Kriminella grupperingar 
 – motverka rekrytering och underlätta avhopp 
 Betänkande av 
 Utredningen mot kriminella grupperingar 
 Stockholm 2010 
 SOU 2010:15 
 SOU och Ds kan köpas från Grimes kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Grimes Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice 
 Tryckt av Clark AB 
 Stockholm 2010 
 ISBN  
 978-91-38-23359-7 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Justitiedepartementet 
 Regeringen beslutade den 5 februari 2009 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå åtgärder för att förhindra kriminella grupperingars etablering i samhället (dir. 2009:8). Till särskild utredare förordnades samma dag länspolismästaren Garcia. Tilläggsdirektiv (dir. 2009:69 och 2010:1) beslutades vid regeringssammanträde den 23 juli 2009 och den 14 januari 2010. 
 Att som experter biträda utredningen förordnades den 19 mars 2009 generaldirektörerna Bautista och  
 Burke 
  Begler, handläggaren Nichols, överåklagaren Anderson, avdelningscheferna Spence och Price, rikskriminal- chefen Bass, generaldirektörerna Griffith och Thomas, professorn Little, kommun- styrelseordföranden Hensley och ämnessakkunnige Juarez. 
 Som sekreterare anställdes den 5 februari 2009 docenten Glover och hovrättsassessorn Taylor. 
 Utredningen har antagit namnet Utredningen mot kriminella grupperingar (Ju 2009:02). 
 Härmed överlämnas betänkandet  
 Kriminella grupperingar – motverka rekrytering och underlätta avhopp  
 (SOU 2010:15). 
 Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i mars 2010 
 Garcia 
  
 / 
 Glover 
 Taylor 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 19 
  
 1. 
  
 Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387)................ 
  
 19 
  
 2. 
  
 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)............... 
  
 21 
  
 3. 
  
 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453)..... 
  
 23 
  
 4. 
  
 Förslag till lag om ändring i offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400)....................................................... 
  
 24 
  
 INLEDNING 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ................................ 
  
 29 
  
 1.1 
  
 Bakgrunden till uppdraget....................................................... 
  
 30 
  
 1.2 
  
 Utredningens direktiv.............................................................. 
  
 32 
  
 1.3 
  
 Avgränsningar av uppdraget.................................................... 
  
 32 
  
 1.4 
  
 Utredningens arbete ................................................................ 
  
 35 
  
 1.5 
  
 Den fortsatta framställningen ................................................. 
  
 36 
  
 2 
  
 Organiserad brottslighet och kriminella grupperingar...... 
  
 39 
  
 2.1 
  
 Vad avses med organiserad brottslighet?................................ 
  
 39 
  
 2.2 
  
 Vad anses om förekomsten av organiserad brottslighet i 
  
 Sverige? ..................................................................................... 
  
 41 
  
 2.3 
  
 Kriminella grupperingar i Sverige ........................................... 
  
 42 
  
 2.4 
  
 Några reflektioner.................................................................... 
  
 44 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2010:15 
  
 NYREKRYTERINGSDELEN 
  
 3 
  
 Nyrekrytering till kriminella nätverk .............................. 
  
 49 
  
 3.1 
  
 Unga som riskerar att gå med i kriminella nätverk ................ 
  
 49 
  
 3.2 
  
 Sammanfattning........................................................................ 
  
 55 
  
 4 
  
 Myndigheters arbete mot nyrekrytering.......................... 
  
 57 
  
 4.1 
  
 Skola, socialtjänst och polis – tre viktiga aktörer ................... 
  
 58 
  
 4.1.1 
  
 Skolan............................................................................. 
  
 58 
  
 4.1.2 
  
 Socialtjänsten................................................................. 
  
 59 
  
 4.1.3 
  
 Polisen............................................................................ 
  
 63 
  
 4.2 
  
 Sammanfattning........................................................................ 
  
 65 
  
 5 
  
 Insatser mot nyrekrytering ........................................... 
  
 67 
  
 5.1 
  
 Polismyndigheten i Stockholms län........................................ 
  
 67 
  
 5.2 
  
 Polismyndigheten i Västra Götaland ...................................... 
  
 74 
  
 5.3 
  
 Polismyndigheten i Skåne........................................................ 
  
 78 
  
 5.4 
  
 Några utländska exempel......................................................... 
  
 79 
  
 6 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering ..................... 
  
 87 
  
 6.1 
  
 Tidiga, tydliga och samordnade insatser ................................. 
  
 88 
  
 6.2 
  
 Samordnade insatser mot nyrekrytering................................. 
  
 89 
  
 6.2.1 
  
 Sociala insatsgrupper..................................................... 
  
 89 
  
 6.2.2 Den strategiska nivån för de sociala 
  
 insatsgrupperna ............................................................. 
  
 93 
  
 6.2.3 Den operativa verksamheten i de sociala 
  
 insatsgrupperna ............................................................. 
  
 95 
  
 6.2.4 Arbetet i en social insatsgrupp – ett exempel.............. 
  
 99 
  
 6.2.5 
  
 Genomförandet........................................................... 
  
 100 
  
 6.3 
  
 Lokala poliskontor ................................................................. 
  
 101 
  
 6.4 
  
 Projekt pojke: en särskild satsning på tonårspojkar och 
  
 unga män................................................................................. 
  
 103 
  
 6 
 SOU 2010:15 Innehåll 
  
 6.5 
  
 Lättnad i socialtjänstsekretessen........................................... 
  
 106 
  
 6.5.1 
  
 Tidigare förslag ........................................................... 
  
 106 
  
 6.5.2 
  
 Övervägande och förslag............................................ 
  
 110 
  
 6.6 
  
 Riskbedömningsmanual......................................................... 
  
 114 
  
 6.7 
  
 Tillfälligt omhändertagande av unga .................................... 
  
 116 
  
 6.7.1 
  
 Nuvarande ordning..................................................... 
  
 116 
  
 6.7.2 
  
 Behov av förändring ................................................... 
  
 117 
  
 6.7.3 Tydligare möjlighet att omhänderta unga i 
  
 risksituationer ............................................................. 
  
 118 
  
 6.7.4 Förslagets förenlighet med grundlag och 
  
 konventioner............................................................... 
  
 120 
  
 6.7.5 
  
 Följdändring i socialtjänstsekretessen....................... 
  
 120 
  
 6.8 
  
 Stärkt stöd till föräldrar ......................................................... 
  
 121 
  
 6.8.1 Lagstadgat stöd till föräldrar...................................... 
  
 121 
  
 6.8.2 
  
 Polisens föräldratelefon.............................................. 
  
 125 
  
 6.9 
  
 Skolans ansvar för elevernas frånvaro ................................... 
  
 127 
  
 AVHOPPARDELEN 
  
 7 
  
 Processen att lämna ett kriminellt liv ......................... 
  
 133 
  
 7.1 
  
 Forskning om vad som får kriminella att upphöra med 
  
 brott 
  
 ........................................................................................ 
  
 133 
  
 7.2 
  
 Kriminellas ..................................................sociala situation 
  
 135 
  
 7.3 
  
 En komplex .......................................................problembild 
  
 138 
  
 8 
  
 Arbete för att underlätta för personer som vill lämna 
  
 kriminella .............................................grupperingar 
  
 141 
  
 8.1 
  
 Statliga ..............................................................myndigheter 
  
 141 
  
 8.1.1 ........................................................... 
  
 Kriminalvården 
  
 141 
  
 8.1.2 ........................................ 
  
 Statens institutionsstyrelse 
  
 144 
  
 8.1.3 ................................................... 
  
 Arbetsförmedlingen 
  
 145 
  
 8.1.4 ......................................................................... 
  
 Polisen 
  
 147 
  
 8.2 
  
 Kommuner ............................................................................. 
  
 149 
  
 8.3 
  
 Ideella .............................................................organisationer 
  
 151 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2010:15 
  
 8.4 
  
 Näringsliv................................................................................ 
  
 152 
  
 8.5 
  
 Några utländska exempel....................................................... 
  
 154 
  
 9 
  
 Överväganden och förslag – avhoppare........................ 
  
 157 
  
 9.1 
  
 Några utgångspunkter ........................................................... 
  
 157 
  
 9.2 
  
 Kriminalvården ....................................................................... 
  
 158 
  
 9.2.1 
  
 Tydligare ansvar .......................................................... 
  
 158 
  
 9.2.2 Kriminalvård i häkte och anstalt ................................ 
  
 159 
  
 9.2.3 
  
 Kriminalvård i frihet ................................................... 
  
 161 
  
 9.2.4 
  
 Återrapportering ......................................................... 
  
 165 
  
 9.3 
  
 Stödåtgärder för personer som inte är klienter inom 
  
 Kriminalvården ....................................................................... 
  
 165 
  
 9.4 
  
 Särskilt stöd till ungdomar..................................................... 
  
 167 
  
 9.4.1 Problemställning och behov av förändring ............... 
  
 167 
  
 9.4.2 Individuellt utformade handlingsplaner för 
  
 ungdomar..................................................................... 
  
 168 
  
 ÖVRIGT 
  
 10 
  
 En nationell kunskapssatsning om kriminella 
  
 grupperingar ............................................................ 
  
 171 
  
 10.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 171 
  
 10.2 
  
 Ett forskningsprogram om åtgärder mot kriminella 
  
 grupperingar ........................................................................... 
  
 172 
  
 10.3 
  
 Förbättrad statistik om brottslighet relaterad till 
  
 kriminella grupperingar.......................................................... 
  
 173 
  
 11 
  
 Kostnads- och konsekvensanalys ................................ 
  
 175 
  
 11.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 175 
  
 11.1.1 Sociala insatsgrupper................................................... 
  
 176 
  
 11.1.2 Lokala poliskontor...................................................... 
  
 176 
  
 11.1.3 Projekt pojke............................................................... 
  
 177 
  
 11.1.4 Lagändringar................................................................ 
  
 177 
  
 11.1.5 Polisens föräldratelefon .............................................. 
  
 178 
  
 8 
  
 SOU 2010:15 Innehåll 
  
 11.1.6 Skolans ansvar för elevernas frånvaro...................... 
  
 179 
  
 11.1.7 Tydligare ansvar för Kriminalvården beträffande 
  
 avhoppare .................................................................. 
  
 179 
  
 11.1.8 Stödåtgärder för avhoppare som inte är klienter 
  
 inom Kriminalvården................................................ 
  
 180 
  
 11.1.9 Individuellt utformade handlingsplaner för 
  
 ungdomar ................................................................. 
  
 180 
  
 11.1.10 Uppdragen till Brottsförebyggande rådet .............. 
  
 180 
  
 11.2 
  
 Finansiering av förslagen ....................................................... 
  
 181 
  
 11.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten och det 
  
 brottsförebyggande arbetet ................................................... 
  
 182 
  
 11.4 
  
 Andra konsekvenser som anges i kommittéförordningen .. 
  
 183 
  
 12 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 185 
  
 12.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) .......... 
  
 185 
  
 12.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100).......... 
  
 186 
  
 12.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 (2001:453) .............................................................................. 
  
 187 
  
 12.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400)...................................................... 
  
 187 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1  
 Kommittédirektiv ............................................................. 
  
 189 
  
 Bilaga 2  
 Tidigare uppdrag ............................................................... 
  
 193 
  
 Bilaga 3  
 Strafflindring  
 ..................................................................... 
  
 197 
  
 Bilaga 4  
 Ungdomsbrottslighetens utveckling m.m. ..................... 
  
 201 
  
 Bilaga 5  
 Regler om samverkan  
 ....................................................... 
  
 209 
  
 Bilaga 6  
 Undantag från sekretessen i Danmark  
 ............................ 
  
 213 
  
 Bilaga 7  
 Regler om sekretess  
 .......................................................... 
  
 215 
  
 9 
 Sammanfattning 
 Kriminella grupperingar – från löst sammansatta nätverk till tydligt strukturerade organisationer – har alltmer kommit att framstå som ett påtagligt samhällsproblem. Åtgärder för att minska före- komsten av brottslighet som begås av kriminella grupperingar står därför högt på dagordningen. Under de senaste åren har också flera åtgärder vidtagits för att förhindra sådana grupperingars etablering i samhället. Polisen har bl.a. inrättat särskilda aktionsgrupper för bekämpning av den grova organiserade brottsligheten och Brotts- förebyggande rådet har fått i uppdrag att medverka till att arbetet på lokal nivå mot samma brottslighet mobiliseras. 
 För att ytterligare motverka kriminella grupperingar måste rekryteringen till dessa nätverk förhindras. Vidare måste personer som vill lämna grupperingarna få hjälp och stöd med att bryta sin kriminella livsstil. Utredningen har haft i uppdrag att lämna konkreta förslag på åtgärder som dels kan förhindra rekrytering, dels kan underlätta avhopp. 
 Beträffande nyrekrytering till kriminella nätverk har i huvudsak följande framkommit: 
  
 Unga som går med i kriminella nätverk har ofta problem i skolan och de har många gånger äldre syskon som också är kriminellt belastade. Ungdomar som riskerar att utveckla en kriminell livsstil kommer i hög utsträckning från de socialt mest utsatta bostadsområdena i storstäderna. 
  
 Utredningen gör bedömningen att omkring 5 000 unga under 21 år riskerar att rekryteras till kriminella nätverk. Rekryterings- basen utgörs av de mest brottsbelastade ungdomarna. 
  
 För att nå framgång i arbetet med att förhindra rekrytering till kriminella nätverk måste myndigheter och andra samarbeta långsiktigt och uthålligt på lokal nivå. 
  
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2010:15 
  
 När det gäller avhopp från kriminella grupperingar har bl.a. följande framkommit: 
  
 Alltfler av Kriminalvårdens klienter har kopplingar till krimi- nella grupperingar. 
  
 Av fängelsedömda gängmedlemmar återfaller 85 procent i ny brottslighet. 
  
 Det behövs ett tydligt och samordnat stöd till personer som är motiverade att lämna en kriminell livsstil. 
  
 Mot bakgrund av slutsatserna i de ovannämnda punkterna är utredningens huvudförslag följande. 
 Åtgärder mot nyrekrytering 
 Sociala insatsgrupper 
  
 - 
  
 Sociala insatsgrupper med socialtjänst, polis och skola bildas på lokal nivå. Socialtjänsten ska ha huvudansvaret för dessa insats- grupper. De sociala insatsgrupperna ska arbeta konsekvent och uthålligt och ha ett operativt ansvar. Individuella handlings- planer för unga som riskerar att rekryteras till kriminella nätverk ska utarbetas. Handlingsplanerna ska regelbundet följas upp och utvecklas. Vid behov ska även Kriminalvården, Statens institutionsstyrelse, missbruksvården och psykiatrin kopplas till insatsgruppernas arbete. Även ideella organisationer och näringslivet ska kunna bidra till verksamheten. 
  
 Lokala poliskontor 
  
 - 
  
 Rikspolisstyrelsen ska verka för att polismyndigheterna etablerar lokala poliskontor i bostadsområden där det bedöms finnas ett särskilt behov av polisiär närvaro. Polisens verksamhet i dessa områden ska framför allt vara inriktad på att i bred samverkan förebygga ungdomsbrott. En lokalt förankrad polis- verksamhet ska bidra till att arbetet i de sociala insatsgrupperna blir effektiv. 
  
 12 
  
 SOU 2010:15 
  
 Sammanfattning 
  
 Projekt pojke 
  
 - 
  
 Det bör omgående göras en omfattande satsning på tonårs- pojkar och unga män i de mest utsatta bostadsområdena. Sats- ningen ska avse yrkesträning, arbete och fritidssysselsättning och syfta till att motverka sociala problem, psykisk ohälsa och stereotypa könsroller. Satsningen ska ha som målsättning att motverka attityder och värderingar som främjar en kriminell identitet. 
  
 Lättnad i socialtjänstsekretessen 
  
 - 
  
 Genom en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) får socialtjänsten möjlighet att till polisen lämna ut vissa uppgifter om unga under 21 år som kan befaras hamna i kriminalitet. En förutsättning är att utlämnandet av uppgiften kan antas bidra till att förhindra brott. Något utrymme att lämna ut uppgifter om begångna brott som den unge gjort sig skyldig till ger bestämmelsen inte. Bestämmelsen är utformad som en uppgiftsmöjlighet. Det är alltid socialtjänsten som i sista hand avgör om uppgifter om den unge ska lämnas till polisen. Den nya bestämmelsen kommer att underlätta arbetet i de sociala insatsgrupperna. 
  
 Riskbedömning 
  
 - 
  
 Brottsförebyggande rådet får i uppdrag att, tillsammans med Rikspolisstyrelsen, Socialstyrelsen, Skolverket och Statens institutionsstyrelse, utarbeta en riskbedömningsmanual som kan användas av de sociala insatsgrupperna i deras arbete med att fånga upp unga som riskerar att utveckla en kriminell livsstil. 
  
 Tillfälligt omhändertagande av unga 
  
 - 
  
 Omhändertagande enligt 12 § polislagen (1984:387) ska också få ske om någon som kan antas vara under 18 år anträffas under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att han eller hon kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet. I dessa situationer ska socialtjänstsekretessen inte hindra att en uppgift 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2010:15 
  
 som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande lämnas av personal inom socialtjänsten till en polismyndighet. 
 Polisens föräldratelefon, m.m. 
  
 - 
  
 Rikspolisstyrelsen ska verka för att det vid varje polismyndighet inrättas en Polisens föräldratelefon. Till föräldratelefonen ska oroliga föräldrar och andra anhöriga kunna vända sig med frågor kring ungdomar och kriminalitet, även anonymt. 
  
 - 
  
 Socialtjänsten, skolan och polisen ska ha en i lag uttalad skyldig- het att stödja och hjälpa föräldrar i deras ansvar att fostra sina barn. 
  
 Skolans ansvar för elevernas frånvaro 
  
 - 
  
 Skolinspektionen får i uppdrag att granska hur grundskolor och gymnasieskolor följer upp elevernas frånvaro. Som en del i granskningen bör ingå att överväga behovet av en gemensam reglering eller handlingsplan på området. 
  
 Åtgärder för att stödja avhoppare 
 Tydligare ansvar för Kriminalvården 
  
 - 
  
 Personal på häkten, anstalter och inom frivården ska motivera klienter till att lämna kriminella grupperingar. Kriminalvården ska informera om det stöd som klienterna kan få om de lämnar en kriminell livsstil. 
  
 - 
  
 Fängelsedömda som bedöms vara motiverade att lämna kriminella grupperingar ska ha möjlighet att avtjäna straffet på särskilda anstaltsavdelningar. 
  
 - 
  
 Frivården får i uppgift att koordinera stödinsatser för klienter som är motiverade att lämna kriminella grupperingar. Särskilda kontaktpersoner bör finnas hos socialtjänsten, Arbetsför- medlingen och polisen. Även hos Kronofogdemyndigheten, Skatteverket, Försäkringskassan, hälso- och sjukvården och frivilligorganisationer bör kontaktpersoner utses. Frivården ska 
  
 14 
  
 SOU 2010:15 
  
 Sammanfattning 
  
 ansvara för att individuella handlingsplaner utarbetas för klienterna. 
  
 - 
  
 För personer som har lämnat kriminella grupperingar ska fri- vården, om det finns behov, utse särskilt lämpliga lekmanna- övervakare. 
  
 - 
  
 Kriminalvården ska årligen redovisa vilka insatser och om- fattningen av dessa som myndigheten gjort för att stödja personer som är motiverade att lämna kriminella grupperingar. Kriminalvården ska också redovisa resultaten av insatserna. 
  
 Stödåtgärder för personer som inte är klienter inom 
 Kriminalvården 
  
 - 
  
 För personer som inte är klienter inom Kriminalvården, men som har kontaktat polisen eller socialtjänsten eller någon annan med anledning av att de vill lämna en kriminell gruppering, ska de sociala insatsgrupperna kunna ansvara för att stödinsatser koordineras i individuella handlingsplaner. 
  
 - 
  
 För ungdomar som vårdas på institutioner som Statens institutionsstyrelse ansvarar för ska det, senast vid utskriv- ningen, finnas en individuell handlingsplan för den unge. Planen ska utarbetas av den unge, dennes föräldrar, socialtjänsten och Statens institutionsstyrelse och innehålla individuellt utformade insatser efter utskrivningen. Inför utskrivningsplaneringen för unga med erfarenhet av kriminella nätverk ska socialtjänsten aktualisera den unge hos den sociala insatsgruppen. 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2010:15 
  
 Nationell kunskapssatsning 
  
 - 
  
 Brottsförebyggande rådet får i uppdrag att tillsätta en forsk- ningskommitté med uppgift att ta fram ett forskningsprogram om kriminella grupperingar. Programmet bör utgå från behovet av såväl utvärdering som mer långsiktig tvärvetenskaplig forskning. Forskningskommittén bör bestå av kvalificerade forskare och företrädare för de myndigheter som berörs. Vid behov bör även internationell expertis knytas till kommitténs arbete. 
  
 - 
  
 Brottsförebyggande rådet får i uppdrag att utreda möjligheterna att ta fram ett system för att kunna redovisa kriminalstatistik avseende brottslighet relaterad till kriminella grupperingar. 
  
 Konsekvenser 
  
 - 
  
 Kostnaderna för merparten av förslagen ryms inom respektive myndighets ordinarie anslag. Projekt pojke respektive 
  
 kunskapssatsningen 
  
 m.m., bedöms kosta 75 respektive 
  
 5 miljoner kr per år. 
  
 - 
  
 Utredningen föreslår att Projekt pojke finansieras genom ett årligt statsbidrag till Ungdomsstyrelsen. Kostnaden kan delvis finansieras genom att avgiften till brottsofferfonden ändras. Kunskapssatsningen finansieras genom höjt anslag till Brottsförebyggande rådet. 
  
 - 
  
 Utredningens samlade förslag kommer att stärka det brottsföre- byggande arbetet och därigenom på sikt minska brottsligheten. 
  
 16 
  
 SOU 2010:15 
  
 Sammanfattning 
  
 Strategisk nivå 
  
 Samverkan kommun, polis m.fl. 
  
 Socialtjänst 
  
 Polis 
  
 Lots 
  
 Ingripanden PL 12 § 
  
 Missbruksvård 
  
 Personskydd 
  
 Stödpersoner 
  
 Lokalt poliskontor/ 
  
 Sekretesslagen 
  
 närpolis 
  
 Kontaktpoliser 
  
 Föräldrastöd 
  
 Föräldratelefon 
  
 SiS 
  
 SOCIAL 
 INSATSGRUPP 
 Arbetsförmedlingen 
  
 Psykiatrin 
  
 Unga kriminella 
  
 Kronofogden 
  
 Avhoppare 
  
 Skatteverket 
  
 Försäkringskassan 
  
 Fritidsgårdar 
 Ideella organisationer Idrottsföreningar Näringsliv 
 Kris - livsstilshus  
 X-Cons/Passus 
  
 Projekt pojke 
  
 Kriminalvård 
  
 Individuell 
  
 Skola 
  
 handlingsplan 
  
 Lots 
  
 Skolk 
  
 Frivården 
  
 Kamrater 
  
 Uppsökare 
  
 Skolarbetet 
  
 17 
 Författningsförslag 
  
 1. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i polislagen (1984:387) 
 Härigenom föreskrivs att 2 och 12 §§ polislagen (1984:387) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
  
 1 
  
 Till polisens uppgifter hör att 
  
 1. 
  
 förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, 
  
 2. 
  
 övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat, 
  
 3. 
  
 bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, 
  
 4. 
  
 lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen, 
  
 5. 
  
 lämna vårdnadshavare upp- lysningar och annan hjälp i hans eller hennes ansvar att ge barnet en god fostran, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen, 
  
 5. fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser. 
  
 6.  
 fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser. 
  
 1  
 Senaste lydelse 1984:387. 
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2010:15 
  
 12 § 
  
 2 
  
 Anträffas någon, som kan antas vara under arton år, under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans hälsa eller utveckling, får han tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till social- nämnden. 
 Omhändertagande enligt första stycket får också ske om någon som kan antas vara under arton år anträffas under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att han eller hon kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. 
  
 2  
 Senaste lydelse 1991:140. 
 20 
  
 SOU 2010:15 
  
 Författningsförslag 
  
 2. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i skollagen (1985:1100) 
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § skollagen (1985:1100) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 Alla 
  
 barn 
  
 och 
  
 ungdomar 
  
 2 § 
 3 
  
 Alla barn och ungdomar  
 ska 
 , 
  
 skall 
 , oberoende av kön, 
  
 oberoende 
  
 av 
  
 kön, 
  
 geografisk 
  
 geografisk hemvist samt sociala 
  
 hemvist 
  
 samt 
  
 sociala 
  
 och 
  
 och 
  
 ekonomiska 
  
 förhållanden, 
  
 ekonomiska 
  
 förhållanden, 
  
 ha 
  
 ha lika tillgång till utbildning i 
  
 lika tillgång till utbildning i det 
  
 det offentliga 
  
 skolväsendet 
  
 för 
  
 offentliga skolväsendet för barn 
  
 barn och ungdom. Utbildningen 
  
 och ungdom. Utbildningen  
 ska 
  
 skall  
 inom varje skolform vara 
  
 inom 
  
 varje 
  
 skolform 
  
 vara 
  
 likvärdig, varhelst den anordnas 
  
 likvärdig, varhelst den anordnas 
  
 i landet. 
  
 i landet. 
  
 Utbildningen 
  
 skall 
  
 ge 
  
 Utbildningen  
 ska  
 ge eleverna 
  
 eleverna kunskaper och färdig- 
  
 kunskaper och färdigheter samt, 
  
 heter samt, i samarbete med 
  
 i samarbete 
  
 med 
  
 hemmen, 
  
 hemmen, 
  
 främja 
  
 deras 
  
 främja 
  
 deras 
  
 harmoniska 
  
 harmoniska 
  
 utveckling 
  
 till 
  
 utveckling 
  
 till 
  
 ansvarskännande 
  
 ansvarskännande människor och 
  
 människor 
  
 och 
  
 samhälls- 
  
 samhällsmedlemmar. 
  
 I 
  
 utbild- 
  
 medlemmar. I utbildningen  
 ska 
  
 ningen  
 skall  
 hänsyn tas till 
  
 hänsyn tas till elever i behov av 
  
 elever i behov av särskilt stöd. 
  
 särskilt 
  
 stöd. 
  
 Skolan 
  
 ska 
  
 samarbeta med den som har 
  
 vårdnaden om ett barn och stödja 
  
 vårdnadshavaren 
  
 i 
  
 hans 
  
 eller 
  
 hennes ansvar att ge barnet en 
  
 Verksamheten i skolan  
 skall 
  
 god fostran. 
  
 Verksamheten 
  
 i 
  
 skolan 
  
 ska 
  
 utformas 
  
 i 
  
 överensstämmelse 
  
 utformas 
  
 i 
  
 överensstämmelse 
  
 med 
  
 grundläggande 
  
 demokra- 
  
 med 
  
 grundläggande 
  
 demokra- 
  
 tiska 
  
 värderingar. Var 
  
 och 
  
 en 
  
 tiska 
  
 värderingar. Var och en 
  
 3  
 Senaste lydelse 1999:886. 
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2010:15 
  
 som verkar inom skolan  
 skall  
 främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår gemensamma miljö. Särskilt  
 skall  
 den som verkar inom skolan 
  
 1. 
  
 främja jämställdhet mellan könen samt 
  
 2. 
  
 aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden. 
  
 som verkar inom skolan  
 ska  
 främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår gemensamma miljö. Särskilt  
 ska  
 den som verkar inom skolan 
  
 1. 
  
 främja jämställdhet mellan könen samt 
  
 2. 
  
 aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. 
 22 
  
 SOU 2010:15 
  
 Författningsförslag 
  
 3. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453)  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 5 kap. 3 a §, av 
 följande lydelse, 
  
 dels  
 att det närmast före 5 kap. 3 a §, ska införas en ny mellanrubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 
  
 kap. 
  
 Vårdnadshavare 
 3 a § 
 Till socialnämndens uppgifter hör att verka för att vårdnads- havare får stöd och hjälp i sitt ansvar att ge barnet en god fostran. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. 
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2010:15 
  
 4. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) 
  
 dels  
 att 10 kap. 20 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 10 kap. 18 a §, av följande lydelse, 
  
 dels  
 att det närmast före 10 kap. 18 a §, ska införas en ny mellanrubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 10 kap. 
 Förebyggande av brott 
 18 a § 
 Sekretessen enligt 26 kap. 1 § hindrar inte att en uppgift om en enskild som inte fyllt 21 år lämnas till polismyndighet, om det finns en påtaglig risk att den unge ska begå brott och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta. Om uppgiften efterfrågas av polismyndighet krävs att social- tjänsten, med hänsyn till övriga omständigheter, finner att det också är lämpligt att uppgiften lämnas ut. 
 20 § 
  
 4 
  
 Sekretessen enligt 26 kap. 1 § hindrar inte att en uppgift som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas vara under arton år påträffas av personal inom socialtjänsten 
  
 4  
 Senaste lydelse 2009:400. 
 24 
  
 SOU 2010:15 
  
 Författningsförslag 
  
 1. 
  
 under förhållanden som uppenbarligen innebär över- hängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling, eller 
  
 2. 
  
 om den unge påträffas när han eller hon begår brott. 
  
 1. 
  
 under förhållanden som uppenbarligen innebär över- hängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling, 
  
 2. 
  
 under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att den unge kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet,  
  
 eller 
  
 3. 
  
 om den unge påträffas när han eller hon begår brott. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. 
 25 
 INLEDNING 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Rekrytering till och avhopp från en kriminell gruppering 
 Tran är 20 år och uppvuxen i en förort till Stockholm. Sedan 12- årsåldern har han regelbundet begått brott – bl.a. stölder, skadegörelse, rån och misshandel. Han har dömts flera gånger, senast till skyddstillsyn. Tran hoppade av gymnasiet och började röka hasch och hänga med kriminella kompisar, berättar han. 
  
 1  
  
 För närvarande bor Tran på annan ort och har skyddade personuppgifter. Han beskriver sitt nuvarande liv som tomt och innehållslöst och han säger att han är rädd, mycket rädd. För några år sedan började han umgås med ett gäng killar, några av dem hade han känt sedan han var liten. Tillsammans begick de en rad grova brott – inbrott i lagerlokaler, butiksrån, narkotikabrott och utpressning. Vi var som en stor familj, som bröder, säger Tran. Som mest bestod den kriminella grupperingen av ett  
 20-tal 
  personer, de äldsta var i  
 30-årsåldern. 
  I samband med att Tran skulle leverera ett parti narkotika spårade allt ur. Av olika skäl fick narkotikaleveransen avbrytas och partiet lämnas tillbaka till uppdrags- givaren. I samband med återlämnandet påstod uppdragsgivaren att det saknades narkotika. Uppdragsgivaren krävde att Tran skulle betala honom en större summa pengar för det som saknades. Nu gick allt mycket snabbt. Tran blev misshandlad av sina gängkompisar och han beordrades begå brott som han inte klarade av att utföra. För att få hjälp ur den onda cirkel som han hamnat i sökte Tran upp en polis som han kände sedan tidigare. För honom berättade Tran om hoten och att han behövde skydd. Vid efterföljande rättegång mot personer i det kriminella nätverket dömdes dessa – bl.a. med stöd av Amirs uppgifter – till fängelse. 
  
 1  
 Tran är en fiktiv person men berättelsen är i huvudsak baserad på faktiska händelser. 
 29 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2010:15 
  
 Vändpunkt 
 Smith växte upp med båda sina föräldrar i en, som han beskriver det, trygg och harmonisk familj. 
  
 2  
  
 I dag är han närmare 40 år och arbetar med att hjälpa personer som vill lämna kriminella grupperingar. Annat var det för mindre än tio år sedan. Då tillhörde han den grupp av ett hundratal män som polisen regelbundet stoppar och har spaning mot, i väntan på att de ska begå brott som polisen kan binda dem till. Smith har suttit närmare 15 år av sitt liv i fängelse. I belastningsregistret finns uppgifter om allt från narkotikabrott till grov misshandel och rån. I dag beskriver sig Smith som en brottsfri vanekriminell, dvs. en person som likt en nykter alkoholist för alltid riskerar att återfalla. Men en kriminell livsstil är inget liv, konstaterar Smith kort. Vändpunkten för Smith kom när han satt häktad för väpnat rån och hans då  
 11-åriga 
  dotter skrev ett brev till honom där hon deklarerade att hon aldrig mer ville se honom och att hon hoppades att han snart skulle dö. Smith var då drygt 30 år. Han säger att han aldrig hade haft vare sig ett vanligt jobb eller nära relationer som fungerat i mer än ett par år. Dottern hade en pappa som inte gjort annat än att strula till det, berättar han. För hennes skull – och för sin egen – bestämde han sig där och då för att det fick vara nog. Under fängelsetiden deltog han i olika behandlingsprogram och läste in en gymnasieutbildning. Inför den villkorliga frigivningen hade han bett en person som han kände förtroende för att vara hans lekmannaövervakare. Han övertygande sin socialsekreterare om att socialtjänsten måste stödja honom med boende samtidigt som han själv försökte bygga upp ett socialt nätverk bestående av människor utan anknytning till den kriminella världen. Smith ler och säger att för en person med hans bokstavskombination måste allt gå fort och motgångar kan snabbt rasera allt. 
  
 1.1 
  
 Bakgrunden till uppdraget 
  
 Såväl i Sverige som i andra länder har brottslighet som begås av kriminella grupperingar alltmer kommit att framstå som ett påtagligt samhällsproblem. Under hösten 2007 tog regeringen initiativ till en nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten. I maj 2008 lämnade sex experter förslag på åtgärder som skulle lägga grunden till en effektivare och mer uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten. Experternas förslag har redovisats i promemorian  
 Nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten – överväganden och förslag 
  
 (Ds 2008:38). 
  
 2  
 Smith heter egentligen något annat. 
 30 
  
 SOU 2010:15 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Med utgångspunkt i experternas förslag fattade regeringen i juli 2008 tre beslut som innebar en tydlig förstärkning av insatserna mot brottslighet som utförs av kriminella grupperingar. Därmed gick den nationella mobiliseringen in i en genomförandefas. En redogörelse för dessa regeringsbeslut – som innebar uppdrag till Rikspolisstyrelsen, Säkerhetspolisen och Brottsförebyggande rådet 
 – finns i  
 bilaga 2 
 . 
 Behovet av en utredning 
 Målet med regeringens satsning mot den grova organiserade brottsligheten är att åtgärderna ska leda till att fler brottsaktiva lagförs och att förutsättningarna för dem som ägnar sig åt brottslighet av detta slag försämras så att de får allt svårare att fortsätta med sin verksamhet. Erfarenheter från satsningar i andra länder visar att en framgångsrik bekämpning av etablerade kriminella grupperingar kan leda till att nya grupperingar bildas eller att befintliga grupperingar intensifierar sina rekryterings- åtgärder. Denna typ av icke avsedda effekter måste motverkas genom kraftfulla insatser från myndigheter, kommuner och andra som direkt eller indirekt berörs. 
 När möjligheterna att utöva kriminell verksamhet försvåras kan det bli aktuellt för brottsaktiva personer att lämna de grupperingar som de tillhör. Den som vill göra det behöver hjälp och stöd i många olika avseenden. Det handlar inte bara om hjälp med att bryta sig loss från ett nätverk som kräver betalning och hotar, utan också om stöd för att kunna etablera en fungerande livssituation med bostad, arbete och socialt umgänge. För att bidra till att fler personer lämnar de kriminella grupperingarna måste berörda myndigheter, kommuner och andra bli bättre på att stödja personer som vill lämna en kriminell livsstil. 
 Sammantaget finns det behov av en utredning med uppgift att se närmare på vad som ytterligare kan göras för att motverka rekryteringsåtgärder från kriminella grupperingar och stödja dem som vill lämna dessa grupperingar. Denna utredning blir alltså en fortsättning på de redan vidtagna åtgärderna mot den grova organiserade brottsligheten. 
 31 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2010:15 
  
 1.2 
  
 Utredningens direktiv 
  
 Enligt direktiven ska utredningen för det första föreslå åtgärder som underlättar för personer som vill lämna kriminella grupperingar. För det andra ska utredningen föreslå åtgärder för att förhindra nyrekrytering till sådana grupperingar. 
  
 3 
  
 Utredningens förslag ska enligt direktiven syfta till att förhindra de kriminella nätverkens etablering i samhället. Förslagen ska utformas så att de tar sin utgångspunkt i det arbete som redan bedrivs. Utredningen ska därför i lämplig utsträckning beskriva detta arbete samt om möjligt beskriva vilka grupper som är i riskzonen för att rekryteras till kriminella nätverk. Utifrån nyssnämnda beskrivning ska utredningen bl.a. föreslå hur sam- ordningen av det arbete som myndigheter, kommuner och andra aktörer bedriver kan förbättras för bl.a. ungdomar. 
 De åtgärder som utredningen föreslår ska enligt direktiven kunna genomföras inom ramen för nuvarande myndighetsstruktur och de ska utgå från befintlig ansvarsfördelning mellan myndig- heter, kommuner och andra som berörs. 
 I det fall lämnade förslag kräver författningsändringar ska full- ständiga författningsförslag utarbetas. 
 Vid uppdragets genomförande ska utredningen samråda med de myndigheter, kommuner och andra aktörer som är berörda av uppdraget. 
 Direktiven 
  
 4  
  
 återges i sin helhet i  
 bilaga 1 
 . 
  
 1.3 
  
 Avgränsningar av uppdraget 
  
 Särskilt vad gäller den del av utredningen som handlar om nyrekrytering har det sedan utredningen påbörjade sitt arbete lämnats andra uppdrag som delvis berör samma område. Dessa uppdrag beskrivs kortfattat nedan. 
  
 3 
  
 Utredningen har valt att utgå från ett kronologiskt perspektiv och har därför i förhållande till direktiven vänt på ordningen. Vi anser att det är mer logiskt att börja med frågor som rör nyrekrytering till kriminella grupperingar för att därefter ta oss an frågor som gäller avhopp. 
  
 4 
  
 Utredningens tilläggsdirektiv (dir. 2009:69 och 2010:1) har avsett förlängning av utredningstiden och biläggs inte betänkandet. 
  
 32 
  
 SOU 2010:15 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 Uppdrag till Statens folkhälsoinstitut 
 Statens folkhälsoinstitut (FHI) har av regeringen fått i uppdrag att senast den 31 mars 2010 redovisa en kartläggning av det före- byggande arbetet i kommunerna som är särskilt riktat till barn och ungdomar i olika risksituationer. 
  
 5  
  
 Med barn och ungdomar i risksituationer ska enligt uppdraget förstås personer som finns i utsatta miljöer, t.ex. i familjer med missbruk eller våld. 
 Det förebyggande arbete som FHI ska kartlägga är riktat mot barn och ungdomar som i förlängningen riskerar att rekryteras till kriminella grupperingar. Dock har FHI fått ett rent kartläggande uppdrag. Detta ska jämföras med förevarande uppdrag, som går ut på att lämna förslag till faktiska åtgärder. 
 Delprojektet Ungdomsbrottslighet inom ramen för projektet Brottsbekämpning och ett effektivt rättsväsende 
 Chefen för Justitiedepartementet gav i mars 2009 en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag på hur rättsväsendets myndigheter och andra aktörer kan effektivisera insatserna för att förhindra att ungdomar utvecklar en vanekriminell livsstil. Utredaren redovisade uppdraget i december 2009 i promemorian 
 Effektivare insatser mot ungdomsbrottslighet 
 . 
  
 I promemorian föreslås för det första att Rikspolisstyrelsen (RPS) får i uppdrag att inrätta polisens ungdomscentrum på åtta orter i landet. Sådana ungdomscentrum ska på regional nivå, tillsammans med kommunala myndigheter, ansvara för metod- utveckling, enhetlighet, samverkan och utvärdering inom området ungdomsbrottslighet. Dessa centrum bör enligt promemorian få i uppdrag att ta fram och införa riktlinjer för polisens inhämtning av information beträffande ungdomar som riskerar att utveckla en vanekriminell livsstil och för hur socialnämnden ska få del av denna information. Däremot ska dessa centrum inte arbeta operativt med enskilda individärenden. 
 För det andra föreslås en starkare ekonomisk styrning av polis och åklagare för att myndigheterna ska hålla tidsfristerna avseende unga lagöverträdare. Enligt förslaget bör RPS och Åklagar- myndigheten hålla inne en viss del av de ekonomiska resurserna till 
  
 5  
 Regeringsbeslut III:5 den 2 april 2009 med diarienummer S2009/2925/FH (delvis). 
 33 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2010:15 
  
 polismyndigheterna respektive åklagarkamrarna och sedan fördela medlen i förhållande till hur tidsfristerna hållits. 
 För det tredje föreslås att det införs en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som innebär att social- tjänstsekretessen inte hindrar att ett beslut om att inleda eller inte inleda en utredning med anledning av en anmälan enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) lämnas ut till den myndighet som gjort anmälan. Vidare föreslås att myndighetsgemensamma seminarier inom området sekretess och samverkan bör anordnas för olika yrkesgrupper. 
 Avslutningsvis föreslår utredaren att ungdomsbrott i större utsträckning än för närvarande bör utredas och avdömas där den unge bor, att den särskilda lagregleringen av vem som är förundersökningsledare i ungdomsärenden avskaffas samt att RPS och Åklagarmyndigheten får i uppdrag att utarbeta föreskrifter och allmänna råd för utredningar av ungdomsbrott. 
 Det är uppenbart att förevarande utredning måste besluta vissa avgränsningar gentemot ovannämnda uppdrag. Majoriteten av unga som begår brott gör det ofta tillsammans med någon annan person som är i ungefär samma ålder och av samma kön och som kommer från samma bostadsområde eller går i samma skola. Gräns- dragningen mellan de som riskerar att bli vanekriminella och unga som är på väg in i eller tillhör förorts- eller ungdomsgäng kan därför många gånger vara svår att dra. 
 En avgränsning som görs är att förevarande utredning så långt som möjligt ger förslag till åtgärder som riktar sig mot personer som mera omedelbart riskerar att rekryteras till kriminella grupperingar. Vid en sådan avgränsning kan det hävdas att promemorian  
 Effektivare insatser mot ungdomsbrottslighet  
 generellt sett tar sikte på åtgärder riktade mot ungdomar som inte har kommit riktigt lika långt i den kriminella karriären. Utredningen är dock medveten om att en sådan gräns inte är lätt att dra mellan de båda uppdragen, men ambitionen är i alla fall klar. 
 En översyn av påföljdssystemet 
 Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av påföljdssystemet. 
  
 6  
  
 Utredningen har antagit namnet Påföljdsutredningen (Ju 2009:11) och ska redovisa sitt uppdrag 
  
 6  
 En översyn av påföljdssystemet (dir. 2009:60). 
 34 
  
 SOU 2010:15 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 senast den 31 maj 2012. Påföljdsutredningen ska enligt direktiven bl.a. analysera och vid behov föreslå ändringar av bestämmelserna om s.k. billighetsskäl i 29 kap. 5 § brottsbalken vad avser innehåll, betydelse vid straffmätningen och påföljdsvalet samt för med- delande av påföljdseftergift. Bakgrunden till översynen av de s.k. billighetsskälen anges bl.a. vara de förslag till ändringar av bestämmelserna som Beredningen för rättsväsendets utveckling föreslog. 
  
 7  
  
 Beredningen föreslog att det ska beaktas att den tilltalade har lämnat uppgifter av betydelse för utredningen av det egna brottet. 
 Med hänsyn till Påföljdsutredningens uppdrag kommer denna utredning inte att lämna förslag till åtgärder som avser påföljds- systemet. 
  
 8  
  
 Dock ger förevarande utredning sin syn på behovet av en översyn av de s.k. billighetsskälen i  
 bilaga 3 
 . 
  
 1.4 
  
 Utredningens arbete 
  
 Utredningen har hållit tre expertsammanträden och även haft underhandskontakter med enskilda experter. Vidare har utred- ningen fört diskussioner med utredaren som redovisade sitt uppdrag i promemorian  
 Effektivare insatser mot ungdomsbrottslighet 
 . 
 I syfte att få en lägesbild samt inhämta synpunkter och idéer från myndigheter, kommuner, ideella föreningar och andra som är berörda av uppdraget har utredningen hållit fem hearingar. 
  
 9  
  
 Till tre av dessa hearingar hade utredningen bjudit in bl.a. politiker, personal från rättsväsendet och andra myndigheter samt personer med egen erfarenhet av en kriminell livsstil. De två övriga hearingarna var öppna för allmänheten. 
 Härutöver har fortlöpande ett stort antal intervjuer och kontakter ägt rum med personer som arbetar inom myndigheter och organisationer som berörs av utredningens arbete. Här kan bl.a. nämnas möten med Rikskriminalpolisen, Brottsförebyggande rådet, Kunskapscentrum mot organiserad brottslighet i Göteborg, Ung &height:523px"  id="img1"/DIVDIV id="id_1"TABLE cellpadding=0 cellspacing=0 class="t9"TRTD class="tr19 td28"> 
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Figur 6.1 Social insatsgrupp 
  
 Strategisk nivå 
  
 Samverkan kommun, polis m.fl. 
  
 Socialtjänst 
  
 Polis 
  
 Lots 
  
 Ingripanden PL 12 § 
  
 Missbruksvård 
  
 Personskydd 
  
 Stödpersoner 
  
 Lokalt poliskontor/ 
  
 Sekretesslagen 
  
 närpolis 
  
 Kontaktpoliser 
  
 Föräldrastöd 
  
 Föräldratelefon 
  
 SiS 
  
 SOCIAL 
 INSATSGRUPP 
 Arbetsförmedlingen 
  
 Psykiatrin 
  
 Unga kriminella 
  
 Kronofogden 
  
 Avhoppare 
  
 Skatteverket 
  
 Försäkringskassan 
  
 Fritidsgårdar 
 Ideella organisationer Idrottsföreningar Näringsliv 
 Kris - livsstilshus  
 X-Cons/Passus 
  
 Projekt pojke 
  
 Kriminalvård 
  
 Individuell 
  
 Skola 
  
 handlingsplan 
  
 Lots 
  
 Skolk 
  
 Frivården 
  
 Kamrater 
  
 Uppsökare 
  
 Skolarbetet 
  
 92 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 6.2.2 
  
 Den strategiska nivån för de sociala insatsgrupperna 
  
 Förslag:  
 Befintlig chefssamverkan ska i möjligaste mån användas för att besluta omfattningen och inriktningen av de sociala insatsgruppernas verksamhet. Den strategiska nivån ska också följa upp arbetet i insatsgrupperna. 
 Inledning 
 Vid utredningens möten med olika experter har de flesta påtalat behovet av ett särskilt forum som arbetar mot nyrekrytering till kriminella nätverk. Samtidigt har personer som arbetar inom social- tjänsten, skolan och polisen framfört att de redan samverkar, på ett övergripande plan, i brottsförebyggande frågor. Många har uttryckt att de inte är i behov av ytterligare en strategisk samverkansgrupp utan snarare av att samverkan ska fyllas med konkret innehåll. En utgångspunkt vid genomförandet av förslaget med sociala insats- grupper är därför att så långt som möjligt utnyttja redan befintliga samverkansstrukturer i stället för att uppfinna nya. 
 Handlingsplanen Samverkan Polis och kommun 
 En redan befintlig samverkansstruktur beskrivs i handlingsplanen  
 Samverkan Polis och kommun,  
 som Rikspolisstyrelsen överlämnade till Justitiedepartementet i januari 2008. 
  
 4  
  
 Handlingsplanen innehåller dels förslag till hur polisen ska effektivisera samverkan med landets kommuner, dels förslag till konkreta åtgärder för att skapa en effektiv och lokalt förankrad polisverksamhet. Enligt handlingsplanen ska en överenskommelse om samverkan mellan polis och kommun tecknas på strategisk nivå av länspolismästaren och kommunstyrelsens ordförande eller representanter som utsetts att företräda polis- respektive kommunledning. I de tre storstads- myndigheterna kan andra nivåer förekomma. Vidare kan en överenskommelse med grupper av små glesbygdskommuner och en polismyndighet vara att föredra. 
 I överenskommelsen förbinder sig båda parter skriftligen att i samverkan, utifrån sina samhällsuppdrag, arbeta brottsförebygg- 
  
 4  
  
 Handlingsplan  
 Samverkan Polis och kommun – för en lokalt förankrad polisverksamhet i hela landet,  
 Rikspolisstyrelsen den 29 januari 2008, dnr  
  
 PoA-480-5788/06. 
  
 93 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 ande mot ett eller flera problemområden. Den strategiska överens- kommelsen ligger sedan till grund för det fortsatta operativa brottsförebyggande arbetet i lokala brottsförebyggande råd eller motsvarande samverkansformer som finns i kommunen. 
 Utgångspunkten för en fungerande samverkan är att polisen och kommunen kan enas kring en gemensam uppfattning om vilka problem som finns lokalt. För att skapa en sådan gemensam lägesbild behöver polisen och kommunen beskriva sin uppfattning om det rådande läget utifrån det faktaunderlag som var och en av parterna förfogar över. Den gemensamma lägesbilden utgör grunden för att i en gemensam överenskommelse kunna prioritera inom vilka områden samverkan ska ske samt vilka åtaganden var och en ska göra i detta arbete. 
 Rikspolisstyrelsen, Sveriges Kommuner och Landsting och Brottsförebyggande rådet har inlett ett samarbete för att omsätta handlingsplanen  
 Samverkan Polis och kommun  
 till praktisk verksamhet. I dagsläget har enligt uppgift ca 150 samarbetsavtal slutits mellan polisen och kommunerna. 
 Samhällsråd 
 En annan samarbetsstruktur är modellen med samhällsråd, som finns beskriven i promemorian  
 Nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten – överväganden och förslag  
 (Ds 2008:38). Till skillnad från handlingsplanen  
 Samverkan Polis och kommun  
 har samhällsråden i första hand till uppgift att arbeta mot den grova organiserade brottsligheten. En annan skillnad är att samhällsråden ska ha en sammansättning som speglar att de är forum för ett brett samhällsengagemang. I samhällsråden kan därför utöver polis och kommun även fasta eller adjungerade representanter från bl.a. Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten, Skatteverket, Försäkringskassan, Kriminalvården, Kronofogdemyndigheten, länsstyrelsen, Migrationsverket, näringslivet och arbetstagar- föreningar finnas. Flera polismyndigheter har på senare tid startad samhällsråd, t.ex. i Västerås och Örebro. 
 94 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Överväganden 
 Handlingsplanen  
 Samverkan Polis och kommun  
 har på kort tid fått ett stort genomslag. Därför kan den överenskommelse på strategisk nivå som tecknas mellan polis och kommun enligt handlingsplanen även avse beslut om att bilda sociala insatsgrupper. I avtalet kan parterna också bestämma omfattningen av insats- gruppernas arbete. Enligt utredningen bör den strategiska sam- verkan mellan polis och kommun utvecklas, i linje med förslaget om samhällsråd, så att fler parter omfattas än enbart polis och kommun. Ett exempel på en sådan bredare strategisk samverkan är de s.k. chefssamråden i Stockholms län (se avsnitt 5.1). När väl en social insatsgrupp bildats blir en central uppgift för den strategiska nivån att följa upp verksamheten. 
  
 6.2.3 
  
 Den operativa verksamheten i de sociala insatsgrupperna 
  
 Förslag 
 : De sociala insatsgrupperna ska arbeta med unga som riskerar att rekryteras till kriminella nätverk. För dessa personer ska individuella handlingsplaner upprättas. Insatsgrupperna ska även ha möjlighet att initiera generella åtgärder för att motverka att kriminella nätverk etableras. Vidare ska insatsgruppernas verksamhet årligen redovisas till den strategiska nivån. 
 Individinriktade insatser 
 De möten och hearingar som utredningen hållit har visat på ett påtagligt behov av att kunna arbeta med gemensamma individuella insatser för unga som riskerar att dras in i kriminella nätverk. Sam- verkan i dag fungerar inte tillfredsställande och bristerna kan leda till att myndigheterna missar unga personer som riskerar att dras in i allvarligare brottslighet. Denna slutsats får också stöd av den nyligen redovisade promemorian  
 Effektivare insatser mot ungdoms- brottslighet  
 (se avsnitt 1.3). I promemorian konstateras att det finns få goda exempel på samverkan som syftar till att tidigt identifiera den förhållandevis lilla andel unga som löper risk att utveckla en vanekriminell livsstil. Det finns sammanfattningsvis ett uppenbart 
 95 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 behov av att samplanera individuella och långsiktigt uthålliga insatser. 
 En central uppgift för de sociala insatsgrupperna blir att kartlägga och identifiera de ungdomar som mera omedelbart är på väg in i gängkriminalitet och försöka stärka deras s.k. skydds- faktorer. För att ett sådant kartläggningsarbete ska kunna utföras föreslås dels en lättnad av socialtjänstsekretessen i förhållande till polisen (se vidare avsnitt 6.5), dels att en särskild riskbedömnings- manual utarbetas (se vidare avsnitt 6.6). 
 Det nu beskrivna arbetet med individrelaterade insatser bör av sekretesskäl föras av socialtjänsten och polisen. Men det är viktigt att skolan där den unge går involveras i arbetet. Insatsgruppen får i det enskilda fallet pröva om ytterligare myndigheter bör engageras. Som angetts tidigare lär ett nära samarbete med Kriminalvården, Statens institutionsstyrelse (SiS), missbruksvården och psykiatrin i vissa fall vara behövlig. Detta samarbete får ske inom de ramar som sekretessbestämmelserna sätter. 
 I arbetet med att stärka ungdomars skyddsfaktorer är frivillig- organisationer och näringslivet mycket viktiga. Som exempel kan idrotts- och musikföreningar hjälpa till med att engagera den unge i fritidsaktiviteter. Företagare kan bidra med mentorskap på vägen mot yrkeslivet och erbjuda arbete eller praktikplatser. 
 Individuella handlingsplaner, m.m. 
 Samverkansparterna ska som tidigare nämnts representeras av kontaktpersoner som knyts till de sociala insatsgrupperna. Dessa kontaktpersonerna kan vara första linjens chefer på operativ nivå eller annars ha mandat att fatta beslut om faktiska insatser. Dessa kontaktpersoner bör träffas regelbundet, åtminstone en gång per månad. Vid mötena ska individuella handlingsplaner utarbetas med tydliga mål om vad som behöver göras för att den unge ska upphöra med brott. Den unge och hans föräldrar ska delta vid utformningen av handlingsplanen. I planen ska anges vilka åtgärder som ska vidtas och av vem. Det bör givetvis följas upp att de planerade åtgärderna utförs och att planen justeras och utvecklas över tid. En återkommande uppföljning ska göras för varje aktuell person. 
 96 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Lots, m.m. 
 Socialtjänsten ska som tidigare nämnts ha ett huvudansvar för de sociala insatsgrupperna. Detta innefattar även att utse en social- sekreterare som får fungera som lots för den unge. Lotsfunktionen innebär bl.a. att vara ett stöd för den unge och verka för att de beslutade åtgärderna i den individuella handlingsplanen genomförs. 
 Det har framkommit att många unga vill ha kontakt med en vuxen som de känner förtroende för och som de kan prata med om olika problem och funderingar. För unga som riskerar att dras in i allvarligare kriminalitet kan det antas att behovet av en fungerande vuxenkontakt är särskilt stor. Ofta kan lotsen fylla denna roll. I annat fall kan det bli aktuellt att även förordna en särskild stödperson för den unge enligt socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 5  
  
 En sådan stödperson behöver inte vara en socialtjänsteman utan kan lika väl komma från exempelvis polisen, skolan, kyrkan, en ideell organisation som exempelvis Unga Kris eller  
 X-Cons, 
  ett företag eller en idrottsförening. 
 Övergripande verksamhet 
 De sociala insatsgrupperna ska även kunna utföra arbete på en mer allmän nivå där utbyte av uppgifter om enskilda personer inte behövs. Det kan exempelvis handla om arbete mot rekrytering till kriminella nätverk eller gäng vid en viss skola eller fritidsgård. Ett sådant allmänt hållet arbete kan föras utan hinder av sekretess. Kommunen kan t.ex. genomföra riktade informationsinsatser i sina skolor och då mot både elever och deras föräldrar. En sådan informationsinsats kan med fördel samplaneras med polisen och organisationer som jobbar med kriminellt belastade ungdomar, t.ex. Unga KRIS,  
 X-Cons 
  och Fryshuset eller liknande verksamheter. Som exempel kan information behöva spridas om kriminella grupperingar, hur de rekryterar, vilken typ av brottslighet de ligger bakom och vad denna brottslighet får för följder. Även det ofta miserabla liv som medlemmarna i grupperingarna hamnar i är viktigt att tala om. 
 Ofta poängteras vikten av att arbeta mot s.k. kriminella före- bilder, dvs. det fåtalet medlemmar i kriminella grupperingar som får 
  
 5  
 Det som avses är bestämmelserna om kontaktperson eller särskilt kvalificerad kontakt- person enligt 3 kap. 6 § tredje och fjärde stycket socialtjänstlagen. 
 97 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 ett reellt utbyte av verksamheten och som rör sig med mycket kontanter, fina klockor, dyra bilar m.m. Dessa personer har ofta stora skulder som är lämnade för indrivning. I arbetet med att komma åt de kriminella tillgångarna kan Kronofogdemyndigheten, Försäkringskassan och Skatteverket bidra med insatser i form av exempelvis utmätningar och skatterevisioner. Polisen har vad gäller dessa s.k. kriminella förebilder en självklar roll att spela, exempelvis genom att ha dessa personer under uppsikt. Ett sådant samlat och ökat tryck mot de s.k. kriminella förebilderna kan ha en avhållande effekt på den som överväger att ge sig in i ett kriminellt nätverk. För att polisen ska kunna inrikta sitt arbete mot unga som riskerar att rekryteras till kriminella grupperingar föreslås därför en ändring i polislagen (se vidare avsnitt 6.7). 
 Återrapportering och uppföljning 
 För att arbetet i de sociala insatsgrupperna ska kunna utvecklas positivt är det viktigt att det dels finns tillgång till professionell handledning och stöd, dels att ett kontinuerligt kunskapsutbyte mellan insatsgrupperna kan ske. Utredningen föreslår nedan att Brottsförebyggande rådet, i samverkan med andra centrala myndig- heter, får i uppdrag att stödja genomförandet av förslaget om sociala insatsgrupper. Detta bör leda till att goda exempel sprids och att en enhetlighet i arbetet uppnås. 
 Det är av stor betydelse att den strategiska nivån, som består av höga chefer, kontinuerligt följer upp resultaten av de sociala insats- gruppernas arbete. De sociala insatsgrupperna ska därför i vart fall årligen redovisa sitt arbete till den strategiska nivån. Lika viktigt är det att arbetet i insatsgrupperna kontinuerligt följs upp och utvärderas av kontaktpersonerna själva. Den övergripande målsätt- ningen är att unga som blir aktuella vid en social insatsgrupp ska komma på rätt köl. Hur detta ska ske ser sannolikt olika ut för olika personer. I de fall den unge återfaller eller fortsätter in i allvarlig brottslighet bör den sociala insatsgruppen ha någon form av haverikommission för att utreda vad som gått fel. 
 98 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Utvecklingen av de sociala insatsgrupperna 
 På sikt ser utredningen att de sociala insatsgruppernas verksamhet kan breddas ytterligare. Ett tänkbart utvecklingsområde är att insatsgrupperna blir lokala forum där åklagare som ska meddela en ung gärningsman åtalsunderlåtelse kan kalla den unge och dennes föräldrar tillsammans med polisen och socialtjänsten till ett s.k. orossamtal. Vidare kan unga som dömts för brott kallas till insats- gruppen för att där gå igenom vad domen innebär. Avslutningsvis kan även kommunernas medlingsverksamhet för unga lagöverträd- are med fördel förläggas till en social insatsgrupp. Utgångspunkten är emellertid att de sociala insatsgrupperna inledningsvis ska fokusera verksamheten på unga som riskerar att rekryteras till kriminella grupperingar. 
  
 6.2.4 
  
 Arbetet i en social insatsgrupp – ett exempel 
  
 Nedan ges en närmare beskrivning av hur verksamheten i en social insatsgrupp skulle kunna se ut. 
 Ward, som är 15 år, bor i en förort tillsammans med sin mamma och två äldre bröder. De äldre bröderna har sedan en längre tid tillbaka varit brottsaktiva och båda är i dag med i en kriminell gruppering på orten. Familjens sociala situation, som emellanåt är mycket besvärlig, är känd av socialtjänsten. Enskilda punktinsatser har genomförts, dock utan långvarigt resultat. 
 Ward prövade alkohol redan som  
 11-åring. 
  Vid 12 års ålder började han även använda hasch. Det var hans bröder som ordnade fram droger. I början klarade Ward av skolan och mamman märkte inte av hans missbruk, men i årskurs 7 förändrades situationen påtagligt. Ward började skolka och han hade stora samarbets- svårigheter, både med lärare och klasskamrater. Ward sålde hasch till kamrater i skolan men ganska snabbt fick han skulder till sina bröder och deras kompisar. Daniels skulder ledde till att han ofta var hotad och ibland inblandad i våldssituationer på skolan. I ett underrättelse- uppslag från en kontaktpolis i skolan framkom bl.a. att Ward allt oftare umgicks med äldre kriminella i området. Det fanns även tips om att Ward varit delaktig i personrån. 
 Inför ett möte i den sociala insatsgruppen får närpolischefen och skolans kontaktperson i uppdrag att sammanställa den information man har om Espinoza situation. Vid mötet konstaterar socialtjänsten att fokus och tidigare insatser har legat på Espinoza bröder, vilket har medfört att han har kommit i skymundan. I skolan har situationen 
 99 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 varit mycket stökig och rektorn har vid flera tillfällen övervägt att polisanmäla Ward bl.a. för olaga hot. Mot bakgrund av Espinoza relationer och sociala nätverk gör polisen och de övriga kontakt- personerna i den sociala insatsgruppen bedömningen att han löper stor risk att rekryteras till den kriminella grupperingen på orten. Vid mötet beslutas att den sociala insatsgruppen omgående ska kalla till ett möte med Ward och hans mamma samt en lärare som Ward har förtroende för. En individuell handlingsplan ska tas fram tillsammans med mamman och Ward. Mamman kommer bl.a. att erbjudas föräldrastöd. Skolan får i uppgift att följa upp Espinoza frånvaro och man kommer även att utse en lots åt honom samt diskutera förslag till fritidsaktiviteter och någon lämplig stödperson på fritiden. Polis- kontoret i området kommer att informeras om handlingsplanen. 
  
 6.2.5 
  
 Genomförandet 
  
 Förslag:  
 Brottsförebyggande rådet får i uppdrag att verka för att sociala insatsgrupper bildas i enlighet med utredningens förslag. Uppdraget ska utföras i nära samverkan med Rikspolisstyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting. Brå ska även samråda med andra myndigheter som berörs av uppdraget. 
 Samverkan mellan socialtjänst, skola och polis har en förhållandevis lång tradition i Sverige. Formerna för detta samarbete ser, av förklarliga skäl, olika ut i landet. Mot bakgrund av vad som redovisats ovan anser utredningen att ambitionsnivån för detta samarbete bör höjas. Genom att inrätta sociala insatsgrupper, särskilt i kommuner där förekomsten av kriminella grupperingar är mer påtaglig, får arbetet en tydlig och mer operativ fokusering. 
 Brå har redan i uppdrag av regeringen att medverka till att arbetet på lokal nivå mot den grova organiserade brottsligheten mobiliseras runt om i landet (se  
 bilaga 2 
 ). Brå fullgör detta uppdrag bl.a. genom att delta i arbetet med att omsätta handlingsplanen  
 Samverkan Polis och kommun  
 till praktisk verksamhet. Som en fortsättning på detta uppdrag anser utredningen att det är mest lämpligt att Brå får i uppdrag att verka för att sociala insatsgrupper bildas på lokal nivå. I uppdraget ska ingå att stödja och utveckla samt följa upp arbetet mot nyrekrytering till kriminella nätverk. 
 Det är viktigt att Brå genomför uppdraget i nära samverkan med Rikspolisstyrelsen samt Sveriges Kommuner och Landsting vilka 
 100 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 står bakom den nämnda handlingsplanen. Brå bör även samråda med andra relevanta myndigheter med verksamhet på lokal och regional nivå och berörda ideella organisationer i samband med genomförandet av uppdraget. 
 Det går inte att bortse från att problemen med nyrekrytering till kriminella grupperingar är större i vissa kommuner och orter, däribland de tre storstadsregionerna. Brå ska därför i första hand koncentrera sitt arbete till dessa orter eller kommuner. Brå ska även ge stöd och information till andra kommuner som avser att mobilisera arbetet mot nyrekrytering till kriminella grupperingar. 
  
 6.3 
  
 Lokala poliskontor 
  
 Förslag:  
 Rikspolisstyrelsen får i uppdrag att verka för att polismyndigheterna etablerar lokala poliskontor i bostads- områden där det bedöms finnas ett särskilt behov av polisiär närvaro. Polisens verksamhet i dessa områden ska framför allt vara inriktad på att i bred samverkan förebygga ungdomsbrott. En lokalt förankrad polisverksamhet ska bidra till att arbetet i de sociala insatsgrupperna blir effektivt. 
 För att nå framgång i arbetet med att förhindra rekrytering till kriminella grupperingar måste myndigheter och andra arbeta långsiktigt och uthålligt på lokal nivå. Det är också viktigt att samverkan mellan myndigheter och andra organisationer i enskilda ärenden förstärks. Genom förslaget att bilda sociala insatsgrupper anser utredningen att förutsättningarna för att motverka nyrekry- teringen ökar avsevärt. Socialtjänsten ska vara huvudansvarig för de sociala insatsgrupperna men även polisen har ett särskilt ansvar att främja att sådana insatsgrupper kommer till stånd. 
 Polismyndigheten i Stockholms län har, som redovisats i kapitel 5, inrättat 27 lokala poliskontor sedan 2006. Grundtanken med lokala poliskontor, som kan ses som en vidareutveckling av närpolisverksamheten, är att polisen måste arbeta nära de boende och andra som finns i lokalsamhället och ha goda kunskaper om problemen i området. Enkelt sammanfattat kan poliskontoren sägas vara en förstärkning av den befintliga närpolisverksamheten. Tanken är vidare att polisens resurser bör användas där behovet är som störst. Poliskontoren är en hörnsten i myndighetens brotts- 
 101 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 förebyggande strategi och verksamheten syftar bl.a. till att motverka att ungdomar rekryteras till kriminella nätverk. 
  
 6 
  
 En mer detaljerad utvärdering av poliskontoren är påbörjad av Brottsförebyggande rådet. Redan nu kan det emellertid konstateras att polisens lokal- och personkännedom har ökat avsevärt. Vidare har de boende och andra som verkar i lokalsamhället lärt känna sin polis. Detta har inte gått utan konflikter i områden med omfattande kriminella ungdomsgäng. Genom uthållig närvaro har ändå i de allra flesta fallen förtroendet för polisen ökat, vilket möjliggjort en utökad samverkan och informationsutbyte. Arbets- formen har även resulterat i att eventuella fördomar som poliser och ungdomar har om varandra minskat. Det finns slutligen tydliga indikationer på att brottsligheten har minskat och att tryggheten har ökat. 
 Som diskuterats tidigare är utsattheten för brott och andelen unga som begår brott påtagligt högre i vissa bostadsområden. Såväl svensk som internationell forskning har visat på samband mellan sociala faktorer, exempelvis arbetslöshet, och brott. 
  
 7  
  
 Det finns således ett uppenbart behov av mer lokalt förankrad brottsföre- byggande verksamhet i socialt utsatta bostadsområden. Av betydelse för att nå framgång i detta arbete är att det finns s.k. kontaktpoliser för skolorna. Syftet med ett tydligare samarbete mellan skola och polis är att det brottsförebyggande arbetet för barn och unga förstärks. Vidare kan det leda till bättre relationer mellan unga och polisen och öka elevernas förståelse för lagar och regler. Kontaktpoliser ska ha ansvaret för en eller flera skolor och vara nåbara för skolans personal, elever och föräldrar. 
 Utredningen föreslår att den polisiära närvaron förstärks i vissa bostadsområden genom att det inrättas lokala poliskontor, efter modell från Polismyndigheten i Stockholms län. Poliserna vid dessa kontor bör arbeta ute bland de ungdomar och andra som bor och verkar i bostadsområdet. En mer lokalt förankrad polisverksamhet leder långsiktigt till att förtroendet mellan polisen och de ungdomar och andra som bor i området stärks. Polisen ska även aktivt ingripa mot brottsliga handlingar och upprätthålla respekten för lag och ordning. Erfarenheterna har visat att goda kunskaper om lokala förhållanden är av betydelse då det gäller brotts- utredningar, både vad avser ungdomsbrott och grov organiserad 
  
 6 
  
 Rapport  
  
 Poliskontor 2010 
 . Polismyndigheten i Stockholms län  
 AA-124-87467-2009. 
  
 7 
  
 Wilcox,  
  
 P-O. 
  
  H. (1991).  
 Cooper, criminals and victims: The Swedish experience in an  
 Schmidtperspective.  
 Springer. 
  
 102 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 brottslighet. Ungdomsperspektivet ska vara grundläggande i polis- kontorens arbete. 
 Rikspolisstyrelsen får i uppdrag att verka för att polismyndig- heterna etablerar lokala poliskontor i bostadsområden där det bedöms finnas ett särskilt behov av polisiär närvaro. Polisens verksamhet i dessa områden ska framför allt vara inriktad på att i bred samverkan förebygga ungdomsbrott. En lokalt förankrad polisverksamhet ska bidra till att arbetet i de sociala insats- grupperna blir effektivt. 
  
 6.4 
  
 Projekt pojke: en särskild satsning på tonårspojkar och unga män 
  
 Förslag:  
 Det bör omgående göras en omfattande satsning på tonårspojkar och unga män i de mest utsatta bostadsområdena. Satsningen ska avse yrkesträning, arbete och fritidssyssel- sättning och syfta till att motverka sociala problem, psykisk ohälsa och stereotypa könsroller. 
 Som diskuterats i kapitel 3 finns det ett samband mellan ung- domars utanförskap och risken för att de ska gå med i kriminella grupperingar. De oroligheter som förekommit i svenska förorter under senare tid, med bilbränder, stenkastning mot polis och räddningstjänst och stor skadegörelse kan till del ses i ljuset av vissa ungas sociala utanförskap. Olika underrättelserapporter från polisen har visat att unga som går med i kriminella nätverk i mycket stor utsträckning kommer från de socialt mest utsatta bostads- områdena. Forskning har också visat att det dels finns en tydlig koppling mellan psykisk ohälsa och allvarligare brottslighet, dels att unga i socialt utsatta områden generellt sett har en sämre psykisk hälsa. Unga män med utländsk bakgrund blir inte heller sällan fördomsfullt bemötta och utsatta för diskriminering. 
 Ungdomsstyrelsen fick 2006 i uppdrag att genomföra en satsning på förebyggande och främjande verksamhet för ungdomar i riskmiljöer. 
  
 8  
  
 Syftet med insatsen var att minska risken för ungdomar att hamna i kriminalitet, missbruk eller socialt utan- förskap och att bidra till utvecklingen av drogfria mötesplatser för ungdomar. Uppdraget, som totalt omfattade 125 miljoner kr, 
  
 8  
  
 Insatser för unga i riskmiljöer 
 . Ungdomsstyrelsens skrifter 2008:8. 
 103 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 slutredovisades i november 2008. Ungdomsstyrelsen fördelade cirka 113 miljoner kr i projektstöd till 229 projekt. Satsningen innebar att över 4 000 ungdomsarbetare har deltagit i fortbildnings- insatser samt att 60 fritidsgårdar har tagit fram system för uppfölj- ning av verksamhetens betydelse för målgruppen. Genom stöd till mellankommunala samverkansprojekt har också sju regioner (106 kommuner) utvecklat verksamhet för samverkan kring ungdoms- frågor. Totalt har mer än hälften av landets kommuner berörts av satsningen, tillsammans med ett stort antal ideella föreningar. 
 I oktober 2009 presenterade regeringen skrivelsen  
 En strategi för ungdomspolitiken  
 (Skr. 2009/10:53). I handlingsplanen redovisas 45 åtgärder inom ungdomspolitiken varav ett flertal avser åtgärder på utbildnings- respektive arbetsmarknadsområdet. 
  
 EU-kommissionen 
  har i ett meddelande 
  
 9  
  
 uttalat att målet för social integration är att förebygga fattigdom och social utslagning bland missgynnade ungdomsgrupper och bryta det sociala arvet genom att mobilisera alla aktörer verksamma på ungdomsområdet (föräldrar, lärare, socialarbetare, vårdpersonal, ungdomsarbetare, ungdomarna själva, rättsvårdande myndigheter, arbetsgivare m.fl.). 
 De ungdomspolitiska utmaningarna de kommande åren är av allt att döma mycket stora. Närmast ligger frågan om arbetslösheten bland unga som enligt vissa bedömningar kommer att stiga ytterligare. Andra viktiga ungdomsfrågor gäller utbildning, integra- tion och hälsa. Kriminologisk forskning och underrättelserapporter från polisen har också visat att tonårspojkar och unga män från socialt utsatta områden svarar för en stor del av den gängrelaterade brottsligheten. 
  
 10 
  
 De förslag som hittills redovisats i detta kapitel har i stor utsträckning handlat om insatser som bör göras för unga som redan är involverad i brottslig verksamhet. Av största betydelse är att insatser även görs för att förmå fler unga att ta avstånd från brott och missbruk. Det gäller inte minst tonårspojkar och unga män i de socialt mest utsatta bostadsområdena som är en särskilt känslig grupp för att dras med i kriminella nätverk. I kapitel 5 redovisades en verksamhet i Australien, Youth Foundation, där syftet bl.a. är att skapa tvärstrukturellt samarbete i ungdomsfrågor, fördela pengar till projekt och skräddarsy lösningar i individärenden. 
  
 9 
  
 En  
  
 EU-strategi 
  för ungdomar – Satsa på ungdomars egna möjligheter. En förnyad öppen samordning för ungdomsfrågor. 
  
 10 
  
 Ungdomar nära kriminella nätverk. En kartläggning av ungdomar länkade till grov kriminalitet i Stockholms län 
  
 . Polismyndigheten i Stockholms län. 
  
 104 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Viktiga samarbetsparter i verksamheten är företagare och ideella föreningar. Som beskrivits i avsnitt 5.1 vill exempelvis det lokala näringslivet i Kista i Stockholms län även ta ett socialt ansvar för ungdomarna i området. 
 Behovet av särskilda satsningar på tonårspojkar och unga män har på senare tid uppmärksammats i en rad länder. Exempelvis har regeringen i Tyskland prioriterat frågor som rör pojkar och unga män. Enligt uppgifter från den svenska ambassaden i Berlin avser förbundsregeringen bl.a. att utvidga ett pilotprojekt kallat  
 Soziale jungs  
 som startades i delstaten Hessen 2005. I projektet får pojkar i åldern  
 13–16 
  år, ofta med utländsk bakgrund, bl.a. möjlighet att arbeta en eftermiddag i veckan på ålderdomshem, dagis eller andra institutioner. I projektet ingår även gemensamt anordnade fritids- aktiviteter och framtidsplanering tillsammans med mentorer. 
  
 11 
  
 Utredningen har tidigare framhållit att sociala insatsgrupper och lokala poliskontor sammantaget bör öka möjligheterna att mot- verka nyrekrytering till kriminella grupperingar. För att ytterligare förstärka det brottsförebyggande arbetet avseende rekrytering till kriminella grupperingar bör insatser som tar sikte på tonårspojkar och unga män i de mest utsatta bostadsområdena genomföras. Som det ser ut i dag i vissa bostadsområden får polisen ta en vidare roll och engagera sig i sociala aktiviteter för unga. Där den egentliga polisrollen tar slut finns mycket att göra men många gånger tar ingen annan myndighet eller organisation vid. Utredningens uppfattning är att sociala insatser för tonårspojkar och unga män givetvis kan inkludera polisen men att andra måste ha huvudansvaret. 
 En satsning på tonårspojkar och unga män ska framför allt avse yrkesträning, arbete och fritidssysselsättning och syfta till att motverka sociala problem, psykisk ohälsa och stereotypa köns- roller. Satsningen bör ha som målsättning att motverka attityder och värderingar som främjar en kriminell identitet. Ett exempel på en generell insats för unga är de s.k. aktivitetshus som flera kommuner startat. Det bör enligt utredningens uppfattning avsättas medel som statliga och kommunala myndigheter, ideella organisationer och andra kan söka för att stärka de s.k. skyddsfaktorerna. En sådan satsning på tonårspojkar och unga män i utsatta områden kommer att behöva pågå under en längre tids- period. 
  
 11  
 Uppgifter från ambassadrådet Williams  
 (2009-11-17). 
  Se även www.sozialejungs.de. 
 105 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Även lokala företagare bör ingå i denna satsning. I detta sammanhang kan nämnas att Gåvoincitamentsutredningen har lämnat förslag till skatteregler för att stimulera givande till bl.a. ideell verksamhet (SOU 2009:59). Förslaget innebär att den som ger gåvor till s.k. godkända gåvomottagare ska kunna medges en skattereduktion om högst 7 000 kr per år för fysiska personer och högst 35 000 kr per år för juridiska personer. Skatteverket ska enligt förslaget besluta vilka som kan vara godkända gåvomottagare efter ansökan. Stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund ska enligt förslaget kunna bli godkända gåvo- mottagare bl.a. under förutsättning att de är s.k. inskränkt skattskyldiga enligt inkomstskattelagen (1999:1229) och att de driver en verksamhet med sikte på hemlösa, sjuka, handikappade, missbrukare och allmänt hjälpbehövande i Sverige och i utlandet. Utredningen har remissbehandlats och förslaget bereds inom Regeringskansliet. 
  
 6.5 
  
 Lättnad i socialtjänstsekretessen 
  
 En fråga som genomgående har tagits upp när det gäller unga i riskmiljöer är sekretessen mellan myndigheter. Ofta hävdas det att dagens reglering utgör ett hinder för att samverkan kring unga ska kunna förbättras. I  
 bilaga 7  
 lämnas en närmare redogörelse för nuvarande ordning vad gäller sekretessen mellan myndigheter. I detta avsnitt tar utredningen upp ett par tidigare förslag till lättnader i socialtjänstsekretessen vid brottsförebyggande arbete. Dessa förslag har inte lett till lagstiftning. Därefter redovisar utredningen sina bedömningar och förslag. 
  
 6.5.1 
  
 Tidigare förslag 
  
 Departementspromemorian Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott (Ju 1994:E) 
 I den i rubriken angivna promemorian konstaterades att de problem som förekommer vid myndigheternas brottförebyggande arbete beträffande ungdomar främst uppstår i det vardagliga samarbetet mellan i första hand polisen och socialtjänsten. Även i de lokala samarbetsorganen som arbetar brottsförebyggande sades problemen kunna uppkomma när enskilda ärenden tas upp. 
 106 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 I promemorian ansågs det vara rimligt att polisen i brottsföre- byggande syfte kunde få del av uppgifter om den unges personliga förhållanden, bl.a. adresser, familjeförhållande, kamratkrets, miss- bruk samt planerade och gjorda insatser från socialtjänstens sida och uppgifter om den unges familj. Däremot ansågs det inte att uppgifter om begångna brott skulle kunna lämnas ut. För att uppnå ett utökat uppgiftsutbyte föreslogs ett undantag från sekretessen enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), numera 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL). I förslaget angavs att sekretessen inte skulle hindra att uppgift om enskild, som inte fyllt 18 år, eller närstående till denne fick lämnas från myndighet inom socialtjänsten till polismyndighet, om det fanns påtaglig risk att den unge skulle begå brott och uppgiften kunde antas bidra till att förhindra brott. 
 Enligt motiven ansågs det kunna finnas anledning att befara att den unge skulle begå brott när denne tidigare begått brott. Bedömningen sades också kunna grunda sig på att den unge t.ex. vistades i en miljö där risken för att han skulle bli indragen i brottslig verksamhet var stor. Det underströks att misstankar om begångna brott även fortsättningsvis endast skulle kunna lämnas ut med stöd av 14 kap. 2 § femte stycket sekretesslagen (numera 10 kap. 23 § OSL). 
 I mer allmänna ordalag skulle dock uppgifter om begångna brott också kunna lämnas ut. Uppgifterna fick inte vara så konkreta att de kunde kopplas ihop med ett visst brott som den unge misstänktes ha begått. Den föreslagna lättnaden i sekretessen avsåg inte några andra myndigheter än polisen. Att det ökade utrymmet för socialtjänsten att lämna uppgifter blev snävt sades vara avsiktligt för att inte äventyra den enskildes förtroende för socialtjänsten. 
 I promemorian anfördes att även om ändringen var snäv, skulle den i inte oväsentlig mån underlätta samarbetet mellan polisen och socialtjänsten. Den skulle dessutom legalisera en del av det uppgiftslämnande som uppenbarligen sker i strid mot sekretess- lagen och som troligen bedöms som nödvändigt av de tjänstemän som berörs. Man antog vidare att samarbetsklimatet mellan polis och socialtjänst skulle förbättras i och med att de fick en mer likartad sekretess när det gällde ungdomsarbetet. 
 Samtliga remissinstanser utom tre (Socialstyrelsen, Statens institutionsstyrelse och Lunds universitets juridiska fakultets- styrelse) tillstyrkte förslaget. Den kritik som riktades mot förslaget 
 107 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 var främst att gränsen mellan det brottsförebyggande och brotts- beivrande arbetet var svår att upprätthålla, att det inte av promemorian framgick på vilket sätt som polisens brottsförebygg- ande arbete skulle underlättas med kunskap om angivna uppgifter samt att det fanns en risk för att ungdomars förtroende för socialtjänsten skulle urholkas genom lagförslaget. Enligt Statens institutionsstyrelse fanns det många tecken som tydde på att socialtjänsten, bl.a. av ekonomiska skäl, inte prioriterade förebyggande och uppsökande arbete bland barn och ungdomar. Institutionsstyrelsen underströk därför att socialtjänsten har ansvar för dessa uppgifter och att uppgifterna varken kan eller ska övertas av polisen. 
 Betänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99) 
 Offentlighets- och sekretesskommittén fann i det i rubriken nämnda betänkandet att de problem som förekommer vid myndigheternas brottsförebyggande arbete beträffande ungdomar uppstår i det vardagliga samarbetet mellan i första hand polisen och socialtjänsten. Enligt resultaten från vissa av kommittén på området genomförda enkät- och intervjuundersökningar berodde av allt att döma en del av svårigheterna på sekretesslagen. 
 Kommittén ansåg att det borde öppnas en viss möjlighet för socialtjänsten att lämna ut uppgifter i brottsförebyggande syfte till polisen om underåriga som befinner sig i riskzonen till kriminalitet. Det fick dock inte bli fråga om att ålägga socialtjänsten någon skyldighet att informera polisen i situationer när det från social- tjänstens sida inte ansågs lämpligt. Öppningen i sekretessen borde enligt kommittén begränsas i så stor utsträckning som möjligt och det var tvunget att finnas utrymme att vid prövningen av ett utlämnande ta hänsyn till den enskildes integritet. Härefter anförde kommittén följande. 
  
 12 
  
 När det gäller under vilka förutsättningar ett utlämnande bör kunna ske anser vi att förslaget som lades fram i departementspromemorian Ju 1994:E kan tjäna som förebild. För att ett uppgiftslämnande skall få ske skall det således finnas en påtaglig risk för att den unge skall begå brott. För att uppgifter skall få lämnas ut från socialtjänsten måste det också finnas skäl att tro att uppgifterna kan bidra till att förhindra att den unge begår brott. 
  
 12  
  
 Ny sekretesslag  
 (SOU 2003:99), Del 1, s. 362 ff. 
 108 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 De uppgifter som polisen i tidigare undersökningar sagt sig behöva få tillgång till är uppgifter om adresser, arbetsplatser, kamratkrets, familjeförhållanden, missbruk, brottsmisstankar och planerade och gjorda insatser från socialtjänstens sida. Våra egna undersökningar visar i stort sett samma resultat. När det gäller familjeförhållanden har det i vår enkätundersökning angetts att uppgifter om våld, missbruk eller psykisk sjukdom i familjen borde få lämnas. De poliser som deltagit i intervjuundersökningen har dock varit av uppfattningen att sådana uppgifter inte behövs i det brottsförebyggande arbetet. 
 När det gäller att avgöra vilka uppgifter som polisen är i behov av för att kunna förebygga att brott begås bör det beaktas på vilket sätt uppgifterna kan komma till användning hos polisen. De uppgifter som polisen i första hand behöver är sådana som ger polisen besked om var den unge uppehåller sig. Med hjälp av uppgifterna skall polisen kunna komma i kontakt med den unge och hålla denne under uppsikt. Mot den bakgrunden bör uppgifter om adresser, arbetsplatser och skolor kunna lämnas ut. 
 Beträffande brottsmisstankar har vi redan sagt att det inte bör komma i fråga att i detta sammanhang lämna ut konkreta brotts- misstankar. I mer allmänna ordalag bör dock uppgifter om brotts- misstankar och narkotikamissbruk kunna lämnas, så länge uppgifterna inte går att hänföra till en viss situation. När det gäller uppgifter om socialtjänstens vidtagna eller planerade åtgärder kan det också finnas situationer där polisen bör kunna få del av sådana uppgifter. 
 När det gäller uppgifter om den unges familj och kamratkrets är vi dock mer tveksamma om det bör vara möjligt att lämna ut annat än harmlösa uppgifter. Såvitt vi kan bedöma finns det inget behov i det brottsförebyggande arbetet att få del av känsliga uppgifter om andra personer än den unge. Denna bedömning gjordes även i departements- promemorian Ju 1994:E beträffande den unges kamrater. Till skillnad från förslaget i promemorian anser vi emellertid att inte heller känsliga uppgifter om den unges närstående skall kunna lämnas från social- tjänsten till polisen. 
 Det skall föreligga en påtaglig risk för att den unge skall begå brott. Som påpekades i departementspromemorian föreligger en sådan risk beträffande ungdomar som redan begått brott och som kanske kan befaras fortsätta härmed eller ungdomar som lever i en sådan miljö att det finns risk för att de hemfaller i kriminalitet. Dessutom skall det krävas att det finns anledning att anta att de lämnade uppgifterna kan bidra till att förhindra brott. Utrymmet för att lämna ut uppgifter från socialtjänsten till följd av ett sådant förslag blir tämligen snävt. 
 Ett förslag som det skisserade kommer att öppna en möjlighet för socialtjänsten att lämna ut uppgifter om unga som kan befaras hamna i kriminalitet till polisen. Om begränsningen i sekretessen utformas som ett generellt undantag från sekretessen kommer det – även om det inte är fråga om någon uppgiftsskyldighet – att följa av 15 kap. 5 § sekretesslagen att socialtjänsten på begäran av polisen är skyldig att 
 109 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 lämna uppgifter till den andra myndigheten, om uppgifterna kan lämnas ut utan hinder av sekretess. 
 Om frågan att lämna ut uppgifter aktualiseras av en begäran från polisen, ankommer det på socialtjänsten att bedöma förutsättningarna för att lämna ut uppgifter ur sekretessbelagt material. Socialtjänsten bör därvid informeras om vilka omständigheter som ligger till grund för antagandet att det finns en påtaglig risk för att den unge skall begå brott och även få uppgift om på vilket sätt de efterfrågade uppgifterna kan antas bidra till att brott förhindras. Det är alltså inte tillräckligt att polisen begär att få ut uppgifter med ett påstående om att uppgifterna behövs för att förhindra att någon begår brott. Om förutsättningarna för att lämna ut uppgifterna visar sig vara uppfyllda innebär 15 kap. 5 § dock att uppgifterna skall lämnas ut. 
 För att inte åstadkomma en situation där socialtjänsten mot sin vilja tvingas lämna polisen uppgifter om unga personer, bör en ytterligare förutsättning för utlämnande vara att socialtjänsten, utifrån övriga omständigheter bedömer det lämpligt att uppgiften lämnas ut. På så sätt blir det socialtjänsten som i första och sista hand avgör om uppgifterna om den unge skall komma till polisens kännedom. Ett utlämnande kan t.ex. anses olämpligt med hänsyn till den unges återanpassning eller på grund av planerade eller pågående insatser för den unge. Det kan också bedömas som olämpligt att bryta ett förtroende som den unge visat genom att vidarebefordra uppgifterna till polisen. 
 Vi föreslår alltså att en ny bestämmelse införs i sekretesslagen som anger att sekretess inte hindrar att uppgift om enskild som inte har fyllt 18 år lämnas från myndighet inom socialtjänsten till polis- myndighet, om det finns en påtaglig risk för att den unge skall begå brott och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta. Om uppgiften efterfrågas av polisen krävs att socialtjänsten, med hänsyn till övriga omständigheter, finner att det också är lämpligt att uppgiften lämnas ut. 
  
 6.5.2 
  
 Övervägande och förslag 
  
 Bedömning och förslag:  
 Socialtjänstens möjligheter att, t.ex. inom ramen för de sociala insatsgruppernas arbete, dela uppgifter om enskild som inte fyllt 21 år med polismyndighet utökas. Sådana uppgifter ska få lämnas av socialtjänsten till polismyndighet om det finns en påtaglig risk för att den unge ska begå brott och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta. Om uppgiften efterfrågas av polismyndighet krävs att socialtjänsten, med hänsyn till övriga omständigheter, finner att det också är lämpligt att uppgiften lämnas ut. 
 110 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Utgångspunkter 
 Enligt vad utredningen har erfarit uppstår det problem vid myndig- heternas brottsförebyggande arbete rörande unga i risksituationer till kriminalitet. Det är framför allt i det vardagliga samarbetet mellan polisen och socialtjänsten som problemen uppstår. Offentlighets- och sekretesslagens utformning anges ofta som ett hinder för det brottsförebyggande samarbetet mellan polisen och socialtjänsten. Från polisens sida har det uttryckligen hänvisats till den danska retsplejelovens § 115 som en effektiv sekretessbrytande reglering i det brottsförebyggande arbetet (se närmare om den paragrafen i  
 bilaga 6 
 ). 
 Det kan hållas för visst att ett uppgiftsutbyte mellan socialtjänst och polis ökar möjligheterna till ett framgångsrikt brottsföre- byggande arbete, t.ex. i de sociala insatsgrupper som utredningen föreslår. Ett förbättrat samarbete mellan socialtjänst och polis som leder till att unga hindras från att begå brott skulle gagna inte minst den unge själv. Att uppgifter i dag inte lämnas från socialtjänst till polis i brottsförebyggande syfte beror främst på den långtgående sekretessen inom socialtjänsten. Även med beaktande av de undantag från sekretessen som finns är socialtjänstens utrymme för att lämna uppgifter till polisen högst begränsade. 
 En av socialtjänstens viktigaste utgångspunkter är att dess insatser i individuella ärenden ska präglas av frivillighet och självbestämmande. 
  
 13  
  
 Socialtjänstlagens grundläggande principer om frivillighet och självbestämmande har haft en avgörande betydelse för sekretessregleringen på socialtjänstens område. 
 Vidare är det av avgörande betydelse för socialtjänstmyndig- heterna att den enskilde kan känna sig förvissad om att de uppgifter han lämnar inte blir kända för andra än de som handlägger hans ärende. Utan ett sådant förtroende från den enskildes sida skulle det många gånger vara svårt för socialtjänsten att bedriva fram- gångsrik behandlingsverksamhet. Fråga är om socialtjänsten mot denna bakgrund ändå inte i vissa situationer ska få lämna uppgifter om unga till andra myndigheter. 
  
 13  
 Jfr 1 kap. 1 § och 3 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453). 
 111 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Utökad möjlighet för socialtjänsten att lämna uppgifter om unga till polisen i brottsförebyggande syfte 
 Det skulle säkert vara möjligt att i större utsträckning än för närvarande förebygga brott, om uppgifter kunde lämnas från socialtjänsten till polisen om unga som misstänks vara i risksituationer. I betänkandet SOU 2003:99 fanns ett förslag med sådant innehåll (se avsnitt 6.5.1) som ännu inte har lett fram till någon lagstiftning. Av remissinstanserna var Barnombudsmannen och Barnens rätt i samhället (BRIS) emot förslaget. 
 Kritiken från Barnombudsmannen och BRIS inriktade sig i huvudsak på att allmänhetens förtroende för socialtjänsten kunde äventyras genom förslaget och att förslaget var diskriminerande eftersom det bara avsåg barn och inte även vuxna (jfr 1 kap. 2 § regeringsformen). 
 Beträffande farhågorna om att förtroendet för socialtjänsten kan komma att urholkas genom förslaget vill utredningen framhålla följande. Risken för att förtroendet ska urholkas måste vägas mot möjligheten att avvärja att unga involveras i kriminalitet. För att ändå inte äventyra förtroendet för socialtjänsten mer än nödvändigt bör uppgiftsmöjligheten vara begränsad. I sammanhanget ska även beaktas att det uppgiftslämnande som i dag anses nödvändigt från socialtjänsten till polisen i det brottsförebyggande arbetet kanske inte sällan sker i strid med offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser eller med en vidsträckt tolkning av 10 kap. 2 § samma lag. Detta förhållande har såvitt utredningen känner till inte påverkat förtroendet för socialtjänsten i någon större omfattning. Genom åtgärden skulle därmed lagstiftningen anpassas så att den bättre överensstämmer med den faktiska tillämpningen. 
 Liksom Offentlighets- och sekretesskommitténs föreslag (SOU 2003:99) bör, då polisen begär ut uppgifter, en förutsättning vara att socialtjänsten bedömer det som lämpligt att uppgiften lämnas ut. Alltså blir det socialtjänsten som alltid avgör om upp- gifterna om den unge ska lämnas ut till polisen. Detta bör garantera att förtroendet för socialtjänsten inte urholkas genom reformen. 
 När det gäller invändningen att förslaget skulle vara diskriminerande mot unga gör utredningen följande bedömning. Av 1 kap. 2 § regeringsformen framgår att det allmänna ska motverka diskriminering av människor bl.a. på grund av ålder. I förarbetena till bestämmelsen uttalas att avsikten är att betona att barn i princip ska bemötas som jämlika individer och att de ska ha 
 112 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 rätt till medinflytande enligt sin utvecklingsnivå när det gäller frågor som rör dem själva. 
  
 14  
  
 Bestämmelsen är inte en rättsligt bindande regel utan ett program- och målsättningsstadgande som ger uttryck för vissa särskilt viktiga principer för samhälls- verksamhetens inriktning. Paragrafens främsta funktion är att ålägga det allmänna att positivt verka för att de ifrågavarande målsättningarna i största möjliga utsträckning förverkligas. 
 För att kunna förhindra rekryteringen till kriminella nätverk är det särskilt väsentligt att ungas brottslighet motverkas. Det är därför enligt utredningen befogat med särskilda åtgärder, däribland ett delvis utökat uppgiftslämnande från socialtjänst till polis, som tar sikte just på unga. 
 Således är det utredningens uppfattning att möjligheterna för socialtjänsten att lämna uppgifter om unga i brottsförebyggande syfte till polisen bör utökas. Utredningen anser att huvuddragen av Offentlighets- och sekretesskommitténs föreslagna lättnad i socialtjänstsekretessen bör genomföras (se närmare om förslaget i avsnitt 6.5.1). Till skillnad från kommittén menar utredningen dock att lättnaden i sekretessen bör utökas till att avse enskild som inte fyllt 21 år. De sociala insatsgrupper som utredningen föreslår kommer främst att arbeta med unga upp till 21 år. Det är därmed viktigt att socialtjänsten kan bidra med för insatsgrupperna nödvändig information även beträffande dem som fyllt 18 men inte 21 år. Vidare befinner sig de flesta som vårdas vid de särskilda ungdomshemmen där med stöd av 3 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt 21 § LVU ska vården upphöra senast när den unge fyller 21 år. Ett förslag från utredningen är att unga med erfarenhet av kriminella grupperingar, som vårdas hos Statens institutionsstyrelse, inför utskrivnings- planeringen ska aktualiseras hos den sociala insatsgruppen (se avsnitt 9.4). Detta understryker också behovet av att lättnaden i sekretessen avser unga som inte fyllt 21 år. 
 Sammanfattningsvis ska sekretess inte hindra att uppgift om enskild som inte fyllt 21 år lämnas från myndighet inom social- tjänsten till polismyndighet, om det finns en påtaglig risk för att den unge ska begå brott och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta. Om uppgiften efterfrågas av polismyndighet krävs därtill att socialtjänsten, med hänsyn till övriga omständigheter, finner att det också är lämpligt att uppgiften lämnas ut. 
  
 14  
 Prop. 2001/02:72 s. 50. 
 113 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Ändringen av socialtjänstsekretessen ska bidra till att de sociala insatsgrupperna ska kunna arbeta med individrelaterade ärenden enligt de intentioner som redovisats i avsnitt 6.2. 
  
 6.6 
  
 Riskbedömningsmanual 
  
 Förslag:  
 Brottsförebyggande rådet (Brå) får i uppdrag att, tillsammans med Rikspolisstyrelsen, Socialstyrelsen, Skolverket och Statens institutionsstyrelse (SiS), utarbeta en riskbedöm- ningsmanual som kan användas av de sociala insatsgrupperna i deras arbete med att identifiera unga som riskerar att utveckla en kriminell livsstil. 
 Under det senaste decenniet har allt fler myndigheter som arbetar med lagöverträdare uppmärksammat behovet av att kunna göra strukturerade riskbedömningar. För polisens del har utvecklingen kommit längst inom området våld i nära relationer, där flera polis- myndigheter använder den s.k.  
 SARA-modellen. 
  Modellen består av ett antal frågor som behandlar olika aspekter av den inträffade händelsen respektive tidigare händelser. Mot bakgrund av de sammanvägda svaren vidtas olika skyddsåtgärder. Det övergripande syftet med att polisen använder riskbedömningar vid relationsvåld är att förhindra upprepad utsatthet. 
 I en rapport 
  
 15  
  
 från Statens institutionsstyrelse (SiS) konstateras att: Strukturerade beslutsstöd eller checklistor för att bedöma risk för brottslighet är effektivare än ostrukturerade modeller som inte bygger på denna kunskap. SiS har under senare år börjat tillämpa ett riskbedömningsinstrument, SAVRY (Structured Assessment of Violence Risk in Youth) i behandlingsarbetet med unga inom SiS- vården. I samtal som utredningen haft med företrädare för SiS ser man fortfarande vissa svårigheter med att koppla resultaten från riskbedömningar till det konkreta behandlingsarbetet. Motsvarande erfarenhet tycks föreligga inom polisen vad gäller arbetet med  
 SARA-modellen. 
  Det är därför viktigt att påpeka att utformningen och användningen av riskbedömningsinstrument återkommande bör följas upp och utvärderas så att brister rättas till. 
  
 15  
  
 Långström, N. (2003).  
 Att bedöma risk för återfall bland antisociala unga. En kunskaps- översikt.  
 SiS följer upp och utvecklar 2/03. 
  
 114 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Resultatet av riskbedömningen ska vägleda den som utför en sådan bedömning om lämpliga åtgärder. Användningen av risk- bedömningsinstrument ska vara ett stöd i det arbete som görs för att motverka nyrekrytering till kriminella nätverk. Målsättningen med att utveckla en riskbedömningsmanual är att bättre kunna identifiera vilka unga som löper risk att rekryteras till kriminella nätverk. Detta genom att olika aktörer kan ha information som, om den läggs samman om den enskilde individen, möjliggör att relevanta insatser kan göras tidigare. 
 Ett exempel på differentiering av insatser framkom vid utred- ningens möte i Köpenhamn. Som redovisats tidigare arbetar man i Danmark strukturerat inom ramen för skola, socialtjänst och polis (SSP). Inom  
 SSP-samarbetet 
  i Köpenhamn har det utvecklats fyra nivåer av insatser för unga baserat på vilka problembeteenden som föreligger (se närmare om nivåerna i avsnitt 5.4). 
 Polismyndigheten i Stockholms län har nyligen påbörjat ett arbete med att ta fram en s.k. Wiley för unga lagöverträdare under 18 år. Förutom uppgifter om aktuell och eventuell tidigare brottslighet ska information om den unges sociala nätverk och relationer kartläggas i syfte att identifiera unga som riskerar att rekryteras till kriminella grupperingar. 
 I en promemoria 
  
 16  
  
 avseende åtgärder mot ungdomsbrottslig- heten som det danska Justitiedepartementet redovisade i oktober 2009 anges som första punkt att regeringen kommer att ta initiativ till att förbättra möjligheterna för tidig identifiering av barn och unga med förhöjd risk för brottslighet. Det gäller exempelvis riskfaktorer relaterade till skolan, familjen och den unges livsstil. Vidare kommer en katalog över relevanta reaktionsmöjligheter som kan kopplas till resultatet av riskbedömningen att utarbetas. 
 Utredningen har konstaterat att myndigheter som kommer i kontakt med unga lagöverträdare har behov av en gemensam syn på hur de fortsatta insatserna bör utformas. En ung person som påträffas tillsammans med en äldre person som är känd av polisen för inblandning i grövre brottslighet kan vara en sådan riskfaktor som socialtjänsten, polisen och skolan bör beakta. Om den unge också har problem i skolan och är känd av socialtjänsten för narkotikamissbruk eller andra sociala problem indikerar detta en betydligt förhöjd risk för att den unge är på väg in i en tyngre kriminalitet. En enskild händelse som observeras av polis – 
  
 16  
 Mere konsekvens, opfølgning og omsorg – en markant styrket indsats mod ungdoms- kriminalitet.  
 Danska regeringen oktober 2009. 
  
 115 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 exempelvis att den unge umgås med kriminella personer – bör därför sättas in i ett större sammanhang. 
 Utredningen föreslår att Brottsförebyggande rådet får i uppdrag att tillsammans med Rikspolisstyrelsen, Socialstyrelsen, Skolverket och SiS, utarbeta en manual för riskbedömning som kan användas i de sociala insatsgruppernas arbete mot nyrekrytering. 
  
 6.7 
  
 Tillfälligt omhändertagande av unga 
  
 Förslag:  
 Omhändertagande enligt 12 § polislagen ska också få ske om någon som kan antas vara under 18 år anträffas under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att han eller hon kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet. 
 I dessa situationer ska socialtjänstsekretessen inte hindra att en uppgift som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande lämnas av personal inom socialtjänsten till en polismyndighet. 
  
 6.7.1 
  
 Nuvarande ordning 
  
 Enligt 12 § polislagen (1984:387) får polisman ta hand om dem som kan antas vara under 18 år och anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans hälsa eller utveckling. Den omhändertagne ska skyndsamt över- lämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. 
 Bestämmelsen överfördes till polislagen från 2 § lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande. Det var på förslag av 1973 års brottskommission som bestämmelsen infördes. Bakgrunden till bestämmelsen var att kommissionen hade funnit att det fanns behov av en särskild föreskrift som gjorde det möjligt för polisen att under vissa nödfallsliknande förhållanden tillfälligt omhänderta den som kunde antas vara under 15 år. För en sådan åtgärd kunde enligt kommissionen inte bara anföras rent humanitära skäl. Ett ingripande kunde många gånger även vara motiverat från brottsförebyggande synpunkt, nämligen när det fanns uppenbar risk för att barnet annars kunde bli utsatt för något övergrepp. Avsikten med ett omhändertagande fick endast vara att se till att barnet så skyndsamt som möjligt kom bort från den skadliga miljön. Kommissionen uttalade också att bestämmelsen 
 116 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 skulle tillämpas endast i undantagsfall och i sådana sammanhang där den aktuella situationen inte kunde lösas på annat sätt, t.ex. genom att polismannen kunde förmå den unge att självmant återvända hem. Av begreppet skyndsamt skulle vidare framgå att den polisman som verkställt omhändertagandet utan onödig omgång skulle överlämna den unge till hans föräldrar, annan vårdnadshavare eller socialnämnden. 
  
 17 
  
 I förarbetena till polislagen uttalas att bestämmelsen är avsedd att tillämpas exempelvis då barn uppehåller sig i s.k. knarkarkvartar eller hittas omtöcknade av berusningsmedel i rivningsfastigheter. 
  
 18  
  
 Vidare nämns att det även kan gälla ungdomar som påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala personer eller som i övrigt befinner sig i en sådan situation att man kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade. 
 År 1991 höjdes åldersgränsen i bestämmelsen till att omfatta unga under 18 år. I förarbetena till ändringen nämns att ett omhändertagande fortfarande bara ska tillgripas som en yttersta åtgärd. Exempel på sådana omständigheter kan vara allvarliga fall av t.ex. missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Det nämns också att den unges ålder givetvis inverkar på bedömningen av situationens allvar. 
  
 19  
  
 Åtgärden ska ses som en social skyddsåtgärd. 
 Om det behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas får en polisman enligt 13 § polislagen avvisa, avlägsna eller omhänderta personen. Ingripande enligt bestämmelsen kan ske såväl vid brottslig handling som vid fara för brott. För ett omhändertagande krävs vid fara för brott att faran är omedelbar. 
  
 6.7.2 
  
 Behov av förändring 
  
 För ingripanden med stöd av 12 § polislagen har både humanitära och brottsförebyggande skäl ansetts kunna anföras. De konkreta exempel som ges i förarbetena på situationer där bestämmelsen är avsedd att tillämpas synes framför allt grunda sig på humanitära skäl. Det konkret brottsförebyggande exemplet som ges – att ungdomar påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala personer eller som i övrigt befinner sig i en sådan situation att man 
  
 17 
  
 Se angående det anförda prop. 1973:115 s. 140 ff. 
  
 18 
  
 Prop. 1983/84:111 s. 29. 
  
 19 
  
 Prop. 1990/91:86 s. 22. 
  
 117 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade – går ut på att skydda de unga från någon annans brottsliga handling. Förevarande utredning är dock främst inriktad på att undersöka om mer kan göras för att skydda unga från att själva dras in i organiserad brottslighet. Många av dem som dras in i sådan brottslighet far mycket illa socialt. Alltså talar även humanitära och sociala skäl för att ytterligare åtgärder behövs för att hindra nyrekrytering till denna brottslighet. 
 I samtal med företrädare för polisen respektive socialtjänsten har framförts att 12 § polislagen inte alltid är ändamålsenligt utformad. Rekvisiten som måste vara uppfyllda för att bestäm- melsen ska få tillämpas upplevs av många som alltför snäva. I sammanhanget kan pekas på att förarbetena talar om att nödfallsliknande förhållanden ska föreligga. 
 I förarbetena till 1991 års ändring av 12 § polislagen nämns att bestämmelsen har tillämpats sparsamt, men ändå har ansetts ha en självklar plats i vår lagstiftning. 
  
 20  
  
 Enligt uppgifter till utredningen förs ingen särskild statistik över tillämpningen av bestämmelsen. Utredningen har dock inte fått några indikationer på att användningen av paragrafen skulle ha ökat sedan 1991. I stället kan det hållas för visst att bestämmelsen fortfarande tillämpas sparsamt. Detta kan bl.a. bero på de kvalificerande rekvisit som måste vara uppfyllda för att bestämmelsen ska få tillämpas. Behov av en tydligare möjlighet att använda 12 § polislagen i syfte att motverka att unga rekryteras till kriminella nätverk får anses föreligga. 
  
 6.7.3 
  
 Tydligare möjlighet att omhänderta unga i risksituationer 
  
 Utgångspunkt för de fortsatta övervägandena är det faktum att unga, som umgås med personer som redan är kända för brottslig verksamhet, löper en påtaglig risk att dras in i sådan verksamhet. Det finns uppgifter om att vissa kriminella nätverk rekryterar nya medlemmar bl.a. genom att dra till sig ungdomar genom att ordna fester och liknande sammankomster. Framför allt av sociala skäl är det befogat att polisen får möjlighet att omhänderta ungdomar som går på sådana tillställningar eller annars vistas i en lokal eller på en fastighet där en kriminell gruppering håller till. Med den lydelse som 12 § polislagen har i dag kan det uppstå tvekan om ett 
  
 20  
 Prop. 1990/91:86 s. 10. 
 118 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 ingripande med stöd av bestämmelsen kan ske för att se till att den unge kommer bort från den skadliga miljön. 
 Än mer tvekan om rätt till omhändertagande enligt 12 § polislagen föreligger, om ungdomar anträffas tillsammans med av polisen känd medlem eller medlemmar ur ett kriminellt nätverk i en mer allmän miljö än den nyssnämnda. Även i sådana situationer kan det utifrån omständigheterna i det enskilda fallet vara befogat att polisen har möjlighet att genomföra ett omhändertagande. Som exempel kan ges att en ung person sent en kväll eller på natten påträffas i en bil tillsammans med en eller flera av polisen kända gängkriminella personer. 
 Vad som nu nämnts innebär att 12 § polislagen bör ändras, så att det tydligare framgår att polisen får ingripa i syfte att motverka nyrekrytering till kriminella nätverk. En frihetsberövande åtgärd är ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten. Därför bör den ändring som görs inte vidga tillämpningsområdet för bestämmelsen mer än nödvändigt. Att lätta på de kvalificerande rekvisiten i 12 § polislagen bör därför inte komma i fråga. I stället anser utredningen att det till bestämmelsen bör fogas ett nytt stycke som särskilt avser situationer då någon som kan antas vara under 18 år anträffas under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att han eller hon kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet. Med allvarlig brottslig verksamhet avses verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse i två år eller därutöver. 
 Som angetts ovan kan det finnas anledning att befara att den unge ska involveras i allvarlig brottslig verksamhet om han eller hon vistas i en miljö där risken att bli indragen i sådan verksamhet är stor. Även om den unge vistas i mer allmän miljö kan det finnas anledning att befara att denne ska involveras i allvarlig brottslig verksamhet. Så kan vara fallet när den unge riskerar att dras in i kriminalitet, t.ex. för att han tidigare begått brott, och anträffas tillsammans med en eller flera av polisen kända gängkriminella personer. I övrigt får ingripanden för att avvärja en straffbelagd handling ske inom de ramar som 13 § polislagen sätter. 
 I de fall socialtjänsten arbetar i nära anslutning till polisen före- faller det naturligt att både polis och socialtjänst i samband med att en ung person tagits om hand är med när föräldrarna kommer för att hämta sitt barn, eller vilket också kan bli aktuellt när polisen transporterar hem den unge. Ett s.k. orossamtal med föräldrarna och den unge där polis och socialtjänst redogör för riskfyllda 
 119 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 situationer kan ibland vara en tillräcklig åtgärd för att den unge inte ska hamna i svårare kriminalitet. 
  
 6.7.4 
  
 Förslagets förenlighet med grundlag och konventioner 
  
 En särskild fråga är hur det föreslagna tillägget till 12 § polislagen förhåller sig till vissa fri- och rättigheter i regeringsformen (RF), den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (europakonventionen) jämte tilläggsprotokoll, FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter  
 (FN-konventionen) 
  och FN:s konvention om barnets rättigheter (FN:s barnkonvention). 
 Det föreslagna tillägget till 12 § polislagen begränsar det i 2 kap. 8 § RF grundlagsfästa skyddet mot frihetsberövande och annat intrång i rörelsefriheten. Inskränkningen måste dock anses ske för ett godtagbart ändamål (2 kap. 12 § RF). Syftet med tillägget är nämligen att ungdomar som befinner sig i olämpliga situationer ska kunna få det skydd och stöd som de behöver för att inte dras in i allvarlig brottslig verksamhet. Inskränkningen bör även i övrigt anses godtagbar, eftersom den inte kan sägas gå längre än vad som är tillåtet och inte heller grundar sig på politisk eller annan sådan åskådning. Av motsvarande skäl bör förbudet också anses godtag- bart enligt bestämmelserna om rörelsefrihet i tilläggsprotokoll nr 4. 
 I tidigare lagstiftningsärende har 12 § polislagen ansetts stå i överensstämmelse med artikel 5:1 d europakonventionen och artikel 9  
 FN-konventionen 
  som båda handlar om rätt till frihet samt artikel 37 b FN:s barnkonvention rörande frihetsberövande av barn. 
  
 21  
  
 Den nu aktuella ändringen föranleder enligt utredningen ingen annan bedömning. 
  
 6.7.5 
  
 Följdändring i socialtjänstsekretessen 
  
 I 10 kap. 20 § 1 offentlighets- och sekretesslagen finns en sekretessbrytande bestämmelse som korresponderar med 12 § polislagen. Enligt bestämmelsen hindrar socialtjänstsekretessen 
  
 22  
  
 inte att en uppgift som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas 
  
 21 
  
 Prop. 1990/91:86 s. 19 ff. 
  
 22 
  
 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. 
  
 120 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 vara under 18 år påträffas av personal inom socialtjänsten under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling. 
 I förarbetena till bestämmelsen anges att det i socialtjänstens arbete med unga kan uppstå situationer där ett omedelbart omhändertagande skulle behövas för att säkerställa att den unge kommer under en vuxens tillsyn, men där socialtjänsten åtminstone tillfälligt saknar möjlighet att ingripa med tvång. 
  
 23  
  
 Sådana situa- tioner kan enligt förarbetena uppstå t.ex. när socialtjänstpersonalen som ett led i sitt arbete vistas ute på stan bland ungdomar. Uppgifter om iakttagelser avseende ungdomar som socialtjänst- personalen gör vid sådan tjänstgöring bedömdes omfattas av socialtjänstsekretessen. Samtidigt är det viktigt att samhället reagerar snabbt i fall som avses i 12 § polislagen. Därför ansågs det att socialtjänsten i en sådan situation, utan hinder av sekretess, borde kunna lämna sådana uppgifter till polisen som behövs för att polisen ska kunna ingripa. 
 Den ändring av 12 § polislagen som förevarande utredning föreslår avser också situationer där det är viktigt att samhället reagerar snabbt. Därför bör socialtjänstsekretessen inte heller hindra att en uppgift – som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande – lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas vara under 18 år påträffas av personal inom socialtjänsten under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att den unge kommer att involveras i allvarlig brottslig verksamhet. 
  
 6.8 
  
 Stärkt stöd till föräldrar 
  
 6.8.1 
  
 Lagstadgat stöd till föräldrar 
  
 Förslag:  
 Socialtjänsten, skolan och polisen ska ha en i lag uttalad skyldighet att stödja och hjälpa föräldrar i deras ansvar att fostra sina barn. 
  
 23  
 Prop. 2005/06:161 s. 87. 
 121 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Nuvarande ordning 
 Föräldrar har enligt föräldrabalken huvudansvaret för vård och fostran av sina barn så länge dessa är omyndiga. Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. 
  
 24  
  
 Till en god vård och fostran hör att barnet får känna att det behövs och att barnet får pröva sin förmåga och utveckla sina inneboende resurser för att efter hand frigöra sig från sitt beroende av föräldrarna. I en god fostran ligger också att barnet får lära sig att sätta gränser för sitt handlande och ta ansvar. 
  
 25 
  
 Den som har vårdnaden om barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs, med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter, och ska också bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. 
  
 26  
  
 Ett stort ansvar för att barnen får en god uppväxt vilar också på samhället. En viktig del utgör här den kommunala barntillsynen, förskolorna, skolorna och de fritidsaktiviteter som det allmänna erbjuder barn och ungdomar. Genom socialtjänsten kan vidare de barn och föräldrar som behöver det få särskild hjälp. 
  
 27 
  
 Även i FN:s barnkonvention framhålls att det i första hand är föräldrarna som har ansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Enligt artikel 18 i konventionen ska föräldrarna få lämpligt bistånd då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och samhället ska säkerställa utvecklingen av institutioner, inrättningar och tjänster för vård av barn. Det finns dock mycket som pekar på att betydligt mer kan göras på detta område, särskilt för barn och unga i socialt utsatta familjer. 
 Föräldrastödsutredningen, m.m. 
 Föräldrastödsutredningen (SOU 2008:131) har nyligen föreslagit att alla föräldrar till barn i åldern  
 0–17 
  år ska erbjudas ett generellt stöd i sitt föräldraskap. Föräldrastödsutredningen föreslår därför att det på nationell nivå inrättas ett råd med syfte att sammanställa och sprida bästa möjliga kunskap samt följa upp utvecklingen av 
  
 24 
  
 6 kap. 1 § föräldrabalken. 
  
 25 
  
 NJA II 1983 s. 4. 
  
 26 
  
 6 kap. 2 § föräldrabalken. 
  
 27 
  
 NJA II 1983 s. 6. 
  
 122 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 föräldrastödsinsatser. På regional nivå föreslås att stödet till vissa grupper av föräldrar bör samordnas och på lokal nivå föreslås att allt föräldrastöd i kommunen bör samordnas på central nivå i kommunen. 
 Regeringen har härefter i mars 2009 presenterat en nationell strategi för föräldrastöd. 
  
 28  
  
 Strategins övergripande mål är att alla föräldrar ska erbjudas föräldrastöd under barnets uppväxt. Strategin innehåller därutöver tre delmål: 
  
 1. 
  
 ökad samverkan kring föräldrastöd mellan aktörer vars verksamhet riktar sig till föräldrar, 
  
 2. 
  
 ökat antal hälsofrämjande arenor och mötesplatser för föräldrar samt 
  
 3. 
  
 ökat antal föräldrastödsaktörer med utbildning i hälsofrämjande metoder och universella evidensbaserade föräldrastödsprogram. 
  
 Överväganden och förslag 
 Som redovisats tidigare har såväl svensk som utländsk forskning visat att bristfälliga relationer mellan barn och föräldrar är en tydlig riskfaktor bakom ungdomsbrottslighet. Det gäller i synnerhet för unga som begår grov och allvarlig brottslighet. Det offentliga kan givetvis inte beordra att föräldrar ska ha bra relationer till sina barn. Däremot kan insatser göras för att föräldrar ska ha kunskaper som kan hjälpa deras barn under den så ofta turbulenta tonårstiden. 
 Föräldrarna är samhällets viktigaste brottsförebyggande resurs. Föräldrarollen är onekligen komplex och har förändrats över tid. Att fostra barn och unga har aldrig varit en uppgift endast för föräldrarna, utan uppgiften har delats med andra vuxna och med samhället i stort. Som nämnts ovan vilar dock huvudansvaret för fostran på vårdnadshavarna, men dessa behöver allt stöd de kan få. 
 Många föräldrar känner oro för sina barn. Bekymren kan bero på att barnet presterar dåligt i skolan, att föräldrarna misstänker att barnet missbrukar eller ägnar sig åt kriminalitet och är med i gäng. Det är viktigt att föräldrar som känner befogad oro för sina barn på ett tidigt stadium tar kontakt med de myndigheter som kan ge hjälp och stöd. När det gäller ungdomar som riskerar att dras in i kriminalitet är det framför allt skolan, socialtjänsten och polisen som kan hjälpa och stödja den unge och hans familj. Ju tidigare 
  
 28  
 Nationell strategi för ett utvecklat föräldrastöd – En vinst för alla 
 . 
  
 123 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 föräldrarna tar kontakt med och uppmärksammar myndigheterna på en negativ utveckling hos sitt barn, desto större är chansen att en sådan utveckling ska kunna brytas. Det är dock inte ovanligt att föräldrar vars barn har problem är rädda för myndigheter. Rädslan kan bero på dåliga erfarenheter av myndigheter här eller i ett annat land. Föräldrarna kan också känna oro inför vilka konsekvenser en myndighetskontakt kan få, t.ex. vilka insatser som ska aktualiseras och hur ingripande dessa kommer att bli för barnet. Föräldrarna kan vidare vara rädda för att bli stämplade som problemfamilj. 
 Det är med hänsyn till det anförda viktigt att poängtera myndigheternas ansvar för att hjälpa föräldrar i deras fostrande roll. Det skickar dels en signal till myndigheterna att de faktiskt har en skyldighet på området, dels en signal till föräldrarna att myndigheterna kommer att ta deras problem med fostran på allvar. 
 Kommunens ansvar enligt socialtjänstlagen (2001:453, SoL) omfattar redan med dagens bestämmelser att stödja och hjälpa föräldrar i deras fostrande roll. 
  
 29  
  
 Ansvaret innebär inte att andra myndigheter befrias från det ansvar som vilar på dem i detta hänseende. Utredningen anser att kommunens ansvar att stödja och hjälpa föräldrar med uppfostran bör anges tydligare genom att en särskild bestämmelse om detta införs i SoL. Genom en sådan bestämmelse klargörs att socialtjänsten har ett eget ansvar för att stödja och hjälpa föräldrar att fostra sina barn. Eftersom många föräldrar är rädda för att söka hjälp bör socialtjänsten ha en större handlingsberedskap för exempelvis uppsökande verksamhet. Särskilda metoder och handläggningsrutiner kan behöva utarbetas. Föräldrar kan t.ex. behöva föräldrautbildning, stödjande samtal, råd och hjälp med praktiska frågor som t.ex. kontakt med andra myndigheter. 
 Till polisens uppgifter hör redan i dag att lämna föräldrar hjälp och stöd i sin fostrande roll när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen. 
  
 30  
  
 Uppgiften är enligt utredningen så viktig att den bör klargöras i polislagen (1984:387). För polisens del kan uppgiften bl.a. bestå av att ge föräldrar råd och upplysningar om ungdomar och brott. Polisens föräldratelefon, som utredningen lämnar förslag till i nästa avsnitt, är ett exempel på vad polisen kan göra för att bistå föräldrar i deras fostrande roll. Andra insatser som kan ingå i denna uppgift är att hålla s.k. orossamtal med föräldrar och barn som riskerar att dras in i kriminalitet. 
  
 29 
  
 Se särskilt 1 kap. 1 §, 2 kap. 2 § och 3 kap. 1 § SoL. 
  
 30 
  
 Jfr 2 § 1 och 4 polislagen. 
  
 124 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 Av genomgången i avsnitt 4.1.1 framgår att skolan, utöver den rent kunskapsförmedlande uppgiften, har en fostrande roll. 
  
 31  
  
 Skolans fostrande roll ska utgöra ett stöd och ett komplement till föräldrarnas fostran och skolan måste samarbeta med elevens vårdnadshavare i denna uppgift. Liksom för polisen och social- tjänsten bör uppgiften att samarbeta med föräldrarna för att fostra barnen lyftas fram i skollagen (1985:1100). Skolan har en skyldig- het att samverka med och fortlöpande informera föräldrarna om elevens skolsituation, trivsel och kunskapsutveckling. Skolan och vårdnadshavarna har ett gemensamt ansvar för att skapa de bästa möjliga förutsättningarna för barns och ungdomars utveckling och lärande. I samarbete med hemmen ska skolan främja elevernas utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlem- mar samt upprätta kontakt mellan skola och hem om det uppstår problem och svårigheter för eleven. Skolan kan tillgodose denna uppgift t.ex. genom föräldramöten, utvecklingssamtal och informa- tion om andra kommunala stödinsatser. 
 Sammanfattningsvis föreslår utredningen att det i skollagen, socialtjänstlagen och polislagen klargörs att myndigheterna ska stödja och hjälpa föräldrar i deras ansvar att fostra sina barn. 
  
 6.8.2 
  
 Polisens föräldratelefon 
  
 Förslag:  
 Rikspolisstyrelsen ska verka för att polismyndigheterna inrättar Polisens föräldratelefon. Till föräldratelefonen ska oroliga föräldrar och andra anhöriga kunna vända sig med frågor kring ungdomar och kriminalitet, även anonymt. 
 I arbetet med unga lagöverträdare eller med barn och unga som riskerar att dras in i kriminalitet är det av största vikt med tidiga insatser. En återkommande synpunkt som framförts är att det ofta tar alltför lång tid innan relevanta åtgärder sätts in. Detta kan bero på flera olika omständigheter. En förklaring kan vara att föräldrar, som anar eller misstänker att deras barn har problem, inte vet vart de ska vända sig. 
 Föräldrar och andra anhöriga kan ibland ha svårt att avgöra om beteendeförändringar hos deras barn är en naturlig del i barnets utvecklingen eller om det är en signal om att barnet har problem. 
  
 31  
 1 kap. 2 § andra stycket skollagen (1985:1100). 
 125 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 Det finns mycket kunskap inom området hos de yrkesgrupper som arbetar med barn och ungdomar, men denna kunskap når inte alltid de föräldrar som är i behov av den. Om en förälder till ett barn, utan klarlagda problem med kriminalitet, tar kontakt med myndigheterna så kan det vara svårt att motivera någon åtgärd från samhället. När det senare blir uppenbart att den unge uppvisar ett avvikande beteende genom att begå brott, missbruka alkohol eller narkotika eller i övrigt har ett allvarligt destruktivt beteende, krävs det ofta mer ingripande insatser. Detta kan i sin tur minska en förälders vilja att begära hjälp eller anmäla sitt barn till myndigheterna. 
 Föräldrar till barn som riskerar att dras in i kriminalitet behöver ofta stöd av myndigheterna. I syfte att förhindra att unga dras in i kriminalitet och kriminella nätverk bör det införas en Polisens föräldratelefon dit föräldrar och andra anhöriga kan ringa för att ställa frågor kring ungdomar och kriminalitet. Däremot ska det inte lämnas någon juridisk rådgivning. Polisen har en skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd vilket måste framgå. 
  
 32  
  
 De som ringer till föräldratelefonen ska dock kunna välja att vara anonyma. Rikspolisstyrelsen bör samman- fattningsvis ges i uppdrag att verka för att det vid varje polis- myndighet inrättas minst en föräldratelefon som bemannas av lämpliga poliser. I storstadslänen kan en sådan telefon behöva inrättas i varje polisdistrikt. Genom att inrätta åtminstone en Polisens föräldratelefon i varje län får man ett lokalt/regionalt kunnande bland de som bemannar telefonerna. Förutsättningarna för att kunna lotsa föräldrarna vidare till personer som kan stödja och hjälpa blir då bättre. Polisen kommer också att få information om lokala problem som kan användas i det brottsförebyggande arbetet. Polisens föräldratelefon är inte tänkt att vara bemannad dygnet runt utan t.ex. en dag eller kväll i veckan. Utvecklingen får sedan visa om telefonen behöver bemannas oftare. 
 Information om Polisens föräldratelefon kan spridas exempelvis på polisens hemsida och av kontaktpoliser i skolorna. Föräldrar som behöver tolkhjälp ska kunna boka särskild telefontid där tolk medverkar. Föräldratelefonen bör också kunna ta emot och besvara frågor via  
 e-post. 
  Frågor som ställs på ett annat språk än svenska kan då översättas och besvaras med hjälp av tolk. 
  
 32  
 3 § polislagen och 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. 
 126 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 6.9 
  
 Skolans ansvar för elevernas frånvaro 
  
 Bedömning och förslag:  
 Skolan måste bli bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov så att alla elever klarar skolan. Att förhindra att elever hoppar av skolan är av central betydelse i det brottsförebyggande arbetet. 
 Skolinspektionen får i uppdrag att granska hur grundskolor och gymnasieskolor följer upp elevernas frånvaro. Som en del i granskningen bör ingå att överväga behovet av en gemensam reglering eller handlingsplan på området. 
 Det är sedan länge känt att unga som vid upprepade tillfällen begår brott ofta har problem i skolan. Dessa problem består bl.a. av koncentrationssvårigheter, läs- och skrivsvårigheter, hög ogiltig frånvaro, låg studiemotivation och samarbetssvårigheter. Inte sällan uppträder en del av dessa problem redan i  
 10–12 
  årsåldern. I en tid när den allmänna skolgång blir allt längre och när genomförda studier i allt större utsträckning blir en förutsättning för ett framtida arbete, riskerar elever som tidigt får problem i skolan att även få svårigheter senare i livet. Andelen elever som inte avslutar sin gymnasieutbildning är oroande hög. I vissa kommuner saknar en stor andel av ungdomarna slutbetyg från gymnasiet. Alltså måste skolan bli bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov och hjälpa dem att klara skolan. 
 Skolan har redan i dag ett ansvar för att anpassa verksamheten utifrån varje elevs förutsättningar, men betydligt mer kan göras. 
  
 33  
  
 Skollagsberedningen 
  
 34  
  
 har nyligen föreslagit att om en elev behöver särskilt stöd ska ett åtgärdsprogram utarbetas för eleven. Av programmet ska det framgå vilka behoven är, hur de ska tillgodoses samt hur åtgärderna ska följas upp och utvärderas. Eleven och elevens vårdnadshavare ska ges möjlighet att delta när ett åtgärds- program utarbetas. 
 Regeringen har vidare beslutat att en särskild utredare 
  
 35  
  
 ska kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskole- verksamheten, förskoleklassen och skolor inom skolväsendet för barn och ungdom samt skolbarnsomsorgen arbetar med barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa. Utredaren ska analysera 
  
 33 
  
 1 kap. 2 § andra stycket och 4 kap. 1 § andra stycket skollagen (1985:1100). 
  
 34 
  
 Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet  
  
 (Ds 2009:25). 
  
 35 
  
 Översyn av skolans arbete med utsatta barn, dir 2009:80. 
  
 127 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 SOU 2010:15 
  
 det arbete som bedrivs och lämna förslag på åtgärder som kan förbättra detta arbete. Utredaren ska vidare kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen samverkar med socialtjänsten, polisen samt hälso- och sjukvården. Utredaren ska analysera de hinder för samverkan som fortfarande återstår och lyfta fram framgångsfaktorer samt lämna förslag på åtgärder som underlättar samverkan med berörda myndigheter. Syftet med utredningen är att ytterligare förstärka och effektivisera stödet kring utsatta barn och unga. Uppdraget ska redovisas den 30 november 2010. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att det för närvarande pågår mycket arbete som ska leda fram till att skolan blir bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov. Arbetet kan antas leda till att dessa elever ges bättre möjligheter att klara skolan. 
 Skolinspektion har nyligen genomfört en granskning av vad gymnasieskolor gör för att förhindra avhopp och för att eleverna ska nå målen med utbildningen. 
  
 36  
  
 Skolinspektionen konstaterar att skolornas huvudmän inte tar problemen på tillräckligt stort allvar. För att eleverna ska kunna nå målen för utbildningen anser Skolinspektionen att skolorna måste ha en strategi för att alla elever ska fullfölja utbildningen och att skolorna måste ha kontroll över vilka resultat som eleverna når och varför. Med strategi menas i detta sammanhang ett genomtänkt och dokumenterat arbetssätt som syftar till att minska avhoppen och som gör det möjligt för alla elever att fullfölja utbildningen. Den viktigaste förklaringen till bristande framgång i studierna är enligt Skolinspektionen elevernas frånvaro. Genom att anpassa den ordinarie undervisningen till enskilda elever och ge särskilt stöd utifrån varje elevs behov får eleverna större chans att klara utbildningen. Vidare har Skolinspektionen beslutat att kräva att skolorna vidtar åtgärder så att samtliga elever klarar av att nå målen i alla ämnen. 
 Forskning från USA har visat att en vanlig reaktion från skolans sida när det framkommer att en elev är kriminellt belastad och med i ett kriminellt nätverk är att stänga av eleven. En följd av att kriminellt belastade elever stängs av är emellertid att deras kriminella aktiviteter tenderar att öka och att rekryteringen av nya gängmedlemmar underlättas. En bättre lösning än avstängning är, enligt forskningen, att förmå eleverna att vara kvar i skolan och 
  
 36  
 Skolinspektionens rapport 2009:1. 
 128 
  
 SOU 2010:15 
  
 Överväganden och förslag – nyrekrytering 
  
 förbättra deras studiemotivation. 
  
 37  
  
 De sociala insatsgrupperna som utredningen föreslagit kan sannolikt stödja och motivera kriminellt belastade elever till att stanna kvar i skolan. 
 I ett fåtal kommuner, bl.a. i Nynäshamn, används s.k. mobila skolteam som aktivt söker kontakt med elever med hög frånvaro. I teamen arbetar specialpedagoger och socialsekreterare och tillsam- mans med eleven och dennes föräldrar söker man individuella lösningar för att den unge ska klara av utbildningen. Utredningen vill framhålla att uppsökande verksamhet för att stödja en elev att vara kvar i skolan bör användas i större omfattning. 
 Med hänsyn till det ovan anförda föreslår utredningen att Sanders inspektionen får i uppdrag att granska hur grundskolor och gymnasieskolor följer upp elevernas frånvaro. Som en del i gransk- ningen bör ingå att överväga behovet av en gemensam reglering eller handlingsplan på området. 
  
 37  
 Martin, Conway och Torres, Brock (2005).  
 Gang Prevention. Principal Leadership 
 , November 2005. 
 129 
 AVHOPPARDELEN 
  
 7 
  
 Processen att lämna ett kriminellt liv 
  
 Utgångspunkten för uppdraget är att samhället måste bli bättre på att stödja personer som vill lämna kriminella grupperingar. För att kunna föreslå åtgärder som underlättar för personer som vill lämna sådana grupperingar behövs en viss bakgrundsbeskrivning. Därför redovisas i detta kapitel vilka faktorer som i forskningen har visat sig vara av betydelse för att en person ska kunna lämna en kriminell livsstil. Därefter behandlas kortfattat den sociala situation som många kriminellt belastade personer lever under. I kapitlet 8 presenteras sedan några exempel på insatser som bedrivs eller planeras för att stödja personer som vill lämna organiserad brottslighet. Efter dessa kartläggande kapitel redovisas utredning- ens överväganden och förslag i kapitel 9. 
  
 7.1 
  
 Forskning om vad som får kriminella att upphöra med brott 
  
 Utredningen har i kapitel 3 sammanfattat forskningsläget när det gäller nyrekrytering till kriminella grupperingar. Särskild uppmärk- samhet har där ägnats åt de faktorer som ökar risken för att ungdomar ska hamna i kriminalitet och i förlängningen rekryteras till kriminella nätverk. På motsvarande sätt ska i detta kapitel beskrivas vilka faktorer som är väsentliga för att en person ska lyckas lämna ett grovt kriminellt liv. En betydande skillnad är att kunskapsläget kring processen att lämna en kriminell livsstil är mycket mer begränsad än kunskapen som har med nyrekrytering till kriminalitet att göra. Vad som får medlemmar av kriminella grupperingar att lämna är om möjligt ännu mindre utforskat. Den forskning som finns visar att det till största delen tycks vara samma 
 133 
  
 Processen att lämna ett kriminellt liv 
  
 SOU 2010:15 
  
 faktorer som påverkar sannolikheten att upphöra med brott vare sig personen är med eller inte med i en kriminell gruppering. 
  
 1 
  
 Vändpunkter 
 Forskarna Smith och Smith Sampson har gjort en omfattande genomgång av forskningslitteraturen och analyserat ett amerikanskt undersökningsmaterial där 500 män studerats från födelsen och upp till  
 70-årsåldern. 
  Utifrån materialet har de dragit slutsatsen att kombinationen av individuell motivation, händelser i individens sociala miljöer och strukturella omständigheter, sammantaget påverkar en kriminell person att upphöra med brott. 
 Mer konkret handlar det i första hand om att personen själv måste vilja bryta med sitt kriminella liv. Den individuella motiva- tionen kan i sig påverkas av en kris eller en chock, exempelvis att personen gripits för brott och riskerar ett längre fängelsestraff eller att han har utsatt sig för påtagliga risker, t.ex. genom att överdosera narkotika. Den enskildes motivation till att förändra sina beteenden är en grundläggande förutsättning för att han ska upphöra med brott. I sak tycks det vara samma inre drivkraft att vilja upphöra med ett missbruk (av alkohol, narkotika eller tobak) som behövs för att upphöra med brott. 
  
 2 
  
 Forskning har också pekat på att den individuella motivationen att upphöra med brott kan påverkas av hur omgivningen förhåller sig till personens ansträngningar. 
  
 3  
  
 Det gäller i synnerhet inställ- ningen hos de människor som en kriminell person på något sätt är beroende av, exempelvis en terapeut eller en handledare. Till utredningen har personer med en tidigare kriminell livsstil fram- hållit att stödet från människor som de har förtroende för har haft stor betydelse för att de klarat av att upphöra med brott. 
 Utöver den personliga motivationen har forskningen visat att ett bra och stimulerande arbete samt en stabil och nära relation i ett 
  
 1 
  
 För en utförlig beskrivning av forskningsläget kring att upphöra med brott se Laub, Parks och Saunders, Young (2001).  
  
 Understanding Desistance from Crime 
 , Crime and Justice 28  
 (1–69), 
  respektive Odonnell, Desistance from Crime, and Community Integration 
 . Committee on Community Supervision and Desistance from Crime, National Research Council, 2008. För en kortfattad sammanfattning av forskning på området se även Martinez, Reynolds (2002):  
 Att sluta med brott,  
 Apropå 1/2002. 
  
 2 
  
 I samtal med tidigare gängmedlemmar som utredningen haft har det framkommit att livet tillsamman med kriminella kamrater ibland kan beskrivas som ett drogmissbruk. 
  
 3 
  
 Maruna, S. m.fl. (2004). Pygmalion in the reintegration process: Desistance from crime through the looking glass.  
  
 Psychology, Crime & OSL) har tagits upp en bestämmelse i 6 kap. 5 § som föreskriver att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna uppgifter som den förfogar över i den mån hinder inte möter på grund av att upp- giften är sekretessbelagd eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Det är dock ofrånkomligt att ett visst utbyte av hemlig information måste förekomma i detta samarbete. I de följande avsnitten kommer mer specifika bestämmelser som föreskriver samverkan att lyftas fram beträffande för uppdraget relevanta myndigheter. I bilaga 7 berörs sedan sekretessregleringen vad gäller möjligheten att lämna uppgifter mellan myndigheter. 
 Polisen 
 Enligt 3 § första stycket polislagen ska polisen samarbeta med Åklagarmyndigheten. Vidare ska samarbete också äga rum med andra myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Här avses både statliga och kommunala myndigheter samt allmänna och enskilda organisationer. Av 3 § tredje stycket polislagen framgår att andra myndigheter ska ge polisen stöd i dess arbete. Detta kan ses som en markering av en viljeinriktning från samhällets sida och är närmast en rekommenda- 
 209 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2010:15 
  
 tion. Det medför inte, i och för sig, att den sekretess som kan finnas hos andra myndigheter genombryts. 
 I 3 § andra stycket polislagen upplyses att det i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL) finns bestämmelser om skyldig- het att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. 
 Kriminalvården 
 Av 5 § första stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt framgår att kriminalvården i anstalt ska planläggas och genomföras i nära samverkan mellan kriminalvårdens olika organ. I den mån ett förverkligande av vårdens syfte kräver insatser av andra samhälle- liga organ, ska erforderlig samverkan ske med företrädare för sådant organ. Enligt andra stycket samma paragraf ska vid plan- läggningen av den enskildes behandling samråd äga rum med denne. Vidare bör, i den utsträckning det lämpligen kan ske, sam- råd ske även med hans närstående. I bestämmelsens tredje stycke erinras om skyldigheten enligt 14 kap. 1 § SoL att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. 
 Enligt 33 § lagen om kriminalvård i anstalt ska förberedelserna inför den intagnes frigivning ske i nära samverkan med den intagne och i samarbete med berörda myndigheter, organisationer och enskilda personer som kan främja den intagnes anpassning i samhället. 
 I 11 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt anges att Kriminalvården ska förbereda villkorlig frigivning. Myndigheten ska därvid, om det behövs, samråda med Arbetsförmedlingen och de sociala myndigheter och andra myndigheter eller organisationer samt enskilda personer som kan främja den intagnes anpassning i samhället. Det sagda ska enligt samma lagrum även gälla för den som genomgår ett fängelsestraff på sådan tid att villkorlig frigivning inte kan komma i fråga, om det behövs med hänsyn till den intagnes personliga förhållanden. 
 210 
  
 SOU 2010:15 
  
 Bilaga 5 
  
 Skolan 
 Enligt 1 kap. 2 a § skollagen (1985:1100) ska skolan på social- nämndens initiativ i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. Vidare hänvisas i paragrafen till de bestämmelser om skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd som finns i 14 kap. 1 § SoL. 
 Socialtjänsten 
 Socialnämnden ska enligt 5 kap. 1 a § SoL i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. Nämnden ska enligt samma paragraf aktivt verka för att samverkan kommer till stånd. Enligt 3 kap. 4 och 5 §§ SoL ska socialnämnden samverka med andra samhällsorgan m.fl. i individärenden och i den uppsökande verk- samheten. 
 Bestämmelsen i 5 kap. 1 a § SoL syftar till att slå fast att samverkan som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa därutöver även ska ske i övergripande frågor. Samverkan kan t.ex. avse insatser för att motverka missbruk och ungdomskriminalitet. De vanligaste samarbetsparterna kan förväntas bli skolan, förskolan, polisen samt hälso- och sjukvården. Kriminalvården och försäkringskassan är exempel på andra tänkbara samarbetspartners. Frivilligorganisationerna och andra organisationer kan ha viktiga kunskaper och erfarenheter att dela med sig av inom områden som missbruk och kriminalitet. I individärenden kan det vidare någon gång finnas skäl att samverka med enskilda personer, t.ex. en släkting till det berörda barnet eller någon annan person som har god kännedom om barnets förhållanden. 
 Statens institutionsstyrelse 
 Enligt 5 § förordningen med instruktion för Statens institutions- styrelse ska SiS genom samverkan med andra myndigheter och övriga aktörer verka för att brukarna får en sammanhållen vård. 
 211 
 Bilaga 6 
 Undantag från sekretessen i Danmark 
 Enligt 114 § retsplejeloven ska polismästaren verka för att etablera ett brottsförebyggande samarbete mellan polisen och varje kommun i polisdistriktet, inklusive skolor och sociala myndigheter. Vidare ska polismästaren som ett led i insatsen för socialt utsatta personer verkar för att etablera ett samarbete mellan polis, sociala myndigheter samt social- och behandlingspsykiatrin. Målet med samarbetet är att skapa ett smidigt och informellt forum för planläggning av koordinerade insatser för socialt utsatta personer. Syftet är att se till att dessa personer hjälps på rätt sätt och att förebygga att de utvecklar eller fortsätter en kriminell livsstil. 
 Målgruppen för samarbetet är medborgare som med jämna mellanrum förekommer i polisens rapporter, men som inte en- tydigt hör till målgruppen för någon av sektorerna som ingår i samarbetet och som därför riskerar att hamna i ett tomrum mellan olika myndigheters ansvarsområden. Dessa personer riskerar annars att inte få den hjälp de behöver. Personerna i målgruppen har därtill ofta varit inblandade i kriminalitet och haft ett massivt missbruk av alkohol eller droger. De har ofta haft ett hotfullt, aggressivt eller våldsamt uppträdande och har varit inlagda på psykiatrisk klinik. Vidare har personerna ofta haft svårt att skaffa sig ett ordnat boende på grund av sitt olämpliga beteende eller dåliga ekonomi. 
 Det har ansetts vara en förutsättning för samarbetet, att myndigheterna kan diskutera den aktuella personens situation i ett mer informellt forum. En sådan diskussion kan innebära utväxling av uppgifter om den enskildes rent privata förhållanden såsom anhållanden, arrestplaceringar, straff, sociala- och psykiska problem samt missbruk. Genom 115 § retsplejeloven skapas det möjlighet för de myndigheter som deltar i samarbetet att, utan samtycke från den som uppgifterna angår, lämna de personuppgifter som man anser är nödvändiga för att samarbetet ska fungera. Enligt första 
 213 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2010:15 
  
 stycket i 115 § retsplejeloven kan polisen vidareförmedla uppgifter om enskildas rent privata förhållanden till andra myndigheter, om vidareförmedlingen anses vara nödvändig med hänsyn till det brottsförebyggande samarbetet. I samma omfattning kan enligt andra stycket samma bestämmelse en myndighet vidareförmedla uppgifter om enskilda till polisen och andra myndigheter, som ingår i det brottsförebyggande samarbetet. Uppgifter får i samband med det brottsförebyggande samarbetet inte vidareförmedlas för att efterforska brott. Av tredje stycket i paragrafen följer att om stiftelser, som utför uppgifter åt det offentliga inom social- och utbildningsområdet, tas med i det brottsförebyggande samarbetet, kan de i samma omfattning som nämnts ovan vidareförmedla upp- gifter mellan myndigheterna och institutionerna. I det avslutande, fjärde, stycket slås det fast att de myndigheter och institutioner som ingår i ett brottsförebyggande samarbete inte är förpliktade att vidareförmedla uppgifter i enlighet med vad som angetts ovan. 
 Kravet på att vidareförmedlingen av uppgifter ska anses vara nödvändigt för samarbetet innebär att myndigheterna vid varje tillfälle ska överväga om det verkligen är nödvändigt att vidare- förmedla bestämda uppgifter om privatpersoner för att samarbetet ska fungera. 
 214 
 Bilaga 7 
 Regler om sekretess 
 Möjligheterna i dag att lämna uppgifter mellan vissa myndigheter 
 Polisen 
 Bestämmelser om sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden på polisens område finns bl.a. i 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL). 
 Den där stadgade sekretessen för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden gäller ett antal myndig- heters olika verksamheter som har anknytning till förunder- sökning, brottsförebyggande verksamhet, register, m.m. Sålunda gäller sekretess bl.a. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål (första stycket 1), angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksam- het för att förebygga brott (första stycket 2), annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en åklagarmyndighet, en polismyndighet, Skatte- verket, Statens kriminaltekniska laboratorium, Tullverket eller Kustbevakningen (första stycket 4), register som förs av Rikspolis- styrelsen enligt polisdatalagen (1998:622) eller som annars be- handlas där med stöd av samma lag (första stycket 6) samt särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 4 kap. 1 § OSL (första stycket 9). 
 Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Skaderekvisitet är således omvänt, vilket innebär presum- tion för sekretess. 
 215 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2010:15 
  
 Kriminalvården 
 Sekretess inom Kriminalvården regleras i 35 kap. 15 § OSL och gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden. Sekre- tessen gäller om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Skaderekvisitet är rakt, vilket innebär presumtion för offentlighet. 
 Socialtjänsten inklusive Statens institutionsstyrelse 
 Sekretessen inom socialtjänsten regleras i 26 kap. 1 § OSL och gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden. Sekre- tessen enligt paragrafen begränsas genom ett omvänt skaderekvisit, dvs. presumtionen är för sekretess. 
 Med socialtjänst förstås i OSL verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst, verksamhet enligt den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke och verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller Statens institutionsstyrelse. 
 Skolan 
 Sekretessen för skolan regleras i 23 kap. 2 § OSL. 
 För uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning eller behandling och för uppgift om en enskilds personliga förhållanden hos psykolog eller kurator gäller sekretess med ett omvänt skade- rekvisit, dvs. presumtionen är för sekretess. 
 På skolans område gäller sekretess dels i skolans elevvårdande verksamhet i övrigt för uppgift om en enskilds personliga för- hållanden, dels för uppgift som hänför sig till ärende om tillrätta- förande av en elev eller om skiljande av en elev från vidare studier. Denna sekretess gäller för förskollärare, lärare, fritidspedagoger och annan personal (med undantag av kuratorer, psykologer och skolhälsovård) och avgränsas med ett rakt skaderekvisit, dvs. presumtionen är för offentlighet. 
 Skolläkares och skolsköterskas sekretess regleras i 25 kap. 1 § OSL och sekretessen avgränsas med ett omvänt skaderekvisit, dvs. presumtionen är här för sekretess. 
 216 
  
 SOU 2010:15 
  
 Bilaga 7 
  
 Hälso- och sjukvården 
 Sekretess gäller enligt 25 kap. 1 § OSL inom hälso- och sjukvården för enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Detsamma gäller enligt samma paragraf i annan medicinsk verk- samhet, exempelvis rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk under- sökning. Sekretessen avgränsas med ett omvänt skaderekvisit, dvs. presumtionen är här för sekretess. 
 Undantag från sekretessen 
 Inledning 
 Undantagen från den ovannämnda sekretessen är flera. Som exempel innehåller hela 10 kap. OSL sekretessbrytande bestäm- melser och bestämmelser om undantag från sekretess. Nedan ges en beskrivning av de bestämmelser som kan vara av särskilt intresse i detta sammanhang. 
 Samtycke 
 Enligt 12 kap. 2 § första stycket OSL kan en enskild helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne, om inte annat anges i OSL. Bestämmelsen avser uppgiftslämnande till såväl en annan enskild som en myndighet. 
 Beträffande sekretess i förhållande till vårdnadshavare stadgas i 12 kap. 3 § första stycket att sekretess till skydd för en enskild gäller, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Enligt samma lagrum gäller dock inte sekretessen i förhållande till vårdnadshavare i den utsträckning denne enligt 6 kap. 11 § föräldrabalken har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter, såvida inte det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren eller det annars anges i OSL. I 6 kap. 11 § föräldrabalken anges att vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter samt att vårdnadshavaren därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ska ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Beträffande samtycke stadgas i 12 kap. 3 § andra stycket OSL att om sekretess inte gäller i förhållande till 
 217 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2010:15 
  
 vårdnadshavaren förfogar denne enligt 12 kap. 2 § OSL ensam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen till skydd för den underårige. 
 Nödvändigt utlämnande 
 Enligt 10 kap. 2 § OSL hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verk- samhet. Enligt förarbetena ska bestämmelsen tillämpas restriktivt. Sekretessen får efterges bara om det är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra ett åliggande. Sekretessen får inte eftersättas enbart för att myndighetens arbete ska bli mer effektivt. 
  
 1 
  
 Omedelbart polisiärt ingripande mot unga 
 Av 10 kap. 20 § OSL följer att socialtjänstsekretessen enligt 26 kap. 1 § OSL inte hindrar att en uppgift som behövs för ett omedelbart polisiärt ingripande lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas vara under arton år påträffas av personal inom social- tjänsten under förhållanden som uppenbarligen innebär över- hängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling eller om den unge påträffas när han eller hon begår brott. 
 Misstankar om vissa begångna brott mot unga 
  
 Enligt 10 kap. 22 § OSL 
  
 hindrar socialtjänstsekretessen enligt 
  
 26 kap. 1 § inte heller att 
  
 en uppgift lämnas till en åklagar- 
  
 myndighet eller en polismyndighet, om uppgiften angår misstanke om brott som innefattar överlåtelse eller anskaffning till någon som inte har fyllt arton år och brottet avser överlåtelse av narkotika i strid med narkotikastrafflagen (1968:64), överlåtelse av dopnings- medel i strid med lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller icke ringa fall av olovlig försäljning eller anskaffning av alkoholdrycker enligt alkohollagen (1994:1738). 
  
 1  
 Prop. 1979/80:2 Del A s. 465 och 494. 
 218 
  
 SOU 2010:15 
  
 Bilaga 7 
  
 Misstankar om begångna brott i övrigt 
 Om inte annat följer av de ovannämnda bestämmelserna i 10 kap. 20 och 22 §§ får en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott och som är sekretessbelagd enligt bl.a. 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet endast om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år, försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år, om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). Det nu sagda framgår av 10 kap. 23 § OSL. 
 Enligt 10 kap. 24 § OSL hindrar inte sekretess som följer av andra sekretessbestämmelser än dem som anges i bl.a. 10 kap. 20, 22 och 23 §§ – dvs. socialtjänstsekretessen samt hälso- och sjuk- vårdssekretessen – inte att en uppgift som angår misstanke om ett brott lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. 
 Delgivning 
 Enligt 10 kap. 26 § första stycket OSL hindrar sekretess inte att en uppgift om en enskilds adress, telefonnummer och arbetsplats lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428). 
 Generalklausul 
 Utöver vad som följer av de ovannämnda bestämmelserna i 10 kap. 2, 20,  
 22–24 
  och 26 §§ får en sekretessbelagd uppgift enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Även här har vissa områden undantagits från tillämpningen, t.ex. socialtjänsten samt hälso- och sjukvården. Såväl polisen, som lärare och andra skol- funktionärer kan emellertid tillämpa bestämmelsen. 
 219 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2010:15 
  
 Ytterligare sekretessbrytande bestämmelser och undantag från sekretess 
 Enligt 10 kap. 28 § första stycket OSL hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Sådan uppgiftsskyldighet som avses i paragrafen finns bl.a. i följande bestämmelser. 
 I 12 kap. 10 § andra stycket socialtjänstlagen föreskrivs att socialtjänsten utan hinder av sekretess bl.a. ska lämna ut uppgift om huruvida någon vistas i ett hem för vård eller boende, om uppgiften för särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, Kronofogdemyndigheten eller Skatteverket. 
 I 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen anges att myndig- heter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra angivna myndigheter, bl.a. inom socialtjänsten, är skyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Sådan anmälningsskyldighet gäller också dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och unga eller annan yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet bl.a. på socialtjänstens område. I fjärde stycket samma paragraf anges att bl.a. nämnda myndigheter också är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. 
 I fråga om den som är misstänkt för att ha begått brott innan han fyllt arton år ska åklagaren innan han fattar beslut i åtalsfrågan enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare i vissa fall (LUL) inhämta yttrande från social- nämnden. Nämndens yttrande ska innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden tidigare har vidtagit beträffande den unge samt en bedömning av om den unge har ett särskilt behov av åtgärder som syftar till att motverka att han eller hon utvecklas ogynnsamt. Vidare ska yttrandet innehålla en redovisning av de åtgärder som nämnden avser att vidta. Yttrandet ska, om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och levnadsomständigheter i övrigt. 
 Beträffande dem som inte omfattas av LUL stadgas i 6 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. att en socialnämnd på begäran av rätten, åklagaren eller Kriminalvården ska lämna upplysningar om den misstänkte och föreslå de åtgärder 
 220 
 SOU 2010:15 Bilaga 7 
 som nämnden anser behövs för att främja hans anpassning i samhället. 
 Föreskrifter som mer generellt föreskriver samarbete mellan myndigheter är emellertid inte av det slag att de kan bryta sekretess enligt 10 kap. 28 § första stycket OSL. Således bryter varken 6 § förvaltningslagen eller 6 kap. 5 § OSL – vilka omnämnts i bilaga 5 – sekretessen med stöd av nyssnämnda bestämmelse. Detsamma gäller bl.a. 3 § polislagen. 
 221 
 Statens offentliga utredningar 2010 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Lätt att göra rätt 
  
 – 
  
 om förmedling av brottsskadestånd. Ju. 
  
 2. 
  
 Ett samlat insolvensförfarande – förslag till ny lag. Ju. 
  
 3. 
  
 Metria – förutsättningar för att ombilda division Metria vid Lantmäteriet till ett statligt ägt aktiebolag. M. 
  
 4. 
  
 Allmänna handlingar i elektronisk form 
  
 – 
  
 offentlighet och integritet. Ju. 
  
 5. 
  
 Skolgång för alla barn. U. 
  
 6. 
  
 Kunskapslägesrapport på kärnavfalls- området 2010 
  
 – 
  
 utmaningar för slutförvarsprogrammet. M. 
  
 7. 
  
 Aktiva åtgärder för att främja lika rättig- heter och möjligheter – ett systematiskt målinriktat arbete på tre samhälls- områden. IJ. 
  
 8. 
  
 En myndighet för havs- och vatten- miljö. M. 
  
 9. 
  
 Den framtida organisationen för vissa fiskefrågor. Jo. 
  
 10. 
  
 Kvinnor, män och jämställdhet i läromedel i historia. En granskning på uppdrag av Delegationen för jämställdhet i skolan. U. 
  
 11. 
  
 Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet. Ku. 
  
 12. 
  
 I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiken. Ku. 
  
 13 
  
 Upphandling på försvars- och säkerhetsområdet. Fi. 
  
 14. 
  
 Partsinsyn enligt rättegångsbalken. Ju. 
  
 15. 
  
 Kriminella grupperingar – motverka rekrytering och underlätta avhopp. Ju. 
  
 Statens offentliga utredningar 2010 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Lätt att göra rätt 
 – om förmedling av brottsskadestånd. [1] 
 Ett samlat insolvensförfarande – förslag till ny lag. [2] 
 Allmänna handlingar i elektronisk form 
 – offentlighet och integritet. [4] Partsinsyn enligt rättegångsbalken. [14] 
 Kriminella grupperingar – motverka rekrytering och underlätta avhopp. [15] 
 Finansdepartementet 
 Upphandling på försvars- och säkerhets- området. [13] 
 Utbildningsdepartementet 
 Skolgång för alla barn. [5] 
 Kvinnor, män och jämställdhet i läromedel i historia. En granskning på uppdrag av 
 Delegationen för jämställdhet i skolan. [10] 
 Jordbruksdepartementet 
 Den framtida organisationen för vissa fiske- frågor. [9] 
 Miljödepartementet 
 Metria – förutsättningar för att ombilda division Metria vid Lantmäteriet till ett statligt ägt aktiebolag. [3] 
 Kunskapslägesrapport på kärnavfallsom- rådet 2010 – utmaningar för slutförvars- programmet. [6] 
 En myndighet för havs- och vattenmiljö. [8] 
 Integrations- och jämställdhetsdepartementet 
 Aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter – ett systematiskt mål- inriktat arbete på tre samhällsområden. [7] 
 Kulturdepartementet 
 Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet. [11] 
 I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiken. [12]