap. 7 § konkurrenslagen förbjuds ett företag att missbruka en dominerande ställning på marknaden.35 Syftet med lagstiftningen är att företag med en dominerande ställning inte ska kunna använda sin position för att antingen utnyttja den mot konkurrenter, för att be- gränsa konkurrensen, eller utnyttja den mot konsumenter. Noteras kan att paragrafen inte förbjuder ett kommunalt företag att vara dominerande på en marknad eller för den delen ha en monopol- ställning utan enbart tar sikte på missbruk. En dominerande ställ- ning innebär att företaget är så starkt att det kan agera oberoende av sina konkurrenter eller konsumenter på den relevanta mark- naden. Avgränsningen av den relevanta marknaden bestäms av, dels en produktmarknad, dels en geografisk marknad. Missbruket kan bestå i t.ex. över- och underprissättning, oskäliga avtalsvillkor, dis- kriminering, kopplingsförbehåll, exklusiv handel, leveransvägran och marginalpress.36 
  
 Förbud av offentlig säljverksamhet 
  
 Det kan uppstå konkurrensproblem mellan offentliga och privata aktörer när de möts på en marknad, särskilt när det offentliga bedriver säljverksamhet i konkurrens med privata aktörer. Den offentliga verksamheten kan av näringslivet upplevas som för om- fattande och att den tränger undan privat näringsverksamhet. De privata aktörerna kan vidare anse att konkurrensen inte sker på lika villkor, vilket riskerar att konkurrensen på marknaden snedvrids till de privata aktörernas nackdel. Enligt 3 kap. 27 § konkurrenslagen kan en offentlig aktör förbjudas av allmän domstol37 att bedriva säljverksamhet om den (i) snedvrider, eller är ägnad att snedvrida, 
  
 35Motsvarande  
 EU-rättsliga 
  bestämmelse är art 102 FEUF. 
  
 36Prop. 2007/08:135, s. 70f. 
  
 37Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen. 
  
 201 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 förutsättningarna för en effektiv konkurrens på marknader eller (ii) hämmar, eller är ägnade att hämma, förekomsten eller utveck- lingen av en sådan konkurrens. Reglerna syftar till att lösa kon- flikten mellan konkurrensrätten (som grundas på konsument- intresset) och kommunalrätten (som grundas på samhällsintres- set).38 Dock kan inte verksamheter och förfaranden, som är försvarliga utifrån allmän synpunkt eller förenliga med lag (kom- munallagen eller speciallagstiftning), förbjudas med konfliktlös- ningsreglerna. Med allmän synpunkt menas att det konkurrens- hämmande förfarandet som ifrågasätts ska vägas mot allmänhetens behov eller intresse att kunna tillgodogöra sig varan eller tjänsten.39 
  
 Om en privat näringsidkare är missnöjd med en offentlig sälj- verksamhet kan denne anmäla verksamheten till Konkurrensverket. Konkurrensverket utreder sedan ärendet och beslutar antingen att väcka en talan om förbud i domstol eller att avskriva ärendet från vidare handläggning. I det sistnämnda fallet kan näringsidkaren på egen hand vända sig till domstol.40 
  
 Hittills har inte någon tågoperatör formellt anmält till Konkurrensverket att en regional kollektivtrafikmyndighets tåg- trafik strider mot konkurrenslagen. Däremot har ett företag, som bedriver flygbusstrafik, anmält AB Storstockholms Lokaltrafiks (SL) pendeltågstrafik till och från Arlanda och anfört att SL:s verk- samhet strider mot konkurrenslagens bestämmelser om konkurrens- begränsande offentlig säljverksamhet. Företaget menade att SL:s trafik var skattesubventionerad i den mening att resenärer som nyttjade tjänsten inte belastades för samtliga kostnader som den verksamheten medförde. Att en offentlig aktör genom skattemedel underprissätter den egna tjänsten på en marknad som redan trafikerats av privata alternativ var enligt företaget ett konkurrens- begränsande förfarande. Företaget ansåg vidare att det heller inte var försvarbart från allmän synpunkt att etablera trafik på dessa villkor, eftersom det bl.a. stred mot syftet med såväl EU:s kollektivtrafikförordning som kollektivtrafiklagen. SL anförde att de enligt lagen om kollektivtrafik har en rätt och en skyldighet, och därigenom ett ansvar, att bedriva spårbunden kollektivtrafik inom 
  
 38Prop. 2008/09:231, s. 1. 
  
 39Prop. 2008/09:231, s 37ff. 
  
 403 kap. 32 § konkurrenslagen. 
  
 202 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Stockholms län. Enligt SL ska de vidare inom ramen för detta ansvar och utifrån de transportpolitiska visionerna för Stockholms- regionen bedriva en fungerande kollektivtrafik i länet och skapa ett enhetligt, sammanhängande och robust kollektiv till ett attraktivt pris. Konkurrensverket beslöt att inte utreda saken ytterligare och avskrev ärendet eftersom det var frågan om regional kollektivtrafik som utfördes enligt gällande lagstiftning.41 
  
 5.3Marknaden för persontrafik på järnväg 
  
 5.3.1Utvecklingen över tiden 
  
 En övergripande trend sedan 1988 har varit att marknaden för den kommersiella persontrafiken på järnväg har gått från att SJ ensamt utövade trafikeringsrätten (monopol) till att bli en helt öppen mark- nad. Samtidigt har marknaden för den samhällsorganiserade och subventionerade persontrafiken på järnväg utvecklats från att omfatta enstaka direktupphandlade avtal till en generell landsomfattande modell med upphandlad lokal och regional trafik, i vissa fall i stora trafiksystem, där de regionala kollektivtrafikmyndigheterna fått en mycket stark ställning som organisatörer av trafik. 
  
 Med hjälp av ett antal kartbilder går det att översiktligt illustrera utvecklingen över tid för olika typer av trafik. Det görs på följande sidor. Vad som är särskilt tydligt är expansionen av den samhälls- organiserade regionala och storregionala trafiken från 1980 och framåt (Figur  
 5.1–5.2), 
  även om kartorna i sig inte säger något om storleken på utbudet eller resandet. I och med att den samhällsorganiserade trafiken växer till allt större geografiska områden utsätts dock kommersiella operatörer för ökad konkurrens både om resenärer och om tillgången till infrastruktur. En del regional trafik har också upphört, vilket redovisas i samlad form i Figur 5.3 för hela perioden  
 1980–2015. 
  Det handlar t.ex. om ett antal länsbanor i norra Sverige som ersattes med busstrafik redan i början av  
 1990-talet, 
  men också om en del senare nedläggningar. I vissa fall har den regionala trafiken upphört för att sedan återuppstå i annan form, t.ex. efter banombyggnad. 
  
 41 Konkurrensverket, beslut  
 2013-02-13,dnr 
  567/2012.Falletbeskrivs ocksåi en underlagsrapport av Romero (Bilaga 10). 
  
 203 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 5.1 Nya regionala tågsystem 1980, 1990, 1995, 2000 
  
 1 januari 1980 
  
 1 januari 1990 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik 
  
 Stockholm 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Nässjö 
  
 Halmstad 
  
 Helsingborg 
  
 Malmö 
  
 1 januari 1995 
  
 1 januari 2000 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik Övervägande kommersiell regional tågtrafik 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Uppsala 
  
 Västerås  
  Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Nässjö 
  
 Halmstad 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Malmö 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 204 
  
 SOU 2015:110 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Figur 5.2 
  
 Nya regionala tågsystem 2005, 2010, 2015, 2016 
  
 1 januari 2005 
  
 1 januari 2010 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik Övervägande kommersiell regional tågtrafik 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik Övervägande kommersiell regional tågtrafik 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Oslo 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 1 januari 2015 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik Övervägande kommersiell regional tågtrafik 
  
 Kongsvinger 
  
 Luleå 
  
 Umeå 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 1 januari 2016 
  
 Teckenförklaring 
  
 RKM regional tågtrafik Övervägande kommersiell regional tågtrafik 
  
 Luleå 
  
 Umeå 
  
 Sundsvall 
  
 Gävle 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Karlskrona 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 205 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik SOU 2015:110 
  
 Figur 5.3 
  
 Regional tågtrafik som upphört  
 1980-2015 
  
 1980-2015 
  
 Teckenförklaring 
  
 Regional tågtrafik som upphört 
  
 Gällivare 
  
 Upphört–återstartad–upphört 
  
 Upphört, därefter återstartad 
  
 * s 
  
 s 
  
 Banombyggnad / Säsongstrafik 
  
 Luleå 
  
 Skellefteå 
  
 s 
  
 Umeå 
  
 Östersund 
  
 * 
  
 s 
  
 Sundsvall 
  
 Hudiksvall 
  
 Mora 
  
 Borlänge 
  
 Filipstad 
  
 Eskilstuna 
  
 Stockholm 
  
 s 
  
 * 
  
 s 
  
 Skövde 
  
 Oxelösund 
  
 Göteborg 
  
 Ulrice- 
  
 Västervik 
  
 hamn 
  
 Oskarshamn 
  
 Växjö 
  
 Halmstad 
  
 * 
  
 Karlskrona 
  
 Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 Figur 5.4 visar vilka linjer som nya tågoperatörer valt att etablera fjärrtrafik på sedan 2010. Kartbilderna inkluderar också den upphandlade trafiken med Öresundståg. Veolia (numera Transdev) startade tidigt veckoslutstrafik  
 Stockholm-Malmö 
  som senare utvecklades till daglig trafik. Företaget har också expanderat med säsongstrafik till Storlien och nattåg till Berlin. TÅGAB har etablerat kommersiell persontrafik genom nya förbindelser mellan Göteborg och Falun. 
  
 Trots expansionen vad gäller linjenät, har den kommersiella fjärrtrafiken med nya operatörer fram till 2015 varit relativt begränsad i sin omfattning vad gäller antal avgångar per dag. I mars startade dock MTR Express AB sin snabbtågstrafik Stockholm- Göteborg, som nu kör med åtta avgångar per dag i vardera riktningen (att jämföra med SJ AB:s 18 avgångar). 
  
 206 
  
 SOU 2015:110 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Figur 5.4 
  
 Nya operatörers fjärrtrafik 2010, 2012, 2014 och 2016 
  
 1 januari 2010 
  
 1 januari 2012 
  
 Teckenförklaring 
  
 Kommersiell fjärrtrafik Kommersiell, säsongstrafik NSB (Norge) Öresundståg (upphandlad) 
  
 Teckenförklaring 
  
 Kommersiell fjärrtrafik Kommersiell, säsongstrafik NSB (Norge) Öresundståg (upphandlad) 
  
 Storlien 
  
 Storlien 
  
 Falun 
  
 Oslo 
  
 Uppsala 
  
 Oslo 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Göteborg 
  
 Kalmar 
  
 Kalmar 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 1 januari 2014 
  
 1 januari 2016 
  
 Teckenförklaring 
  
 Kommersiell fjärrtrafik Kommersiell, säsongstrafik NSB (Norge) Öresundståg (upphandlad) 
  
 Teckenförklaring 
  
 Kommersiell fjärrtrafik Kommersiell, säsongstrafik NSB (Norge) Öresundståg (upphandlad) 
  
 Storlien 
  
 Storlien 
  
 Röjan 
  
 Röjan 
  
 Falun 
  
 Falun 
  
 Oslo 
  
 Oslo 
  
 Ludvika 
  
 Uppsala 
  
 Örebro 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Göteborg 
  
 Kalmar 
  
 Kalmar 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 207 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Det finns också exempel på fjärrtrafik med nya operatörer som upphört (Figur 5.5), t.ex. Ofotbanens trafik  
 Oslo-Stockholm, 
  som p.g.a. problem med obetalda avgifter och ett förlorat tillstånd i Norge lades ned efter några månaders trafik 2008. Figuren inkluderar också den snabbtågstrafik med SJ AB på sträckan  
 Göteborg-Malmö 
  som  
 2012-13 
  var nedlagd men sedan återstartades. 
  
 Figur 5.5 Fjärrtrafik med nya operatörer som upphört  
 2008-2015 
  
 2008-2015 
  
 Narvik 
  
 Teckenförklaring 
  
 Fjärrtrafik som upphört 
  
 SJ* 
  
 Har upphört men senare 
  
 återstartad 
  
 Gävle 
  
 Oslo  
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Köpenhamn 
  
 Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 I Figur 5.6 återfinns slutligen en aktuell sammanställning över SJ AB:s fjärrtrafiklinjer, inklusive den upphandlade nattågstrafik som dotterbolaget SJ Norrlandståg AB kör. 
  
 208 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Figur 5.6 SJ AB:s fjärrtrafik 2016 
  
 1 januari 2016 
  
 Narvik 
  
 Teckenförklaring 
  
 Kommersiell fjärrtrafik 
  
 Fjärrtrafik delvis med bidrag 
  
 Upphandlad nattågstrafik 
  
 Luleå 
  
 Duved 
  
 Umeå 
  
 Sundsvall 
  
 Mora 
  
 Falun 
  
 Gävle 
  
 Oslo 
  
 Uppsala 
  
 Stockholm 
  
 Uddevalla 
  
 Linköping 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Köpenhamn 
  
  Malmö 
  
 Källa: Powers, KTH. 
  
 5.3.2Marknaden i dag 
  
 Som jag har konstaterat tidigare (se kapitel 3.2.3) är trenden för persontransportarbetet på järnväg som helhet positiv. Mellan år 2000 och 2014 har transportarbetet ökat från cirka 8,2 miljarder till cirka 12,1 miljarder personkilometer.42 Fler och fler resenärer väljer alltså att resa med tåg. En stor del av ökningen beror på expansi- onen av utbudet i den samhällsorganiserade trafiken.43 Persontrans- portarbetet i den regionala trafiken ökade med 96,5 procent under denna period, medan fjärrtrafiken bara ökade med 18,6 procent.44 
  
 42Trafikanalys, Bantrafik 2014, Statistik 2015:13. 
  
 43Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 16 och 33. 
  
 44Trafikanalys, Bantrafik 2014, Statistik 2015:13. 
  
 209 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 För att närmare beskriva dagens utbud av persontrafik på järnväg kan marknaden delas in på olika sätt. När det gäller gränsdragningen mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik kan marknaden förenklat delas in i tre segment utifrån resandeströmmar: 
  
 1.trafik mellan olika regioner (interregional), 
  
 2.trafik inom två eller fler angränsande län (storregional), samt 
  
 3.trafik inom ett län (regional och lokal).45 
  
 Ett exempel på en linje som är interregional är sträckan  
 Stockholm–Göteborg, 
  ett exempel på en linje som är storregional är sträckan  
 Göteborg–Malmö 
  och ett exempel på en regional linje är sträckan  
 Stockholm–Arlanda. 
  De olika segmenten är inte separerade från varandra utan det finns resandeströmmar mellan de olika segmenten. Exempelvis kan en resenär göra en lokal resa till en avresepunkt och därefter påbörja en interregional resa. Segmenten kan också överlappa varandra fysiskt. Exempelvis kan en interregional resa ske genom en region som har tät lokal trafik. 
  
 Den kommersiella trafiken transporterar i större utsträckning resenärer snabbt, med få stopp, på längre sträckor där resande- strömmarna är stora. Den samhällsorganiserade trafiken däremot har fokus på en jämnt fördelad tillgänglighet och stannar därför på fler platser, med långsammare trafik som följd. 
  
 Noteras kan också att en och samma kommersiella tågoperatör kan förekomma i olika roller. En kommersiell operatör kan t.ex. ha en verksamhet med tågtrafik i egen regi samtidigt som den också kör upphandlad trafik åt en eller flera regionala kollektivtrafikmyn- digheter. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna kan också köpa resor (som inte är upphandlade) av kommersiella tågoperatörer och på så sätt bidra till den kommersiella trafiken på kommersiella linjer. Detta kan t.ex. ske genom att resenärerna får rätt att åka med länstrafikkort på en delsträcka med ett interregionalt tåg. Trafikanalys har uppskattat att de regionala kollektivtrafikmyndig- 
  
 45 Indelningen är förenklad. En mer utvecklad modell skulle kunna utgå från sex klasser; trafik organiserad av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna, internationell kommersiell trafik, nationell kommersiell trafik, kommersiell trafik med bidrag från kollektivtrafik- myndigheterna, Trafikverkets upphandlade nattågstrafik till Norrland och övrig trafik t.ex. Inlandsbanan och museiföreningar. 
  
 210 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 heterna i Tågplan 15 stod för cirka 60 procent av den totala persontrafiken, den kommersiella trafiken stod för cirka 20 procent av den totala persontrafiken och ytterligare cirka 16 procent av den totala persontrafiken utfördes av kommersiell trafik med stöd från de regionala kollektivtrafikmyndigheterna.46 
  
 Interregional trafik 
  
 På den interregionala marknaden finns den långväga kommersiella persontrafiken (fjärrtåg/snabbtåg), t.ex. sträckan Göteborg– Stockholm och  
 Stockholm–Malmö. 
  Trafiken är uteslutande kom- mersiell och fri konkurrens råder på spåret. Kommersiella tåg- operatörer på denna marknad är t.ex. SJ AB, MTR Express AB, Skandinaviska Jernbanor (Blå Tåget), Transdev (Snälltåget) och Tågåkeriet i Bergslagen (TÅGAB). 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndigheterna får enligt kollektiv- trafiklagen inte bedriva interregional persontrafik, men även om den kommersiella trafiken inte konkurrerar med den samhälls- organiserade trafiken om resenärer på långa sträckor finns det kon- kurrens ändå mellan de båda beträffande tillgång till spårkapacitet. Samhällsorganiserad trafik finns på stora delar av järnvägsnätet. Den långväga kommersiella trafikenkan t.ex. köra igenom en region med mycket regional samhällsorganiserad trafik som tar plats på spåret och begränsar framkomligheten. Exempel på delsträckor med kapacitetsbrist är  
 Göteborg–Alingsås 
  och  
 Flemingsberg–Järna. 
  
 En del regionala kollektivtrafikmyndigheter samarbetar med kommersiella tågoperatörer på så sätt att en resenär kan åka en del- sträcka på ett fjärrtåg med länstrafikkort. Exempel på detta är den interregionala linjen  
 Göteborg-Stockholm 
  där det är möjligt att åka med periodkort på delsträckan  
 Göteborg–Skövde. 
  Trafiken i denna del är inte upphandlad. 
  
 Även om betydande inslag av den interregionala trafiken är kommersiell finns det även samhällsorganiserad interregional trafik. Trafikverket upphandlar nattrafik till och från övre Norrland på sträckan  
 Göteborg/Stockholm-Luleå/Narvik. 
  Det är 
  
 46 Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 21. 
  
 211 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 ett dotterbolag till SJ AB som kör den upphandlade trafiken. Historiskt har den nationellt upphandlade trafiken spelat en viktig roll, men har senare till stora delar inlemmats i den regionala tra- fiken. 
  
 Regional och lokal trafik 
  
 På den regionala och lokala marknaden finns det i stort sett enbart samhällsorganiserad persontrafik med undantag för enstaka linjer, t.ex.  
 Stockholm–Arlanda 
  där det även finns kommersiell trafik. Trafiken organiseras av de 21 regionala kollektivtrafikmyndig- heterna. De bedriver i stort ingen egen trafik utan upphandlar den från kommersiella tågoperatörer, t.ex. SJ AB, vars dotterbolag kör regional- och pendeltåg åt Västtrafik och SL, Transdev som kör Öresundståg och Kustpilen samt Arriva Tåg AB som kör Pågatågen åt Skånetrafiken. Marknaden för regional kollektivtrafik har varit öppen sedan 2012, men intresset från kommersiella tåg- operatörer att själva organisera ny kommersiell regional/lokal järn- vägstrafik har varit lågt. Däremot har en del ny kommersiell buss- trafik tillkommit. 
  
 Storregional trafik 
  
 På den storregionala marknaden finns både kommersiell och sam- hällsorganiserad trafik, som konkurrerar med varandra om både resenärer och plats på spåret. Exempel på sträckor där det finns konkurrens mellan samhällsorganiserad trafik och kommersiell trafik är  
 Skövde–Göteborg–Malmö/Köpenhamn, 
  
 Kalmar–Alvesta– 
  Malmö/Köpenhamn,  
 Stockholm–Arlanda–Uppsala 
  och Uppsala– Umeå.47 
  
 Historiskt har den storregionala marknaden varit av intresse enbart för den kommersiella trafiken, men trenden de senaste åren har varit en stor expansion av samhällsorganiserad trafik inom detta område. Detta har i sin tur med att göra att regioner växer och blir allt större. Flera länssammanslagningar har gjorts för att under- 
  
 47 Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 25. 
  
 212 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 stödja denna utveckling, inte minst på kollektivtrafikens område, t.ex. bildandet av Skåne län och Västra Götalands län. Tanken är att den regionala kollektivtrafiken ska underlätta för människor att bo på en ort och arbeta på en annan. För att skilja den kommersiella trafiken från den samhällsorganiserade på den storregionala mark- naden finns det en formell begränsning utifrån funktion i kollek- tivtrafiklagen. Den samhällsköpta trafiken får bara avse vardags- resor/arbetsresor när den sträcker sig över två län och inte sällan- resor. Samtidigt är det svårt att i praktiken upprätthålla distinkt- ionen. Ett exempel på detta är pendeltågstrafiken mellan Stockholm–  
 Arlanda–Uppsala. 
  På pendeln kan det förekomma både resenärer som pendlar till/från arbetet i Arlanda och turister som är på väg till/från flygplatsen. 
  
 Inom den storregionala marknaden förekommer även samarbete mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik. Ett exempel på detta är SJ AB:s samverkan med MÄLAB i Mälardalen  
 (TiM-sam- 
  arbete) som pågått sedan början av  
 1990-talet. 
  SJ AB har under en längre tid bedrivit kommersiell trafik i Mälardalen. MÄLAB har stöttat den kommersiella trafiken genom att t.ex. betala för att resenärer ska kunna resa på länstrafikkort och betalat för att SJ AB ska utöka utbudet. Avtal har tecknats efter en bilateral förhandling mellan MÄLAB och SJ AB. Subventionen i Mälardalen uppgår till cirka 10 procent av den totala omsättningen. Avtalet sträcker sig fram till december 2016. Hur villkoren för den kommersiella tra- fiken kommer att se ut därefter är oklart. Berörda regionala kollek- tivtrafikmyndigheter har fattat ett beslut om allmän trafikplikt i regionen från och med 2017 till och med 2029, dvs. att trafiken ska vara samhällsorganiserad under denna period. Beslutet innebär att större delen av de regionalt trafikerade sträckorna som SJ AB be- driver i dag i framtiden kommer att trafikeras av delvis skattefinan- sierad tågtrafik och nyinköpta tåg. SJ AB har överklagat beslutet (se 5.2.3 ovan) eftersom företaget menar att trafiken hade kunnat fortgå som tidigare och att beslutet i praktiken kommer att innebära att den kommersiella trafiken trängs undan. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna vill å sin sida genom trafikplikten ta ett större ansvar för den framtida trafikförsörjningen i Mälardalen och minska beroendet av SJ AB. MÄLAB har bedömt att regional- 
  
 213 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 tågstrafik i Mälardalen består av linjer där trafiken kan bedrivas med lönsamhet, men även att det finns linjer som är olönsamma.48 MÄLAB vill emellertid se trafiksystemet som en helhet. MÄLAB menar att beslutet om trafikplikt syftar till att teckna olika typer av avtal, där en typ av avtal avser samverkan med kommersiell trafik på Mälarbanan. 
  
 5.3.3Marknadsförskjutning 
  
 De senaste åren har marknaderna för regional kollektivtrafik och interregional tågtrafik öppnats upp för privata initiativ. Interreg- ionala persontransporter på järnväg är sedan den 1 oktober 2010 (med full effekt den 11 december 2011) helt öppna för konkurrens och sedan den 1 januari 2012 är också den lokala och regionala kollektivtrafiken öppen för konkurrens. Detta kan, åtminstone på sikt, leda till förändringar av kollektivtrafikutbudet. 
  
 Den upphandlade trafiken erhåller i allmänhet betydande sub- ventioner och det finns därför anledning att tro att viss upphandlad trafik kan tränga undan kommersiella initiativ eller motverka att de kommer till stånd. I förarbetena till kollektivtrafiklagen framgår att ”regeringen avser att noggrant följa och utvärdera utvecklingen, och vid behov vidta ytterligare åtgärder, för att säkerställa att kom- mersiell kollektivtrafik inte otillbörligt trängs undan av offentligt initierad trafik”.49 
  
 Trafikanalys har fram till den 1 december 2014 haft i uppdrag av regeringen att följa utvecklingen och utvärdera effekterna under de första åren50 och Transportstyrelsen följer villkoren för marknads- tillträdet mer långsiktigt enligt sin instruktion.51 
  
 Trafikanalys har lämnat flera rapporter till Näringsdeparte- mentet. Trafikanalys samlade bedömning är att när det gäller lokal och regional kollektivtrafik finns inte så stora möjligheter för kommersiell trafik att konkurrera med den subventionerade kol- 
  
 48Lönsamma linjer är  
 Stockholm–Västerås–Hallsberg 
  och  
 Stockholm–Uppsala. 
  Olönsamma linjer är  
 Stockholm–Nyköping–Norrköping, 
  
 Stockholm–Eskilstuna–Örebro, 
  Stockholm–  
 Hansen 
  och  
 Sala–Västerås–Eskilstuna–Katrineholm–Linköping. 
  
 49Prop. 2009/10:200, s. 58. 
  
 50Regeringsuppdrag N2010/7904/TE, Uppdrag attutvärdera effekterna av öppnandet av mark- naden för kommersiell persontrafik på järnväg samt den nya lagstiftningen på kollektiv- trafikområdet. 
  
 513 § förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 214 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 lektivtrafiken. Den långväga trafiken är fortfarande i hög grad kommersiell. Däremellan finns emellertid marknader som är i stark förändring och expansion; marknaderna för länsöverskridande regionaltåg som till övervägande del är samhällsorganiserad. 
  
 Trafikanalys har jämfört Samtrafikens tidtabeller för 2012 och 2014. 52 Trafikanalys har dock haft svårt för att avgöra om det skett en marknadsförskjutning ur materialet eftersom framför allt SJ AB:s trafik rapporteras som SJ oavsett om den körs på entreprenad, i egen regi eller om de regionala kollektivtrafikmyndigheterna är med och delfinansierar genom inköp eller tillköp. Trafikanalys har därför efter egen kunskap klassificerat trafiken som antingen sub- ventionerad eller kommersiell. Trafikanalys räknade då trafik som var delvis finansierad av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna, men inte upphandlad, som kommersiell. Trafikanalys fann att den kommersiella trafiken utgjorde 11 procent av trafiken 2012 och 9 procent av trafiken under 2014, dvs. en minskning med två procentenheter. Den subventionerade trafiken utgjorde därmed 89 procent av trafiken 2012 och 91 procent av trafiken 2014 mätt i tidtabellskilometer. Minskningen skedde framför allt i interregional53 och internationell trafik. Trafikanalys förklaring är att det är de regionala kollektivtrafikmyndigheternas satsningar på pendel- och regionaltåg som slår igenom och att utvecklingen accelererade i och med slopandet av administrativa hinder för länsöverskridande trafik.54 
  
 Ett problem för utredningen har varit att få fram statistik för den kommersiella trafikens utveckling, eftersom sådan information oftast betraktas som affärshemligheter. Av de uppgifter som SJ AB har lämnat till utredningen (se nedan) framgår dock att det tycks pågå en utträngning av kommersiell persontrafik på vissa linjer vad gäller resenärer. Det handlar framför allt om  
 Stockholm–Uppsala, 
  
 Uppsala–Gävle 
  och  
 Gävle–Sundsvall. 
  SJ AB tar i sin årsredovisning 2014 också upp linjen  
 Stockholm–Umeå 
  och varnar för att den 
  
 52Jämförelsen gjordes under vecka 40. Att kunna beräkna utbudet baserat på Samtrafikens tidtabeller är helt beroende av att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och operatör- erna lever upp till inrapporteringskraven enligt Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2012:2). 
  
 53Här i betydelsen mellan län. 
  
 54Trafikanalys, Utveckling av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 33 och 42. 
  
 215 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 linjen i framtiden kan bli problematisk att driva kommersiellt på grund av de regionala kollektivtrafikmyndigheters agerande. 
  
 Med hjälp av de uppgifter som SJ AB lämnat, och som i vissa fall kunnat kompletteras med de regionala kollektivtrafikmyndigheter- nas trafik, kan några exempel på marknadsförskjutningen studeras närmare. 
  
 Uppgifter från SJ AB avser delsträckorna  
 Stockholm–Uppsala, 
  
 Gävle–Uppsala 
  samt  
 Arnold. 
  Sammantaget kan man tyd- ligt se att i dessa tre reserelationer har resandet med SJ AB minskat med  
 20–50 
  procent de senaste åren (Figur 5.7). Under samma period uppges resandet på andra linjer ha ökat med i genomsnitt cirka 1 procent. 
  
 Figur 5.7 Resande med SJ AB på delsträckorna  
 Stockholm–Uppsala, 
  
 Gävle–Uppsala 
  samt  
 Gävle–Sundsvall 
  
 120 
  
 100 
  
 startår=100) 
  
 80 
  
 60 
  
 (index; 
  
 Resande 
  
 40 
  
 Stockholm-Uppsala 
  
 Gävle-Uppsala 
  
 20 
  
 Gävle-Sundsvall 
  
 0 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Not: På linjen  
 Stockholm–Uppsala 
  avses resandet inkl mellanstationer. För övriga linjer endast ändpunktsresande. 
  
 Källa: SJ AB. 
  
 216 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 För linjen  
 Stockholm–Uppsala 
  går det att följa utvecklingen mer i detalj. SJ AB har lämnat uppgifter över såväl antalet resor (inklusive resandet för mellanstationer) som omsättning på denna linje. Redan hösten 2006 förlängdes vissa av Upplands Lokaltrafiks turer med det s.k. Upptåget från Uppsala söderut till Upplands Väsby, men i samarbete med Storstockholms Lokaltrafik utvecklades en ny pendeltågstrafik som skulle gå hela vägen  
 Uppsala–Stockholm 
  från slutet av 2012. Den samhällsorganiserade Uppsalatrafiken via Arlanda godkändes av regeringen i november 2009, dvs. innan kollektivtrafiklagen trädde i kraft.55 Nuvarande avtal med upphandlad trafik sträcker sig fram t.o.m. år 2016. Syftet med ut- vidgningen av  
 SL-pendeln 
  var att förbättra möjligheterna till kollektivt resande till Arlanda (för att minska på anslutningsresorna med bil), samt öka tillgängligheten för Stockholms norra förorter till Arlanda och Uppsala, och vice versa. 
  
 Inför regeringens beslut 2009 ställde sig SJ AB positivt till för- slaget. Av de uppgifter utredningen fått från SJ AB framgår dock att bolaget de senaste åren tappat cirka 1 miljon resor, samtidigt som omsättningen minskat med cirka 12 procent (Figur 5.8).56 Om man samtidigt betraktar också tillgängliga uppgifter om resandet med  
 SL-pendeln 
  mot Uppsala (via Arlanda och Knivsta), samt det tidigare resandet med Upptåget, visar det sig att det totala resandet först minskade på sträckan, för att på senare tid ha ökat till en nivå klart över 2012 års nivå (Figur 5.9). 
  
 55Trafiken kom i gång först i december 2012. 
  
 56Samtidigt hör det till saken att det är ett dotterbolag till SJ AB, Stockholmståg KB, som kör den samhällsorganiserade pendeltågstrafiken på entreprenad. Från december 2016 tar MTR över som entreprenör. 
  
 217 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 5.8 
  
 Utvecklingen för SJ AB på linjen  
 Stockholm–Uppsala 
  
 6,0 
  
 100 
  
 5,0 
  
 4,0 
  
 80 
  
 Omsättning (index) 
  
 Resor (milj) 
  
 3,0 
  
 60 
  
 2,0 
  
 40 
  
 1,0 
  
 20 
  
 0,0 
  
 0 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 Omsättning (index) 
  
 Resor (milj) 
  
 Noter: Uppgifter för 2015 avser perioden september  
 2014–augusti 
  2015. 
  
 Källa: SJ AB. 
  
 218 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Figur 5.9 
  
 9,0 
  
 8,0 
  
 7,0 
  
 (miljoner) 
  
 6,0 
  
 5,0 
  
 Resor 
  
 4,0 
  
 3,0 
  
 2,0 
  
 1,0 
  
 0,0 
  
 Resor med SJ AB, Upptåget och  
 SL-pendeln 
  
 Stockholm–Uppsala 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 SL-pendeln 
  
  Upptåget 
  
  SJ AB 
  
 Noter: Uppgifter för 2015 avser perioden 
  
 september  
 2014–augusti 
  2015; för  
 SL-pendeln 
  avser alla 
  
 uppgifter endast resandet på vardagar. 
  
 Källa: SJ AB, Kollektivtrafikförva ltn ingen 
  
 UL och SLL Trafikförvaltningen . 
  
 Det samhällsorganiserade Upptåget började trafikera hela sträckan  
 Uppsala–Gävle 
  hösten 2006 med 8 dagliga avgångar per vardag och riktning. Hösten 2009 hade antalet ökat till 11 och under hösten 2015 går det 26 avgångar per riktning en vanlig vardag. Resandet med SJ AB har under perioden  
 2009–2014 
  minskat från cirka 140 000 resor per år till cirka 100 000 resor per år. Motsvarande statistik för sträckan  
 Gävle-Sundsvall 
  har också inkommit till utredningen, där resandet minskade kraftigt från cirka 80 000 resor till cirka 41 000 resor per år (Figur 5.10). På båda dessa linjer avser resandet med SJ AB endast resandet mellan ändpunkterna, d.v.s. inte inklusive mellanstationer. 
  
 219 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 5.10 Resor med SJ AB  
 Uppsala–Gävle–Sundsvall 
  
 160 000 
  
 140 000 
  
 120 000 
  
 Delresor 
  
 100 000 
  
 80 000 
  
 60 000 
  
 40 000 
  
 20 000 
  
 0 
  
 Källa: SJ AB. 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Gävle-Uppsala 
  
 Gävle-Sundsvall 
  
 Även för dessa sträckor går det att studera den totala utvecklingen över tid genom att addera Upptågets trafik  
 (Gävle–Uppsala) 
  respektive trafiken med  
 X-tåget 
  
 (Arnold), 
  samt, för bättre överensstämmelse, även övriga resor med SJ AB, dvs. inklusive mellanstationer. Det görs i Figur 5.11 respektive 5.12. På sträckan  
 Gävle–Uppsala 
  dominerar ändpunktsresandet för SJ AB (cirka 98 procent, ej särredovisat i Figur 5.11), medan övrigt resande har en mer framträdande roll på sträckan  
 Gävle–Sundsvall. 
  
 På båda linjerna är det tydligt att det regionala resandet med den samhällsorganiserade trafiken är mångdubbelt större än med SJ AB. Resandet med Upptåget  
 Gävle–Uppsala 
  har ökat under hela perioden, och särskilt från 2013 då utbudet utökades till entimmestrafik på hela sträckan. För sträckan  
 Gävle–Sundvall 
  har utvecklingen varit mer ojämn, med stora ökningar för  
 X-tåget 
  2012 och 2013 efter några år med minskat resande, följt av en större nedgång 2014. Sett över hela perioden har den stora nedgången i resandet med SJ AB lett till att det totala tågresandet har minskat. 
  
 220 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Figur 5.11 
  
 Resor  
 Uppsala–Gävle 
  
 3 000 000 
  
 2 500 000 
  
 Resor 
  
 2 000 000 
  
 1 500 000 
  
 Upptåget 
  
 SJ AB 
  
 1 000 000 
  
 500 000 
  
 0 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Källa: SJ AB och Kollektivtrafikförva ltn ingen 
  
 UL. 
  
 Figur 5.12 
  
 Resor  
 Gävle–Sundsvall 
  
 600 000 
  
 500 000 
  
 400 000 
  
 Resor 
  
 X-tåget 
  
 300 000 
  
 SJ AB övriga 
  
 200 000 
  
 resor 
  
 100 000 
  
 SJ AB änd- 
  
 punktsresande 
  
 0 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Källa: SJ AB och Region Gävleborg. 
  
 221 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Vad som inte fångas av dessa diagram är de närmare orsakerna till utvecklingen, t.ex. i termer av en förändrad prisbild för de olika alternativen, liksom hur resandet med andra trafikslag, som t.ex. buss, utvecklats på samma sträckor. 
  
 Romero redovisar i en underlagsrapport till utredningen (Bilaga 10) kompletterande uppgifter om resandet med Arlanda Express på sträckan  
 Stockholm-Arlanda 
  och en del uppgifter om utbudet med buss på denna sträcka. Han pekar också på pris- utvecklingen på sträckan  
 Stockholm–Uppsala. 
  I samband med att den nya pendeltågstrafiken startade blev det billigare att köpa periodkort som kombinerade resandet  
 Stockholm-Uppsala 
  med anslutningsresor i  
 SL-området 
  och  
 UL-området. 
  Priset gick från 1 990 kr till 1 800 kr. Därefter har priset sänkts till 1 485 kr 2014 och 1 450 kr 2015. SJ AB:s periodkort  
 Stockholm-Uppsala 
  har också blivit billigare och kostar 2 090 kr 2015. 
  
 SJ AB har inte minskat sitt utbud på sträckan Stockholm– Uppsala utan i stället ökat trafiken.57 SJ AB har framfört att företaget bedömt att det inte varit möjligt att anpassa sin trafik för ökad lönsamhet, även om det förlorat en stor andel resenärer till den samhällsorganiserade trafiken. De två trafiklinjer som huvudsak- ligen berörs är  
 Stockholm–Sundsvall–Umeå 
  och  
 Gävle–Stockholm– 
  Linköping. För att inte försämra förutsättningarna för de kommersiellt viktigaste reseflödena  
 Stockholm–Sundsvall 
  respektive  
 Stockholm–Gävle 
  har utbudet inte justerats. Det finns dock i för- längningen en risk att om underlaget urholkas i större utsträckning så kan det komma att krävas utbudsanpassningar. Då kommer det att ge effekter på resandet också i relationer som inte är direkt berörda av den samhällsorganiserade trafiken. 
  
 Sammanfattande bedömning 
  
 Min sammanfattande bedömning är att det på vissa linjer, i framför allt storregional trafik, förekommer en tillbakagång av kommersiell persontrafik till förmån för den samhällsorganiserade. Även om det rör sig om ett mindre antal linjer kan det likväl ha stor betydelse 
  
 57 Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken, Rapport 2013:13 s. 67. 
  
 222 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 för den kommersiella trafiken i och med att antalet resor på dessa linjer är relativt stort. 
  
 5.3.4Fördubblingsmålet av kollektivtrafik 
  
 En annan sak som kan påverka marknadsförskjutningen är det s.k. fördubblingsmålet för kollektivtrafiken. Målet är visserligen neutralt i förhållandet mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik, men den här typen av mål kan driva utvecklingen mot mer och mer samhällsorganiserad trafik. 
  
 Fördubblingsmålet tar sin utgångspunkt i att kollektivtrafik skapar värden både för den som reser och för samhället. Resandet med kollektivtrafik har dock ökat långsamt under de senaste 60 åren. Sedan 1950 har antalet personkilometer med kollektivtrafik drygt fördubblats men samtidigt har trafikarbetet med personbil och motorcykel mer än trettonfaldigats. Kollektivtrafikens andel har därmed sjunkit från nära 60 procent i början av  
 1950-talet 
  till att sedan ungefär 30 år tillbaka ligga runt  
 17–18 
  procent.58 
  
 Fördubblingsmålet innebär en målsättning att till år 2020 för- dubbla kollektivtrafikens marknadsandel59 (jämfört med år 2006), som ett mål för att nå de transportpolitiska och miljöpolitiska målen. Detta ska bl.a. ske genom att förmå privatbilister att helt eller delvis flytta över sitt resande till kollektivtrafik. 
  
 Ursprunget till fördubblingsmålet var ett regeringsuppdrag. Regeringen gav dåvarande Banverket och Vägverket i uppgift att ta fram ett nationellt handlingsprogram för kollektivtrafikens lång- siktiga utveckling i samverkan med berörda myndigheter och aktörer. Samarbetet resulterade i rapporten KOLL framåt.60 Efter rapportens publicering togs arbetet för en fördubblad kollektivtrafik över av Partnersamverkan för en fördubblad kollektivtrafik.61 Partner- samverkan är en samverkansarena för kollektivtrafik i Sverige. I sitt arbete för att nå fördubblingsmålet har Partnersamverkan tagit 
  
 58Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken, Rapport 2011:9 s. 23. 
  
 59Fördubblingsprojektetmäter antalet resor och marknadsandelen som kollektivtrafikens andelar av det totala antalet privata motoriserade resor. 
  
 60KOLL framåt Huvudrapport  
 2007-12-21, 
  VV publikation: 2008:33. 
  
 61Numera heter organisationen Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik. 
  
 223 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 fram handlingsplaner, vägledningar, avtalsprocesser och bransch- gemensamma rekommendationer. 
  
 Under år 2015 gjorde Partnersamverkan en uppföljning av för- dubblingsmålet. Sedan fördubblingsarbetet inleddes har antalet resor med kollektivtrafik i Sverige ökat. Marknadsandelen har totalt gått från 18 procent till 27 procent (2014). Marknadsandelen varierar stort mellan olika län och i Stockholm är den 51 procent medan den på Gotland är 7 procent. Resandeutvecklingen för tåg- trafiken har under samma period ökat med 39 procent.62 
  
 5.3.5Kostnadsutveckling i den samhällsorganiserade kollektivtrafiken 
  
 Den samhällsorganiserade trafiken kan emellertid inte växa hur mycket som helst. Ungefär hälften av kostnaderna för lokal och regional kollektivtrafik i Sverige finansieras med kommunal- och landstingsskatt. Det betyder att den i påtaglig utsträckning konkur- rerar med vård, skola och omsorg om skattebetalarnas pengar. Under de senaste åren har skattesubventionerna till kollektiv- trafiken ökat mer än dubbelt så snabbt som den skattefinansierade delen av kommunernas och landstingens totala verksamhet. Det innebär att kollektivtrafikens andel av de totala nettokostnaderna har ökat. Ökningen har varit så kraftig att kostnaderna i dag mot- svarar en utdebitering på 1,02 kronor, jämfört med en utdebitering på 71 öre 2003. 
  
 SKL har i en rapport från 2014 analyserat vilka faktorer som orsakat den snabba kostnadsutvecklingen. Studien baseras bl.a. på uppgifter som finns tillgängliga i räkenskapssammandragen för kommuner och landsting samt statistik från Trafikanalys. De regionala kollektivtrafikmyndigheternas kostnader delas vanligen in i trafikeringskostnader samt kostnader för infrastruktur och övrigt. Under åren  
 2007–2012 
  har de regionala kollektivtrafikmyndighet- ernas trafikeringskostnad för tåg ökat med 2,7 miljarder kronor, dvs. med 69,1 procent eller med i genomsnitt 11,1 procent per år. Trafikutbudet har under samma period ökat med knappt 34 mil- joner kilometer eller med 8 procent per år. En förklaring till 
  
 62 Partnersamverkan för en bättrekollektivtrafik (2015b), Uppföljning av fördubblingsmålet. 
  
 224 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 utvecklingen är enligt SKL att utbudet av kollektivtrafik med tåg har ökat. Tågtrafik är förhållandevis dyr per utbudskilometer men är samtidigt viktig för att öka hushållens tillgänglighet till olika arbetsplatser liksom företagens tillgänglighet till arbetskraft. Kol- lektivtrafiken har en självklar roll i resandet för ett hållbart sam- hälle. Men kostnadsökningen motsvaras dock inte av en lika stor ökning av resandet. SKL:s slutsats är att de åtgärder som vidtagits under senare år inte räcker för att uppnå fördubblingsmålet av kol- lektivtrafik. 63 
  
 Trafikanalys har undersökt prisutvecklingen för regional kol- lektivtrafik. Utvecklingen vad gäller priser de senaste 15 åren har varit stigande. Mest har priserna stigit på enkelbiljetter men även månadskorten har stigit i pris. Jämfört med övriga varor och tjänster i samhället så har prisutvecklingen inom kollektivtrafiken varit betydligt högre. Det gör att de kollektiva resorna utgör en större del av resenärernas samlade utgifter. 
  
 Det förekommer kraftiga variationer vad gäller priserna i kol- lektivtrafiken mellan olika län. En stor del av skillnaderna, framför allt vad gäller länstrafikkort, kan förklaras av faktorer såsom be- folkningstäthet. Enkelprisbiljetterna tycks däremot inte påverkas av geografiska förutsättningar i samma utsträckning. Detta skulle kunna bero på att man i län där resandet med kollektivtrafiken är lågt vill sänka trösklarna för att få fler att prova att resa kollektivt. I andra län kanske man ser en poäng med att snabbt göra det lönsamt för resenärerna att skaffa periodkort i stället för att köpa enkel- biljett då och då. 
  
 Prisutvecklingen för alla undersökta biljettalternativ har varit relativt kraftig under ett antal år och ökat betydligt mer än kon- sumentprisindex. Kollektivtrafiken har drabbats av stora och snabba kostnadsökningar vilket berott på ett ökat utbud och för- bättrad standard vad gäller bekvämlighet och tillgänglighet. Sanno- likt har detta även haft påverkan på biljettpriserna. 
  
 De kommersiella aktörernas64 priser är i regel högre än priserna i den offentligt subventionerade trafiken. Detta är inte förvånande då de kommersiella kollektivtrafikutövarna får praktiskt taget alla 
  
 63Sveriges kommuner och landsting (2014), Vad förklarar kollektivtrafikens snabba kostnadsökning? 
  
 64Trafikanalys har här bara undersökt resor med buss och färja. 
  
 225 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 sina inkomster från just biljettförsäljningen (vilken därmed ska täcka alla kostnader), medan biljettintäkterna i den offentligt sub- ventionerade trafiken bara täcker cirka hälften av kostnaderna medan resten kommer från skattemedel. Prismässigt finns det vissa möjligheter att konkurrera med de offentliga aktörerna, speciellt om man ser till priserna för enkelbiljetter. 
  
 Enligt Stuart är den viktigaste slutsatsen från kartlägg- ningen att den kraftiga prisökningen för resenärernas kollektiv- trafikresor på sikt riskerar att minska människors incitament att välja kollektivtrafiken. Kraftigt stigande priser gör också att det blir svårt för branschen att uppnå sina mål om såväl ökat resande som en hög andel av det totala resandet med kollektivtrafik. Det ligger därför i både resenärernas, samhällets och branschens intresse att denna utveckling avstannar och att prisökningen mattas av.65 
  
 5.4Tidigare synpunkter 
  
 I detta avsnitt följer en genomgång av de granskningsrapporter som tagits fram sedan kollektivtrafiklagen trädde i kraft av framför allt Transportstyrelsen, Trafikanalys och SKL. Sammanställningen bygger också på muntliga uppgifter som lämnats till utredningen. Syftet med redogörelsen är att visa på områden som kan utvecklas ytterligare. 
  
 5.4.1Kollektivtrafiklagens målkonflikter 
  
 En genomgående uppgift i många rapporter är att det finns ett antal målkonflikter i kollektivtrafiklagen och det framgår inte av lagstift- ningen hur dessa ska lösas. Det finns inneboende målkonflikter i reformerna,66 dels de två reformerna i förhållande till varandra, dels i förhållande till andra politiska målsättningar. Regionförstoring, tillgång till större arbetsmarknader och bättre tillgänglighet för medborgare och näringsliv är mål och visioner som återkommer inom flera politikområden. 
  
 65Trafikanalys, Priser i regional kollektivtrafik i Sverige och EU 2014, Rapport 2014:15. 
  
 66Med detta avses det fria marknadstillträdet enligt järnvägslagen och reformen med de regionala kollektivtrafikmyndigheterna enligt kollektivtrafiklagen. 
  
 226 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Konflikten i kollektivtrafiklagen handlar om att med samhälls- organiserad trafik kan resenärerna dra nytta av de stora systemför- delarna som finns i kollektivtrafiken. Men när allt mer trafik hänger samman i stora system blir konsekvensen att det blir ännu svårare för kommersiella operatörer att ta sig in på marknaden. Ur ett resenärsperspektiv kan det samtidigt vara just kompletta system av trafik som gagnar resenärerna bäst. Resultatet blir att ett större offentligt åtagande kan leda till undanträngning av kommersiell kollektivtrafik. Otydligheten i lagstiftningen är just att den inte talar om var gränsen går för det offentliga åtagandet i relation till den kommersiella kollektivtrafiken.67 Förarbetena till kollektivtrafik- lagen talar om att utträngningen inte får vara ”otillbörlig”, men vad som menas med otillbörligt definieras inte i lagen.68 
  
 Ett annat exempel på otydlighet är vilken trafik som ska etableras först. I förarbetena till kollektivtrafiklagen uttrycks för- hoppningar om ett marknadstillträde för kommersiell trafik. Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska föra en dialog med de kommersiella operatörerna om vad de kan erbjuda, men samtidigt behöver inte myndigheten avvakta kommersiella initiativ. En modell för hur trafiken ska kunna etableras ger två olika alternativ. I det första alternativet etableras kommersiell trafik först varpå den regionala kollektivtrafikmyndigheten fyller på med den trafik som saknas. I det andra alternativet etableras den samhällsorganiserade trafiken först varpå den kommersiella trafiken fyller på med det som fattas. Den regionala kollektivtrafiken kännetecknas av att trafiken behöver bedrivas i nät och där olika delar av trafiken på- verkar varandra. Om det första alternativet väljs finns risken för att den viktiga koordinationen uteblir. 
  
 Det har också framförts att de regionala kollektivtrafikmyndig- heterna har en svår uppgift att hantera då programmen ska upprät- tas. Om myndigheten tror att en del av trafiken är kommersiellt lönsam och därmed inte behöver samhällsstöd släpper myndigheten en trafik som skulle kunna bidra till att hålla nere underskottet i den egna verksamheten. Ju fler bussar och tåg som övergår från att bedrivas med samhällsstöd till att genomföras av kommersiella 
  
 67Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken, Rapport 2012:13 s. 85. 
  
 68Trafikanalys, En förbättrad kollektivtrafik– utvärdering av två reformer, Rapport 2014:13 s. 41. 
  
 227 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 aktörer, desto större blir räkningen för skattebetalarna. Detta skapar i sig ett motiv för att den regionala kollektivtrafikmyndig- heten inte ska försöka få till stånd verksamhet på kommersiell grund. En sådan inriktning går dock stick i stäv med de intentioner som uttalas i kollektivtrafiklagen.69 
  
 Sammanfattningsvis har kritiken gått ut på att lagens intentioner inte har uppnåtts. Domstolsprocessen mellan SJ AB och Stockholm läns landsting (se 5.2.3) handlar också till stora delar om otyd- ligheter i lagstiftningen och att lagen kan tolkas på olika sätt. 
  
 Jag har inhämtat ett utlåtande från professor Valenzuela (Bilaga 7) som utvecklar målkonflikterna ytterligare. 
  
 5.4.2Trafikförsörjningsprogram 
  
 Kollektivtrafiklagen trädde i kraft 2012 och då gjordes en första generation av trafikförsörjningsprogram. Efter valet 2014, när många nya politiker tillträdde, inleddes ett arbete med andra generationens trafikförsörjningsprogram. Skåne, Dalarna och Gävleborg blev klara redan 2014. 16 regionala kollektivtrafikmyndigheter kommer att ha ett reviderat program klart under 2016. Stockholm beräknar vara färdiga under 2017 och Gotland kommer inte att revidera sitt ursprungliga program.70 
  
 SKL har gjort en utvärdering av innehållet i den första generat- ionens program. SKL:s bedömning är att trafikförsörjnings- programmen uppvisar stora skillnader mellan olika län. Både form och omfattning, innehåll och tidsperspektiv varierar kraftigt. Vissa program har en struktur som följer den vägledning som Partner- samverkan för fördubblad kollektivtrafik tidigt tog fram, andra program följer vägledningen delvis medan programarbetet i flera län inte alls har haft den som utgångspunkt. Enligt SKL är för- klaringen till dessa olikheter i programmens struktur, omfattning, innehåll och tidsperspektiv sannolikt de resurser som funnits till- gängliga och det arbetssätt som tillämpats i programarbetet i de 
  
 69 
 Gonzalez Kollektivtrafik utan styrning. Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2011:6 s. 124. 
  
 70Partnersamverkan för en bättrekollektivtrafik (2015b), Uppföljning av fördubblingsmålet. 
  
 228 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 olika länen. Likaså varierar trafiksystemets förutsättningar mycket mellan stora och små län.71 
  
 Transportstyrelsen har i en rapport från 2014 analyserat ut- formningen av trafikförsörjningsprogramen och beslutsprocesser med fokus på förutsättningarna för att bedriva kommersiell kol- lektivtrafik. Transportstyrelsens övergripande bedömning är att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna inte lever upp till lagens intentioner och att det finns stort utrymme för förbättring i myn- digheternas arbete med att tillämpa krav och rutiner som följer av kollektivtrafiklagen. Bl.a. är det få trafikförsörjningsprogram som innehåller nya ansatser för att formulera mål och identifiera behov oberoende av trafikform. Likaså saknas i stor utsträckning bedöm- ningar av kommersiell trafiks möjlighet att bidra till trafikförsörj- ningen. För att processen ska kunna uppfattas som meningsfull och fylla en funktion som avsetts, måste bestämda krav ställas på dessa  
 planerings-, 
  redovisnings- och beslutssteg. Om de regionala kol- lektivtrafikmyndigheterna inte blir bättre på detta riskerar detta att leda till att själva processen blir ett marknadshinder.72 
  
 Arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram kan delas upp i ett antal moment. Här nedan följer ett antal exempel på vad som kan förbättras i de regionala kollektivtrafikmyndigheternas arbete med trafikförsörjningsprogram utifrån de olika momenten. 
  
 Underlag 
  
 I 2 kap. 10 § kollektivtrafiklagen anges vad ett trafikförsörjnings- program ska innehålla, bl.a. ska den regionala kollektivtrafikmyn- digheten redovisa all trafik, både trafik som bedöms kunna utföras på kommersiell grund och trafik som myndigheten avser att om- besörja på grundval av allmän trafikplikt. I detta ligger att det är nödvändigt att göra någon form av marknadsanalys. 
  
 Transportstyrelsen har granskat hur de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna arbetar med marknadsanalyser. Transportstyrelsen konstaterar attdet finns många tolkningar av vad en marknadsanalys är för något, vem som ska göra den, vad den ska innehålla och när den 
  
 71Sveriges Kommuner och Landsting, Regionala trafikförsörjningsprogram, utvärdering 2012. 
  
 72Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, Rapport  
 2014-251, 
  s. 28. 
  
 229 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 ska göras. Det finns också en stor spridning i ambitionsnivån hos de olika myndigheterna. Detta får i sin tur konsekvenser för samrådet och vilken information som då finns tillgänglig. Avsaknaden av relevant information blir även problematisk på flera sätt eftersom den ligger till grund för beslut av samhället och av företag. Företag behöver hantera den kommersiella risken ett marknadsinträde innebär och samhället behöver säkerställa att skattemedel används så effektivt som möjligt.73 Det svaga rese- närsperspektivet hos de regionala kollektivtrafikmyndigheterna bidrar också till oförmågan att se vilka möjligheter kommersiell trafik skulle kunna bidra med i den samlade trafikförsörjningen.74 
  
 Transportstyrelsen har också i tillsynsärendena noterat att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har svårt för att redovisa ”de bytespunkter och linjer som ska vara fullt tillgängliga för alla resenärer”, vilket är ett lagkrav.75 Det saknas enligt Transport- styrelsen en definition av vad som avses med begreppet ”fullt tillgängligt”. 
  
 Trafikanalys har också framfört i en undersökning att det finns ett bristande intresse från regionala politiker att på allvar överväga var och hur kommersiell trafik skulle kunna bidra till länets kollek- tivtrafikförsörjning.76 
  
 Samråd 
  
 Enligt 2 kap. 9 § kollektivtrafiklagen ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten samråda med vissa namngivna aktörer. 
  
 Alla regionala kollektivtrafikmyndigheter har haft samråd vid framtagandet av trafikförsörjningsprogrammen, men ett flertal rapporter visar på stora skillnader i hur samrådet har gått till. En gemensam slutsats är att samråden inte fungerar som det var tänkt. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna och de kommersiella operatörerna uppvisar ett svalt intresse för samrådsprocessen, fast av olika anledningar. Kommersiella företag upplever samrådspro- cessen som problematisk då man inte vill dela med sig av belägg- 
  
 73Transportstyrelsen, Marknadsanalyser och samråd, Rapport  
 2014-1081, 
  s. 7. 
  
 74Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, Rapport  
 2014-25,1 
  s. 29. 
  
 752 kap. 10 § 5 kollektivtrafiklagen. 
  
 76Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken, Rapport 2013:13. 
  
 230 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 ningsstatistik och framtidsplaner inför närvarande konkurrenter. Detta gäller både för järnvägsföretag och för bussföretag. Att engagera sig i trafikförsörjningsprogram och samråd är dessutom kostsamt.77 De regionala kollektivtrafikmyndigheterna upplever samrådsprocessen som tidsödande. Det är också frustrerande att det inte alltid finns en direkt samtalspartner när det gäller rese- närer. Att samråda med enskilda resenärer ger liten nytta då dessa gärna har ett för snävt fokus på sin egen privata situation och inte förmår lyfta blicken till en övergripande strategisk nivå.78 
  
 Rapporterna visar på stora variationer i hur samrådsprocessen har utformats rent praktiskt. Den information som funnits till- gänglig inför samrådet har varit av skiftande omfattning. En del myndigheter har inför samrådet varit generösa med förhands- information medan andra har varit restriktiva med att dela med sig av statistik över resande, kostnader, intäkter m.m. Mängden för- handsinformation har betydelse för hur väl de kommersiella operatörerna kan förbereda sig inför samrådet och det har också betydelse för deras bedömningar om det finns affärsmässiga möj- ligheter.79 En del regionala kollektivtrafikmyndigheter har kallat till ett allmänt informationsmöte och visat upp ett mer eller mindre färdigt trafikförsörjningsprogram (enkelriktad kommunikation). Andra regionala kollektivtrafikmyndigheter har haft skilda möten för olika grupper och enskilda samtal med kommersiella operatörer samt diskuterat möjligheter mer förutsättningslöst (kommunikat- ion åt båda håll).80 
  
 Kritik har också riktats mot att det finns ett svalt intresse hos de regionala kollektivtrafikmyndigheterna att samråda med allmän- heten. En del regionala kollektivtrafikmyndigheter samråder med allmänheten, andra inte.81 
  
 Transportanalys erfarenhet är att det är mycket viktigt att alla aktörer inledningsvis ges chans att uttrycka sina egna utgångs- punkter och förhoppningar på processen som syftar till etablering av kommersiell trafik. För den regionala kollektivtrafikmyndig- 
  
 77Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, Rapport  
 2014-251, 
  s. 20. 
  
 78Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken,Rapport 2012:13, s. 71ff. 
  
 79Transportstyrelsen, Marknadsanalyser och samråd, Rapport  
 2014-1081, 
  s. 21. 
  
 80Transportstyrelsen, Marknadsanalyser och samråd, Rapport  
 2014-1081, 
  s. 26. 
  
 81Vectura (2013), PM: Utvärdering av samråden kring de regionala trafikförsörjnings- programmen. 
  
 231 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 heten är det extra viktigt att kommunicera syftet med processen, de regionala målen för kollektivtrafiken och den politiska hållningen till det öppna marknadstillträdet. Det är också viktigt med samver- kan mellan parterna redan i förberedelseskedet och i arbetet med framtagning av underlagsmaterial inför diskussionerna.82 
  
 Återkoppling 
  
 Kommersiella operatörer och företrädare för resenärer har framfört att återkoppling på framförda synpunkter saknas från de regionala kollektivtrafikmyndigheterna.83 
  
 5.4.3Beslut om allmän trafikplikt 
  
 Transportstyrelsen har granskat de regionala kollektivtrafikmyn- digheternas beslut om allmän trafikplikt. Transportstyrelsen menar att besluten, som hittills har fattats, inte har utformats på ett trans- parent sätt. Företag, trafikanter och medborgare ges därigenom mycket små möjligheter att avgöra vad som styrt kommande upp- handlingar av allmän trafik eller vilket utrymme som kommer att finnas för kompletterande kommersiell trafik. Flera av trafikföre- tagen har framfört att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna ofta fattar beslut om allmän trafikplikt omotiverat snabbt och att besluten träffar en allt för omfattande trafik.84 
  
 Trafikanalys intryck är att de regionala kollektivtrafikmyndig- heterna hittills har strävat efter att skaffa sig en så stor egen hand- lingsfrihet som möjligt i utformningen av den allmänna trafik som ska upphandlas. Man undviker t.ex. vanligen att närmare precisera utbudet i besluten om allmän trafikplikt. När utbudet specificeras i viss utsträckning förbehåller man sig ofta rätten att ändra viktiga parametrar utan att detta ska behöva få några konsekvenser för beslutet om allmän trafikplikt. Att besluten kan innebära allmän trafikplikt inom mycket stora områden med starkt trafikunderlag 
  
 82Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 60. 
  
 83Transportstyrelsen, Marknadsanalyser och samråd, TSV  
 2014-1081, 
  s. 20. 
  
 84Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, delrapport 1, TSG 2014- 251, s. 28. 
  
 232 
  
 SOU 2015:110 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 eller hela län och uppenbarligen är tänkta att gälla för mycket lång tid är andra tecken på detta. 
  
 En slutsats Trafikanalys drar är att det med ledning av de beslut som analyserats inte går att göra en säker bedömning av den all- männa trafikens omfattning och kvalitet. Därmed ger heller inte besluten någon möjlighet att bedöma utrymmet för kommersiell trafik. Utformade på det sätt som hittills skett, blir besluten där- med ett slags allmänt embargo mot kommersiell trafik snarare än den inbjudan till dialog som förarbetena förutsatte.85 
  
 5.4.4Storregional trafik och trafikförsörjningsprogram 
  
 Kollektivtrafiklagen gäller för olika trafikslag. Det har framförts att kollektivtrafiklagen synes ha stor inriktning mot busstrafik och inte i tillräcklig grad beaktar förutsättningarna för järnvägstrafik. Det som skiljer busstrafiken från järnvägstrafiken är att buss- trafiken är mer regional medan järnvägstrafiken är mer storregional och organiserad längs stomlinjenätet. Upprättandet av ett trafikför- sörjningsprogram sker regionalt hos de olika regionala kollektiv- trafikmyndigheterna. Hur förfarandet ska gå till vid skapandet av storregionala trafiksystem regleras inte i kollektivtrafiklagen. 
  
 I dag fungerar det i praktiken som så att de regionala kollektiv- trafikmyndigheter, som vill samarbeta om länsöverskridande trafik, tar fram ett gemensamt dokument. När myndigheterna sedan tar fram trafikförsörjningsprogrammen bygger dessa på det gemen- samma dokumentet och speglar varandra. Det medför i sin tur att det blir svårt för kommersiell kollektivtrafik att samråda med de enskilda regionala kollektivtrafikmyndigheterna eftersom en enskild regional kollektivtrafikmyndighet har svårt att ensidigt ändra i det gemensamma dokumentet. Även andra intressenter såsom rese- närer har svårt att föra fram sina synpunkter vid samråden.86 
  
 85Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 51ff. 
  
 86Transrail Sweden AB (2015), Framtidens regionaltågstrafik i Mälardalen. 
  
 233 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 5.4.5Brist på information 
  
 Ett gemensamt tema i många granskningar är bristen på informat- ion. Statistik och annan information är viktig både för marknadens aktörer menockså för allmänheten. Bristen på information försvårar marknadsinträdet för kommersiella aktörer.87 
  
 SKL:s har i två rapporter belyst frågan om bristen på informat- ion och identifierat två utmaningar. Den första utmaningen är att förutsättningarna för kollektivtrafik ser helt olika ut i olika delar av landet. Den andra utmaningen är svårigheten att få fram relevant statistik. Det handlar om olika definitioner och gränsdragningar, att statistiken behöver vara tillförlitlig och möjlig att jämföra. På många områden saknas det också statistik. 
  
 SKL ser i sin rapport att det finns ett utvecklingsbehov när det gäller framtagning av statistik, särskilt för tåg där kvaliteten på statistik är låg. T.ex. behöver statistik beträffande uppgift om tid- tabellskilometer och personkilometer förbättras. Uppgifter om antalet resenärer är också osäkert. Många gånger redovisas skatt- ningar och inte antalet faktiska resenärer på tågen. Det storregion- ala tågtrafiknätet komplicerar även uppgiftslämnandet och bidrar till dubbelräkning av resor. Det är också svårt att ta fram statistik för kommersiell trafik, vilket i sin tur påverkar de regionala kollektivtrafikmyndigheter med stor andel tågtrafik med period- kortsavtal där resenärerna kan åka med kommersiell trafik.88 
  
 Den statistik som finns beskriver den upphandlade kollektiv- trafiken och avser produktion, resande, effektivitet och kundnöjd- het. Det finns också statistik om fordon t.ex. teknik, miljö, till- gänglighet och säkerhet. För den kommersiella trafiken finns ingen officiell statistik.89 
  
 Vidare ska de regionala kollektivtrafikmyndigheterna årligen redovisa sin upphandlade trafik enligt EU:s kollektivtrafikförord- ning, men detta tycks heller inte förekomma.90 
  
 87Trafikanalys, En förbättrad kollektivtrafik– utvärdering av tvåreformer, Rapport 2014:13, s. 37. 
  
 88Sveriges kommuner och landsting (2014), Öppna jämförelser Kollektivtrafik 2014 och Sveriges kommuner och landsting (2015), Fördjupningsrapport Öppna jämförelser för kollektivtrafiken – så kan jämförelserna om kollektivtrafiken bli bättre. 
  
 89Sveriges kommuner och landsting (2014), Öppnajämförelser Kollektivtrafik 2014, s. 16. 
  
 90Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, delrapport 1, TSG 2014- 251, s. 28. 
  
 234 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Bristen på information medför också att de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna får svårt att utveckla verksamheten. Det går t.ex. inte att utvärdera vilken avtalsform som är mest ändamålsenlig eller jämföra kostnader mellan olika regionala kollektivtrafikmyn- digheter. Trafikanalys har funnit att många regionala kollektivtrafik- myndigheter inte kan lämna uppgifter om tågtrafikavtal, eftersom det inte finns några rutiner för att hämta inrätt information från de läns- överskridande samarbetsbolag som handlar upp trafiken (MÄLAB, Norrtåg, Öresundståg med flera). Det blir därmed omöjligt att följa upp tågtrafiken på länsnivå, både för externa utvärderare och för regionerna själva. Det går därmed inte att få svar på vad myndigheterna har köpt, vad de har betalat och vad de har fått för pengarna.91 
  
 5.4.6 
 21-dagarsregeln 
  
 Enligt 4 kap. 1 § kollektivtrafiklagen ska ett kollektivtrafikföretag, som har för avsikt att på kommersiell grund bedriva kollektivtrafik, anmäla detta till berörd regional kollektivtrafikmyndighet. Det- samma gäller när ett kollektivtrafikföretag avser att upphöra med en sådan trafik. Tillämpningsområdet är inte begränsat till regional kollektivtrafik utan gäller all kommersiell kollektivtrafik. 
  
 Närmare om hur anmälan ska göras preciseras i 4 och 5 §§ Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2012:2) om anmälningsskyldighet och trafikinformation. Där anges att anmälan ska vara berörd kollektivtrafikmyndighet tillhanda senast 21 dagar innan kollektivtrafiken påbörjas eller upphör. Bestäm- melserna finns för att berörda myndigheter ska ha möjlighet att följa upp och utöva tillsyn även över kommersiell trafik. De korta anmälningstiderna för in- och utträde på marknaden motiveras med att de behövs för att skapa bra dynamik och flexibilitet.92 
  
 Kollektivtrafiklagen är skriven för att passa olika trafikslag. Det har framförts till utredningen att bestämmelserna är mer lämpade för kommersiell busstrafik vid t.ex. en musikfestival än för järn- vägstrafik och därför behöver ses över. Problemet är att kommersi- 
  
 91Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 55. 
  
 92Prop. 2009/10:200, s. 85f och 121. 
  
 235 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 ell och samhällsorganiserad persontrafik på järnväg får olika tids- horisonter på grund av författningsbestämmelser. 
  
 En kommersiell operatör kan upphöra med sin trafik med tre veckors varsel. Om inte någon annan kommersiell operatör vill köra trafiken återstår det för den regionala kollektivtrafikmyndig- heten att besluta sig för om den ska organisera trafiken. Myndig- heten måste sedan fatta beslut om allmän trafikplikt och upphandla trafiken, en process som tar  
 två-tre 
  år innan trafiken kommer igång igen. När de regionala kollektivtrafikmyndigheterna står inför ett beslut om allmän trafikplikt har de att beakta de olika tids- horisonterna och vågar inte släppa ifrån sig systemkritiska linjer. För det fallet att den kommersiella kollektivtrafiken skulle upphöra blir konsekvensen för resenärerna att trafiken kan utebli under lång tid innan de regionala kollektivtrafikmyndigheterna hunnit få igång ny samhällsorganiserad kollektivtrafik. Enligt nuvarande lagstift- ning kan alltså inte den kommersiella trafiken erbjuda en över tid förutsägbar och pålitlig trafikering. 
  
 5.4.7Avtal om inköp och tillköp av trafik 
  
 På ett och samma kommersiella tåg kan finnas både resenärer som betalt hela biljettpriset själva och kunder som reser med sub- ventionerad biljett t.ex. i form av ett länstrafikkort. Stödköp av platser från de regionala kollektivtrafikmyndigheterna kan vara en viktig förutsättning för att den kommersiella trafiken ska kunna drivas. 
  
 Till utredningen har det framförts att på den tiden det fanns trafikhuvudmän förelåg det en större variation av avtal mellan kommersiell trafik och trafikhuvudmän. Trafikhuvudmän kunde köpa all önskad tilläggstrafik av SJ AB, som inte gick att bedriva på kommersiell grund, enligt öppna böckernas princip till självkost- nadspris och ett litet vinstpåslag. Att det fanns ett stort utbud av olika avtalsvarianter underlättade för parterna att hitta affärsmöj- ligheter. 
  
 TiM-avtalet 
  fungerar som så att SJ AB tar resenärsintäkterna, huvuddelen direkt i form av intäkter från försäljningen av egna biljetter och en mindre del indirekt i form av ersättning för rese- närer som åker med den regionala kollektivtrafikmyndighetens 
  
 236 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 periodkort och som motsvarar de intäkter myndigheten fått in när denne sålt periodkortet. SJ AB tar hela risken på resande- och in- täktssidan. Myndigheten garanterar inte att det kommer några resenärer och därmed garanterar myndigheten inga resenärs- intäkter. 
  
 Kollektivtrafiklagen reglerar inte frågan om inköp och tillköp av trafik. Det har medfört att det blivit något av en gråzon i lagstift- ningen vad som ska gälla för denna typ av trafik. Det finns vissa regionala kollektivtrafikmyndigheter som har fortsatt med inköp och tillköp av trafik och som då inte är upphandlad, medan andra regionala kollektivtrafikmyndigheter håller hårt på att all trafik ska omfattas av beslut om allmän trafikplikt och sedan upphandlas. Det görs alltså på olika sätt bland de regionala kollektivtrafikmyndig- heterna. 
  
 Trafikanalys har framfört att en väg för att lindra konsekvens- erna av  
 21-dagarsregeln 
  skulle kunna vara att vidareutveckla form- erna för samarbete mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik genom inköp och tillköp av trafik. Samtidigt ser Trafikanalys inköp och tillköp av trafik som problematiskt. Det finns i regel bara en operatör på den aktuella sträckan, vilket ger en fördel för den som redan är på marknaden. Bestämmelserna i kollektiv- trafiklagen syftar till att förhindra otillbörligt gynnande av enskilda aktörer.93 
  
 Transportstyrelsen har framfört att köp av styckresor skulle vara ett sätt uppnå dynamik mellan upphandlad och kommersiell trafik samtidigt som flexibiliteten för kommersiella trafikbolag bibehålls.94 Ett annat sätt att skapa dynamik skulle vara utifrån ett system med s.k. resenärspeng. Resenärspeng innebär att samhället betalar en ersättning till trafikföretagen för varje resenär.95 
  
 93Trafikanalys, Utvärdering av marknadsöppningar i kollektivtrafiken, Rapport 2012:13, s. 59. 
  
 94Transportstyrelsen, Marknadstillträdei regional kollektivtrafik, Rapport  
 2014-251, 
  s. 22. 
  
 95VTI (2013), Marknadsöppning – och sen? Samhällsekonomisk analys av förutsättningarna för en stärkt kollektivtrafik,  
 VTI-rapport 
  772. 
  
 237 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 5.5Är förutsättningarna för en långsiktig kommersiell trafik tillfredsställande? 
  
 Enligt utredningens direktiv ska jag besvara frågan om förutsätt- ningarna för långsiktig bärkraftig kommersiellt organiserad trafik är tillfredsställande i förhållande till upphandlad trafik. Enligt min mening behöver frågan analyseras utifrån två tidshorisonter. Den korta tidshorisonten gäller förutsättningarna för den kommersiella trafiken fram till starten av trafik på höghastighetsbanorna. Det långa perspektivet gäller förutsättningarna efter det att trafiken startat på höghastighetsbanorna. 
  
 5.5.1Tiden fram till trafikstart på höghastighetsbanor 
  
 Sedan 2012 finns det inga legala hinder för den kommersiella trafiken att verka på regional, storregional och interregional nivå, men det behöver inte nödvändigtvis betyder att det är affärsmässigt attraktivt att verka där. 
  
 Interregional marknad 
  
 På interregional nivå har det tillkommit ny kommersiell trafik och nya kommersiella tågoperatörer. Det tolkar jag som att här finns det ett kommersiellt intresse och att inträdeshindren är möjliga att övervinna. Det finns samhällsorganiserad trafik på den interregion- ala markaden t.ex. Norrlandstrafiken, men den synes inte tränga undan den kommersiella trafiken. På den interregionala marknaden kan den samhällsorganiserade trafiken stärka den kommersiella trafiken, som bedrivs på marginalen, genom inköp och tillköp av resor. Även om den samhällsorganiserade trafiken inte konkurrerar om resenärer konkurrerar den om tillgången till attraktiva tåglägen. Både den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken har problem med att spårkapaciteten inte räcker till. Problemet kom- mer sannolikt att kvarstå tills de nya höghastighetsbanorna tas i drift. 
  
 238 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 Lokal och regional marknad 
  
 På lokal och regional nivå är situationen en annan. Det kommersi- ella inslaget av järnvägstrafik är obetydligt och ingen kommersiell järnvägsoperatör har visat intresse för att komma igång med ny trafik. Lokal och regional persontrafik på järnväg i allmänhet synes inte vara kommersiellt attraktiv. (Här bortser jag ifrån Arlanda- banan.) Jag tolkar det som att kommersiell trafik har svårt att konkurrera med samhällsorganiserad trafik när den väl har fått en dominerande ställning på marknaden. Detta kan bero på att den kommersiella trafiken inte kan konkurrera med priset eftersom subventionsgraden är cirka 50 procent för den samhällsorganis- erade trafiken. Kommersiell trafik hamnar alltid i underläge efter- som resenären kommer att tvingas betala hela kostnaden för trafiken själv. Resenärer ser inte den faktiska kostnaden utan vänjer sig vid ett lägre subventionerat pris och har svårt att acceptera att betala fullt pris även om kvaliteten på tjänsten är högre. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna kan också ha en fördel i att de har lättare att få tillgång till rullande material. Företaget AB Transitio96 köper in och äger tåg, som bolaget i sin tur hyr ut till myndigheterna. En annan faktor är att infrastrukturen ligger där den ligger och möjligheten att hitta en latent efterfrågan på en ny linje, som busstrafiken kan göra, är mer eller mindre obefintlig. Vidare är turtätheten redan välförsörjd i storstadsregionerna och rusningstrafiken gör det svårt att konkurrera med restid. Jag ser den lokala och regionala marknaden för persontransporter på järn- väg som en förlorad marknad för den kommersiella kollektiv- trafiken eller i vart fall en marknad med mycket höga inträdes- hinder som gör att den inte är intressant för kommersiell trafik. Här har den tänkta marknadsöppningen, som avregleringen av järnvägen syftade till, inte fungerat. Jag ser inte heller några tecken på att situationen kommer att förändras inom överskådlig tid. 
  
 Ur ett samhällsperspektiv är utvecklingen inte förvånande. Både teori och praktik visar att kollektivtrafik i tätbefolkade områden måste subventioneras, annars blir utbudet mindre och priset högre än vad som är samhällekonomiskt önskvärt. Ur ett samhällsper- spektiv är det heller inte givet att det alltid finns anledning att 
  
 96 AB Transitio ägs gemensamt av 20 landsting och regionala kollektivtrafikmyndigheter. 
  
 239 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 skydda den kommersiella trafiken på lokal och regional nivå utan det avgörande är om trafiken svarar mot det allmännas intresse. Men även om den samhällsfinansierade trafiken de senaste 25 åren utvecklats kraftigt och branschen har ett mål att fördubbla kollek- tivtrafiken till år 2020 finns det samtidigt tydliga tecken på stag- nation. Resandet har slutat öka, men kostnaderna fortsätter att stiga. I slutändan blir det fråga om politiska prioriteringar. 
  
 Storregional marknad 
  
 På den storregionala marknaden finns kommersiell och samhälls- organiserad järnvägstrafik sida vid sida. Sedan 2012 har intresset för att etablera ny kommersiell storregional trafik varit lågt. Den nya kommersiella trafik som tillkommit är att SJ AB återigen börjat trafikera sträckan  
 Malmö–Göteborg 
  2013. SJ AB har rapporterat, att trots konkurrensen från den samhällsorganiserade trafiken på Västkustbanan, har antalet resenärer på SJ AB:s tåg ökat med 25 procent på ett år.97 Parallellt finns det också linjer där det pågår en utträngning av kommersiell trafik på storregional nivå. Det handlar t.ex. om sträckorna  
 Stockholm–Uppsala 
  och Uppsala– Gävle. Även om det bara rör sig om några linjer är resande- volymerna på dessa linjer relativt stora. Bilden av den storregionala marknaden är alltså betydligt mer komplicerad än vad den är för den lokala/regionala och den interregionala marknaden. Den kommersiella kollektivtrafiken kan hitta möjligheter att konkurrera med den samhällsorganiserade trafiken på vissa linjer, samtidigt som den är hårt trängd på andra linjer. Den storregionala marknaden är mer komplex, med fler aktörer, större stordrifts- fördelar och större nätverkseffekter. 
  
 Den storregionala marknaden kännetecknas också av att den just nu är en marknad i snabb förvandling. Ett framtida scenario är att den storregionala marknaden går samma väg som den lokala och regionala marknaden och därmed går förlorad för kommersiell järnvägstrafik. Ett annat scenario är att det fortsätter ungefär på 
  
 97 Pressmeddelande från SJ AB i juni 2015. Utredningen har inte fått tillgång till mer information om utvecklingen på linjen. 
  
 240 
  
 SOU 2015:110 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 samma sätt som i dag och där kommersiell och samhällsfinansierad trafik har anpassat sig till varandra och samexisterar. 
  
 Ett problem för utredningen har varit bristen på officiell statistik när det gäller att göra en bedömning av eventuell marknadsförskjut- ning. Det går att få fram information om hur marknaden som helhet utvecklas, men det är svårt att få fram officiell statistik på linjenivå annat än i undantagsfall. Tillförlitlig information saknas om hur många som åker, var de åker och vad de betalar för resan. Bristen på uppgifter på linjenivå härrör både från den samhälls- organiserade trafiken och från den kommersiella trafiken. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna har t.ex. haft svårt att redo- göra för sina avtal på linjenivå för Trafikanalys. Den kommersiella trafiken vill inte lämna ut uppgifter p.g.a. att de utgör företags- hemligheter. 
  
 När detta skrivs har det gått knappt fyra år sedan kollektiv- trafiklagen trädde i kraft. Övergångsbestämmelserna till den nya kollektivtrafiklagen tillät att avtal träffade före ikraftträdandet kunde fortsätta att gälla tills de löpte ut. Eftersom många av de gamla avtalen fortfarande lever kvar har kollektivtrafiklagen ännu inte fått fullt genomslag. En fråga av stor betydelse för förhållandet mellan kommersiell och samhällsfinansierad trafik är hur mark- naden kommer att utvecklas i Mälardalen efter 2016 när det nu- varande  
 TiM-samarbetet 
  upphör (det enda kvarvarande regional- tågssystemsom sköts kommersiellt). Samtliga sex regionala kollektiv- trafikmyndigheter i Mälardalen har tagit ökad kontroll över trafik- utbudet i regionen. De har kommit överens om att implementera ett nytt stomnät för den regionala tågtrafiken med start 2017. De har också fattat ett beslut om allmän trafikplikt, vilket medför att trafiken på stomnätet ska upphandlas. Samtidigt påverkas även marknadsutvecklingen i regionen av Trafikverkets framtida tågp- laner och anpassningar av tidtabeller. Här kommer det att spela stor roll hur Trafikverkets tågplaneprocess och prioriterings- kriterierna mellan regionaltåg och fjärrtåg kommer att fungera i framtiden. 
  
 Förändringar i trafiken på den storregionala marknaden kan också påverka trafiken på den interregionala marknaden eftersom de hänger ihop i ett större nätverk. Resenärer kan använda sig av den samhällsorganiserade trafiken för att i ändpunkterna göra en resa som närmar sig interregional nivå, även om det inte är bekvämt 
  
 241 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 för resenären ur ett tidsperspektiv. Det är också oklart hur t.ex. SJ AB kommer att agera på marknaden och eventuellt anpassa sin trafik till de ändrade förhållandena t.ex. på sträckan Stockholm– Göteborg norr om Mälaren. Trafikanalys ser att det finns risk för att SJ AB förlorar hela eller delar av sin regionala trafik till konkurrenter och därmed också går miste om intäkter.98 SJ AB bör dock vid en upphandling av trafiken ha en fördel i form av informationsövertag om trafikens förutsättningar. 
  
 5.5.2Tiden efter trafikstart på höghastighetsbanor 
  
 På längre sikt kommer förutsättningarna för den kommersiella trafiken att påverkas av hur trafiken utformas på höghastighets- banorna. Internationellt har två alternativ använts. I det första alternativet släpps trafiken inte på förrän hela sträckan är färdig- byggd. I det andra alternativet släpps trafiken på allt eftersom de olika delsträckorna blir färdiga. Sverige ser ut att följa det senare alternativet. Det ger förutsättningar för den samhällsorganiserade trafiken, som finns på de kortare sträckorna, att tidigt komma i gång. Frågan blir, vid etappvis byggande, när det finns en tillräck- ligt lång färdig järnväg för att det ska vara intressant för kommersi- ella aktörer att komma igång med sin trafik. Det är inte säkert att dessa anser att det är affärsmässigt intressant att trafikera den första delsträckan och kanske inte den andra och tredje delsträckan heller. Om den samhällsorganiserade trafiken etableras före den kommersiella trafiken kan det få konsekvenser för hur marknaden utvecklas. 
  
 När den samhällsorganiserade trafiken väl etablerats har den på- verkat människors beslut om bostadsort och arbetspendling på ett sätt som i praktiken gör det svårt att göra stora förändringar i trafikutbudet. Det kan påverka såväl bostadspriser som etablering av företag och därmed arbetstillfällen. Jag tror att det kommer att vara mycket svårt i praktiken att först låta samhällsorganiserad trafik etablera sig på delar av höghastighetsbanorna för att sedan ta 
  
 98 Trafikanalys, Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14, s. 26. 
  
 242 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 bort denna, helt eller delvis, för att lämna plats åt höghastighetståg med andra stoppmönster. 
  
 5.5.3En sammanfattande bedömning av förutsättningarna för kommersiell persontrafik 
  
 På marknaden för persontrafik på järnväg finns det två krafter som påverkar utvecklingen. Den första kraften verkar för en totalt avreglerad marknadsstyrd persontrafik på järnväg. Den andra kraften verkar för en reglerad samhällsstyrd trafik. Dessa två krafter kan samverka eller motverka varandra. Historiskt, när de första stegen togs i riktning mot en omreglering av järnvägsmarknaden, samverkade de båda krafterna. De dåvarande trafikhuvudmännens ökade engagemang i tågtrafiken gick hand i hand med marknads- öppningen. De senaste åren har däremot utvecklingen snarast påvisat motsatsförhållanden och målkonflikter. Enligt min mening behövs det ändrade förutsättningar för att de båda krafterna återigen ska samverka med varandra. Jag ser att en del förändringar kan och bör göras redan här och nu, medan andra förändringar blir aktuella längre fram, beroende på hur de vägvalsfrågor hanteras som jag pekat ut i kapitel 3. 
  
 Min sammanfattande bedömning är att dagens förutsättningar för långsiktigt bärkraftig kommersiellt organiserad persontrafik inte är tillfredsställande i förhållande till upphandlad trafik. I det kortare perspektivet behöver förändringar därför göras i kollektiv- trafiklagen. Jag anser att det skydd för kommersiell trafik som det finns intentioner av i förarbetena inte kommit till tillräckligt ut- tryck i lagen, vilket gör den otydlig. Otydligheten försvårar i sin tur tillsynen. Kraven på transparens och redovisning av de regionala kollektivtrafikmyndigheternas verksamhet är heller inte tillräcklig för att ge marknadens aktörer tillräckligt skydd och information. Ändringar behövs för att kollektivtrafikmarknaden ska fungera mer effektivt. Resterande del av kapitlet kommer jag att ägna åt de för- slag jag menar bör genomföras i närtid, dvs. innan och oavsett resultaten av de överväganden om vägval som också behöver göras, med anledning av höghastighetsbanorna och deras framtida trafikering. 
  
 Som jag har diskuterat närmare i kapitel 3 menar jag att det i ett längre perspektiv behövs ändrade former för fördelning av kapacitet 
  
 243 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 genom en ändrad marknadstillträdesmodell, vilket kommer både den samhällsorganiserade och den kommersiella trafiken till godo. Staten behöver även ta ett större ansvar för att de båda krafterna bättre ska samverka med varandra. Behovet av ytterligare förändr- ingar som en förändrad marknadstillträdesmodell kan leda till för bl.a. kollektivtrafiklagen får utredas vid ett senare tillfälle. 
  
 5.6Förslag på åtgärder för att stärka förutsättningarna för kommersiell trafik 
  
 5.6.1Inledning 
  
 I det föregående avsnittet har jag konstaterat att förutsättningarna för den kommersiellt organiserade persontrafiken inte är tillfreds- ställande. I enlighet med uppdraget lämnar jag härmed följande förslag på åtgärder. 
  
 5.6.2Trafikförsörjningsprogram 
  
 Enligt 2 kap. 8 § kollektivtrafiklagen ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten regelbundet i ett trafikförsörjningsprogram fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken. Programmet ska vid behov uppdateras. Trafikförsörjningsprogrammet ska bl.a. in- nehålla alla former av regional kollektivtrafik, både trafik som bedöms kunna utföras på kommersiell grund och trafik som myn- digheten avser att ombesörja på grundval av allmän trafikplikt, och ge ett adekvat uttryck för behovet av regional kollektivtrafik i länet och målen för kollektivtrafikförsörjningen (2 kap. 10 § kollektiv- trafiklagen). Det regionala trafikförsörjningsprogrammet ska upp- rättas efter samråd med motsvarande myndighet i angränsande län. Samråd ska även ske med övriga berörda myndigheter, organisationer, kollektivtrafikföretag samt företrädare för näringsliv och resenärer (2 kap. 9 § kollektivtrafiklagen). 
  
 Jag har i avsnitt 5.4.2 redogjort för den kritik som riktats mot trafikförsörjningsprogrammen och samrådsprocessen. En samlad bedömning ger att den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken båda har uppvisat ett förhållandevis svalt intresse för dialog om trafikförsörjningsprogrammen, även om det finns undantag och 
  
 244 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 anledningen till det svala intresset är olika. Jag vill därför föreslå åtgärder i syfte att öka och bredda engagemanget för trafikförsörj- ningsprogrammen och ge bättre förutsättningar för kommersiella kollektivtrafikföretag och resenärer att delta i planeringen och på- verka utformningen av programmen. 
  
 En väg att gå för att nå målet är att utveckla dialogen mellan den regionala kollektivtrafikmyndigheten, de kommersiella kollektiv- trafikföretagen och resenärerna. Att öka dialogen under samråds- processen är viktigt därför att ett trafikförsörjningsprogram kan medföra, dels långsiktiga effekter i form av åtgärder som är av mer permanent natur, dels att de förhållanden som rått före beslutet om trafikförsörjningsprogram inte kan återställas utan stora eko- nomiska konsekvenser. Om dialogen ökar mellan den samhälls- organiserade trafiken och den kommersiella trafiken kan detta leda till att den regionala kollektivtrafikmyndigheten tar hänsyn till fler perspektiv, trafikförsörjningsprogrammen blir bättre förankrade och konfliktytorna minskar. 
  
 Enligt min mening har kommersiella trafikföretag och resenärer hittills inte på ett tillfredsställande sätt kunnat framföra synpunkter och åsikter samt delta i utformandet av programmen, även om det även här finns undantag. Det handlar också om att öka kunskapen hos resenärerna och de kommersiella trafikföretagen om den politiska processen, dess förutsättningar och vilka påverkansmöj- ligheter som ges. Detta kan ske genom att t.ex. förtroendevalda medverkar i samrådsprocessen tillsammans med tjänstemännen. Det signalerar till övriga som deltar i samrådsprocessen att dialogen är seriös och ger förutsättningar för ett direkt samtal mellan kom- mersiella kollektivtrafikföretag och folkvalda. Min förhoppning är att de föreslagna förändrade reglerna i slutändan ska ge ett bättre underlag inför beslut om trafikförsörjningsprogram och ökad för- ståelse för olika gruppers behov och intressen. Förändringarna syftar sammantaget till att ge de kommersiella kollektivtrafikföre- tagen och resenärerna en starkare röst genom att de effektivare ska kunna framföra synpunkter, åsikter och delta i utformandet av tra- fikförsörjningsprogrammen. Förändringarna behövs för alla former av kollektivtrafik och inte bara för tåg. 
  
 245 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram ska omfatta ett antal moment 
  
 De största möjligheterna att påverka ett beslut är tidigt i besluts- processen, när idéer och tankar väcks och underlag ska tas fram. Det är en väsentlig skillnad mellan att få bidra till att formulera problem och förslag till lösningar mot att få ta del av ett färdigt beslut och eventuellt ges möjligheter att lämna synpunkter på det. Det är också i den tidiga beslutsprocessen de kommersiella kollek- tivtrafikföretagen och resenärsorganisationerna vill delta. Vid t.ex. ett samråd inför upphandling är för sent att påverka beslutet om allmän trafikplikt. 
  
 I den nuvarande lagstiftningen är det inte reglerat hur samråden ska gå till. Utifrån den kritik som har riktats mot hur de regionala kollektivtrafikmyndigheterna genomfört dessa anser jag att det behövs klara riktlinjer för när och hur ett samråd ska genomföras. Att ha klara riktlinjer bidrar också till att ge förutsägbarhet för hur processen ska genomföras. 
  
 Jag vill därför föreslå förändringar som syftar till att förskjuta tyngdpunkten mot samråd inför trafikförsörjningsprogram i stället för samråd inför upphandling. För att åstadkomma detta föreslår jag regler för arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram som liknar de regler som finns vid tillkomsten av översiktsplan enligt plan- och bygglagen (2010:900). Genom att samrådsför- farandet knyts närmare de regler som gäller för översiktsplan stärks också kollektivtrafikens roll i samhällsplanering. 
  
 Arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram ska ske i ett antal moment efter varandra. Först ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten upprätta ett förslag till trafikförsörjningsprogram. Alla regionala kollektivtrafikmyndigheter har nu upprättat åtminstone ett trafikförsörjningsprogram, vilket kan ligga till grund för nästa generations program. Den kritik som har riktats mot de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i denna del är att de inte i tillräckligt hög grad gjort en marknadsanalys och att det saknas relevant information om trafiken. Jag kommer nedan (se avsnitt 5.6.4) att föreslå att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna varje år ska offentliggöra ett trafikårsbokslut där varje enskild linje ska redovisas för sig. Ändamålsenlig information om utbud och efter- frågan är en grundförutsättning för att kunna bedöma behovet av 
  
 246 
  
 SOU 2015:110 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 kollektivtrafik. Trafikårsbokslutet kommer att vara ett viktigt underlag för bedömningen av hur trafiken kommer att utvecklas och vilka förutsättningar det finns för kommersiell kollektivtrafik. 
  
 Under arbetet med att ta fram ett förslag till trafikförsörjnings- program ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten samråda med bl.a. berörda kommersiella kollektivtrafikföretag. Syftet med samrådet är att få fram ett så bra beslutsunderlag som möjligt och att ge möjlighet till insyn och påverkan. Programförslaget ska i denna fas inte vara färdigberett utan det ska vara möjligt för de kommersiella trafikföretagen att framföra synpunkter som kan ge ett faktiskt avtryck i trafikförsörjningsprogrammen. Det är viktigt att i dialogen mellan myndighet och kollektivtrafikföretag fånga upp den kommersiella trafikens möjligheter. Det är också de kom- mersiella trafikföretagen som har sakkunskapen och kan bidra till att marknadsanalysen blir bättre genom att genomlysa marknaden och framhålla sin nytta. Om de kommersiella kollektivtrafikföre- tagen får en mer proaktiv roll ökar sannolikheten för att kon- struktiva förslag kommer fram. Även dialogen mellan berörda resenärer behöver fördjupas under samrådet. I detta skede av pro- cessen är det främst företrädare för resenärsorganisationer som behöver ges möjlighet att delta. 
  
 Att delta i ett samråd är kostnadskrävande för ett kommersiellt kollektivtrafikföretag. Det är därför viktigt att samrådsprocessen sköts så effektivt som möjligt och att samrådsmötena är väl förbe- redda. Deltagarna ska kunna förutsäga vilka frågor som myndig- heten kommer att ta upp för dialog och samråd och vilken påverkansmöjlighet som ges. Samråd är en metod för att få bättre beslutsunderlag, men det måste också vara klart att det är de folk- valda som slutligen upprättar trafikförsörjningsprogramet. Under samrådet ska myndigheten redovisa förslagets innebörd, skälen för förslaget, förslagets konsekvenser och det planeringsunderlag som har betydelse för utformningen av förslaget. 
  
 Formerna för hur samrådet ska utformas bör även i fortsätt- ningen vara fria. Den regionala kollektivtrafikmyndigheten bör erbjuda både öppna möten dit alla berörda som vill bjuds in att delta och möten som riktar sig till specifika målgrupper, men även arbeta med moderna digitala samrådsverktyg. 
  
 Kommersiella kollektivtrafikföretag och resenärer har framfört kritik mot att det saknas återkoppling på deras synpunkter och 
  
 247 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 förslag (se avsnitt 5.4.2). Enligt min mening är återkoppling av- görande för att dialogen mellan den regionala kollektivtrafikmyn- digheten, kommersiella kollektivtrafikföretag och resenärer ska kunna utvecklas och fördjupas. Deltagarna måste uppleva att deras synpunkter har uppmärksammats och tagits om hand och att deras deltagande varit meningsfullt. För att ge möjlighet till återkoppling föreslår jag att den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska redo- visa resultatet av samrådet i en samrådsredogörelse som ska innehålla de förslag som framförda synpunkter har gett anledning till. Sam- rådsredogörelsen ska finnas tillsammans med programförslaget och kommuniceras med dem som deltagit under samrådet. Om de syn- punkter som kommit in redovisas öppet och synligt för alla leder detta till att dialogen kan förbättras ytterligare. (Här kan dock hän- syn behövas tas till eventuella affärshemligheter.) Andra aktörer kan kommentera och vidareutveckla synpunkterna. 
  
 När samrådet har avslutats ska förslaget till trafikförsörjnings- program ställas ut under minst två månader. Det är den regionala kollektivtrafikmyndigheten som under samrådsskedet bedömer vem som är berörd av trafiken och vem myndigheten ska samråda med. Jag vill ge fler möjlighet att delta i processen med att upprätta ett trafikförsörjningsprogram. Det handlar om åtskilliga miljarder kronor i biljettintäkter och skattemedel. Kostnaderna för den sam- hällsorganiserade trafiken ökar och resandet blir allt dyrare. Det finns ambitioner om att ytterligare öka kollektivtrafikresandet sam- tidigt som konkurrensen om skattemedlen är hård och det finns därmed stora behov av nya lösningar för en effektivare kollektiv- trafik. Genom att ställa ut förslaget ges medborgarna möjlighet till inflytande och insyn över trafikförsörjningsprogrammen. Pro- cessen med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram bör inte vara exklusiv utan inkluderande och ses som värdeskapande och inte enbart ett hinder som ska överbryggas. Alla medborgare bör således ges möjlighet att få framföra skriftliga synpunkter på för- slaget. 
  
 Efter utställningstiden ska den regionala kollektivtrafikmyndig- heten i ett särskilt utlåtande sammanställa de synpunkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett an- ledning till. Även för medborgarna är det viktigt med återkoppling på lämnade synpunkter och om dessa har påverkat programmet. Det handlar om programmets legitimitet och deltagarnas möjlighet 
  
 248 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 till ansvarsutkrävande. Myndigheten ska sedan så snart som möjligt skicka utlåtandet eller ett meddelande om var det finns tillgängligt till dem som inte har fått sina synpunkter tillgodosedda och som har lämnat kontaktuppgifter. Utlåtandet ska finnas tillgängligt tillsammans med övriga handlingar i ärendet. Om programförslaget ändras väsentligen efter utställningen ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten ställa ut förslaget på nytt. 
  
 Trafikförsörjningsprogram ska upprättas/uppdateras minst vart fjärde år 
  
 Enligt 2 kap. 8 § kollektivtrafiklagen ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten regelbundet fastställa målen för den regionala kollektivtrafiken i ett trafikförsörjningsprogram. Hur ofta en reg- ional kollektivtrafikmyndighet upprättar ett trafikförsörjningspro- gram har visat sig variera mellan myndigheterna. Transportstyrelsen har t.ex. fått förelägga den regionala kollektivtrafikmyndigheten på Gotland att upprätta ett första program vid äventyr av vite på 180 000 kronor. Andra regionala kollektivtrafikmyndigheter är på väg mot tredje generationens program. 
  
 Risken med att upprätta ett program med långa mellanrum är att kunskapen om hur man gör försvinner ut ur myndigheten. Sam- hällsutvecklingen går också fort och trafikförsörjningsprogrammet kan behöva uppdateras mot andra planer och program t.ex. för infrastruktur. Planering kring kollektivtrafik behöver vara en på- gående process. Samtidigt är det så att förutsättningarna och behoven i landet ser väldigt olika ut. 
  
 Utvecklingen hittills har visat på att det finnas ett behov av till- syn inom detta område. Den nuvarande lagtextens formulering försvårar tillsyn eftersom det blir en subjektiv bedömning av vad som menas med regelbundet och vid behov. I förarbetena fram- fördes att programmen skulle uppdateras en gång under varje mandatperiod. 
  
 Jag föreslår därför att trafikförsörjningsprogram ska upprättas (alternativt uppdateras) minst vart fjärde år, vilket innebär att programmen ska genomgås en gång under mandatperioden. Genom att föreslå denna ändring blir det också enklare att utöva tillsyn då tidsramarna läggs fast. 
  
 249 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 Förutsättningarna i landet är olika och jag har övervägt alter- nativet att låta regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om när ett trafikförsörjnings- program ska göras och även behovet av att ge dispens från kravet om att regelbundet upprätta trafikförsörjningsprogram. Jag har dock kommit fram till att det är viktigare att trafikförsörjningspro- grammet är ett levande dokument i hela landet och att dispens inte ska meddelas. 
  
 Trafikförsörjningsprogram för storregional trafik 
  
 Kollektivtrafiklagen reglerar inte i dag hur de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna ska gå till väga vid inrättandet av storregional trafik. Praktiskt fungerar det som så att de regionala kollektiv- trafikmyndigheter som vill samarbeta om länsöverskridande trafik tar fram ett internt gemensamt dokument. Därefter upprättar de regionala kollektivtrafikmyndigheterna egna trafikförsörjnings- program som speglar varandra utifrån det gemensamma dokumen- tet. Det medför i sin tur att förfarandet får mer karaktär av ett remissförfarande än ett samråd. Skillnaden mellan samråd (så som det framställs i förarbetena till kollektivtrafiklagen) och ett remiss- förfarande är att vid samråd drar man upp gemensamma linjer för inriktning och mål i förväg – som utifrån ett tomt papper – medan en remissrunda utgår från redan givna förutsättningar och en preli- minär version av trafikförsörjningsprogrammen. Kommersiella kollektivtrafikföretag och resenärsorganisationer har att samråda med var och en av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna, vilket i sin tur försvårar möjligheten till dialog eftersom en enskild myndighet har svårt för att ensidigt ändra i det gemensamma dokumentet. Det kan också uppstå skillnader mellan de olika myn- digheternas trafikförsörjningsprogram p.g.a. olika ambitionsnivåer, vilket gör att programmen inte blir helt lika och oklarheter kan uppstå. 
  
 Storregional trafik riktar sig till resenärer som har behov av att resa över en länsgräns. I trafikförsörjningsprogrammen har den regionala kollektivtrafikmyndigheten att göra en bedömning av hur stort detta behov är och hur det ser ut. Om varje myndighet har ett eget trafikförsörjningsprogram för länsöverskridande trafik innebär 
  
 250 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 detta att myndigheten kan behöva samråda med allmänhet som inte är bosatt i det egna länet. Om det finns ett gemensamt trafikför- sörjningsprogram för länsöverskridande trafik kan samrådsproces- sen på ett mer effektivt sätt utreda behovet av sådan trafik. Även resenärsorganisationer har behov av att delta i samrådsprocessen för storregional trafik. 
  
 Jag anser att den kommersiella kollektivtrafiken (framför allt den interregionala) och den samhällsorganiserade kollektivtrafiken har behov av att komplettera varandra och transportera resenärer åt varandra. Resenären ska uppleva att det finns ett och samma trafik- system med gemensamma bytespunkter där utgångspunkten är  
 hela-resan-perspektivet 
  från dörr till dörr. Det behövs därför sam- ordnade trafiksystem som stöder varandra. 
  
 Jag har ovan belyst att det finns problem med att varje regional kollektivtrafikmyndighet gör ett eget trafikförsörjningsprogram vid länsöverskridande trafik. Jag föreslår därför att de regionala kollektivtrafikmyndigheter, som har för avsikt att organisera läns- överskridande kollektivtrafik med varandra, regelbundet i ett gemensamt separat trafikförsörjningsprogram ska fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken över länsgränserna och genomföra samråd. 
  
 Samhällsorganiserad kollektivtrafik över länsgränserna följer i huvudsak stamlinjenätet för järnvägen. Den lokala och regionala kollektivtrafiken försörjer stamnätet med resenärer. Det blir därför naturligt att trafikförsörjningsprogrammet för länsöverskridande trafik står över de enskilda myndigheternas trafikförsörjnings- program. Den regionala kollektivtrafikmyndigheten får i sitt pro- gram redogöra för den länsöverskridande trafiken och vilken kompletterande trafik som behövs inom länet. Förslaget innebär således att arbetet för de regionala kollektivtrafikmyndigheterna förenklas eftersom de enskilda trafikförsörjningsprogrammen inte längre behöver spegla varandra när det gäller den länsöverskridande trafiken. 
  
 Rent praktiskt får de olika regionala kollektivtrafikmyndighet- erna göra en avsiktsförklaring om gemensamt samarbete. Därefter får de upprätta ett samverkansavtal som reglerar genomförandet av de ambitioner som parterna uttryckt i avsiktsförklaringen och för att reglera deras fortsatta samverkan i detta ärende. En regional kollektivtrafikmyndighet utses som ansvarig för upprättandet av ett 
  
 251 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 förslag till trafikförsörjningsprogram, genomförande av samråd, utställning och fastställandet av ett trafikförsörjningsprogram samt beslutet om allmän trafikplikt. 
  
 5.6.3Beslut om allmän trafikplikt ska väga in befintlig kommersiell trafik 
  
 Enligt 3 kap. 1 § fattar den regionala kollektivtrafikmyndigheten beslut om allmän trafikplikt inom länet. En regional kollektiv- trafikmyndighet får även, efter överenskommelse med en eller flera andra sådana myndigheter, fatta beslut om allmän trafikplikt inom myndigheternas gemensamma område. Ett beslut enligt denna paragraf får endast avse regional kollektivtrafik. 
  
 Beslutet om allmän trafikplikt kan överklagas av den som på kommersiell grund tillhandahåller eller avser att tillhandahålla kol- lektivtrafiktjänster som berörs av trafikplikten (6 kap. 2 § kollek- tivtrafiklagen) 
  
 Kritik har riktats mot utformningen av besluten om allmän trafikplikt (se 5.4.3). Kritiken handlar om att beslutsmotivering- arna inte är tillräckligt tydliga och att besluten är allt för omfat- tande. Jag har också i avsnitt 5.4.1 redogjort för den kritik som framförts mot målkonflikter i kollektivtrafiklagen. 
  
 Utredningen har inhämtat ett utlåtande från professor Valenzuela (Bilaga 7) i syfte att ta reda på hur besluten om allmän trafikplikt kan förbättras. Detta avsnitt bygger på hans utlåtande. 
  
 På den svenska järnvägsmarknaden råder fri konkurrens. Beslut om allmän trafikplikt ändrar som utgångspunkt inte denna ordning. Men beroende på hur långtgående besluten om allmän trafikplikt är kan de ytterst utradera hela passagerarunderlaget för den kommer- siella trafiken genom att utbudssituationen ändras. I formell mening är det inget som hindrar de kommersiella tågoperatörerna att fortsätta verksamheten, men i praktiken kan myndighetens beslut få till följd att effekterna blir snarlika ett verksamhetsförbud. Huruvida ett sådant beslut av myndigheten är förenligt med gällande rätt är bl.a. beroende av 
  
 –myndighetens befogenhet i allmänhet att fatta beslut om allmän trafikplikt, 
  
 252 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 –myndighetens skyldighet att i beslutsutformningen ta hänsyn till den kommersiella trafiken, och 
  
 –om åtgärden som följer av beslutet är proportionerlig i förhål- lande till det allmänna intresse den är ägnad att uppnå. 
  
 Utifrån dessa punkter konstaterar jag att de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna har befogenhet att fatta beslut om allmän trafikplikt inom lagens ramar. 
  
 Det som brister i den nuvarande bestämmelsen om beslut om allmän trafikplikt är att det saknas en reglering som innebär att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i beslutsutformningen är skyldiga att ta hänsyn till den befintliga kommersiella trafiken. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna har ett utredningsansvar så till vida att de ska visa att förutsättningarna föreligger för beslut om allmän trafikplikt. Det behövs en bestämmelse som medför att myndigheten i motiveringen av beslutet om allmän trafikplikt är skyldiga att redovisa huruvida ingripandet är berättigat i förhål- lande till befintlig kommersiell trafik. Myndigheten har att redovisa i beslutsmotiveringen avvägningen mellan det kommersiella intres- set och behovet av samhällsorganiserad trafik. 
  
 Det beslut som de regionala kollektivtrafikmyndigheterna fattar måste vidare vara proportionerligt. I kollektivtrafiklagen behöver det inte införas någon särskild regel om proportionalitet eftersom detta är en allmän rättsgrundsats inom förvaltningsrätten och en central del inom  
 EU-rätten. 
  
 Jag föreslår således en ändring i 3 kap. 1 § kollektivtrafiklagen innebärande att i beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. Detta är inget nytt i sig utan är ett förtydligande av vad ett beslut om allmän trafikplikt ska innehålla. 
  
 5.6.4Trafikårsbokslut med särredovisning av enskilda linjer 
  
 Enligt artikel 7.1 i EU:s kollektivtrafikförordning ska de regionala kollektivtrafikmyndigheterna en gång om året offentliggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörig- hetsområde, om de utvalda kollektivtrafikföretagen samt om er- sättningar och ensamrätt som dessa kollektivtrafikföretag beviljats 
  
 253 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 som kompensation. Rapporten ska skilja mellan busstrafik och spårbunden trafik, den ska möjliggöra kontroll och utvärdering av kollektivtrafiknätets effektivitet, kvalitet och finansiering samt, i förekommande fall, ge information om eventuella beviljade ensam- rätters art och omfattning. 
  
 Den svenska kollektivtrafiklagen saknar en motsvarande be- stämmelse. EU:s kollektivtrafikförordning är en förordning och sådana behöver inte, till skillnad från  
 EU-direktiven, 
  implement- eras i den svenska lagstiftningen. Trots att de regionala kol- lektivtrafikmyndigheterna ska följa EU:s kollektivtrafikförordning tycks detta inte ske i särskilt hög utsträckning när det gäller rap- porteringen. Hittills har rapporten bara publicerats av de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i Södermanlands och Värmlands län. Eftersom nationell lagstiftning saknas kan inte Transportstyrelsen utöva tillsyn, utan tillsynsansvaret ligger på  
 EU-nivå. 
  Transport- styrelsen har till regeringen framfört att myndigheten borde ges tillsynsansvar över den årliga rapporten i kollektivtrafiklagen. När detta skrivs är ärendet under beredning. 
  
 På den tiden det fanns trafikhuvudmän hade många av dessa ett aktiebolag som utförde trafikplanering m.m., vilket lämnade års- redovisningar. När de regionala kollektivtrafikmyndigheterna bildades valde många myndigheter att avveckla aktiebolagen och därmed försvann också många årsredovisningar. I dag är det stora olikheter mellan de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i hur de redovisar sin trafik. En del redovisar inte någon trafik alls, en del redovisar sin trafik samlat på en övergripande nivå, medan andra myndigheter lämnar detaljerade uppgifter om sin trafik på linjenivå. Av- skaffandet av trafikhuvudmän har alltså lett till minskad insyn i vad skattemedlen används till. Trafikanalys har också i sin granskning rapporterat att en del regionala kollektivtrafikmyndigheter inte kunnat redogöra överhuvudtaget för sina avtal om persontrafik på järnväg. 
  
 Syftet med de regionala kollektivtrafikmyndigheternas tillkomst var att myndighetsformen skulle garantera transparens och tydlig- het i beslutet om vilken trafik som skulle upphandlas och varför behovet av denna inte kunde tillgodoses av kommersiell trafik. Öppenhet och tydlighet skulle åstadkommas genom att varje år offentliggöra en rapport som beskriver den upphandlade trafiken, 
  
 254 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 vad den kostat, vilka operatörer som anlitats, effektiviteten i trafiken etc. 
  
 Jag konstaterar att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna under en längre tid har haft möjlighet att själva publicera en rapport, vilket de är skyldiga att göra enligt EU:s kollektivtrafik- förordning, men så har endast skett i ett par fall. SKL har gett ut en vägledning för hur rapporteringen ska gå till, men vägledningen synes inte heller ha haft någon större effekt.99 För att åstadkomma tydlighet och transparens samt förhindra att vissa myndigheter ställer sig utanför är det angeläget att information om de regionala kollektivtrafikmyndigheternas verksamhet publiceras årligen. En förändring i kollektivtrafiklagen som ger Transportstyrelsen möj- lighet att tillsyna de årliga rapporterna (EU:s kollektivtrafikförord- ning) är därför nödvändigt. Enligt uppgift har arbetet med en sådan förändring redan påbörjats. 
  
 Jag vill dock gå längre än vad EU:s kollektivtrafikförordning kräver och utöka omfånget på de uppgifter de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna årligen ska offentliggöra. 
  
 Min utgångspunkt är att tillgång till offentlig information om marknaden är mycket viktig för att denna ska fungera. När det gäller kommersiella kollektivtrafikföretag har de ett behov av att skydda sina affärshemligheter. De regionala kollektivtrafikmyndig- heterna har inte samma skyddsbehov eftersom finansieringen sker genom biljettintäkter från resenärer och skattemedel från med- borgarna. Den information som finns tillgänglig på marknaden utgörs i dag t.ex. av den nationella trafikdatabasen och rapporter från olika myndigheter. Trafikanalys ska t.ex. enligt sin instruktion samla in, sammanställa och sprida statistik inom transportområdet. Den information som finns om marknaden är till övervägande del på en aggregerad nivå, vilket gör det svårt för utomstående att göra egna bedömningar. Jag vill åstadkomma en öppenhet som gör det möjligt för fler aktörer att följa utvecklingen av den samhälls- organiserade kollektivtrafiken. 
  
 Information om de regionala kollektivtrafikmyndigheternas verksamhet behövs utifrån fyra perspektiv. För det första handlar det om möjligheten till insyn för allmänheten och möjligheten att 
  
 99 SKL (2013), Vägledning för regionalakollektivtrafikmyndigheter – begrepp och metoder för den årliga rapporten. 
  
 255 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 utkräva ett demokratiskt ansvar för hur verksamheten hanteras. Under 2014 uppgick de totala kostnaderna för rikets lokala och regionala kollektivtrafik till knappt 41 miljarder kronor. Intäkterna i verksamheten var drygt 20 miljarder kronor.100 Det handlar alltså om åtskilliga miljarder kronor i biljettintäkter och skattemedel från medborgarna. Används skattemedel effektivt, kan skattemedel användas mer produktivt i andra verksamheter eller ska skatte- medlen rent av stanna kvar hos skattebetalarna? En förbättrad till- gång till information handlar också om att upptäcka och förhindra korruption och bedrägerier. 
  
 För det andra behöver de regionala kollektivtrafikmyndighet- erna få ordning på sina årsredovisningar och avtal för att kunna stå till svars för sina handhavanden gentemot styrelser och förtroende- valda i sin organisation, inte minst med beaktande av kostnads- utvecklingen i verksamheten. Det är av betydelse för verksamheten att veta vilka avtal som finns, hur stora avtalen är, vilket trafikutbud och vilket resande avtalen har resulterat i och vad har det kostat. Med mer information kan också den politiska styrningen öka över tjänstemännen. Tanken med att flytta kollektivtrafiken från bolag till myndighet var att den skulle bli en integrerad del av den politiska styrningen för regionens utveckling och medborgarnas bästa. 
  
 För det tredje har tillgången till information stor betydelse för de kommersiella kollektivtrafikföretagen. Utträngningen av den kommersiella trafiken sker på linjenivå. Detta gäller oavsett trafik- slag. För att marknadsutvecklingen ska gå att följa krävs informat- ion om hur trafiken utvecklas på de enskilda linjerna som de regionala kollektivtrafikmyndigheterna svarar för. 
  
 Inom en regional kollektivtrafikmyndighets verksamhetsområde kan det också finnas linjer som är mer eller mindre intressanta ur ett kommersiellt perspektiv. Det är intressant för kommersiella kollektivtrafikföretag att få information om linjer som på sikt skulle kunna bli kommersiellt intressanta och resultera i ett mark- nadsinträde. Hur ser t.ex. resandeunderlaget och därmed efter- frågan ut på en viss linje? 
  
 Om varje linje redovisas för sig blir det också tydligt om det finns linjer som ger ett positivt täckningsbidrag. Det blir också 
  
 100 Trafikanalys, Lokal och regional kollektivtrafik 2014, Statistik 2015:20, s. 8. 
  
 256 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 tydligt om det förekommer korssubventionering mellan linjer eller inte. Företrädare för de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har framfört att myndigheternas uppdrag är att ordna tjänst av allmänt intresse, dvs. att anordna ändamålsenlig trafik. Det är utifrån detta uppdrag de regionala kollektivtrafikmyndigheterna agerar, inte för att konkurrera, eller tränga ut kommersiella aktörer. Jag anser emellertid att genom en särredovisning av linjer kan eventuella konsekvenser av myndigheternas beslut om allmän trafikplikt för kommersiell trafik bli tydligare. 
  
 För det fjärde finns det ett behov av utveckling hos den sam- hällsorganiserade trafiken. Information behövs för att kunna jäm- föra de olika regionala kollektivtrafikmyndigheterna med varandra och över tiden. I en bransch med stigande kostnader och stag- nerande efterfrågan är det viktigt med information som gör det möjligt att förstå utvecklingen. De olika regionala kollektivtrafik- myndigheterna behöver lära av varandra. Om linjer särredovisas går det att tydligt koppla ihop de olika upphandlade avtalen med faktiska utbetalningar, liksom att ställa kostnader i förhållande till antalet resenärer, till trafikutbud etc. Detta skulle i sin tur göra det lättare att ta reda på vilka avtals- och ersättningsformer som fun- gerar bättre eller sämre under olika förutsättningar samt att följa upp hur trafik och kostnader utvecklas över tiden. En systematisk uppföljning och utvärdering av de olika avtalen är en förutsättning för att man ska kunna lära sig något av processen, bli duktigare på upphandling och få mer och/eller bättre trafik för pengarna. 
  
 Om tillgång till information linje för linje ökar underlättar detta även Konkurrensverkets marknadsövervakning. En annan fördel med redovisning linje för linje är att informationen skulle kunna användas i Trafikverkets kapacitetstilldelning och ge stöd i prioritering mellan regionaltåg och fjärrtåg. 
  
 Jag föreslår därför att det ska införas en bestämmelse i kollektiv- trafiklagen innebärande att en regional kollektivtrafikmyndighet årligen ska upprätta ochoffentliggöra ett trafikårsbokslut, där myndig- heten ska särredovisa verksamheten som avser kollektivtrafik linje för linje där myndigheten lämnat ersättning för utförd trafik. Information ska alltså lämnas om både den upphandlade trafiken och trafik som köps genom inköp och tillköp från kommersiella kollektivtrafikföretag. Med linje avser jag sådan yrkesmässig trafik som är tidtabellsbunden och där ersättningen bestäms särskilt för 
  
 257 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 SOU 2015:110 
  
 varje passagerare för sig. Jag ser ingen anledning attgöra skillnad mellan olika trafikslag utan behovet av information får anses gälla samtliga trafikslag. Däremot kan det vara befogat att undanta anropsstyrd linjetrafik. 
  
 Jag anser att regeringen, eller den myndighet som regeringen be- stämmer, är bäst lämpad att närmare meddela föreskrifter om hur redovisningen linje för linje ska utformas. Den information som be- hövs är bl.a. resandeunderlag, trafikutbud, vilken typ av fordon och antal fordon som används, intäkter, kostnader och eventuella av- drag för bristande kvalitet. Det behöver även redogöras för vilket avtal som hör till vilkenlinje (typ av avtal, löptider, eventuell option etc.). Det ankommer på de regionala kollektivtrafikmyndigheterna att genom avtal med dem som utför trafiken få tillgång till den infor- mation som behövs. Detta kani sin tur föranleda behov av övergångs- bestämmelser, t.ex. beroende på vilka tekniska lösningar som redan finns på plats. 
  
 De föreslagna reglerna ska inte påverka Trafikanalys uppdrag att samla in information från de olika regionala kollektivtrafikmyndig- heterna. Att kunna följa utvecklingenpå en övergripande nivå är fort- farande värdefullt. 
  
 5.6.5 
 21-dagarsregeln 
  
 Kommersiell trafik kan upphöra med  
 21-dagars 
  varsel.101 Denna regel rimmar illa med de regionala kollektivtrafikmyndigheternas önskan om att skapa långsiktiga stabila trafiksystem för att ge rese- närerna trygghet och stabilitet. Samtidigt är den kommersiella tra- fikens styrka att den kan anpassa trafiken efter marknadssituat- ionen, t.ex. att kunna ändra utbud, tider, frekvens, uppehållsbild och priser till det som bedöms vara marknads- och konkurrens- mässigt mest gynnsamt. Resenärer gynnas därmed också av inno- vationer i branschen. Utifrån ett resenärsperspektiv får det anses vara mest fördelaktigt att den kommersiella trafiken trots allt har kvar sin möjlighet att snabbt kunna anpassa sig efter resenärernas behov. Jag ser det heller inte som möjligt att tvinga en kommersiell 
  
 101 TSFS 2012:2. 
  
 258 
  
 SOU 2015:110 
  
 Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 operatör att bedriva en trafik som går med förlust under någon längre tid. Jag föreslår därför ingen ändring i denna del. 
  
 5.6.6Inköp och tillköp av trafik 
  
 En del regionala kollektivtrafikmyndigheter gör inköp och tillköp av trafik från kommersiella kollektivtrafikföretag. Andra regionala kollektivtrafikmyndigheter gör det inte. Jag föreslår inte någon ny regel i kollektivtrafiklagen för inköp och tillköp av trafik eftersom detta i första hand bör kunna lösas på annat sätt, t.ex. genom branschorganisationer. 
  
 259 
  
 6 Anläggningar för tjänster 
  
 Förslag: Trafikverket bör ta ett samlat ansvar för, och förstärka sitt arbete med, en ändamålsenlig förvaltning av myndighetens anläggningar för tjänster. Vid utvecklingen av anläggningarna bör Trafikverket särskilt beakta vikten av effektiva omlopp och tågvändningar för trafiken. I Trafikverkets ansvar ingår även att vid behov bygga spår för tågvändning. 
  
 Trafikverket bör förstärka sitt arbete med utpekande och precisering av riksintresse för kommunikationer inom järnvägen och ta ett ökat ansvar för lokalisering av anläggningar för tjänster. En strategisk plan bör tas fram som underlag för detta och regelbundet uppdateras. 
  
 Trafikverket bör ta över ansvaret för tjänsten rangering på de rangerbangårdar som myndigheten förvaltar. Inför ett beslut om övertagande av ansvaret bör Trafikverket göra en konsekvens- utredning. 
  
 Regeringen bör överväga organisationsformerna för den depåverksamhet som staten bedriver genom Jernhusen AB utifrån de principer som gäller för statliga åtaganden. Det som inte ska vara ett statligt åtagande bör successivt tas över av andra aktörer på marknaden. Det som fortsatt ska vara ett statligt åtagande bör bedrivas i myndighetsform, och överföras till Trafikverket. Innan en överföring till Trafikverket kan göras bör det säkerställas att myndigheten har en ändamålsenlig förvaltn- ing för anläggningar för tjänster. En långsiktigt hållbar finans- ieringsmodell måste då också beslutas. 
  
 Regeringen bör tillsätta en utredning om hur stationer och den fastighetsförvaltning som i dag hanteras av staten genom Jernhusen AB bör organiseras, och hur gränsdragningen bör göras. En sådan utredning behöver omfatta frågan vad som bör vara ett statligt åtagande. Inriktningen bör vara att fastighets- 
  
 261 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 förvaltningen behöver ha en tydlig koppling till finansieringen av stationer och stationsutrymmen för passagerare. 
  
 Regeringen bör låta utreda frågan om organisering av led- sagning och assistans för personer med funktionsnedsättning. En sådan utredning bör även beakta gränsytorna med andra trafikslag som buss och taxi. Vidare bör den närmare diskutera innebörden av begreppet stationsförvaltare. Utredningen bör samordnas med överväganden kring förvaltning och finansiering av stationer. 
  
 6.1Inledning 
  
 I mitt uppdrag ingår att analysera lämpligheten i att inom det statligt ägda bolaget Jernhusen AB hålla samman järnvägens allmänna fastighetsförvaltning med dess aktiva terminal- och depåförvaltning, samt att ta ställning till om delar av Jernhusen AB:s terminal- och depåverksamhet bör avskiljas för att åstad- komma ökad mångfald och konkurrens. Vidare ska jag ta ställning till om en mer samlad förvaltning av spår, övriga terminalanläggn- ingar och terminalservice bör etableras och hur den i så fall ska organiseras för att också medge trafikutövare och fordonsansvariga att själva, eller via dem upphandlade tjänstetillhandahållare, utföra relaterad verksamhet. I uppdraget ingår också att föreslå hur järnvägens behov av mark för bl.a. terminaler och depåer ska säker- ställas i samverkan med kommunerna i deras fysiska planering, samt föreslå vilka villkor som bör vara uppfyllda innan statliga järnvägsfastigheter, mark, eller anläggning får upplåtas eller överlåtas. 
  
 Inledningsvis kan jag konstatera att en samlad utredning kring det statliga åtagandet för anläggningar för tjänster inte har gjorts i samband med de reformer som genomförts sedan delningen av SJ 1988. Detta gjordes inte heller i samband med bolagiseringen av SJ 2001 trots att frågor om t.ex. hantering av statens järnvägsmark och depåer är viktiga för effektiviteten i trafiken. 
  
 Jernhusen AB:s dominans har lyfts som problematisk, bl.a. vad gäller de tjänsteleverantörer som vill bedriva sin verksamhet inom anläggningar för tjänster ochsom därmed är hänvisade till Jernhusen AB:s upphandlingar för att få tillträde till anläggningarna. Det har 
  
 262 
  
 SOU 2015:110 Anläggningar för tjänster 
  
 också framförts att Trafikverket uppfattas ha en oklar roll och att myndighetens agerande på marknaden, i kombination med dess anslags- finansiering ochavgiftssättning, innebär en subvention av spårtillträde i anläggningen som försvårar för konkurrerande verksamhet. 
  
 Ett antal frågor måste behandlas innan de som specifikt avser Jernhusen AB tas upp. Jag ägnar därför en relativt stor del av kapitlet till att gå igenom regelverk och Trafikverkets uppdrag. En viktig första fråga att reda ut och tydliggöra handlar om Trafikverkets ansvar för sina anläggningar för tjänster. Det påverkar angränsande aktörers möjlighet och vilja att utveckla deras anläggningar. 
  
 Anslutning till Trafikverkets spår är ofta nödvändig för den som vill bygga eller utveckla en anläggning för tjänst. Förutsättningar och förutsebarhet vad gäller lokalisering och anslutningar är därför viktiga för att marknaden för tjänster ska fungera effektivt. 
  
 Även för en effektiv användning av järnvägsystemet kan det vara en fördel att utveckla funktioner (verkstäder, avisningsanlägg- ningar, tvättanläggningar) på befintliga spårområden. Särskilt ange- läget är detta vid ändpunkter för persontrafiken i storstads- områden, där det är svårt att få tillgång till ny mark för utveckling av anläggningar. För den aktör som vill bygga eller utveckla t.ex. en verkstad inom befintligt spårområde kan tillgång till Trafikverkets anläggning vara viktig. Möjligheterna till upplåtelse eller överlåtelse av Trafikverkets spår är därför viktiga förutsättningar. 
  
 En särskild fråga är i vilket led det bör vara konkurrens för att skapa en effektiv depåmarknad till gagn för en effektiv järnvägs- trafik. Någon måste ansvara för lokalisering och planering, utform- ning och byggande, ägande och förvaltning, drift, respektive till- handahållande av underhållstjänstentill järnvägsföretagen. De tidigare överväganden som gjorts har inneburit att dessa frågor lämnats till marknaden att lösa, samtidigt som Jernhusen AB:s övertagande av statens befintliga depåer och terminaler lett till en monopol- liknande ställning. 
  
 Det har också ingått i mitt uppdrag att utvärdera hur väl ansvariga aktörer organiserar och utför assistans för personer med funktionshinder och nedsatt rörlighet, samt vid behov och inom ramen för vad som följer av gällande  
 EU-reglering 
  föreslå åtgärder, t.ex. ett alternativt, för berörda parter kostnadseffektivt, sätt att organisera verksamheten. Kopplat till en del andra frågor rörande stationer, berörs denna fråga översiktligt i slutet av kapitlet. 
  
 263 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 6.2Bakgrund och problembild 
  
 I mitt första delbetänkande, En enkel till framtiden? (SOU 2013:83), har jag redogjort för att många intressenter uttryckt att det råder oklarheter i fråga om ansvar och rättigheter avseende uppställnings- spår, underhållsanläggningar och relaterade funktioner på den svenska järnvägsmarknaden. Vidare har jag framfört att det finns aktörer som har synpunkter på att anläggningar i vissa fall är fel- aktigt placerade ur logistiksynpunkt och att det saknas en strategisk markplanering. 
  
 Under mitt fortsatta arbete med utredningen har problembilden konkretiserats och det har framkommit att en stor del av den upp- levda oklarheten kretsar kring vad som är Trafikverkets respektive marknadens ansvar vad gäller t.ex. uppställningsspår, tågvändning och anslutningar. Dessutom råder det otydlighet rörande förut- sättningarna för användning av Trafikverkets spår, exempelvis för etablering av en verkstad eller en underhållsplattform. 
  
 Depåmarknaden har granskats av Riksrevisionen och Transport- styrelsen. Av Riksrevisionens rapport framgår att Trafikverket anser att depåförsörjningen är marknadsaktörernas ansvar och att myndigheten i dag inte har något tydligt ansvar i frågan. Riks- revisionen konstaterar dock att Trafikverket i sitt uppdrag har för- utsättningar att påverka förhållanden som underlättar en effektiv och trafiknära depåförsörjning, som samtidigt gynnar kapacitets- utnyttjandet på huvudspåren. Mot denna bakgrund menar Riks- revisionen att det finns anledning att tydliggöra Trafikverkets ansvar inom området.1 Aktörerna inom sektorn har efterfrågat ett sådant förtydligande för långsiktig förutsebarhet för verksamheten. 
  
 Transportstyrelsen har undersökt tillgången till depåer.2 Myn- digheten har funnit att de nya operatörerna anser att tillgången till depåer är en stor utmaning, bl.a. p.g.a. den monopolställning som det statligt ägda bolaget Jernhusen AB har. Transportstyrelsen beskriver situationen där en operatör som helst ville förlägga underhållet i Göteborg fick nej av Jernhusen AB, som i princip kontrollerar alla relevanta depåer där, med hänvisning till att det inte fanns ledig kapacitet. 
  
 1RiR 2013:18, s. 132. 
  
 2Transportstyrelsen, Marknadstillträdeför långväga persontrafik på järnväg, TSJ  
 2014-1653. 
  
 264 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 Transportstyrelsen framför vidare att SJ AB upplevs ha en tydlig strukturell fördel eftersom företaget bundit upp sig med långa hyresavtal med Jernhusen AB.3 Trots detta har SJ AB framfört till Transportstyrelsen att företaget inte är tillfreds med den planerade utveckling av depåkapaciteten som föreslås av Jernhusen AB. SJ AB har därför tagit initiativ till förändringar i utformningen av de depå- och avisningslokaler som bolaget hyr av Jernhusen AB. Eftersom SJ AB anser sig behöva hela kapaciteten är flera depålokaler på strategiskt viktiga ställen även stängda för övriga tågoperatörer.4 Jag kan således konstatera att även den del av det statliga åtagandet som bedrivs i bolagsform är en källa till otydligheter och svårigheter bland sektorns aktörer. 
  
 Ett tydliggörande av Trafikverkets ansvar skulle sannolikt på- verka förutsättningarna för marknadens aktörer och innebära större säkerhet vid beslut om t.ex. investeringar, eller vid beslut om att utveckla eller avveckla verksamhet. Jag anser att dagens situation skulle gynnas av att ovan beskrivna problem hanteras och att det är nödvändigt att detta sker för att undvika större problem på längre sikt. De otydligheter och svårigheter som finns i dag kan komma att förvärras vid en utveckling av järnvägssystemet, särskilt vid en utbyggnad av höghastighetsjärnväg. 
  
 Denna uppfattning är i linje med vad som har framförts till Sverigeförhandlingen om nödvändigheten av fungerande förut- sättningar när det gäller depåer för underhåll och service. Det innebär att dessa anläggningar bör vara strategiskt belägna, helst vid ändpunkterna, för att underhåll och service ska kunna ske så effektivt som möjligt. Eftersom de befintliga depåerna redan i dag är högt belastade är en förutsättning för en fungerande trafik på höghastighetsjärnvägarna att nya depåer planeras och byggs.5 
  
 Riksrevisionen har pekat på Jernhusen AB:s dominerande ställning på depåmarknaden, och att denna, i kombination med be- tydande inträdeshinder, är orsaken till att en depåmarknad för underhåll av fordon inte har utvecklats i Sverige. Riksrevisionen framför även att det finns en problematik i kombinationen lång- 
  
 3Transportstyrelsen, Marknadstillträdeför långväga persontrafik på järnväg, TSJ  
 2014-1653, 
  s. 5 f. 
  
 4RiR 2013:18, s. 126 f. 
  
 5PwC (2015b), Sverigeförhandlingen. Kommersiella förutsättningar för höghastighetståg i Sverige, s. 20. 
  
 265 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 siktiga avtal om depåkapacitet och dagens marknadsmodell med kortsiktiga ettåriga villkor för tågtrafik. Detleder enligt Riksrevisionen till att det byggs få moderna depåer som är tillgängliga för alla operatörer och att järnvägsoperatörer tvingas till långväga trans- porter för att underhålla sina järnvägsfordon. I sin tur innebär det att kapacitet på huvudspåren används till tomkörning i stället för trafik. 
  
 Riksrevisionen framför även att det faktum att det statligt ägda bolaget Jernhusen AB har i uppdrag att vara affärsmässigt har inne- burit att inga effektiva och moderna depåer byggs, om inte kunden är beredd att göra långsiktiga åtaganden. 
  
 Regeringen har instämt i Riksrevisionens uppfattning att depå- verksamhet liksom terminaler och terminaltjänster måste utvecklas samordnat med utvecklingen av annan järnvägsinfrastruktur. Olika utvecklingsinsatser inom huvudinfrastrukturen riskerar annars att inte få den effekt som uttryckts i riksdagens och regeringens ställ- ningstaganden. Regeringen anser vidare mot den bakgrunden att ”det finns skäl att överväga hur järnvägens behov av mark för terminaler ochdepåer ska säkerställas i samverkan med kommunerna i deras fysiska planering. Därutöver finns skäl att analysera hur marknaden för tillhandahållande av terminal och depåtjänster kan bidra till järnvägstrafikens utveckling i samarbete med de andra trafikslagen. Detta inkluderar att särskilt studera frågan om huruvida mångfald och konkurrens inom sidoverksamheterna bör värderas som ett inslag i effektiviseringen av järnvägssektorn. Det är dock viktigt att poängtera att regeringen anser att depåtjänsterna som sådana, även fortsatt, ska tillhandahållas av marknadsaktörerna och ligga utanför det statliga åtagandet.”6 
  
 Det har också framkommit att regelverken som styr förutsätt- ningarna inom anläggningar för tjänster, och när järnvägslagen (2004:519) respektive hyreslagstiftningen, dvs. 12 kap. jordabalken (1970:994), ska tillämpas, skapar en osäkerhet hos aktörerna om vad som egentligen gäller. I sammanhanget råder oklarhet kring vilken reglering som ur marknads- och konkurrenshänseende bör och kan tillämpas. 
  
 Inom järnvägssektorns anläggningar för tjänster finns förutom infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag även tjänsteleverant- 
  
 6 Skr 2013/14:201, s. 15. 
  
 266 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 örer. Ibland utför även järnvägsföretagen vissa tjänster. Tjänste- leverantörsmarknaden har, så vitt jag kunnat finna, inte varit föremål för närmare utredning eller reglering, trots de stora för- ändringar som genomförts på t.ex. gods- och persontrafik- marknaderna under 1996 respektive 2010, samt vid bolagiseringen av SJ 2001. 
  
 Betydelsen av tjänsteleverantörsmarknaden för ett effektivt järnvägssystem har dock lyfts fram i samband med att dessa för- ändringar genomförts. Regeringen framhöll t.ex. vid omregleringen av persontrafikmarknaden att den avsåg att följa utvecklingen av järnvägens servicefunktioner och vidta åtgärder för att säkerställa en väl fungerande konkurrens även inom denna del av järnvägen.7 Regeringen ansåg att utvecklingen av terminal- och servicefunkt- ioner inom järnvägssektorn inte nått en helt tillfredställande lös- ning, och att strukturella åtgärder kunde behöva aktualiseras i kombination med att rollerna för aktörerna sågs över och precise- rades. 
  
 Även Transportstyrelsen och Konkurrensverket har uppmärk- sammat att det finns problem när det gäller tjänster som tillhanda- hålls i anläggningar för tjänster, t.ex. rangering, växling, lättare underhåll, tvätt eller städning. Som en grundförutsättning för tjänsteleverantörsmarknadens funktion har det uttryckts att nuvarande förutsättningar och ansvarsfördelning bör tydligöras. 
  
 I samband med den översyn jag själv gjort i denna utredning, har jag funnit att det statliga åtagandets omfattning och form är centrala frågor i sammanhanget. Överväganden kring det statliga åtagandet och tydliggöranden av statens uppdrag utgör viktiga grundförutsättningar inför andra ställningstaganden kring mark- naden för anläggningar för tjänster och för tjänster som tillhanda- hålls i dessa anläggningar. Andra frågor som är av betydelse är vilken modell för marknadstillträde som staten väljer långsiktigt, samt vägvalet gällande inriktning för järnvägens användning. 
  
 Dessa överväganden bör enligt min mening ta sin utgångspunkt i gällande principer för vad som bör vara ett statligt åtagande, respektive hur det bör organiseras (se kapitel 3 och 4). När det gäller marknadstillträdesmodellen ser jag på frågan ur ett kort- siktigt och ett långsiktigt perspektiv. I det korta perspektivet kan 
  
 7 Prop. 2008/09:176, s. 28. 
  
 267 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 förbättringar genomföras inom ramen för nuvarande modell och i det längre perspektivet kan de förändringar jag skissar på i kapitel 3 förändra förutsättningarna. 
  
 Närmast kommer jag att göra en fördjupad beskrivning av den historiska utvecklingen och en nulägesbeskrivning av statens upp- drag. Därefter redogör jag för relevanta regelverk. I båda dessa delar ligger tonvikten på de områden där sektorns aktörer har framfört att det finns otydligheter. 
  
 6.3Organisationsförändringar inom staten avseende anläggningar för tjänster 
  
 När tillgångarna i Statens Järnvägar 1988 delades upp i infrastruk- tur respektive trafikutförande gjordes bedömningen att infra- strukturen borde utgöra ett sammanhållet system. Till Banverket skulle anläggningar och verksamhet föras som var av avgörande betydelse för systemets kapacitet och för en neutral behandling av olika trafikföretag, även om en marknadsöppning inte låg i fokus för reformen vid denna tidpunkt.8 Detta innefattade bl.a. det som definierades som tågspår enligt säkerhetsordningen (SÄO), och vissa spår för uppställning och växling inom trafikplatser. Sådana anläggningar och funktioner som hade ett direkt samband med trafikföretagens produktutformning och effektivitet, t.ex. gods- trafikterminaler och stationsbyggnader, ansågs däremot borde föras till det nya SJ. Rangerbangårdarna hamnade i gränslandet. En viss del av anläggningsgruppen fördes till Banverket, medan övriga delar fördes till SJ. I beslutet angavs att det fanns behov av att löpande se över gränsdragningen mellan infrastrukturanläggningar och övriga anläggningar. 
  
 I början av  
 1990-talet 
  påbörjades en diskussion kring villkoren för konkurrens i järnvägssektorn, bl.a. mot bakgrund av de trafik- upphandlingar som skett i trafikhuvudmännens regi. Kommittén för ökad konkurrens inom järnvägssektorn fann 1993 att det från konkurrenssynpunkt vore principiellt fördelaktigt om vissa av de gemensamma funktionerna organiserades neutralt utanför SJ, men att en så stor förändring av SJ:s verksamhet skulle leda till andra 
  
 8 Regeringsbeslut I 510/88, I 943/88 (delvis),  
 1988-06-09, 
  s. 7. 
  
 268 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 allvarliga och negativa konsekvenser, varför utredningen i stället föreslog andra lösningar.9 Utredningen framhöll att om järnvägs- marknaden på sikt skulle komma att utvecklas mot ett stort antal aktörer, och SJ:s roll därmed skulle minska, så kunde man om- värdera förslaget kring organiseringen av de gemensamma funkt- ionerna. 
  
 Kommittén ansåg inte att Banverket borde ta över dessa funkt- ioner, eftersom verksamheterna i huvudsak skulle drivas efter företagsekonomiska kriterier och det skulle skapa målkonflikt i förhållande till Banverkets övriga verksamhet som avsåg samhälls- ekonomiska mål.10 Regeringen gjorde bedömningen att ”alla operatörer bör garanteras tillgång till gemensamma funktioner på konkurrensneutrala och icke diskriminerande villkor.”11 Vidare skrev regeringen att ”frågor rörande formerna för hur ansvaret för stationer, terminaler, mark för järnvägsändamål och tågfärjor skall fördelas bör enligt regeringens uppfattning utredas vidare.  
 [---] 
  Utgångspunktenskall vara att skapa kundorienterade och konkurrens- neutrala lösningar som stärker järnvägstrafikens attraktivitet och effektivitet.”12 
  
 Med gemensamma funktioner avsågs t.ex. stationer, järnvägs- mark, terminaler och tågfärjor som olika operatörer och trafik- huvudmän var beroende av. 
  
 1999 beslutade regeringen att vissa delar av det så kallade kapillära nätet skulle föras från SJ till Banverket.13 Regeringen be- slutade i enlighet med det förslag som Banverket och SJ tillsam- mans redovisat efter uppdrag från regeringen.14 
  
 Vid årsskiftet 2000/2001 bolagiserades affärsverket Statens järn- vägar och delades upp i SJ AB, Green CargoAB och Swedcarrier med dotterbolagen Euromaint AB, Swemaint AB, Jernhusen AB, Unigrid AB, Trafficare AB och Nordwaggon. Någon mer omfattande utredning om SJ:s fastigheter och deras roll inom ramen för ett framtida transportpolitiskt uppdrag gjordes inte inför bolagi- seringen.15 Något alternativ till bolagisering av fastighetsbeståndet 
  
 9SOU 1993:13, Ökad konkurrens på järnvägen, s. 100 f. 
  
 10SOU 1993:13, Ökad konkurrens på järnvägen, s. 100. 
  
 11Prop. 1997/98:56, s. 99. 
  
 12Prop. 1997/98:56, s. 100. 
  
 13Regeringsbeslut N1999/943/IRT. 
  
 14PM  
 1998-11-30, 
  bilaga till Regeringsbeslut N1999/943/IRT. 
  
 15RiR 2005:11, Bolagiseringen av Statens järnvägar, s. 29. 
  
 269 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 övervägdes inte heller, trots att regeringen inför bolagiseringen angett att tillgången till stationer och andra gemensamma funkt- ioner närmare skulle analyseras, vilket senare uppmärksammades av Riksrevisionen.16 
  
 Regeringen berörde kort frågan om ansvarsfördelning inom transportområdet 2001 efter att den s.k. Godstransportdelegat- ionen kommit fram till att statens ansvar på godstransportområdet var att bl.a. styra inriktningen och omfattningen av den nationella infrastrukturen. Regeringen uttalade att statens ansvar omfattar sådana anläggningar som svarar mot nationella och internationella behov.17 Regeringen angav också att ansvarsfördelningen i enskilda sakfrågor kunde behöva förändras då och då som en följd av olika ändrade förhållanden, t.ex. uppdelningen av det tidigare SJ i olika bolag. Förändringarna borde, enligt regeringen, ske inom ramen för den princip om ansvarsfördelning som slogs fast i 1998 års trans- portpolitiska beslut.18 
  
 Utredningen om järnvägssektorns organisation (N2001:09) gavs i uppdrag att se över förvaltningen av järnvägens fastigheter med anledning av bolagiseringen av SJ. Utredningen lämnade förslag till hur inriktningen och styrningen av fastighetsförvaltningen borde anpassas.19 Utredaren utgick från att Jernhusen AB tills vidare fortsatt skulle vara fastighetsägare, och lämnade därför förslag med fokus på inriktning av styrningen av bolaget.20 
  
 Därefter kan aktörerna på marknaden själva sägas ha hanterat gränsdragningen. Under 2007 kom Green Cargo AB och Jernhusen AB överens om att Jernhusen skulle ta över infrastruktur- förvaltarskapet för Green Cargo AB:s spåranläggningar efter att Banverket förklarat att det inte avsåg att ta över dessa. Green Cargo AB:s anläggningar i Sundsvall, Borlänge, Gävle, Hallsberg, Västerås Västra, Skövde, Göteborg Norra, Helsingborg, Malmö, Årsta och Älmhult fördes därför över till Jernhusen AB. 
  
 Under  
 2010–2011 
  sökte Trafikverket och Jernhusen AB lösa ett antal ansvarsfrågor inom sektorn i dialog med varandra. Dialogen 
  
 16RiR 2005:11,Bolagiseringen av Statens järnvägar, s. 29, som hänvisar till bl.a. prop. 1999/2000:78. 
  
 17Prop. 2001/02:20, s. 22. 
  
 18Prop. 2001/02:20, s. 23. 
  
 19SOU 2003:104, s. 493 ff. 
  
 20SOU 2003:104, s. 536 ff. 
  
 270 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 låg till grund för de ställningstaganden som Trafikverket beslutade om i form av fastställelse av s.k. ståndpunkter för järnvägslinjer, bytespunkter, godsterminaler och depåer.21 Syftet med beslutet var att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan Trafikverket och marknaden mot bakgrund av de stora oklarheter som funnits i detta avseende. Ståndpunkterna skulle utgöra en plattform för ansvarsfördelningen mellan de olika aktörerna. Av beslutet framgår att ståndpunkterna skulle tydliggöras i strategidokument. Trafik- verket fastställde också en strategi för Trafikverkets tjänsteutbud, kapacitetstilldelning och prissättning, för att på övergripande nivå söka tydliggöra Trafikverket åtaganden.22 
  
 År 2014 beslutade regeringen att Jernhusen AB skulle överta infrastrukturförvaltarskapet för de s.k. hanteringsspåren vid Årsta kombiterminal med nyttjanderätt från Trafikverket. 
  
 6.4Aktörer på tjänsteleverantörsmarknaden 
  
 Omstruktureringen från 1988 och framåt av den verksamhet som bedrevs inom olika enheter inom dåvarande Statens Järnvägar har medfört att även marknaden för järnvägsanknutna tjänster öppnats för konkurrens. 
  
 Flera företag äger, bygger eller förvaltar i dag depåer och sidospår. Ett antal företag tillhandahåller tjänster så som underhåll, tvätt, sanering, enklare reparationer, fekalietömning, vattentryckning, städning, växling m.m. i eller på anläggningar för tjänster. Jag har, med hänsyn till gällande tidsramar inte haft möjlighet att genomföra en närmare kartläggning av marknaderna för anläggningar för tjänster och de tjänster som tillhandahålls där. Nedan ges därför bara en översiktlig beskrivning. 
  
 21TRV 2011/33294, beslut  
 2011-05-06. 
  Trafikverkets svar till Riksrevisionen angående frågor avseende ansvarsfördelning  
 Trafikverket-Jernhusen, 
  
 2013-05-06. 
  
 22TDOK 2010:372. 
  
 271 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 6.4.1Anläggningar för tjänster 
  
 Trafikverket är infrastrukturförvaltare för uppskattningsvis cirka 14 000 km spår, varav cirka 1 300 km sidospår. Av sidospåren erbjuds ungefär 450 km för uppställning i Trafikverkets järnvägsnätsbeskrivning (JNB), bilaga 3.1. Trafikverket förvaltar cirka 600 km sidospår som inte erbjuds för uppställning, rangering eller andra tjänster. Cirka 250 km sidospår finns inom Trafikverkets rangerbangårdar. Därutöver är Trafikverket infrastrukturförvaltare för vissa anläggningar för tjänster, vilket inkluderar t.ex. sidospår och rangerbangårdar, och inom dessa anläggningar har Trafikverket ibland infrastrukturförvaltaransvaret för spår verket disponerar med servitut på mark som ägs av Jernhusen AB. 
  
 Jernhusen AB är en aktör med stark ställning genom innehavet av ett antal av de verkstäder SJ ägde fram till bolagiseringen 2001. Sedan 2002 har Jernhusen AB byggt sju nya depåer, medan andra aktörer byggt tolv. Det förekommer att Jernhusen AB har servitut på spår som ligger på Trafikverkets mark. Det finns ytterligare tolv depåer som ägs av INAB, Midwaggon, Nelson,  
 A-train, 
  SL (två), Train Alliance (två), Swedtrack, TÅGAB, Motala Train och BS Verkstäder AB. 
  
 Även regionala kollektivtrafikmyndigheter bygger, äger och hyr verkstadslokaler och uppställningsspår. Det kan de göra genom egna bolag eller genom upphandling, där t.ex. Jernhusen AB och Train Alliance deltar. Det finns ett önskemål om rådighet över verkstäderna för de fordon som de regionala kollektivtrafikmyn- digheterna investerat i. Att tågtyperna i vissa fall är unika påverkar underhållet, och det har framförts att det är därför myndigheterna gärna äger sina verkstäder själva. Ett antal regionala kollektiv- trafikmyndigheter äger sina fordon och övriga hyr dem av AB Transitio. 
  
 Även om de inte behandlas närmare i denna utredning är det värt att nämna att även kombiterminaler är anläggningar för tjänster. Det finns 23 sådana, varav Jernhusen AB äger nio. Övriga ägs av INAB, Örnsköldsviks hamn och logistik, Borlänge kombi- terminal,  
 Bergkvist-Insjön, 
  Calderon, Kilenkrysset, Logent, Eskilstuna kombiterminal, Katrineholms Logistikcentrum, Skaraborg Logistic center, Alvesta Intermodal AB, Jönköpings Kombiterminal, Vaggeryd Logistic Center och Älmhult Kombi- 
  
 272 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 terminal. Utöver dessa finns liknande faciliteter som ibland brukar betecknas som kombiterminaler. 
  
 Hamnar räknas ibland som kombiterminaler, t.ex. i Gävle, Södertälje, Åhus, Trelleborg, Karlstad, Ystad, Norrköping, Malmö, Helsingborg och Halmstad. Hamnarna har kommunala huvudmän. Enligt Transportstyrelsen har 30 hamnar i dag säkerhetstillstånd som infrastrukturförvaltare enligt järnvägslagen, och de är också att klassa som tjänsteleverantörer då de ansvarar för anläggningar för tjänster. 
  
 6.4.2Tjänsteleverantörer 
  
 På tjänsteleverantörsmarknaden är ett antal företag verksamma. Euromaint AB, Nelson, Stadler Sweden AB, Williams, BS Verkstäder AB, Swemaint AB, Mantena Service AB m.fl. utför underhållstjänster avseende tåg eller arbetsfordon. 
  
 Några järnvägsföretag utför också verksamhet som tjänsteleverantörer. GodstrafikföretagetGreen Cargo AB är t.ex. också tjänsteleverantör när bolaget utför rangering åt järnvägsföretag på Hallsbergs ranger- bangård, men utför även växling på andra platser. Green Cargo AB köper också tjänster av andra tjänsteleverantörer. Även SJ AB utför tjänster, som t.ex. städning. 
  
 Därutöver finns ett antal privata företag som utför tjänster, som sanering, tågtvätt, städning, furnering, växling eller planerar tåg- rörelser på bangårdar, t.ex. CQ Stewart, ISS Facility Services AB, VÄTE Consulting AB, Baneservice Skandinavia AB m.fl. 
  
 6.5Regelverk och begrepp 
  
 Det råder osäkerhet kring tillämpning och tolkning av regelverken för anläggningar för tjänster. Särskilt verkar detta gälla villkor för hyra eller spårtillträde och marknads- ochkonkurrensrättsliga aspekter. Jag ser därför ett värde i att försöka tydliggöra delar av dessa frågor. 
  
 Järnvägslagen reglerar relationen mellan tjänsteleverantören och järnvägsföretaget eller annan sökande, vissa interna förhållanden hos tjänsteleverantören, samt säkerhetsfrågor för järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare. Järnvägslagens syfte är att tillförsäkra 
  
 273 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 likabehandling och  
 icke-diskriminering 
  mellan infrastrukturför- valtare/tjänsteleverantörer och järnvägsföretag eller annan sökande. 
  
 Hyreslagstiftningens syfte är att reglera det avtalsrättsliga för- hållandet mellan två parter, fastighetsägaren och hyresgästen. 
  
 En mängd olika begrepp används för att beskriva de anlägg- ningar och spår som behandlas i detta kapitel. Nedan följer ett för- sök att beskriva en del av dessa. Det är viktigt att vara medveten om att det finns risk för missförstånd på grund av att samma begrepp ibland används och har använts för olika företeelser. 
  
 Anläggning för tjänst och tjänsteleverantör definieras i järn- vägslagen och i det bakomliggande  
 EU-direktivet. 
  Förenklat kan sägas att anläggningar för tjänst är spår och anläggningar vid sidan av huvudspåren. Tjänster är de tjänster som någon tillhandahåller inom en sådan anläggning. Begreppen är knutna till regler för till- träde till tjänsteanläggningen, tjänst och avgiftsättning (se avsnitt 6.4.1). 
  
 Begreppen järnvägens huvudsystem respektive sidosystem används ibland när ansvarsfördelning mellan Trafikverket och marknaden diskuteras. 
  
 Spår delas in i huvudspår, avvikande huvudspår och sidospår. Grovt avgränsat kan sägas att trafiken bedrivs på huvudspår och avvikande huvudspår. Denna indelning finns också i Trafikverkets databas BanInformationSystem (BIS). 
  
 Depåer används ibland för att beskriva en verkstad i bemärkelsen verkstadsbyggnad, och ibland inkluderas även spår utanför byggnaden som förvaltas eller ägs av verkstadsägaren eller förvaltaren. Ibland används begreppet depå i betydelsen ett geo- grafiskt avgränsat spårområde med t.ex. uppställningsspår, tvättan- läggningar och verkstäder som ligger inom ett och samma område, t.ex. ”Hagalunds depå”. Ett spårområde kan innehålla godsdepå eller godsbangård, med vilket avses uppställningsspår för godsfordon och möjligheter till omlastning av gods. Persontrafikbangård kan innehålla uppställningsspår för persontrafikfordon. Där kan även finnas anläggningar för t.ex. tvätt, sanering eller fekalietömning. 
  
 Terminal används ibland för ett spårområde som kan användas för t.ex. uppställning av person- eller godståg; andra gånger används begreppet specifikt i bemärkelsen plats för lastning och lossning, som t.ex. kombiterminaler. 
  
 274 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.5.1Järnvägslagen och anläggningar för tjänster och tillhandahållande av tjänster 
  
 I järnvägslagen (2004:519) regleras relationen mellan tjänste- leverantörer respektive järnvägsföretag och andra sökande. Lagen innehåller regler för att tillförsäkra  
 icke-diskriminerande 
  tillträde till anläggningar för tjänster och de tjänster som tillhandahålls där, samt regler om avgifter. Den innehåller också skyldigheter i vissa fall för tjänsteleverantörerna vad gäller organisatorisk åtskillnad och separata räkenskaper fråndominerande järnvägsföretag. Järnvägslagen bygger i denna del på  
 SERA-direktivet 
  (2012/34/EU). 
  
 Enligt järnvägslagen ska en tjänsteleverantör på ett icke- diskriminerande sätt ge järnvägsföretag och andra sökande tillträde till anläggningar för tjänster och tillgång till tjänster som tillhanda- hålls i dessa anläggningar. 
  
 Tjänsteleverantör är varje offentlig eller privat enhet som ansvarar för förvaltningen av en anläggning för grundläggande tjänster.23 
  
 Anläggning för grundläggande tjänst är stationer för passagerare, inklusive byggnader och övriga faciliteter, för reseinformation och lokaler för biljettförsäljning, godsterminaler, rangerbangårdar, sido- spår och underhållsanläggningar, andra tekniska anläggningar än anläggningar för underhåll av höghastighetståg, anläggningar för rengöring och tvätt, hamnanläggningar, olycksundsättning, och bränsledepåer.24 
  
 Tjänsteleverantör är varje offentlig eller privat enhet som ansvarar för tillhandahållande av tjänster  
 (grundläggande-, 
  tilläggs- och extratjänster) inom anläggningar för grundläggande tjänster.25 Tjänster som utförs vid anläggningar för rangerbangårdar är t.ex. rangering, tågbildning eller växling. Vid godsterminaler kan det exempelvis vara containerlyft. I underhållsanläggningar utförs verk- stadstjänster som reparationer och underhåll. På sidospår för upp- ställning kan det vara tjänster som tågbildning, växling, bäddning, furnering, enklare reparationer, fekalietömning, vattentryckning och städning. Vid tvätt- och saneringsanläggningar utförs tjänst- erna tvätt samt klotter- och olyckssanering. 
  
 231 kap 4 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 246 kap 23 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 251 kap 4 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 275 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 Tyngre underhåll som tillhandahålls i underhållsanläggningar av- sedda för höghastighetståg eller andra typer av rullande materiel som kräver särskilda anläggningar definieras som extra tjänster. Dessa tjänster är tjänsteleverantören inte skyldig att tillhandahålla men om de tillhandahålls så ska detta ske på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt.26 
  
 Tjänsterna spänner alltså över ett brett spektrum: tågbildning, växling, underhåll, tvätt, sanering, städning, bäddning, cate- ring/furnering, enklare reparationer, fekalietömning, vattentryckning, växling, lastning ochlossning, blockbyten, avisning, avfallshantering, reklam/tidningsleverans, anslutning till värmeposter/el, bränsle- påfyllning m.m. 
  
 Regeringen har förtydligat att regleringen inte ska gälla tjänster som t.ex. städning, bäddning och furnering, eftersom de inte kräver någon särskild specialistkompetens eller specialiserad utrustning, och därför inte bör omfattas av järnvägslagens definition av grundläggande tjänst.27 För dessa tjänster gäller därför inte järn- vägslagens villkor om  
 icke-diskriminerande 
  tillgång och själv- kostnadsprissättning. 
  
 Regeringen har också uttalat att om ett järnvägsföretag väljer att utföra tjänster i egen regi och inte tillhandahålla tjänster till någon annan än sig själv, omfattas tjänsten eller tjänsteleverantören inte av järnvägslagens reglering, eftersom denne då inte är att betrakta som tjänsteleverantör i järnvägslagens mening.28  
 EU-direktivet 
  saknar denna avgränsning och omfattar rent språkligt de tjänster som utförs inom anläggningar för grundläggande tjänster, även de som utförs i egen regi. 
  
 Tjänster i anläggningar för tjänster skiljs från det så kallade minimipaketet av tillträdestjänster, för vilket andra regler gäller för avgifter och kapacitetstilldelning. Detta ska tillhandahållas av infrastrukturförvaltaren till järnvägsföretagen på ett icke- diskriminerande sätt.29 
  
 Minimipaketet innefattar behandling av ansökan om infra- strukturkapacitet, rätt att använda den kapacitet som beviljats, användning av järnvägsinfrastrukturen, inklusive växlar och över- 
  
 26Artikel 13.8, direktiv 2012/34/EU. 
  
 27Prop. 2014/15:120, s. 66 f. 
  
 28Prop. 2014/15:120, s. 67 ff. 
  
 29Art. 13.1 direktiv 2012/34/EU. 
  
 276 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 gång i tågspår, trafikledning, inklusive signalsystem, kontroll, tåg- klarering samt överföring och tillhandahållande av information om tågrörelser, användning av elförsörjningsutrustning för drivmotor- ström till tåg där det finns tillgång till sådan, samt all övrig informat- ion som behövs för att genomföra eller driva den järnvägstrafik för vilken kapacitet har tilldelats.30 Med infrastrukturkapacitet avses möjlighet att planera begärda tåglägen för en del av infrastruk- turen.31 Med tågläge menas den infrastrukturkapacitet som behövs för att framföra ett visst tåg från en plats till en annan under en viss period.32 
  
 Avgiften för minimipaketet av tillträdestjänster ska, inom ramen för infrastrukturförvaltarens kostnader för infrastrukturen, sättas till minst till den kostnad som uppstår som en direkt följd av fram- förandet av järnvägsfordon.33 Med detta menas i den svenska regle- ringen den kortsiktiga samhällsekonomiska marginalkostnaden.34 Förenklat kan sägas att det innebär, givet de tillgängliga beräkningar som finns, att avgiften minst ska motsvara någonstans mellan 20 till 30 procent av nedlagda kostnader för drift, underhåll och reinvestering. Infrastrukturförvaltaren har inom vissa ramar möjlighet att ta ut högre avgifter för minimipaketet.35 Före ändr- ingen av järnvägslagen 15 juni 2015 gällde dessa avgiftsprinciper även för tillträde till infrastrukturen inom anläggningar för tjänster som förvaltas av Trafikverket. 
  
 Regleringen i järnvägslagen och det bakomliggande  
 EU-direkt- 
  ivet omfattar tjänstetillhandahållarnas skyldigheter gentemot järn- vägsföretagen och andra sökande vad gäller tilldelning av spår- tillträde och avgifter.36 Regleringen anger inte vem som ska utföra tjänsterna, eller att den som äger eller förvaltar anläggningen också måste utföra tjänsterna. 
  
 Vidare uppställer järnvägslagen krav på separata räkenskaper för tjänstetillhandahållandet av grundläggande tjänster respektive transporttjänsterna om tjänstetillhandahållarverksamheten står under direkt eller indirekt kontroll av ett järnvägsföretag med 
  
 30Bilaga II, p. 1 direktiv 2012/34/EU. 
  
 31Art. 3.24 direktiv 2012/34/EU. 
  
 32Art. 3.27 direktiv 2012/34/EU. 
  
 337 kap 2 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 34Prop. 2003/04:123, s. 133. 
  
 357 kap 4 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 366 kap 23 § och 7 kap 8 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 277 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 dominerande ställning på person- eller godstrafikmarknaden i Sverige.37 
  
 Tjänstetillhandahållarverksamheten ska organiseras så att beslutsfattandet är oberoende i förhållande till det dominerande företaget för grundläggande tjänster. Det gäller dock enligt direkt- ivet inte för underhållsanläggningar, andra tekniska anläggningar, t.ex. anläggningar för rengöring och tvätt, samt undsättnings- hjälpmedel. 
  
 Tjänsteleverantören ska lämna information om sina anläggn- ingar för tjänster, principer för avgifter och övriga villkor för tillträde till anläggningen och tjänsterna, till Trafikverket och till infrastrukturförvaltaren för det järnvägsnät som anläggningen finns i anslutning till.38 Uppgifterna eller en hänvisning till en webbplats där informationen finns, ska publiceras i infrastrukturförvaltarens järnvägsnätsbeskrivning.39 
  
 EU-kommissionen 
  har mandat att anta genomförandeakt för att närmare specificera förfarandena och kriterierna för spårtillträde och tjänster inom anläggningar för tjänster.40 Denna rättsakt som utarbetas av kommissionen ska grundas på regleringsorganens och tjänsteleverantörernas erfarenheter och kommer att behandlas i en arbetsgrupp under SERAC41 (tillträde till de tjänster som tillhanda- hålls i de anläggningar för tjänster som avses i punkterna  
 2–4 
  i bilaga II).  
 EU-kommissionen 
  har aviserat att arbetet med att ta fram en genomförandeakt pågår. En eventuell genomförandeakt blir direkt bindande när den träder i kraft. 
  
 6.5.2Järnvägslagen eller hyreslagen? 
  
 I utredningens arbete har särskilt uppmärksammats att många aktörer uppfattar det som oklart hur hyreslagens42 regler ska tillämpas i förhållande till de regler som uppställs i järnvägslagen. 
  
 Järnvägslagen reglerar förhållandet mellan tjänsteleverantören och järnvägsföretaget, inte relationen mellan tjänstetillhandahållare 
  
 374 kap 2 a § Järnvägslagen (2004:519). 
  
 385 kap 2 a §, Järnvägsförordning (2004:526). 
  
 395 kap 1 § Järnvägsförordning (2004:526). 
  
 40Art. 13.9 direktiv 2012/34/EU. 
  
 41Single European Railway Committee (se kapitel 4.3.2). 
  
 4212 kap jordabalken (1970:994). 
  
 278 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 och infrastrukturförvaltare, och tjänstetillhandahållare emellan. Relationen mellan infrastrukturförvaltaren och tjänsteleverantören eller mellan två tjänsteleverantörer omfattas emellertid av de (i stora delar dispositiva) avtalsrättsliga reglerna i t.ex. hyres- lagstiftningen. Även andra regler påverkar handlingsutrymmet, t.ex. de regler som gäller för myndigheter som Trafikverket. 
  
 Relationen mellan exempelvis Trafikverket och ISS som tjänsteleverantör och deras inbördes överenskommelser och agerande påverkar dock möjligheten att erbjuda tjänster och pris- sättningen av dem gentemot järnvägsföretagen. Euromaint AB:s hyresavtal med Jernhusen AB kommer t.ex. att vara underlag i självkostnadsberäkningen för de reparationsarbeten som Euromaint AB utför på järnvägsföretagens fordon i anläggningen. Hyres- avtalet mellan Jernhusen AB och en verkstadsentreprenör kommer också att påverka järnvägsföretagens möjlighet att välja eller påverka val av underhållsentreprenör. Jernhusen AB:s bedömning kring vilket eller vilka järnvägsföretag eller andra sökande bolaget tecknar hyresavtal med kommer att styra vem som får tillgång till verkstaden och i hur stor omfattning. 
  
 Det järnvägsföretag som tillhandahåller tjänster till någon annan än sig själv är tjänsteleverantör i järnvägslagens mening, och har därmed i den delen skyldigheter som tjänsteleverantör mot (andra) järnvägsföretag eller andra sökande enligt järnvägslagen. 
  
 Om järnvägsföretaget eller annan sökande och tjänste- leverantören ingår ett hyresavtal avseende hela eller del av en anläggning för tjänst (spår och/eller verkstad) gäller hyreslagens regler mellan dem. Om tjänsteleverantören väljer att reglera till- trädet till anläggningen, exempelvis timme för timme inom anläggningen genom t.ex. köp av tjänst, så gäller i stället järn- vägslagens bestämmelser. 
  
 Det finns så vitt jag kunnat finna ingen reglering eller vägled- ning som anger i vilket fall hyresavtal eller tilldelning enligt järnvägslagen ska tillämpas. Det blir därmed upp till förvaltaren av anläggningen för tjänsten att välja om tillgången till spåren ska tilldelas som spårtillträde enligt järnvägslagen, eller om spåren eller verkstaden ska hyras ut, och om uthyrning ska ske till ett järnvägsföretag eller till en tjänsteleverantör. 
  
 Järnvägslagens regler medför att den tjänsteleverantör som genom ett hyreskontrakt har tillträde till anläggningen blir skyldig 
  
 279 
  
 Anläggningar för tjänster SOU 2015:110 
  
 att ge tillträde till järnvägsföretagen på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt. Järnvägslagens bestämmelser tvingar däremot inte en förvaltare att bereda tillträde för en annan operatör när det före- ligger ett hyresavtal med operatören. Järnvägslagen träffar inte deras relation, utan endast relationen i sista ledet – det mellan järn- vägsföretaget eller annan sökande och tjänsteleverantören. 
  
 Järnvägslagens bestämmelser avser att skydda järnvägsföretagen och andra sökande från diskriminerande behandling när de önskar tillträde till en anläggning för tjänst eller en tjänst som tillhanda- hålls i en sådan anläggning. Skyldigheten för tjänsteleverantören innebär krav på att inte diskriminera någon vid tillträdet. Tjänste- leverantören ska för grundläggande tjänst så långt möjligt till- mötesgå samtliga ansökningar om tillgång till tjänsten.43 
  
 Någon skyldighet att bereda alla järnvägsföretag eller andra sökande plats i anläggningen finns dock inte. Det verkar inte heller ha varit avsikten med regelverket att tjänsteleverantören skulle ha någon skyldighet att investera i resurser eller faciliteter för att tillgodose alla ansökningar från järnvägsföretagens Smith 
  
 Med en tjänsteleverantörsmarknad där ett flertal aktörer verkar i konkurrens, och järnvägsföretaget därmed kan välja bland flera tjänsteleverantörer, finns inte det eventuella behov av prisreglering och tillträdesreglering som när en marknad domineras av en enda tjänsteleverantör. Jag kan konstatera att den bakomliggande EU- regleringen i fråga om tjänster tycks vara framtagen för en marknad som präglas av sådan dominans och inte för en marknad som den svenska. 
  
 Utgångspunkten bör vara att järnvägsföretagens behov, tillsammans med den specifika anläggningens förutsättningar och effektiviteten i systemet i sin helhet vad gäller tågrörelser, vänd- punkter och därmed risken för tomkörningar, är styrande i valet av avtal. 
  
 Järnvägsföretagens och de regionala kollektivtrafikmyndighet- ernas möjligheter att, så långt det är möjligt välja om de vill äga, hyra hela eller delar av en anläggning, eller ha tillgång till vissa tjänster i en öppen anläggning, bör enligt min mening inte inskränkas. Den praktiska möjligheten att få önskemålet godkänt 
  
 436 kap. 23 a §, Järnvägslagen. 
  
 44Artikel 13.4, direktiv 2012/34/EU. 
  
 280 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 begränsas ytterst av tillgången på anläggningar, särskilt vid vändpunkterna för den långväga persontrafiken, dvs. i storstäderna. Hyresnivån eller avgiften kommer också att fungera som incita- ment. En marknadsmässig hyra i lägen med ont om verkstads- kapacitetet kommer att medföra att anläggningen utnyttjas optimalt eftersom ineffektivt användande blir mer kostsamt. 
  
 Att en tjänsteleverantör har mer förmånliga hyreskontrakt med ett järnvägsföretag eller en tjänsteleverantör än andra är oproblem- atiskt i förhållande till hyreslagens regler, men beroende på om- ständligheterna inte nödvändigtvis i enlighet med de marknads- rättsliga reglerna (se vidare i 6.5.3). 
  
 Som jag tidigare nämnt har jag inte kunnat finna någon reglering som styr hur eller till vem tillträde till en anläggning för tjänst ska göras. För tjänsteleverantörernas möjlighet att bedriva sin verk- samhet har det stor betydelse att få möjlighet att kunna bedriva sin verksamhet på annans anläggning. I sammanhanget kan nämnas att frågan om anläggningsägarens möjligheter att begränsa tillträdet för tjänsteleverantörer regleras i lag inom luftfartsområdet. Lag (2000:150) om marktjänster på flygplatser innehåller bestämmelser om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatser. Möjligheten att begränsa antalet marktjänsteleverantörer på flyg- platsen uppställs mot bakgrund av säkerhet, kapacitet och tillgång till utrymme. Kriterierna för sådana begränsningar måste i så fall vara relevanta, objektiva, genomblickbara och  
 icke-diskriminerande. 
  
 6.5.3Marknadslagstiftning 
  
 Det kan vara påkallat att lyfta fram de marknadsrättsliga reglernas betydelse på järnvägsmarknaden, och kanske särskilt på tjänste- leverantörsmarknaden. Konsekvenserna av om hyresavtal eller järnvägslagen väljs, om hyresavtal tecknas med järnvägsföretag eller tjänsteleverantör, bör beaktas i detta sammanhang. 
  
 Infrastrukturförvaltares, järnvägsföretags och tjänsteleveran- törers agerande omfattas av de konkurrensrättliga reglerna. Dessa regler finns bl.a. i konkurrenslagen (2008:579), som syftar till att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra 
  
 281 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 nyttigheter.45 Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om förbjudna konkurrensbegränsningar, åtgärder mot konkurrensbegränsningar, företagskoncentrationer, och utredning av konkurrensärenden.46 
  
 En fråga som aktualiseras i detta sammanhang är resonemang om s.k. nödvändiga nyttigheter. Enligt dessa är den som har kontroll över en nödvändig nyttighet, dvs. där ingen konkurrens- situation i praktiken är möjlig, skyldig att förhålla sig neutral och  
 icke-diskriminerande 
  till dem som efterfrågar den nödvändiga nyttigheten. En nödvändig nyttighet är typiskt sett en sådan tillgång, insatsvara, facilitet eller liknande som ett företag objektivt sett måste få tillgång till för att kunna tillhandahålla tjänster eller varor på en annan marknad. Om t.ex. verkstäder eller depåer skulle definieras som nödvändiga nyttigheter för att bedriva lönsam järn- vägtrafik, så skulle tillgång till dessa behöva ske på transparenta och  
 icke-diskriminerande 
  villkor. En omotiverad skillnad i hyres- sättning för depåer skulle därmed kunna vara att betrakta som diskriminerande, och i sådana fall otillåten enligt de konkurrens- rättsliga reglerna. 
  
 Konkurrensverket ska verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet till nytta för konsumenterna samt en effektiv offentlig upphandling till nytta för det allmänna och mark- nadens aktörer.47 Vidare ska myndigheten uppmärksamma hinder mot en effektiv konkurrens i offentlig och privat verksamhet och mot en effektiv offentlig upphandling, lämna förslag till konkurrens- utsättning och till regelreformering samt följa utvecklingen inom sitt ansvarsområde.48 
  
 Konkurrensverket övervakar att företagen inte överträder något av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete eller beteend- en i konkurrenslagen respektive  
 EUF-fördraget.49 
  Konkurrens- verket ska ingripa mot allvarliga konkurrensbegränsningar särskilt inom områden med fåtalsdominans och svag konkurrens. Myndig- heten kan på eget initiativ eller efter anmälningar från företag och allmänhet ingripa mot konkurrensbegränsande samarbeten mellan 
  
 451 kap. 1 § Konkurrenslag (2008:579). 
  
 461 kap. 1 10 § Konkurrenslag (2008:579). 
  
 471 §, Förordning (2007:1117) med instruktion för Konkurrensverket. 
  
 484 § 1 p, Förordning (2007:1117) med instruktion för Konkurrensverket. 
  
 49EU:s grundläggande konkurrensregler finns i artikel 101 resp. 102 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF). 
  
 282 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 företag och mot företag som missbrukar sin dominerande ställning på marknaden. Konkurrensverket ska även bidra till en effektiv konkurrens genom att ge förslag till regeländringar och andra åtgärder för att undanröja existerande konkurrenshinder. Kon- kurrensverket har därmed en viktig roll för konkurrenssituationen inom järnvägen och för depåerna. 
  
 Transportstyrelsen har, som jag redogjort för i kapitel 4.2.5, uppgifter i marknadshänseende. I fråga om anläggningar för tjänster och tjänster framgår detta av 8 kap. 1 § och 9 § 4 st. järnvägslagen (2004:519). 
  
 Transportstyrelsen ska dels utöva tillsyn över att järnvägs- lagstiftningen följs och dels vid prövning av en tvist om tillträde till en grundläggande tjänst bedöma om inget praktiskt möjligt alternativ till tjänsten finns tillgängligt och om det är möjligt att tilldela tjänstekapacitet i anläggningen. I sådant fall ska tillsyns- myndigheten besluta att tjänsteleverantören ska tilldela den sökande lämplig del av tjänstekapaciteten. 
  
 Tillsynen avser att säkerställa att tillhandahållandet av tjänsten och avgiftssättningen sker på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt.50 Den möjlighet regleringsmyndigheten har enligt det bakomliggande direktivet,51 att agera inte bara på klagomål utan även på eget initiativ, kan dock inte anses infört i nationell rätt. 
  
 6.5.4Säkerhet 
  
 Järnvägslagen innehåller krav kring säkerhet, och anger vilka tillstånd som behövs för att bedriva järnvägsverksamhet. 
  
 Järnvägslagens säkerhetsregler identifierar infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag. Verksamheten hos infrastukturförvaltare och järnvägsföretag ska utföras så att skador till följd av verksamheten förebyggs, ochdenska vara organiserad så att den kan bedrivas på ett säkert sätt.52 
  
 Infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags verksamhet ska omfattas av ett säkerhetsstyrningssystem. Säkerhetsstyrningssystemet 
  
 506 kap. 23 § och 7 kap. 8 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 51Artikel 56 p. 2, Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2012/34 av den 21 november 2012 om inrättandet av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (omarbetning). 
  
 522 kap 2 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 283 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 utgörs av den organisation som införts och de förfaranden som fastställts för att trygga en säker verksamhet. För infrastruktur- förvaltares och järnvägsföretags verksamhet ska det även finnas sådana övriga säkerhetsbestämmelser som behövs för att trygga en säker verksamhet.53 
  
 För att förvalta järnvägsinfrastruktur och driva anläggningar som hör till infrastrukturen krävs ett säkerhetstillstånd.54 Tjänsteleverantörer som förvaltar infrastruktur är därför också infrastrukturförvaltare. 
  
 Den som utför trafik behöver ha licens och säkerhetsintyg eller nationellt trafiksäkerhetstillstånd.55 Säkerhetsintyget är uppdelat i en  
 A-del 
  och en  
 B-del 
  och ska beviljas järnvägsföretag som uppfyller föreskrivna krav.  
 A-delen 
  består av järnvägsföretagets säkerhetsstyrningssystem och gäller även i andra stater inom EES eller Schweiz för samma typ av transporttjänster.  
 B-delen 
  är en nationell del som prövas i varje land. 
  
 Att utföra trafik avser i detta sammanhang rörelser med järnvägs- fordon. Den som utför t.ex. växling eller rangering behöver därför licens och säkerhetsintyg eller nationellt trafiksäkerhetstillstånd. De tjänsteleverantörer somutför t.ex. rangering ochväxling definieras därför som järnvägsföretag vid tillämpningen av säkerhetsreglerna. 
  
 Järnvägsföretag som endast bedriver växling eller fordons- förflyttning kan inneha nationellt trafiksäkerhetstillstånd enligt 3 kap. 4 § järnvägslagen. Det gäller företag som endast utför gods- trafik på järnvägsnät som inte förvaltas av staten och som endast används av ägaren eller infrastrukturförvaltaren för transporter av eget gods. Som gods räknas i detta sammanhang även personvagnar utan resande. 
  
 Järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare ansvarar ytterst i järnvägslagens bemärkelse i säkerhetshänseende även för tjänste- leverantören när denne utför tjänster. 
  
 Hur tjänstetillhandahållarna träffas av eller omfattas av järnvägs- lagens säkerhetsbestämmelser verkar otydligt, eftersom endastjärnvägs- företag och infrastrukturförvaltare omnämns i järnvägslagens regler om säkerhet och tillstånd. 
  
 532 kap 5 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 543 kap 7 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 553 kap 1 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 284 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.6Trafikverket 
  
 6.6.1Ansvaret för anläggningar för tjänster? 
  
 Jag kan konstatera att det anses finnas oklarheter kring Trafik- verkets uppdrag och arbetssätt vad gäller ansvaret för anläggning- arna för tjänster, särskilt avseende spår för uppställning. Dessa oklarheter bidrar till att skapa osäkerhet för andra aktörer som vill etablera sig på marknaden eller som vill utveckla sin verksamhet. Osäkerheten gäller vad som får utföras på Trafikverkets spår när tåg står uppställda, ansvar för utveckling av befintliga anläggningar, och myndighetens eventuella ansvar för att anlägga nya spår för uppställning. 
  
 Trafikverkets avgifter för uppställning har också pekats ut som ett problem, då dessa kan vara lägre än avgiften för uppställning på angränsande spår. Detta kan medföra att det är svårt att konkurrera med Trafikverket, särskilt när anläggningarna ligger i anslutning till myndighetens. 
  
 För att få en ökad tydlighet kring vad som gäller för järnvägs- företagen och för tjänsteleverantörsmarknaden, bör det först klargöras vilket uppdrag och ansvar Trafikverket har. Det är min bedömning att alla ytterligare överväganden avseende denna del av marknaden bör göras efter att Trafikverkets ansvar klargjorts. En förändring i myndighetens utveckling av befintliga anläggningar kan komma att påverka marknaden och jag vill poängtera att tydlighet och långsiktighet i statens ansvar och agerande är grund- läggande för hur resten av marknaden kan fungera och utvecklas. Nedan följer ett resonemang kring dessa frågor utifrån gällande regelverk och gjorda ställningstaganden från regeringen eller Trafikverket. 
  
 Trafikverkets uppdrag 
  
 Myndigheten har regeringens uppdrag att bl.a. ”vara infrastruktur- förvaltare för det järnvägsnät som tillhör staten, om inte något annat beslutats”, och att ”… ansvara för den långsiktiga infra- 
  
 285 
  
 Anläggningar för tjänster SOU 2015:110 
  
 strukturplaneringen för […]järnvägstrafik […] samt för byggande och drift av statliga […]järnvägar”.56 
  
 Den järnvägsinfrastruktur, mark och lokaler som fördes över till Banverket 1988, tillsammans med den som tillkommit genom t.ex. investering sedan dess, är i dag Trafikverkets ansvar att förvalta så länge inte regeringen beslutar om något annat, eller så länge Trafikverket inte beslutar att järnvägen ska läggas ned. 
  
 I uppdraget ligger således de uppgifter som följer av att Trafik- verket är en infrastrukturförvaltande myndighet, med ansvar även för den långsiktiga infrastrukturplaneringen. 
  
 Som tidigare nämnts har Trafikverket sökt tydliggöra sitt ansvar i förhållande till marknaden genom beslut om fastställelse av Trafikverkets ståndpunkter för järnvägslinjer, bytespunkter, godsterminaler och depåer.57 
  
 Enligt beslutet har Trafikverket fastställt att myndigheten ska ha full rådighet över huvudsystemet och dess anslutningar till sido- systemet, medan marknaden ska svara för sidosystemet. Med huvudsystemet menas den del av järnvägsnätet som är nödvändig för att säkerställa ett effektivt trafikflöde i järnvägssystemet, dvs. de anläggningar och funktioner som behövs för tågfärd och tåg- bildning samt för resenärers på- och avstigning. I huvudsystemet ingår även spår för fordonsuppställning i anslutning till tågfärd och tågbildning. Med sidosystem menas den del av järnvägssystemet som omfattar anläggningar och funktioner för lastning och loss- ning, fordonsunderhåll och fordonsservice, samt långtidsuppställ- ning för järnvägsfordon.58 Trafikverkets strategi om myndighetens tjänsteutbud, kapacitetstilldelning och prissättning, avser att ytterligare tydliggöra Trafikverkets åtaganden.59 Båda dokumenten är på en övergripande nivå, och det finns skäl att konkretisera dem ytterligare. Det är viktigt att det tydliggörs vad som ska ingå i Trafikverkets ansvar för tågvändning. 
  
 Persontrafik-, 
  gods- och tjänsteleverantörsmarknaderna är öpp- nade för konkurrens. Trafikverkets uppdrag och uppgifter som statlig myndighet med ansvar för järnvägsinfrastrukturen i naturligt monopol bör därför särskilt utföras med beaktande av att främja 
  
 561 § och 2 § p. 9 förordning (2010:185) med instruktion för Trafikverket. 
  
 57TRV 2011/33294, beslut  
 2011-05-06. 
  
 58TRV 2011/33294, beslut  
 2011-05-06, 
  bilaga, s. 5. 
  
 59TDOK 2010:372. 
  
 286 
  
 SOU 2015:110 Anläggningar för tjänster 
  
 konkurrens genom likabehandling, och med ett tydligt ansvar för den anläggning som är själva grunden för konkurrens. I Trafik- verkets uppgift bör också anses ingå att stödja en så effektiv och tillförlitlig tågföring som möjligt. Järnvägsföretagens behov av snabba och effektiva lösningar för underhåll av tågen och snabb tågvändning bör stödjas i förvaltningen av statens anläggning. Det var också därför uppställningsspåren fördes till Banverket 1988 som en del av de spår som behövdes för en effektiv trafik. 
  
 Trafikverket har i uppdrag att vara infrastrukturförvaltare för spåren. Att inte tillåta uppställning om järnvägsföretagen önskar det på dessa spår, av andra skäl än kapacitetsbrist eller säkerhets- skäl, kan enligt min mening vara att betrakta som ett ineffektivt nyttjande av den befintliga järnvägsanläggningen. Frågan blir då om det ingår i Trafikverkets ansvar att underhålla eller rusta upp spår som någon vill använda för uppställning i lägen där Trafikverket inte anser det vara motiverat. Hur denna fråga bör hanteras är så vitt jag kunnat finna inte klarlagt. 
  
 Effektiviteten i trafikeringen bör vara vägledande för behoven av de uppställningsspår som är avsedda för tågvändning. Att järnvägs- företagen kan få tillgång till de tjänster som de behöver för en effektiv tågvändning påverkar möjligheterna till effektiva omlopp och därmed en effektiv trafik. Det är viktigt att Trafikverket underlättar tillgång till de tjänster järnvägsföretagen behöver och som typiskt förknippas med behoven för varje segment, t.ex.  
 pendel-, 
  interregional- eller fjärrtåg vid tågvändning. 
  
 Det innebär att Trafikverket t.ex. bör rusta upp eller bygga nya vattenposter om det behövs. Det innebär vidare att Trafikverket bör ha överblick över varje bangård och trafikens/järnvägs- företagens behov där och utifrån intresset och behovet utveckla sina anläggningar och ta ställning till vilka funktioner som bör finnas och utvecklas där. Ett nationellt perspektiv behövs för att undvika suboptimering. En utveckling på en bangård vid en ändhållplats kan göra motsvarande utveckling på en bangård vid den andra ändhållplatsen överflödig. En övergripande systemsyn på järnvägsnätet är därför viktig. Trafikverket bör också ha god kontroll över kapacitetsplanering och spårtilldelning på ban- gårdarna som ansluter till den trafik som tilldelats tåglägen, samt uppföljning av det faktiska nyttjandet. De anläggningar för tjänster som förvaltas av Trafikverket måste, för uppföljning, planering och 
  
 287 
  
 Anläggningar för tjänster SOU 2015:110 
  
 avgiftssättning, kunna urskiljas i redovisningssystemen. Samman- taget är detta avgörande också för beräkning och uttag av avgifter och redovisning av avgifternas kostnadstäckningsgrad. Det är viktigt att frågor om utveckling av bangården, tilldelning av spår- tillträde och trafikledning samt uppföljning av användningen och avgiftsuttaget hänger ihop. 
  
 Att Trafikverket tar ett tydligt ansvar för utvecklingen av anläggningarna med uppställningsspår kan medföra att andra aktörer inte kommer att investera i uppställningsspår eller anlägg- ningar som används vid dessa spår. Om Trafikverket till exempel bygger nya vattenposter vid sina befintliga uppställningsspår kan det påverka t.ex. Jernhusen AB:s överväganden att bygga vattenposter vid sina spår. 
  
 Som jag tidigare behandlat i delbetänkandet Koll på anlägg- ningen (SOU 2015:42), har Trafikverket ibland svårt att hantera ansvarsområden som kräver insatser och koordinering mellan flera verksamhetsområden. Anläggningar för tjänster är ett sådant ansvarsområde där ett antal verksamhetsområden möts i respektive anläggning för tjänst, och där uppdelningen av ansvaret inom flera verksamhetsområden inte verkar vara ändamålsenlig med hänsyn till en effektiv förvaltning. I sammanhanget vill jag förtydliga att jag anser att i begreppet förvaltning ligger kontinuerlig utveckling och effektivisering av en verksamhet. 
  
 Genom ett gemensamt arbete på Malmö bangård har Trafik- verket, Jernhusen AB och övriga aktörer bl.a. identifierat behov av att Trafikverket har en bangårdsförvaltare, som har en överblick från Trafikverkets sida över bangården. Det är enligt min mening positivt om Trafikverket har en bangårdsförvaltare som t.ex. har möjlighet att vara ute i anläggningen och som därmed har en god insikt i den dagliga aktiviteten på bangården. 
  
 Min sammantagna bedömning är att Trafikverket bör förstärka arbetet med förvaltningen av myndighetens anläggningar för tjänster för att säkerställa att den är ändamålsenlig. 
  
 288 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 Finansiering och avgifter 
  
 Trafikverket finansierar sina anläggningar för tjänster i huvudsak med anslag. Trafikverket tar också ut avgifter. Enligt järnvägslagen ska spårtillträde inom anläggningar för tjänster och de tjänster som tillhandahålls i dessa anläggningar, prissättas till högst självkostnad plus rimlig vinst. Regeln, som sedan ändringen i järnvägslagen 15 juni 2015 gäller även för Trafikverket, innebär ett avgiftstak. Regeringen har gjort bedömningen att denna regel inte ska inne- bära att Trafikverket höjer sina avgifter för sina anläggningar.60 Trafikverket har i dag inte full kostnadstäckning för sina sidospår. Det bakomliggande skälet till att Trafikverket inte bör höja dessa avgifter är att regeringen är angelägen att så långt som möjligt hålla nere banavgifterna i syfte att främja tågtrafiken.61 En uppskattning ger vid handen att cirka 440 miljoner kronor per år används till drift, underhåll och reinvestering av Trafikverkets sidospår.62 
  
 Intäkterna från avgifterna för spårtillträde inom anläggningar för tjänster för 2015 uppskattar Trafikverket till cirka 23 miljoner för uppställning i zon A och cirka 8 miljoner för zon B, samt cirka 2,5 miljoner för kapacitet på rangerbangård. Avgiften för tillgång till värmepost bedöms inbringa cirka 11 miljoner kronor 2015. 
  
 För uppställning i det som räknas som zon A tar Trafikverket 2015 ut en avgift om 4,50 kronor per tilldelad spårlängd per spår, per påbörjad timme och påbörjat hundratal meter spår. Zon A omfattar i Stockholm: Stockholms central, Hagalund, Tomteboda och Älvsjö. I Göteborg omfattas Göteborgs central, Kville, SkandiahamnenochSävenäs. I Malmö omfattas Malmö central, gods- bangården och Hyllie. För uppställning på övriga platser (zon B) tas en avgift ut om 30 öre per tilldelad spårlängd per spår, per på- börjad timme och påbörjat hundratal meter spår. Avgiften för spårtillträde 2015 tas ut med 70 kronor per ankommande fordons- sätt på rangerbangård. För tillgång till tågvärmepost tas en avgift ut om 50 kronor per påbörjat dygn. 
  
 Trafikverket tar också ut en avgift för det som kallas långtids- uppställning om 3 kronor per påbörjat dygn och påbörjat  
 100-tal 
  meter spår. Ingen tidsangivelse är kopplad till denna typ av upp- 
  
 60Prop. 2014/15:120, s. 78. 
  
 61Prop. 2014/15:120 s. 78. 
  
 62TRV 2014/97977. 
  
 289 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 ställning. Med långtidsuppställning menar Trafikverket i stället spår med lägre underhållsnivå än genomsnittet, och de behöver därför inspekteras och eventuellt göras trafikerbara innan de kan användas.63 Spårtillträde inom anläggningar för tjänster som förvaltas av Trafikverket (rangerbangårdar, uppställningsspår m.m.) är till stor del är finansierade via anslag, att jämföras med spårtillträde hos andra aktörer, som kan, och för att täcka sina kostnader måste, ta ut avgifter som motsvarar självkostnad plus rimlig vinst för spår- 
  
 tillträdet. 
  
 För Trafikverket är huvudregeln att infrastrukturella anläggn- ingstillgångar, som järnvägsanläggning, finansieras genom anslag.64 Investeringskostnaden ska därmed finansieras genomanslag. Kostnaden för drift, underhåll och reinvestering av järnvägsanläggningen täcks till stor del av vidmakthållandeanslaget, och till viss del av avgifter. 
  
 I vilken utsträckning finansieringen av Trafikverkets anläggningar för tjänster bör täckas med anslag respektive avgifter är ytterst en bedömning för regering och riksdag. Frågan gäller därmed om och i vilken utsträckning järnvägens anläggningar för tjänster ska finans- ieras via skattekollektivet, respektive om eller till hur stor del de ska finansieras av järnvägsföretagen och därmed ytterst deras kunder. 
  
 Vilken kostnadstäckningsgrad avgifterna inom Trafikverkets anläggningar för tjänster bör ge, och därmed hur de ska finansieras, bör tydliggöras. 
  
 Hyra 
  
 I de fall Trafikverket skulle hyra ut t.ex. en byggnad gäller reglerna för hyra. För de fastighetsförvaltande statliga myndigheterna är huvudprincipen att marknadshyra ska tillämpas. Detta regleras i förordningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter m.m. Förordningen säger att upplåtelser ska ske på marknads- mässiga villkor. Om ersättningen inte kan fastställas på marknads- mässig grund ska den fastställas efter vad som kan anses skäligt, och hänsyn ska tas till fastighetens särskilda karaktär och dess eko- nomiska och tekniska livslängd. 
  
 63Trafikverkets järnvägsnätsbeskrivning 2015, s. 58. 
  
 64Kapitalförsörjningsförordning (2011:210), 2 kap 6 §. 
  
 290 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 Ansvaret för nya uppställningsspår? 
  
 Trafikverkets agerande vid nybyggnation av uppställningsspår verkar kunna variera mellan Trafikverkets regioner. Till exempel byggde Trafikverket uppställningsspår för Västtrafik i Göteborg, men hänvisade till att det var marknadens ansvar att bygga uppställningsspår i Malmö när Skånetrafiken behövde ett sådant. 
  
 Det verkar också råda oklarhet om huruvida Trafikverket eller underhållsentreprenörerna ska ansvara för uppställningsspår för arbetsfordon. Dessa ställs upp säsongsvis på fyra platser i landet på Trafikverkets spår. Så vitt jag erfarit avser Trafikverket att lägga ned spåren och tar genom nedläggningen bort uppläggningsspår på två av dessa platser. 
  
 Det har lyfts som ett problem att Trafikverket även tillåter lång- tidsuppställning på sina spår trots att deras ansvar endast bör omfatta så kallad korttidsuppställning. Detta hindrar marknadens aktörer från att investera i uppställningsspår för långtidsuppställ- ning. 
  
 Det har dock inte gått att finna någon definition av vad kort- respektive långtidsuppställning betyder i detta sammanhang. Ibland används termen korttidsuppställning i meningen tåg mellan två tåguppdrag, det vill säga tågvändning. En tågvändning kan dock skilja mycket i tid. Ett pendeltåg står uppställt under natten och mellan rusningstimmarna i väntan på nästa avgång. Ett snabbtåg kan stå uppställt vid plattformen på stationen i 20 minuter mellan ankomst och avfärd. Det kan också stå uppställt över natten i väntan på avgång från samma plattform tidigt på morgonen efter. Tåg kan också ankomma på fredagen och ha nästa avgång på måndagen. Det kan ibland vara flera dagar mellan uppdragen. Timmervagnar eller arbetsfordon kan stå uppställda säsongsvis. Att definiera ansvaret mellan staten och andra aktörer med tids- angivelser för uppställning är därmed svårt. 
  
 Frågan är om Trafikverket har ansvar för att t.ex. rusta upp stickspår som används för säsongsuppställning, eller om uppställ- ningen ska tillåtas så länge spåren är i skick för det. 
  
 Trafikverket har i de överväganden som gjorts tidigare fått ansvaret för den infrastruktur som behövs för en effektiv tågföring. Det innebär att huvudspår, trafikledning och även uppställningsspår för tågvändning ansetts vara en statlig angelägenhet. Uppställnings- 
  
 291 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 spåren behövs för att avlasta huvudlinjerna från trafik, så att tåg inte blir stående ute på linjen i onödan. Det är ett rimligt ställnings- tagande som jag inte uppfattar som ifrågasatt. Frågan är då om Trafikverket, mot bakgrund av tidigare överväganden om ansvar för anläggningen, ska bygga nya uppställningsspår när, eller om, det behövs. 
  
 Argumentet för nya sidospår är enligt min uppfattning det- samma som för de befintliga. När övervägandet gjorts att uppställ- ningsspåren behövs för att effektivt kunna avlasta huvudsystemet och därför bör hållas ihop med detta, är det också rimligt att Trafikverket bygger nya uppställningsspår om de behövs för tåg- vändning. 
  
 Behovet av nya spår ökar när fordonsflottan förändras och om de befintliga spåren då inte räcker till i antal eller utformning. Det är dock inte ett oändligt behov. Fordonens antal och behovet av uppställningsspår begränsas ytterst av hur många tåg som ryms på huvudlinjen. På lång sikt borde behovet och omfattningen av investeringar och underhållsbehov därmed gå att förutse både för marknadens aktörer och för staten i planeringen. 
  
 En konsekvens av att Trafikverket ansvarar inte bara för förvalt- ningen av befintliga spår för uppställning, utan även för byggande av nya uppställningsspår för tågvändning, är att dessa då finansieras över statsbudgeten, omfattas av den ekonomiska planerings- processen för infrastruktur med de begränsningar i tidsramar och medel som det kan medföra, och att avgiften för spårtillträdet subventioneras genom avgiftsnivåerna om inte regeringen beslutar något annat. Det innebär också att även om det inte finns något förbud för andra aktörer att bygga egna uppställningsspår, så minskar incitamenten för detta när avgifterna för spåren alltid kommer att vara lägre hos Trafikverket och byggandet finansieras via anslag. Det främsta skälet till att ändå bygga egna spår kan vara önskemål om egen rådighet över spåren och anläggningen och deras utveckling för den som ansvarar för fordonen och trafiken. 
  
 292 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.6.2Lokalisering och anslutningar 
  
 För aktörer som vill utveckla anläggningar för tjänster genom att anlägga nya är anslutningen till Trafikverkets spår ofta avgörande. Det kan ske genom anslutning till befintlig växel ut på Trafikverkets huvudspår, eller genom anslutning till befintlig eller ny växel i en anläggning för tjänst som har en befintlig anslutning till huvud- spåren. Anslutningsväxlarna och anläggningarna kan ägas eller förvaltas av Trafikverket, Jernhusen AB eller annan offentlig eller privat aktör. 
  
 Lokaliseringen och möjligheten att ansluta sig till en anslut- ningsväxel till Trafikverkets spår är avgörande för inträde av aktörer som vill bygga nya depåer utanför befintliga anläggningar. Trafikverkets hantering vid lokalisering av depåer och anslutnings- växlar uppfattas som oklar av aktörerna. Ansvaret är otydligt, och hanteringen kan skifta mellan Trafikverkets regioner. 
  
 Regeringen gjorde i samband med marknadsöppningen för per- sontrafik bedömningen att ”Banverket och Jernhusen AB bör i sin planering beakta behovet av mark för nya terminal- och service- funktioner i anslutning till spår och terminaler. Planeringen bör avse såväl befintlig som nyanskaffning av mark och syfta till att underlätta etablering av konkurrerande servicetjänster”.65 
  
 Min uppfattning är att Trafikverket bör ha det yttersta ansvaret för lokalisering av depåerna. Placeringen av en ny anslutningsväxel och utvecklingen av en depå påverkar trafikströmmarna på huvud- spåren. Endast Trafikverket, som infrastrukturförvaltare med ansvar för kapacitetstilldelning och trafikledning på huvudspåren, kan ta ansvaret för att anslutningar, och bakom dem potentiellt framväxande verksamhet med tillhörande trafik, lokaliseras så att de stör trafikflödet på huvudspåren så lite som möjligt eller helst inte alls. 
  
 Eftersom det inte är tillåtet eller praktiskt möjligt att ansluta en växel på Trafikverkets spår utan myndighetens godkännande, är det också en mindre ingripande åtgärd för Trafikverket att ta detta ansvar. För att underlätta utvecklingen av depåer bör Trafikverket ha en strategisk plan som hålls uppdaterad om var nya depåer eller anläggningar i anslutning till Trafikverkets huvudspår skulle kunna 
  
 65 Prop. 2008/09:176, s. 28. 
  
 293 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 placeras utifrån ett trafikalt perspektiv. Det skulle ge ökad tydlig- het gentemot trafikoperatörerna och mot depåmarknadens aktörer. I t.ex. Storbritannien är det infrastrukturförvaltaren Network Rail som anger lämpliga platser i fråga om depålokalisering. Det bör anses ingå i Trafikverkets ansvar att ange lämpliga lokaliseringar för depåer och anslutningsväxlar. 
  
 Trafikverket kan påverka lokalisering av nya anslutningsväxlar eller utveckling av verksamhet på Trafikverkets spårområden. I andra fall kan Trafikverket endast påverka utvecklingen på spår- området genom kapacitetstilldelning och trafikledning på huvud- nätet. Grundläggande är dock att den som ansvarar för verksam- heten på spårområdet också kan få tågen dit och därifrån. Trafik- verket har möjligheten att styra utvecklingen på ett sätt som gagnar en effektiv trafik i systemet som helhet. En tidig dialog mellan Trafikverket, trafikutövarna och övriga verksamhetsutövare och tjänsteleverantörer är därför viktig även vid utveckling av anläggningar för tjänster, även över dem som inte förvaltas av Trafikverket. 
  
 Trafikverket har en övergripande bild av trafiken och anläggn- ingarna ur ett nationellt ochinternationellt perspektiv. För att under- lätta denna överblick behöver Trafikverket ta fram och löpande upp- datera ett underlag i form av en strategisk plan, i vilken utveckl- ingen av trafik och transporter och behovet av anläggningar för tjänster framgår. En sådan plan kan underlätta genom att den tydliggör förutsättningarna för järnvägsföretagen, och för tjänste- leverantörer. Det medför att företag som vill bygga nya depåer då har kunskap om var de kan etablera sig och att ledtiderna vid etablering kan därigenom minska. 
  
 Kostnadsberäkningar för anslutning till Trafikverkets anläggning har lyfts som ett problem. Det har argumenterats för att det bör vara enhetspris på anslutningsväxlar och att det bör vara förutsebart vad det kommer att kosta att ansluta sig till Trafikverkets spår. 
  
 Önskemål om anslutningar till Trafikverkets spår hanteras enligt befintliga principer för medfinansiering. Det innebär att den som önskar förändra eller lägga till något till den statliga infrastrukturen, som går utöver vad som är motiverat för det statliga åtagandet, får bekosta detta.66 En snabbare och enhetlig hantering av dessa frågor inom Trafikverket och dess regioner är viktig. 
  
 66 Prop. 2012/13:25, s. 47 ff. 
  
 294 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.6.3Upplåtelse och överlåtelse 
  
 Trafikverket har begränsade möjligheter att själv besluta om att upplåta en del av anläggningen till annan. Om Trafikverket inte avser att underhålla en del av det järnvägsnät som det förvaltar, får verket upplåta den delen med nyttjanderätt.67 Som villkor för upp- låtelsen gäller att nyttjanderättshavaren ska överta ansvaret för underhållet av den upplåtna delen och för de investeringar som behövs för användandet. Innan upplåtelse sker, ska Trafikverket höra berörda länsstyrelser, kommuner, regionala kollektivtrafik- myndigheter och järnvägsföretag. Någon möjlighet att överlåta statens järnvägsanläggning har inte Trafikverket, utan regeringens medgivande. Trafikverket har föreslagit en ändring av järnvägs- förordningen för att möjliggöra upplåtelse och överlåtelse av järn- vägsanläggningar och mark för sådana.68 
  
 Den begränsning Trafikverket har i möjligheten att upplåta järnvägsspår har lyfts som ett problem. Etablering av nya verk- samheter på befintliga spår kräver regeringens medgivande. Att Trafikverket inte kan besluta kring upplåtelsen anses hämma utvecklingen av nya och utökade verksamheter på befintliga spår- områden. De verksamhetsutövare som önskar bygga upp eller ut- veckla verksamhet på spår som förvaltas av Trafikverket kan alltså inte göra detta utan att regeringen fattar beslut som medger upplåtelsen. Processen upplevs som tidskrävande och oviss vad gäller utgången, både av aktörerna och av Trafikverket. 
  
 Trafikverkets möjlighet att utveckla bangården är beroende av politiska beslut och anslagstilldelning. Trafikverket har i princip möjlighet att lösa in mark för järnvägsändamål först efter att järn- vägsplan fastställts.69 
  
 Page som saknar järnvägsnät, får Trafikverket överlåta upp till ett värde av 15 miljoner kronor.70 Regeringen beslutar om över- låtelse över det värdet. 
  
 Det finns potential till ökad effektivitet i systemet om etablering kan ske på befintliga spår eller mark. Vid en ökad etabl- ering av nya verksamheter på Trafikverkets spår genom upplåtelse 
  
 676 kap 4 § Järnvägsförordning (2004:526). 
  
 68TRV 2012/92128,  
 2012-11-14. 
  
 694 kap 1 § Lag (1995:1649) om byggande av järnväg. 
  
 70Förordning (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. 
  
 295 
  
 Anläggningar för tjänster SOU 2015:110 
  
 måste konkurrensneutralitet tillförsäkras mellan de tjänste- leverantörer som kan komma att konkurrera om möjligheten att få hyra eller arrendera del av Trafikverkets anläggning. Likaså måste en effektiv användning ur trafikens perspektiv tillförsäkras. Konkurrensneutraliteten mellan tjänsteleverantören och järnvägs- företagen är reglerad i järnvägslagen och tillsynas av Transport- styrelsen. 
  
 Oavsett om regeringen fortsatt fattar beslut som möjliggör upplåtelse som är fallet i dag, eller om Trafikverket skulle ges utökad möjlighet att själv besluta om detta så är de villkor som bör vara uppfyllda för upplåtelse desamma. Inför ett beslut om upplåtelse behöver lämpligheten i lokaliseringen för den tänkta verksamheten och dess påverkan på trafiken beaktas, liksom kon- kurrenssituationen. Det vore enligt min mening mindre lämpligt att Trafikverket här ges en roll som implicit innefattar marknads- tillsyn, eftersom Transportstyrelsen har det uppdraget. Jag noterar att Transportstyrelsen framfört samma åsikt vid remissen av Trafikverkets förslag. Jag kan konstatera att frågan om upplåtelse är av stor betydelse. Jag har dock inte haft möjlighet att färdig- behandla den inom de tidsramar jag haft, och lämnar därför inget förslag till förändring. 
  
 6.7Jernhusen AB 
  
 Det statliga bolaget Jernhusen AB ska ”… inom ramen för kravet på affärsmässighet, vara ett ledande företag i utvecklingen av den svenska transportsektorn med anknytning till järnväg i syfte att främja och stödja kollektivt resande och godstransporter på järn- väg. Bolaget ska direkt eller indirekt genom dotter- och intresse- bolag utveckla, förvalta och äga fastigheter, tillhandahålla fastig- hetsrelaterade tjänster och andra tjänster med anknytning till kol- lektivt resande och godstransporter på järnväg samt att bedriva därmed förenlig verksamhet.”71 
  
 Jernhusen AB har ansvar för anläggningar och spår sedan bolagiseringen av SJ:s verksamheter 2001. Det ursprungliga syftet med denna konstruktion var att anläggningarna skulle förvaltas av 
  
 71 Jernhusen AB:s bolagsordning, 3 §. 
  
 296 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 en neutral part i förhållande till SJ AB. Jernhusen AB har sedan dess, inom ramen för sitt kommersiella uppdrag, sålt verksamheter och utvecklat nya. 
  
 Jernhusen AB har ett avkastningskrav på 12 procent, och redo- visade ett resultat för 2014 om 389 miljoner kronor. Fastighets- intäkterna uppgick till 1 181 miljoner kronor, och kostnaderna för förvaltningen var 649,2 miljoner kronor. Jernhusen AB har fyra affärsområden; Stationer, Stadsprojekt, Depåer och Terrell. 
  
 Affärsområde Depåer förvaltar 23 depåer och 58 fastigheter till ett värde om drygt 3,1 miljarder kronor.72 Fastighetsintäkterna från Affärsområde Depåer motsvarar 38 procent av koncernens fastig- hetsintäkter, samt 26 procent av koncernens rörelseresultat och marknadsvärde. Infrastrukturen, som t.ex. spår och kontakt- ledningar, utgör en del inom affärsområde Depåer. 
  
 Jernhusen AB har som statligt ägt bolag i uppdrag att fatta be- slut om utveckling och upplåtelse av sin anläggning på affärsmässig grund. Jernhusen AB kan köpa, sälja och hyra ut fastigheter utan juridiska begränsningar. Som alla aktörer är Jernhusen AB bundet av de eventuella begränsningar för markanvändningen som ställs upp genom t.ex. riksintressen och i den kommunala planeringen för markanvändning. 
  
 Jernhusen AB:s dominans på depåmarknaden har lyfts som ett problem. I storstadsnära lägen där det i princip saknas mark för nyetablering är det Jernhusen AB som vid ändstationerna har spår, verkstäder, och tvätt- och fekalietömningsanläggningar etc. Järn- vägsföretagen och tjänstetillhandahållarna har bara Jernhusen AB att vända sig till i dessa geografiska lägen. En konsekvens av detta är att vid fastställande av marknadshyra för Jernhusen AB:s lokaler, vid eventuell hyrestvist i hyresnämnden, kan jämförelser endast göras med hyresnivån i Jernhusen AB:s andra lokaler. 
  
 Jernhusen AB agerar som fastighetsägare och förvaltare av anläggningen. Jernhusen AB kan teckna hyresavtal på 25 år med t.ex. en regional kollektivtrafikmyndighet, som då kan garantera tillgång till depån med ett kortare hyresavtal till operatören som vinner upphandlingen av trafiken. Jernhusen AB kan delta i upphandlingar i konkurrens med privata aktörer för att bygga nya depåer. 
  
 72 Jernhusen AB:s årsredovisning 2014. 
  
 297 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 Vad gäller depåer och spår bedriver Jernhusen AB inte verksam- heten i t.ex. verkstaden eller i tvättanläggningen. Anläggningarna drivs antingen som anläggningar dit järnvägsföretagen har tillträde och kan använda egna underentreprenörer för utförande av tjänsterna, eller så upphandlar Jernhusen AB skötseln av till exempel en tvättanläggning. Järnvägsföretagen får då vända sig till den av Jernhusen AB upphandlade tjänsteleverantören för att få tjänsten utförd. Överväganden om huruvida järnvägsföretagen kan använda egna leverantörer eller inte fattas av Jernhusen mot bakgrund av bl.a. regler om säkerhet eller miljö. 
  
 Vid överväganden kring Jernhusens verksamhet bör det först klargöras vad som bör vara ett statligt åtagande, enligt de principer som gäller för statlig verksamhet. Därefter bör en bedömning göras av i vilken organisationsform, statligt ägt bolag eller myndighet, som verksamheten ska bedrivas. Om verksamheten inte ska bedrivas av staten, bör den successivt övertas av andra aktörer på marknaden. 
  
 6.8Konkurrens med och inom staten på anläggningar för tjänster? 
  
 Under avsnittet om Trafikverket har jag sökt redovisa vad som synes ingå i myndighetens befintliga ansvar för anläggningar för tjänster. Jag menar att Trafikverket har ett ansvar för att förvalta sina anläggningar för tjänster i syfte att få en effektiv tågtrafik utifrån järnvägsföretagens, transportköparnas och, för person- trafiken, resenärernas behov. 
  
 Staten driver genom Jernhusen AB kommersiell verksamhet inom järnvägsområdet vad gäller bl.a. spår och lokaler. I mina direktiv ingår att göra vissa överväganden kring Jernhusen AB. Utgångspunkten för sådana överväganden måste enligt min upp- fattning vara att bedöma vad som bör vara det statliga åtagandet för bl.a. spår och verkstäder. Om en sådan bedömning leder till slutsatsen att detta är en uppgift för staten, bör förvaltningen av anläggningarna ske på ett enhetligt sätt även inom staten, såvida inte starka skäl talar emot det. Att staten agerar både som myndighet med transportpolitiskt uppdrag och som bolag med kommersiellt uppdrag, med likartad verksamhet inom ett och 
  
 298 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 samma spårområde, skapar otydlighet och kan ifrågasättas på prin- cipiella grunder. Trafikverket och Jernhusen har olika uppdrag, och olika regler för avgiftsuttag och finansiering. 
  
 6.8.1Två statliga aktörer med olika förutsättningar 
  
 Trafikverket ansvarar för de spår myndigheten fått att förvalta. Trafikverket har i uppdrag att vara infrastrukturförvaltare för anläggningarna så länge regeringen inte beslutar något annat, eller tills Trafikverket beslutar att upphöra med underhållet enligt de förutsättningar som regeringen beslutat genom järnvägsförord- ningen. 
  
 Jernhusen AB har i uppdrag att sköta sin verksamhet på kom- mersiell grund. Jernhusen AB förvaltar bl.a. verkstäder, spåren utanför dessa, tvättanläggningar med tillhörande spår, och fekalietömningsanläggningar med tillhörande spår. 
  
 Uppdelningen mellan Banverkets (numera Trafikverkets) spår- områden å ena sidan och SJ:s/sedermera Jernhusen AB:s å andra sidan, innebär i praktiken att en situation uppstått där staten uppträder sida vid sida men med olika förutsättningar på vissa platser. På t.ex. en bangård där båda aktörerna finns representerade, är spår i anslutning till Jernhusen AB:s anläggningar förvaltnings- mässigt urskiljda ur anläggningen men är ibland i praktiken integrerade med Trafikverkets spår. Ett exempel är Hagalund, vilket illustreras i Figur 6.1. Trafikverket och Jernhusen AB har ibland också servitut på spåren på varandras fastigheter. 
  
 Den nuvarande ordningen innebär således att två statliga aktörer med olika uppdrag, juridiska och ekonomiska förutsättningar agerar inom samma anläggning för tjänster, t.ex. bangårdar. Även om Trafikverket skulle tillämpa självkostnadsprincipen enligt järn- vägslagen, skulle avgiften inte kunna bli densamma som t.ex. Jernhusen AB:s. Trafikverkets självkostnad skulle begränsa sig till de i dag anslagsfinansieradekostnaderna för drift, underhåll och reinvestering. Kostnader för historiska investeringar är emellertid i huvudsak redan finansierade med anslag. 
  
 299 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 Figur 6.1 Del av Hagalunds spårområde 
  
 Not: Rödmarkerade delar avser Trafikverkets anläggning; grönmarkerade avser Jernhusen AB:s anläggning. 
  
 Källa: Trafikverket, Jernhusen AB. 
  
 300 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.8.2Vad ska drivas kommersiellt respektive icke- kommersiellt? 
  
 Det finns skillnader i förutsättningarna för förvaltningen av spår för Jernhusen AB som bolag och för Trafikverket som myndighet, som inte är möjliga att förändra genom ändringar i regelverken eller uppdragen. 
  
 Ytterst blir det en fråga om en bedömning av vilka anläggningar för tjänster som i statens regi ska bedrivas kommersiellt med full självkostnadstäckning, genom avgifter från järnvägsföretag och hyrestagare, respektive vilka som ska drivas och styras mot icke- kommersiella mål, med inslag av subventioner i form av anslags- finansiering av infrastrukturen, vad avser investering och i viss del drift, underhåll och reinvestering. 
  
 Så vitt jag kan bedöma har det tidigare inte gjorts några samlade överväganden om vad som bör vara ett statligt åtagande i fråga om ansvar och utveckling för anläggningar för tjänster. Att bl.a. verk- städer ska drivas kommersiellt har motiverat att SJ AB:s anläggn- ingar förts till Jernhusen AB. Det har lyfts som ett problem att hyror och avgifter hos Jernhusen AB är lägre än de som privata aktörer skulle behöva ta ut för att nå kostnadstäckning. En successiv överföring av Jernhusen AB:s anläggningar till privata aktörer skulle råda bot på detta, och skapa incitament för nya aktörer och effektivitet i nyttjandet via högre kostnadstryck. Det skulle dock sannolikt innebära ökade kostnader för järnvägsföretag och tjänsteleverantörer. 
  
 Alternativet som skulle medge en renodlad marknadsdriven ut- veckling inom anläggningar för tjänster vore att föra över ansvaret för samtliga anläggningar för tjänster till andra kommersiella aktörer. 
  
 En överföring av Trafikverkets anläggningar för tjänster till Jernhusen AB eller till privata bolag skulle skapa jämnare förutsätt- ningar för konkurrens, genom avgifter som motsvarar full kostnads- täckning. De subventionerade och anslagsfinansierade spåren skulle därmed inte längre hämma konkurrensen även om det fortsatt skulle vara en konkurrensfördel att inneha befintliga spår i för- hållande till att bygga nya. 
  
 En sådan överföring skulle dock innebära att Trafikverket ansvarade endast för huvudspåren. Spår för uppställning och tåg- 
  
 301 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 vändning skulle föras över till marknaden. De kostnader som är förknippade med dessa spår skulle inte längre finansieras till delar med anslag, utan bäras helt av järnvägsföretagen. 
  
 Jag kan konstatera att uppställningsspår och en effektiv tågvändning är avgörande för en effektiv tågföring. Det var också skälet till att uppställningsspår och rangerbangårdar fördes till Banverket när SJ delades 1988. Jag menar av samma skäl att dessa anläggningar fortsatt ska förvaltas av Trafikverket och att det vore olämpligt att överföra dessa tillgångar från myndigheten till andra aktörer, eftersom det riskerar att minska möjligheten till helhetsbedömningar utifrån trafikens behov, såväl nationellt som internationellt, vilket riskerar att påverka trafikens effektivitet. 
  
 För de delar av anläggningen där staten inte behöver vara för- valtare bör ansvaret successivt föras över till andra aktörer. Vid bedömningen av vilka anläggningar som ska föras över behöver frågor om vad som kan anses utgöra naturliga monopol respektive lokala monopol inom järnvägsområdet beaktas, och hur t.ex. den relevanta marknaden ska definieras i dessa fall. Det ligger inte i mitt uppdrag eller inom mina tidsramar att göra en sådan fullständig kartläggning av marknaden för anläggningar för tjänster. En sådan kartläggning förutsätter också en närmare genomlysning av Jernhusen AB:s verksamhet. 
  
 Det kan dock argumenteras för att det egentligen endast är mark och spåranläggningar, som kan sägas ha inslag av naturliga monopol. I de tre storstadsområdena där det är ont om kapacitet och mycket svårt att finna ny mark för trafiken vid ändstationerna kan det kanske anses råda en situation med naturligt monopol. 
  
 Det är värt att notera att verkstaden och underhållsverksamhet i sig rimligen inte kan anses vara naturliga monopol. Konkurrens inom verkstadsunderhållsmarknaden finns i dag, och ett flertal företag hyr in sig anläggningen eller får tillgång till anläggningar genom upphandling. 
  
 Det finns vad jag kunnat se inga starka skäl för staten att driva verkstäder för fordonsunderhåll i egen regi. Det görs inte heller i dag. Jernhusen AB är inte utförare av fordonsunderhållet, utan är enbart fastighetsförvaltare. Om delar av Jernhusen AB:s anläggn- ingar fördes över till Trafikverket skulle konkurrens fortfarande råda mellan tjänsteleverantörer som då skulle verka i Trafikverkets anläggning i stället för i Jernhusen AB:s. 
  
 302 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 Enligt min uppfattning bör det tydligt motiveras varför staten fortsatt ska ha två olika former för förvaltning av spår inom ett och samma spårområde. Eftersom några sådana motiv inte har fram- kommit kan jag inte se att den uppdelningen bör behållas på längre sikt. Uppdelningen av spårförvaltningen kan sägas vara hämmande för utvecklingen. 
  
 Detta ställningstagande innebär sammanfattningsvis att de av Jernhusen AB:s anläggningar för tjänster, som efter en samlad be- dömning enligt ovan inte kan anses vara en del av det statliga åtagandet, successivt bör överföras till andra aktörer på marknaden. Där det är befogat att behålla ett statligt åtagande bör anläggn- ingarna i stället överföras till Trafikverket, men med ett säker- ställande av konkurrens mellan t.ex. olika tjänsteleverantörer i nästa led, t.ex. genom uthyrning eller upphandling. 
  
 Trots de utmaningar som Trafikverket står inför, vad gäller kun- skap om anläggningen och verksamhetsområdesövergripande upp- gifter, menar jag att fördelarna med att ha en statlig aktör som för- valtare för dessa anläggningar överväger nackdelarna med en fort- satt tudelning av det statliga åtagandet inom samma spårområde. Det skulle medföra en mer samlad förvaltning av spåren. Det förutsätter dock att Trafikverket hittar en form för ändamålsenlig förvaltning för anläggningarna. Jag vill därför vara tydlig med att en överföring av anläggningar från Jernhusen AB till Trafikverket, för fortsatt förvaltning inom staten, inte bör ske förrän Trafikverket byggt upp en ändamålsenlig organisation för förvaltning av sina anläggningar för tjänster. Vidare bör en långsiktigt hållbar finan- sieringsmodell ha beslutas som täcker Trafikverkets kostnader för de övertagna anläggningarna. Finansieringen kan antingen ske som för Trafikverkets anläggningar i dag, med ett stort inslag av anslags- finansiering, eller genom avgifter som hos Jernhusen AB. I det första fallet belastar kostnaderna statens budget. I det andra fallet belastar kostnaderna i stället järnvägsföretagen och deras kunder. 
  
 Gränssnitt mot andra infrastrukturförvaltare, ansvariga för anläggningar för tjänster, eller tjänstetillhandahållare kommer att kvarstå även om delar av Jernhusen AB:s anläggningar förs över till Trafikverket. Det kommer därför fortsatt att krävas god samord- ning och tydlig ansvarsfördelning mellan aktörerna vad gäller säkerhet, arbetsmiljö, utveckling av ytorna inom anläggningen m.m. 
  
 303 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 6.9Konkurrensneutral tillgång till rangering 
  
 Tjänster som nyttjas av flera järnvägsföretag bör tillhandahållas konkurrensneutralt. En aktör bör därmed inte vara beroende av att vända sig till en presumtiv konkurrent för att få tjänsten utförd. Tillgång till tjänsten rangering och växling med diesellok har lyfts som problem i detta sammanhang. 
  
 Trafikverket har i uppdrag att förvalta rangerbangårdarna, och är därmed tjänsteleverantör för dessa anläggningar, som har ett nära samband med trafikeringen på huvudspåren. Tillträde till spåren på rangerbangården tilldelas av Trafikverket som förvaltar denna. Ett järnvägsföretag som tilldelats tid för spårtillträde på rangerban- gården behöver en tjänsteleverantör för att utföra tjänsten ran- gering. Tjänsten innebär bl.a. att planera och leda rangeringen från rangertornet, lägga om växlarna, dra upp vagnarna över vallen med ett rangerlok, koppla isär vagnar och lok, släppa ned dem över vallen, koppla ihop vagnar och lok, och att provtrycka broms- systemen på tåget före avgång. 
  
 I dag tilldelar Trafikverket tågläge till rangerbangården fram till rangerbangårdens infartsgrupp, och tågläge från rangerbangårdens utfartsgrupp. Däremellan tilldelar Trafikverket spårtillträde i form av tid på rangerbangården. Trafikverket tilldelar inte och utför inte tjänsten rangering. Planeringen av tågrörelserna eller uppställning inom bangårdens spår, rangergruppen och uppställningsspår, hanteras i stället av ett av järnvägsföretagen som då är tjänsteleverantör. 
  
 Enligt Trafikverkets järnvägsnätsbeskrivning förutsätts varje järnvägsföretag utföra rangering i egen regi när de tilldelats spår- tillträde på rangerbangården. Alternativet är att anlita en tjänsteleverantör. På Trafikverkets rangerbangård i Hallsberg är det dock i praktiken endast Green Cargo AB som har möjlighet och kunnande att utföra rangering. Det innebär att järnvägsföretagen är hänvisade till att vända sig till en konkurrent för att få sina tåg rangerade. Tillgången till rangering styrs därmed av Green Cargo AB:s möjlighet att hålla öppet på rangerbangården. Frågan har uppmärksammats av Transportstyrelsen och Konkurrensverket genom klagomål från järnvägsföretag som önskat få rangering utförd utanför Green Cargo AB:s ordinarie öppettider. 
  
 Olika lösningar kan medge järnvägsföretagen konkurrensneutral tillgång till rangering. Varje järnvägsföretag kan t.ex. själv bygga 
  
 304 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 upp en organisation för rangering eller så kan järnvägsföretagen gå samman och gemensamt äga ett tjänsteleverantörsföretag som utför rangertjänsten. Nackdelarna med dessa lösningar är att det vore kostsamt om varje järnvägsföretag själv skulle bygga upp och hålla den kompetens som behövs och ineffektivt med flera parallella rangerteam i tornet. 
  
 Rangeringen är en viktig del av flödet på huvudspåren. Den är en så integrerad del av verksamheten på rangerbangården och har en sådan betydelse för trafikplanering och för trafikledning, vad gäller ankomster och avgångar till och från rangerbangården, att verksamheten till sin natur kan sägas ligga nära trafikledning som Trafikverket ansvarar för på sitt järnvägsnät. 
  
 Regler kring säkerhet och hantering av farligt gods kan också tala för att infrastrukturförvaltaren bör ha kontroll och kunskap om rörelser på rangerbangården. Informationen i planerings- verktyget för bangården bör vara direkt tillgänglig för infra- strukturförvaltaren som också bör ha rådighet över den. Jag menar därför att rangering på Trafikverkets rangerbangårdar kan ses som en del av det statliga åtagandet på samma sätt som trafikledning. Trafikverket ansvarar även i dag för planering och styrning av tåg- rörelser på t.ex. Hagalund, där Trafikverket upphandlat tjänsten av ISS. Vidare har Trafikverket avtal med Green Cargo AB för tågklarering på Sävenäs rangerbangård, men avser att börja utföra denna i egen regi. 
  
 Min bedömning är att Trafikverket bör ta över ansvaret för rangeringen på de rangerbangårdar som Trafikverket förvaltar. Inför ett beslut om övertagande av ansvaret för rangering bör en konsekvensutredning göras. I denna bör bl.a. kostnader för järnvägsföretagen och de säkerhetsmässiga effekterna av ett över- tagande av rangering beaktas. Även frågan var gränsdragningen för tjänsten bör gå i praktiken, t.ex. avseende teknisk utrustning, personal och andra resurser behöver utredas. Inom Trafikverket pågår redan ett arbete kring de närmare förutsättningarna och kraven kring tjänsten rangering som kan utgöra ett viktigt underlag till de frågor som behöver belysas inför ett övertagande av uppgiften. 
  
 305 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 6.10Järnvägsändamål i den fysiska planeringen 
  
 6.10.1 Riksintresse i den kommunala planeringen 
  
 Trafikverket har ansvaret för planering av det statliga järnvägsnätet, och är förvaltare av anläggningar för tjänster. Trafikverket ansvarar också för att föreslå område för riksintresse för kommunikationer och att precisera riksintresset. I den kommunala planeringen bevakar länsstyrelserna riksintresset och Boverket har tillsyns- ansvar över dessa. Jag kan konstatera att Trafikverket har pekat ut järnvägslinjer som riksintresse liksom vissa depåer. 
  
 6.10.2 Hur bör järnvägens intressen stärkas i planeringen? 
  
 Jag har inte tolkat det som en del i mitt uppdrag, särskilt inte mot bakgrund av tidsramen, att se över regelverken för riksintresse eller den fysiska planeringen. Det finns inget som framkommit i mitt arbete som pekat på att regelverken eller uppdragen till Trafikverket, Jernhusen AB eller länsstyrelserna skulle behöva förändras. Arbetet med riksintressefrågor för järnvägen inom Trafikverket och underlagen för dessa kan dock förbättras. Trafikverket har tidigare lyft vikten av att ha en bättre framför- hållning i tidiga skeden för att säkra mark med t.ex. riksintresse för järnvägsändamål, och att det arbetet involverar samarbete med branschens aktörer och med kommunerna.73 
  
 För att Trafikverket ska kunna utföra uppgiften att planera ut- veckling och underhåll av den järnväg och de anläggningar för tjänster som myndigheten förvaltar behöver Trafikverket ha en helhetsbild över den trafik som bedrivs och som kommer att, eller kan komma att, bedrivas. Detta är viktigt för planeringsansvaret som behöver innefatta att ha god kunskap om utvecklingen av angränsande järnvägsnät för trafik och anläggningar för tjänster. 
  
 Trafikverket har ansvar för att bedöma riksintresse för kommunikationer.74 I det ingår att mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga för anläggningar för kommunikationer, så långt möjligt ska skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra 
  
 73TRV 2011/33294, beslut  
 2011-05-06, 
  bilaga, s. 6 och 10. 
  
 742 § 9.p. förordning (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden. 
  
 306 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 tillkomsten eller utnyttjandet av dessa anläggningar.75 Områden som är av riksintresse för sådana anläggningar ska skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningarna.76 Bedömningen av riksintresset omfattar även anläggningar som Trafikverket inte förvaltar. 
  
 Eftersom planering av transportsystemet och utpekande av riksintresse för kommunikationer inte kan göras utan underlag som visar trafiken och hur dess utveckling kan komma att styra behoven i framtiden, omfattar Trafikverkets planeringsansvar att ta fram underlag och att löpande arbeta med att upprätthålla en aktuell bild av järnvägstransporterna och hur dessa påverkar järnvägsnätets utvecklingsbehov. I detta ingår att bedöma var det kommer att behövas uppställningsspår och vilka platser som lämpar sig för detta och för verkstäder för att säkerställa att placeringen inte stör trafiken på huvudspåren mer än nödvändigt. Med anledning av de kommande höghastighetsbanorna behöver det även göras bedömningar om var verkstadskapacitet kommer att behövas, vilket Trafikverket utreder. 
  
 Trafikverket gör i dag kapacitetsutredningar kring behov och konsekvenser av förändringar i trafikmönster. Utredningarna används som underlag för beslut om investeringar, underhåll och anslutningar till Trafikverkets järnväg. Det är viktigt att tydliggöra att Trafikverkets planeringsansvar även omfattar ansvar att göra denna bedömning ur ett nationellt, men även internationellt per- spektiv. Trafikverket måste ha denna överblick över järnvägen och transportbehoven på övergripande nationell nivå. Önskemål eller förändringar på regional nivå måste knytas ihop med den nationella nivån och möjliga konsekvenser i andra regioner. 
  
 Att förutse trafiken framhålls ibland som en svår uppgift. Det kan dock noteras att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har ett trettioårigt perspektiv på sin trafik och sin fordonsflotta. För den kommersiella persontrafiken kan det tänkas att flödena är trög- rörliga och därmed mindre svåra att förutse, även om det inte är möjligt att förutse vilken eller vilka operatörer som kommer att utföra trafiken. För godstrafiken kan konjunkturen ha stor på- verkan från ett år till ett annat, men vissa flöden torde vara mer 
  
 753 kap 8 § Miljöbalken (1998:808). 
  
 763 kap 8 § Miljöbalken (1998:808). 
  
 307 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 SOU 2015:110 
  
 stabila över tid, även om en överflyttning till lastbil snabbt kan förändra ett transportflöde. Det kan dock tänkas att en bättre bild av godsflödena kan ge förutsättningar för en tydligare prioritering som ger godstransportköparna en ökad tydlighet och därmed bidra till mer stabila förutsättningar för dem och för näringslivet. Jag menar därför att Trafikverket bör förstärka sitt arbete med att peka ut riksintresse för kommunikationer inom järnväg vad avser depåer, och att framtagande och upprätthållande av en aktuell strategisk plan måste vara underlag i detta arbete. 
  
 Avgörande för en väl fungerande planering av verkstäder och uppställningsspår i förhållande till den kommunala planeringen är tidig och tydlig kommunikation med kommunen. Den järnvägs- anläggning som tidigt kommit in i den kommunala planeringen kan omhändertas i översiktsplanen och i detaljplanearbeten. Kom- munen väger intresset mot andra mål för markanvändningen på platsen. De kommuner som gärna ser en verkstad eller uppställ- ningsspår i kommunen kommer att vara tillmötesgående. De som ser andra intressen som mer angelägna kommer inte att vara det. Riksintresseklassningen löser inte problemet med motstående intressen, t.ex. i stadsnära lägen. Vid motstående intressen kommer utrymmet att vara snävare än i ett läge där kommunen tidigt och tydligt ”skyddat” intresset genom att lägga in det i översiktsplanen och detaljplan. 
  
 Den tröghet i planeringssystemet som följer av den kommunala och statliga planeringen måste vägas mot de intressen av demo- kratiskt inflytande som planeringsprocesserna är tänkta att slå vakt om. Den ökade ekonomiska risk denna tröghet kan innebära är en affärsrisk det inte finns övervägande skäl att ändra planerings- lagstiftningen för. Den är också lika för alla aktörer även om den i praktiken kan innebära en större inträdeströskel för en ny aktör som inte kan etablera sig på befintliga spår eller i befintliga anläggningar. Denna konkurrensnackdel är dock densamma för alla aktörer som inte har egna anläggningar. 
  
 308 
  
 SOU 2015:110 
  
 Anläggningar för tjänster 
  
 6.11Stationsförvaltning och tillgänglighet 
  
 Hur stationer och den fastighetsförvaltning som i dag förvaltas av staten genom Jernhusen AB bör organiseras, och hur gräns- dragningen bör göras, har inte kunnat hanteras inom ramen för arbetet med detta slutbetänkande. Den bör enligt min mening utredas i särskild ordning. 
  
 Frågan om Jernhusen AB:s uppdrag och förvaltning av stationer och fastigheter i anslutning till dessa bör utredas samlat och i ett bredare sammanhang. En sådan utredning behöver analysera vad som bör vara ett statligt åtagande. Fastighetsförvaltningen behöver ha en tydlig koppling till finansieringen av stationer och stations- utrymmen för passagerare. 
  
 I mitt uppdrag har också ingått att utvärdera hur väl ansvariga aktörer organiserar och utför assistans för personer med funkt- ionsnedsättning samt att vid behov föreslå åtgärder, t.ex. ett alter- nativt sätt att organisera verksamheten. Det grundläggande regel- verket för assistansfrågor är förordning 1371/2007/EG,77 artiklarna  
 19–25. 
  Egentligen avser regleringen ledsagning av den s.k. stations- förvaltaren på stationen till och från tåg, medan järnvägsföretaget ansvarar för att ge assistans ombord. 
  
 I mitt första delbetänkande (SOU 2013:83) konstaterade jag att det föreligger brister i hur ledsagning fungerar i praktiken, bl.a. p.g.a. bristande samordning mellan olika aktörer. Det finns även andra svårigheter som möter järnvägsresenärer med olika typer av funktionsnedsättning. Lovvärda samarbeten mellan Trafikverket och Jernhusen AB har etablerats och Samtrafiken har gjort insatser på området, men det har inte varit tillräckligt. I samband med en studieresa till Storbritannien har jag kunnat konstatera att den här typen av frågor har en stor tyngd och en gemensam hemvist hos järnvägsföretagens samarbetsorganisation ATOC. I Storbritannien har en noggrann kartläggning och dokumentering av alla järnvägs- stationer gjorts i syfte att tillhandahålla detaljerad information om tillgängligheten. På sistone har dock de säkerhetsmässiga riskerna uppmärksammats med att offentliggöra den här typen av inform- 
  
 77 Europaparlamentets och rådets förordning 1371/2007/EG av den 23 oktober 2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. 
  
 309 
  
 Anläggningar för tjänster SOU 2015:110 
  
 ation i detaljerad form. Den delvis motsvarande tjänsten www.stationsinfo.se i Sverige uppdateras inte längre. 
  
 Med de prioriteringar som utredningen varit tvungen att göra, har en närmare utvärdering av ledsagning och assistans i syfte att få fram konkreta förslag till åtgärder tyvärr inte varit möjlig att göra. Jag menar dock att detta är ytterst angelägna frågor och kan konstatera att de också berör gränsytorna med andra trafikslag som buss och taxi. De förtjänar därför en egen utredning som tar ett trafikslagsövergripande perspektiv. En sådan utredning bör, om inte detta hanteras i annan ordning, även närmare diskutera innebörden av begreppet stationsförvaltare. Utredningen bör sam- ordnas med överväganden kring förvaltning och finansiering av stationer enligt ovan. 
  
 310 
  
 7 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Förslag: Transportstyrelsen bör fortsatt förvalta de offentlig- rättsliga delarna av järnvägens trafiksäkerhetsregler (JTF). En uppdelning i offentligrättsliga respektive företagsinterna regler bör göras. Transportstyrelsen bör inte lämna över förvaltningen till branschens aktörer eller annan myndighet innan en upp- delning av dagens regler gjorts. 
  
 Transportstyrelsen bör ta fram nationella regler för last- säkring för godstrafik på järnväg. Transportstyrelsen bör också analysera hur svenska intressen lämpligast representeras i UIC:s lastsäkringsarbete. 
  
 Regeringens instruktion till Transportstyrelsen bör ändras så att det tydligare framgår att Transportstyrelsen ska verka för säkerheten inom transportområdet. 
  
 Transportstyrelsen bör se över sin interna organisation och samla ansvaret för arbetet med järnvägssäkerhetsfrågor, samt säkerställa analyskapacitet och kompetensförsörjning på om- rådet. 
  
 7.1Inledning 
  
 Enligt mina direktiv ska jag analysera formerna för och innehållet i Transportstyrelsens olika roller inom järnvägsområdet samt be- döma behov av att ge myndigheten ett stärkt och förtydligat mandat i syfte att verka för transportpolitisk måluppfyllelse. Reger- ingen pekar särskilt på vikten av att Transportstyrelsen utvecklar sin roll att vara tillsyns- och säkerhetsmyndighet på järnvägs- området. 
  
 Som framgår av Transportstyrelsens instruktion har myndig- heten till huvuduppgift att svara för regelgivning, tillstånd och 
  
 311 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 tillsyn inom transportområdet.1 Detta är myndighetens främsta medel eller verktyg för att nå en ökad säkerhet inom järnvägen. I kapitlet redogör jag därför för hur Transportstyrelsen arbetar med dessa verktyg och de bedömningar som föranleds av detta. 
  
 Jag har valt att ge en bredare bild av hur samspel och roller fungerar när det gäller trafiksäkerhetsarbetet. I ett inledande avsnitt redovisas säkerhetsutvecklingen, med utblickar mot andra EU- länder. I samband med detta behandlar jag även hur det svenska järnvägssystemet uppfyller de  
 EU-gemensamma 
  säkerhetsmålen. 
  
 När det gäller regelgivning granskar jag Transportstyrelsens föreskriftsarbete och sätter det i relation till  
 EU-regelverket 
  utifrån några fallstudier. 
  
 Transportstyrelsens tillstånds- och tillsynsverksamhet behandlas tämligen ingående, också utifrånaktuella exempel. Till sist resonerar jag kring rollfördelningen mellan Transportstyrelsen och Trafikverket i trafiksäkerhetsarbetet och återkommer också till Transport- styrelsens organisation. 
  
 7.2Trafiksäkerhet 
  
 7.2.1Trafiksäkerhetens utveckling 
  
 I mitt första delbetänkande kunde jag konstatera att trenden för trafiksäkerheten, och då särskilt antalet omkomna och allvarligt skadade i järnvägsdriften, inte är tydlig. Med hänsyn till det ökade transportarbetet har säkerheten förbättrats sedan den officiella statistiken blev tillgänglig 1991,2 men enstaka år under  
 2010-talet 
  sticker ut i negativ bemärkelse. 
  
 Trafikanalys ansvarar för insamling och redovisning av den officiella statistiken över olyckshändelser vid järnvägar, spårvägar och tunnelbanan. I sin analys av olycksutvecklingen redovisar Trafikanalys3 en svag minskning av flertalet olyckstyper under perioden  
 2010–2014 
  jämfört med föregående femårsperiod. Den enda händelsekategori som ökade mellan femårsperioderna var 
  
 11 § Förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 2SOU 2013:83, s. 144 ff. 
  
 3Trafikanalys, Bantrafikskador 2014, Statistik 2015:15. 
  
 312 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 ”andra olyckshändelser” vars största post är kollisioner p.g.a. obehöriga på spårområdet. Självmord ingår inte i olycksstatistiken. 
  
 För en översikt av antalet döda och allvarligt skadade i järnvägs- olyckor under perioden  
 1991–2014, 
  se figur 7.1, vars uppgifter för 2014 är reviderade jämfört med de preliminära uppgifter som publicerades i mitt andra delbetänkande.4 Trafikanalys över- gripande bedömning är att utvecklingen av antalet omkomna i bantrafiken inte är i fas med målen för 2020. 
  
 Figur 7.1 
  
 Döda och allvarligt skadade vid järnvägsdrift 
  
 140 
  
 120 
  
 100 
  
 Allvarligt 
  
 Dödade, 
  
 80 
  
 skadade 
  
 exkl. suicid 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Källa: Trafikanalys. 
  
 4 SOU 2015:42, s. 59. 
  
 313 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 Under perioden  
 2010–2014 
  omkom sammanlagt sex järnvägs- anställda, en ökning från noll den föregående femårsperioden. Olyckor i samband med spårarbete har uppmärksammats av Statens haverikommission (SHK) i flera undersökningar under senare år och senast i en temautredning som behandlar 28 olyckor och tillbud vid arbete i spårmiljö som inträffade 2012.5 Jag har i arbetet med mina delbetänkanden också låtit Trafikverket ta fram uppgifter över utvecklingen, bl.a. av allvarliga händelser vid spår- arbete, som återges även här i figur 7.2. 
  
 Figur 7.2 Allvarliga händelser vid spårarbete 
  
 50 
  
 45 
  
 40 
  
 händelser 
  
 35 
  
 30 
  
 Allvarliga 
  
 25 
  
 15 
  
 20 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 Källa: Trafikverket. 
  
 Spårarbete kan medföra risker, inte enbart för den arbetande per- sonalen utan också för järnvägstrafiken i stort. Detta visar t.ex. den olycka som inträffade i Kimstad i september 2010 där ett resande- tåg kolliderade med en spårgående grävlastare, inhyrd av Trafik- verket, vilket ledde till att en resande omkom och nio personer blev allvarligt skadade.6 
  
 5SHK, Slutrapport RJ 2014:05, Säkerhet vid arbete i spårmiljö. 
  
 6SHK, Rapport RJ 2012:03, Olycka mellan tåg 505 och en spårgående grävlastare på Kimstads driftplats,  
 2012-10-10. 
  
 314 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Även om järnvägssäkerheten i stort inte tycks ha allvarligt för- sämrats på senare år, pekar SHK:s temautredning om säkerhet vid arbete i spårmiljö på en oroande riskbild. Rapporten understryker vikten av att infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag arbetar aktivt med riskhantering ochanalys av händelser för att kontinuerligt förbättra säkerheten och förebygga den här typen av olyckor. 
  
 7.2.2EU:s gemensamma säkerhetsmål 
  
 Efter antagandet av järnvägssäkerhetsdirektivet7 2004 blev järn- vägssäkerhet en ny behörighet för EU. Direktivet som ingick i det andra järnvägspaketet gav den Europeiska järnvägsbyrån i uppgift att utarbeta förslag till kommissionen om gemensamma säkerhets- metoder, gemensamma säkerhetsmål och gemensamma säkerhets- indikatorer. 
  
 De gemensamma säkerhetsmålen baseras på de gemensamma säkerhetsindikatorerna som fastställs i direktivets bilaga I och som rapporteras årligen till Europeiska järnvägsbyrån av medlemsstater- nas myndigheter. Enligt direktivets artikel 7 ska målen antas i etap- per och ange miniminivåer som måste uppfyllas i varje medlems- stat. De ska uttryckas i riskacceptanskriterier för resande, personal (inklusive anlitad personal), plankorsningstrafikanter, obehöriga personer på järnvägsområdet och övriga. Dessutom ska det finnas ett mål för samhällsrisker. 
  
 Efter ett förslag från byrån antog kommissionen 2009 en gemensam metod för bedömning av om säkerhetsmålen uppnåtts8 och 2010 antogs den första uppsättningen gemensamma säker- hetsmål.9 Den andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål publicerades 201210 och uppdaterades 2013.11 Det är dessa beslut 
  
 7Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG av den 29 april 2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg. 
  
 8Kommissionens beslut 2009/460/EG av den 5 juni 2009 om antagande av en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av uppnåendet av säkerhetsmål i enlighet med artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG. 
  
 9Kommissionens beslut 2010/409/EU om gemensamma säkerhetsmål enligt artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/ EG. 
  
 10Kommissionens beslut 2012/226/EU av den 23 april 2012 om den andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet. 
  
 315 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 som i dag ligger till grund för byråns bedömning av om säkerhets- målen är uppfyllda. 
  
 De gemensamma säkerhetsmålen baseras på nationella referens- värden (NRV) som beräknas av byrån för var och en av riskkate- gorierna och som normaliseras genom att de delas med det totala antalet tågkilometer i respektive land. Risker för kategorin resande normaliseras enbart med persontågkilometer, alternativt person- kilometer. Konsekvenserna av olyckor för varje riskkategori ut- trycks i dödsolyckor och vägda allvarliga personskador, där tio allvarliga personskador motsvarar en dödsolycka. Risken för samhället är den kollektiva risken för alla kategorier i varje enskilt land. NRV, som blir ett nationellt säkerhetsmål, fastställs sedan på grundval av ett genomsnitt för de sex senaste åren för respektive riskkategori. 
  
 De gemensamma  
 EU-säkerhetsmålen 
  beräknas av byrån genom att för varje riskkategori ta det lägsta av två värden: det högsta av medlemsstaternas  
 NRV-värden, 
  eller ett värde som är tio gånger högre än det europeiska genomsnittsvärdet för respektive NRV. 
  
 Varje år i mars värderar byrån, på grundval av det senaste årets inrapporterade data (dvs. med två års fördröjning), om NRV har uppnåtts för de olika riskkategorierna och kan då i ett andra steg tillämpa en marginal på 20 procent för att hantera osäkerheten i datamaterialet. Resultatet av utvärderingen klassificeras sedan som ”godtagbar säkerhetsnivå”, ”möjlig försämring av säkerheten” eller ”trolig försämring av säkerheten”. Vid möjlig eller trolig försäm- ring av säkerheten måste medlemsländerna förklara utvecklingen för kommissionen och kan, vid trolig försämring av säkerheten, åläggas att utarbeta en säkerhetsförbättringsplan.12 
  
 Skillnaderna mellan EU:s medlemsländer är stora när det gäller trafiksäkerhetsnivån, vilket också kommer till uttryck i de nation- ella referensvärdena. För kategorin resande är t.ex. risken att dödas eller skadas allvarligt mellan hundra och femtio gånger mindre i det land som har den högsta nivån jämfört med det som har den lägsta. För en översikt av säkerhetsnivån inom EU se figur 7.3. 
  
 11Kommissionens genomförandebeslut 2013/753/EU om ändring av beslut 2012/226/EU om andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet. 
  
 12Kommissionens beslut 2009/460/EG av den 5 juni 2009 om antagande av en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av uppnåendet av säkerhetsmål i enlighet med artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv) 2004/49/EG. 
  
 316 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Figur 7.3 Omkomna och allvarligt skadade i järnvägstrafiken i EU 2007– 2014 
  
 2,0 
  
 allvarligavägdaoch personskador miljoner(pertågkm) 
  
 1,8 
  
 0,4 
  
 1,6 
  
 1,4 
  
 1,2 
  
 1,0 
  
 0,8 
  
 Dödade 
  
 0,6 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Norge Storbritannien Irland Schweiz* Nederländerna Luxemburg* Danmark Tyskland Sverige Frankrike Italien Spanien Finland Tjeckien Österrike Belgien Slovenien Portugal Ungern Kroat ien* Bulgarien Lettland Grekland Estland* Polen Slovakien Rumänien Litauen  
 EU-28 
  
 Not: För vissa medlemsländer (markerade med asterisker) finns inte komplett information för alla år. Källa: Europeiska järnvägsbyrån. 
  
 Sverige placerar sig rent allmänt bland de bättre medlemsländerna. I den senaste beräkningen av NRV har Sverige näst lägst riskvärde för kategorin resande (endast Storbritannien har bättre resultat).13 Även för kategorin anställda är Sverige på andra plats (efter Slovakien), medan Sverige placerar sig på fjärde plats i kategorin plankorsningstrafikanter. För kategorin obehöriga personer på järnvägsspåret noteras Sverige på sjunde plats, efter länder som Storbritannien, Frankrike, Nederländerna och Belgien.14 
  
 Sveriges låga olyckstal gör att även små förändringar från ett år till ett annat kan få genomslag i Europeiska järnvägsbyråns årliga 
  
 13Kommissionens genomförandebeslut 2013/753/EU om ändring av beslut 2012/226/EU om andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet. 
  
 14Kommissionens genomförandebeslut 2013/753/EU om ändring av beslut 2012/226/EU om andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet. 
  
 317 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 bedömning. Vid några tillfällen de senaste åren har Sverige fått anmärkningen ”möjlig försämring av säkerheten”. År 2012 (för verksamhetsåret 2010) gällde det kategorin obehöriga15 och 2014 gällde det kategorin anställda. I fallet 2012 lämnade Transport- styrelsen sin förklaring till byrån, men 2014 hade rutinerna ändrats och kommissionen skrev då till regeringen med begäran om en förklaring till den möjliga försämringen.16 Regeringen svarade att den mot bakgrund av den svenska nollvisionen inte var nöjd med utvecklingen och redovisade en rad åtgärder som vidtagits eller planerats, bl.a. att den gett Transportstyrelsen i uppdrag att under- söka hur tillsynen av underhållsverksamhet kunde effektiviseras och skärpas.17 Regeringen pekade också på Haverikommissionens rapport om säkerhet vid arbete i spårmiljö. 
  
 EU:s bedömningar av Sveriges säkerhetsnivå visar att de gemen- samma säkerhetsmålen och deras uppföljning kan bidra till att sätta fingret på reella säkerhetsproblem och påkalla regeringens upp- märksamhet när utvecklingen tycks gå åt fel håll. 
  
 7.2.3Europeiska järnvägsbyråns utvärdering av Sverige 
  
 Europeiska järnvägsbyrån hade under 2013 utvecklat ett verktyg i matrisform (”Regulatory Monitoring Matrix”, RMM) för att ut- värdera hur harmoniseringen av arbetet med järnvägssäkerhet fort- skrider inom EU. Syftet var att underlätta för byrån att styra sina granskningsaktiviteter mot kritiska områden. För att testa och ut- värdera verktyget efterlyste byrån i juni 2013 frivilliga medlems- stater. Sverige tillsammans med Storbritannien, Nederländerna, Danmark, Belgien och Irland anmälde sig för deltagande i pilot- projektet. I varje medlemsstat ingick berört ministerium (Närings- departementet), den nationella säkerhetsmyndigheten (Transport- styrelsen) och det nationella olycksundersökningsorganet (SHK). 
  
 Matrisen innehöll fem huvudelement (styrning/ledning, organi- sation, personal, prestation/utförande och utvärdering) med 
  
 15Transportstyrelsen, TSG  
 2012-733, 
  Säkerhetsrapport järnväg, Transportstyrelsens årsrapport för 2011 enligt artikel 18 i direktiv 2004/49/EG (järnvägssäkerhetsdirektivet). 
  
 16 
 EU-kommissionen, 
  2014 ERA report on the assessment of achievement of safety targets, 
  
 8december 2014. 
  
 17N2014/5090/TE, Brev till kommissionen den 6 februari 2015. 
  
 318 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 sammanlagt 26 underelement. Varje underelement värderades på en femgradig skala. Utvärderingen genomfördes av byrån genom studier av relevanta dokument och strukturerade frågor till de berörda, kompletterade av en självutvärdering av var och en av de ingående organisationerna. Dessutom gjordes intervjuer med ut- valda inom järnvägssektorn (bl.a. SJ AB och Trafikverket) utanför de berörda myndigheterna för att verifiera resultatets relevans. 
  
 Byrån genomförde sina individuella möten med myndigheterna och järnvägssektorn i Sverige i mitten av december 2013. Ett avslutande möte med samtliga myndigheter hölls i slutet av mars 2014 och den slutliga rapporten inkom till Näringsdepartementet den 10 juli 2014.18 
  
 Slutrapportens utvärdering är i huvudsak positiv. Av 25 be- dömda underelement når Sverige nivå 4 inom elva områden, nivå 3 i sju och nivå 2 i sju. Det bör noteras att nivågrupperingen gällde Sverige som helhet även i de fall bedömningen huvudsakligen kunde hänföras till en av de utvärderade organisationerna. Även i jämförelse med övriga fem länder tycks Sverige tillhöra de bättre. Fyra av dessa hade t.ex. klassats i nivå 1 inom något område. 
  
 I rapporten pekade byrån på några starka områden, t.ex. myn- digheternas självständighet, den tydliga rollfördelningen, den svenska öppenheten och rättssäkerheten i processerna. De viktig- aste områdena för förbättringar handlade om att mer systematiskt och proaktivt använda ett riskbaserat angreppssätt och att bättre analysera trender och orsaker när det gäller utvecklingen av järn- vägssäkerheten. Mer specifikt pekas bristande systematik i tillsyns- verksamheten ut, liksom svagheter i SHK:s och Transport- styrelsens interna översyner och korrigerande åtgärder. 
  
 Av de brister som pekades ut i matrisen kan särskilt nämnas: 
  
 •Kommunikation och dialog mellan departementet och Transport- styrelsen äger rum på olika parallella nivåer och samma frågor verkar behandlas på olika möten med otillräcklig samordning; 
  
 •Genomförande av (Transportstyrelsens) tillsynsaktiviteter bör vara mer baserad på riskvärdering och djupanalys och följa en uppgjord plan; 
  
 18  
 ERA/Mccoy/SAF, 
  Regulatory Monitoring Matrix pilot, evaluation of Sweden,juni 2014. 
  
 319 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 •Uppföljningen av säkerhetsindikatorer och trender i utveckl- ingen behöver förbättras liksom den underliggande analysen. 
  
 Byrån föreslog också att Näringsdepartementet och Transport- styrelsen borde förbättra dialogen (bort från en behandling av fall till fall mot ett mer holistiskt synsätt) för att bättre kunna analysera trender i säkerhetsutvecklingen. 
  
 En direkt följd av byråns rekommendationer var att regeringen i början av 2015 införde ett förtydligande i järnvägsförordningen som innebär att den årliga säkerhetsrapporten (av Transportstyrelsen dittills kallad  
 ”ERA-rapporten”) 
  numera också ska överlämnas till regeringen och att den ska innehålla Transportstyrelsens bedömning av trafiksäkerhetsutvecklingen.19 Säkerhetsrapporten 201520 är den första som Transportstyrelsen upprättat enligt förordningens förtydligande. 
  
 7.2.4Min bedömning 
  
 Trafiksäkerheten på järnväg har under lång tid utvecklats positivt i Sverige. På senare år har det dock funnits tendenser till att den positiva utvecklingen avstannat. Det finns också viktiga risker att beakta, bl.a. vid spårarbete. Det föreligger vidare ett uttalat behov av att bättre analysera trender och orsaker när det gäller utveckl- ingen av järnvägssäkerheten. 
  
 Det är positivt att Europeiska järnvägsbyrån utvärderar och be- dömer hur medlemsstaten Sverige arbetar med tillämpningen av den europeiska järnvägssäkerhetslagstiftningen. Det ger ett fördjupat utbyte med andra medlemsstater och en oberoende bedömning av förbättringspotentialer. 
  
 Min övergripande bedömning är att Transportstyrelsen bör ta en aktiv roll i att verka för en ökad järnvägssäkerhet. Som jag nämnt inledningsvis är viktiga delar i detta att använda verktygen regelgivning, tillståndsprövning och tillsyn. Vidare kan det också finnas anledning att bedöma hur Transportstyrelsens verksamhet är organiserad för att hantera uppgifterna, liksom myndighetens roller 
  
 192 kap. 3 b § järnvägsförordningen (2004:526), ändrad genom förordning (2015:12). 
  
 20Transportstyrelsen, TSG 2015:1356, Säkerhetsrapport järnväg, Transportstyrelsens årsrapport för 2014. 
  
 320 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 i förhållande till t.ex. Trafikverket. Alla dessa områden berörs i kommande avsnitt i detta kapitel. 
  
 7.3Transportstyrelsens föreskrifter 
  
 Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet enligt järnvägslagen och ska utöva tillsyn över att järnvägslagen, och de föreskrifter som med- delats med stöd av lagen följs.21 Transportstyrelsen har genom järnvägsförordningen bemyndigande att ge ut föreskrifter inom en rad områden. 
  
 Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter (JvSFS 2008:07) reglerar trafiken på stora delar av det svenska järnvägsnätet. Jag har upp- märksammats på Transportstyrelsens hantering av dessa säkerhets- föreskrifter och behandlar därför denna närmare. 
  
 7.3.1Trafiksäkerhetsföreskrifter 
  
 Organisationen av järnvägstrafiken har allt sedan järnvägens till- komst varit strikt regelstyrd, framför allt av säkerhetsskäl. Före delningen av Statens Järnvägar 1988 var säkerhetsregler inom järnvägen en intern fråga för SJ. Dessa säkerhetsregler var samlade i SJ:s säkerhetsordning (säo) som innehöll bestämmelser om signaler, tavlor och märken och deras betydelse, om hur trafiken skulle organiseras och trafikledas på ett säkert sätt och hur tåg och andra rörelseformer skulle sättas samman och framföras. Eftersom SJ var ett integrerat företag med såväl infrastrukturförvaltning som trafikutövning ingick också regler om hur spåret skulle stängas av och skyddas vid arbeten. 
  
 Förutom säkerhetsordningen fanns också bestämmelser om fordon, linjebok för förare och anvisningar till personal i olika tänkbara situationer. SJ:s regelverk gällde för den egna personalen och annan personal som anlitades av verket. Endast i gränssnittet mot järnvägens kunder och tredje man fanns behov av offentlig- rättslig och civilrättslig reglering av verksamheten, t.ex. genom 
  
 21 1 kap. 2 § järnvägsförordningen (2004:526) och 8 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). 
  
 321 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 järnvägstrafiklagen och lagen om internationell järnvägstrafik och dessas föregångare. 
  
 När järnvägen 1988 delades upp i en infrastrukturförvaltare och ett trafikföretag uppstod givetvis frågan hur säkerhetsordningen skulle hanteras. Eftersom det vid denna tid inte fanns andra aktörer än SJ och Banverket blev uppdelningen av säkerhetsbestäm- melserna främst en fråga mellan dessa två. I och för sig fanns det redan då en tillsynsmyndighet, Järnvägsinspektionen, som var administrativt inordnad i Banverket men med självständig myndig- hetsutövning. Vid denna tid tog dock Inspektionen inte på sig ansvaret för detta omfattande föreskriftsprojekt. 
  
 Under tiden mellan juni 1994 och juni 2000 fanns både SJ:s säo och Banverkets SÄO (BVF 900) parallellt, med samma innehåll. När Trafikledningen i november 1996 flyttades från SJ till Harrison trafikledningen inom Banverket blev BVF 900 det styrande doku- mentet. Inom Banverket drevs sedan från 1999 ett omfattande utvecklingsprojekt  
 (TRI-projektet) 
  för att se över föreskrifterna med syfte att ersätta säkerhetsordningarna BVF 900 och SJF 010. Arbetet föranleddes av marknadsöppningen på godstrafiksidan och av att olika versioner av SJs säkerhetsordning tillämpades av olika järnvägsföretag. Avsikten var att dela in reglerna i myndighets- regler, branschgemensamma och företagsinterna regler. 
  
 Regelprojektet drevs dock aldrig till sitt slut av Banverket utan avbröts, efter att närmare 100 miljoner kronor lagts ned i det. Ban- verket hade inte mäktat med att göra den planerade uppdelningen av regelverket, däremot hade reglerna genomgått en rejäl översyn. Järnvägsstyrelsen tog 2007 över helheten och beslutade i juni 2008 att tillsynsmyndigheten skulle ge ut bestämmelserna i den form de hade fått efter översyn och modernisering. Resultatet blev att Järn- vägsstyrelsen gav ut regelverket i föreskriftsform.22 Föreskrifterna trädde i kraft den 31 maj 2009, dvs. vid en tidpunkt då Transport- styrelsen övertagit rollen som tillsynsmyndighet. 
  
 Förutom Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter (JTF) gav styrel- sen samtidigt ut en föreskrift23 som ställer krav på järnvägsföretags och infrastrukturförvaltares interna säkerhetsbestämmelser (trafik- 
  
 22Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter (JvSFS 2008:7), JTF. 
  
 23Järnvägsstyrelsens föreskrifter (JvSFS 2008:8)om järnvägens säkerhetsbestämmelser vad gäller trafik och arbeten på spår. 
  
 322 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 säkerhetsinstruktioner), som behövs för att trafik och arbete i spåret ska kunna bedrivas säkert. Av 3 § i denna framgår att det för trafik och arbeten som omfattas av JTF endast behövs nödvändiga kompletterande bestämmelser i företagens trafiksäkerhetsinstrukt- ioner. 
  
 7.3.2Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter – JTF 
  
 Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter består av en grundföreskrift med 19 bilagor. I anslutning till föreskriften ger Transportstyrelsen ut handböcker som även innehåller läsanvisningar och råd. I grundföreskriften delas järnvägsinfrastrukturen upp i åtta olika trafikeringssystem, som framför allt hänförs till den typ av signal- ering och trafikledning som förekommer på de olika systemen. Bestämmelserna för de olika trafikeringssystemen beskrivs sedan i bilagorna. Grundföreskriften innehåller också bestämmelser om information som ska ingå i förarens regelbok och linjebok. Dessa är härledda ur kraven i TSD Drift och trafikledning,24 avsnitt 4.2.1.2. Vidare finns regler om körplaner (tidtabeller) och förteckning över föreskriftens bilagor som innehåller bestämmelser om trafik- ledning, olika typer av färder, växling och skyddsformer vid arbeten i spår. 
  
 Trots Järnvägsstyrelsens ambitioner lämnades reglerna för tra- fikeringssystemen R, F, E1, E2 och E3 utanför JTF. Det blev i stället Banverket (numera Trafikverket) som gav ut dessa regler. 
  
 Beslutet om utgivning av JTF innebar att Järnvägsstyrelsen gav upp arbetet med att dela upp järnvägens trafikregler i sådant som borde vara offentligrättsligt reglerat och sådant som skulle kunna regleras företagsinternt. Järnvägsstyrelsen var dock medveten om att föreskriften inte motsvarade de krav som ställs på en myndighetsföreskrift i författningssamlingsförordningen(1976:725), både vad det gäller form och innehåll. JTF innehåller t.ex. detaljerade anvisningar till personal och samspel mellan personer i olika situationer, ofta i form av dialogslingor. Den reglerar också 
  
 24 Kommissionens beslut av den 12 november 2012 om teknisk specifikation för drifts- kompatibilitet avseende delsystemet ”Drift och trafikledning” i järnvägssystemet i Europeiska unionen och om ändring av beslut (EG) 2007/756, senast ändrad genom kom- missionens förordning 2015/995/EU av den 8 juni 2015. 
  
 323 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 sådana situationer som vore bäst lämpade för företagsinterna bestämmelser, t.ex. olika skyddsformer vid arbete i spår. 
  
 Administrationen av JTF var inledningsvis betungande för Transportstyrelsen. Genom sin detaljreglering har den gett upphov till många ändringsförslag varje år vilket har krävt en omfattande administrativ hantering inom myndigheten. Transportstyrelsen initierade 2012 en översyn av JTF med syfte att ge föreskriften en form och ett innehåll som överensstämde med författnings- samlingsförordningens krav. Målsättningen var att ge ut en före- skrift som innehöll övergripande och funktionella krav på järn- vägstrafiken. 
  
 Under översynens gång ändrades dock inriktningen. Målsätt- ningen blev i stället att ge ut en föreskrift som inför gemensamma europeiska bestämmelser för bedrivande av tågtrafik på det svenska järnvägsnätet. Grunden för kursändringen var en undersökning som Transportstyrelsen gjort av  
 EU-regleringens 
  utveckling.25 I denna rapport konstateras att det inte är lämpligt att fortsätta med omarbetningen av JTF enligt den gällande inriktningen. Det befanns vara mer angeläget att införa regler i TSD Drift inom ramen för omarbetningsprojektet och avvakta förändringar i järn- vägssäkerhetsdirektivet genom fjärde järnvägspaketet innan JTF- omarbetningen återupptogs. 
  
 Rapporten konstaterar att antalet nationella särregler inom EU ska minska. Transportstyrelsen hänvisar också till en arbetsgrupp inom EU som i en rapport26 resonerar kring vilka nationella regler som får finnas och till mejl från en sektionschef på Europeiska järnvägsbyrån. Undersökningsrapporten resonerar dock inte uti- från Sveriges behov av att fortsatt ha bindande trafiksäkerhetsregler eller utifrån den svenska lagstiftningen och det bemyndigande som Transportstyrelsen har enligt 1 kap. 2 § 6 järnvägsförordningen. 
  
 Resultatet av  
 JTF-omarbetningen 
  har presenterats i en remiss- utgåva av en föreskrift27 som ska gälla från den 1 januari 2016. Datumet har nu ändrats till 1 mars 2016. Denna består främst av ett urval bestämmelser som hämtats från TSD Drift. När de nya föreskrifterna träder i kraft upphävs JTF och några till JTF 
  
 25Transportstyrelsen, TSG 2013/887, Nationella säkerhetsbestämmelser. 
  
 26Final report of the Task Force on National Safety Rules (2012). 
  
 27Transportstyrelsens föreskrifter om bedrivande av tågtrafik, TSFS 2015:[XX]. 
  
 324 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 kompletterande föreskrifter, bl.a. om undantag från JTF vid provkörning. 
  
 I samband med beslutet att upphäva föreskrifterna har Trans- portstyrelsen kommit överens med aktörerna i järnvägsbranschen att dessa gemensamt ska ta över hanteringen av nuvarande JTF och den tillhörande handboken. För ändamålet kommer branschen att använda ett existerande forum för hantering av gemensamma säkerhetsrisker (FRI), i vilket Transportstyrelsen inte ingår. Inom FRI bildas ett regelråd som ansvarar för hanteringen av f.d. JTF:s regler och handbok. Förvaltningen av regelverket kommer att administreras av Trafikverket enligt en överenskommelse28 med företrädare för branschen. Trafikverkets trafikbestämmelser kom- mer från och med 2016 att gälla som en förutsättning för trafikering och arbete på den järnvägsinfrastruktur som Trafikverket förvaltar. Detta kommer att meddelas i den årliga järnvägsnätbeskrivningen (JNB) och vara ett krav i de trafikeringsavtal (TRAV) som Trafik- verket tecknar med organisatörer av järnvägstrafik och järnvägs- företag. 
  
 Jag har översiktligt gått igenom den föreskrift som föreslås ersätta JTF. Den upprepar (om än inte alltid ordagrant) mestadels valda bestämmelser ur TSD Drift, bl.a. de regler om körplaner som fanns i JTF:s grundföreskrift. Vidare finns detaljerade speci- fikationer om tågs synlighet och hörbarhet, regler om trafikledning och hantering av nödsituationer. Jag har noterat att reglerna om järnvägsföretagets förfarande för övervakning av transport av far- ligt gods hänvisar till direktiv 2008/68/EG29 och inte till den svenska lagen (2006:263) om transport av farligt gods genom vilken  
 EU-direktivet 
  införts i Sverige. Föreskriften ansluter till den genomförandeplan30 som krävs enligt artikel 3 i TSD Drift och som myndigheten sänt in till kommissionen efter publiceringen av 2012 års version av TSD. 
  
 28TRV 2015/27698, Överenskommelse: förvaltning av Trafikverkets trafikbestämmelser, järnväg. 
  
 29Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/68/EG av den 24 september 2008 om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. 
  
 30Transportstyrelsen, TSG  
 2013-1702, 
  Sveriges genomförandeplan för TSD Drift och trafikledning (TSD Drift). 
  
 325 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 Jag har också tagit del av Transportstyrelsens konsekvensutred- ning31 över upphävandet av JTF och införandet av de nya före- skrifterna om bedrivande av tågtrafik. I den finns flera välgrundade motiv för att upphäva JTF, t.ex. att den innehåller regler som bör vara företagsinterna, att form och innehåll inte står i överensstäm- melse med kraven i författningssamlingsförordningen och att före- skriftsformen leder till en tungrodd process som fördröjer eller försvårar ändringar. Detaljregleringen av procedurer och instrukt- ioner i JTF anses också vara problematisk för Transportstyrelsens tillsynsroll. Den innehåller dock ingenting om eventuella risker med att Transportstyrelsen inte längre ansvarar för nationella trafiksäkerhetsregler för järnvägen och att alla som berörs av reglerna, som t.ex. kommuner, inte kommer att vara representerade i FRI. Inte heller innehåller den något om vilken inverkan för- ändringen får för Transportstyrelsens tillsynsarbete och gentemot vilken reglering tillsyn ska ske. Transportstyrelsens roll i övrigt i sammanhanget framgår inte heller. Transportstyrelsen anför att nationella trafiksäkerhetsregler inte längre är tillåtna enligt EU:s regelverk. Transportstyrelsen menar vidare att medlemsstaterna enligt järnvägssäkerhetsdirektivet enbart får ha nationella säker- hetsbestämmelser så länge dessa uppfyller definitionen i direktivet och bestämmelserna i TSD uttryckligen medger det.32 Resone- manget är problematiskt, dels därför att direktivet införts i järnvägslagen och det är dess bestämmelser som gäller i Sverige – inte direktivets – och dels därför att TSD bara reglerar det som behövs för driftskompatibiliteten och inte förbjuder sådana regler som t.ex. gäller befintliga trafikeringssystem. I Sverige kommer trafikeringssystemen H, M, S, R och F att finnas kvar under överskådlig tid, liksom det svenska  
 ATC-systemet. 
  Dessa kommer aldrig att regleras genom bestämmelser i TSD Drift och måste alltså omfattas av svenska bestämmelser. 
  
 Hänvisningen till järnvägssäkerhetsdirektivet33 är också diskutabel. I direktivets artikel 4.1 slås det fast att medlemsstaterna ska se till att 
  
 31Konsekvensutredning – Transportstyrelsens föreskrifter om bedrivande av tågtrafik, TSF  
 2014-353. 
  
 32Ibid, s. 4. 
  
 33Europaparlamentets och rådets direktiv) 2004/49/EGav den 29 april2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tilldelning av infra- strukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg. 
  
 326 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 säkerhetsbestämmelser fastställs, tillämpas och upprätthålls på ett öppet och  
 icke-diskriminerande 
  sätt. I artikel 8 anges det vidare att medlemsstaterna ska fastställa bindande nationella säkerhets- bestämmelser och se till att de offentliggörs och ställs till aktö- rernas förfogande. Möjligheten att ge ut nationella bestämmelser begränsas dock till sådana fall som förtecknas i direktivets bilaga II. Till dessa fall hör gemensamma regler för sådan drift av järnvägs- nätet som ännu inte omfattas av någon TSD, inbegripet bestäm- melser i samband med signal- och trafikledningssystem. Transport- styrelsens argument i detta fall är därför tveksamma även vad gäller rättslig grund. 
  
 Jag har tidigare (i kapitel 4) konstaterat att ett ur järnvägssäker- hetssynpunkt grundläggande begrepp inte införts i svensk lagstift- ning. Begreppet är riskhantering och återfinns bl.a. i artikel 4.3 i järnvägssäkerhetsdirektivet. Där anges: ”Medlemsstaterna skall se till att ansvaret för en säker drift av järnvägssystemet och risk- hanteringen för detsamma läggs på infrastrukturförvaltarna och järnvägsföretagen, varvid de skall vara skyldiga att genomföra nöd- vändiga åtgärder för riskhantering, i samarbete med varandra där det är lämpligt, tillämpa nationella säkerhetsbestämmelser och säkerhetsstandarder och inrätta säkerhetsstyrningssystem i enlighet med detta direktiv.” 
  
 Punkten 4.1 som föregår 4.3 betonar vikten av att medlems- staterna ser till att säkerhetsbestämmelser fastställs, tillämpas och upprätthålls. Artikeln illustrerar på så sätt den hierarki vari järn- vägsföretagens och infrastrukturförvaltarnas riskhantering ingår. Risker i systemet hanteras först och främst genom övergripande offentligrättsliga säkerhetsregler, vari ingår trafikregler, som ska til- lämpas av aktörerna. Järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare ska följa dessa regler och utifrån dem hantera risker som uppstår i den egna verksamheten, t.ex. dagliga risker som följer av driften av järnvägssystemet. Genom kravet på säkerhetsstyrningssystem ska verksamhetsutövaren ha förfaranden för att uppfylla befintliga, nya och ändrade tekniska och operativa krav i lagstiftningen (bilaga III, punkt 2 c). De risker verksamheten ger upphov till hanteras i en iterativ analysprocess genom datainsamling, händelserapportering, övervakning och återkommande korrigerande åtgärder. 
  
 Förutom den dagliga riskhanteringen ska verksamhetsutövarna hantera risker när verksamheten genomgår förändringar, t.ex. 
  
 327 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 större omorganisationer som berör säkerheten eller införande av nya metoder och material. Detta är en av grunderna för säkerhets- styrningssystemet enligt direktivets bilaga III och återfinns i punkten 2 d). Denna punkt förutsätter också att sådana risker i många fall inbegriper gränssnitt mellan olika aktörer i systemet och därför måste hanteras gemensamt. För att närmare reglera hur sådana risker ska hanteras har kommissionen antagit en genom- förandeförordning.34 Förordningen är direkt tillämpbar i medlems- staterna. 
  
 Mot bakgrund av hur direktivet beskriver regelhierarkin menar jag att sektorns aktörer inte bör åläggas att självreglera sig på den högre nivån, dvs. avseende det som kallas nationella bestämmelser. Ansvaret faller här på medlemsstaten, som i förevarande fall delegerat detta till Transportsstyrelsen. Transportstyrelsen har ett bemyndigande i 2 kap. 1 § 6 järnvägsförordningen att ge ut regler om trafiksäkerhet. Sedan kan detaljeringsgraden i det övergripande nationella regelverket alltid diskuteras. Där håller jag med Transport- styrelsen om att vissa av bestämmelserna i JTF har karaktären av företagsinterna regler och bäst utformas av företagen själva. 
  
 Jag saknar en grundlig utredning av vad upphävandet av JTF innebär för regleringen av järnvägstrafiken i Sverige. Transport- styrelsen borde t.ex. ha analyserat vilka bestämmelser i JTF som kräver offentligrättslig reglering och vilka som inte gör det. Jag har inte kunnat finna någon sådan grundlig analys. Det omfattande arbete som inleddes av Banverket 1999  
 (TRI-projektet) 
  för att dela upp trafiksäkerhetsreglerna i myndighetsregler, branschgemen- samma och företagsinterna regler har därmed inte slutförts heller denna gång. 
  
 Jag noterar även att Transportstyrelsen menar att upphävandet av JTF är ett regelförenklingsprojekt.35 Detta framstår som tveksamt eftersom reglerna inte har förenklats, bara överflyttats till järnvägens aktörer som från 2016 har att administrera regelverket. Eftersomregelgivningen vid Transportstyrelsen är anslagsfinansierad innebär överflyttningen också att kostnaden för reglerna därigenom har lagts över på järnvägens aktörer. 
  
 34Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 402/2013 av den 30 april 2013 om den gemensamma säkerhetsmetoden för riskvärdering och riskbedömning och om upphävande av förordning (EG) nr 352/2009. 
  
 35Transportstyrelsen, TSG  
 2014-253, 
  Omvärldsanalysrapport 2015, s.  
 20–21. 
  
 328 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Genom att de tidigare trafikreglerna övergår från att vara offentligrättsliga till att hanteras genom att bli krav i infra- strukturförvaltarens trafikeringsavtal (TRAV), uppkommer frågan mot vilken reglering Transportstyrelsen ska utöva tillsyn. När Transportstyrelsen överlämnat ansvaret för reglernas innehåll till branschen har myndigheten avhänt sig möjligheten att påverka dess innehåll. Vilken blir effekten av att ett järnvägsföretag inte tillämpar trafikreglerna och därigenom bryter mot avtalet? Blir det en avtalsrättslig fråga eller finns möjlighet att tillämpa offentlig- rättsliga sanktioner? Det framgår inte vilka regler de infrastruktur- förvaltare som inte ingår i FRI ska tillämpa. 
  
 Transportstyrelsen har när det gäller trafikeringsavtalet uppgiften att pröva tvister om ett järnvägsföretag hänskjuter en fråga om t.ex. ett villkor i trafikeringsavtalet överensstämmer med lagstiftningen. Dessa regler avser dock att säkerställa  
 icke-diskrim- 
  inering på marknaden. Noteras kan i sammanhanget att säkerhets- regler på  
 EU-nivå 
  lyfts ut ur trafikeringsavtalet i samband med säkerhetsdirektivets införande. 
  
 Den sammantagna bilden är att ett flertal frågor kvarstår när det gäller konsekvenserna av Transportstyrelsens hantering av JTF och myndighetens uppgift i normerings- och tillsynshänseende. 
  
 Min bedömning 
  
 Enligt min bedömning har Transportstyrelsens beslut att upphäva JTF, och överlåta administrationen av regelverket till branschens aktörer från 2016, fattats på otillräcklig grund. Det har heller inte gjorts en tillfredsställande utredning av konsekvenserna, exempel- vis vad gäller myndighetens egen möjlighet till tillsyn i framtiden. 
  
 Mitt förslag är därför att Transportstyrelsen bör fortsatt förvalta de offentligrättsliga delarna av järnvägens trafiksäkerhets- regler. En uppdelning i offentligrättsliga respektive företagsinterna regler bör göras. Transportstyrelsen bör inte lämna över förvalt- ningen till branschens aktörer eller annan myndighet innan en sådan uppdelning av dagens regler har gjorts. 
  
 329 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 7.3.3Trafiksäkerhetsregler i andra  
 EU-länder 
  
 För att bättre förstå hur trafiksäkerhetsregler hanteras i andra länder som tillämpar  
 EU-lagstiftningen 
  har jag undersökt situat- ionen i Norge, Danmark, Tyskland och Frankrike. I inget av dessa länder har utformningen av trafikeringsregler överlåtits på branschen. Det enda land som enligt min kännedom har överlåtit regelutveckl- ingen på en branschorganisation är Storbritannien. Situationen där är dock inte jämförbar med Sverige, eftersom nationell lagstiftning kräver medlemskap i organisationen (Rail Safety and Standards Board) för licensierade järnvägsföretag och dess uppdrag kan inte jämföras med branschens lösare organisering i Sverige. 
  
 I Norge ges ”Forskrift om togframføring på det nasjonale jern- banenettet (togframføringsforskriften)” ut av tillsynsmyndigheten, Statens jernbanetilsyn, efter bemyndigande i lag. Föreskriften inför en del av de krav som framgår av TSD Drift, t.ex. reglerna om förarens regelbok och linjebok, men stadgar i övrigt att om TSD anger motstridiga bestämmelser i förhållande till föreskriften så gäller TSD. Föreskriften innehåller dessutom detaljerade regler om trafikeringen av järnvägsnätet med instruktioner för hur personal ska agera i olika fall. Den kräver att järnvägsföretag ska följa de bestämmelser eller anvisningar som ges av infrastrukturförvaltaren. Vid översiktligt påseende påminner föreskriften om den svenska JTF. 
  
 I Danmark ges Sikkerhedsreglement (SR) ut av infrastruktur- förvaltaren, Banedanmark, efter bemyndigande i lag (jernbane- loven) och gäller för alla som trafikerar det nationella järnvägsnätet. SR påminner om föreskriften i Norge och således också om JTF. 
  
 I Tyskland finns en del av trafikeringsföreskrifterna i lag. I ”Eisenbahn Bau- und Norman (EBO)” finns t.ex. regler om tåglängder och bromsar, om hur tåg sätts samman och om väx- ling. Lagen innehåller också grundläggande krav på fordon och infrastrukturen. Den är mer detaljerad än vad svensk lagstiftning normalt är och innehåller en del regler som i Sverige antingen regleras genom myndighetsföreskrifter eller till och med i interna företagsbestämmelser. 
  
 Även  
 ”Eisenbahn-Signalordnung 
  (EBS)” är en lag, vilken beskriver betydelsen av olika signaler på de tyska förbundsjärnvägarna. Den motsvarar delar av det som i Sverige hittills reglerats av JTF. De 
  
 330 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 operativa reglerna i Tyskland ges ut av Fisher (infra- strukturförvaltaren) och publiceras på dess hemsida. De viktigaste är ”RiL 301 Signalbuch” och ”RiL 408 Fahrdienstvorschrift”. Det är oklart vilket bemyndigande som finns att ge ut dessa föreskrifter och de ska förmodligen ses som tillämpningsbestämmelser till EBO och Murphy. 
  
 I Frankrike detaljstyrs järnvägen och dess regelverk i stor ut- sträckning av regeringen, eller mer specifikt av transportministern. Regelverket finns bl.a. i ”Arrêté du 19 mars 2012 fixant les objectifs, les méthodes, les indicateurs de sécurité et la réglementation technique de sécurité et d’interopérabilité applicables sur le Allen national” i en konsoliderad version, daterad 2014. Denna förordning implementerar stora delar av  
 EU-lagstiftningen 
  på området men innehåller också detaljregler för järnvägstrafikens säkerhet som i stort motsvaras av JTF:s regler i Sverige, om än på ett mer översiktligt plan. Förutom de regler som getts ut av mini- steriet har regeringen i ett dekret bemyndigat infrastruktur- förvaltaren Lam att ge ut ytterligare regler för trafike- ringen av nätet. Tillsynsmyndigheten, Etablissement public de Figueroa (EPSF), publicerar information med länkar om järnvägens trafikregler på sin hemsida och meddelar också rekom- mendationer till järnvägens aktörer i anslutning till föreskrifterna. Genom en särskild föreskrift har EPSF giltiggjort ett antal SNCF- dokument som därmed gäller för alla järnvägsföretag på det franska nätet. Med undantag för Danmark har dessa medlemsstater inte notifierat sina säkerhetsregler. Frågan om deras överensstämmelse med  
 EU-rätten 
  har därmed inte prövats. 
  
 Även om jag inte betraktar någon av de undersökta reglerings- metoderna som en modell för Sverige visar denna genomgång att de berörda länderna inte anser att  
 EU-lagstiftningen 
  förbjuder nation- ella trafiksäkerhetsföreskrifter. Transportstyrelsens åtgärd att över- låta hela regelverket till självreglering genom branschen har jag inte kunnat finna i någon annan medlemsstat. 
  
 331 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 7.3.4Trafikregler för luftfart 
  
 Transportstyrelsens ambition är att hantera de olika trafikslagen på ett likartat sätt med beaktande av de skillnader som finns. Jag har därför gjort några jämförelser mellan hur Transportstyrelsen hanterar trafikregler inom luftfarten med hur de hanteras inom järnvägen. Luftfarten och järnvägen är båda kontrollerade trafikslag där ingen rörelse får förekomma utan att tillstånd ges. Vidare är båda trafikslagen i allt större utsträckning reglerade genom EU- lagstiftning. I luftfartens fall tillkommer en omfattande reglering genom Montrealkonventionen som Sverige tillträtt. Dessa regler ges ut av International Civil Aviation Organisation (ICAO) som förvaltar konventionen. 
  
 Min första observation är att Transportstyrelsens sjö- och luft- fartsavdelning regelbundet ger ut föreskrifter med trafikregler för luftfarten. Föreskrifterna innehåller dessutom ofta allmänna råd till hjälp för användarna. Eftersom merparten av trafikreglerna är internationella eller europeiska blir Transportstyrelsens föreskrifter ofta komplement till EU:s och ICAO:s regler. För att underlätta för användarna att förstå och sätta sig in i det komplicerade regel- verk som en kombination av Sveriges, EU:s och ICAO:s bestäm- melser utgör, ger Transportstyrelsen i vissa fall ut handböcker. 
  
 Jag har tagit del av Transportstyrelsens handbok för trafikregler 
  
 – visuellflygregler36 som genom sin redigering underlättar för läsaren att förstå hur de svenska reglerna förhåller sig till olika typer av  
 EU-regler, 
  inklusive sådana som ges ut av den Europeiska flygsäkerhetsmyndigheten (EASA). Av handboken framgår att den är avsedd för information och att det alltid är den senaste tryckta utgåvan av respektive bestämmelse som gäller. Förutom rättsligt bindande regler innehåller den också vägledande material och god- tagbara sätt att uppfylla kraven (acceptable means of compliance) utgivna av EASA. 
  
 Min andra observation är att presentationen av regelverket för luftfart på Transportstyrelsens hemsida är väl genomarbetad och underlättar för besökaren att hitta relaterad information genom rutor i marginalen. Fliken Trafikregler för luftfart har t.ex. länkar till den nämnda handboken, till en  
 EASA-broschyr 
  i ämnet och till 
  
 36 Transportstyrelsen, Handbok, Trafikregler – visuellflygregler (VFR). 
  
 332 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 kommissionens genomförandeförordning. Detta står i kontrast till de sidor som sköts av väg- och järnvägsavdelningen, där fliken med trafikföreskrifter i och för sig gör det möjligt att hitta vidare till JTF, men utan information om hur denna föreskrift förhåller sig till  
 EU-lagstiftningen, 
  t.ex. TSD Drift. 
  
 Mitt intryck efter en översiktlig genomgång av skillnaderna mellan järnvägs- och luftfartsområdena är att Transportstyrelsens sätt att informera om luftfartsfrågor på webbplatsen gör det lätt för användaren att hitta den information denne söker och förstå hur internationella regler kopplar mot de svenska. Användarna får helt enkelt en överblick över lagstiftningen, trots dess komplexitet. Motsvarande verkar inte gälla den järnvägsspecifika informationen. 
  
 7.3.5Regler om lastsäkring 
  
 I flera sammanhang har det påpekats för mig att avsaknaden av regler om lastsäkring inom järnvägen är ett stort och växande pro- blem, bl.a. med hänsyn till att en stor del nya och mindre aktörer numera är verksamma inom järnvägstransportnäringen. 
  
 Transportindustriförbundet har uppmärksammat regeringen på att det i dag saknas nationella regler för säkring av last vid järnvägs- trafik och att Sverige inte längre deltar i det internationella arbetet med utveckling av lastsäkringsregler för järnväg.37 Förbundet upp- manar Näringsdepartementet att skyndsamt se till att Transport- styrelsen kan engagera sig i frågan så att tydliga och enhetliga nationella krav på lastsäkring kan tas fram där efterlevnad kontroll- eras på samma sätt som för sjö- och vägtransport. 
  
 Problemet med lastsäkring är knutet till det faktum att den svenska järnvägsmarknaden numera är helt öppen och att inget enskilt företag längre kan eller vill ta ansvar för att ta fram heltäck- ande regler om lastsäkring. När SJ hade monopol på godstrans- porter på järnväg deltog SJ i den arbetsgrupp inom Internationella järnvägsunionen (UIC) där vägledning för lastning och lastsäkring (”Loading guidelines”) utarbetades. Dessa översattes till svenska av SJ och gavs ut som en intern föreskrift, SJF 638.1. Lastnings- 
  
 37 Transportindustriförbundet, Regler för säkring av last vid järnväg,  
 2015-05-28. 
  
 333 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 reglerna är omfattande (flera hundra sidor) och ger råd om hur olika typer av laster ska säkras på olika förekommande vagnstyper. 
  
 UIC:s lastsäkringsvägledning har blivit internationell standard, främst genom att alla de nationella statliga järnvägsföretagen har tillämpat den, vilket medfört att vagnar lastade enligt reglerna kun- nat cirkulera fritt i gränsöverskridande trafik. 
  
 När SJ bolagiserades år 2001 och godsdivisonen bildade Green Cargo AB, upphörde förvaltningen av SJF 638.1. Green Cargo AB fortsatte dock att delta i UIC:s arbetsgrupp kring lastningsreglerna och fick därigenom möjlighet att påverka innehållet och fick tillgång till nya utgåvor av UIC:s vägledning. Övriga företag på järnvägsgodsmarknaden hade dock inte tillgång till reglerna och Green Cargo AB ansåg och anser sig inte ha skyldighet att förse konkurrenterna med denna information. Avsaknaden av regler har dock tvingat fram visst samarbete bland godsoperatörerna, t.ex. när det gäller att ta fram gemensamma förfaranden för lastning av rundvirke.38 
  
 Green Cargo AB lämnade UIC:s arbetsgrupp 2015 vilket inne- bär att möjligheten att från svensk sida påverka de lastningsregler som tas fram av UIC inte längre finns. 
  
 Från branschens sida har önskemål framförts att Transport- styrelsen ska ta fram nationella regler för lastsäkring och eventuellt ta över arbetet med UIC:s vägledning. I januari 2010 inledde därför Transportstyrelsen ett större projekt för att ta fram en trafikslags- övergripande strategi om lastsäkring. Projektet drogs dock tillbaka och Transportstyrelsens väg- och järnvägsavdelning valde då att återgå till vad som angivits i rapporten39 nämligen att ta fram funktionella regler om lastsäkring på järnväg. I samband med att Transportstyrelsen ändrade inriktning avseende regelutvecklingen beträffande nationella säkerhetsregler (JTF) ändrades även inriktn- ingen i fråga om framtagande av lastsäkringsregler. Anledningen var att det finns lastsäkringsregler i TSD Drift. 
  
 I fråga om lastsäkring är bilden enligt Transportstyrelsen splittrad vad gäller ansvar för reglering och tillsyn. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har bemyndigande att reglera lastsäkring av farligt gods på väg och järnväg medan detta 
  
 38Green Cargo AB, Lastsäkring, bildspel för GNS järnväg,  
 2013-09-13. 
  
 39Strategi om lastsäkring; rapport  
 2011-06-20 
  Transportstyrelsen, TSJ  
 2009-2604. 
  
 334 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 regleras av Transportstyrelsen för sjö- och luftfart. Polisen har tillsyn vad gäller lastsäkring på väg och för de övriga trafikslagen är det Transportstyrelsen som har tillsyn. 
  
 Den lastsäkringsregel som nu gäller är den som återfinns i 7 § Transportstyrelsens föreskrifter (2015:34) om säkerhetsstyrnings- system, enligt vilken ”En infrastrukturförvaltare eller ett järnvägsföretag ska ha de övriga säkerhetsbestämmelser om lastning av järnvägsfordon samt om säkring av lasten som krävs för att trygga en säker verksamhet.”40 
  
 Jag kan konstatera att Transportstyrelsen behandlar dessa krav på ett annat sätt jämfört med andra krav i TSFS 2015:34. När det gäller krav på säkerhetsstyrningssystem  
 (3-6 
  §§) hänvisar före- skriften till de bedömningskriterier som finns i kommissionens genomförandeförordningar för infrastrukturförvaltare respektive järnvägsföretag. I dessa förordningar finns detaljerade anvisningar om hur infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag ska säkerställa att säkerhetsstyrningssystemen uppfyller myndighetsföreskrifters krav. När det gäller 7 § finns inga sådana anvisningar. De säkerhets- bestämmelser som utgör grunden och till vilka verksam- hetsutövarna ska ta fram sina egna kompletterande bestämmelser framgår inte. I praktiken innebär detta att kraven kan uppfyllas genom att verksamhetsutövaren beslutar om interna bestämmelser som helt enkelt bara upprepar bestämmelserna i TSD Drift. 
  
 Min bedömning 
  
 För att det ska vara möjligt för Transportstyrelsen att bedriva tillsyn vad gäller lastsäkring, måste kravet i 7 § Transportstyrelsens föreskrifter (2015:34) om säkerhetsstyrningssystem ges ett inne- håll. Ett sådant skulle t.ex. kunna vara att de interna bestämmelserna ska innehålla krav på hur information, utbildning och vägledning delges berörda inom företaget och hur kunder som lastar vagnar informeras och utbildas. När det gäller bestämmelser om hur vagnar lastas bör dessa innehålla krav på att tillåten högsta lastvikt inte överskrids och hur det ska kontrolleras. Bestämmelserna bör 
  
 40 Transportstyrelsens föreskrifter (2015:34) om säkerhetsstyrningssystemoch övriga säker- hetsbestämmelser för infrastrukturförvaltare med säkerhetstillstånd samt järnvägsföretag medsäkerhetsintyg. 
  
 335 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 också omfatta hur lasten fördelas och stuvas i olika typer av lastbärare för att undvika obalanser som kan leda till urspårningar. Vidare bör det finnas regler om säkring av lasten i olika vagnstyper under förekommande förhållanden, så att lasten eller delar av den inte förskjuts eller tappas. Slutligen bör det finnas bestämmelser om hur företaget kontrollerar lastningen, t.ex. genom instruktioner till lastningsrådgivare. 
  
 Ovanstående ska inte ses som ett förslag till föreskrift, utan enbart som ett exempel på hur en regel som den i 7 § TSFS 2015:34 skulle kunna vara utformad. Om Transportstyrelsen reviderar denna föreskrift bör myndigheten göra det i samarbete med godstransportbranschens aktörer för att säkerställa att kraven på interna bestämmelser blir någorlunda fullständiga. 
  
 Mitt förslag är att Transportstyrelsen i samband med översyn av dessa föreskrifter tar fram funktionella föreskrifter om lastsäkring. Interna företagsbestämmelser bör utgå från myndighetsföreskrifter och ange hur dessa ska tillämpas i den egna verksamheten. 
  
 Jag instämmer i branschens önskemål att det bör finnas nation- Williams regler för säkring av last i godstrafik. Det är en viktig säker- hetsfråga då felaktigt lastat gods kan orsaka svåra olyckor, t.ex. när tåg passerar personer som väntar vid plattformar eller övergångar. Även tappad eller förskjuten last kan orsaka olyckor i själva järnvägsdriften. Avsaknad av regler kan vidare förhindra eller försvåra svenska företags internationella transporter. 
  
 Eftersom det i stor utsträckning är fråga om gränsöverskridande trafik vore det på sikt dock lämpligare att dessa regler utarbetas inom EU genom att Europeiska järnvägsbyrån får i uppgift att ta fram förslag till regler, t.ex. i samband med nästa översyn av TSD Drift. Transportstyrelsen kommer enligt uppgift att driva frågan om en omarbetning av TSD Drift i Europeiska järnvägsbyrån. Jag anser att det vore positivt om regler om lastsäkring på järnväg togs fram på europeisk nivå. I väntan på en sådan eventuell utveckling bör Transportstyrelsen ansvara för att ta fram nationella regler. 
  
 Av vikt är även att svenska företag har en möjlighet att påverka UIC:s regler och därför bör experter från godstrafikföretagen och även godsköparna delta i utvecklingsarbetet. Min bedömning är att frågan hur detta bäst kan hanteras bör ingå i det analysarbete som Transportstyrelsen bör göra i samband med att myndigheten tar fram nationella lastsäkringsregler för godstrafik på järnväg. 
  
 336 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 7.4Tillståndsprövning och tillsyn 
  
 7.4.1Transportstyrelsens tillståndsprövning 
  
 En av Transportstyrelsens huvuduppgifter är att svara för tillståndsprövning.41 Transportstyrelsen utfärdar tillstånd till järn- vägsföretag och infrastrukturförvaltare. 
  
 För järnvägsföretag kan licens och säkerhetsintyg del A och B utfärdas enligt 3 kap. 2 och 3 §§ järnvägslagen. Licensbestämmelserna genomför krav i direktivet om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde42 och bestämmelserna om säkerhetsintyg genomför krav i säkerhetsdirektivet.43 Säkerhetsintygets del A omfattar ett godkännande av företagets säkerhetsstyrningssystem enligt 2 kap. 5 § järnvägslagen och är giltigt inom hela EES och i Schweiz. Del B utfärdas för företag som bedriver trafik i Sverige och som kan antas komma att uppfylla kraven som meddelats i 2 kap.  
 1–4 
  §§ järnvägs- lagen och de krav som framgår av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 
  
 Förutom licens och säkerhetsintyg kan Transportstyrelsen utfärda nationellt säkerhetstillstånd (tidigare särskilt tillstånd) till företag som endast avser att bedriva sådan trafik som Sverige har undantagit från säkerhetsdirektivets tillämpningsområde, t.ex. museitrafik eller godstrafik på anläggningar som endast används av ägaren eller infrastrukturförvaltaren för transporter av eget gods. I slutet av 2015 finns totalt 101 företag med någon form av tillstånd, flertalet med nationellt trafiksäkerhetstillstånd.44 
  
 Enligt 3 kap. 7 § järnvägslagen krävs ett säkerhetstillstånd för att förvalta järnvägsinfrastruktur och driva anläggningar som hör till infrastrukturen. Tillståndet ska beviljas den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomisk förmåga och gott anseende kan anses lämplig att förvalta järnvägsinfrastruktur och driva anläggningar som hör till infrastrukturen. Infrastrukturförvaltaren ska antas 
  
 411 § förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 42Kapitel III Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde. 
  
 43Artikel 9 och 10 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EGav den 29 april2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg. 
  
 44http://www.transportstyrelsen.se/sv/jarnvag/, giltiga tillstånd. 
  
 337 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 kunna uppfylla kraven i 2 kap.  
 1–5 
  §§ och de föreskrifter som med- delas med stöd av lagen. Detta innebär bl.a. krav på att infrastruk- turförvaltaren har ett säkerhetsstyrningssystem. Kraven på säker- hetstillstånd och säkerhetsstyrningssystem genomför artikel 9 och 11 i säkerhetsdirektivet. I slutet av 2015 fanns det totalt 386 infra- strukturförvaltare med säkerhetstillstånd, varav 24 förvaltade huvudspår, dvs. spår där tåg framförs. 
  
 För såväl järnvägsföretag som infrastrukturförvaltare gäller att tillståndet (utom licensen) kan förenas med de villkor som behövs från säkerhetssynpunkt. Tillståndet ska omprövas när verksam- heten ska genomgå en väsentlig förändring. Sådana väsentliga ändringar ska anmälas till tillsynsmyndigheten. Säkerhetsintyg och säkerhetstillstånd ska dock alltid omprövas minst vart femte år. 
  
 Tillståndsprövningen är avgiftsbelagd. För infrastrukturför- valtare är den beroende av infrastrukturens omfattning (spårlängd) och varierar beroende på om infrastrukturförvaltaren bedriver egen trafikledning eller utför trafikledning åt annan. Spannet är från 17 500 till 2 miljoner kronor. För järnvägsföretag är avgiften bero- ende av företagets storlek, dvs. antalet anställda, och av trafikom- fattningen, mätt i godstonkilometer eller passagerarkilometer. Den varierar från 20 000 till 110 600 kronor för säkerhetsintyg del A och mellan 31 400 och 174 800 kronor för säkerhetsintyg del B. Nästa år börjar Transportstyrelsen avgiftsbelägga även det nation- ella trafiksäkerhetstillståndet. 
  
 Kriterierna som används av Transportstyrelsen för att bedöma om ett järnvägsföretag45 eller en infrastrukturförvaltare46 uppfyller kraven på säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd återfinns nu i kommissionsförordningar som antagits 2010 i enlighet med säkerhetsdirektivets artikel 6 (Gemensamma säkerhetsmetoder). Dessa förordningar riktar sig till säkerhetsmyndigheterna och avser att harmonisera myndigheternas arbete med säkerhetsintyg respektive tillstånd. Förordningarna har på senare tid börjat tillämpas av Transportstyrelsen och respektive förordning används numera som 
  
 45Kommissionens förordning 1158/2010/EU av den 9 december 2010 om en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av överensstämmelse med kraven för att erhålla säkerhets- intyg för järnväg. 
  
 46Kommissionens förordning 1169/2010/EU av den 10 december 2010 om en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av överensstämmelse med kraven för att erhålla säker- hetstillstånd för järnväg. 
  
 338 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 checklista när Transportstyrelsenprövar eller omprövar en tillstånds- ansökan. 
  
 Den 1 juli 2015 trädde Transportstyrelsens nya föreskrifter om säkerhetsstyrningssystem i kraft47 och de gamla48 upphävdes. I de nya föreskrifterna hänvisar enbart Transportstyrelsen infra- strukturförvaltare och järnvägsföretag till kommissionsförordning- arnas bedömningskriterier som bygger på direktivets bilaga. 
  
 I tillståndsprövningen granskar Transportstyrelsen de doku- ment som den sökande har sänt in med sin ansökan som normalt görs genom ett webbaserat formulär. På webbplatsen finns vägled- ning för vilken dokumentation som krävs. För infrastrukturförval- tare med både huvud- och sidospår finns en vägledning49 för att utarbeta en trafiksäkerhetsinstruktion i enlighet med gällande före- skrifter. Motsvarande finns för infrastrukturförvaltare med enbart sidospår och för de som även har underhållstrafik. 
  
 Granskningen av ansökan börjar när den sökande har betalt avgiften. Normalt sker prövningen på grundval av insänd doku- mentation. Om det är fråga om större infrastrukturförvaltare eller mer komplicerade fall kallas den sökande till möte med Transport- styrelsen. Det händer också att myndigheten besöker verksam- heten. 
  
 Tillståndsprövningen av järnvägsföretag följer ett liknande mönster som den för infrastrukturförvaltare. 
  
 På Transportstyrelsens webbplats finns en vägledning för den som ansöker om säkerhetsintyg del A och/eller del B. Vägled- ningen bygger på kommissionens förordning om bedömnings- kriterier när det gäller del A och hänvisar även till JvSFS 2007:1 (som upphävdes den 1 juli 2015, utom för företag med nationellt trafiksäkerhetstillstånd). För del B finns inga hänvisningar till för- ordningens kriterier utan referenserna ges i stället till JvSFS 2007:1 och i vissa fall till andra myndighetsföreskrifter, t.ex. om hälsokrav för personal. Förutom denna vägledning finns även en länk till kommissionens förordning och till en vägledning utgiven av Euro- 
  
 47Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2015:34) om säkerhetsstyrningssystem och övriga säkerhetsbestämmelser för infrastrukturförvaltare med säkerhetstillstånd samt järnvägsföretag med säkerhetsintyg. 
  
 48JvSFS 2007:1 och TSFS 2013:43. 
  
 49Transportstyrelsen, TS JV 2010:202,Upprättande av säkerhetsbestämmelser för infrastrukturförvaltare, huvudspår och sidospår enligt JvSFS 2008:8 (trafiksäkerhets- instruktion). 
  
 339 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 peiska järnvägsbyrån 2010. Denna ansluter till de bedömningskrite- rier som då publicerats i kommissionens förordning. 
  
 Tillståndsprövning för infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag 
  
 I möten med representanter för Transportstyrelsen och Trafik- verket har jag försökt få en bild av hur tillståndsgivningen hanteras i praktiken. Tillståndsprövning av infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag görs av Transportstyrelsens båda sektioner för infrastruktur respektive järnvägsföretag. Sektion infrastruktur tillhör enheten för teknik och trafik, medan sektion järnvägsföretag tillhör enheten för trafikföretag. Enheterna ingår i väg- och järn- vägsavdelningen och är baserade i Borlänge. De båda sektionerna ansvarar för såväl tillståndsprövning som tillsyn inom sina respektive områden. 
  
 Trafikverkets säkerhetstillstånd var föremål för omprövning  
 2014–15 
  eftersom det löpte ut efter fem års giltighet den 31 mars 2015. Inför tillståndsprövningen hade Trafikverket gjort en grund- lig genomlysning av sitt säkerhetsarbete och identifierat tre områden där brister hade konstaterats och som bedömdes kritiska för tillståndsgivningen: kompetensstyrning, dokumentstyrning och uppföljning av verksamheten. Prövningen gav inga egentliga anvis- ningar för det fortsatta förbättringsarbetet, vilket kunde ha varit ett stöd inför den översyn av trafiksäkerhetsorganisationen som Trafikverket inlett. 
  
 Transportstyrelsen bedömde att tillståndsprövningen förlöpte väl och bättre än den första prövningen 2010 då tillståndet för- enades med sammanlagt sju villkor.50 År 2015 blev det bara ett vill- kor.51 Myndigheten hade inte övervägt möjligheten att ge Trafikverket ett tillstånd med kortare giltighetstid för att ge utrymme för säkerhetsförbättringar. Transportstyrelsens bedöm- ning är att brister i verksamheten hanteras bättre genom riktade 
  
 50Transportstyrelsen, Säkerhetstillståndför infrastrukturförvaltare  
 2010-03-26, 
  TSJ 2009- 2479. 
  
 51Transportstyrelsen, Säkerhetstillståndför infrastrukturförvaltare  
 2015-03-10, 
  TSJ 2014- 2590. 
  
 340 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 tillsynsverksamheter efter tillståndsprövningen än genom krav på förbättringsåtgärder i samband med prövningen. 
  
 Parallellt med omprövningen av Trafikverkets säkerhetstillstånd initierade Transportstyrelsen en tillsynsaktivitet mot Trafikverkets hantering av kompetensfrågor inom järnvägsområdet, vilket var ett av de bristområden som Trafikverket identifierat inför omprövn- ingen. Den samtidigt pågående omprövningen användes dock inte för att t.ex. snabbare komma till rätta med de brister som identifierades vid tillsynen (revisionen) om kompetensfrågor. Det ger intryck av att bedömningarna vid tillsyn och tillstånd inte hänger ihop trots att det är samma verksamhet som hanteras i dessa förfaranden. 
  
 En större tillsynsaktivitet i form av en utredning av Trafikverkets säkerhetskultur52 påbörjades i oktober 2015 och beräknas avslutad i november 2016. Den leds av ett inom Transportstyrelsen gemensamt kompetenscenter för mänskliga faktorer och  
 människa–teknik-organisation 
  (KC HF/MTO). 
  
 Jag har också tittat på ett fall av återkallelse av tillstånd för ett järnvägsföretag. Det gällde återkallelse av tillståndet för TX Logistik AB,53 en av de större aktörerna på godstransport- marknaden för järnväg. Företaget hade sitt säte i Sverige med licens och säkerhetsintyg del A och B utfärdat av Transportstyrelsen. TX Logistik hade även verksamhet i Norge och Danmark, vars myndigheter utfärdat säkerhetsintyg del B. Säkerhetsintyg del A och B återkallades av Transportstyrelsen med giltighet från den 5 oktober 2015, vilket innebar att företagets del  
 B-intyg 
  i Norge och Danmark blev ogiltiga samtidigt. 
  
 Beslutet att återkalla tillståndet var ett led i den  
 5-årsompröv- 
  ning som Transportstyrelsen genomförde då det gällande till- ståndet skulle löpa ut den 25 februari 2016. Transportstyrelsen har samarbetat med tillsynsmyndigheterna i Danmark och Norge i till- synen av företagets säkerhetsstyrningssystem och alla tre myndig- heterna har tidigare funnit stora brister i företaget. Det gäller t.ex. kompetensstyrningssystemet, tillämpning av lastsäkringsregler och företagets allmänna styrning av säkerhetsarbetet. 
  
 52Transportstyrelsen, Uppdragsbeskrivning, Utredning av Trafikverkets säkerhetskultur, TSJ  
 2015-3531. 
  
 53Transportstyrelsen, Återkallelse av tillstånd, beslut  
 2015-09-28, 
  TSJ  
 2015-1894. 
  
 341 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 Inför omprövning av ett företags säkerhetsintyg genomför Transportstyrelsen normalt alltid en revision av företagets säkerhetsstyrning. Transportstyrelsen besökte därför TX Logistik AB i början av september 2015 och följde då också upp tidigare genomförd tillsyn och förelägganden från hösten 2014 och våren 2015 som bl.a. gällde företagets internrevisioner, lastning och last- säkring, farligt gods och förarbevis. Transportstyrelsen fann att företaget inte hade uppfyllt kraven i föreläggandena och upptäckte kvarvarande och nya brister. I beslutet om återkallande av till- ståndet listas sammanlagt 23 allvarliga brister inom områden som riskhantering, dokumenthantering, ansvarsfördelning, personal, m.m. Bristerna var så allvarliga att Transportstyrelsen beslöt att dra in tillståndet, vilket myndigheterna i Danmark och Norge var införstådda med. 
  
 Min bedömning 
  
 Trots att hanteringen av tillståndsprövning för infrastruktur- förvaltare och järnvägsföretag är likartad och utförs enligt samma regelverk är det anmärkningsvärt stora skillnader mellan hur Transportstyrelsen hanterar tillståndsverksamheten. MedanTransport- styrelsen regelmässigt gör en revision av företaget innan ett beslut om nytt tillstånd vad gäller järnvägsföretag, meddelas tillstånd när det gäller infrastrukturförvaltare av Transportstyrelsen utan före- gående revision och i huvudsak baserat på den sökandes egna uppgifter och insända dokument. 
  
 Det återkallade tillståndet för TX Logistik var resultatet av en process där företaget fått flera besök och förelägganden utan att rätta till bristerna. Även om det skulle ha varit att gå för långt att återkalla tillståndet för Trafikverket framstår det inte som Transport- styrelsen har använt omprövningsprocessen som ett verktyg för att initiera säkerhetsförbättringar hos Trafikverket. 
  
 Transportstyrelsen upplever att myndigheten har otillräckliga sanktionsmöjligheter i tillsynen.54 Transportstyrelsens sanktions- möjligheter är begränsade till förelägganden, vite, förbud och återkallande av tillstånd. I fallet med Trafikverket hade Trans- 
  
 54 Se t.ex. Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s. 56. 
  
 342 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 portstyrelsen kunnat använda tillståndsprövningen som en hävstång för att få Trafikverket att åtgärda kända brister som t.ex. kompetensstyrningen. Att utfärda ett kortare tillstånd eller ett tillfälligt sådant hade skickat starka signaler till Trafikverket, dess medarbetare, Regeringskansliet och branschen om att det fanns brister i säkerhetsstyrningen. Min bedömning är därför att det finns utrymme för Transportstyrelsen att använda den befintliga verktygslådan med sanktionsmöjligheter på ett effektivare sätt. 
  
 7.4.2Transportstyrelsens säkerhetstillsyn 
  
 Utöver tillståndsprövning är tillsyn en av Transportstyrelsens huvuduppgifter.55 Transportstyrelsen har tillsyn över efterlevnaden av järnvägslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av denna. Dessutom har Transportstyrelsen tillsyn enligt lagen (2006:263) om transport av farligt gods.56 I detta avsnitt går jag in på säkerhetstillsynen enligt järnvägslagen. 
  
 Transportstyrelsen har haft regeringens uppdrag att redovisa hur tillsynen av infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags under- hållsverksamhet kan bli mer effektiv och vid behov skärpas.57 Upp- draget har redovisats till regeringen av Transportstyrelsen i mars 2014. Tillsynsverksamheten har även granskats av Statens haveri- kommission i samband med undersökningen av säkerhet vid arbete i spårmiljö.58 Statskontoret har granskat Transportstyrelsens tillsyn och då särskilt tillsynen av Trafikverket.59 Även Europeiska järnvägsbyrån har granskat tillsynsverksamheten, se avsnitt 7.2.3. Alla dessa har lämnat positiv eller negativ kritik och förslag eller rekommendationer. 
  
 Det har alltså funnits ett tryck på Transportstyrelsen att förbättra tillsynsverksamheten, särskilt inom järnvägsområdet, och jag tänker inte här upprepa de bedömningar och förslag som lämnats av andra. I det följande redovisar jag kortfattat de EU- regler och interna styrande dokument som tagits fram och 
  
 551 § förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. 
  
 5610 § 1p. förordning (2006:311) om farligt gods. 
  
 57N2013/5432/TE, Regleringsbrev för budgetåret 2013 avseende Transportstyrelsen inom utgiftsområde 22 kommunikationer, regeringsbeslut  
 2013-11-28. 
  
 58Statens haverikommission, Säkerhet vid arbete i spårmiljö, slutrapport RJ 2014:05, s. 7. 
  
 59Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s. 45 ff. 
  
 343 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 reflekterar över hur Transportstyrelsen bedriver och förbättrar sin tillsyn. 
  
 Sedan den 7 juni 2012 ska Transportstyrelsen tillämpa en EU- förordning60 om nationella säkerhetsmyndigheters tillsyn. Förord- ningen har tillkommit för att säkerställa en någorlunda enhetlig tillsyn inom unionen och för att garantera att de tillståndssökande och allmänheten får tillräcklig information om planerad och genomförd tillsynsverksamhet. Den kräver att varje myndighet ska utarbeta en tillsynsstrategi och en eller flera planer som beskriver hur den inriktar verksamheten och fastställer prioriteringar. Strategin och planerna ska regelbundet ses över, bl.a. mot bakgrund av erhållna erfarenheter. Information om bedömningar som gjorts i tillståndsverksamheten ska användas i tillsynen av den fortsatta tillämpningen av järnvägsföretagens och infrastrukturförvaltarnas säkerhetsstyrning.61 Myndigheterna ska också fastställa och offent- liggöra beslutskriterier om hur de övervakar, främjar och vid behov genomdriver överensstämmelse med säkerhetslagstiftningen. Myn- digheter som bedriver tillsyn över ett järnvägsföretag med verk- samhet i flera medlemsstater ska samarbeta och samordna sina till- synsaktiviteter. 
  
 I bilagan till förordningen finns mer detaljerade anvisningar om innehåll i strategi och planer, om källor för information som ska användas, om kommunikation till berörda, om genomförande och om utfall. Om utfallet av tillsynsaktiviteter leder till upptäckt av brister i säkerhetslagstiftningen kan det vid behov föranleda förslag om ändringar i regelverket. 
  
 Jag har också tagit del av en tillsynsstrategi62 som gäller för Transportstyrelsens tillsynsverksamhet sedan hösten 2013. Bakgrundsbeskrivningen säger att tillsynen inom säkerhetsområdet särskilt ska åstadkomma en hög säkerhetskultur hos tillstånds- havare som tar ett väl avvägt eget ansvar. Målet för tillsynen bör vara att säkra att verksamhetsutövarna har vad som krävs för att uppfylla kraven på ett sätt som är anpassat efter verksamhetens storlek och förutsättningarna i övrigt. Detta kan bl.a. uppnås 
  
 60Kommissionens förordning 1077/2012/EU av den 16 november 2012 om en gemensam säkerhetsmetod för nationella säkerhetsmyndigheters tillsyn efter utfärdande av ett säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd. 
  
 61Artikel 5 p. 2 förordning 1077/2012/EU. 
  
 62Transportstyrelsen, Tillsynsstrategi för Transportstyrelsen, TSG  
 2013-1354. 
  
 344 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 genom att tillsyn utförs där den gör mest nytta genom en riskbaserad tillsynsinriktning. Vidare ska det i tillsynen råda en rättrådighet och omutlighet samt en objektiv och likvärdig bedömning. Tillsynen ska också vara kostnadseffektiv. 
  
 Strategin utgår också från att myndighetens regler är ändamåls- enliga, begripliga och aktuella. Övergången till funktionsbaserade regler kräver framtagande av vägledande material för verksamhets- utövarna. I tillsynen ska Transportstyrelsens medarbetare vara lyhörda och öppna samt visa respekt och tillit. Myndigheten ska också ta tillvara de erfarenheter som finns inom och mellan trafik- slagen. 
  
 Tillsynsstrategin har följts av en riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn63 som gäller för hela Transportstyrelsen sedan september 2014. Riktlinjen bygger av allt att döma vidare på strategin och behandlar tillsynsplaneringen mer i detalj. Den kräver att varje tillsynsområde ska ta fram en poängmodell som ska ligga till grund för tillsynsplaneringen. Riskfaktorer hos verksamhets- utövare ska utvärderas och sedan poängsättas. Riskfaktorer kan t.ex. vara verksamhetens storlek, förändringar, säkerhetskultur, osv. Poängmodellen tas fram i en iterativ process som leder till att nya riskfaktorer byggs på allteftersom modellen tillämpas. Poäng- sättningen ska sedan användas för att fastställa tillsynsintervall. Ju högre riskpoängen är desto tätare måste tillsynsintervallen vara. 
  
 På basis av inom Transportstyrelsen tillgänglig information och data ska analysmöten genomföras med deltagande av berörda handläggare och experter, inklusive deltagare från HF/MTO- nätverket, för att identifiera risker och fastställa behov av risk- reducering. Alla de åtgärder som Transportstyrelsen förfogar över i sin myndighetsutövning ska övervägas för att reducera risken. Varje tillsynsområde ska identifiera det underlag som behövs för analysen. Analysarbetet ska dokumenteras både för internt bruk och för återkoppling till branschen. Varje avdelning och verksam- hetsområde ska ta fram rutiner för regelbundna analysmöten. Dessa möten kan hållas på olika nivåer där den lägsta nivån gäller en enskild verksamhetsutövare och den högsta trafikslaget som helhet. 
  
 63 Transportstyrelsen, Styrande dokument: Riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn, TSG  
 2014-1394. 
  
 345 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 Analysarbetet ska dokumenteras genom att varje verksamhets- område kontinuerligt noterar de analyser som genomförts och de åtgärder som har vidtagits med anledning av analysresultatet. Detta ska ligga till grund för en rapport som sammanställs på avdelnings- nivå i samband med verksamhetsuppföljningar och med informat- ion från samtliga verksamhetsområdens riskbaserade arbete. Valda delar av de interna rapporterna ska användas för att årligen redovisa utvecklingen inom branschen för externa intressenter, t.ex. media och verksamhetsutövarna. 
  
 Väg- och järnvägsavdelningens tillsynsstrategi 
  
 När jag inledde arbetet med detta betänkande fanns ingen strategi för väg- och järnvägsavdelningens tillsynsverksamhet tillgänglig. I slutet av oktober 2015 fick jag dock ta del av en sådan.64 Dokumentet hänvisar till Transportstyrelsens myndighetsgemen- samma strategi och konstaterar att det därutöver behövs en nedbruten strategi för säkerhetstillsynen på järnvägsområdet. Huvudskälet till att den ges ut nu verkar dock vara kommissionens förordning om tillsyn som kräver att det tas fram en tillsyns- strategi. I kommande utgåvor kommer strategin att vidgas till att omfatta även tillsyn enligt lagen (2006:263) om transport av farligt gods, verksamhetsutövare inom spårväg och tunnelbana, tillsyn enligt lagen (2011:725) om behörighet för lokförare samt järn- vägsföretag med nationellt trafiksäkerhetstillstånd. 
  
 Väg- och järnvägsavdelningens strategi tar sin utgångspunkt i de transportpolitiska målen, en skrivelse från regeringen till riksdagen65 och Transportstyrelsens övergripande mål och strategi för tillsyn från 2012. Dock finns det ingen direkt hänvisning till innehållet i den ovan nämnda övergripande strategin för Transport- styrelsen. De övergripande målen hänvisar i stället till Transport- styrelsens måldokument för perioden  
 2016–2020. 
  
 I metodbeskrivningen anger strategin att tillsynen ska genom- föras som systemtillsyn genom säkerhetsrevisioner. En revision kan riktas mot hela säkerhetsstyrningssystemet eller mot något 
  
 64Transportstyrelsen, Meadows för väg- och järnvägsavdelningens säkerhetstillsyn mot järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare, TSG  
 2015-1602. 
  
 65Skr. 2009/10:79, En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn. 
  
 346 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 eller några ämnesområden. Det finns tre revisionsmetoder (R1, R2 och R3), som skiljer sig åt i omfattning och syfte. 
  
 R1 är en s.k. brevrevision som omfattar endast några få förut- bestämda punkter. I detta fall genomförs inga besök eller verifi- eringar hos verksamhetsutövaren. R2 omfattar ett eller flera ämnesområden och då besöks verksamhetsutövarna och frågor ställs till de ansvariga. Vid behov kan verifieringar göras med operativ personal. R3 omfattar hela säkerhetsstyrningssystemet. Verifieringar görs då alltid med operativ personal för att kontrol- lera att arbetet utförs enligt styrande dokument. Förutom dessa tre revisionsmetoder finns även företagsmöten, med en övergripande kontroll av säkerhetsstyrningssystemets tillämpning och säker- hetsutvecklingen hos en tillståndshavare. Denna tillsynsform til- lämpas främst för de största verksamhetsutövarna, som normalt besöks årligen. 
  
 Identifiering och värdering av risker ska användas för att planera och prioritera tillsynsaktiviteter. Till grund för riskbedömningen används data om inträffade händelser, brister från tidigare tillsyn, omvärldsbevakning och erfarenheter från tillståndsprövningar och godkännanden. Riskbedömningen görs enligt en riskmodell som är baserad på Transportstyrelsens myndighetsgemensamma riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn. I strategin ges en över- gripande beskrivning av tillsynsprocessens moment: initiering, förberedelse, genomförande, beslut, avslut, erfarenhetsåterföring. 
  
 I den strategiska inriktningen av tillsynen för perioden 2016- 2020 hänvisar Transportstyrelsen till den rapport som överläm- nades till regeringen som en följd av det nämnda regeringsupp- draget, med innebörden att den verksamhet som redan bedrivs av myndigheten kommer att förstärkas och förbättras. Strategin anger främst två förbättringsområden: förbättrad hantering av data med en utvecklad analysverksamhet, samt en tillsyn som bättre undersöker bakomliggande orsaker till brister med kriterier som ska utvecklas för att bedöma när en tillsyn ska vara mer omfattande. 
  
 I framtiden kommer Transportstyrelsen även att se över hur myndigheten kommunicerar utfallet av tillsynen till berörda, enligt kraven i kommissionsförordningen om tillsyn. Tillsynen mot utbildningsanordnare och examinatorer har initierats, men kommer 
  
 347 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 att utvecklas under perioden. Detsamma ska ske med tillsynen enligt lagen om transport av farligt gods. 
  
 Bland särskilt prioriterade områden för perioden  
 2016–2020 
  nämns tillsyn mot säkerhetskultur utifrån en för hela myndigheten framtagen handlingsplan. Bland övriga prioriterade områden för perioden nämns underhåll, inklusive säkerhet vid arbeten i spår för infrastrukturförvaltare, fordonshantering och fordonsunderhåll för järnvägsföretag. Dessutom prioriteras tillsyn av tillämpningen av  
 EU-regler, 
  t.ex. om riskbedömning och om övervakning. Tillsynen mot godkända tekniska delsystem kommer att utvecklas under perioden, liksom tillsyn enligt  
 EU-förordningen 
  om pas- sagerarrättigheter. 
  
 Jag har också tagit del av den rapport med förslag till åtgärder som överlämnades till regeringen i mars 2014 som en följd av till- äggsuppdraget i regleringsbrevet för 2013.66 Rapporten åtföljdes av en PM med en handlingsplan för stegvis genomförande av rapportens förslag.67 I rapporten görs en genomgång av Transport- styrelsens tillsynsverksamhet inom järnvägsområdet och samman- lagt 20 förbättringsförslag lämnas. Bland de viktigaste förslagen noterar jag att Transportstyrelsen i större omfattning än i dag närmare bör undersöka vilka orsaker som ligger bakom de brister som identifieras vid tillsyn samt i större omfattning bör följa upp att handlingsplaner och de åtgärder som vidtas får avsedd effekt. Andra områden som omfattas av de 20 punkterna är införande av den  
 EU-harmoniserade 
  gemensamma säkerhetsmetoden för tillsyn, fortsatta åtgärder enligt handlingsplanen för säkerhetskultur, införande av metoder och ett mer systematiskt arbetssätt för att analysera data som skapas internt tillsammans med data som samlas in externt. 
  
 I den åtföljande PM:en redovisas att utvecklingen av tillsyns- och analysverksamheten kommer att bedrivas i tre steg. I det första steget kommer tillsynen att skärpas gradvis. Bland annat innebär detta att myndigheten följer upp att åtgärder vidtas av tillsyns- objekten för att korrigera brister. I det andra steget påbörjas ut- 
  
 66Transportstyrelsen, Effektivare tillsyn mot infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags underhållsverksamhet, TSJ  
 2013-2649. 
  
 67Transportstyrelsen, Promemoria: Transportstyrelsens åtgärder för att effektivisera och skärpa tillsynen mot järnvägsföretagens och infrastrukturförvaltarnas underhållsverksamhet TSJ  
 2013-2649. 
  
 348 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 veckling av metoder, verktyg och analyser för att ge underlag och vägleda tillsynen. Det tredje steget innebär ett fullt genomförande av de två första stegen och genomslag i tillsyns- och analysverk- samheten. Förhoppningen är att detta steg ska genomföras 2016 under förutsättning att budgeten medger det. 
  
 7.4.3Min bedömning 
  
 Det har funnits och finns brister i Transportstyrelsens tillsyns- verksamhet, vilket tidigare har påpekats av såväl Statens haveri- kommission som Statskontoret. Den senare myndigheten pekar särskilt ut brister i tillsynen av Trafikverket68 som den anser vara otillräcklig och präglad av godtrogenhet. Jag kan bara instämma i Statskontorets uppfattning att detta är en viktig fråga att hantera för att inte Transportstyrelsens trovärdighet ska ifrågasättas. 
  
 Det förefaller också som om Transportstyrelsen har tagit till sig av kritiken. I mina samtal med företrädare för myndigheten har jag fått klart för mig att vissa av de punkter som ingår i regeringsupp- dragets handlingsplan åtgärdats eller åtminstone börjat åtgärdas, medan andra ännu inte är tidssatta för åtgärder. Resurser för järnvägstillsynen har utökats genom omfördelningar inom myndig- heten. Ett annat positivt besked är att en större tillsyn av Trafik- verkets säkerhetskultur har påbörjats och kommer att fortsätta under 2016. Väg- och järnvägsavdelningen får då stöd i arbetet genom expertmedverkan från Sjö- och luftfartsavdelningen inom myndigheten i arbetet med säkerhetskultur, där det finns erfarenheter från framför allt luftfartsområdet som kan vara värde- fulla. 
  
 De dokument som styr Transportstyrelsens tillsyn antyder att det finns stora skillnader mellan sjö- och luftfartsavdelningen och väg- och järnvägsavdelningen och deras sätt att arbeta med tillsyn. Den riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn som gäller för hela Transportstyrelsen är upprättad inom sjö- och luftfartsavdelningen och förefaller bygga på dess erfarenheter. 
  
 De regelbundna analysmöten på olika nivåer somanges i riktlinjen saknar motsvarighet i järnvägsstrategin. Det förefaller vara brister i 
  
 68 Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s. 55. 
  
 349 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 analysverksamheten inom väg- och järnvägsavdelningen. Det är enheten för verksamhetsutveckling och stöd, som genom sin sektion datainsamling och analys samlar in data som bl.a. ska användas som underlag för tillståndsgivning och tillsyn, t.ex. de årsrapporter om säkerhet som järnvägsföretag och infrastruktur- förvaltare lämnar till Transportstyrelsen enligt 2 kap. 5 a § järnvägslagen. Denna sektion ansvarar också för telefonbered- skapen som tar emot anmälan av händelser från verksamhets- utövarna. 
  
 Att analyssektionen är skild från de järnvägsoperativa sektionerna kan vara mindre ändamålsenligt. Analyssektionen är rimligen specialister på insamling och behandling av data, men däremot inte på värdering av säkerhet. Enligt den centrala riktlinjen för riskhantering och riskbaserad tillsyn är det främst initierade inspektörer och handläggare som behövs för analysmöten, förstärkta med kompetens från KC HF/MTO.69 Annat underlag som behövs för analysverksamheten som årsrapporterna från järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare samlas också in av analyssektionen, men analyseras inte där och delas inte med automatik med de operativa järnvägssektionerna. 
  
 Den metodik som föreskrivs i den myndighetsgemensamma riktlinjen förefaller ändamålsenlig och med ett välavvägt angreppssätt. Den borde tillämpas även av väg- och järnvägsavdel- ningen. 
  
 Avsaknaden av en väl fungerande analysverksamhet är hämmande för såväl tillsyn som tillståndsprövning. Detta har också uppmärksammats av regeringen som i en ändring av 2 kap. 3 a § järnvägsförordningen om Transportstyrelsens årliga säkerhets- rapport inom järnvägen kräver att denna ska innehålla en bedöm- ning av järnvägssäkerhetens utveckling. En sådan bedömning måste bygga på en analys av Transportstyrelsen. 
  
 Jag har gått igenom 2015 års rapport (för verksamhetsåret 2014) och noterar att det numera finns ett avsnitt som heter Bedömning av järnvägssäkerhetens utveckling. Trots detta ser jag inga större skillnader mot tidigare års rapporter. Den innehåller som tidigare främst en redovisning av olycksutvecklingen och utvecklingen för 
  
 69 Transportstyrelsen, Styrande dokument: Riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn, TSG  
 2014-1394. 
  
 350 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 de indikatorer som ingår i säkerhetsdirektivets bilaga I, men ingen analys av orsaker till utvecklingen eller vad Transportstyrelsen i sin tillsynsverksamhet kan göra för att påverka trenden. 
  
 I rapporten saknas också en bedömning av om Sverige når EU:s gemensamma säkerhetsmål, dvs. de nationella referensvärden som kommissionen fastställt. Det är en viktig upplysning till regeringen i den händelse Sverige inte når något eller några av de uppsatta målen för de olika riskkategorierna. 
  
 I sin uppföljning konstaterar Statskontoret att Transportstyrel- sen framstår som en reaktiv myndighet.70 När viss verksamhet får kritik, som t.ex. tillsynen, instämmer Transportstyrelsen i kritiken och vidtar åtgärder. Det är givetvis positivt men kan samtidigt vara ett uttryck för att myndigheten behöver bli bättre på att systematiskt och strukturerat själv identifiera problem och för- bättringsområden i verksamheten, menar Statskontoret. Även branschen efterlyser en mer utåtriktad och aktiv myndighet. 
  
 I min genomgång av tillsynsverksamheten tycker jag mig se samma tendenser som Statskontoret. Många av de förbättringsför- slag som har tagits fram i samband med regeringsuppdraget borde sedan länge ha varit en naturlig del av tillsynsverksamheten, fram- för allt analysverksamheten. Transportstyrelsen har också dröjt flera år med att tillämpa kommissionens förordning om tillsyn. Väg- och järnvägsavdelningens tillsynsstrategi behöver tillämpas i praktiken för att vara till nytta i verksamheten, det är bakgrunden till förordningens krav. Dessa regler är framtagna för att underlätta säkerhetsmyndighetens arbete och för att harmonisera tillsyns- arbetet inom EU. De krav på öppenhet och offentlighet som finns i kommissionsförordningen borde vara en naturlig del av en svensk myndighets arbetssätt. 
  
 70 Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s.  
 59–60. 
  
 351 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 7.5Transportstyrelsen och Trafikverket 
  
 7.5.1Ledande roll i säkerhetsarbetet? 
  
 I mina direktiv pekar regeringen särskilt på vikten av att Transport- styrelsen utvecklar sin roll att vara tillsyns- och säkerhetsmyndighet på järnvägsområdet. I myndighetens instruktion nämns förutom tillsyn även regelgivning och tillstånd, områden som jag har diskuterat tidigare i detta kapitel. I förhållande till andra aktörer på järnvägsområdet, kan jag konstatera att Transportstyrelsen i flera fall har valt att låta inte minst Trafikverket kliva fram och inta en roll och sköta uppgifter som man annars hade kunnat tänka sig vore naturliga för Transportstyrelsen att hantera. 
  
 När det gäller regler för trafik har Trafikverket genom en överenskommelse med Transportstyrelsen ansvarat för de regler om trafikering på banor som utrustats med det europeiska trafikstyrnings- och signalsystemet (ERTMS) som börjat införas i Sverige på några bandelar (trafikeringssystem E1, E2 och E3). För ändamålet har Trafikverket publicerat en riktlinje71 med bilagor i form av regelmoduler och där framgår de trafikeringsregler som gäller för bandelar utrustade med ERTMS. Bestämmelserna är, enligt Trafikverket trafiksäkerhetsinstruktion vad gäller trafik och arbeten i spår.72 Riktlinjen är ett komplement till Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter (JTF) och modulerna måste användas tillsam- mans med vissa av bilagorna i JTF. 
  
 Från och med år 2016 kommer Trafikverket också att ta över JTF från Transportstyrelsen och reglerna kommer att benämnas Trafikverkets trafikbestämmelser, järnväg (TTJ). I stället för att reglerna ges ut med stöd av lag kommer järnvägsföretagens til- lämpning av dem att föreskrivas genom trafikeringsavtal (TRAV), som är en förutsättning för att företagen ska kunna tilldelas kapacitet på Trafikverkets järnvägsnät. Information om reglerna och kravet på tillämpning kommer att offentliggöras i den årliga järnvägsnätsbeskrivningen (JNB). 
  
 Genom att ge ut trafikeringsregler för system E och överta ut- givningen av JTF tar Trafikverket tillbaka i stort sett hela trafik- 
  
 71TDOK 2013:0389, Trafiksäkerhetsinstruktion för trafikeringssystem E1, E2 och E3. 
  
 72Enligt 2 § Järnvägsstyrelsens föreskrifter (JvSFS 2008:8) om järnvägens säkerhets- bestämmelser. 
  
 352 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 regelverket från Transportstyrelsen. Även om det är överenskom- met inom branschen att reglerna ska förvaltas gemensamt är det Trafikverket som genom TRAV gör reglerna obligatoriska för järnvägsföretagen. Trafikverket har inget bemyndigande att ge ut trafikregler som är bindande för enskilda. Transportstyrelsen har bemyndigande enligt järnvägsförordningen att ge ut föreskrifter om trafiksäkerhet och ska, enligt 3 § 4 förordning med instruktion för Transportstyrelsen, ansvara för frågor om trafikregler. 
  
 I sammanhanget bör nämnas att Näringsdepartementet har undersökt Trafikverkets rättsliga kvalitetssäkring.73 Av granskn- ingen framgår att projektorienteringen är karakteristisk för Trafikverket. Det finns enligt rapporten en  
 ”doer-kultur” 
  i Trafik- verket och brist på granskning av Trafikverkets hantering av olika åtgärder ur bl.a. ett offentligrättsligt perspektiv. Projekten, deras budget och tidsram är det centrala, vilket i och för sig är positivt, men det kan finnas negativa aspekter, t.ex. att frågor som egentligen kräver en föreskriftsändring löses genom avtal. 
  
 Trafikverket har inom trafiksäkerhetsområdet tagit initiativ till att samla branschen kring järnvägssäkerheten. Trafikverket har t.ex. sedan många år anordnat en årlig säkerhetskonferens järnväg. På senare år har Trafikverket även tagit initiativ till att bilda en grupp för nationell samverkan (GNS) i järnvägssäkerhetsfrågor, vilken samlas för att diskutera gemensamma säkerhetsfrågor där järnvägs- företag, infrastrukturförvaltare och spårentreprenörer deltar, samt med medverkan från kommuner och andra myndigheter. 
  
 Trafikverket samlar in en mängd data och information om händelser i järnvägssystemet som påverkar trafiksäkerheten och verket har därför god inblick i händelser och dessas inverkan på säkerheten. 
  
 I Danmark och Norge anordnar Transportstyrelsens motsvarig- het årliga säkerhetskonferenser som är uppskattade av branschen. Jag menar att det vore en naturlig del i Transportstyrelsens ansvar som nationell säkerhetsmyndighet att anordna denna typ av konferens. I uppgiften får anses ingå att på ett aktivt sätt delta i den allmänna debatten och i det informationsflöde som följer med uppdraget. Transportstyrelsen bör på ett mer aktivt sätt visa sig och ta ledningen i informationen om de områden som ingår i 
  
 73 Näringsdepartementet (2015), Trafikverkets rättsliga kvalitetssäkring, Promemoria. 
  
 353 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 uppdraget, vilka djupt berör hela branschen. Enligt myndighets- förordningen ska en myndighet tillhandahålla information om myndighetens verksamhet och följa sådana förhållanden utanför myndigheten som har betydelse för verksamheten.74 
  
 Jag anser sammantaget att Transportstyrelsen bör ta en mer aktiv roll inom säkerhetsområdet. För att tydliggöra Transport- styrelsens ansvar för säkerheten föreslår jag att instruktionen för Transportstyrelsen ändras så att det tydligare framgår att Transportstyrelsen skaverka för säkerheten inom transportområdet. 
  
 Tidigare har jag konstaterat att Transportstyrelsen enligt Stats- kontoret75 framstår som en reaktiv myndighet och att även branschen efterlyser en mer utåtriktad och aktiv myndighet. Jag håller med om detta och anser att myndigheten inom en rad områden behöver förbättra sin kommunikation till branschen och dess kunder men också sin samverkan på olika plan med järnvägens aktörer. 
  
 En viss verksamhet pågår för förbättringar inom detta område. Transportstyrelsen har tagit fram ett utkast till kommunika- tionsplan76 som behandlar hur Transportstyrelsen ska förbättra kontaktytorna i det internationella regelgivningsarbetet. Syftet med planen är att ge aktörer en inblick i Transportstyrelsens inter- nationella (läs europeiska) regelgivningsarbete för järnväg. Transportstyrelsens webbplats, Branschrådet för järnväg, och referensgrupper till regelgivningsarbeten pekas ut som kontaktytor. En plan för förbättring av webbplatsen presenteras också. 
  
 Även Branschrådet för järnväg ses nu över av Transport- styrelsen. Branschrådet är ett forum som har använts för att behandla järnvägsfrågor ur ett nationellt perspektiv, bl.a. med syfte att möjliggöra för branschen att påverka utformningen av EU- regelverket. Utvärderingar som genomförts har visat att Transport- styrelsen inte uppnått sina syften med Branschrådet och ett nytt försök gjordes 2013 med en ändrad struktur och särskilda insatser. Efter en ny utvärdering 2015 konstaterades på nytt att syftena inte uppnåtts och hösten 2015 görs därför en nystart med en ändrad inriktning. Syftet denna gång är att dela kunskap, identifiera 
  
 746 § myndighetsförordningen (2007:515) 
  
 75Statskontoret 2015:14, På rätt väg?, s.  
 59–60. 
  
 76Transportstyrelsen, Kommunikationsplanför järnväg, internationell regelgivning, version 00.04,  
 2015-09-10. 
  
 354 
  
 SOU 2015:110 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 utmaningar och diskutera frågor inom områdena marknads- utveckling, säkerhet och driftskompatibilitet.77 
  
 Det är svårt att bedöma om denna nystart av samarbetet leder till avsett resultat. Hanteringen av Branschrådet illustrerar Trans- portstyrelsens svårigheter hittills med att kommunicera och sam- arbeta med järnvägsbranschen på ett tillfredställande sätt. Det har framförts att en orsak till detta kan vara en försiktighet i myndig- hetens förhållningssätt i syfte att värna sitt oberoende i rollen som tillståndsprövare och tillsynsmyndighet, vilket resulterat i upprätt- hållandet av en viss distans till verksamhetsutövarna. Det kan vara en anledning till att Transportstyrelsen uppfattas som reaktiv och att branschen efterlyser en mer utåtriktad och aktiv myndighet. 
  
 Tillgänglighet, god kommunikation och transparens står inte på något sätt i motsättning till rollen som  
 regelgivnings-, 
  tillstånds- och tillsynsmyndighet. Tvärtom är de förutsättningar för framgång även i myndighetsutövande verksamheter. Luftfartssektionernas information på webbplatsen, t.ex. om regelgivning, ser jag som goda exempel på användarvänlig information. Tänkbara möjligheter att förbättra kommunikationen kan, förutom en bättre webbplats, vara utgivning av nyhetsbrev, förbättrad pressfunktion och förändrad form och innehåll i möten med branschen. 
  
 7.5.2Transportstyrelsens organisation 
  
 När Transportstyrelsen inrättades 2009 fick de verksamheter som hade förts över från andra myndigheter inledningsvis fortsätta med en i stort sett oförändrad organisation. Organisationen har därefter förändrats successivt. Den senaste stora organisatoriska för- ändringen genomfördes vid årsskiftet 2012/13 då luftfarts- och sjö- fartsavdelningarna lades samman. Numera är organisationen in- delad trafikslagsvis med en sjö- och luftfartsavdelning och en väg- och järnvägsavdelning. Den förra avdelningen har sitt säte i Norr- köping, där även huvudkontoret ligger, och den senare avdelningen finns i Borlänge. Syftet med inrättandet av dessa två avdelningar är 
  
 77 Transportstyrelsen, Kommunikationsplan: Branschrådet för järnväg, version 00.01, 2015-  
 09-09. 
  
 355 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 SOU 2015:110 
  
 att underlätta det trafikslagsövergripande erfarenhetsutbytet och lärandet. 
  
 Förutom de trafikslagsorienterade avdelningarna finns hori- sontella forum och processteam för att så långt möjligt, från ett trafikslagsövergripande perspektiv, skapa enhetliga synsätt, t.ex. när det gäller frågor om tillståndsgivning och tillsyn. Ett av regeringens uttalade syften med inrättandet av Transportstyrelsen var också att vinster skulle erhållas i form av utbyte av berikande erfarenheter och kompetens.78 Figur 7.4 visar väg- och järnvägsavdelningens nuvarande organisation. 
  
 Figur 7.4 Väg- och järnvägsavdelningen 
  
 Väg- och järnvägsdirektör 
  
 Enheten för 
  
 Enheten för teknik 
  
 Enheten för juridik 
  
 Enheten för 
  
 Enheten för 
  
 verksamhetsut- 
  
 behörigheter 
  
 och trafik 
  
 trafikföretag 
  
 veckling och stöd 
  
 Sektion regler och 
  
 Sektion fordons- 
  
 Sektion väg 
  
 Sektion datainsamling 
  
 Sektion 
  
 trafikmedicin 
  
 godkännande väg 
  
 och analys 
  
 järnvägsföretag 
  
 Sektion tillstånd och 
  
 Sektion fordonsteknik 
  
 Sektion järnväg 
  
 Sektion verksamhets- 
  
 Sektion regler 
  
 tillsyn 
  
 väg 
  
 nära systemstöd 
  
 yrkestrafik 
  
 Sektion tillsyn 
  
 Sektion teknik järnväg 
  
 Sektion 
  
 Sektion tillsyn kör- 
  
 regelinformation 
  
 och vilotider 
  
 Sektion vägtrafik 
  
 Sektion omvärld 
  
 Sektion tillstånd 
  
 yrkestrafik 
  
 Sektion infrastruktur 
  
 Sektion 
  
 Sektion tillsyn 
  
 marknadstillsyn 
  
 yrkestrafik 
  
 Sektion 
  
 Sektion tillsyn 
  
 kvalitetssäkring 
  
 vägarbetstid 
  
 Källa: Transportstyrelsen. 
  
 De två sektionerna inom avdelningen som hanterar tillsyn, till- ståndsgivning och en stor del av regelutvecklingen inom järnvägs- området är placerade i olika enheter som i övrigt domineras av vägtrafiksektioner. Även om det sker ett tätt samarbete mellan 
  
 78 Prop. 2008/09:31, Transportstyrelsen och dess verksamhet, s. 58. 
  
 356 
  
 SOU 2015:110 
  
 Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 sektion (järnvägs)infrastruktur och sektion järnvägsföretag saknas ett helhetsgrepp över järnvägsfrågorna. 
  
 I princip tror jag att ett närmare samarbete mellan dem som arbetar med järnvägsfrågor och dem som arbetar med luftfarts- frågor skulle ge fler möjligheter till effektivt lärande och erfaren- hetsutbyte. Järnväg och luftfart har större likheter än vägtrafik och järnväg. Båda trafikslagen riktar sig i stor utsträckning mot professionella aktörer och verksamheterna är båda strikt reglerade med ett stort inslag av styrning från EU och internationella konventioner. Mitt intryck är att ett sådant utbyte förekommer, men bara i begränsad omfattning. Orsaker till detta kan vara att fokus främst läggs på den egna verksamheten, arbetsbelastningen men också avståndet mellan Borlänge och Norrköping. 
  
 Uppdelningen av säkerhetsfrågor på två olika enheter gör att det i dag inte finns ett samlat ansvar inom Transportstyrelsen för järnvägssäkerheten. Vidare är analysverksamheten placerad utanför dessa i en egen enhet. Med fördel borde tillsyn och tillståndsverksamhet inom järnvägsområdet tillhöra samma enhet och förfoga över egen analyskapacitet. En av anledningarna till det är att järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare har att hantera gemensamma risker i verksamheten. Att denna gemensamma risk- hantering återspeglar sig i Transportstyrelsens organisation menar jag skulle kunna vara effektivt. Det är viktigt med ett enhetligt ansvar för järnvägssäkerhetsfrågor inom myndigheten. 
  
 Regelutvecklingen inom järnvägsområdet hanteras på sektions- nivå inom de två sakenheterna och i samarbete med varandra och med juridisk expertis involverad. Som jag tagit upp i avsnitt 7.3.4 kan det finnas skäl att utbyta erfarenheter med dem som arbetar med luftfartsregler, inte minst i fråga om hur regelverket presenteras på ett överskådligt sätt. De brister som jag påvisat när det gäller upphävande av järnvägens trafiksäkerhetsregler (se avsnitt 7.3.2) talar för att regelutvecklingen bör hanteras på ett annat och för Transportstyrelsen mer enhetligt sätt. 
  
 Sammantaget anser jag att Transportstyrelsen bör se över sin organisation och samla ansvaret för arbetet med järnvägssäkerhets- frågor, samt säkerställa analyskapacitet och kompetensförsörjning på området. 
  
 357 
  
 8 Ikraftträdande 
  
 Förslag: De föreslagna ändringarna bör träda i kraft, dels den 1 juli 2016, dels den 1 januari 2017. 
  
 I betänkandet föreslås förändrade regler i järnvägslagen och i Transportstyrelsens instruktion som gäller säkerhet. Det är viktigt att dessa förändringar görs så fort som möjligt. Jag föreslår därför att lagändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2016. 
  
 I övrigt i betänkandet föreslås förändrade regler och nya moment för hur ett trafikförsörjningsprogram ska fastställas. Från riksdagsbeslut till ikraftträdande kommer de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna att behöva viss tid för att anpassa sin verksamhet till de förändrade reglerna. Transportstyrelsen behöver även få tid för sitt arbete med att ta fram nya föreskrifter för trafikårsbokslut. Jag föreslår därför att lagändringarna ska träda i kraft den 1 januari 2017. 
  
 Jag föreslår också att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna årligen ska särredovisa sin verksamhet linje för linje som myndig- heterna utger ersättning för. Här kommer myndigheterna att bli beroende av att de trafikföretag som kör den upphandlade trafiken bl.a. lämnar uppgifter om resandeunderlag. Detta kan i sin tur påverka avtalens utformning mellan den regionala kollektivtrafik- myndigheten och kollektivtrafikföretaget. Jag föreslår därför att kravet på att de regionala kollektivtrafikföretagen ska redovisa sin trafik linje för linje inte ska gälla för trafik där myndigheten inlett upphandling före den 1 januari 2017. Jag vill i detta sammanhang erinra om den skyldighet som redan gäller enligt artikel 7 i EU:s kollektivtrafikförordning. 
  
 359 
  
 9 Konsekvensanalyser 
  
 9.1Inledning 
  
 I kommittéförordningen (1998:1474) finns bestämmelser om hur konsekvenser av förslag ska redovisas. När det gäller regelför- ändringar ska konsekvenser beskrivas enligt förordning om konse- kvensutredning vid regelgivning (2007:1244). I utredningens direktiv anges därutöver inte några konsekvenser som utredningen särskilt ska redogöra för. Jag redovisar i detta kapitel konsekvenser av de förslag som presenteras i betänkandet. Konsekvenserna framgår i vissa fall mer utförligt i resonemangen i respektive kapitel. De förslag som avser förtydliganden av nuvarande regler och riktlinjer konsekvensbeskrivs inte. 
  
 9.2Problembild och uppdrag 
  
 Under de senaste decennierna har järnvägssektorn genomgått flera stora nationella reformer. Även Sveriges medlemskap i EU har för- ändrat förutsättningarna för järnvägen på ett genomgripande sätt. Mot denna bakgrund har utredningen haft i uppdrag att göra en helhetsöversyn av järnvägens organisation. Med utgångspunkt i den nuläges- och problembeskrivning som gjordes i utredningens första delbetänkande har regeringen pekat på ett stort antal områden att utreda, i syfte att ta fram förslag till förbättringar i järnvägssy- stemet. De områden som utredningen haft i uppdrag att fördjupa sig i har spänt över ett brett spektrum, från stora övergripande frågor som järnvägens framtida utveckling och relaterade viktiga vägval, till väldigt specifika frågor som t.ex. organisationen för assi- stans/ledsagning. En del frågor rör problemområden som diskute- rats under lång tid i sektorn utan att landa i konkreta förslag till lösningar. 
  
 361 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 9.3Förslagen och dess konsekvenser 
  
 Den skiftande karaktären på frågorna i uppdraget avspeglas också i de förslag jag lämnar. I vissa fall handlar det om relativt genom- gripande förändringar, som ibland måste utredas vidare, medan andra förslag är mycket mer avgränsade och ibland bara handlar om mindre justeringar i t.ex. gällande regelverk eller myndigheters arbetssätt. När det gäller författningsförslag handlar majoriteten av förslagen om förändringar som kan påverka konkurrens och sam- verkan mellan den kommersiella persontrafiken och den samhälls- organiserade trafiken. 
  
 I det följande avsnittet beskriver jag kortfattat de förslag som finns i betänkandet. Eftersom förslagen är många och varierande har jag valt att redogöra för konsekvenserna av dessa uppdelat på de fem kapitel som förslagen presenteras i. Först beskriver jag upp- draget i direktivet, därefter beskriver jag förslaget och slutligen beskriver jag förslagets ekonomiska, konkurrensrelaterade och övriga konsekvenser. Ibland kommenterar jag alternativa lösningar och/eller gör jämförelser med att inte genomföra den föreslagna förändringen. Som jag nämnt ovan diskuteras konsekvenserna också i vissa fall mer utförligt i resonemangen i respektive kapitel. 
  
 9.3.1Järnvägens framtida utveckling och viktiga vägvalsfrågor 
  
 Enligt mina direktiv ska jag redogöra för olika scenarier för fram- tida behov av järnvägstransporter och tydliggöra övergripande vägvalsfrågor. 
  
 Staten har fattat beslut om att påbörja byggande av nya stam- banor och planerar för en fortsatt utbyggnad som bl.a. syftar till trafik med höghastighetståg. Det innebär en mycket stor investering som påverkar järnvägen, andra trafikslag och samhälls- utvecklingen för mycket lång tid framöver. Banorna antas också kunna användas för snabba regionaltåg och kunna avlasta andra delar av nätet för exempelvis en utvecklad godstrafik. Min bedömning är att det skede som arbetet med utbyggnaden och utformningen av nya stambanor nu är inne i, gör det angeläget att regeringen omgående vidtar vissa åtgärder och gör ett antal vägval. Därför väljer jag att inte bara redogöra för vägvalen i sig utan även föreslå 
  
 362 
  
 SOU 2015:110 Konsekvensanalyser 
  
 åtgärder som jag anser är nödvändiga i relation till dessa vägvalsbeslut. 
  
 En utgångspunkt för att regeringen ska kunna fatta nödvändiga beslut inom järnvägsområdet är att inledningsvis ta ställning till vad järnvägen ska användas till. I detta ingår en tydligare prioritering av järnvägens användningsområden. I dag kan detta ansvar anses ha delegerats till Trafikverket som har uppgiften att prioritera mellan olika typer av trafik på statens järnvägsnät. Det kan ifrågasättas om den inriktning som regeringen beslutat vad gäller marknadsöppning på persontrafiksidan samt investeringsbeslut i sig är tillräckliga för att styra sektorn på ett ändamålsenligt sätt. Jag har funnit att regeringen, för att möta kommande behov bör ta ett större ansvar bland annat genom beslut om att ge prioritet för viss trafik på utpekade banor och/eller vissa tider på dygnet. 
  
 Järnvägslagens regler om prioritering av trafik bör därutöver ändras så att kravet på samhällsekonomisk effektivitet tas bort. En bedömning av samhällsekonomisk effektivitet låter sig svårligen göras inför en kapacitetstilldelning och har visat sig vara ett mindre lämpligt verktyg för värdering av olika transportbehov. Särskilt för godstrafiken innebär bedömningsgrunden stora svårigheter. 
  
 Med de planerade investeringarna i nya stambanor ser jag en betydande risk för att dagens marknadstillträdesmodell och kapacitetstilldelning inte kommer att fungera för att få en ändamålsenlig trafik, varken på dessa eller andra banor. Jag anser därför att modellen för marknadstillträde på järnväg måste ses över och med största sannolikhet ändras. Jag anser att inriktningen bör vara en modell där tillträdet för interregional persontrafik, regleras genom en statlig upphandling i konkurrens. Viktiga skäl för detta är att möjliggöra den trafik som banan är avsedd att byggas för, samt att kunna tillförsäkra operatörerna långsiktiga förutsättningar för ett konkurrensneutralt tillträde, vilket dagens instrument, med t.ex. prioriteringskriterier eller ramavtal, enligt min bedömning inte kommer att kunna göra. Mot denna bakgrund föreslår jag att regeringen tillsätter en utredning med uppdraget att närmare utreda förutsättningarna för och konsekvenserna för en förändrad marknadstillträdesmodell, med inriktning mot den modell jag skisserat. 
  
 Arbetet med att bygga nya stambanor kräver enligt min bedöm- ning också att regeringen först tar ställning till vad järnvägen ska 
  
 363 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 användas till så att banorna utformas på ett ändamålsenligt sätt. När det gäller de kommande förhandlingarna om medfinansiering av infrastruktur vill jag i sammanhanget lyfta fram att staten, med dagens marknadstillträdesmodell inte kan förutse eller lova att viss trafik kommer att ha rätt att trafikera banan på ett visst sätt. Mot denna bakgrund har jag svårt att se vad staten ska kunna erbjuda vid förhandlingen med kommuner och regioner. 
  
 Därför föreslår jag att staten inte bör inleda förhandlingar med kommuner och regioner om medfinansiering av höghastighetsjärn- vägar och anslutande infrastruktur förrän det finns ett tydligt ställ- ningstagande om vad de framtida stambanorna ska användas till, samt vilken marknadstillträdesmodell som ska tillämpas på dessa banor och på det nationella järnvägsnätet i övrigt. 
  
 I arbetet med utredningen har jag kunnat konstatera stora brister i den statistik som finns att tillgå. För att möjliggöra att beslut även inom järnvägssektorn kan fattas med tillräckligt och ändamålsenligt beslutsunderlag föreslår jag att regeringen tillsätter en utredning med uppdraget att föreslå åtgärder för insamling av nödvändiga uppgifter och för sammanställning av statistik. 
  
 Slutligen anser jag att det är nödvändigt att överväga det statliga åtagandet inom sektorn. Det gäller även de statligt ägda bolagen. Jag föreslår därför att regeringen bör utreda lämpligheten i att långsiktigt behålla det statliga ägandet i SJ AB, Green Cargo AB, Jernhusen AB och Infranord AB samlat med frågan om marknadstillträdesmodellen. Om regeringen väljer att inte utreda frågan om en förändrad marknadsmodell anser jag att det statliga ägandet av bolagen bör utredas i särskild ordning. Jag föreslår att utredningen om de statligt ägda bolagens roll bör omfatta såväl ett konkurrensperspektiv som ett beredskapsperspektiv. Om det finns skäl som talar för att bolagen även fortsatt ska vara statligt ägda kan det krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa konkurrensneutrala villkor i branschen. 
  
 9.3.1.1Ekonomiska konsekvenser 
  
 Min bedömning är att det inte uppkommer några ökade kostnader för staten av att regeringen tar ett ökat ansvar för att besluta vad järnvägen ska användas till. Däremot kan en följd bli en omfördel- 
  
 364 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 ning av anslagsmedel från andra åtgärder på grund av sådana beslut. Genom att regeringen tar ställning till en inriktning för hur järn- vägens kapacitet ska användas bedömer jag även att förslaget inne- bär minskade kostnader för Trafikverket än att fortsätta i dagens modell med de förutsättningar som t.ex. en utveckling av priori- teringskriterierna innebär. Jag har inte kunnat göra en bedömning av hur stora besparingar förslaget kan leda till för staten. 
  
 Om inriktningen på utbyggnaden av järnvägsnätet skulle komma att ändras med anledning av ställningstaganden om vad järnvägen ska användas till, skulle det kunna leda till ekonomiska konsekvenser för kommuner, landsting och företag och även samhällsekonomiska konsekvenser. Sådana konsekvenser beror dock på vilket ställningstagande regeringen gör om järnvägens användning, och också i relation till andra trafikslag. Jag anser att det bör ingå i ett fortsatt arbete att undersöka konsekvenser för olika aktörer i samband med att underlag tas fram för beslut om järnvägens användning. 
  
 De ekonomiska konsekvenserna av en förändrad marknadstill- trädesmodell bör utredas samlat med utredningen av förutsättning- arna för en sådan modell. Mot bakgrund av den information jag samlat skulle den inriktning jag föreslår emellertid, i förlängningen, kunna innebära både tillkommande kostnader för staten i form av organiserandet av en upphandling av trafikkontrakt, samt intäkter från de kontrakterade operatörerna. 
  
 Om överväganden om vad järnvägen ska användas till eller en utredning om en förändrad marknadstillträdesmodell skulle på- verka planeringen, utformningen och utbyggnadstakten för de nya stambanorna, inklusive arbetet inom Sverigeförhandlingen, kan det leda till senarelagda kostnader. Min bedömning är dock att ett ställningstagande avseende järnvägens användning kan innebära minskade kostnader för staten på längre sikt. Det beror på att be- sluten då har förutsättningar att fattas på bättre grunder och leda till en mer ändamålsenlig investering och därtill hörande trafik- ering. 
  
 Min bedömning är att ett avvaktande med förhandlingsarbetet om finansieringen av stambanorna kan innebära besparingar för kommuner och landsting. Det beror på att den föreslagna inrikt- ningen för marknadstillträdesmodellen skulle göra det möjligt för kommuner att medverka i medfinansieringsavtal i de fall då kom- 
  
 365 
  
 Konsekvensanalyser SOU 2015:110 
  
 munerna verkligen får ut ett värde av de nya stambanorna. Den föreslagna inriktningen skulle även innebära positiva ekonomiska konsekvenser, eftersom investeringar och medfinansiering kan ske utifrån en bättre kunskap om möjligheten till viss trafikering. Det ger även positiva ekonomiska konsekvenser för företag som kan göra investeringar mot bakgrund av säkrare beslutsunderlag. 
  
 De samhällsekonomiska konsekvenserna av förslagen är att be- sluten om de stora investeringarna i nya stambanor kan fattas med bättre beslutsunderlag. Om det är tydligt vad järnvägen ska använ- das till blir behovet av investeringar tydligare. En förändrad mark- nadstillträdesmodell kan också säkerställa att trafiken anpassas till de järnvägsinvesteringar som görs och har bättre förutsättningar att utvecklas i enlighet med den samhällsekonomiska nytta som ut- gjort en del av underlaget för en satsning på nya stambanor. 
  
 De kraftfulla förbättringsåtgärder avseende insamling av upp- gifter för statistik som jag föreslår skulle innebära ökade kostnader för insamling och tillsyn av uppgifterna. Dessa konsekvenser skulle beröra både staten i form av de myndigheter som ska samla in informationen och tillsyna den, men även uppgiftslämnarna. Med nya tekniska lösningar för att samla in uppgifter skulle kostnaderna på längre sikt inte behöva bli högre. Min bedömning är också att det finns besparingar att göra mot bakgrund av att beslut kan fattas med bättre beslutsunderlag och även följas upp på ett mer ändamålsenligt sätt. Jag vill dock poängtera att en viktig avvägning som behöver göras är mellan kostnaden för och nyttan med att samla in olika uppgifter. 
  
 De ekonomiska konsekvenserna av förslaget om att långsiktigt se över statens ägande av bolag i järnvägssektorn beror helt på vad en sådan utredning kommer fram till. Därför har jag inte inom ramen för min utredning utrett de ekonomiska konsekvenserna av olika förändringar i detta avseende. 
  
 366 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 9.3.1.2Effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt 
  
 Min uppfattning är att förslagen om prioritering av trafik i kombi- nation med en ny marknadstillträdesmodell skulle ge förbättrade förutsättningar för företagen genom att dessa skulle bli tydligare och mer långsiktigt stabila. 
  
 Den inriktning jag pekat ut för en förändrad marknadstill- trädesmodell anser jag skulle ge stabila förutsättningar för tåg- operatörer att bedriva nationell trafik och möjlighet att investera i t.ex. fordon. Förbättrad statistik skulle även ge bättre underlag för att fatta sådana beslut. En kommande utredning om förutsättning- arna för en förändrad marknadstillträdesmodell måste dock särskilt bedöma vilka effekter förändringen skulle kunna innebära för redan verksamma företags näringsfrihet. 
  
 9.3.1.3Övriga konsekvenser 
  
 Min uppfattning är att den inriktning jag föreslår för en förändrad marknadstillträdesmodell skulle kunna innebära en förbättrad och mer stabil offentlig service i olika delar av landet. Genom upphand- lingsmodellen skulle staten ha möjlighet att påverka det nationella trafikutbudet genom vissa minimikrav (även vad gäller t.ex. sam- ordning). I dag finns inte sådana möjligheter utöver för den trafik som upphandlas av Trafikverket. Beroende på om och hur ett nationellt trafikförsörjningsprogram tas fram och hur det beslutas skulle förändringen även kunna innebära konsekvenser för möjlig- heterna att nå de integrationspolitiska målen och för jämställdheten mellan kvinnor och män. Min bedömning är att konsekvenserna i detta avseende skulle överensstämma med konsekvenserna av för- slagen i avsnitt 9.3.3. 
  
 9.3.2Styrning, ansvarsfördelning och roller 
  
 I direktivet finns flera utredningspunkter som rör styrning, ansvarsfördelning och roller inom järnvägsområdet. De gäller såväl den strategiska styrningen av den svenska järnvägssektorn och roll- fördelningen inom sektorn som det svenska arbetet med järnvägs- 
  
 367 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 relaterade frågor inom  
 EU-samarbetet. 
  Både omregleringen av järnvägsmarknaden och det svenska  
 EU-medlemskapet 
  har med- fört förändrade förutsättningar för styrning av järnvägssektorn. Jag föreslår att Regeringskansliet bör genomföra en ändring i ledning och styrning som bättre säkerställer ansvarstagandet för de strategiska frågorna på järnvägsområdet. Detta ansvar bör inte delegeras. 
  
 När det gäller de svenska statliga myndigheternas organisation är min bedömning att den trafikslagsövergripande organisationen av myndigheterna är rätt inriktning men att tillämpningen i myndigheterna bör anpassas, både för att ta bättre hänsyn till synergieffekter och erfarenhetsutbyte mellan trafikslagen, och för Trafikverket att ta vederbörlig hänsyn till de olikheter som föreligger mellan trafikslagen väg och järnväg. 
  
 Jag anser att Trafikverkets nuvarande organisation inte ger till- räckliga förutsättningar för myndigheten att utföra sina uppgifter, och att det främst beror på den otydlighet i fråga om ansvar som denna medför. Därför föreslår jag en översyn av Trafikverkets styr- och ledningsmodell och att en annan organisationsmodell bör övervägas som medger tydlighet i ansvarsfördelning, mandat och arbetsuppgifter. 
  
 När det gäller  
 EU-arbetet 
  på järnvägsområdet föreslår jag att Regeringskansliet bör utarbeta en långsiktig inriktning. Denna bör utgå från Regeringskansliets befintliga riktlinjer för  
 EU-arbetet 
  och kompletteras med en handlingsplan. Planen bör innefatta en regelöversikt, aktuella forum, avstämning, kompetensförsörjning, resurssättning och löpande informationsutbyte mellan departementet,  
 EU-representationen 
  och myndigheterna. Jag föreslår även att Regeringskansliet bör vidareutveckla arbets- metoder för att få genomslag för svenska ståndpunkter i EU under tidigt skede och löpande under regelarbetets olika faser och för att säkerställa att  
 EU-reglering 
  och nationell lagstiftning på järnvägs- området harmoniserar. I det arbetet ingår att säkerställa att genom- arbetade analyser av negativa eller positiva effekter av kommande reglering tas fram och att utveckla metoder för informations- överföring. 
  
 För att förbättra regelutvecklingsarbetet föreslår jag att Transportstyrelsen utvecklar arbetsmetoder för analys, beredning, förankring, uppföljning och information inom järnvägsområdet. I 
  
 368 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 detta ingår att skapa insyn och möjlighet till inspel och att tidigt fånga upp synpunkter från dem som kan komma att beröras av förslagen. 
  
 När det gäller myndigheternas  
 EU-arbete 
  föreslår jag vidare att Transportstyrelsens bör delta i det regelutvecklingsarbete som sker i Europeiska järnvägsbyråns arbetsgrupper. Jag föreslår därutöver att Trafikverket bör utveckla arbetsmetoder för myndighetens deltagande i regelutvecklingsarbete i EU inom järnvägsområdet. I det senare ingår metoder för samordning och informations- överföring inför och under arbetets olika faser samt erfarenhets- återföring. 
  
 Jag föreslår att järnvägslagen ändras och att kravet på risk- hantering som finns i artikel 4.3 i järnvägssäkerhetsdirektivet förtydligas i nationell lagstiftning. Detta begrepp, som är grund- läggande ur säkerhetshänseende, har i samband med direktivets införlivande inte överförts till nationell reglering. 
  
 Jag föreslår vidare att en översyn av järnvägslagen görs i samband med att lagstiftning från det fjärde järnvägspaketet ska införas. Översynen bör leda till en bättre överblick och överens- stämmelse med  
 EU-rättens 
  utveckling inom järnvägsområdet. I samband med denna översyn bör marknadsövervakningsuppgiftens innehåll tydliggöras. 
  
 Slutligen föreslår jag att järnvägssektorns kompetensförsörjning bör utredas närmare i särskild ordning, inte minst mot bakgrund av förändrade förutsättningar och kommande stora infrastruktursats- ningar. 
  
 9.3.2.1Ekonomiska konsekvenser 
  
 Min bedömning är att de förslag som gäller Regeringskansliets arbete i sig inte innebär några ekonomiska konsekvenser för staten. Ett bättre fungerande  
 EU-arbete 
  och styrning av sektorn skulle kunna innebära besparingar för statliga myndigheter och för företag verksamma i sektorn. För företag skulle det bl.a. kunna leda till att regleringen bättre anpassas till svenska förutsättningar och sektorns behov genom mindre kostnadsdrivande regler. För Transportstyrelsen skulle det innebära ett mer effektivt arbetssätt 
  
 369 
  
 Konsekvensanalyser SOU 2015:110 
  
 där resurser sätts in tidigare i stället för i ett skede där utrymmet för förändring inte längre finns. 
  
 Min uppfattning är att förslagen som avser Trafikverket och Transportstyrelsen inte heller innebär ekonomiska konsekvenser för staten eftersom de inte tillför myndigheterna nya uppdrag utan främst avser ändrat arbetssätt. De ekonomiska konsekvenserna av förslagen för övriga aktörer inom branschen bedömer jag vara positiva eftersom förslagen syftar till bättre regelarbete och tyd- ligare information från staten. Tydligare information om förutsätt- ningar skulle även förbättra företagens beslutsunderlag. 
  
 Förslaget till ändring av järnvägslagen innebär enbart ett förtyd- ligande men kan ge positiva effekter genom att underlätta förstå- elsen för regleringen och kan därigenom underlätta såväl för myn- digheterna som för järnvägsföretag och andra. 
  
 9.3.2.2Effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt 
  
 Jag anser att förslagen skulle innebära förbättrade förutsättningar för företag genom att svenska intressen på ett mer samordnat och strategiskt sätt skulle företrädas inom EU. Min uppfattning är att förslagen på så sätt skulle bidra till att regelutvecklingen i större utsträckning än i dag tar hänsyn till svenska förhållanden. 
  
 9.3.2.3Övriga konsekvenser 
  
 Jag har inte identifierat några övriga konsekvenser av förslagen. 
  
 9.3.3Kommersiell och samhällsorganiserad persontrafik 
  
 En del i uppdraget är att studera hur förutsättningarna för kom- mersiell persontrafik i relation till samhällsorganiserad trafik kan bli bättre och vid behov föreslå åtgärder för att förbättra förutsättningarna. Utmaningarna för den kommersiella trafiken består i att den ska konkurrera med den samhällsorganiserade trafiken som delvis finansieras med skattemedel. Här finns en risk för att konkurrensen på marknaden snedvrids. Samtidigt behöver 
  
 370 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 också den kommersiella och den samhällsorganiserade trafiken samarbeta med varandra p.g.a. infrastrukturens utformning. 
  
 På längre sikt anser jag att det är nödvändigt att ändra nuvarande marknadstillträdesmodell för att förutsättningarna för olika aktörer ska bli tillfredställande. Inom ramen för nuvarande marknads- tillträdesmodell anser jag emellertid att det finns ett antal mer kort- siktiga åtgärder som skulle innebära en förbättring av förutsättn- ingarna för järnvägstrafiken och som också syftar till att förbättra samarbetet mellan kommersiell och samhällsorganiserad trafik. 
  
 Den första åtgärden jag föreslår är att arbetet med att ta fram ett trafikförsörjningsprogram ska bestå i ett antal moment som innebär ökade krav på samråd och ökad transparens. Först ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten upprätta ett förslag till trafikförsörjningsprogram. Programförslaget ska sedan bli föremål för samråd med bl.a. kommersiella trafikföretag. Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska redovisa resultatet av samrådet i en samrådsredogörelse. Efter det att samrådet har avslutats ska för- slaget ställas ut för granskning under minst två månader. Till sist ska myndigheten i ett särskilt utlåtande sammanställa de syn- punkter som kommit fram och redovisa de förslag som syn- punkterna gett anledning till. Därefter ska myndigheten upprätta ett trafikförsörjningsprogram. Jag föreslår också att trafikförsörj- ningsprogram ska upprättas (eller uppdateras) minst vart fjärde år. 
  
 För de regionala kollektivtrafikmyndigheter, som har för avsikt att organisera länsöverskridande kollektivtrafik med varandra, före- slår jag även att de i ett separat trafikförsörjningsprogram för läns- överskridande trafik ska fastställa mål för den regionala kollektiv- trafiken över länsgränserna och genomföra samråd. 
  
 I beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. 
  
 Slutligen föreslår jag att den regionala kollektivtrafikmyndig- heten årligen ska upprätta ett trafikårsbokslut där myndigheten ska särredovisa verksamheten som avser kollektivtrafik linje för linje och där myndigheten lämnat ersättning för utförd trafik. Kravet på särredovisning linje för linje ska dock inte gälla för anropsstyrd linjetrafik. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet och bokföring. 
  
 371 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Förslaget som innebär att trafikförsörjningsprogram ska upp- rättas (eller uppdateras) minst vart fjärde år och förslaget om att det i beslutet om allmän trafikplikt ska ingå att den regionala kollektivtrafikmyndigheten väger in befintlig kommersiell trafik är förtydliganden av gällande rätt. Dessa två förslag får inga nya konsekvenser och kommer således inte att behandlas nedan. 
  
 9.3.3.1Konsekvenser för kollektivtrafiken 
  
 Syftet med förslagen är att inom ramen för nuvarande marknads- tillträdesmodell förbättra förutsättningarna för den kommersiella trafiken genom att underlätta samarbetet med den samhällsorgani- serade trafiken. Jag anser inte att åtgärderna är tillräckliga för att skapa förutsättningar för den kommersiella trafiken på längre sikt men de kommer ändå att leda till förbättringar. Den förbättring som förslagen medför är ökad transparens i de regionala kollektiv- trafikmyndigheternas verksamhet. Genom förändringarna av sam- rådsprocessen och utställning av programförslaget finns möjlighet för alla intresserade aktörer att lämna synpunkter på trafikförsörj- ningsprogrammen. Det gör att ingen aktör kan bli utestängd i pro- cessen. De föreslagna trafikårsboksluten ska ge de kommersiella aktörerna bättre förutsättningar genom att de får mer information om den upphandlade trafiken och eventuella affärsmöjligheter. Genom att införa trafikårsbokslut blir det tydligt om trafik upp- handlas även för lönsamma linjer och det därmed kan ifrågasättas om de i dagens marknadstillträdesmodell ska upphandlas. 
  
 9.3.3.2Ekonomiska konsekvenser 
  
 De ekonomiska konsekvenserna av att utöka samrådsskyldigheten berör i första hand de regionala kollektivtrafikmyndigheterna. Det krav som tillkommer är för det första att samrådet med kommer- siella aktörer måste sammanfattas i en samrådsredogörelse. För det andra att programförslaget ska ställas ut. Slutligen ska myndigheten sammanställa de synpunkter som inkommit. Med tanke på att trafikförsörjningsprogrammet inte ska uppdateras oftare än vart fjärde år är min bedömning att de direkta ekonomiska konsekvenserna av dessa förändringar är obetydliga. För att utställningen av förslaget 
  
 372 
  
 SOU 2015:110 Konsekvensanalyser 
  
 inte ska orsaka någon större kostnad anser jag att detta bör göras via den regionala kollektivtrafikmyndighetens hemsida. 
  
 Eftersom förslagen om samrådsförfarandet innebär att fler aktörer har möjlighet att delta kan det innebära kostnader som uppstår hos kommuner, intresseorganisationer, Trafikverket och trafikföretagen för att delta i samrådsprocessen. Dessa kostnader relaterar dock främst till frivillig medverkan. 
  
 När det gäller förslaget om trafikförsörjningsprogram för läns- överskridande trafik är min bedömning att detta bör minska kost- naderna för de regionala kollektivtrafikmyndigheterna. I dag ska varje regional kollektivtrafikmyndighet ha ett eget trafikförsörj- ningsprogram för länsöverskridande kollektivtrafik. I mitt förslag blir det möjligt att ha ett gemensamt trafikförsörjningsprogram i stället för flera. Redan i dag arbetar de regionala kollektivtrafik- myndigheterna gemensamt med den länsöverskridande trafiken, så i den delen kommer mitt förslag inte att medföra några ytterligare kostnader. Samrådsförfarandet kan dock effektiviseras genom mitt förslag eftersom det bara behövs ett samråd för den länsöver- skridande trafiken, i stället för som i dag flera. 
  
 Jag har utrett vad det kostar att upprätta ett trafikförsörjnings- program. En utgångspunkt är Transportstyrelsens föreläggande vid äventyr av vite riktat mot den regionala kollektivtrafikmyndigheten på Gotland att upprätta ett trafikförsörjningsprogram. Transport- styrelsen bedömde då att kostnaden för att upprätta ett trafik- försörjningsprogram som uppfyllde minimikraven i regelverken motsvarade 180 000 kronor. 
  
 Hur mycket det kostar att upprätta ett trafikförsörjningspro- gram påverkas dock av region, beräkningsmodell och ambitions- nivå. Enligt uppgifter från MÄLAB framkommer att 180 000 kronor kan anses vara rimligt om man har förhållandevis låga ambitioner (upprätta ett program enbart i syfte att uppfylla lagen), inte räknar in tid för egna anställda utan enbart för någon mindre utredning och några möten (lokalbokningar, fika mm). Med en högre ambitionsnivå kan beräkningen även omfatta egen arbetstid, köp av externa underlag/bearbetningar, flera samrådsmöten och i ett sådant scenario är kostnaden betydligt högre. I ett mindre län med mer konstant befolkning kanske behovet av djupa utredningar är något mindre. Svaret blir alltså att en rad faktorer styr kostnaden 
  
 373 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 för ett trafikförsörjningsprogram och att det inte går att göra någon närmare precisering. 
  
 I och med att delar av arbetet kvarstår även om en myndighet ansvarar för att ta fram programmet är min bedömning att endast delar av besparingen kan realiseras. Hur stor besparing det rör sig om beror förutom faktorerna som beskrivs ovan även på hur många regionala kollektivtrafikmyndigheter som ingår i överenskom- melsen. Samtidigt ska även dessa program upprättas vart fjärde år, så utslaget på fyra år blir kostnaden låg. 
  
 Förslaget om årligt trafikårsbokslut berör även de regionala kollektivtrafikmyndigheterna som får ett ökat krav om att informera. Delar av informationen finns det dock redan krav på att redovisa enligt art 7 i EU:s kollektivtrafikförordning. Min be- dömning är att en stor del av den tilläggsinformation som rör särredovisning linje för linje redan borde finnas att tillgå hos myndigheterna. Mitt förslag handlar om offentliggörande av denna information. För de regionala kollektivtrafikmyndigheter som inte har informationen eller som inte har information av tillräcklig kvalitet tillkommer kostnader för att samla in uppgifterna, främst resenärsunderlag. De ekonomiska konsekvenserna beror till stor del av hur informationen ska samlas in och vilken ambitionsnivå som gäller för informationens kvalitet. Kollektivtrafikföretagen och de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har relativt tillförlitlig statistik för påstigande genom försäljningssystemen som kan redovisas för en marginell kostnad, dock är det svårt att få fram relationsdata  
 (påstigande-avstigande) 
  för resenärer med periodkort, årskort samt resenärer som reser i flera trafiksystem. Förändrade tekniska lösningar kan på sikt leda till en förenkling på detta område. 
  
 Kostnaden för de resanderäkningar i regionaltågstrafiken som gjorts i Mälardalen har uppgått till  
 1–2 
  miljoner kronor. De har dels bestått av plattformsräkningar av alla på- och avstigande en dag på alla stationer, dels en kompletterande undersökning med enkäter till ett urval resenärer på varje station i syfte att få information om reseärende, biljettslag, start- och målpunkt m.m. Om uppgifterna redovisades av operatörerna med uppgifter från deras försäljnings- system skulle kostnaderna vara lägre. 
  
 Trafikårsboksluten resulterar även i ett förbättrat besluts- underlag för den upphandlade trafiken, som kan användas till att 
  
 374 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 utveckla verksamheten och därmed påverka användningen av skattemedel. Denna effekt samvarierar troligen med den regionala kostnadsbilden av att införa förslaget. Om myndigheten inte har underlaget sedan tidigare kostar det mer att ta fram, men det ger även en stor förbättring av beslutsunderlaget, vilket kan leda till större besparingar. Sådana besparingar skulle bland annat bli en följd av att trafiken kan planeras annorlunda om beslutet grundar sig på fakta om hur trafiken nyttjas. 
  
 Förslagens ekonomiska konsekvenser för staten omfattar den utökade tillsynen av, dels ett ökat antal trafikförsörjningsprogram, dels tillsyn över trafikårsboksluten. När det gäller tillsynen har jag fått uppgiften från Transportstyrelsen att förslaget skulle kräva ytterligare två årsarbetskrafter. Denna bedömning gäller emellertid både tillsyn av de uppgifter som  
 EU-reglerna 
  kräver1 och tillägget om information per linje. Min bedömning är därför att de samlade ekonomiska konsekvenserna för staten av mitt förslag skulle rym- mas inom nuvarande anslag. 
  
 Förutom de ovan beskrivna konsekvenserna anser jag att för- slagen medför positiva samhällsekonomiska konsekvenser. Dessa följer av förbättrade möjligheter att påverka trafikförsörjnings- planerna i kombination med trafikårsboksluten som medför för- bättrade beslutsunderlag för planering och utveckling av trafiken på ett för samhället mer ändamålsenligt sätt än vad som är fallet i dag. I dag samråder de regionala kollektivtrafikmyndigheterna endast med vissa aktörer. Det kan innebära att viktiga perspektiv inte fångas upp i arbetet med trafikförsörjningsprogrammen. När det gäller information om hur resenärerna nyttjar olika linjer, vilket skulle återfinnas i trafikårsboksluten, finns denna information offentlig i dag endast hos vissa regionala kollektivtrafikmyndig- heter och den information som finns har ojämn kvalitet. Det innebär att beslut om trafikering och uppföljning av beslut ofta görs på enligt min mening otillräckliga underlag. 
  
 1 I denna del av frågan om tillsyn har jag fått kännedom om att det pågår en beredning inom Regeringskansliet. 
  
 375 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 9.3.3.3Effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt 
  
 Över hälften av alla resor som företas i lokal och regional kollek- tivtrafik sker med buss. Denna trafik består nästan uteslutande av trafik som upphandlas av de regionala kollektivtrafikmyndig- heterna av olika bussföretag i konkurrens. Enligt statistik från Sveriges Bussföretag fanns det 297 linjebussföretag i Sverige år 2014. Av dessa hade 101 bolag inga anställda och sex bolag hade över 500 anställda. Flera av de större busstrafikföretagen har också spår- och båttrafik i sin verksamhet. 
  
 När det gäller järnvägskollektivtrafikföretag har jag beskrivit dessa i avsnitt 5.3. Det finns ett fåtal trafikföretag som har en mer omfattande kommersiell verksamhet, t.ex. SJ AB. De flesta före- tagen utför tågtrafik på uppdrag av de regionala kollektivtrafik- myndigheterna. 
  
 De förslag som jag lämnar i betänkandet riktar sig till de region- ala kollektivtrafikmyndigheterna. Kollektivtrafikföretag påverkas dock av förslagen genom deras frivilliga medverkan i framtagandet av trafikförsörjningsprogram vart fjärde år. Förändringarna avser såväl större som mindre kollektivtrafikföretag, men min uppfatt- ning är att de mindre företagen kommer att gynnas mer av förändringen än de större. Att delta i ett samråd är kostsamt för ett mindre företag. Syftet med mina förslag är bl.a. att underlätta sam- rådsprocessen genom att göra den mer effektiv och därmed mindre kostsam att delta i. Eftersom det är den regionala kollektivtrafik- myndigheten som i dag avgör vilka som ska delta i samrådsför- farandet finns det en risk att små kollektivtrafikföretag ställs utanför. Med mitt förslag om utställning av programförslaget ges alla kollektivtrafikföretag möjlighet till insyn och lämnande av syn- punkter. 
  
 Min bedömning är även att förslaget om trafikårsbokslut gynnar mindre operatörer mer i relation till större. Syftet med trafikårs- bokslut är att offentliggöra information på linjenivå. Information på linjenivå är viktigt för att förstå var kommersiella möjligheter finns. Mindre företag har inte samma resurser som stora företag att ta fram egna marknadsanalyser utan kan dra nytta av trafikårsbok- sluten. 
  
 376 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 När det gäller de samlade effekterna av förslagen är min upp- fattning att de bidrar till tydligare förutsättningar för kommersiella kollektivtrafikföretag, som bedriver icke upphandlad trafik, genom bättre information om marknaden. 
  
 9.3.3.4Bedömning av regleringen i förhållande till de skyldig- heter som Sverige har genom medlemskapet i EU 
  
 Utredningen bedömer att utredningens förslag saknar direkta kon- sekvenser för Sveriges åtaganden gentemot EU då de föreslagna förändringarna träffar nationell lagstiftning. Förslagen överens- stämmer även med de skyldigheter som följer av Sveriges medlemskap i EU. 
  
 9.3.3.5Övriga konsekvenser 
  
 Jag anser inte att informationsinsatser är nödvändiga vid ikraft- trädandet. Förslagen bedöms inte heller ha några direkta konse- kvenser för brottsligheten och syftet med de föreslagna förändr- ingarna är inte heller att beivra brott. Om transparensen ökar beträffande de regionala kollektivtrafikmyndigheters ekonomi ökar också förutsättningarna för att korruption och annan ekonomisk brottslighet ska upptäckas. 
  
 Jag bedömer att förslaget som syftar till utställning av förslag till trafikförsörjningsprogram kan ha positiva konsekvenser för syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet samt jämställd- het och integration. 
  
 Genom förbättrade möjligheter att påverka utbudet av kollek- tivtrafik genom såväl regionala som storregionala trafikförsörj- ningsprogram är min bedömning att det finns bättre förutsätt- ningar att utveckla och förbättra den offentliga servicen. Möjlig- heten att påverka de storregionala programmen kan även leda till förbättrad offentlig service för pendlare som bor i ett län och arbetar i ett annat. Genom att utveckla kommunikationen mellan olika kollektivtrafikföretag och myndigheter anser jag även att för- slagen förbättrar förutsättningarna för samarbeten som kan leda till förändringar till det bättre när det gäller längre resor med byten. 
  
 377 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Enligt riksdagens transportpolitiska mål ska transportsystemet vara jämställt, dvs. likvärdigt svara mot kvinnor och mäns trans- portbehov. Av kollektivtrafikbarometern (årsrapport 2014)2 fram- går att drygt en av fem resor sker med kollektivtrafik. Kvinnor reser kollektivt i större utsträckning än män, en av fyra resor jäm- fört med en av fem. Det finns alltså mer att göra innan transport- systemet är helt jämställt. Det finns inte någon officiell statistik om transportsystemet är likvärdigt utifrån ett integrationsperspektiv. 
  
 Syftet med att ställa ut programförslaget är att möjliggöra insyn och lämnande av synpunkter. Från medborgarna kan viktiga syn- punkter komma som förbättrar likställdheten i transportsystemet, dels beträffande jämställdhet, dels beträffande integration. 
  
 Avslutningsvis ser jag inte att förslagen har några konsekvenser som rör den personliga integriteten. 
  
 9.3.3.6Alternativa lösningar eller nolläge 
  
 Min uppfattning är att det finns två alternativ till hur regeringen kan agera för att ge förbättrade förutsättningar för den kom- mersiella trafiken i förhållande till den upphandlade. 
  
 Det ena alternativet är att kräva att kommersiell trafik alltid har företräde framför upphandlad trafik. Min bedömning är att detta skulle leda till att förutsättningarna att bedriva upphandlad trafik på ett för samhället effektivt sätt försämras och att stabiliteten i kollektivtrafikutbudet för resenärer minskar. 
  
 Det andra alternativet är att avvakta en förändrad marknads- tillträdesmodell. Det skulle innebära att de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna inte behöver genomföra vissa av de föreslagna åtgärderna. Jag anser att möjlighet till insyn och påverkan i kombination med kvaliteten i beslutsunderlagen innebär att trafikeringen, utan en förändring av dagens situation, inte kan bedrivas på det samhällsekonomiskt mest effektiva sättet. Dessutom finns risken att utrymmet för kommersiell trafik i begränsas ytterligare innan en ny modell hinner komma på plats. 
  
 Den föreslagna inriktningen för ny marknadstillträdesmodell skulle erbjuda förbättrade förutsättningar för marknadens aktörer, 
  
 2 Svensk Kollektivtrafik, Årsrapport 2014 Kollektivtrafikbarometern. 
  
 378 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 men jag anser att de föreslagna tydliggörandena om samråds- förfarande och trafikårsbokslut kan behövas även vid en sådan förändring. 
  
 9.3.4Anläggningar för tjänster 
  
 I utredningens direktiv finns flera frågeställningar som rör järnvägens anläggningar för tjänster. Min uppfattning är att de problem som kan konstateras till stor del relaterar till rollfördelningen inom området och att ansvaret i flera fall är otydligt. Därför föreslår jag ett antal förslag som jag bedömer skulle leda till förbättringar. 
  
 Jag föreslår att Trafikverket bör ta ett samlat ansvar för, och förstärka sitt arbete med en ändamålsenlig förvaltning av myndighetens anläggningar för tjänster. Vid utvecklingen av befintliga anläggningar bör Trafikverket särskilt beakta betydelsen av effektiva omlopp och tågvändningar för trafiken. I ansvaret ingår att vid behov bygga spår för tågvändning. Detta bör anses ingå i Trafikverkets befintliga ansvar för Trafikverkets anläggningar för tjänster. 
  
 Jag anser även att Trafikverket bör förstärka sitt arbete med ut- pekande och precisering av riksintresse för kommunikationer inom järnvägen och ta ett ökat ansvar för lokalisering av anläggningar för tjänster. Jag föreslår som en del i detta att Trafikverket utarbetar en strategisk plan som utifrån trafikens behov kan identifiera behov av, och lämplig lokalisering för, anläggningar för tjänster på olika platser. Planen bör uppdateras regelbundet. Jag menar att framtagande av ett sådant underlag ingår i Trafikverkets befintliga uppdrag, eftersom detta underlag behövs för utpekande av riksintresse. Samma underlag bör lämpligen användas för en effektiv lokalisering av depåer ochanslutningar, en uppgift som jag menar att endast Trafikverket kan ta ansvar för. 
  
 Jag föreslår också att Trafikverket bör ta över ansvaret för tjänsten rangeringen på de rangerbangårdar som myndigheten förvaltar. Det är en tjänst som kan anses ligga nära trafikledning och effektiviteten för trafiken, och en överföring till Trafikverket skulle innebära att tjänsten kan tillhandahållas konkurrensneutralt. 
  
 379 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Inför ett beslut om övertagande av ansvaret bör en konsekvens- utredning göras av Trafikverket som bl.a. redovisar var gräns- dragningen bör göras i praktiken och hur tjänsten bör finansieras. 
  
 I dag förvaltas statens anläggningar för tjänster av olika statliga aktörer, huvudsakligen Trafikverket och Jernhusen AB. Över- väganden kring depåverksamheten inom Jernhusen AB bör göras enligt principerna för statliga åtaganden och organisationsformerna för det. Det som inte ska vara ett statligt åtagande bör successivt tas över av andra aktörer på marknaden. Det som fortsatt ska vara ett statligt åtagande bör bedrivas i myndighetsform, och därför på sikt överföras till Trafikverket. Innan en överföring kan ske till Trafikverket bör det säkerställas att myndigheten har en ändamåls- enlig förvaltning för anläggningar för tjänster. Hur det eventuellt utökade åtagandet hos Trafikverket ska finansieras måste också beslutas för att tillförsäkra en långsiktigt hållbar finansiering. 
  
 Inom ramen för utredningen har jag inte haft möjlighet att be- handla statens åtagande när det gäller stationer och stationsnära fastigheter. Hur stationer och den fastighetsförvaltning som i dag hanteras av staten genom Jernhusen AB bör organiseras, och hur gränsdragningen bör göras, bör utredas i särskild ordning. En sådan utredning behöver inkludera vad som bör vara ett statligt åtagande. Inriktningen bör vara att fastighetsförvaltningen behöver ha en tydlig koppling till finansieringen av stationer och stationsut- rymmen för passagerare. 
  
 Frågan om organisering av ledsagning och assistans för personer med funktionsnedsättning bör också utredas närmare. Regeringen bör därför tillsätta en utredning som även bör beakta gränsytorna mot andra trafikslag som buss och taxi. Vidare bör den närmare diskutera innebörden av begreppet stationsförvaltare. Utredningen bör samordnas med överväganden kring förvaltning och finansiering av stationer. 
  
 9.3.4.1Ekonomiska konsekvenser 
  
 Eftersom förslagen om att Trafikverket bör förstärka arbetet med förvaltningen av de anläggningar för tjänster myndigheten förvaltar inte är en ny uppgift för myndigheten, anser jag att den ska finansieras inom ramen för nuvarande anslag. Eventuella kostnader 
  
 380 
  
 SOU 2015:110 Konsekvensanalyser 
  
 för att säkra en ändamålsenlig organisation för förvaltning av anläggningar för tjänster har inte gått att bedöma. Förslaget kan innebära att en större del av anslaget kan komma att finansiera t.ex. investering, drift och underhåll av anläggningar för tjänster om det behövs åtgärder som ska finansieras med anslag. Myndigheten har möjlighet att täcka kostnaden för spårtillträde och för andra anläggningar upp till full självkostnadstäckning. Myndigheten har dock en lägre grad av kostnadstäckning i dag. Hur stora belopp detta skulle röra sig om beror på hur stora kostnaderna är som skulle tillkomma för Trafikverket att uppfylla uppdraget om en ändamålsenlig förvaltning av anläggningar för tjänster. Det har inte varit möjligt att bedöma. 
  
 Förslaget om att ta fram en strategisk plan som underlag för utpekande och precisering av riksintresse och lokalisering av anläggningar för tjänster och hålla denna uppdaterad anser jag är nödvändigt för att Trafikverket på ett effektivt sätt ska kunna arbeta med utpekande av riksintresse. Samma underlag bör användas för planering av depåer. Därför ska det finansieras inom ramen för befintligt anslag. 
  
 För kommuner och landsting bedömer jag att konsekvenserna uppstår i relationen till de regionala kollektivtrafikmyndigheterna. De konsekvenser som förslagen medför för de regionala kollektiv- trafikmyndigheterna gäller även kommersiella järnvägsoperatörer. För dessa ser jag två möjliga konsekvenser. Dels skulle kostnaderna öka om Trafikverket ökar avgifterna för att använda myndighetens anläggningar för tjänster. Beloppen är enligt vad som anges ovan inte möjliga att bestämma. En annan ekonomisk konsekvens för de regionala kollektivtrafikmyndigheterna är att kostnaderna skulle kunna minska om Trafikverket ökade effektiviteten vid tågvänd- ning, eftersom personal och fordon då kan användas mer effektivt. 
  
 Jag bedömer att den strategiska planens konsekvenser för reg- ionala kollektivtrafikmyndigheter och privata företag främst rör tydligare förutsättningar. De regionala kollektivtrafikmyndighet- erna och privata företag får information om var de kan eller inte kan ansluta till Trafikverkets spår. Det kan medföra positiva eko- nomiska konsekvenser i form av lägre risker på grund av säkrare beslutsunderlag för investering eller överväganden att utveckla en verksamhet i ett tidigare skede. Det kan också medföra negativa ekonomiska konsekvenser om de mest ekonomiskt fördelaktiga 
  
 381 
  
 Konsekvensanalyser SOU 2015:110 
  
 platserna för en ny depå inte tillåts enligt den strategiska planen med hänsyn till trafikflödena. 
  
 För de företag som tillhandahåller tjänster inom Trafikverkets anläggningar för tjänster, t.ex. företag som städar eller utför lättare underhåll på tåg när de står uppställda, skulle effekterna vara att deras tjänster kan tillhandahållas mer effektivt eftersom anlägg- ningarna fungerar bättre och förutsättningarna blir tydligare. 
  
 En samhällsekonomisk konsekvens som jag bedömer att för- slagen medför är att det blir mer effektivt att använda och utveckla de anläggningar för tjänster som finns om de är ändamålsenliga än att bygga nya. En annan samhällsekonomisk konsekvens är ett mer effektivt järnvägssystem vilket jag anser skulle bli följden av att Trafikverket förstärker arbetet med att peka ut lämpliga lokaliseringar och anslutningar för anläggningar för tjänster och med att peka ut riksintresse. Jag menar också att förutsättningarna för samverkan mellan olika aktörer förbättras när ansvars- förhållandena förtydligas och dagens oklarheter reds ut. 
  
 Förslaget om att Trafikverket bör se över hur myndigheten kan överta ansvaret för tjänsten rangering kan innebära ekonomiska konsekvenser för staten och företag. Konsekvenserna beror dock på hur verksamheten ska finansieras, och på hur ansvaret ska av- gränsas. Verksamhetens omfattning och gränsen för statens åtagande bör redovisas i Trafikverkets konsekvensutredning, som också bör ge ett underlag för att bedöma kostnaderna. 
  
 Verksamheten som i dag ska finansieras av operatörerna skulle kunna avgiftsfinansieras. Det ekonomiska målet full kostnadstäck- ning skulle innebära att det inte blir några budgetmässiga kon- sekvenser för staten av att bedriva verksamheten vid Trafikverket. 
  
 Genom en sådan finansieringslösning ska inte heller företag på- verkas ekonomiskt av en överföring. Detta antagande förutsätter att verksamheten bedrivs på samma sätt som i nuläget, det vill säga med samma kostnader och resultat. 
  
 En eventuell överföring till Trafikverket av delar av Jernhusen AB:s verksamhet måste förenas med beslut om en långsiktigt hållbar finansiering. Ett alternativ är att finansieringen kan fungera som i dag, där Trafikverkets anläggningar till stor del finansieras med anslag, vilket påverkar statens utgifter. Det har inte varit möjligt att bedöma omfattningen. Den beror på hur stor del av Jernhusens spåranläggning som bedöms vara ett statligt åtagande 
  
 382 
  
 SOU 2015:110 Konsekvensanalyser 
  
 och därmed bör föras över till Trafikverket för en mer sammanhållen spårförvaltning, och hur stora kostnader som är förenliga med den. Ett annat alternativ är att finansiering sker med avgifter i olika hög utsträckning, från dagens nivå på kostnadstäckning för Trafikverket, upp till full kostnadstäckning. Avgifterna belastar då järnvägsföretagen i motsvarande grad. 
  
 9.3.4.2Effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt 
  
 Min bedömning är att samtliga förslag bidrar till tydligare förut- sättningar för branschens aktörer. Förslagen om att Trafikverket ska förstärka arbetet med förvaltningen av sina egna anläggningar för tjänster ger bättre och tydligare förutsättningar för de aktörer som samverkar med Trafikverket. Det kan bli enklare att veta vem de ska vända sig till och vad Trafikverkets intentioner är i en viss fråga. Det kan också förbättra förutsättningar för säkerhet och arbetsmiljö för de företag som tillhandahåller tjänster där. Det innebär även att möjligheten för företag att tillhandahålla tjänster kan ske på mer likvärdiga villkor. Till exempel skulle processen att bygga nya anläggningar bli mer transparent. Förslagen innebär även ett förtydligande av vad andra aktörer kan förvänta sig av Trafikverket. Effekten av den strategiska planen i form av att snabbare få besked om förutsättningar för etablering skulle också innebära tydligare förutsättningar för branschens aktörer. 
  
 När det gäller tjänsten rangering är den stora förändring som förslaget innebär att tjänsten kan tillhandahållas konkur- rensneutralt. Från dagens situation, där operatörer i praktiken behöver köpa rangeringstjänsten från en konkurrent, skulle det innebära en förbättring av konkurrensvillkoren om tjänsten i stället tillhandahölls av Trafikverket. 
  
 När det gäller organisationen av det statliga åtagandet är min uppfattning att oavsett vilken uppdelning som den föreslagna utredningen om Jernhusen AB kommer fram till skulle resultatet innebära förbättrade förutsättningar för konkurrens på tjänste- leverantörsmarknaden. En överföring av anläggningar för tjänster till fler aktörer på marknaden skulle ge fler att vända sig till för järnvägsföretag, regionala kollektivtrafikmyndigheter och tjänste- 
  
 383 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2015:110 
  
 leverantörer. Det skulle också öka konkurrensen vid upphandling av byggande av nya depåer. 
  
 9.3.4.3Övriga konsekvenser 
  
 Min bedömning är att de direkta förslagen inte har några konse- kvenser för brottsligheten, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, personlig integritet, möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, eller jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen om en utredning rörande stationer och assistans i samband med järnvägsresor skulle kunna leda till positiva konsekvenser inom dessa områden. Dessa effekter beror emellertid på vilka förslag en kommande utredning skulle komma fram till. 
  
 9.3.5Säkerhet, reglering och tillsyn 
  
 Enligt utredningens direktiv anser regeringen att det finns ett generellt behov av att reflektera kring utvecklingen av nationell regelgivning och tillsyn inom järnvägsområdet. Av direktivet framgår också att regeringen anser att det är viktigt att Transportstyrelsen utvecklar sin roll som tillsyns- och säkerhets- myndighet på järnvägsområdet. Regeringen har här sett ett behov att undersöka och reflektera kring hur detta arbete utförs. Syftet är att det arbete Transportstyrelsen bedriver ska bidra till en ökad säkerhet inom järnvägsområdet. 
  
 Efter den genomgång jag gjort kan jag konstatera att det finns klara förbättringsbehov. Jag anser att Transportstyrelsen bör fortsatt förvalta de offentligrättsliga delarna av järnvägens trafiksäkerhetsregler (JTF). En uppdelning i offentligrättsliga respektive företagsinterna regler bör göras. Transportstyrelsen bör inte lämna över förvaltningen till branschens aktörer eller annan myndighet innan en uppdelning av dagens regler gjorts. 
  
 Jag föreslår att Transportstyrelsen bör ta fram nationella regler för lastsäkring för godstrafik på järnväg. Transportstyrelsen bör också analysera hur svenska intressen lämpligast representeras i UIC:s lastsäkringsarbete. 
  
 För att förtydliga Transportstyrelsens ansvar föreslår jag att regeringens instruktion till Transportstyrelsen bör ändras så att det 
  
 384 
  
 SOU 2015:110 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 tydligare framgår att Transportstyrelsen ska verka för säkerheten inom transportområdet. 
  
 Slutligen föreslår jag att Transportstyrelsen bör se över sin interna organisation och samla ansvaret för arbetet med järnvägs- säkerhetsfrågor, samt säkerställa analyskapacitet och kompetens- försörjning på området. 
  
 9.3.5.1Ekonomiska konsekvenser 
  
 Jag bedömer inte att något av dessa förslag medför ekonomiska konsekvenser för staten eftersom det rör sig om tydliggörande av redan befintligt uppdrag. Förslaget om att Transportstyrelsen inte ska lämna över förvaltningen av de offentligrättsliga delarna av trafiksäkerhetsreglerna (JTF) innan en uppdelning av regelverket gjorts, skulle enligt min bedömning leda till lägre kostnader för företag än om förvaltningen av regelverket skulle föras över till dessa. 
  
 De förtydliganden jag föreslår skulle medföra ett förbättrat säkerhetsarbete i Transportstyrelsen, med samhällsekonomiska konsekvenser i form av minskat antal skadade och omkomna i järn- vägsrelaterade olyckor. 
  
 9.3.5.2Effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt 
  
 Åtgärderna torde först och främst ge konsekvenser i form av ökad säkerhet som kommer de verksamma företagen till godo även i form av en förbättrad arbetsmiljö. 
  
 Min bedömning är att ett tydliggörande av Transportstyrelsens ansvar för säkerhetsfrågor också skulle innebära tydligare villkor och bättre förutsättningar för företag att verka inomjärnvägsområdet. 
  
 9.3.5.3Övriga konsekvenser 
  
 Jag har inte identifierat några övriga konsekvenser av förslagen. 
  
 385 
  
 10 Författningskommentar 
  
 10.1Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) 
  
 2 kap. 2 § Infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags verksamhet ska utföras så att skador till följd av verksamheten förebyggs. 
  
 Verksamheten ska vara organiserad så att den kan bedrivas på ett säkert sätt varvid infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag ska genomföra nödvändiga åtgärder för riskhantering, i samarbete med varandra där det är lämpligt. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om att verksamheten ska utföras så att skador till följd av verksamheten förebyggs. Para- grafen har behandlats i avsnitt 4.1.13. Genom ändringen inkluderas det i artikel 4 (3) i järnvägssäkerhetsdirektivet och i säkerhets- hänseende grundläggande begreppet riskhantering, vilket tidigare inte införts i svensk rätt. Förslaget innebär ett förtydligande av gällande rätt. 
  
 10.2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik 
  
 2 kap. 8 § Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska minst vart fjärde år i ett trafikförsörjningsprogram fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken. Programmet ska vid behov uppdateras. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om när ett trafikförsörjnings- program ska fastställas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.6.2. Förslaget innebär inte någon ändring i sak utan är ett förtydligande av vad som avses med regelbundet. 
  
 387 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:110 
  
 2 kap. 8 a § Om en regional kollektivtrafikmyndighet har för avsikt att samverka med andra regionala kollektivtrafikmyndigheter och organisera trafik enligt 1 kap. 6 § 2 ska myndigheterna minst vart fjärde år i ett gemensamt trafikförsörjningsprogram för länsöverskridande trafik fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken över länsgränser och genomföra samråd enligt 9– 9 f §§. Programmet ska vid behov uppdateras. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. Bestämmelsen innebär att de regionala kollektivtrafikmyndig- 
  
 heterna, som har för avsikt att bedriva länsöverskridande trafik, gemensamt ska upprätta ett separat trafikförsörjningsprogram för länsöverskridande trafik och genomföra samråd. 
  
 2 kap. 9 § Innan den regionala kollektivtrafikmyndigheten antar ett trafikförsörjningsprogram eller en ändring i det ska myndig- heten upprätta ett förslag till program eller ändring som uppfyller kraven i 10 §. 
  
 När den regionala kollektivtrafikmyndigheten upprättar ett förslag till program eller ändring ska myndigheten samråda med motsvarande myndigheter i angränsande län. 
  
 Samråd ska även ske med övriga berörda myndigheter, organisat- ioner, kollektivtrafikföretag samt företrädare för näringsliv och resenärer. I de fall ett landsting ensamt är regional kollektivtrafik- myndighet ska samråd även ske med kommunerna i länet. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om förslag till trafikförsörj- ningsprogram och samråd. Utredningens förslag behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 Det första stycket är nytt. Bestämmelsen innebär att den reg- ionala kollektivtrafikmyndigheten ska börja med att ta fram ett förslag till trafikförsörjningsprogram som underlag till samrådet. Här kan det gällande trafikförsörjningsprogrammet utgöra en grund för framtida förslag men även trafikårsbokslut. 
  
 2 kap. 9 a § Syftet med samrådet är att få fram ett så bra besluts- underlag som möjligt och att ge möjlighet till insyn samt lämnande av synpunkter. 
  
 388 
  
 SOU 2015:110 
  
 Författningskommentar 
  
 Under samrådet ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten redovisa förslagets innebörd, skälen för förslaget, förslagets kon- sekvenser och det planeringsunderlag som har betydelse för utform- ningen av förslaget. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 De regionala kollektivtrafikmyndigheterna har en allmän serviceskyldighet att bidra med underlag och kunskap. Bestäm- melsen avser att tydliggöra behovet av att samrådet är väl förberett och genomförs på ett effektivt sätt. Några formkrav på samrådet uppställs inte. Hur samrådet ska genomföras får avgöras från fall till fall. 
  
 2 kap. 9 b § Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska redovisa resultatet av samrådet i en samrådsredogörelse som ska innehålla de förslag som framförda synpunkter har gett anledning till. Samråds- redogörelsen ska finnas tillsammans med programförslaget. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. Bestämmelsen avser att tillgodose behovet av återkoppling på 
  
 framförda synpunkter under samrådet. Samrådsredogörelsen ska innehålla, dels en redovisning av de synpunkter som har framförts, dels förslag med anledning av synpunkterna. Synpunkter som till- godoses genom ändringar i programförslaget behöver endast re- fereras och normalt inte kommenteras ytterligare. Synpunkter som inte tillgodoses i förslaget bör däremot redovisas tillsammans med en kommentar med angivande av skälen till varför de inte bör till- godoses. 
  
 2 kap. 9 c § Efter det att samrådet avslutats och innan den region- ala kollektivtrafikmyndigheten antar ett trafikförsörjningsprogram eller en ändring i det ska myndigheten ställa ut programförslaget eller ändringen och låta det granskas enligt 9  
 d–f 
  §§. 
  
 Innan utställningen äger rum ska den regionala kollektivtrafik- myndigheten skicka programförslaget och kungörelse till dem som anges i 9 §. 
  
 Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska ställa ut pro- gramförslaget under minst två månader. 
  
 389 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:110 
  
 Den som vill lämna synpunkter på programförslaget ska göra detta skriftligen under utställningstiden. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 Avsikten är att samrådet ska ha bedrivits så effektivt att den reg- ionala kollektivtrafikmyndigheten känner till alla viktiga invänd- ningar när programförslaget ställs ut. Utställningen blir då närmast en slutlig kontroll av vilka samrådssynpunkter som har tillgodo- setts och en möjlighet för de berörda att överväga om det kvarstår väsentliga anmärkningar mot förslaget. Utställningen gör det också möjligt för dem som inte nåtts i samrådet att framföra sina syn- punkter. 
  
 2 kap. 9 d § Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska kungöra utställningen av programförslaget före utställningstidens början enligt 49 § första stycket 1 och andra stycket delgivningslagen (2010:1932). 
  
 Av kungörelsen ska framgå var utställningen äger rum samt inom vilken tid, på vilket sätt och till vem synpunkterna på för- slaget ska lämnas. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 I bestämmelsen anges att utställningen ska delges. Eftersom den personkrets som kan lämna synpunkter är obestämd är kungörelse- delgivning den delgivningsform som kan komma i fråga. 
  
 2 kap. 9 e § Efter utställningstiden ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten i ett särskilt utlåtande sammanställa de syn- punkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett anledning till. 
  
 Den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska så snart som möjligt skicka utlåtandet eller ett meddelande om var det finns tillgängligt till dem som inte fått sina synpunkter tillgodosedda och som lämnat kontaktuppgifter. 
  
 Utlåtandet ska finnas tillgängligt tillsammans med övriga hand- lingar i ärendet. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 390 
  
 SOU 2015:110 
  
 Författningskommentar 
  
 Bestämmelsen avser att tillgodose behovet av återkoppling till allmänheten. För att det ska vara möjligt med återkoppling krävs att den som lämnat synpunkter även lämnat kontaktuppgifter. Om kontaktuppgifter saknas får det förutsättas att personen inte önskar någon återkoppling. 
  
 2 kap. 9 f § Om programförslaget ändras väsentligen efter utställ- ningen, ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten ställa ut för- slaget på nytt. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2. 
  
 Exempel på väsentlig ändring kan vara sådant som är av vikt för medborgarinflytandet. 
  
 3 kap. 1 § Den regionala kollektivtrafikmyndigheten är behörig lokal myndighet enligt EU:s kollektivtrafikförordning och fattar beslut om allmän trafikplikt inom länet. 
  
 En regional kollektivtrafikmyndighet får även, efter överenskom- melse med en eller flera andra sådana myndigheter, fatta beslut om allmän trafikplikt inom myndigheternas gemensamma område. 
  
 Beslut enligt denna paragraf får endast avse regional kollektiv- trafik. 
  
 I beslut om allmän trafikplikt ska den regionala kollektiv- trafikmyndigheten väga in befintlig kommersiell trafik. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om beslut om allmän trafik- plikt. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.3 och i Bilaga 7. 
  
 Det sista stycket är nytt. Bestämmelsen innebär att den region- ala kollektivtrafikmyndigheten vid beslutsfattande om allmän trafikplikt ska väga in befintlig kommersiell trafik och redogöra för avvägningen i beslutet om allmän trafikplikt. Förslaget innebär inte någon ändring i sak utan är ett förtydligande av vad som ska ingå i ett beslut om allmän trafikplikt. 
  
 4 kap. 6 § En regional kollektivtrafikmyndighet ska årligen sär- redovisa verksamheten som avser kollektivtrafik linje för linje där myndigheten lämnat ersättning för utförd trafik. 
  
 Kravet på särredovisning av trafiken linje för linje gäller inte för anropsstyrd linjetrafik. 
  
 391 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:110 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.4. Bestämmelsen innebär att den regionala kollektivtrafikmyndig- 
  
 heten årligen ska särredovisa sin verksamhet linje för linje. Anrops- styrd linjetrafik i form av t.ex. en taxilinje behöver inte redovisas. 
  
 4 kap. 7 § Den som är skyldig att särredovisa verksamheten enligt 6 § ska offentliggöra redovisningen i ett trafikårsbokslut. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.4. Bestämmelsen innebär att den regionala kollektivtrafikmyndig- 
  
 heten ska offentliggöra sin årsredovisning i ett trafikårsbokslut. 
  
 4 kap. 8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet och bok- föring som avses i 6 och 7 §§. 
  
 Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.4. Bestämmelsen innehåller bemyndigande som möjliggör för 
  
 regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om den särredovisning och bok- föringsskyldighet som föreskrivs i 6 och 7 §§. 
  
 392 
  
 Referenser 
  
 Competition  Markets Authority (2015), Competition in passenger services in Great Britain. A discussion document for consultation 
  
 Council of the EU (2015), Railway Market opening and governance: Council agrees its position, Press release 709/15,  
 2015-10-08. 
  
 Department for Transport (2011), Realising the Potential of GB Rail, Final Independent Report of the Rail Value for Money Study, Detailed Report 
  
 Department for Transport (2015), The future shape and financing of Network Rail – The scope, The Shaw report 
  
 Ds 2011:19, Komplettering av kollektivtrafiklagen Ds 2015:11, Res lätt med biljett 
  
 Gomez, Shea och Jones, M. (2014), Samhällsekonomiskt effektiv tilldelning av järnvägskapacitet: Några synpunkter på Trafik- verkets nuvarande process. CTS Working Paper 2014:4 
  
 Energimarknadsinspektionen (2015), Ei:s verksamhetsplan 2015, Ei R2015:03 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning 1370/2007/EG av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning 1191/69/EEG och 1107/70/EEG 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning 1371/2007/EG av den 23 oktober 2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning 913/2010/EU av den 22 september 2010 om ett europeiskt järnvägsnät för konkurrenskraftig godstrafik 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/12/EG om ändring av rådets direktiv 91/440/EEG om utvecklingen av gemensakapens järnvägar 
  
 393 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG av den 29 april 2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning 1371/2007/EG av den 23 oktober 2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/59/EG av den 23 oktober 2007 om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/57/EG av den 17 juni 2008 om driftskompatibiliteten hos järnvägssystemet inom gemen- skapen 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/68/EG av den 24 september 2008 om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar 
  
 Europaparlamentet och rådets direktiv 2008/110/EG av den 16 december 2008 om ändring av direktiv 2004/49/EG om säkerhet på gemenskapens järnvägar 
  
 Europaparlamentet och rådets förordning 2008/1335/EG av den 16 december 2008 om ändring av förordningen 881/2004/EG om inrättande av en europeisk järnvägsbyrå 
  
 Europaparlamentet och rådets direktiv 2009/131/EG om ändring av direktiv 2008/57/EG av den 17 juni 2008 om drifts- kompatibiliteten hos järnvägssystemet inom gemenskapen 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde 
  
 Europeiska kommissionen (2009), Meddelande om genomförandet av artikel 290 EUF, 9 december 2009, (KOM(2009) 73 slutlig 
  
 Europeiska kommissionen (2014a), Transport: European Parliament adops equivocal first reading position on fourth railway package, Press release,  
 2014-02-26 
  
 Europeiska kommissionen (2014b), Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala 
  
 394 
  
 SOU 2015:110 
  
 Referenser 
  
 kommittén samt Regionkommittén, COM 2014 368 final, 18.06.2014 
  
 Europeiska kommissionen (2014c), ERA report on the assessment of achievement of safety targets, DG MOVE,  
 2014-12-08 
  
 Europeiska kommissionen (2015), Digital Single European Railway Area, Discussion paper,  
 2015-07-31 
  
 Europeiska kommissionens förordning 352/2009/EG av den 24 april 2009 om antagande av en gemensam säkerhetsmetod för riskvärdering och riskbedömning som avses i artikel 6.3 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49 
  
 Europeiska kommissionens beslut 2009/460/EG av den 5 juni 2009 om antagande av en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av uppnåendet av säkerhetsmål i enlighet med artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49 
  
 Europeiska kommissionens beslut 2010/409/EU om gemensamma säkerhetsmål enligt artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1158/2010/EU av den 9 december 2010 om en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av överensstämmelse med kraven för att erhålla säkerhetsintyg för järnväg 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1169/2010/EU av den 10 december 2010 om en gemensam säkerhetsmetod för bedömning av överensstämmelse med kraven för att erhålla säkerhetstillstånd för järnväg 
  
 Europeiska kommissionens beslut 2012/226/EU av den 23 april 2012 om den andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet 
  
 Europeiska kommissionens genomförandebeslut 2013/753/EU om ändring av beslut 2012/226/EU om andra uppsättningen gemensamma säkerhetsmål för järnvägssystemet 
  
 Europeiska kommissionens beslut av den 12 november 2012 om teknisk specifikation för driftskompatibilitet avseende delsystemet ”Drift och trafikledning” i järnvägssystemet i Europeiska unionen och om ändring av beslut 2007/756/EG, senast ändrad genom kommissionens förordning 2015/995/EU av den 8 juni 2015 
  
 395 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Europeiska kommissionens beslut av den 14 november 2012 om teknisk specifikation för driftskompatibilitet avseende delsystemet ”Drift och trafikledning” i järnvägssystemet i Europeiska unionen och om ändring av beslut 2007/756/EG 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1077/2012/EU av den 16 november 2012 om en gemensam säkerhetsmetod för nationella säkerhetsmyndigheters tillsyn efter utfärdande av ett säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1078/2012/EU av den 16 november 2012 om en gemensamsäkerhetsmetod för övervakning som ska tillämpas av järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare efter erhållande av säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd, samt av enheter som ansvarar för underhåll 
  
 Europeiska kommissionens genomförandeförordning 402/2013/EU av den 30 april 2013 om den gemensamma säkerhetsmetoden för riskvärdering och riskbedömning och om upphävande av förordning 352/2009/EG 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1300/2014/EU av den 18 november 2014 om tekniska specifikationer för driftskompabilitet avseende tillgänglighet till Europeiska unionens järnvägssystem för personer med funktionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet 
  
 Europeiska kommissionens förordning 1302/2014/EU av den 18 november 2014 om tekniska specifikationer för driftskompabilitet avseende delsystemet Rullande material – Lok ochpassagerarfordon i Europeiska unionens järnvägssystem 
  
 Europeiska kommissionens genomförandeförordning 2015/1100/EU av den 7 juli 2015 om medlemsstaternas rapporteringsskyldigheter inom ramen för övervakning av järnvägsmarknaden 
  
 European Railway Review (2015), Mcknight fights for fair open- access conditions in the Austrian rail market, vol. 21, no. 4, s. 16– 18 
  
 European Railway Agency (2012), Final report of the Task Force on National Safety Rules 
  
 European Railway Agency (2014), Regulatory Monitoring Matrix pilot, Evaluation of Sweden,  
 ERA/Mccoy/SAF, 
  juni 2014 
  
 396 
  
 SOU 2015:110 
  
 Referenser 
  
 Park, Shea och Harris, Short (2015), Tågoperatörerna, Bisnode, 2015-  
 09-21 
  
 Fördraget om europeiska unionens funktionssätt, FEUF Förordning (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, 
  
 m.m. 
  
 Förordning (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen Förordning (1996:1515) med instruktion för Regeringskansliet Förordning (2010:185) med instruktion för Trafikverket 
  
 Förordning (1990:1108) med instruktion för specialattachéer vid utlandsmyndigheterna 
  
 Förordning (2007:1117) med instruktion för Konkurrensverket Förordning (2011:1126) om kollektivtrafik 
  
 Förordning (1998:896) om hushållning med mark- och vatten- områden 
  
 Förvaltningslagen (1986:223) 
  
 Förvaltningsrätten i Stockholm (2014), Avgörande i mål  
 17678-14 
  
 Giuricin, A. (2015), Case Study, NTV and the competition in the high speed rail in Italy, presentation i Stockholm,  
 2015-09-22 
  
 Green Cargo (2013), Lastsäkring, bildspel för GNS järnväg, 2013-  
 09-13 
  
 Frey, Anderson (2013), Det järnvägsrättsliga trafikeringsavtalet: ett förvaltningsrättsligt avtal 
  
 Infrastrukturkommissionen (2015), Infrastruktur i utveckling, Slutrapport från Infrastrukturkommissionen 
  
 Jernhusen AB:s bolagsordning Jernhusen AB, årsredovisning 2014 Järnvägsförordningen (2004:526) Järnvägslagen (2004:519) 
  
 Järnvägsstyrelsen (2007), Säkerhet och driftskompatibilitet på Europas järnvägar – Mål och strategi för svensk medverkan i ERA- samarbetet, Rapport 2007:1 
  
 Järnvägsstyrelsens föreskrifter om säkerhetsstyrningssystem och övriga säkerhetsbestämmelser för järnvägsföretag, JvSFS 2007:1 
  
 Järnvägsstyrelsens trafikföreskrifter (JTF), JvSFS 2008:7 
  
 397 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägsstyrelsens föreskrifter om järnvägens säkerhetsbestämmelser vad gäller trafik och arbeten på spår, JvSFS 2008:8 
  
 Kapitalförsörjningsförordning (2011:210) 
  
 Kommittédirektiv 2014:106, Utbyggnad av nya stambanor samt åtgärder för bostäder och ökad tillgänglighet i storstäderna, beslut vid regeringssammanträde den 1 juli 2014 
  
 Konkurrenslagen (2008:579) 
  
 Konkurrensverket (2013), beslut  
 2013-02-13, 
  dnr 567/2012 Lag (1995:1649) om byggande av järnväg. 
  
 Lag (2010:1065) om kollektivtrafik Miljöbalk (1998:808) Myndighetsförordning (2007:515) 
  
 Thomas,  
 Ramirez(2011), Kollektivtrafik utan styrning, Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, 2011:6 
  
 Näringsdepartementet (2014), Utvärdering av Transportstyrelsens föreskriftsarbete m.m., 
  
 Näringsdepartementet (2015), Trafikverkets rättsliga kvalitetssäkring, Promemoria 
  
 OECD/ITF (2013), Better Regulation of  
 Public-Private 
  Partnerships for Transport Infrastructure, Paris 
  
 Office of Rail and Road (2015), Rail Finance  
 2014-15 
  Annual Statistical Release 
  
 Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik (2015a) 
  
 Regionala trafikförsörjningsprogram för hållbar utveckling av kollektivtrafiken 
  
 Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik (2015b) 
  
 Uppföljning av fördubblingsmålet 
  
 PRIME (2014), Summary of discussions, First meeting on 28 January 2014 
  
 Prop. 1991/92:100 med förslag till statsbudget för budgetåret 1992/93 
  
 Prop. 1995/96:61, Former för statlig verksamhet som är beroende av statligt stöd m.m. 
  
 Prop. 1997/98:56, Transportpolitik för en hållbar utveckling Prop. 1997/98:136, Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst 
  
 398 
  
 SOU 2015:110 
  
 Referenser 
  
 Prop. 1999/2000:78, Ändrad verksamhetsform för SJ m.m 
  
 Prop. 2001/02:20, Infrastruktur för ett långsiktigt hållbart transportsystem Prop. 2003/04:123, Förslag till ny järnvägslag 
  
 Prop. 2006/07:1, Budgetpropositionen för 2007 Prop. 2007/08:135, Ny konkurrenslag m.m. Prop. 2007/08:10, Kompetens hos yrkesförare 
  
 Prop. 2008/09:31, Transportstyrelsen och dess verksamhet Prop. 2008/09:176, Konkurrens på spåret 
  
 Prop. 2008/09:231, Konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden m.m. 
  
 Prop. 2009/10:175, Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt. 
  
 Prop. 2009/10:200, Ny kollektivtrafiklag 
  
 Prop. 2012/13:25, Investeringar för ett starkt och hållbart transportsystem Prop. 2014/15:120, Ett gemensamt europeiskt järnvägsområde 
  
 PwC (2015a), Sverigeförhandlingen. Analys av finansieringsprinciper och bedömning av alternativa finansieringslösningar för nya stambanor, 2 september 2015 
  
 PwC (2015b), Sverigeförhandlingen. Kommersiella förutsättningar för höghastighetståg i Sverige, 4 september 2015 
  
 Regeringen (2009), En tydlig rättssäker och effektiv tillsyn, Skr. 2009/2010:79 
  
 Regeringen (2013), Riksrevisionens rapport om tågförseningar, Skr 2013/14:201 
  
 Regeringens skrivelse 2009/10:79, En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn 
  
 Regeringsbeslut, I 510/88, I 943/88 (delvis),  
 1988-06-09 
  Regeringsbeslut, N1999/943/IRT 
  
 Regeringsbeslut, Regleringsbrev för budgetåret 2013 avseende Transportstyrelsen, N2013/5432/TE,  
 2013-11-28 
  
 Regeringskansliet (2014), Riktlinjer för internationellt arbete, Näringsdepartementet, Promemoria  
 2014-01-22 
  
 Regeringskansliet (2015), Brev till kommissionen den 6 februari 2015, N2014/5090/TE 
  
 399 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Regeringskansliet (2015), Riktlinjer för  
 EU-arbetet 
  i Närings- departementet, Promemoria,  
 2015-08-20 
  
 Resenärsforum (2014), Ett lyft för järnvägen 
  
 Riksrevisionen (2005), Bolagiseringen av Statens järnvägar, RiR 2005:11 
  
 Riksrevisionen(2013), Tågförseningar – orsaker, ansvar och åtgärder, 
  
 RiR 2013:18 
  
 Rådets förordning (EEG) nr 1192/69 av den 26 juni 1969 om införande av enhetliga regler för järnvägsföretags redovisning 
  
 Samferdselsdepartementet (2015), På rett spor. Reform av jernbane- sektoren, Meld. St. 27  
 (2014–2015) 
  
 SCB (2015), Demografiska rapporter, Rapport 2015:2 Seko (2014), Ny syn på järnvägsunderhållet 
  
 Wilson (2012), Att göra rätt och i tid, Behövs nya metoder för att genomföra  
 EU-rätt 
  i Sverige? Rapport 2012:4 
  
 SJ AB (2015), Årsredovisning 2014 
  
 SJ AB (2015), 25 % ökning:  
 All-time-high 
  för Västkustbanan, 
  
 Pressmeddelande  
 2015-06-04 
  
 SOU 1993:13, Ökad konkurrens på järnvägen SOU 2003:104, Järnväg för resenärer och gods 
  
 SOU 2008:128, Tydligare uppdrag – i stället för sektorsansvar 
  
 SOU 2009:74, Höghastighetsbanor - ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft 
  
 SOU 2013:83, En enkel till framtiden? SOU 2015:42, Koll på anläggningen 
  
 Statens haverikommission (2012), Olycka mellan tåg 505 och en spårgående grävlastare på Kimstads driftplats, rapport RJ 2012:03,  
 2012-10-10 
  
 Statens haverikommission (2014), Säkerhet vid arbete i spårmiljö, slutrapport RJ 2014:05,  
 2014-11-20 
  
 Statskontoret (2012), Tänk till om tillsynen, Om utformningen av statlig tillsyn 
  
 Statskontoret (2015:14), På rätt väg? Uppföljning av Trafikverket och Transportstyrelsen 
  
 400 
  
 SOU 2015:110 Referenser 
  
 Statsrådsberedningen (2010), Riktlinjer för genomförande av unionsrätten, Cirkulär 14,  
 2010-12-16 
  
 Statsrådsberedningen (2014a), Riktlinjer för beredning av  
 EU-frågor 
  i Regeringskansliet, Cirkulär 3,  
 2014-01-31 
  
 Statsrådsberedningen (2014b), Handbok  
 EU-arbetet 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2012), Regionala trafikförsörjnings- program, utvärdering 2012 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2013),Vägledning för regionala kollektivtrafikmyndigheter – begrepp och metoder för den årliga rapporten 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2014a), Vad förklarar kollektiv- trafikens snabba kostnadsutveckling? 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2014b), Öppna jämförelser Kollektivtrafik 2014 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (2015), Öppna jämförelser för kollektivtrafiken – så kan jämförelserna om kollektivtrafiken bli bättre 
  
 TDOK 2010:9 Författningsbevakning och efterlevnadskontroll 
  
 TDOK 2010:14, Trafikverkets interna föreskrifter om; Arbetsordning, 
  
 IFS 2015:3 
  
 TDOK 2010:45, Arbetsordning för Strategisk utveckling 
  
 TDOK 2010:366 
  
 TDOK 2010:372, Meadows för Trafikverkets tjänsteutbud, kapacitets- tilldelning och prissättning 
  
 TDOK 2012:129 
  
 TDOK 2013:53, Minskning av antalet omkomna i järnvägssystemet till år 2020 – mål för Trafikverket 
  
 TDOK 2013:196 
  
 TDOK 2013:389, Trafiksäkerhetsinstruktion för trafikeringssystem E1, E2 och E3 
  
 Trafikanalys (2011), Utvärdering av marknadsöppningar i kollektiv- trafiken, Rapport 2011:9 
  
 Trafikanalys (2012), Utvärdering av marknadsöppningar i kollektiv- trafiken, Rapport 2012:13 
  
 401 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Trafikanalys (2013), Utvärdering av marknadsöppningar i kollektiv- trafiken, Rapport 2013:13 
  
 Trafikanalys (2014a), En förbättrad kollektivtrafik – utvärdering av två reformer, Rapport 2014:13 
  
 Trafikanalys (2014b), Utvecklingen av utbudet för järnväg och regional kollektivtrafik, Rapport 2014:14 
  
 Trafikanalys (2014c), Priser i regional kollektivtrafik i Sverige och EU 2014, Rapport 2014:6 
  
 Trafikanalys (2015a), Bantrafik 2014, Statistik 2015:13 Trafikanalys (2015b), Bantrafikskador 2014, Statistik 2015:15 Trafikanalys (2015c), Lokal och regional kollektivtrafik 2014, 
  
 Statistik 2015:20 
  
 Trafikanalys (2015d) Uppföljning av de transportpolitiska målen, Rapport 2015:07,  
 2015-04-15 
  
 Trafikverket, beslut i 2011/33294,  
 2011-05-06 
  
 Trafikverket (2011), Trafikverkets ståndpunkter för järnvägslinjer, bytespunkter, godsterminaler och depåer, TRV 2011/33294, beslut  
 2011-05-06 
  
 Trafikverket (2012a), TRV 2012/92128,  
 2012-11-14 
  
 Trafikverket (2012b)  
 Kol-TRAST 
  – Planeringshandbok för en attraktivare och effektiv kollektivtrafik 
  
 Trafikverket (2013a), Svar till Riksrevisionen angående frågor avseende ansvarsfördelning  
 Trafikverket-Jernhusen, 
  
 2013-05-06 
  
 Trafikverket (2013b), Förslag till plan för införande av ERTMS i Sverige, TRV 2013/2531 
  
 Trafikverket (2013c) Trafikverkets järnvägsnätsbeskrivning 2015 
  
 Trafikverket (2013d), Förslag till arbetssätt för att få med intrångsskydd av järnvägsanläggningar i nya och pågående projekt i syfte att nå halveringsmålet avseende antalet omkomna i järnvägssystemet; Säkerhetsgranskning av Alependeln 
  
 Trafikverket (2013e), Intern PM: Synpunkter angående GC förslag rörande lastsäkring 
  
 Trafikverket (2015a), Revisionsrapport: Efterlevnad trafiksäkerhets- ansvar, TRV 2014/97897,  
 2015-01-20 
  
 402 
  
 SOU 2015:110 
  
 Referenser 
  
 Trafikverket (2015b), Prognos för persontransporter 2030 - Trafikverkets basprognos 2015, TRV 2015/10130 
  
 Trafikverket (2015c), Prognos för godstransporter 2030 – Trafikverkets basprognos 2015, TRV 2015/17190 
  
 Trafikverket (2015d), Överenskommelse: förvaltning av Trafikverkets trafikbestämmelser, järnväg, TRV 2015/27698 
  
 Trafikverket (2015e), Förslag till införandeplan för ERTMS 2015- 2025, TRV 2015/63202 
  
 Trafikverket (2015f), Projektspecifikation för ”Utredning av Trafikverkets säkerhetsarbete”, TRV 2015/72674 
  
 Trafikverket (2015g), Regeringsuppdrag: Möjligheter att köra längre och/eller tyngre godståg, Rapport 2015:117 
  
 Trafikverket (2015h), Analys av icke avgiftsbelagt spår samt detaljering av växel- och spårslitage, TRV 2014/97977 
  
 Trafikverket (2015i), Kapacitetstilldelning järnväg, PM,  
 2015-10-12 
  
 Transportindustriförbundet (2015), Brev till Näringsdepartementet angående regler för säkring av last vid järnväg,  
 2015-05-28 
  
 Transportstyrelsen (2010a), Säkerhetstillstånd för infrastruktur- förvaltare, TSJ  
 2009-2479, 
  
 2010-03-26 
  
 Transportstyrelsen (2010b), Transportstyrelsens vägledning för TSFS 2010:116 – Godkännande, TS JV 2009:002,  
 2010-11-30 
  
 Transportstyrelsen (2010c), Upprättande av säkerhetsbestämmelser för infrastrukturförvaltare, huvudspår och sidospår enligt JvSFS 2008:8 (trafiksäkerhetsinstruktion), TS JV 2010:202,  
 2010-12-12 
  
 Transportstyrelsen (2011), Meadows om lastsäkring, slutrapport, TSJ 2009/2604,  
 2011-06-20 
  
 Transportstyrelsen (2012), Säkerhetsrapport järnväg, Transport- styrelsens årsrapport för 2011 enligt artikel 18 i direktiv 2004/49/EG (järnvägssäkerhetsdirektivet), TSG  
 2012-733 
  
 Transportstyrelsen (2013a), Nationella säkerhetsbestämmelser, Undersökningsrapport, TSG 2013/887,  
 2013-09-25 
  
 Transportstyrelsen (2013b), Tillsynsstrategi för Transportstyrelsen, 
  
 TSG  
 2013-1354 
  
 Transportstyrelsen (2013c), Sveriges genomförandeplan för TSD Drift och trafikledning (TSD Drift), TSG  
 2013-1702 
  
 403 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 Transportstyrelsen (2014a) PM  
 2014-00-05 
  - Underlag till utvärdering 
  
 Transportstyrelsen (2014b), Marknadstillträde i regional kollektiv- trafik, delrapport 1, TSG  
 2014-251 
  
 Transportstyrelsen (2014c), Rutinbeskrivning för det internationella arbetet på Sjö- och luftfartsavdelningen, TSG  
 2014-1716, 
  
 2014-11- 
  10 
  
 Transportstyrelsen (2014d) TSV  
 2014-1081, 
  Marknadsanalyser och samråd 
  
 Transportstyrelsen (2014e), Riktlinje för riskhantering och riskbaserad tillsyn, TSG  
 2014-1394 
  
 Transportstyrelsen (2014f), Marknadstillträde för långväga person- trafik på järnväg – Hur upplever tågbolagen konkurrensförutsätt- ningarna?, TSJ  
 2014-1653 
  
 Transportstyrelsen (2014g), Promemoria: Transportstyrelsens åtgärder för att effektivisera och skärpa tillsynen mot järnvägs- företagens och infrastrukturförvaltarnas underhållsverksamhet, TSJ  
 2013-2649 
  
 Transportstyrelsen (2014h), Effektivare tillsyn mot infrastruktur- förvaltares och järnvägsföretags underhållsverksamhet, TSJ 2013- 2649,  
 2014-03-24 
  
 Transportstyrelsen (2015a), Handbok, Trafikregler – visuellflygregler (VFR) 
  
 Transportstyrelsen (2015b) Strategisk plan för väg och järnvägs- avdelningen  
 2016-2020, 
  
 2015-05-27 
  
 Transportstyrelsen (2015c), Transportstyrelsens verksamhetsplan 2015 
  
 Transportstyrelsen (2015d), Kommunikationsplan: Branschrådet för järnväg, version 00.01,  
 2015-09-09 
  
 Transportstyrelsen (2015e), Kommunikationsplan för järnväg, internationell regelgivning, version 00.04,  
 2015-09-10 
  
 Transportstyrelsen (2015f), Omvärldsanalysrapport 2015, TSG  
 2014-253 
  
 Transportstyrelsen (2015g), Rutinbeskrivning för det internationella regelgivningsarbetet inom väg- och järnväg, TSG  
 2014-480, 
  2015-  
 04-15 
  
 404 
  
 SOU 2015:110 
  
 Referenser 
  
 Transportstyrelsen (2015h), Säkerhetsrapport järnväg, Transport- styrelsens årsrapport för 2014, TSG 2015:1356 
  
 Transportstyrelsen (2015i), Meadows för väg- och järnvägs- avdelningens säkerhetstillsyn mot järnvägsföretag och infra- strukturförvaltare, TSG  
 2015-1602, 
  
 2015-10-26 
  
 Transportstyrelsen (2015j), Meadows för positiv näringslivsutveckling, TSG 2014:1617,  
 2015-04-27 
  
 Transportstyrelsen (2015m), Uppdragsbeskrivning: Utredning av Trafikverkets säkerhetskultur, TSJ  
 2015-3531 
  
 Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2012:2) om anmälningsskyldighet och trafikantinformation 
  
 Transportstyrelsens föreskrifter om bedrivande av tågtrafik, TSF  
 2014-353, 
  Konsekvensutredning 
  
 Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2015:34) om säkerhets- styrningssystem och övriga säkerhetsbestämmelser för infrastruktu- rförvaltare med säkerhetstillstånd samt järnvägsföretag med- säkerhetsintyg. 
  
 Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2015:XX) om bedrivande av tågtrafik 
  
 Transrail Sweden AB (2015) Framtidens regionaltågstrafik i Mälardalen 
  
 Trasse Schweiz AG (2015), Pollard 2014. 
  
 Vectura (2013) PM: Utvärdering av samråden kring de regionala trafikförsörjningsprogrammen 
  
 VTI (2013), Marknadsöppning – och sen då? Samhällsekonomisk analys av förutsättningarna för en stärkt kollektivtrafik,  
 VTI-Rapport 
  772 
  
 Vägverket (2007), KOLL framåt Huvudrapport  
 2007-12-21, 
  VV publikation: 2008:33 
  
 Garcia (2011) Why Software Is Eating The World, 2011-  
 08-20 
  
 Webbplatser: 
  
 www.nnr.se/regelprocessen/sverige.html 
  
 www.sjt.no 
  
 www.bane.dk 
  
 405 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:110 
  
 www.securite-ferroviaire.fr 
  
 Cross  
 www.era.europa.eu/Core-Activities/Safety/Pages/Matrix.aspx 
  
 www.transportstyrelsen.se/sv/jarnvag/, giltiga tillstånd  
 http://trafa.se/etiketter/transportpolitiska-mal/ 
  
 406 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Bowman 
  
 Järnvägens konkurrenskraft vinner på att lyssna till resenärernas behov 
  
 Resenärsforum ställer sig mycket positiv till utredningens omfattande genomlysning av problemen i den svenska järnvägs- trafiken. Utredningens förslag att stärka de demokratiska processerna och bättre reglera formerna för samråd vid framtagande av trafikförsörjningsprogram är angeläget så att resenärsperspektivet i planeringens alla delar säkerställs. Det är därför nödvändigt att det finns en professionell organisation baserad på fakta om resenärernas behov, vilket dels underlättar för regionerna att uppfylla lagkravet på samråd med resenärs- representanterna och dels presentera konkreta förbättringsförslag som kan bidra till att öka järnvägens, ja hela kollektivtrafikens attraktivitet. 
  
 Samråden behöver förstärkas 
  
 Kollektivtrafiklagen föreskriver i dag att samråd ska ske med resenärsföreträdare1 vid framtagandet av de regionala trafikförsörj- ningsprogrammen och vid flera tillfällen har Resenärsforum deltagit i denna process, även om den processen ännu inte har satt sig helt hos alla regionala kollektivtrafikmyndigheter. Resenärs- 
  
 1 2 kap. 9 § kollektivtrafiklagen. 
  
 407 
  
 Särskilda yttranden SOU 2015:110 
  
 forum är kollektivresenärernas konsumentorganisation på riks- planet. Resenärsforum företräder resenärsperspektivet tillsammans med regionala och lokala grupper. För att de som använder sig av kollektivtrafiken ska engagera sig och påverka trafikens utveckling måste de kunna se att engagemanget kan leda till förbättringar när det gäller utbud, tjänster och service. Det gäller i första hand lokalt där man bor och reser, men resenärernas åsikter måste också betyda något för trafikens utveckling regionalt och nationellt. Som nationell resenärsorganisation har Resenärsforum ofta kunnat bistå med värdefulla erfarenheter. Dessvärre är Resenärsforums möjlig- heter att delta starkt begränsade eftersom verksamheten i stort består av ideella krafter. 
  
 För att en nationell resenärsorganisation i nära dialog med resenärerna, ska kunna tillvarata deras intressen på ett effektivt sätt och ge dem möjlighet till inflytande, krävs att den ges tillräckliga resurser för att fånga upp resenärernas synpunkter och förmedla dem vidare. Det krävs en organisation som förmår genomföra analyser och utredningar och som är professionell i dialogen med beslutsfattare på olika nivåer i samhället. 
  
 Resenärernas  
 EU-arbete 
  
 Det måste fungera att resa med tåg inte bara i Sverige utan också till och i övriga europeiska länder, inte minst för att leva upp till miljö/klimatmålen som beslutats i vårt land och inom EU. Målet är att resenärerna inom unionen ska ha full tillgång till kollektivtrafik på järnväg, som håller en hög standard, med pålitliga och turtäta förbindelser. Resenärsforum arbetar för detta i den europeiska organisationen European Passenger's Federation (EPF) som bevakar och påverkar utvecklingen av resenärsperspektivet i kollektivtrafiken inom EU. Resenärsforum är själva medlem i EPF, vilken driver resenärsperspektivet på  
 EU-nivå. 
  Där förs diskus- sionerna kring förordningar. Ett exempel är resenärernas rättig- heter, men det sker också samverkan med UITP (Lokaltrafik- unionen) och CER (Community of European Railway and Infrastructure Companies). Resenärsforums generalsekreterare medverkar som företrädare för EPF hos Europeiska järnvägsbyrån (European Railway Agency, Rubio, med sammanträde i Carter) 
  
 408 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilda yttranden 
  
 gällande handikappreglerna (PRM TSI), och företräder nu EPF i DG Move:s uppföljande arbetsgrupp PRM TSI Advisory Body. Resenärsforum instämmer i utredningens förslag om att Sverige behöver arbeta mer aktivt inom olika  
 EU-organ 
  för att tillvarata svenska intressen på järnvägsområdet. Om Resenärsforum skulle få ökat stöd skulle även möjligheterna att påverka det europeiska arbetet kunna utvecklas. 
  
 Järnvägens konsumenters synpunkter ökar järnvägens attraktionskraft 
  
 Järnvägens attraktionskraft, som kollektivtrafikmedel, har ökat de senaste åren, trots störningar och problem med infrastrukturen. Om utbudet kommunicerar mer med behov hos resenärerna och om resenärerna får gehör för sina förbättringsförslag kring tur- täthet, tillgänglighet, stationerna/hållplatsernas utformning, orient- erbarhet och information före och under resan, kommer attrakt- ionskraften att öka ännu mer. Det är viktigt, inte minst för att leva upp till målen om att fördubbla antalet resor i kollektivtrafiken och att Sverige ska bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer. 
  
 Tanken på kollektivresenärerna som konsumenter håller på att etableras som en naturlig roll. Det finns ett starkt tryck på att Resenärsforum ska medverka i olika sammanhang med de förslag som utredningen lägger blir trycket än högre. Dagens Resenärs- forum, som har funnits sedan 2005, saknar förutsättningar att motsvara de krav som måste kunna ställas på en sådan organisation. Arbetet bedrivs till största delen av ideella krafter. 
  
 Tiden är därför mogen att bygga vidare på det som gjorts och skapa en organisation som ges förutsättningar att fånga upp och förmedla resenärernas behov och som har branschens och sam- hällets förtroende att kanalisera dessa behov till beslutsfattarna. 
  
 409 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Smith 
  
 Inledning 
  
 Som utnämnd expert till Utredningen om järnvägens organisation har jag möjligheten att lämna ett särskilt yttrande till slut- betänkandet. Utredningen har berört flera delar av järnvägen och arbetat mycket brett. I detta slutbetänkande har inte godstrafiken berörts specifikt och därför har jag velat sammanfatta några frågor viktiga för godstrafiken nedan. 
  
 Nationellt perspektiv bör gälla för järnvägen 
  
 Utredningen har poängterat, på flera ställen i betänkandet, att det finns intressekonflikter inom vissa delar av järnvägssystemet och motstridiga mål. Ett av dessa är avsaknaden av övergripande ställn- ingstagande om ”järnvägens roll i transportsystemet”, där utredn- ingen menar att regering/riksdag bör formulera ett ”övergripande mål avseende järnvägens roll”. Jag hade önskat att utredningen gjorde ett tydligare ställningstagande i den frågan. Motivet för staten att ha stora anslag till järnvägens infrastruktur är att det bidrar till konkurrenskraft, miljö och jobb. Att staten tar detta ansvar är för att infrastruktur behöver hänga ihop i ett nationellt perspektiv men också för att infrastruktur binder ihop nationen. Eftersom staten avsätter stora summor i statsbudgeten till järnvägen bör huvudfokus vara det som gagnar staten och inte regionen. Annars borde ansvar för infrastruktur ligga på kommunerna eller regionerna. Det som utredningen kallar inter- regionala resor och transporter bör därmed vara de järnvägsrörelser som bör ges högsta prioritet. 
  
 Godstrafik betyder arbetstillfällen 
  
 Järnvägen är viktigt både för import och för export av varor. Speciellt viktig är järnvägen för branscher med långa transport- avstånd eller för gods som är tungt. Godstrafiken är inte bara 
  
 410 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilda yttranden 
  
 transporter av varor, det är grunden för arbetstillfällen på de orter där tillverkningen sker. Godstrafiken är helt kommersiell och har ibland problem med att få till tåglägen eller behövliga investeringar. Att det från politiskt håll inte tydligt finns tydliga svar på vilken trafik som ska prioriteras eller vad det statliga järnvägsnätet ska användas till påverkar godstrafiken negativt i dag. Ofta betonas arbetspendling som en del av det statliga åtagande från olika aktörer, men en del av det statliga åtagandet är också att se till att det ges förutsättningar till arbetstillfällen. Utan arbetstillfällen har människor inga jobb att pendla till. 
  
 Sverige – ett handelsberoende land i Europas utkant 
  
 Flera viktiga frågor för väl fungerande godstransporter har inte belysts i utredningen trots att det inom ramen för utredningen funnits en arbetsgrupp för godstransporterna. Modern logistik ställer ökade krav på järnvägens funktionalitet och tillförlitlighet. Varuägare vill till exempel se en flexibel beslutsordning inom Trafikverket för mindre marknadsåtgärder till näringslivets trans- porter, det vill säga en marknadspott. Trafikverket har en mycket viktig roll för att skapa bättre transparens i godsflöden och mer av horisontella samarbeten där Trafikverket kan spela en förut- sättningskapande roll. 
  
 Godstrafiken undervärderas systematiskt i de samhällsekonomiska kalkylmodellerna 
  
 Att utredningen landar i slutsatsen att det bör vara konkurrens på spåren och inte konkurrens om spåren är bra. Det öppna mark- nadstillträdet för gods fungerar bra och ska behållas. Utredningens förslag om att använda kvotering av kapacitet för godstrafiken, till exempel på vissa utpekade sträckor samt vissa tider på dygnet, är intressant. I Schweiz planeras godstrafiken in mellan persontågen i fördefinierade kanaler. Utredningen skriver att kravet om samhälls- ekonomisk effektivitet därför bör tas bort som grund för prioritering av trafik, om kvotering ska vara möjlig. Att trafik ska prioriteras utifrån samhällsekonomisk effektivitet låter naturligtvis bra, men det innebär en administrativ börda vid kapacitetstill- 
  
 411 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2015:110 
  
 delningen och utgår dessutom från en modell som inte visar ett relevant samhällsekonomiskt värde. Jag instämmer därför i för- slaget att stryka samhällsekonomisk effektivitet som grund i kapa- citetstilldelningen. De samhällsekonomiska kalkylmodellerna undervärderar systematiskt gods då modellerna bara tar hänsyn till kapitalvärdet av gods ombord på en järnvägsvagn. I förhållande till persontrafiken har godstrafiken ett mycket lågt värde. Järnvägs- truppen på KTH har uppskattat att persontrafiken är värderad tio gånger högre än godstrafiken. I princip så värderas människor som pendlar till en specifik fabrik nästan tio gånger högre än samma fabriks varor, trots att förmågan att kunna leverera varorna är grunden till varför dessa människor har ett jobb. 
  
 Regeringen bör omgående ge uppdrag om förbättrad statistik 
  
 Bristen på tillförlitlig statistik har länge varit uppenbar för transportköpare men bekräftas av utredningen som dessutom visar att situationen till och med är allvarligare än vad som tidigare uppfattats. Utredningen skriver att Trafikverket saknar uppgifter om godsflöden och att det inte går att få en övergripande bild av vilka uppgifter som samlas in, av vem och på vilka grunder. Staten avsätter flera miljarder varje år till infrastruktur och underlag vi baserar dessa åtgärder på är bristfälliga och baseras på statistik som inte är tillförlitlig. Det är en situation som måste åtgärdas! 
  
 Kapacitetstilldelningen bör ses över - effektiviseringsvinster utan ny infrastruktur! 
  
 Utredningen föreslår att persontrafiken får en förändrad marknads- tillträdesmodell och kvotering av kapacitet för godstrafiken. Utöver det går det också att göra kapacitetstilldelningsprocessen effektivare. Transportstyrelsens utvärdering av kapacitetstill- delningsprocessen visar en process som inte är transparent eller förutsägbar. I dag är processen manuell och borde ha stor potential att digitaliseras. Även Trafikanalys menar att systemet inte är ända- målsenlig på en avreglerad marknad. Det är möjligt att effektivisera processerna för kapacitetstilldelning. Green Cargo har till exempel visat på outnyttjad kapacitet i storleksordningen  
 20–30 
  procent om 
  
 412 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilda yttranden 
  
 ständiga optimeringar av innevarande tågplan gjordes varje månad. Processen genererar till exempel spöktåg, det vill säga tåg som är inlagda i tågplanen men som sedan inte utnyttjas. Eftersom det är omöjligt att veta behovet cirka 18 månader framåt planeras det för en rad tåg som aldrig behövs. Spöktåg innebär att tåg kommer att stå på mötesspår för att vänta på att släppa fram ett tåg som aldrig kommer. Om tågtidtabellerna i stället kan tillämpas genom ständiga optimeringar och anpassningar kan kapaciteten i hela systemet höjas men även tågens hastighet kan öka. Ramavtal är att gå i helt motsatt riktning och bör därför inte införas. 
  
 Järnvägen bör inte vara regionaliserad i Trafikverkets organisation 
  
 Järnvägen är ett komplext transportsystem där de olika delarna beter sig som kommunicerande kärl, det vill säga en del påverkar ett annat i ett sammanhängande system. Ur ett godsperspektiv är därför stråktänkandet centralt då alla järnvägstransporter ska transporteras relativt långt. När Trafikverket bildades skapades regioner där både väg och järnvägsfrågor hamnade. Vägverket hade haft regioner i sin organisation men det hade inte Banverket. Att hantera järnvägen i regioner gör att en helhetssyn saknas och att mindre åtgärder på järnvägen hanteras regionalt i stället utifrån ett stråktänkande. Att det finns nytta med regioner för väginfrastrukturen är tämligen klart, men nyttan för järnvägen verkar inte finnas. Genom att dela in järnvägen i regioner så förloras det övergripande systemperspektivet. 
  
 Stewart framtida ägare 
  
 Från transportköparnas sida finns stor tveksamhet till försäljning av Green Cargo AB. För en fungerande järnvägsmarknad behövs flera aktörer och fungerande konkurrens. Det är därför viktigt att en eventuell försäljning av Stewart inte leder till att det finns färre tågoperatörer på den europeiska marknaden, vare sig de är privata eller statliga. Att bryta ut vissa delar av Stewart verksamhet för försäljning är också tveksamt. 
  
 413 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Love Celinska 
  
 Det mest centrala för resenärer med funktionsnedsättning är ett ”hela  
 resan”-perspektiv 
  och ett sammanhållet/trafikslagsöver- gripande system. En del i detta system är järnvägen. För att järnvägen ska fungera för resenärer med funktionsnedsättning krävs i dag mycket god kännedom om vem som ansvarar för stationen, för perrongen, för tåget och för ytorna däremellan. Dessutom är någon eller några ansvariga för information som ska delges resenärer och som att det inte vore nog, finns ytterligare parter som ska tillhandahålla ledsagning. Denna otydliga organisering inom järnvägen skapar oerhörda hinder för personer med funktionsnedsättning vid tågresor. Utredningen om järn- vägens organisation har tyvärr inte förmått att lyfta dessa frågor och med det heller inte kunnat lämna nödvändiga åtgärdsförslag. Något, som enligt min mening, är absolut nödvändigt för att personer med funktionsnedsättning ska kunna resa med tåg 
  
 Det finns vissa aspekter som primärt borde hanteras. Begreppet stationsförvaltare måste definieras och dess ansvar måste tydligt kommuniceras till resenärer och resenärsorganisationer. Tillgänglig och användbar information är ytterligare en fråga som behöver uppmärksammas. Information inkluderar realtidsinformation genom utrop och på displayer, förändringar i infrastrukturen samt tydlighet vid störningar. Detta behöver naturligtvis appliceras på alla delar inom järnvägen där resenärer har tillträde. 
  
 Utförandet av ledsagning/assistans är också en avgörande funktion som måste ses över. Det råder brist, dels i utförandet, dels i organiseringen av denna tjänst. Även om det finns lovvärda samarbeten, så behöver samordningen mellan olika aktörer och olika trafikslag fungera för att resan ska kunna genomföras. En tanke vore att titta närmare på hur ledsagning organiseras och fungerar inom flyget och se om detta kan koordineras för alla trafikslag. 
  
 2013 gjorde riksdagens trafikutskott en uppföljning av transportsystemets tillgänglighet och användarbarhet för personer 
  
 414 
  
 SOU 2015:110 Särskilda yttranden 
  
 med funktionsnedsättning2. Även där lyftes samordning, led- sagning, utvärdering samt tillsyn, som viktiga områden att fokusera vidare på. 
  
 Sammanfattningsvis anser jag att flertalet utredningar och rapporter kommit till liknande slutsatser gällande tillgänglighet och användarbarhet till transportsystemet. Men det torde finnas till- räckligt med underlag som rättfärdigar krav på att omgående förändra organisationen av järnvägen. 
  
 2 Hela resan hela året! – En uppföljning av transportsystemets tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Rapport från riksdagen 2013/14:RFRS. 
  
 415 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Short 
  
 Utredningen om järnvägens organisation har haft ett mycket omfattande uppdrag. Slutbetänkandet har av tidsskäl kunnat sammanställas först i ett sent skede och det har varit svårt som expert i utredningen att få en överblick över de samlade förslagen och sambanden mellan de olika delarna. Det har också funnits begränsade möjligheter att i tillräcklig utsträckning analysera materialet från utredningen. 
  
 Jag är medveten om att utredarens uppdrag avser järnvägens organisation. Som jag tidigare har framfört är min uppfattning att betänkandet skulle vinna på att sätta in järnvägen i sitt samman- hang som en del i samhällsutvecklingen och transportsystemet. Det är viktigt att genomgående beakta ett trafikslagsövergripande perspektiv i de förslag som lämnas. 
  
 Utredningen har i ett sent skede kompletterats med skrivningar om Trafikverkets uppgifter och organisation. Trafikverket är medveten om och instämmer i att det finns behov av att utveckla samarbetet och samordningen mellan olika organisatoriska delar inom verket för ökad effektivitet i verksamheten. 
  
 Ledning och intern organisation är rimligtvis en fråga för Trafikverket styrelse och ledning. Trafikverkets bedömning är att den övergripande ledningen och styrningen är tillfredsställande. Den prövning av ledningen och styrningen inom myndigheten som löpande redan sker ger ett tillräckligt underlag för att identifiera förbättringsområden och för att vidta åtgärder. 
  
 Vissa av utredarens förslag skulle innebära utökat ansvar för Trafikverket och detta är beskrivet och även kommenterat i kapitel 9 Konsekvensanalyser. Det är viktigt att, om denna fråga utreds vidare, beakta och ytterligare utreda hur sådan verksamhet skulle finansieras och vad det i övrigt kan innebära. 
  
 416 
  
 SOU 2015:110 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Lara 
  
 I kommittédirektiv 2014:52 förs ett resonemang kring ett antal problemställningar avseende användning och tilldelning av spårkapacitet. Detta avser frågor som identifierades i delbetänkandet SOU 2013:83. Denna del av kommitténs direktiv avslutades med ett antal punkter som skulle studeras närmare. Jag menar att utredningen hanterat dessa frågeställningar i otillräcklig omfattning. 
  
 417 
  
 Kommittédirektiv 2013:46 
  
 Järnvägens organisation 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 8 maj 2013 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska göra en översyn av järnvägens organi- sation. Syftet med översynen är att föreslå förbättringar av järn- vägssystemets organisation som på bästa sätt möter framtidens krav på ett effektivt och hållbart transportsystem. Översynen för- anleds bl.a. av riksdagens tillkännagivande om att en utredning om järnvägssystemets organisation bör genomföras. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 •på grundval av en funktionell beskrivning av järnvägssystemet redogöra för fördelningen av ansvar och uppgifter på järnvägs- området och för hur ansvaret och uppgifterna förhåller sig till varandra, 
  
 •inventera och redogöra för potentiella förbättringsområden där åtgärder bör kunna vidtas för att bättre möta framtidens behov av ett effektivt och hållbart transportsystem, och 
  
 •utifrån regeringens kommande tilläggsdirektiv föreslå förändr- ingar som kan leda till förbättringar av järnvägens funktionssätt. 
  
 Uppdraget ska genomföras i två steg. Det första steget – uppdraget att göra en funktionell beskrivning av järnvägssystemet samt att inventera potentiella förbättringsområden – ska redovisas senast den 15 oktober 2013. I det andra steget, som ska föregås av ett tilläggs- 
  
 419 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:110 
  
 direktiv, ska utredaren analysera hur järnvägens organisation kan förbättras. 
  
 Datum för slutredovisning kommer att framgå av tilläggsdirek- tiven. 
  
 Riksdagens tillkännagivande 
  
 Riksdagen tillkännagav för regeringen i december 2012 som sin mening vad trafikutskottet anfört om att en utredning bör genomföras om järnvägssystemets organisation för att utvärdera de förändringar som skett inom järnvägsområdet och överväga hur järnvägssystemet på bästa sätt bör organiseras för att möta fram- tidens behov av ett effektivt och hållbart transportsystem (bet. 2012/13:TU2, rskr. 2012/13:119). En sådan utvärdering bör, enligt riksdagen, påbörjas snarast och beakta pågående och planerade utredningar och utvärderingar. Med hänsyn till frågans samhälls- betydelse menar riksdagen att utredningsarbetet bör ske i former som medger ett parlamentariskt deltagande. 
  
 Stora förändringar av järnvägens organisation de senaste 25 åren 
  
 Järnvägen har en stor och betydelsefull roll i det svenska transport- systemet och väl fungerande transporttjänster med tåg är viktigt för att uppnå transportpolitisk måluppfyllelse. Aldrig tidigare har så många transporter skett med tåg som i dag räknat i absoluta tal. I relativa tal står järnvägen för åtta procent av allt persontransport- arbete. Motsvarande andel för godstransporter på järnväg är 23 pro- cent. 
  
 Under det senaste kvartsseklet har politiken på järnvägsområdet resulterat i att stora förändringar genomförts av järnvägens organi- sation. Två huvudsakliga processer ligger bakom detta. För det första har riksdagen i en mängd olika steg beslutat om att förändra organisationen i syfte att utveckla järnvägens funktionssätt och effektivitet. För det andra har EU:s vision om ett gemensamt euro- peiskt järnvägsområde inneburit att  
 EU-rätten 
  kommit att ställa allt mer långtgående krav på järnvägens organisation inom unionen. 
  
 420 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 1 
  
 Från en sammanhållen organisation till uppdelning av ansvar och roller 
  
 Startåret för den moderna reformeringen av den svenska järnvägen brukar sättas till 1988. Då separerades järnvägsinfrastrukturen från trafiken och andra funktioner. Det året bildades myndigheten Ban- verket, vars uppgift var att ta det fulla ansvaret för investeringar och underhåll av järnvägsinfrastrukturen. Statens järnvägar omvandlades till ett järnvägsföretag som betalade banavgifter för att få använda spåren. Under  
 1990-talet 
  överfördes även andra funktioner, såsom tågtrafikledningen, från Statens järnvägar till Banverket. Sedan april 2010 har Trafikverket till uppgift att vara infrastrukturförvaltare för det statliga järnvägsnätet. 
  
 Separeringen av infrastrukturen från trafiken i kombination med att trafikhuvudmännen (numera regionala kollektivtrafikmyndig- heter) fick ansvar för trafiken på de så kallade länsbanorna, resulte- rade i att tilldelningen av avtal om allmännyttig regional person- trafik konkurrensutsattes. År 1993 började även staten konkur- rensutsätta upphandlingar om viss interregional tågtrafik. Statens järnvägar fick alltså i allt högre utsträckning konkurrera med andra järnvägsföretag om att få bedriva trafik som kräver offentlig ersätt- ning. 
  
 Under andra halvan av  
 1990-talet 
  ledde riksdagsbeslut fram till att Statens järnvägar sålde flera sidoverksamheter till järnvägstra- fiken, exempelvis spedition, busstrafik, färjetrafik och hotellverk- samhet. År 2001 genomfördes en separering och bolagisering av de kvarvarande verksamheterna, vilket resulterade i ett antal fristående företag, däribland SJ AB (persontrafik), Green Cargo AB (gods- trafik) och Jernhusen AB (järnvägsstationer och andra fastigheter). 
  
 En annan viktig reform – öppningen av godstrafikmarknaden för konkurrens – genomfördes 1996. För persontrafik på järnväg avskaffades SJ AB:s kvarvarande företrädesrätt i en stegvis process under flera år, vilket innebar en realiserad marknadsöppning med konkurrens på spåren på det järnvägsnät som förvaltas av staten från slutet av 2011. 
  
 Parallellt med ökad konkurrensutsättning och separering av verksamheter har det också skett en regelutveckling och organisa- toriska förändringar för att hantera trafiktillstånd, tillsyn och säkerhet. Redan i samband med Banverkets bildande etablerades 
  
 421 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:110 
  
 Järnvägsinspektionen, som sedermera övergick i Järnvägsstyrelsen 2004 och i Transportstyrelsen 2009. 
  
 Ett gemensamt europeiskt järnvägsområde 
  
 Med målsättningen att inrätta en inre järnvägsmarknad, för att på så sätt försöka skapa effektivare och mer kundanpassade transport- tjänster, fastställdes redan tidigt i  
 EU-lagstiftningen 
  de grundläg- gande principerna för att förbättra järnvägarnas effektivitet genom att gradvis öppna marknaderna, inrätta oberoende järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare samt låta dessa omfattas av separata redo- visningar. Sedan  
 1990-talet 
  har dessa principer gradvis omsatts i praktiken, inte minst genom antagandet av tre på varandra följande  
 EU-lagstiftningspaket. 
  
 EU:s första järnvägspaket antogs 2001 och syftade bland annat till att öppna marknaden för internationella godstransporter på järnväg på ett utpekat nät av linjer från 2008. Det andra järnvägs- paketet antogs 2004 och syftade främst till att förbättra järnvägs- säkerheten och driftskompatibiliten samt att tidigarelägga och full- borda marknadsöppningen för godstrafik på järnväg. Det tredje järnvägspaketets viktigaste åtgärder var att öppna marknaden för internationell persontrafik, att införa ett europeiskt lokförar- körkort och att reglera passagerarrättigheter. 
  
 I november 2012 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättandet av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde  
 (SERA-direktivet), 
  som reviderar det första järnvägspaketet. Direktivet ska vara införlivat i nationell rätt senast den 16 juni 2015. 
  
 Kommissionen offentliggjorde den 30 januari 2013 sitt förslag till det så kallade fjärde järnvägspaketet. I paketet ingår förslag om öppet tillträde till persontrafikmarknaden i alla medlemsstater och ett krav på upphandling genom ett konkurrensutsatt anbudsför- farande när det allmänna anlitar någon för att utföra den offentligt finansierade kollektivtrafiken på järnväg. Vidare föreslår kommiss- ionen att infrastrukturförvaltare ska utföra sina uppgifter obero- ende från järnvägsföretag, dvs. att förvaltning av infrastrukturen och bedrivandet av tågtrafiken ska separeras. Paketet innehåller 
  
 422 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 1 
  
 även flera förslag till förändringar i de tekniska och säkerhets- styrande regelverken. 
  
 De nuvarande rollerna på järnvägsområdet 
  
 De två nu beskrivna förändringsprocesserna har i grunden föränd- rat järnvägens organisation. Järnvägssystemet består nu av ett antal aktörer med olika ansvar, befogenheter och uppgifter. Den över- gripande uppdelningen är enligt följande. 
  
 •Järnvägsföretagen erbjuder transporttjänster till resenärer och godstransportköpare genom sitt utbud av trafik. 
  
 •Infrastrukturförvaltarna, varav Trafikverket är helt dominer- ande, erbjuder infrastrukturkapacitet till marknaden. 
  
 •Transportstyrelsen utfärdar godkännanden av tillstånd för infra- strukturförvaltare och järnvägsföretag samt utför tillsyn och marknadsövervakning. 
  
 •De regionala kollektivtrafikmyndigheterna i respektive län upp- handlar allmännyttig regional persontrafik med tåg. Trafikverket ingår avtal om viss interregional tågtrafik. 
  
 •Dessutom finns aktörer som erbjuder nödvändiga tjänster till järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare. Exempel är tillverk- are av fordon och infrastruktur, förvaltare av andra anläggningar än infrastruktur såsom stationshus samt företag som utför reparationer, underhåll och service av järnvägsfordon och infrastruktur. 
  
 Transporttjänsternas kvalitet behöver förbättras ytterligare 
  
 Järnvägens kunder har stora och berättigade krav på att de trans- porttjänster som erbjuds med tåg ska vara av god kvalitet och suc- cessivt förbättras. Medborgare och näringsliv efterfrågar i allt högre utsträckning transporttjänster med tåg som är flexibla, punktliga, pålitliga och även i övrigt av god kvalitet. Regeringen har sedan 2009 vidtagit ett flertal åtgärder för att förbättra situationen för transporter med tåg. Syftet har varit att förbättra såväl järnvägs- 
  
 423 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:110 
  
 infrastrukturens status som marknadens funktionssätt. Exempel på åtgärder är 
  
 •öppning av marknaden för kommersiell persontrafik i syfte att låta alla järnvägsföretag erbjuda attraktiva tjänster, 
  
 •att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har fått möjlighet att organisera allmännyttig regional kollektivtrafik på järnväg över en eller flera länsgränser, 
  
 •kraftigt ökade resurser till den statliga järnvägsinfrastrukturen, vilket syftar till att öka kapaciteten och robustheten, och 
  
 •förbättrade styrningsmetoder inom Trafikverket och mellan regeringen och Trafikverket avseende drift, underhåll och nyin- vesteringar i fråga om den statliga järnvägsinfrastrukturen. 
  
 Uppdraget att göra en nulägesbeskrivning av järnvägens organisation 
  
 Mot bakgrund av de senaste decenniernas organisationsförändr- ingar finns det behov av att tydligt beskriva och förklara hur järn- vägssystemet är organiserat i Sverige. Utredaren ska därför göra följande: 
  
 •På grundval av en funktionell beskrivning av järnvägssystemet redogöra för fördelningen av ansvar och uppgifter på järnvägs- området samt deras inbördes relation. 
  
 •Beskriva utvecklingen av järnvägens organisation i Sverige sedan 1988. Beskrivningen ska inkludera motiven för de viktigaste besluten under denna period och förklaring av de viktigaste begreppen (bl.a. vertikal separering, omreglering, marknadsöpp- ning och privatisering) med betydelse för järnvägens organi- sation. 
  
 •Kartlägga  
 EU-rätten 
  på järnvägsområdet och vilket utrymme som finns för nationella beslut om järnvägens organisation. 
  
 •Inventera och redogöra för potentiella förbättringsområden där åtgärder bör kunna vidtas för att bättre möta resenärernas och godstransportköparnas behov av ett effektivt och hållbart trans- portsystem. 
  
 424 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget att analysera hur järnvägens organisation kan förbättras 
  
 En översyn behövs efter 25 år av stora förändringar 
  
 Efter de stora förändringar som genomförts inom järnvägsområdet det senaste kvartsseklet finns det ett tydligt behov av att låta göra en översyn av hur väl järnvägssystemet är organiserat – såväl i sin helhet som i enskilda delar. Eftersom järnvägen är ett komplext system – där ett flertal funktioner behöver fungera såväl enskilt som i samverkan med varandra – krävs en sådan översyn av järn- vägssystemet i dess helhet. 
  
 Det svenska järnvägssystemet står inför ett antal utmaningar såsom att tillhandahålla infrastrukturkapacitet av tillräcklig omfatt- ning och kvalitet, att få företag att vilja investera i järnvägssektorn, att skapa dynamiska marknader och att åstadkomma nödvändig samverkan mellan berörda aktörer. Regeringen anser att det finns påtagliga behov av att identifiera åtgärder som ytterligare skulle kunna förbättra järnvägens funktionssätt. 
  
 Utredaren ska därför utifrån regeringens kommande tilläggs- direktiv föreslå förändringar som kan leda till förbättringar av järn- vägens funktionssätt. I den utsträckning utredaren lämnar förslag som påverkar gällande rätt ska fullständiga författningsförslag, som är i överensstämmelse med  
 EU-rätten, 
  lämnas. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska göra sina konsekvensbeskrivningar utifrån de trans- portpolitiska målen. 
  
 När det gäller uppdraget att beskriva den historiska utveck- lingen på järnvägsområdet ska utredaren utifrån tidigare gjorda studier redogöra för effekterna för konsumenterna, näringslivet och samhällsekonomin. 
  
 Utredaren ska i sina konsekvensbeskrivningar när det gäller den andra delen av utredningsuppdraget särskilt fokusera på de kon- sekvenser för järnvägssystemets slutkunder – varuägare och rese- närer – som bedöms följa av utredningens förslag. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det offentliga, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska också 
  
 425 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:110 
  
 bedöma vilka konsekvenser förslagen får för det kommunala själv- styret. Utredaren ska även bedöma vilka konsekvenser förslagen får för företag. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Uppdraget ska genomföras utåtriktat och i kontakt med berörda myndigheter, regionala och lokala aktörer som kommuner och landsting, näringslivet och övriga intressenter. 
  
 Utredaren ska ta del av svensk och internationell forskning och utvecklingsarbete om järnvägens organisation. 
  
 Utredaren ska vidare beakta relevant arbete som pågår inom Regeringskansliet och inom EU. Det gäller särskilt 
  
 •Regeringskansliets arbete med passagerarrättigheter, 
  
 •Regeringskansliets arbete med genomförandet av det reviderade fördraget om internationell järnvägstrafik från 1999 (COTIF) och en översyn av motsvarande civilrättsliga reglering av inrikes person- och godstransporter, 
  
 •Regeringskansliets arbete med införlivande av Europaparla- mentet och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägs- område (SERAdirektivet), 
  
 •Trafikanalys utvärdering av lagen (2010:1065) om kollektiv- trafik och marknadsöppningen för persontrafik på järnväg, 
  
 •Regeringskansliets styrningsprojekt avseende drift och under- håll av den statliga transportinfrastrukturen, 
  
 •Riksrevisionens granskningar som är relevanta för utredarens uppdrag och som är utförda sedan 2009, samt 
  
 •förhandlingarna om det så kallade fjärde järnvägspaketet i Europaparlamentet och rådet. 
  
 426 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 1 
  
 En utredning i två steg 
  
 Utredaren ska genomföra sitt uppdrag i två steg. Det första ska omfatta uppdraget att göra en nulägesbeskrivning av järnvägens orga- nisation. Det deluppdraget ska redovisas senast den 15 oktober 2013. I anknytning till den första redovisningen ska utredaren anordna ett remissmöte till vilken bland andra riksdagsledamöter och järnvägssektorns intressenter ska bjudas in. Det andra steget kommer att föregås av att regeringen beslutar om tilläggsdirektiv som närmare kommer att precisera uppdraget att analysera hur järn- vägens organisation kan förbättras. Regeringen kommer att beakta utredarens övergripande problemidentifiering i deluppdraget och de synpunkter som framkommer vid remissmötet vid beslut om tilläggsdirektivet. 
  
 Datum för slutredovisning kommer att framgå av tilläggsdirek- tiven. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 427 
  
 Kommittédirektiv 2013:88 
  
 Tilläggsdirektiv till Utredningen om järnvägens organisation (N 2013:02) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 26 september 2013 
  
 Förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 8 maj 2013 att en särskild utredare skulle göra en översyn av järnvägens organisation (dir. 2013:46). Syftet med översynen är att föreslå förbättringar av järnvägssystemets organisation som på bästa sätt möter framtidens krav på ett effek- tivt och hållbart transportsystem. Uppdraget ska genomföras i två steg. Det första steget – uppdraget att göra enfunktionell beskrivning av järnvägssystemet samt att inventera potentiella förbättr- ingsområden – ska enligt direktiven redovisas senast den 15 oktober 2013. I det andra steget, som ska föregås av tilläggs- direktiv, ska utredaren analysera hur järnvägens organisation kan förbättras. Utredningstiden för det första steget förlängs. Delupp- draget ska i stället redovisas senast den 4 december 2013. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 429 
  
 Kommittédirektiv 2014:52 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Utredningen om järnvägens organisation (N 2013:02) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 3 april 2014 
  
 Sammanfattning 
  
 I dessa kommittédirektiv preciserar regeringen uppdraget till utredaren som har till uppdrag att göra en översyn av järnvägens organisation (dir. 2013:46). Utredaren ska, utöver det som omfat- tas av de ursprungliga direktiven, också utföra uppdraget i enlighet med dessa direktiv. Utredaren ska utföra uppdraget inom områdena järnvägens framtida utveckling, rollfördelning och samordning inom järnvägssektorn, transporttjänster av god kvalitet på en öppen mark- nad, användning och tilldelning av kapacitet, byggande och underhåll av infrastrukturen, tillgång till tjänster samt reglering, tillsyn och uppföljning. 
  
 Precisering av uppdraget att analysera hur järnvägens organisation kan förbättras 
  
 Regeringen beslutade den 8 maj 2013 att en särskild utredare ska göra en översyn av järnvägens organisation (dir. 2013:46). Syftet med översynen är att föreslå förbättringar av järnvägssystemets organisation som på bästa sätt möter framtidens krav på ett effektivt och hållbart transportsystem. Utredningen har antagit namnet Utred- ningen om järnvägens organisation(N 2013:02). Uppdraget ska enligt de ursprungliga direktiven genomföras i två steg. I tilläggsdirektiv (dir. 2013:88) ändrade regeringen datum för när den första delen av 
  
 431 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 uppdraget senast Dir. 2014:52 skulle redovisas till den 4 december 2013. Utredaren överlämnade den 2 december 2013 delbetänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83). 
  
 Utredaren har i delbetänkandet inventerat och redogjort för potentiella förbättringsområden där åtgärder bör vidtas för att i större utsträckning möta resenärernas och godstransport köparnas behov inom ramen för ett effektivt och hållbart transportsystem. Regeringen anser att utredningens delbetänkande förstärker bilden av att det finns möjligheter att förbättra järnvägens funktionssätt och skapa förutsättningar för att transportkunderna ska kunna erbjudas bättre och effektivare transporttjänster med tåg. 
  
 Det andra steget av uppdraget preciseras med dessa tilläggs- direktiv. Uppdraget avser järnvägssystemet i alla delar av landet. Utredaren ska, utöver det som omfattas av de ursprungliga direktiven, också utföra uppdraget i enlighet med dessa direktiv. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 30 juni 2015. 
  
 Järnvägens framtida utveckling 
  
 Järnvägen utgör en viktig del av det svenska transportsystemet, där såväl samhällsköpta persontransporter som kommersiella person- transporter och godstransporter har viktiga uppgifter att fylla. Behoven av olika typer av tågtransporter kan komma att förändras beroende av en mängd omvärldsfaktorer. Det är viktigt att systemet utformas så att det ytterst är transportkundernas efterfrågan som driver utvecklingen, samtidigt som vederbörlig hänsyn tas även till samhällets övergripande behov. Beslut av EU, riksdagen, regeringen och dess myndigheter som avser åtgärder om infra- struktur, marknadsreglering och andra styrmedel bör fattas utifrån övergripande mål avseende järnvägens roll, samtidigt som det lämnas utrymme för marknadsstyrda initiativ att utveckla järn- vägen. Det finns av dessa skäl behov av att analysera framtids- trender och skissa på olika scenarier för utvecklingen. 
  
 •Utredaren ska därför redogöra för olika scenarier för framtida behov av järnvägstransporter som del av transportsystemet och tydliggöra övergripande vägvalsfrågor. 
  
 432 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 Rollfördelning och samordning inom järnvägssektorn 
  
 Uppdelningen av det svenska järnvägssystemet har resulterat i att olika aktörer fått ansvar för olika funktioner, t.ex. infrastruktur- förvaltning och utförande av tågtrafik. Dessutom har det utvecklats nya marknader med produkter och tjänster som behövs vid utövandet av dessa funktioner. Sektorns aktörer består av statliga, kommunala och privata organisationer. Mångfald och konkurrens mellan olika leverantörer har i många fall bidragit till positiva effekter, som en mer effektiv produktion och attraktivare trans- porttjänster. Det är emellertid väsentligt att uppmärksamma att uppdelningen av det tidigare integrerade järnvägssystemet drivit utvecklingen mot en ökad specialisering hos de olika företagen, där övergripande systemkunskap ibland har gått förlorad. Problem kan uppstå om gränssnitten mellan olika aktörers ansvarsområden inte är tillräckligt tydliga. Även om det i Sverige redan sker omfattande samverkan och samarbete mellan sektorns aktörer menar regeringen att det finns behov av att stärka samarbetet inom branschen. Annars finns risk för problem i utförandet av olika funktioner och i olika processer som är väsentliga för en fungerande dialog och sam- verkan mellan aktörerna i sektorn och för ett för brukarna väl fungerande järnvägssystem. 
  
 Det finns mot den bakgrunden skäl att göra en översyn av roll- fördelningen inom sektorn och en analys av behovet av att för- bättra incitamenten till frivilliga samarbeten eller att, vid behov, ställa ökade krav på organisationerna att samarbeta i vissa frågor. 
  
 Vidare är det av stor betydelse att branschens aktörer har till- gång till tillräcklig kompetens för att järnvägssektorn ska kunna utföra de olika uppgifterna på ett tillfredställande sätt. Om så inte skulle vara fallet, behöver det undersökas om det går att vidta åtgärder för att förbättra tillgången till rätt kompetens. Det är även fortsatt sektorns aktörer som i huvudsak ska ansvara för och finansiera kompetensförsörjningen. 
  
 Även när gränssnitten är tydliga och det finns fungerande sam- arbeten kan det uppstå nya s.k. transaktionskostnader på grund av det ökade antalet aktörer. Det är väsentligt att bedöma dessa kost- naders storlek, överväga hur de kan minimeras, och sätta dem i relation till de effektivitetsvinster som specialisering och ökad kon- kurrens har inneburit i sektorn. 
  
 433 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 En viktig del i järnvägens förmåga att fungera och bli effektivare handlar också om att säkerställa att långsiktiga och i vissa fall för sektorn strategiska frågor, som t.ex. kräver aktiv samordning mellan järnvägens aktörer, blir föremål för en gemensam beredning och ett beslutsfattande som grundas i en helhetssyn. Exempel på sådana sektorsövergripande frågor kan vara stora teknikskiften som införandet av det nya signalsystemet ERTMS, markanvändning, regelutveckling inom EU samt kompetensförsörjning och utbild- ningsfrågor. Regeringen menar att det kan finnas anledning att närmare utreda om det finns ett behov av att etablera en funktion för beredning av sådana frågor och i så fall olika former för detta. Det är i sammanhanget viktigt att redovisa bedömningar av för- och nackdelar med en sådan funktion. 
  
 Järnvägssektorn präglas av en relativt stor andel statligt ägda företag. Green Cargo AB, Infranord AB, Jernhusen AB och SJ AB ska alla agera på kommersiella villkor. Det finns skäl att kartlägga för- och nackdelar med det statliga ägandet på den nu öppna järn- vägsmarknaden, och särskilt frågan om de statliga företagens verk- samhetsmål innebär en risk för störningar i marknadens funktions- sätt. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå hur ett förtydligande av roller och ansvarsområden inom sektorn kan åstadkommas, 
  
 •utvärdera hur tidigare och pågående samarbetsprojekt mellan sektorns aktörer har fungerat, 
  
 •föreslå hur sektorns aktörer kan motiveras till, eller vid behov omfattas av ökade krav på utvecklade former för samarbete, inklusive i kommersiella relationer, i syfte att skapa förutsätt- ningar för effektivisering av viktiga funktioner och processer, 
  
 •utreda behovet av att etablera en funktion för en samordnad beredning av en del långsiktiga och strategiska frågor som kräver ett aktivt deltagande av järnvägens aktörer och lämna för- slag till olika former för detta och vilka frågor som i så fall bör omfattas av en sådan beredning, 
  
 434 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 •utreda behovet av att vidta åtgärder för att, inom ramen för nuvarande nivå på det offentliga åtagandet, förbättra förutsätt- ningarna för att sektorns aktörer ska ha tillgång till rätt kompetens, 
  
 •bedöma storleken på tillkommande transaktionskostnader i förhållande till effektivitetsvinster, 
  
 •analysera de statliga företagens roll och ställning på marknaden och hur det statliga ägandet påverkar förutsättningarna att utveckla väl fungerande marknader. 
  
 Transporttjänster av god kvalitet på en öppen marknad 
  
 De olika delmarknaderna för tågtrafik har stegvis öppnats de senaste decennierna. Det saknas, enligt regeringen, skäl att ifrågasätta den huvudsakliga inriktningen vad gäller reglering av marknadstill- trädet. I jämförelse med monopolsituation leder en öppen marknad som regel till att tjänsterna utformas på ett sätt som bättre svarar mot den efterfrågan resenärer och  
 varu-ägare 
  har. Genom en fort- satt utveckling av regelverk och andra styrmedel ska marknaderna för gods- respektive persontransporter med tåg fortsatt ges möjlig- het att utvecklas positivt. 
  
 Marknaden för godstrafik på järnväg har varit öppen i närmare två decennier. Efter en stark period under  
 2000-talet 
  fram till 2007 följde en kraftig nedgång i samband med den finansiella krisen 2009. Därefter skedde en snabb återhämtning, men sedan 2010 har godstransportarbetet med tåg minskat något, även om marknads- andelen varit relativt stabil. Det finns sannolikt potential för en fortsatt utvecklad godstrafik på järnväg och anledning att analysera faktorer och relaterade åtgärder som, med utgångspunkt i befintlig infrastruktur, kan bidra till att realisera denna. 
  
 Marknaden för persontrafik på järnväg kan delas in i samhälls- köpta persontransporter och kommersiella persontransporter. Samhällsköpt persontrafik har upphandlats i konkurrens sedan början av  
 1990-talet. 
  Utbud och efterfrågan har utvecklats påtagligt starkt i över 20 års tid. Marknaden för kommersiell persontrafik på järnväg öppnades 2010. Redan efter några år går det att konstatera att ny trafik uppstår, vilket ökar utbudet för resenärerna. 
  
 435 
  
 Bilaga 3 SOU 2015:110 
  
 Lönsamheten inom den svenska järnvägsbranschen har generellt sett varit låg under senare år. Dessutom menar branschföreträdare att det finns risk för ytterligare  
 kostnads-höjningar, 
  bl.a. med anledning av införandet av det nya  
 signal-systemet 
  ERTMS, Trafik- verkets aviserade anpassning av banavgifterna till gällande EU- direktiv och merkostnader föranledda av nya  
 EU-regler. 
  Det finns därför behov av att närmare analysera effekterna av avgiftshöj- ningar och andra kostnadsökningar med beaktande av konkurrens- ytorna mot andra trafikslag. I denna del ska hänsyn tas till det pågående uppdraget till Statens väg- och transportforskningsinsti- tut att ta fram och uppdatera kunskapsunderlag om trafikens sam-  
 hälls-ekonomiska 
  kostnader för alla trafikslag. 
  
 Det är viktigt att följa de olika delmarknaderna för tågtrans- porter och bedöma hur de utvecklas, och vid behov lämna förslag till åtgärder som kan leda till förbättrade förutsättningar. 
  
 Assistans (även kallad ledsagning) är för många personer med funktionsnedsättning nödvändigt för att de ska kunna resa med tåg. Sedan flera år tillbaka är stationsförvaltare och järnvägsföretag ålagda enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av den 23 oktober 2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer att i samband med tågresor tillhandahålla assistans vid bemannade järnvägsstationer till personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. Det är angeläget att analysera hur väl nuvar- ande system för assistans fungerar och om det finns behov av åtgärder för att bättre möta brukarnas behov, med fortsatt beak- tande av kostnadseffektivitet. 
  
 Den persontrafik som tillhandahålls på kommersiella villkor, dvs. som inte upphandlas av kollektivtrafikmyndigheter, är en vik- tig del av all persontrafik med tåg. Det finns anledning att särskilt beakta gränssnittet mellan avtalad och kommersiell trafik i syfte att studera hur goda förutsättningarna är för en positiv utveckling av den kommersiellt organiserade trafiken. Utredaren ska därför 
  
 •med utgångspunkt i befintlig infrastruktur analysera potentialen för utvecklade godstransporter på järnväg och identifiera fak- torer som stöttar en positiv utveckling, avseende t.ex. gångtider, punktlighet, tillförlitlighet, marknadsanpassning och inform- ation, 
  
 436 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 •analysera effekterna av avgiftshöjningar och andra kostnads- ökningar med beaktande av konkurrensytorna mot andra trafik- slag, 
  
 •utvärdera hur väl ansvariga aktörer organiserar och utför assi- stans för personer med funktionshinder och nedsatt rörlighet samt vid behov och inom ramen för vad som följer av gällande  
 EU-direktiv 
  föreslå åtgärder, t.ex. ett alternativt, för berörda parter kostnadseffektivt, sätt att organisera verksamheten, 
  
 •utreda om förutsättningarna för långsiktigt bärkraftig kommer- siellt organiserad persontrafik är tillfredställande i förhållande till upphandlad trafik, samt vid behov föreslå åtgärder. 
  
 Användning och tilldelning av kapacitet 
  
 Även om kapaciteten på järnväg är en begränsad resurs finns flera sätt att öka den tillgängliga kapaciteten utan att det behöver inne- bära stora infrastruktursatsningar. Det kan handla om mindre insatser som t.ex. att köra längre godståg, men också om hur järn- vägsföretagen genom sina fordonsinvesteringar kan bidra till att minska järnvägens kapacitetsproblem. 
  
 Utredaren har uppmärksammat att det finns ett antal avtal ingångna mellan staten och kommuner där mer eller mindre forma- liserade kapacitetsutfästelser har gjorts. Det finns skäl att försöka åstadkomma en högre grad av stringens i dessa överenskommelser så att förutsättningarna för de mer kortsiktiga kapacitetsupplåtelse- processerna blir tydligare än vad som i dag tycks vara fallet. I ett beslut 2012 med uppdrag åt Trafikverket att ta fram förslag till nationell trafikslagsövergripande plan för utveckling av transport- systemet och trafikslagsövergripande länsplaner för regional trans- portinfrastruktur (dnr N2012/6395/TE, N2012/6434/TE) anger regeringen riktlinjer och utgångspunkter som bör gälla vid med- finansiering av statlig transportinfrastruktur. Det finns skäl att ta fram förslag för hur principerna ska kunna preciseras på järnvägs- området med anledning av järnvägens speciella krav på planering av trafik inom ramen för en begränsad kapacitet. 
  
 Ramavtal om infrastrukturkapacitet mellan trafikorganisatörer eller järnvägsföretag tillämpas ännu inte i Sverige. Fördelar och 
  
 437 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 nackdelar med introducerandet av ramavtal mellan infrastruktur- förvaltare och sökande av tåglägen bör analyseras och erfarenheter från andra  
 EU-länder 
  tas till vara. 
  
 De prioriteringskriterier som Trafikverket i dag tillämpar vid fördelning av kapaciteten för en kommande tågplaneperiod, menar utredaren inte räcker till. Kapacitetstilldelningsprocessen ska vara transparent och bygga på ekonomiska styrmedel och prioriterings- kriterier som leder till en effektiv användning av järnvägsinfra- strukturen. 
  
 Prioriteringskriterier, knapphetsprissättning och trängsel- avgifter bör utvecklas och användas som inslag i fördelningspro- cessen. I ett utvecklingsarbete bör det samtidigt övervägas hur tåg- lägen kan differentieras i fråga om attraktivitet så att trafikorgani- satörer eller järnvägsföretag får möjlighet att uttrycka betalnings- vilja för olika kvalitetsnivåer. Likaså bör avgifter införas som hindrar överbokning av eller för sent återlämnande av tåglägen som inte behöver utnyttjas. Regeringen anser att det är betydelsefullt att göra en genomlysning av Trafikverkets pågående arbete med att utveckla  
 kapacitets-tilldelningsprocessen, 
  inklusive arbetet med att använda styrande avgifter som inslag i processen. Utredaren bör tillsammans med infrastrukturförvaltare, trafikorganisatörer och järnvägsföretag följa och analysera utvecklingen av kapacitetstill- delningsprocessen och system för tillämpning av ekonomiska styr- instrument som inslag i den. Det kan även finnas behov av att vidare- utveckla ekonomiska styrmedel för bättre kapacitetsutnyttjande och kvalitet i utförandet av olika järnvägstjänster. 
  
 Att det finns en rimlig möjlighet för järnvägsföretag och trafik- organisatörer att få tillgång till fordon är centralt för att marknaden ska fungera tillfredställande. En fråga för vidare analys är därför om det finns skäl för staten att vidta åtgärder, som inte inbegriper ett utvidgat statligt fordonsinnehav, i syfte att underlätta för fordons- försörjningen. En särskild fråga i detta sammanhang är om kommunalt ägda fordon kan och bör kunna hyras ut till kommer- siella företag. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera hur det med begränsade insatser i  
 infra-struktur 
  och fordon är möjligt att öka kapaciteten i järnvägsnätet och föreslå åtgärder för att insatserna ska realiseras i högre utsträckning, 
  
 438 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 •kartlägga förekomsten, innebörden och konsekvenser av över- enskommelser mellan staten, kommuner och landsting eller företag om exempelvis medfinansiering av infrastruktur, lång- eller kortsiktiga kapacitetsutfästelser, samt avtal som staten slutit med andra infrastrukturförvaltare, och föreslå förtyd- liganden relaterade till principer för medfinansiering av statens  
 järnvägs-infrastruktur, 
  
 •kartlägga hur ramavtal om infrastrukturkapacitet används i andra medlemsstater inom EU och analysera behov av eventuellt införande av sådana avtal på det statliga järnvägsnätet, 
  
 •ta ställning till om Trafikverkets arbete med att utveckla priori- teringskriterier, ekonomiska styrinstrument och tåglägespro- dukter, kan leda till en mer transparent kapacitetstilldelnings- process och effektivare användning av spåren, 
  
 •bedöma vilka övergripande problem som finns med fordonsför- sörjning, och kartlägga potentialen för en effektivare fordons- användning, både vad gäller i dag oanvända fordon och fordon som används i de regionala trafikmyndigheternas verksamhet. 
  
 Byggande och underhåll av infrastrukturen 
  
 Närmare 90 procent av den totala svenska järnvägsinfrastrukturen ägs och förvaltas av staten. Det statliga ägandet av järnvägsnätet utgör därför ett viktigt styrmedel för att åstadkomma bra trans- porttjänster med tåg. Verksamheten att utveckla och underhålla infrastrukturen behöver utföras effektivt. 
  
 Regeringen anser att den huvudsakliga inriktningen ska vara att drift och underhåll av statens järnvägsanläggning av effektivitets- skäl bör utföras av externa företag i konkurrens. Banverket och senare Trafikverket har mot den bakgrunden gått från att sköta det mesta av underhållet på järnväg till att enbart anlita externa företag. Bolagiseringen och bildandet av Infranord AB var en viktig del i denna process. Anlitandet av externa utförare fråntar inte Trafik- verket ansvaret för förvaltningen av anläggningen. 
  
 Eftersom Trafikverket är fullständigt dominerande som bestäl- lare på marknaden för spårunderhållstjänster är det betydelsefullt att studera hur denna marknad utvecklas. I delbetänkandet menar 
  
 439 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 utredaren att marknaden präglas av särskilda utmaningar. Säsongs- variationer och anslagsförändringar kan resultera i en mycket ojämn efterfrågan på underhållsentreprenörernas tjänster. 
  
 Utredaren menar att renodlingen av Trafikverkets  
 beställar-roll 
  har bedrivits på ett sådant sätt att det finns uppenbara risker för att kunskapen om den egna anläggningen successivt avtar. Regeringen anser att det är absolut nödvändigt att Trafikverket liksom varje annan infrastrukturförvaltare har tillräcklig kunskap om anlägg- ningen. Detta påkallar att utredaren bedömer om åtgärder behöver vidtas, och i så fall vilka, för att säkerställa att Trafikverket besitter den kunskap som är nödvändig för att kunna fullgöra infrastruk- turförvaltningen i alla tidsperspektiv – från långsiktig planering till operativ tågföring. 
  
 Utredaren bör i sina överväganden särskilt beakta de speciella systemegenskaper som gäller för järnvägen då underhållsarbete och annat arbete ska utföras på eller i direkt anslutning till trafikerad bana. All trafik liksom annan aktivitet som sker på spåren måste vara planerad. Det måste finnas möjlighet att på kort sikt omplanera banarbeten om tågen ska kunna komma fram i tid. Det finns behov av snabba och effektiva åtgärder i dialogen mellan trafik- och anlägg- ningsansvariga inom en infrastrukturförvaltare och de som utför underhållsarbete på spåret. Underhållsavtal mellan Trafikverket och externa entreprenörer måste därför utformas så att nödvändig flexibilitet för att kunna omplanera banarbeten säkerställs. Det är angeläget att i det fortsatta utredningsarbetet utvärdera och analysera de avtal som nu råder mellan Trafikverket och externa entreprenörer utifrån dessa aspekter. 
  
 Särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om avvägningen mellan internt och externt bedriven underhålls- och besiktnings- verksamhet. En särskild aspekt som bör belysas och utvärderas är de idéer om s.k. tredjepartsbesiktning som avhandlats av Utred- ningen om driftskompatibilitet och järnvägssäkerhet i betänkandet Järnvägssäkerhet – Kan en annan fördelning gynna en marknads- driven utveckling? (SOU 2010:100). 
  
 Införandet av det nya signalsystemet ERTMS innebär stora utmaningar och kräver stora insatser från många parter. Trafik- verket har fått uppdraget att ta ett helhetsansvar för planeringen och införandet av ERTMS. Uppdraget ska utföras i nära samarbete med företrädare för utrustningsindustrin, järnvägsföretag och 
  
 440 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 andra trafikorganisatörer. Det är av utomordentlig vikt att införan- det sker på ett sådant sätt att förutsättningarna att utföra tågtrafik inte försämras. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •analysera utvecklingen av underhållsmarknaden, inklusive förut- sättningarna för spårentreprenörsföretagen att kontinuerligt leverera effektiva tjänster till infrastrukturförvaltarna, 
  
 •utvärdera avtalen mellan Trafikverket och spårentreprenörsföre- tagen, bl.a. avseende möjligheten att ta hänsyn till behov av omplanering av banarbeten för att säkerställa trafikens fram- komlighet, 
  
 •utvärdera om åtgärder behöver vidtas för att säkerställa Trafik- verkets kunskap om statens järnvägsinfrastruktur, 
  
 •utreda behovet av (tredjeparts)besiktning av  
 infra-struktur, 
  och vid behov föreslå regler för detta, 
  
 •ta ställning till Trafikverkets arbete med planeringen och införandet av ERTMS med särskilt beaktande av att undvika uppkomsten av nya inträdeshinder på marknaden. 
  
 Tillgång till tjänster 
  
 Det är uppenbart att terminaler och terminaltjänster liksom depå- verksamhet måste utvecklas i harmoni med utvecklingen av järn- vägens huvudinfrastruktur. Olika utvecklingsinsatser inom huvud- infrastrukturen riskerar annars att inte få den effekt som uttryckts i mål och antaganden i riksdagens och regeringens ställnings- taganden. Utredaren redogör i delbetänkandet för att många intres- senter har uttryckt att det råder oklarheter vad gäller ansvar och rättigheter i förhållande till dessa anläggningar och relaterade funktioner. 
  
 Vidare finns det enligt utredaren många som har synpunkter på att anläggningar i vissa fall är felaktigt placerade från logistiksyn- punkt liksom att det saknas en strategisk markplanering. Den fortsatta utredningen bör innefatta överväganden om hur järn- vägens behov av mark för terminaler och depåer ska säkerställas i samverkan med kommunerna i deras fysiska planering. Dessutom 
  
 441 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 finns skäl att analysera hur marknaden för tillhandahållande av terminal- och depåtjänster kan bidra till järnvägstrafikens utveck- ling i samarbete med de andra trafikslagen. Detta inkluderar att särskilt beakta Jernhusen AB:s utveckling av terminal- och depå- verksamheterna, där också frågan om mångfald och konkurrens inom sidoverksamheterna bör värderas som ett inslag i effekti- viseringen av  
 järnvägs-sektorn. 
  
 Förvaltningen av infrastruktur och andra anläggningar är ibland delad mellan Trafikverket som infrastrukturförvaltare och Jern- husen AB eller något annat företag som förvaltare av övriga anlägg- ningar. Denna situation säkerställer att  
 trafik-företagen 
  kan få tillgång till spåren och, om säkerheten så tillåter, själva få utföra tjänster i form av lastning och lossning av gods, driftunderhåll av fordon m.m. utan att behöva anlita de företag som tillhandahåller tjänster inom terminal- eller depåområden. En uppdelning av för- valtningsansvaret för  
 spår-anläggningar, 
  inklusive så kallade anslut- ningsspår, och övriga anläggningar kan emellertid försvåra en effektiv utveckling av terminal- och depåområden om det brister i samordningen mellan förvaltarna. Utredaren bör överväga hur en mer samlad förvaltning av spår och övriga anläggningar kan åstad- kommas utan att det inskränker trafikföretagens möjlighet att välja i vilken omfattning de vill köpa terminal- och depåservice eller utföra verksamhet själva. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå hur järnvägens behov av mark för bl.a. terminaler och depåer ska säkerställas i samverkan med kommunerna i deras fysiska planering och vilka villkor som bör vara uppfyllda innan statliga järnvägsfastigheter, mark eller anläggningar får upplåtas eller överlåtas, 
  
 •analysera lämpligheten i att inom Jernhusen AB hålla samman järnvägens allmänna fastighetsförvaltning med dess aktiva ter- minal- och depåförvaltning samt ta ställning till om delar av Jernhusen AB:s terminal- och depåverksamhet bör avskiljas för att åstadkomma ökad mångfald och konkurrens, 
  
 442 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 3 
  
 •ta ställning till om en mer samlad förvaltning av spår, övriga terminalanläggningar och terminalservice bör etableras och hur den i så fall ska organiseras för att också medge trafikutövare och fordonsansvariga att själva, eller via av dem upphandlade tjänstetillhandahållare, utföra relaterad verksamhet. 
  
 Reglering, tillsyn och uppföljning 
  
 Regelutvecklingen på järnvägsområdet har varit betydande de sen- aste decennierna.  
 EU-rätten 
  har vartefter blivit mycket omfattande och påverkar nu alla områden inom järnvägssektorn. Inom ramen för  
 EU-rätten 
  finns fortfarande utrymme, om än begränsat, för regler i nationella författningar. Förslagen i det s.k. fjärde järn- vägspaketet kommer, om de antas, att ytterligare minska utrymmet för nationella regler. För att Sverige ska kunna öka möjligheterna att påverka utvecklingen av  
 EU-regler 
  så att dessa blir lämpliga för svenska förhållanden krävs ett långsiktigt, proaktivt och kunnigt arbete av flera parter. Det är regeringen som är ansvarig för EU- arbetet och det är därmed relevant att studera hur regeringen till- sammans med berörda parter ska kunna stärka svenska intressen bättre framöver. 
  
 Det finns även ett generellt behov av att följa och reflektera kring den vidare utvecklingen av såväl nationell som internationell reglering, tillsyn, marknadsövervakning och övriga roller inom järnvägsområdet. 
  
 Regeringen anser att det är viktigt att Transportstyrelsen utvecklar sin roll att vara tillsyns- och säkerhetsmyndighet på järn- vägsområdet. Även myndighetens roll i marknadshänseende behöver utvecklas. Det inkluderar bl.a. arbetet med tillsyn av kapacitets- tilldelningsprocessen. 
  
 Det är tydligt att det finns behov av att utveckla tillgången till kvalitetssäkrad statistik för olika ändamål. Uppgifterna krävs för beslut om åtgärder inom järnvägsområdet. Det är även väsentligt att allmänheten får korrekt information om hur järnvägssystemet fungerar och hur den stora mängd offentliga medel som går till järnvägssystemet används. Vidare påverkar statistik och tillgången till information möjligheten för marknadens aktörer att göra kor- rekta bedömningar och våga ta affärsmässiga beslut. 
  
 443 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2015:110 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •föreslå hur Sveriges insatser i regelutveckling kan stärkas, främst inom EU, bl.a. i syfte att säkerställa att fortsatt harmonisering bidrar till utvecklingen av ett effektivt järnvägssystem, 
  
 •analysera formerna för och innehållet i Transportstyrelsens olika roller inom järnvägsområdet samt bedöma behov av att ge myndigheten ett stärkt och förtydligat mandat i syfte att verka för  
 transport-politisk 
  måluppfyllelse, 
  
 •kartlägga den befintliga statistiken och andra uppgifter hos olika aktörer i sektorn, 
  
 •föreslå hur behovet av statistik för kunskaps- och besluts- underlag kan säkras. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska i enlighet med de ursprungliga direktiven genomföra uppdraget utåtriktat och i kontakt med berörda myndigheter, regionala och lokala aktörer som kommuner och landsting, näringslivet och övriga intressenter. 
  
 Utredaren ska föreslå tidplan för genomförande av föreslagna åtgärder och fortsatt nödvändigt utvecklingsarbete. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 30 juni 2015. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 444 
  
 Kommittédirektiv 2014:160 
  
 Tilläggsdirektiv till 
  
 Utredningen om järnvägens organisation (N 2013:02) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 december 2014 
  
 Ändring av och förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 8 maj 2013 att en särskild utredare skulle göra en översyn av järnvägens organisation (dir. 2013:46). Syftet med översynen är att föreslå förbättringar av järnvägssystemets organisation som på bästa sätt möter framtidens krav på ett effek- tivt och hållbart transportsystem. Utredningen har antagit namnet Utredningen om järnvägens organisation (N 2013:02). 
  
 Uppdraget ska enligt de ursprungliga direktiven genomföras i två steg. Det första steget innebar att utredaren inventerade och redogjorde för potentiella förbättringsområden där åtgärder bör vidtas för att i större utsträckning möta resenärernas och gods- transportköparnas behov inom ramen för ett effektivt och hållbart transportsystem. 
  
 I tilläggsdirektiv (dir. 2013:88) ändrade regeringen datum för när den första delen av uppdraget senast skulle redovisas till den 4 december 2013. Utredaren överlämnade den 2 december 2013 del- betänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83). 
  
 Det andra steget av uppdraget preciserades av regeringen i tilläggs- direktiv som beslutades den 3 april 2014 (dir. 2014:52). Uppdraget skulle, enligt tilläggsdirektiven, redovisas senast den 30 juni 2015. Utredningstiden förlängs. Uppdraget ska i stället redovisas senast den 23 december 2015. 
  
 445 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:110 
  
 I dessa tilläggsdirektiv ändras uppdraget på flera sätt. Utredaren ska, utöver det som omfattas av de ursprungliga direktiven, också utföra uppdraget i enlighet med dessa direktiv. 
  
 Uppdraget ska delredovisas 
  
 Utredaren ska delredovisa vissa frågor om byggande och underhåll av infrastrukturen. I syfte att påskynda utvecklingen inom järn- vägsunderhållet ska utredaren senast den 31 mars 2015 lämna en lägesrapport avseende hittills utfört arbete med att 
  
 –analysera utvecklingen av underhållsmarknaden, inklusive förut- sättningarna för spårentreprenörsföretagen att kontinuerligt leverera effektiva tjänster till infrastrukturförvaltarna, 
  
 –utvärdera avtalen mellan Trafikverket och spårentreprenörsföre- tagen, bl.a. avseende möjligheten att ta hänsyn till behov av omplanering av banarbeten för att säkerställa trafikens fram- komlighet, 
  
 –utvärdera vilka åtgärder som behöver vidtas för att säkerställa Trafikverkets kunskap om statens järnvägsinfrastruktur, 
  
 –utvärdera och analysera behov av åtgärder för att säkerställa att Trafikverket i egenskap av infrastrukturförvaltare tar det sam- lade ansvaret för utförande och uppföljning av underhållet, 
  
 –särskilt utreda förutsättningarna för Trafikverket att utföra besiktning och kontroll av järnvägsanläggningen. 
  
 Byggande och underhåll av infrastrukturen 
  
 Avsnittet Byggande och underhåll av infrastrukturen i de ursprung- liga direktiven ändras enligt följande. 
  
 Regeringens mål är att Sverige ska ha EU:s lägsta arbetslöshet år 2020, samtidigt som sysselsättningsgraden ökar. Ett robust, säkert och effektivt transportsystem med god kapacitet, bl.a. avseende järnväg, är en förutsättning för jobb, grundläggande tillgänglighet och hållbar utveckling i hela Sverige. En väl fungerande järnväg är också viktig för att minska klimat- och miljöpåverkan. Ett effektivt och modernt transportsystem bidrar till att Sverige ska kunna bli 
  
 446 
  
 SOU 2015:110 Bilaga 4 
  
 ett mer miljömässigt hållbart samhälle. En jämfört med i dag bättre fungerande järnväg bidrar också till att nå regeringens mål om en ökad andel kvalificerad industriproduktion i Sverige. 
  
 Regeringen ser ett behov av att öka de resurser som är avsatta för underhåll av statens järnvägsanläggning. Vidare bedömer regeringen att det även krävs ändringar i främst järnvägsunder- hållets organisation för att järnvägen i Sverige ska kunna börja fungera bättre än i dag. 
  
 Närmare 90 procent av den totala svenska järnvägsinfrastruk- turen ägs och förvaltas av staten. Det statliga ägandet av järnvägs- nätet utgör därför ett viktigt styrmedel för att åstadkomma väl fungerande transporttjänster med tåg. Verksamheten att utveckla och underhålla infrastrukturen behöver utföras effektivt och med hög kvalitet. 
  
 Banverket och senare Trafikverket har gått från att sköta det mesta av underhållet på järnväg till att enbart anlita externa företag. Bolagiseringen av delar av Banverket genom bildandet av Infranord AB var en viktig del i denna process. Anlitandet av externa utförare fråntar inte Trafikverket ansvaret för förvaltningen av anlägg- ningen. Det är mot den bakgrunden viktigt att Trafikverket, som har uppdraget att vara infrastrukturförvaltare för den statliga järn- vägsanläggningen, på ett ändamålsenligt sätt tar det samlade ansvaret för kontroll och utförande av underhållet. Detta bör inte minst göras genom att myndigheten skaffar sig bättre kunskap om järnvägsanläggningens tillstånd. 
  
 Eftersom Trafikverket är fullständigt dominerande som beställare på marknaden för spårunderhållstjänster är det betydel- sefullt att studera hur denna marknad utvecklas. I delbetänkandet En enkel till framtiden? (SOU 2013:83) menar utredaren att mark- naden präglas av särskilda utmaningar. Säsongsvariationer och anslagsförändringar kan enligt utredaren resultera i en mycket ojämn efterfrågan på underhållsentreprenörernas tjänster. 
  
 Utredaren menar att renodlingen av Trafikverkets beställarroll har bedrivits på ett sådant sätt att det finns uppenbara risker för att kunskapen om den egna anläggningen successivt avtar. Liknande synpunkter har även framförts av Riksrevisionen i rapporten Harrison förseningar – orsaker, ansvar och åtgärder (RiR 2013:18) och av Statens Haverikommission i rapporten Säkerhet vid arbete i spår- miljö (RJ 2014:05). 
  
 447 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:110 
  
 Regeringen anser att det är nödvändigt att Trafikverket liksom varje annan infrastrukturförvaltare har tillräcklig kunskap om anläggningen. Detta påkallar att utredaren bedömer om åtgärder behöver vidtas, och i så fall vilka, för att säkerställa att Trafikverket besitter den kunskap som är nödvändig för att kunna fullgöra infra- strukturförvaltningen i alla tidsperspektiv – från långsiktig pla- nering till operativ tågföring. 
  
 Utredaren bör i sina överväganden särskilt beakta de speciella systemegenskaper som gäller för järnvägen då underhållsarbete och annat arbete ska utföras på eller i direkt anslutning till trafikerad bana. All trafik liksom annan aktivitet som sker på spåren måste vara planerad. Det måste finnas möjlighet att på kort sikt omplanera banarbeten om tågen ska kunna komma fram i tid. Det finns behov av snabba och effektiva åtgärder i dialogen mellan trafik- och anläggningsansvariga inom en infrastrukturförvaltare och dem som utför underhållsarbete på spåret. Underhållsavtal mellan Trafikverket och externa entreprenörer måste därför utformas så att nödvändig flexibilitet för att kunna omplanera ban- arbeten säkerställs. Det är angeläget att i det fortsatta utrednings- arbetet utvärdera och analysera de avtal som nu råder mellan Trafikverket och externa entreprenörer utifrån dessa aspekter. 
  
 Särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om avvägningen mel- lan internt och externt bedriven underhålls- och besiktningsverk- samhet. En särskild aspekt som bör belysas och utvärderas är de idéer om s.k. tredjepartscertifiering som avhandlats av Utredningen om driftskompatibilitet och järnvägssäkerhet i betänkandet Järn- vägssäkerhet – Kan en annan fördelning gynna en marknadsdriven utveckling? (SOU 2010:100). 
  
 Införandet av det nya signalsystemet ERTMS innebär stora utmaningar och kräver stora insatser från många parter. Trafik- verket har fått uppdraget att ta ett helhetsansvar för planeringen och införandet av ERTMS. Uppdraget ska utföras i nära samarbete med företrädare för utrustningsindustrin, järnvägsföretag och andra trafikorganisatörer. Det är av utomordentlig vikt att införan- det sker på ett sådant sätt att förutsättningarna att utföra tågtrafik inte försämras. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 –analysera utvecklingen av underhållsmarknaden, inklusive förut- sättningarna för spårentreprenörsföretagen att kontinuerligt 
  
 448 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 4 
  
 leverera effektiva tjänster med hög kvalitet till infrastrukturför- valtarna, 
  
 –utvärdera avtalen mellan Trafikverket och spårentreprenörsföre- tagen, bl.a. avseende möjligheten att ta hänsyn till behov av omplanering av banarbeten för att säkerställa trafikens fram- komlighet, 
  
 –utvärdera om åtgärder behöver vidtas för att säkerställa Trafik- verkets kunskap om statens järnvägsinfrastruktur, 
  
 –utvärdera och analysera behov av åtgärder för att säkerställa att Trafikverket i egenskap av infrastrukturförvaltare tar det sam- lade ansvaret för utförande och uppföljning av underhållet, 
  
 –särskilt utreda förutsättningarna för Trafikverket att utföra besiktning och kontroll av järnvägsanläggningen, 
  
 –utreda behovet av (tredjeparts)certifiering av infrastruktur, och vid behov föreslå regler för detta, 
  
 –ta ställning till Trafikverkets arbete med planeringen och införandet av ERTMS med särskilt beaktande av behovet att undvika uppkomsten av nya inträdeshinder på marknaden. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 449 
  
 Sammanfattning av SOU 2013:83 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag är att göra en översyn av järnvägens organisation, med syfte att ta fram förslag till förbättringar som gör att järnvägssystemet på bästa sätt möter framtidens krav på ett effektivt och hållbart transportsystem. Översynen föranleds bl.a. av riksdagens tillkännagivande i december 2012 om att en utredning om järnvägssystemets organisation bör göras. 
  
 Utredningen är uppdelad i två steg. Det första steget är att göra en nulägesbeskrivning av järnvägens organisation. Det är denna del av uppdraget som jag redovisar i detta delbetänkande. 
  
 I korthet ska jag i nulägesbeskrivningen göra följande 
  
 1.utifrån en funktionell beskrivning av järnvägssystemet redogöra för fördelningen av ansvar och uppgifter, 
  
 2.beskriva utvecklingen av järnvägens organisation sedan 1988, inklusive motiv för beslut och förklaring av begrepp, 
  
 3.kartlägga  
 EU-rätten 
  på järnvägsområdet och utrymmet för nationella beslut om järnvägens organisation, 
  
 4.inventera och redogöra för potentiella förbättringsområden. 
  
 Inför det andra steget i utredningen, som ska leda fram till förslag på hur järnvägens organisation kan förbättras, ska jag också lämna rekommendationer för det fortsatta utredningsarbetet. Utifrån dessa och inkomna synpunkter på delbetänkandet kommer regeringen att besluta om tilläggsdirektiv till utredningen. 
  
 451 
  
 Bilaga 5 SOU 2015:110 
  
 Arbetssätt 
  
 Jag har avsiktligt valt att tolka mitt uppdrag brett i flera bemärkelser, i syfte att inte missa viktiga synpunkter, både vad gäller den utveckling som varit och vilka problem som branschen står inför i dag (se kapitel 1). 
  
 I arbetet med att göra en inventering av potentiella förbättrings- områden har jag varit i kontakt med ett stortantal representanter för olika intressenter, både i samband med konferenser och enskilda möten. I slutet av augusti anordnade utredningen också en workshop för detta ändamål. 
  
 Delbetänkandets innehåll i korthet 
  
 Viktiga begrepp relaterade till av- och omreglering diskuteras och problematiseras i ett särskilt kapitel, tillsammans med en över- siktlig presentation av några diskussionsområden i den veten- skapliga litteraturen (se kapitel 2). Jag konstaterar bl.a. att olika typer av organisationsformer, däribland vertikal och horisontell separation, och dess effekter fortfarande är ett aktuellt diskussions- område. Det finns också en utvecklad diskussion kring möjliga koordineringsproblem på starkt uppdelade järnvägsmarknader. 
  
 I delbetänkandet används en schematisk modell av järnvägs- systemet för att redogöra för funktioner, aktörer och deras ansvarsområden i den svenska järnvägssektorn, liksom i viss mån aktörernas relationer till varandra (se kapitel 3). 
  
 I en historisk genomgång beskrivs de organisatoriska föränd- ringarna i sektornsedan mitten av  
 1980-talet, 
  med vissa tillbakablickar även längre bakåt i tiden. På ett antal områden görs fördjupningar i de förändringar som skettoch vilka motiv och överväganden som styrt processen (se kapitel 4). 
  
 En viktig del i betänkandet är att klarlägga den svenska utveck- lingen i förhållande till EU:s regelverk och regelutveckling. Därför görs en noggrann genomgång av hur det svenska regelverket och EU:s regelverk vuxit fram via parallella men inte synkroniserade processer, även om det också funnits ett närmare samspel och utbyte under vissa perioder (kapitel 5). I en särskild underlagsrapport av professor Valenzuela utreds vilket handlingsutrymme Sverige 
  
 452 
  
 SOU 2015:110 Bilaga 5 
  
 har för fortsatta organisatoriska förändringar, inklusive eventuella återregleringar (se bilaga 3). 
  
 I ett kapitel redogör jag för marknadsutvecklingen och ett antal mätbara effekter och erfarenheter som gjorts under den period som omregleringsprocessen har pågått (se kapitel 6). Jag konstaterar att Sverige sedan 1988 haft en stark tillväxt i järnvägstrafiken, särskilt i den regionala persontrafiken, och att det i flera andra avseenden skett betydande förbättringar, exempelvis vad gäller produktivitet och säkerhet. För godstransportköparna har marknadsöppningen inneburit ökade möjligheter att använda tåget till konkurrenskraftiga priser. Upphandling av persontrafik i konkurrens har många gånger lett till betydande kostnadsminskningar. Samtidigt finns det problem med punktligheten, strategisk budgivning i upphandlingar och (på senare år) försämrad reshastighet, liksom en del oroande tendenser i olycksstatistiken. Jag konstaterar att en viktig del i utvecklingen kan förklaras av de ökade satsningar som gjorts på järnvägen sedan separeringen av infrastrukturen från trafikeringen 1988 och dess indirekta följdeffekter. I vissa avseenden är det ännu för tidigt att värdera effekterna, exempelvis av de senaste årens utökade marknadsöppning i persontrafiken. Därför blir det desto mer angeläget att följa de nyinträden som står för dörren 2014, bl.a. på sträckan  
 Stockholm-Göteborg. 
  
 Den inventering av problem- och förbättringsområden som jag har haft i uppdrag att göra, har fått ta en stor del av betänkandet i anspråk (se kapitel 7). Ett skäl till detta är bl.a. den goda respons på utredningen och mängden av synpunkter som jag fått från sektorns intressenter. Ett stort antal problem- och förbättringsområden presenteras därför, varav flera är kopplade till kapacitets- och kapacitetstilldelningsfrågor. Delvis är detta föranlett av situationen inför Tågplan 2014, med flera nya operatörers trafik att ta hänsyn till. 
  
 Överväganden och rekommendationer inför fortsatt utredningsarbete 
  
 I samband med det avslutande kapitel som redogör för mina överväganden, drar jag vissa slutsatser av det material som utred- ningen hittills fått fram (se kapitel 8). Jag konstaterar att det i flera 
  
 453 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2015:110 
  
 viktiga avseenden inte är möjligt för Sverige att genomföra en återreglering i järnvägssektorn. Detta gäller bl.a. den vertikala separationen mellan infrastruktur och trafikering, men också den marknadsöppning som skett i person- och godstrafiken. EU:s regelverk utgör hinder för detta. I en del andra avseenden är det alltjämt möjligt att genomföra återregleringar, eller justeringar i nuvarande organisationsstrukturer. 
  
 Mina överväganden kring problem- och förbättringsområden leder fram till ett antal rekommendationer om vilka typer av åtgärder jag menar kan vara aktuella att utreda vidare för respektive problemområde. I en del fall handlar det om åtgärder som sannolikt bäst kan tas om hand av marknadens aktörer, var för sig eller i samverkan. I andra kan det behövas en bättre tillämpning av befintliga regelverk. Slutligen kan det också behövas förändringar i regelverk och/eller organisation. 
  
 Den övergripande utgångspunkten är att de åtgärder som fort- satt bör utredas ska leda till ett järnvägssystem som bättre tillgodoser samhällets (medborgarnas) önskemål i vid bemärkelse genom att göra det attraktivt för presumtiva resenärer och godstransportkunder. 
  
 Inför det fortsatta utredningsarbetet återger jag nedan mina rekommendationer, fördelade på sammanlagt elva sakområden: 
  
 1.Förutsättningar för medborgare och organisationer att använda tåget för reseändamål 
  
 a)följa effekterna av den nya konkurrenssituationen på sträckan  
 Stockholm-Göteborg, 
  
 b)utreda möjligheten att ålägga aktörerna att ansluta sig till Resplus- systemet och etablera en gemensam portal för information och biljettförsäljning, 
  
 c)utreda Cohen nuvarande ställning och alternativen till SJ AB:s ägarskap, 
  
 d)studera hur Rådet för användbarhet och tillgänglighet för funktionsnedsatta kan få en förstärkt roll. 
  
 454 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 5 
  
 2.Förutsättningar för varuägare och transportorganisatörer att använda tåget 
  
 a)tillsammans med aktörerna på godstrafikmarknaden utveckla åtgärdsprogram inom områden som förbättrade gångtider, punktlighet, effektivare marknadsanpassningar och information, 
  
 b)göra en fördjupad analys av effekterna av avgiftshöjningar och andra kostnadsförändringar med beaktande av förhållanden inom andra trafikslag, 
  
 c)uppdatering av studier om betydelsen av avstånd mellan kund och spår med beaktande av hur nya kombikoncept kan ersätta närhet till spår 
  
 3. Marknadstillträdet för tågtrafik 
  
 a)fortsatt utvärdera frågan om fordonsförsörjning inom persontrafiken, 
  
 b)analysera utvecklingen av den  
 stor-regionalt 
  organiserade trafiken, med särskilt beaktande av effekter för resenärer och parallell, kommersiellt bedriven trafik, 
  
 c)överväga formerna för en stärkt marknadsövervakning, 
  
 d)fortsatt studera hur upphandling av tågtrafik kan förbättras 
  
 4.Förutsättningar för trafikorganisatörer och järnvägsföretag att få tillgång till tilläggstjänster 
  
 a)överväga inrättandet av en centralt ansvarig  
 planerings-funktion 
  för järnvägens behov av fastigheter, 
  
 b)överväga hur en samlad förvaltning av spår, övriga terminal- anläggningar och terminalservice ska organiseras, 
  
 c)utvärdera lämpligheten i att inom Jernhusen hålla samman järnvägens allmänna fastighetsförvaltning med dess aktiva terminal- och depåförvaltning, 
  
 455 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2015:110 
  
 d)överväga om delar av Jernhusens terminal- och  
 depåverk-samhet 
  ska avskiljas för att åstadkomma ökad mångfald och konkurrens, 
  
 e)överväga hur funktionellt sammanhållna terminaler även kan medge trafikutövare och fordonsansvariga att själva eller via annan utföra verksamheten. 
  
 5. Kapacitet och kapacitetstilldelning 
  
 a)med hjälp av tidigare kapacitetsutredningar m.m. fortsatt ana- lysera hur man med begränsade insatser i infrastrukturen kan uppnå kapacitetsförbättringar. Åtgärder på fordonssidan bör också beaktas, 
  
 b)analysera förekomsten och innebörden av överenskommelser om exempelvis medfinansiering av infrastruktur beträffande lång- eller kortsiktiga kapacitetsutfästelser, 
  
 c)på nytt överväga användning av ramavtal för trafikorganisatörer respektive järnvägsföretag, 
  
 d)medverka till att Trafikverket, i samarbete med trafik- organisatörer och järnvägsföretag, ser över de prioriterings- kriterier som används i kapacitetstilldelningsprocessen, samt utvecklar tåglägesprodukter, kapacitets- och trängselavgifter och andra ekonomiska styrinstrument. 
  
 6. Statistik och uppföljning 
  
 a)inventera den befintliga statistik och andra uppgifter som finns hos olika aktörer och hur den kan användas, 
  
 b)analysera behovet av statistik för olika ändamål. 
  
 456 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 5 
  
 7. Byggande och underhåll av infrastrukturen 
  
 a)studera utvecklingen av underhållsmarknaden och underhålls- kontrakten, 
  
 b)överväga om Trafikverket, för att klara sin roll som beställare, åtminstone bör ha egna resurser för kännedom om och kontroll av anläggningen. 
  
 8.Förutsättningar att utvecklas som trafikorganisatörer eller järnvägsföretag 
  
 a)överväga hur Sverige kan verka för att fortsatt teknisk standardi- sering inte leder till en kostnadsdrivande  
 detalj-reglering, 
  
 b)undersöka hur införandet av ERTMS bör hanteras för att undvika nya inträdeshinder på marknaden, 
  
 c)studera potentialen för en effektivare fordonsanvändning, både vad gäller i dag oanvända fordon och fordon som används i de regionala trafikmyndigheternas verksamhet, 
  
 d)organisera ett branschsamarbete kring ett program för ökad tillförlitlighet i trafikutövningen, 
  
 e)överväga de statliga företagens roll och ställning. 
  
 9. Reglering och tillsyn 
  
 a)överväga formerna för och innehållet i Transportstyrelsens till- syn av säkerheten, samt hur säkerheten beaktas i godkännande- processen, 
  
 b)utvärdera Transportstyrelsens regulatorfunktion och  
 till-synen 
  av bl.a. kapacitetstilldelningsprocessen, 
  
 c)i samarbete med Regeringskansliet samt berörda  
 myndig-heter 
  och aktörer överväga hur Sveriges insatser i  
 regel-utveckling 
  kan stärkas, bl.a. inom EU. 
  
 457 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2015:110 
  
 10. Trafikverkets roller och det strategiska ansvaret i järnvägssektorn 
  
 a)överväga incitament för effektivisering av såväl den externa som den interna dialogen hos Trafikverket, 
  
 b)överväga organiseringen av funktionerna kapacitetstilldelning och trafikledning, 
  
 c)överväga hur järnvägens samtliga aktörer kan motiveras att delta i Trafikverkets strategiska beredningsarbete, 
  
 d)utreda möjligheten att samla strategiskt inriktad järnvägs- kompetens och olika former för detta. 
  
 11. Samordning och samarbete mellan aktörer 
  
 a)överväga behovet av förtydliganden av roller och ansvars- områden hos sektorns aktörer, 
  
 b)överväga hur sektorns aktörer kan utveckla formerna för samarbete, inklusive kommersiella relationer, i syfte att skapa förutsättningar för effektivisering av viktiga funktioner och processer samt för ett mer hållbart transportsystem. 
  
 458 
  
 Sammanfattning av SOU 2015:42 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens uppdrag är att göra en översyn av järnvägens organisation, ett begrepp som redan från början använts i vid mening. I utredningens första steg gjorde jag en nulägesbeskrivning och en inventering av problem- och förbättringsområden, med förslag på inriktning för det fortsatta utredningsarbetet. Den delen av uppdraget behandlade jag i delbetänkandet En enkel till fram- tiden? (SOU 2013:83) som överlämnades den 2 december 2013. 
  
 I utredningens andra steg ska jag lämna förslag till förbättringar av järnvägssystemets organisation. Regeringen preciserade denna del av uppdraget genom att den 3 april 2014 besluta om ett tilläggs- direktiv där sju områden pekades ut för fortsatt analys: järnvägens framtida utveckling, rollfördelning och samordning, transport- tjänster av god kvalitet på en öppen marknad, användning och till- delning av kapacitet, byggande och underhåll av infrastrukturen, tillgång till tjänster samt reglering, tillsyn och uppföljning. 
  
 I ett nytt tilläggsdirektiv, beslutat den 19 december 2014, pekade regeringen ut byggande och underhåll av infrastrukturen som ett särskilt angeläget område för en tidigarelagd delredovisning avseende vissa frågor och kompletterade också uppdraget med två nya frågor. Detta delbetänkande utgör följaktligen en lägesrapport avseende hittills utfört arbete med att 
  
 –analysera utvecklingen av underhållsmarknaden, inklusive förut- sättningarna för spårentreprenörsföretagen att kontinuerligt leverera effektiva tjänster till infrastrukturförvaltarna, 
  
 –utvärdera avtalen mellan Trafikverket och spårentreprenörsföre- tagen, bl.a. avseende möjligheten att ta hänsyn till behov av 
  
 459 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 omplanering av banarbeten för att säkerställa trafikens fram- komlighet, 
  
 –utvärdera vilka åtgärder som behöver vidtas för att säkerställa Trafikverkets kunskap om statens järnvägsinfrastruktur, 
  
 –utvärdera och analysera behov av åtgärder för att säkerställa att Trafikverket i egenskap av infrastrukturförvaltare tar det sam- lade ansvaret för utförande och uppföljning av underhållet, 
  
 –särskilt utreda förutsättningarna för Trafikverket att utföra besiktning och kontroll av järnvägsanläggningen. 
  
 Regeringen har angett att den ser ett behov av att öka de resurser som är avsatta för underhåll av statens järnvägsanläggning, sam- tidigt som det även krävs organisatoriska förändringar. Särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om avvägningen mellan internt och externt bedriven underhålls- och besiktningsverksamhet. 
  
 Arbetssätt 
  
 I tillägg till den expertgrupp som bistår utredningenhar jag komplet- terat utredningen med ett antal projektgrupper med adjungerade personer för att få en bred representation och kompetens i alla sakfrågor. Ett av delprojekten behandlar de frågor som rör bygg- ande och underhåll av infrastruktur. Arbetsgruppen för detta del- projekt har haft sammanlagt fyra möten under perioden september  
 2014–januari 
  2015. Vid dessa har också särskilt inbjudna specialister och forskare medverkat. För att få en bredare belysning av vissa frågeställningar och tidiga slutsatser kallade jag till ett öppet seminarium i Stockholm den 24 oktober 2014. 
  
 Särskilda ansträngningar har gjorts för att i samråd med Trafik- verket säkerställa det faktabaserade underlag där det finns en över- lappning med de parallella uppdrag som regeringen gav åt Trafik- verket i december. Jag har också haft en rad bilaterala möten med specialister och personer också från andra organisationer, inte minst infrastrukturförvaltare. Därtill genomförde utredningen i november 2014 studiebesök i Nederländerna samt Storbritannien. En insamling av aktuell statistik och andra uppgifter har också skett. 
  
 460 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 6 
  
 Delbetänkandets innehåll och struktur 
  
 I ett par inledande kapitel presenterar jag viktiga förutsättningar i form av det regelverk som Trafikverket har att förhålla sig till som infrastrukturförvaltare, en historik över de organisationsföränd- ringar som Banverket och Trafikverket genomgått med särskild relevans för järnvägsunderhållet, och en genomgång av hur infra- strukturen utvecklats över tid och de händelser som formar den bakgrund och de problem utredningen har att beakta. Betänkandet är därefter strukturerat efter en tänkt processmodell för hur Trafikverket i dag hanterar järnvägsunderhåll och reinvesteringar: 
  
 Kunskap om anläggningen, Planering, Beställning, Utförande och 
  
 Uppföljning och återkoppling. I varje kapitel presenteras några förslag som bygger på gjorda observationer, bedömningar och överväganden. Dessa sammanfattas i tur och ordning nedan. I ett avslutande kapitel behandlar jag några övergripande bedömningar och förslag vad gäller Trafikverkets ledning och styrning. 
  
 En tyngdpunkt i delbetänkandet ligger på de frågor som rör underhåll av järnväg, bl.a. för att regeringen i sitt tilläggsdirektiv så tydligt uttryckt en önskan att påskynda utvecklingen i denna del. Därmed blir vissa angränsande frågor endast översiktligt belysta och rent generellt finns det flera områden som jag förbehåller mig rätten att återkomma till i mitt kommande slutbetänkande. 
  
 Kunskap om anläggningen och dess användning 
  
 Förslag: Trafikverket bör bygga upp ett underhållsystem, vilket innebär att ta fram systemstöd, metoder och arbetssätt för att ge en aggregerad bild av anläggningen, dess tillstånd, kostnad för att byta komponenter och när så behöver ske, kopplat till användningen av anläggningen. 
  
 Trafikverket bör vid uppbyggnad av systemet utgå ifrån verk- samhetens olika behov och särskilt identifiera dessa utifrån gällande regelverk. 
  
 Trafikverket bör tydliggöra ansvar och metod för insamling och ajourhållande av data. Arbetet bör bedrivas metodiskt och långsiktigt, med en tydlig hemvist i organisationen. 
  
 461 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 Trafikverket bör förstärka sin organisation för att i egen regi kunna utföra mer tillståndskontroll i form av underhålls- besiktning direkt ute i anläggningen. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Kunskap om anläggningen och dess användning är den mest centrala delen i ett fungerande system för planering och utförande av underhåll och andra åtgärder i järnvägsanläggningen. 
  
 Trafikverket saknar i dag ett ändamålsenligt system för att skapa sig en övergripande bild över järnvägsanläggningens tillstånd, användning och behov. Kunskap finns lokalt hos anställda vid entre- prenörer och hos Trafikverket, liksom spridd i flera olika rap- porteringssystem, men inte på en nivå som möjliggör samman- vägning av kunskap och bedömning av behov av åtgärder. 
  
 Insikten har funnits länge att de register och system som finns inte varit tillräckliga för att möta verksamhetens behov. I dag görs betydande insatser på området men det kommer att dröja åtminstone till 2018 innan det nya systemet för anläggningsdata, ANDA, är på plats. 
  
 Anpassningen av övriga systemstöd och arbetssätt och rutiner för dessa är avgörande för ett samlat underhållsystem. 
  
 Att koppla systemet till den ekonomiska informationen och strukturen på denna behövs bl.a. för att uppfylla kraven på anlägg- ningsregister enligt  
 SERA-direktivet. 
  
 Ökad tillståndskontroll av anläggningen i egen regi i form av underhållsbesiktning är nödvändig för att långsiktigt bygga upp den kunskap om anläggningen som Trafikverket behöver ha som infrastrukturförvaltare. Entreprenörerna kan även fortsättningsvis göra andra besiktningar, däribland säkerhetsbesiktningar. 
  
 Det är tänkbart att maskinella tillståndskontroller kommer att få en ökad betydelse i framtiden. 
  
 462 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 6 
  
 Planering 
  
 Förslag: Trafikverket bör bygga upp systemstöd, metoder och arbetssätt för planering av underhållet. 
  
 Trafikverket bör ta fram en nationell underhållsplan baserad på anläggningens tillstånd och användning. Planen bör bygga på en tydlig definition av standard för olika bandelar. Underhålls- planen bör vara underlag för prioritering av underhållsåtgärder och tydliggöra konsekvenser för enskilda banor. 
  
 Trafikverket bör tydliggöra ansvarsfördelning och rutiner för beredning av åtgärder i anläggningen från planering till operativt läge, särskilt inom och mellan verksamhetsområdena Planering, Underhåll, Trafikledning och Investering. 
  
 Trafikverket bör utvärdera införandet av s.k. servicefönster mot gällande regelverk. 
  
 Trafikverket bör utveckla samplaneringen av underhåll, re- och nyinvesteringar för minskad trafikpåverkan. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Bristerna i kunskapen om anläggningen gör det mycket svårt att fastställa behoven, prioritera mellan dem, och omsätta dem i en plan för åtgärder. Processen kompliceras dessutom av en otydlighet vad gäller vilken standard underhåll och reinvesteringar ska styra mot och hur standarden definieras. 
  
 I dag finns inget samlat dokument som kan kallas för en nationell underhållsplan; i stället finns flera olika dokument som tillsammans bildar en underhållsplanering. 
  
 En nationell underhållsplan kan bidra till bättre underbyggda beslut om vilka medel som bör satsas på underhåll och rein- vesteringar i infrastrukturen och vad olika prioriteringar leder till. 
  
 Tilldelning av tider i spår är beroende av ett nära samspel mellan flera olika verksamhetsområden i Trafikverket, där ansvaret för de olika beslut som krävs och för helheten ibland framstår som otydligt. 
  
 Inför införandet av s.k. servicefönster för underhåll är det oklart vilka avvägningar Trafikverket har gjort mellan trafikens behov och det faktiska behovet av tid för åtgärder i banan. Det är inte heller 
  
 463 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 klarlagt om tiderna för servicefönster är tänkta att hanteras som tid som inte går att söka för trafik. 
  
 Beställning 
  
 Förslag: Trafikverket bör vid upphandling ta större hänsyn till den trafikpåverkan som entreprenörens behov av tid i spår orsakar. 
  
 Trafikverket bör, tills en större egen kunskap om anlägg- ningens tillstånd byggts upp, använda utförandeentreprenader framför funktionsentreprenader för järnvägsunderhåll. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Trafikverket upphandlar allt järnvägsunderhåll genom 34 basunder- hållskontrakt och några nationella kontrakt. Det finns en stor spridning i hur kontrakten är utformade. 
  
 I upphandlingarna av järnvägsunderhåll ligger fokus på lägsta pris som utvärderingskriterium, så länge övriga villkor anses upp- fyllda. Det gör det svårare att ta hänsyn till eventuella skillnader i olika entreprenörers upplägg vad gäller behov av tid i spår för en åtgärd I syfte att skapa konkurrensneutralitet mellan potentiella anbudsgivare ställer Trafikverket sällan krav på viss maskinell utrustning, även om detta skulle medge ett snabbare genomförande av arbetet och därmed mindre trafikpåverkan. 
  
 Trafikverket strävar efter att tillämpa funktionsentreprenader i stället för utförandeentreprenader i underhållskontrakten. Funk- tionsentreprenader förutsätter dock en väsentligt bättre kunskap om anläggningens tillstånd än vad Trafikverket har i dag. 
  
 Användningen av funktionsentreprenader bör anpassas till lämp- ligheten i det enskilda fallet, bl.a. med hänsyn till anläggningens ålder och därtill hörande risker. Funktionsentreprenader får inte vara ett sätt att överlåta ansvaret för anläggningen till en entreprenör. 
  
 464 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 6 
  
 Utförande 
  
 Förslag: Trafikverket bör tills vidare fortsätta att anlita externa entreprenörer för järnvägsunderhåll. 
  
 Trafikverket bör, som ansvarig infrastrukturförvaltare, även fortsatt själv kunna avgöra om egen regi eller utförande med externa entreprenörer är att föredra, utifrån vad som bedöms vara mest ändamålsenligt och effektivt i det enskilda fallet, exempelvis med hänsyn till förutsättningar för reell konkurrens. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Banverket och sedermera Trafikverket har sedan början av  
 2000-talet 
  gradvis konkurrensutsatt utförandet av järnvägs- underhållet. Marknadskoncentrationen har minskat över tid och även om antalet anbud i Trafikverkets upphandlingar är relativt få kan man inte säga att marknaden generellt är alltför svag för att medge en fungerande konkurrens. Allt underhåll utförs nu av externa entreprenörer. 
  
 De vetenskapliga studier som finns visar på kostnadsfördelar med konkurrensutsättningen. När mätbara transaktionskostnader inkluderas minskar de positiva kostnadseffekterna, men nettot är alltjämt betydande. 
  
 Analysen av utvecklingen i Storbritannien och Nederländerna visar att både egen regi och en långtgående entreprenadverksamhet kan fungera väl. I båda fallen ställs stora krav på kunskap om anläggningen hos infrastrukturförvaltaren och system för att samla in och förvalta denna kunskap. 
  
 Det går inte att generellt säga vilket av alternativen egen regi eller användande av externa entreprenörer för utförande av järn- vägsunderhåll som alltid är det mest effektiva och ändamålsenliga. Hänsyn behöver tas till olika förutsättningar i tid och rum. 
  
 Trafikverket har ett stort arbete att göra för att komma till rätta med de brister som i dag föreligger bl.a. vad gäller kunskapen om anläggningen och planeringen av åtgärder, som är centrala för att Trafikverket ska kunna ta ansvar för underhållet. Ingenting talar för att en samtidig förändring i form av att Trafikverket skulle 
  
 465 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 utföra hela eller delar av underhållet i egen regi skulle bidra till att Trafikverket kommer till rätta med de problem som identifierats. 
  
 Trafikverket har redan ett långtgående mandat att inom ramen för en effektiv verksamhet själv bedöma om utförande bör ske i egen regi eller med externa entreprenörer. I ett längre perspektiv, när Trafikverket också byggt upp den kunskap som behövs, kan det uppstå ett läge där det i något fall bedöms som mer effektivt att utföra underhåll i egen regi. Då bör Trafikverket kunna ta detta i beaktande. Situationen torde främst kunna uppstå vid ett marknads- misslyckande lokalt, dvs. att ingen reell konkurrens föreligger. 
  
 Den analys som gjorts av ett mer generellt övertagande av järnvägsunderhållet visar att det inte är effektivt och dessutom förenat med stora svårigheter för Trafikverket. Det skulle också leda till negativa konsekvenser för andra infrastrukturförvaltare. 
  
 Uppföljning och återkoppling 
  
 Förslag: Trafikverket bör utveckla systemen för rapportering av besiktningsanmärkningar och genomförda åtgärder som en del i utvecklingen av ett underhållssystem. 
  
 Trafikverket bör utveckla metoder och arbetssätt för upp- följning av effekter av åtgärder och på trafik. 
  
 Trafikverket bör uppmuntra till dialog mellan entreprenörer och järnvägsföretag. 
  
 Trafikverket bör förstärka sin organisation för att förbättra leveranskontrollen av entreprenörernas arbete. 
  
 Trafikverket bör följa upp entreprenörernas kompetens och behörighet och att reglerna för riskhantering följs. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 Det finns behov av förbättringar i Trafikverkets system för rapport- ering av besiktningsanmärkningar och för genomförda åtgärder, även om det pågår ett förbättringsarbete på detta område. Effekter av faktiskt genomförda åtgärder (och relaterade kostnader) är svåra att bedöma eftersom sådan information inte samlas in på ett systematiskt sätt. 
  
 466 
  
 SOU 2015:110 
  
 Bilaga 6 
  
 Järnvägsföretagen är beroende av att entreprenörerna genomför underhållsarbeten och att det sker på ett sätt som minskar trafik- påverkan. En närmare samverkan mellan järnvägsföretag och entre- prenörer (och också med Trafikverket) kan bidra till en bättre planering av olika åtgärder. 
  
 Det föreligger brister i leveranskontrollen av entreprenörernas arbete. Trafikverket har redan inlett ett arbete med en förstärkt kontroll med hjälp av konsulter. Som ett led i en kontinuerlig upp- följning kan det vara befogat med egen personal för detta. 
  
 Brister vad gäller Trafikverkets kontroll av entreprenörernas behörighet har konstaterats av Transportstyrelsen. Denna och andra granskningar har också visat på behovet av att följa upp att gällande regler för riskhantering följs. 
  
 Trafikverkets ledning och styrning 
  
 Förslag: En genomlysning av Trafikverkets ledning och styr- ning bör göras. Den bör ta sin utgångspunkt i myndighetens uppdrag som infrastrukturförvaltare utifrån gällande regelverk. Genomlysningen bör ge underlag för en förändring av myndig- hetens interna ledning och styrning vad avser förtydligande och fördelning av ansvar, mandat och arbetsuppgifter. 
  
 Det kan övervägas om regeringens styrning av myndigheten bör utvecklas för att bli tydligare och mer ändamålsenlig. 
  
 Skälen till mina förslag 
  
 I mitt uppdrag ingår att utvärdera och analysera behov av åtgärder för att Trafikverket ska ta det samlade ansvaret för underhållet, och vilka åtgärder som krävs för att säkerställa Trafikverkets kunskap om statens järnvägsinfrastruktur. 
  
 En slutsats från de analyser jag gjort är att vissa typer av brister verkar återkomma. Frågor somberör flera verksamhetsområden, och som därför kan behöva en tydlig ansvarsfördelning samt samordning och beredning, förefaller myndigheten ha svårt att hantera på ett effektivt eller enhetligt sätt. Styrande dokument och strategier utgår ibland från vagt definierade begrepp eller är uttryckta på en så 
  
 467 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:110 
  
 övergripande nivå att de kan vara svåra att tillämpa i det faktiska arbetet. Vissa grundläggande styrdokument verkar också saknas. 
  
 Jag har kunnat konstatera att det kan uppstå problem med hur ansvaret ska hanteras när olika ansvarstyper och delansvar inter- agerar, samt när olika delar av organisationen är ansvariga för leveranser eller processer som är beroende av andra delars leveranser. 
  
 Trafikverkets verksamhet är i stor utsträckning styrd av regelverk. Det är därför viktigt att se till att regelverken tagits i beaktande vid fördelning av ansvar och i utförande av uppgifter. Kännedom om vilket ansvar myndigheten har och på vilket regel- verk det baserar sig verkar ibland kunna förbättras, särskilt när det gäller regelverk som bestäms genom  
 EU-samarbetet. 
  
 Det finns anledning att betrakta de problem som jag uppmärk- sammat, vad gäller frågor som rör Trafikverkets ansvar som infra- strukturförvaltare för järnvägen, som tecken på brister i övergrip- ande ledning och styrning inom myndigheten. 
  
 Vid styrningen av Trafikverket verkar det i dag ligga ett stort fokus på målstyrning mot de transportpolitiska målen, och betydl- igt mindre på de konkreta uppgifter som åligger verket som infrastrukturförvaltare. 
  
 Det finns då en risk att myndighetens kärnverksamhet, en effektiv och ändamålsenlig förvaltning av anläggningen, får en lägre prioritet än den bör ha. 
  
 468 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Deltagande med väpnad styrka 
  
 iutbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. Fö. 
  
 2.Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor. Fi. 
  
 3.Med fokus på kärnuppgifterna. En angelägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. Ju. 
  
 4.Ett svenskt tonnageskattesystem. Fi. 
  
 5.En ny svensk tullagstiftning. Fi. 
  
 6.Mer gemensamma tobaksregler. 
  
 Ett genomförande av tobaksprodukt- direktivet. S. 
  
 7.Krav på privata aktörer i välfärden. Fi. 
  
 8.En översyn av årsredovisningslagarna. Ju. 
  
 9.En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. Ju. 
  
 10.Gränser i havet. UD. 
  
 11.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansiering för ökad säkerhet. M. 
  
 12.Överprövning av upphandlingsmål 
  
 m.m.Fi. 
  
 13.Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I. A. 
  
 14.Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem 
  
 ihälso- och sjukvården. S. 
  
 15.Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. N L. 
  
 16.Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. N. 
  
 17.För kvalitet – Med gemensamt ansvar. S. 
  
 18.Lösöreköp och registerpant. Ju. 
  
 19.En ny ordning för redovisningstillsyn. Fi. 
  
 20.Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. S. 
  
 21.Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. S. 
  
 22. Rektorn och styrkedjan. U. 
  
 23.Informations- och cybersäkerhet 
  
 iSverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. Ju Fö. 
  
 24.En kommunallag för framtiden. Del A + B . Fi. 
  
 25.En ny säkerhetsskyddslag. Ju. 
  
 26.Begravningsclearing. Ku. 
  
 27.Skatt på dubbdäcksanvändning i tätort? Fi. 
  
 28.Gör Sverige i framtiden – digital kompetens. N. 
  
 29.En yrkesinriktning inom teknik­ programmet. U. 
  
 30.Kemikalieskatt. Skatt på vissa konsu- mentvaror som innehåller kemikalier. Fi. 
  
 31.Datalagring och integritet. Ju. 
  
 32.Nästa fas i  
 e-hälsoarbetet. 
  S. 
  
 33.Uppgiftslämnarservice för företagen. N. 
  
 34.Ett effektivare främjandeförbud i lotterilagen. Fi. 
  
 35.Service i glesbygd. N. 
  
 36.Systematiska jämförelser. För lärande 
  
 istaten. S. 
  
 37.Översyn av lagen om skiljeförfarande. Ju. 
  
 38.Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del II. A. 
  
 39.Myndighetsdatalag. Ju. 
  
 40.Stärkt konsumentskydd på bolånemarknaden. Ju. 
  
 41.Ny patentlag. Ju. 
  
 42.Koll på anläggningen. N. 
  
 43.Vägar till ett effektivare miljöarbete. M. 
  
 44.Arbetslöhet och ekonomiskt bistånd. S 
  
 45.SÖK – statsbidrag för ökad kvalitet. U. 
  
 46. Skapa tilltro. Generell tillsyn, enskildas klagomål och det allmänna ombudet inom socialförsäkringen. S. 
  
 47.Kollektiv rättighetsförvaltning på upphovsrättsområdet. Ju. 
  
 48.Bostadsmarknaden och den ekono- miska utvecklingen. Fi. 
  
 49.Nya regler för revisorer och revision. Ju. 
  
 50.Hela lönen, hela tiden. Utmaningar för ett jämställt arbetsliv. A. 
  
 51.Klimatförändringar och dricksvatten- försörjning. N. 
  
 52.Rapport från Bergwallkommissionen. Ju. 
  
 53.The Welfare State and Economic Performance. Fi. 
  
 54.Europeisk kvarstad på bankmedel. Ju. 
  
 55.Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. U. 
  
 56.Får vi det bättre? 
  
 Om mått på livskvalitet. Fi. 
  
 57.Tillsyn över polisen och Kriminalvården. Ju. 
  
 58.EU och kommunernas bostadspolitik. N. 
  
 59.En ny regional planering – ökad samordning och bättre bostads- försörjning. N. 
  
 60.Delrapport från Sverigeförhandlingen. Ett författningsförslag om värdeåterföring. N. 
  
 61.Ett stärkt konsumentskydd vid telefon- försäljning. Ju. 
  
 62.UCITS V. En uppdaterad fond- lagstiftning. Fi. 
  
 63.Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor. Ju. 
  
 64.En fondstruktur för innovation och tillväxt. N. 
  
 65.Om Sverige i framtiden – en antologi om digitaliseringens möjligheter. N. 
  
 66. En förvaltning som håller ihop. N. 
  
 67.För att brott inte ska löna sig. Ju. 
  
 68.Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna. Fi. 
  
 69.Ökad trygghet för hotade och förföljda personer. Fi. 
  
 70.Högre utbildning under tjugo år. U. 
  
 71.Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU. S. 
  
 72.Skärpt exportkontroll av krigsmateriel 
  
 – DEL 1 + 2, bilagor. UD. 
  
 73.Personuppgiftsbehandling på utlän-  
 nings-och 
  medborgarskapsområdet. Ju. 
  
 74.Skydd för vuxna i internationella situa- tioner – 2000 års Haagkonvention. Ju. 
  
 Dennis rymdstrategi för nytta och tillväxt. U. 
  
 76.Ett tandvårdsstöd för alla. Fler och starkare patienter. S. 
  
 77.Fakturabedrägerier. Ju. 
  
 78.Upphandling och villkor enligt kol- lektivavtal. S. 
  
 79.Tillsyn och kontroll på hälso- och miljöområdet inom försvaret. Fö. 
  
 80. Stöd och hjälp till vuxna vid ställnings- taganden till vård, omsorg och forsk- ning. S. 
  
 81.Mer tid för kunskap – förskoleklass, förlängd skolplikt och lovskola. U. 
  
 82.Ökad insyn i fristående skolor. U. 
  
 83.Översyn av lex Laval. A. 
  
 84.Organdonation. En livsviktig verksamhet. S. 
  
 85.Bostäder att bo kvar i. Bygg för gemen- skap i tillgänglighetssmarta boende- miljöer. S. 
  
 86. Mål och myndighet. En effektiv styr- ning av jämställdhetspolitiken. + Forskarrapporter till Jämställdhets­ utredningen. U. 
  
 87.Energiskatt på el. En översyn av det nuvarande systemet. Fi. 
  
 88.Gestaltad livsmiljö – en ny politik för arkitektur, form och design. Ku. 
  
 89.Ny museipolitik. Ku. 
  
 90. Utbildning för framtidens arbetsmarknad. Fi. 
  
 91.Digitaliseringens transformerande kraft – vägval för framtiden. N. 
  
 92.Utvecklad ledning av universitet och högskolor. U. 
  
 93.Översyn av ersättning till kommuner och landsting för s.k. dold mervärdes- skatt. Fi. 
  
 94.Medieborgarna  medierna. 
  
 En digital värld av rättigheter, skyldig- heter – möjligheter och ansvar. Ku. 
  
 95.Migration, en åldrande befolkning och offentliga finanser. Fi. 
  
 96. Låt fler forma framtiden! Forskar- antologi. Bilaga till betänkande. Ku. 
  
 97.Välja yrke. U. 
  
 98.Träning ger färdighet. Koncentrera vården för patientens bästa. S. 
  
 99.Planering och beslut för hållbar utveckling. Miljöbalkens hushållningsbetämmelser. M. 
  
 100.Kroppsbehandlingar. Åtgärder för ett stärkt konsumentskydd. S. 
  
 101.Demografins regionala utmaningar. Fi. 
  
 102.Fråga patienten. Nya perspektiv i klagomål och tillsyn. S. 
  
 103.Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner m.m. Ku. 
  
 104.Långtidsutredningen 2015. Huvud- betänkande. Fi. 
  
 105.Plats för fler som bygger mer. S. 
  
 106.Sveriges ekonomi – scenarier fram till år 2060. Fi. 
  
 107.Forskning, innovationer och ekonomisk tillväxt. Fi. 
  
 108.Strandskyddet i praktiken. Slutrapport­ från Strandskyddsdelegationen nationell arena för samverkan. N. 
  
 109.Bättre samarbete mellan stat och kommun. Vid planering för byggande. N. 
  
 110.En annan tågordning – bortom järnvägsknuten. + Bilagedel med underlagsrapporter. N. 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I. [13] 
  
 Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del II. [38] 
  
 Hela lönen, hela tiden. Utmaningar för ett jämställt arbetsliv. [50] 
  
 Översyn av lex Laval. [83] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor [2] Ett svenskt tonnageskattesystem. [4] En ny svensk tullagstiftning. [5] 
  
 Krav på privata aktörer i välfärden. [7] 
  
 Överprövning av upphandlingsmål m.m. [12] 
  
 En ny ordning för redovisningstillsyn. [19] 
  
 En kommunallag för framtiden. Del A + B. [24] 
  
 Skatt på dubbdäcksanvändning i tätort? [27] 
  
 Kemikalieskatt. Skatt på vissa konsu- mentvaror som innehåller kemikalier. [30] 
  
 Ett effektivare främjandeförbud i lotterilagen. [34] 
  
 Bostadsmarknaden och den ekonomiska utvecklingen. [48] 
  
 The Welfare State and Economic Performance. [53] 
  
 Får vi det bättre? 
  
 Om mått på livskvalitet. [56] 
  
 UCITS V. En uppdaterad fondlagstiftning. [62] 
  
 Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna. [68] 
  
 Ökad trygghet för hotade och förföljda personer. [69] 
  
 Energiskatt på el. En översyn av det nuvarande systemet. [87] 
  
 Utbildning för framtidens arbetsmarknad. [90] 
  
 Översyn av ersättning till kommuner och landsting för s.k. dold mervärdesskatt. [93] 
  
 Migration, en åldrande befolkning och offentliga finanser. [95] 
  
 Demografins regionala utmaningar. [101] 
  
 Långtidsutredningen 2015. Huvud- betänkande. [104] 
  
 Sveriges ekonomi – scenarier fram till år 2060. [106] 
  
 Forskning, innovationer och ekonomisk tillväxt. [107] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Deltagande med väpnad styrka 
  
 i utbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. [1] 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och miljö- området inom försvaret. [79] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Med fokus på kärnuppgifterna. En ange- lägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. [3] 
  
 En översyn av årsredovisningslagarna. [8] 
  
 En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. [9] Goodman och registerpant. [18] 
  
 Informations- och cybersäkerhet 
  
 i Sverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. [23] 
  
 En ny säkerhetsskyddslag. [25] Datalagring och integritet. [31] 
  
 Översyn av lagen om skiljeförfarande. [37] Myndighetsdatalag. [39] 
  
 Stärkt konsumentskydd på bolånemarknaden. [40] 
  
 Ny patentlag. [41] 
  
 Kollektiv rättighetsförvaltning på upphovsrättsområdet. [47] 
  
 Nya regler för revisorer och revision. [49] Rapport från Bergwallkommissionen. [52] Europeisk kvarstad på bankmedel. [54] 
  
 Tillsyn över polisen och Kriminalvården. [57] 
  
 Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning. [61] 
  
 Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor. [63] 
  
 För att brott inte ska löna sig. [67] 
  
 Personuppgiftsbehandling på utlännings- och medborgarskapsområdet. [73] 
  
 Skydd för vuxna i internationella situationer – 2000 års Haagkonvention. [74] 
  
 Fakturabedrägerier. [77] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Begravningsclearing. [26] 
  
 Gestaltad livsmiljö – en ny politik 
  
 för arkitektur, form och design. [88] Ny museipolitik. [89] 
  
 Medieborgarna  medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter 
  
 – möjligheter och ansvar. [94] 
  
 Låt fler forma framtiden! Forskarantologi. Bilaga till betänkande. [96] 
  
 Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner m.m. [103] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansie- ring för ökad säkerhet. [11] 
  
 Vägar till ett effektivare miljöarbete. [43] 
  
 Planering och beslut för hållbar utveckling. Miljöbalkens hushållningsbetämmelser. [99]. 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. [15] 
  
 Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. [16] 
  
 Gör Sverige i framtiden – digital kompetens. [28] 
  
 Uppgiftslämnarservice för företagen. [33] Service i glesbygd. [35] 
  
 Koll på anläggningen. [42] 
  
 Klimatförändringar och dricksvatten- försörjning. [51] 
  
 EU och kommunernas bostadspolitik. [58] 
  
 En ny regional planering – ökad samordning och bättre bostads- försörjning. [59] 
  
 Delrapport från Sverigeförhandlingen. Ett författningsförslag om värdeåterföring. [60] 
  
 En fondstruktur för innovation och tillväxt. [64] 
  
 Om Sverige i framtiden – en antologi om digitaliseringens möjligheter. [65] 
  
 En förvaltning som håller ihop. [66] 
  
 Bostäder att bo kvar i. Bygg för gemenskap i tillgänglighetssmarta boendemiljöer. [85] 
  
 Digitaliseringens transformerande kraft – vägval för framtiden. [91] 
  
 Strandskyddet i praktiken. Slutrapport­ från Strandskyddsdelegationen nationell arena för samverkan. [108] 
  
 Bättre samarbete mellan stat och kommun. Vid planering för byggande. [109] 
  
 En annan tågordning – bortom järnvägs- knuten. + Bilagedel med underlags­ rapporter. [110] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Mer gemensamma tobaksregler. Ett genomförande av tobaks- produktdirektivet. [6] 
  
 Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården. [14] 
  
 För kvalitet – Med gemensamt ansvar. [17] 
  
 Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. [20] 
  
 Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. [21] 
  
 Nästa fas i  
 e-hälsoarbetet. 
  [32] 
  
 Systematiska jämförelser. För lärande i staten. [36] 
  
 Arbetslöhet och ekonomiskt bistånd. [44] 
  
 Skapa tilltro. Generell tillsyn, 
  
 enskildas klagomål och det allmänna ombudet inom socialförsäkringen. [46] 
  
 Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. [55] 
  
 Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU. [71] 
  
 Ett tandvårdsstöd för alla. Fler och starkare patienter. [76] 
  
 Upphandling och villkor enligt kollektiv- avtal. [78] 
  
 Stöd och hjälp till vuxna vid ställningsta- ganden till vård, omsorg och forskning. [80] 
  
 Organdonation. En livsviktig verksamhet. [84] 
  
 Träning ger färdighet. Koncentrera vården för patientens bästa. [98] 
  
 Kroppsbehandlingar. Åtgärder för ett stärkt konsumentskydd. [100] 
  
 Fråga patienten. Nya perspektiv i klagomål och tillsyn. [102] 
  
 Plats för fler som bygger mer. [105] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Rektorn och styrkedjan. [22] 
  
 En yrkesinriktning inom teknik­ programmet. [29] 
  
 SÖK – statsbidrag för ökad kvalitet. [45] Högre utbildning under tjugo år. [70] 
  
 En rymdstrategi för nytta och tillväxt. [75] 
  
 Mer tid för kunskap – förskoleklass, för- längd skolplikt och lovskola. [81] 
  
 Ökad insyn i fristående skolor. [82] 
  
 Mål och myndighet. En effektiv styrning av jämställdhetspolitiken. 
  
 + Forskarrapporter till Jämställdhets- utredningen. [86] 
  
 Utvecklad ledning av universitet och högskolor. [92] 
  
 Välja yrke. [97] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Gränser i havet. [10] 
  
 Skärpt exportkontroll av krigsmateriel 
  
 – DEL 1 + 2, bilagor. [72]