Vägar till ett tryggare samhälle 
  
 Volym 1 
  
 DELBETÄNKANDE AV  
  
 TRYGGHETSBEREDNINGEN  
  
 SOU 2021:85  
  
 Vägar till ett tryggare samhälle 
  
 Samtida och framtida kriminalpolitiska utmaningar 
  
 Volym 1 
  
 Delbetänkande av Trygghetsberedningen 
  
 Stockholm 2021 
  
 SOU 2021:85 
  
 SOU och Ds finns på regeringen.se under Rättsliga dokument. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 Information för dem som ska svara på remiss finns tillgänglig på regeringen.se/remisser. 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Navarro 
  
 Tryck och remisshantering: Navarro, Stockholm 2021 
  
 ISBN  
 978-91-525-0243-3 
  (tryck) 
  
 ISBN  
 978-91-525-0244-0 
  (pdf) 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Sosa 
  
 Regeringen beslutade den 26 mars 2020 att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté i form av en trygghetsberedning (dir. 2020:32) med uppdrag att bistå regeringen med underlag till utformningen av en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik som ska bidra till att uppfylla de kriminalpolitiska målen att minska brottsligheten och öka människors trygghet. 
  
 Den 4 februari 2021 beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2021:8) för utredningen med innebörden att uppdraget ändras på så sätt att delredovisningen den 1 mars 2021 ska lämnas tillsammans med delredovisningen den 31 oktober 2021. 
  
 Regeringen har därefter den 26 augusti 2021 beslutat om tilläggsdirektiv (dir. 2021:62) för utredningen. Av dessa framgår att uppdraget ändras på så sätt att kommitténs uppdrag att bedöma samhällets förmåga att möta de kriminalpolitiska utmaningarna även ska omfatta övergripande frågor om kompetensbehov hos Polismyndigheten och andra brottsbekämpande myndigheter. Uppdraget ändras vidare på så sätt att uppdraget att genomföra en genomlysning av hur ett modernt straffsystem bör vara utformat för att kunna bidra till de kriminalpolitiska målen utgår. 
  
 Till ledamöter i kommittén förordnades från och med den 1 maj 2020 riksdagsledamöterna Moore (M), Boyd (C), Humphrey (KD), Freeman Sammeli (S), Hunter (SD), Hughes (M), Lane (S), Barrera (SD), Adams (S) (ordförande), Lawrence (L), Taylor Snecker (V) och ersättaren i riksdagen Gibson (MP). Den 1 januari 2021 entledigades Gibson (MP) från uppdraget som ledamot. Samma dag förordnades Chapman (MP) som ledamot. Den 25 januari entledigades Adams (S) från uppdraget som ledamot och ordförande. Samma dag förordnades Hayes (S) som ledamot och ordförande. Den 10 juni 2021 
  
 entledigades Flores (M) från uppdraget som ledamot. Samma dag förordnades Reynolds (M) som ledamot. 
  
 Följande personer har biträtt kommittén som sakkunniga: kanslirådet Wong, departementssekreteraren Simmons, ämnesrådet Smith, kanslirådet Hunt och ämnesrådet Nelson. Den 1 januari 2021 entledigades Wong från uppdraget som sakkunnig. Samma dag förordnades kanslirådet Phillips som sakkunnig. Den 13 april 2021 entledigades Maldonado Keskitalo från uppdraget som sakkunnig. Samma dag förordnades kanslirådet Morris som sakkunnig. Den 27 augusti 2021 entledigades Morris från uppdraget som sakkunnig. Samma dag förordnades departementssekreteraren Williams som sakkunnig. Den 1 september entledigades Smith och Nelson från uppdraget som sakkunniga. 
  
 Följande personer har biträtt kommittén som experter: undervisningsrådet Little, Skolverket, utredaren Cruz, Barnombudsmannen, projektledaren Brown, Boverket, processledaren Rivera, Delegationen mot segregation, experten Estrada, Sveriges Kommuner och Regioner, institutionschefen Wilcox, Statens institutionsstyrelse, processägaren Cox, Tullverket, utredaren Green, Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, advokaten Brown, KRIM advokater, brottsförebyggande samordnaren Jackson, Länsstyrelsen i Halland, brottsförebyggande samordnaren Martin, Länsstyrelsen i Jämtland, senioranalytikern Blake, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, forsknings- och utvecklingsrådet Jones, Brottsförebyggande rådet, chefen för utvecklingscentrum Smith, Åklagarmyndigheten, chefsåklagaren  
 Brown 
  Rhodes, Ekobrottsmyndigheten, regionspolischefen Mcgee, Polismyndigheten, enhetschefen Wood, Brottsoffermyndigheten, generalsekreteraren Sims, Stiftelsen Tryggare Sverige, experten Cook, Kriminalvården, operativa chefen Davies, Säkerhetspolisen, avdelningschefen Taylor, Rättsmedicinalverket, utredaren Simmons, 
  Socialstyrelsen, verksjuristen Peters, Försäkringskassan, seniora utredaren Jones, Jämställdhetsmyndigheten, utredaren Romero, Folkhälsomyndigheten och hovrättsrådet Mathews, Svea hovrätt. Den 1 oktober 2020 entledigades Davies från uppdraget som expert. Samma dag förordnades biträdande säker- 
  
 hetspolischef Lara, Säkerhetspolisen som expert. Den 1 januari 2021 entledigades Jackson från uppdraget som expert. Samma dag förordnades samordnaren Campbell, Länsstyrelsen Stockholm som expert. Den 10 juni 2021 entledigades Cruz från uppdraget som expert. Samma dag förordnades utredaren Garcia, Barnombudsmannen som expert. Den 1 augusti 2021 entledigades Cox från uppdraget som expert. Samma dag förordnades seniora rådgivaren Houston, Tullverket som expert. Den 15 september 2021 entledigades Lara från uppdraget som expert. Samma dag förordnades avdelningschefen Huang, Säkerhetspolisen som expert. 
  
 Som kanslichef anställdes den 1 maj 2020 departementsrådet Velazquez. Den 1 februari 2021 entledigades Velazquez från uppdraget som kanslichef. Samma dag anställdes ämnesrådet Moore som kanslichef. Forskningsledaren Carter Jerre har varit utredningssekreterare från och med den 1 maj 2020 till och med den 31 juli 2021. Lektorn Maldonado har varit utredningssekreterare från och med den 17 augusti 2020. Kriminologen Davis har varit utredningssekreterare från och med den 1 mars 2021. Ämnesrådet Brown har varit utredningssekreterare från och med den 1 september 2021. 
  
 Kommittén, som har antagit namnet Trygghetsberedningen, överlämnar härmed delbetänkandet Vägar till ett tryggare samhälle, SOU 2021:85. Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande. 
  
 Stockholm i oktober 2021  
  
 Hayes  
  
 Boyd  
  
 Reynolds  
  
 Humphrey  
  
 Chapman  
  
 Freeman Sammeli  
  
 Avila Marttinen  
  
 Allen Meijer  
  
 Carter Nilsson  
  
 Lopez Escobar  
  
 Lawrence  
  
 Taylor Snecker  
  
 /Anna Watson  
  
 Maldonado  
  
 Davis  
  
 Brown  
  
 Innehåll 
  
 1 Samtida och framtida kriminalpolitiska  
  
 utmaningar  
  
 Förkortningar.....................................................................  
  
 17  
  
 Sammanfattning ................................................................  
  
 19  
  
 1  
  
 Inledning..................................................................  
  
 27  
  
 1.1Trygghetsberedningen – en arena för diskussion 
  
 och dialog mellan ledamöter och experter.............................  
  
 28  
  
 1.2Uppdraget att skapa förutsättningar för en brett 
  
 förankrad och kunskapsbaserad kriminalpolitik ...................  
  
 29  
  
 1.2.1En kriminalpolitik som är brett förankrad 
  
 på flera sätt ...............................................................  
  
 29  
  
 1.2.2En kunskapsbaserad kriminalpolitik med 
  
 utrymme för ideologi och värderingar ...................  
  
 29  
  
 1.2.3  
  
 Kommitténs arbete med att identifiera  
  
 utmaningar samt delredovisningens  
  
 disposition................................................................  
  
 30  
  
 2  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar......................................  
  
 33  
  
 2.1  
  
 En långsiktig kriminalpolitik..................................................  
  
 34  
  
 2.2En brett förankrad kriminalpolitik som tar hänsyn 
  
 till lokala variationer ...............................................................  
  
 36  
  
 2.2.1  
  
 Olika utmaningar i stad och land............................  
  
 37  
  
 2.2.2Förtroendet för rättsväsendet behöver 
  
 upprätthållas i hela samhället ..................................  
  
 39  
  
 7 
  
 Innehåll  
  
 SOU 2021:85  
  
 2.3Fortsatt internationalisering av samhället 
  
 och brottsligheten...................................................................  
  
 43  
  
 2.4  
  
 Fortsatt digitalisering av samhället och brottsligheten ........  
  
 44  
  
 2.4.1  
  
 Digitaliseringen påverkar brottslighetens  
  
 karaktär och skapar därmed också nya  
  
 utmaningar...............................................................  
  
 46  
  
 2.4.2  
  
 Internet en arena för hat, hot och kränkningar.....  
  
 48  
  
 2.5  
  
 Omfattande utmaningar i socialt utsatta områden...............  
  
 50  
  
 2.5.1Dödligt våld och skjutningar med koppling 
  
 till kriminella miljöer...............................................  
  
 52  
  
 2.6  
  
 Mäns våld mot kvinnor ..........................................................  
  
 55  
  
 2.6.1  
  
 Sexualbrott...............................................................  
  
 56  
  
 2.6.2  
  
 Våld i nära relation ..................................................  
  
 58  
  
 2.7  
  
 Barns och ungas delaktighet och utsatthet för brott............  
  
 60  
  
 2.7.1  
  
 Barn och ungas delaktighet i brott.........................  
  
 61  
  
 2.7.2  
  
 Barn och unga är en brottsutsatt grupp .................  
  
 62  
  
 2.8Ekonomisk och organiserad brottslighet riktad mot 
  
 välfärdssystemet......................................................................  
  
 66  
  
 2.8.1Välfärdsbrottslighetens utmaningar 
  
 och konsekvenser ....................................................  
  
 67  
  
 2.9 Narkotikabrottsligheten ........................................................  
  
 69  
  
 2.9.1CAN spår en ökning av bruket och pekar på behovet av en effektiv vård och att 
  
 narkotikapolitikens effekter utvärderas.................  
  
 70  
  
 2.9.2Den narkotikarelaterade dödligheten har minskat men är alltjämt högre än i andra 
  
 länder........................................................................  
  
 71  
  
 2.9.3Över hälften av klienterna i Kriminalvården har problem med missbruk av narkotika både 
  
 före och efter frihetsberövandet ............................  
  
 72  
  
 2.9.4Narkotikahandeln pekas ut som ett stort problem i utsatta områden och har stark 
  
 koppling till gängskjutningar..................................  
  
 73  
  
 2.9.5Narkotikabruk ökar risken att begå 
  
 och utsättas för brott ..............................................  
  
 74  
  
 8 
  
 SOU 2021:85Innehåll 
  
 2.10  
  
 Förändringar i extremistmiljöerna .........................................  
  
 75  
  
 2.11  
  
 Hur utmaningarna ska prioriteras bestäms av både  
  
 ideologiska värderingar och kunskap.....................................  
  
 76  
  
 3  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till  
  
 brottslighetens utveckling och fördelning .....................  
  
 79  
  
 3.1  
  
 Perspektiv på brottslighetens utveckling...............................  
  
 81  
  
 3.1.1  
  
 Förändringar i kontroll- och  
  
 tillfällesstrukturen ...................................................  
  
 82  
  
 3.1.2  
  
 Civiliseringsteori .....................................................  
  
 85  
  
 3.1.3  
  
 Alkoholkonsumtion och brottslighet ....................  
  
 87  
  
 3.2Perspektiv på brottslighetens omfattning 
  
 och fördelning .........................................................................  
  
 88  
  
 3.2.1  
  
 Strukturella socioekonomiska faktorer ..................  
  
 89  
  
 3.2.2Social desorganisation och brottslighetens 
  
 geografiska fördelning.............................................  
  
 92  
  
 3.2.3Allmänprevention och moralbildning genom 
  
 lagstiftning ...............................................................  
  
 97  
  
 3.3  
  
 Riskfaktorer för brott på individ- och gruppnivå .................  
  
 99  
  
 3.3.1  
  
 Ålder och brott ........................................................  
  
 99  
  
 3.3.2  
  
 Psykisk ohälsa och beroendeproblematik ............  
  
 103  
  
 3.3.3  
  
 Kön och brott ........................................................  
  
 104  
  
 3.3.4  
  
 Utländsk bakgrund................................................  
  
 106  
  
 3.4  
  
 Sammanfattande diskussion .................................................  
  
 110  
  
 3.4.1  
  
 Gäng- och nätverksbaserad våldsbrottslighet ......  
  
 111  
  
 3.4.2  
  
 Mäns våld mot kvinnor .........................................  
  
 114  
  
 4  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling ......................  
  
 117  
  
 4.1Brottslighetens utveckling – en historisk tillbakablick 
  
 på stöld och misshandel........................................................  
  
 120  
  
 4.1.1  
  
 Utvecklingen av misshandel och stöldbrott ........  
  
 121  
  
 4.2Den kända brottslighetens utveckling med fokus 
  
 på åren 2010 och 2020...........................................................  
  
 122  
  
 4.2.1  
  
 Brottsutsatthet utifrån  
  
 självrapportundersökningar ..................................  
  
 123  
  
 9 
  
 Innehåll  
  
 SOU 2021:85  
  
 4.2.2Utvecklingen av anmälda brott och lagförda 
  
 personer mellan åren 2010 och 2020 ....................  
  
 128  
  
 4.3 Den kända brottslighetens struktur år 2019/2020 .............  
  
 138  
  
 4.3.1  
  
 Brottslighetens struktur enligt  
  
 själrapportstudier ..................................................  
  
 138  
  
 4.3.2Brottslighetens struktur enligt 
  
 kriminalstatistiken.................................................  
  
 142  
  
 4.4 Utvecklingen på några års sikt.............................................  
  
 147  
  
 4.4.1Kvantitativa prognoser baserade på den 
  
 historiska utvecklingen .........................................  
  
 148  
  
 4.4.2Tidigare prognoser över brottslighetens utveckling på lång sikt utifrån 
  
 omvärldsbevakning ...............................................  
  
 153  
  
 4.4.3  
  
 Övergripande bedömning.....................................  
  
 156  
  
 4.5 Sammanfattande avslutning .................................................  
  
 156  
  
 4.5.1  
  
 Brottslighetens struktur år 2020 ..........................  
  
 156  
  
 4.5.2Brottslighetens utveckling med fokus 
  
 på åren 2010 och 2020 ...........................................  
  
 157  
  
 4.5.3  
  
 Brottsutvecklingen på såväl kort som lång sikt...  
  
 158  
  
 5  
  
 Trygghet  
  
 .................................................................  
  
 159  
  
 5.1  
  
 Vad är trygghet? ...................................................................  
  
 160  
  
 5.2  
  
 Hur kan man mäta otrygghet och oro?...............................  
  
 162  
  
 5.3  
  
 Vem är trygg och vad påverkar? ..........................................  
  
 163  
  
 5.3.1  
  
 Kvinnors otrygghet ett väl etablerat mönster .....  
  
 164  
  
 5.3.2Otrygghet och skillnader i 
  
 levnadsförhållanden ..............................................  
  
 166  
  
 5.3.3  
  
 Områdesmässiga skillnader i rädsla för brott......  
  
 167  
  
 5.3.4Vilken är relationen mellan trygghet 
  
 och brott? ..............................................................  
  
 170  
  
 5.3.5  
  
 Oro att själv utsättas för olika former av brott ...  
  
 170  
  
 5.3.6  
  
 Otrygghet och internet.........................................  
  
 171  
  
 5.3.7  
  
 Oro för närstående en vanlig form av oro ...........  
  
 173  
  
 5.4Otrygghet får konsekvenser både på individ- 
  
 och samhällsnivå ...................................................................  
  
 174  
  
 10 
  
 SOU 2021:85  
  
 Innehåll  
  
 5.4.1Konsekvenser av oro för brott enligt NTU 
  
 och skolundersökningen om brott .......................  
  
 175  
  
 5.5  
  
 Jämförelse över tid ................................................................  
  
 177  
  
 5.5.1  
  
 Utveckling av otrygghet i olika  
  
 samhällsgrupper .....................................................  
  
 179  
  
 5.5.2  
  
 Utveckling av otrygghetens konsekvenser ..........  
  
 180  
  
 5.6  
  
 Jämförelser med andra länder...............................................  
  
 181  
  
 5.7Sammanfattande diskussion om kriminalpolitiska 
  
 trygghetsutmaningar.............................................................  
  
 184  
  
 5.7.1  
  
 Kvinnors och flickors otrygghet ..........................  
  
 184  
  
 5.7.2  
  
 Otrygghet i socialt utsatta områden.....................  
  
 184  
  
 Särskilt yttrande volym 1 ..................................................  
  
 187  
  
 Referenser  
  
 ......................................................................  
  
 189  
  
 2 Samhällets förmåga att ge stöd och skydd  
  
 till brottsutsatta  
  
 Sammanfattning ..............................................................  
  
 215  
  
 6  
  
 Inledning................................................................  
  
 223  
  
 6.1  
  
 Definition av begrepp ...........................................................  
  
 224  
  
 6.2Samhällets skyldigheter gentemot brottsutsatta vilar 
  
 på internationella avtal ..........................................................  
  
 225  
  
 6.3Flera olika aktörer har ansvar för stöd till och skydd 
  
 av brottsutsatta i Sverige.......................................................  
  
 227  
  
 6.4  
  
 Att ge brottsutsatta stöd är viktigt av flera skäl..................  
  
 230  
  
 6.5  
  
 Särskilt utsatta och särskilt sårbara brottsoffer...................  
  
 231  
  
 6.5.1  
  
 Vissa grupper utsätts mer än andra.......................  
  
 231  
  
 6.5.2  
  
 Sårbarhet bestäms av flera faktorer ......................  
  
 232  
  
 6.5.3Stöd till brottsoffer påverkas av samhällets 
  
 normer....................................................................  
  
 233  
  
 6.6 Konsekvenser av brott ..........................................................  
  
 234  
  
 6.6.1  
  
 Konsekvenser av brottsutsatthet bland unga.......  
  
 237  
  
 11 
  
 Innehåll  
  
 SOU 2021:85  
  
 6.7  
  
 Brottsutsattas behov.............................................................  
  
 237  
  
 7  
  
 Samhällets stöd och skydd till brottsutsatta ................  
  
 241  
  
 7.1  
  
 Socialtjänstens stöd till brottsutsatta och deras anhöriga..  
  
 243  
  
 7.1.1  
  
 Socialtjänstens stöd till unga brottsutsatta..........  
  
 245  
  
 7.1.2  
  
 Fler brottsoffergrupper kan behöva stöd ............  
  
 247  
  
 7.1.3Kvalitetssäkring och uppföljning av socialtjänstens brottsofferstöd är under 
  
 utveckling ..............................................................  
  
 249  
  
 7.2Hälso- och sjukvårdens har en viktig roll 
  
 i att uppmärksamma och behandla konsekvenserna 
  
 av brottsutsatthet..................................................................  
  
 251  
  
 7.3Myndigheter i samverkan för att öka upptäckten 
  
 av våldsutsatthet ...................................................................  
  
 252  
  
 7.4Samtalsstöd och stöd via chatt från organisationer 
  
 i civilsamhället.......................................................................  
  
 253  
  
 7.5  
  
 Ekonomisk kompensation till brottsutsatta personer .......  
  
 255  
  
 7.5.1  
  
 Skadestånd .............................................................  
  
 256  
  
 7.5.2  
  
 Försäkringsersättning ...........................................  
  
 257  
  
 7.5.3  
  
 Brottsskadeersättning ...........................................  
  
 258  
  
 7.6  
  
 Polismyndighetens stöd och skydd till brottsutsatta.........  
  
 260  
  
 7.6.1Polismyndighetens informationsskyldighet 
  
 om stöd till brottsoffer .........................................  
  
 261  
  
 7.6.2Polismyndighetens förmåga att bedöma risk 
  
 och förebygga upprepad utsatthet .......................  
  
 263  
  
 7.6.3Polismyndighetens arbete med tekniskt skydd 
  
 av brottsoffer .........................................................  
  
 264  
  
 7.7 Skydd till brottsutsatta genom kontaktförbud...................  
  
 266  
  
 7.7.1  
  
 Fyra typer av kontaktförbud ................................  
  
 267  
  
 7.7.2Skillnader i landet avseende andelen beviljade 
  
 kontaktförbud .......................................................  
  
 268  
  
 7.7.3  
  
 Överträdelser av kontaktförbud ..........................  
  
 269  
  
 7.7.4Myndigheterna pekar på utvecklingsområden 
  
 i hur lagen om kontaktförbud tillämpas ..............  
  
 270  
  
 12 
  
 SOU 2021:85  
  
 Innehåll  
  
 7.8 Skydd till brottsutsatta genom skyddade boenden.............  
  
 270  
  
 7.8.1  
  
 Tillgången till skyddat boende är överlag god .....  
  
 271  
  
 7.8.2  
  
 Skyddat boende som insats från socialtjänsten ...  
  
 273  
  
 7.8.3Tillgängligheten har ökat över tid men för 
  
 vissa grupper saknas tillgången till skydd ............  
  
 273  
  
 7.8.4  
  
 Stadigvarande boende en viktig målsättning ........  
  
 276  
  
 7.8.5Integritet, trygghet, säkerhet 
  
 och rättssäkerhet på skyddade boenden...............  
  
 277  
  
 7.8.6  
  
 Kvalitetssäkring, uppföljning och tillsyn .............  
  
 278  
  
 7.8.7  
  
 Barns situation i skyddade boenden .....................  
  
 279  
  
 7.9Resultat från Brås kortanalyser om stöd 
  
 till brottsutsatta.....................................................................  
  
 281  
  
 7.9.1Sannolikheten att erbjudas ideellt stöd 
  
 påverkas av olika faktorer......................................  
  
 282  
  
 7.9.2Vissa uppger att de behövt stöd som inte 
  
 funnits att tillgå......................................................  
  
 282  
  
 7.9.3Andelen som uppger att de behövt stöd som 
  
 inte funnits att tillgå har ökat över tid .................  
  
 283  
  
 7.9.4  
  
 Hatbrottsutsatta och samhällets  
  
 brottsofferstöd.......................................................  
  
 284  
  
 8  
  
 Samhällets ansvar i relation till brottsutsatta under  
  
 rättsprocessen.........................................................  
  
 287  
  
 8.1Brottsutsattas erfarenheter av rättsväsendet – resultat 
  
 från NTU...............................................................................  
  
 288  
  
 8.1.1  
  
 Brottsutsattas erfarenheter av polisen..................  
  
 289  
  
 8.1.2Erfarenheter av polisen skiljer sig mellan olika 
  
 grupper ...................................................................  
  
 290  
  
 8.2  
  
 Information och delaktighet i rättsprocessen .....................  
  
 291  
  
 8.3  
  
 Gott bemötande avgörande för känslan av upprättelse ......  
  
 294  
  
 8.3.1  
  
 Digitalt bemötande och möjlighet att följa  
  
 ärenden digitalt är under utveckling.....................  
  
 295  
  
 8.4  
  
 Barns rättigheter och särskilda behov i rättsprocessen.......  
  
 297  
  
 8.5  
  
 Målsägandebiträde.................................................................  
  
 298  
  
 8.6  
  
 Vittnesstöd och vittnesskydd...............................................  
  
 300  
  
 13 
  
 Innehåll  
  
 SOU 2021:85  
  
 8.6.1  
  
 Vittnesstödsverksamheterna ................................  
  
 301  
  
 8.6.2  
  
 Säkerhet och trygghet i domstolarna ...................  
  
 304  
  
 8.6.3Polismyndigheten övergripande ansvar 
  
 för vittnesskydd ....................................................  
  
 306  
  
 8.6.4Kriminalvårdens ansvar för att skydda 
  
 förhörspersoner som avtjänar straff i anstalt.......  
  
 307  
  
 8.6.5  
  
 Stärkt sekretess av vittnens personuppgifter.......  
  
 308  
  
 8.7En utveckling mot allt fler stora brottmål föranleder 
  
 diskussion om brottsutsattas upprättelse  
  
 ........................... 309  
  
 9  
  
 Kommitténs överväganden och förslag........................  
  
 311  
  
 9.1Kunskapen om brottsutsattas behov och samhällets 
  
 insatser behöver utvecklas....................................................  
  
 312  
  
 9.1.1  
  
 Förstärkt uppdrag till  
  
 Brottsoffermyndigheten .......................................  
  
 312  
  
 9.2Behov av samlad kunskap om och utveckling 
  
 av kommunernas brottsofferstöd ........................................  
  
 317  
  
 9.2.1Kartläggning av kommunernas arbete 
  
 på brottsofferområdet...........................................  
  
 317  
  
 9.2.2Socialtjänstens brottsofferstöd bör utvecklas 
  
 genom nationell vägledning..................................  
  
 320  
  
 9.3Polismyndighetens information till brottsutsatta 
  
 behöver utvecklas för att nå fram ........................................  
  
 323  
  
 9.3.1Polismyndighetens information till 
  
 brottsutsatta bör utvecklas och bli mer  
  
 situationsanpassad.................................................  
  
 323  
  
 9.3.2  
  
 Polismyndighetens förmedling av  
  
 brottsutsattas personuppgifter kan underlättas .. 325  
  
 10  
  
 Konsekvensbedömning .............................................  
  
 329  
  
 10.1  
  
 Inledning ...............................................................................  
  
 329  
  
 10.2  
  
 Ekonomiska konsekvenser...................................................  
  
 329  
  
 10.2.1  
  
 Uppdraget om att förstärka  
  
 Brottsoffermyndigheten som  
  
 kunskapscentrum för brottsofferfrågor ..............  
  
 329  
  
 14 
  
 SOU 2021:85  
  
 Innehåll  
  
 10.2.2Uppdragen till Socialstyrelsen att kartlägga, följa upp och ge vägledning avseende 
  
 kommunernas brottsofferarbete arbete ...............  
  
 330  
  
 10.2.3Uppdragen till Polismyndigheten att utveckla 
  
 informationen till brottsutsatta  
  
 ............................ 331  
  
 10.3  
  
 Konsekvenser för brottsligheten eller  
  
 det brottsförebyggande arbetet............................................  
  
 332  
  
 10.4  
  
 Övriga konsekvenser ............................................................  
  
 333  
  
 Referenser ......................................................................  
  
 335  
  
 Bilaga 1  
  
 Kommittédirektiv 2020:32 ...........................................  
  
 345  
  
 Bilaga 2  
  
 Kommittédirektiv 2021:8 .............................................  
  
 357  
  
 Bilaga 3  
  
 Kommittédirektiv 2021:62 ...........................................  
  
 359  
  
 Bilaga 4  
  
 Utredningens externa kontakter..................................  
  
 361  
  
 15 
  
 Förkortningar 
  
 ATSUB  
  
 Anhöriga till sexuellt utnyttjade barn  
  
 BRIS  
  
 Barnens rätt i samhället  
  
 Brå  
  
 Brottsförebyggande rådet  
  
 BUP  
  
 Barn- och ungdomspsykiatri  
  
 CAN  
  
 Centralförbundet för alkohol- och narkotika-  
  
 upplysning  
  
 CVE  
  
 Center mot våldsbejakande extremism  
  
 EC3  
  
 European Cybercrime Center  
  
 EHM  
  
 European Homicide Monitor  
  
 ESS  
  
 European Social Survey  
  
 EU  
  
 Europeiska Unionen  
  
 FN  
  
 Förenta nationerna  
  
 FU-begränsning 
  
 Förundersökningsbegränsning  
  
 GAPF  
  
 Glöm aldrig Davis och Fadime  
  
 GREVIO  
  
 Group of Experts on Action against Violence  
  
 against Women and Domestic Violence  
  
 IVO  
  
 Inspektionen för vård och omsorg  
  
 JO  
  
 Justitieombudsmannen  
  
 MUCF  
  
 Myndigheten för ungdoms- och civilsam-  
  
 hällesfrågor  
  
 NKB  
  
 Nätverket för kommunalt brottsförebygg-  
  
 ande  
  
 17 
  
 FörkortningarSOU 2021:85 
  
 NCK  
  
 Nationellt centrum för kvinnofrid  
  
 NTU  
  
 Nationella trygghetsundersökningen  
  
 PKC  
  
 Polismyndighetens kontaktcenter  
  
 RAR  
  
 Rationell anmälningsrutin  
  
 RAV  
  
 Riksorganisationen för anhöriga till vålds-  
  
 dödade  
  
 RFSL  
  
 Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas,  
  
 transpersoners, Parks och intersexpersoners  
  
 rättigheter  
  
 RPS  
  
 Rikspolisstyrelsen  
  
 Roks  
  
 Riksorganisationen för kvinnojourer och tjej-  
  
 jourer i Sverige  
  
 SCB  
  
 Statistiska centralbyrån  
  
 SKR  
  
 Sveriges kommuner och regioner  
  
 SUB  
  
 Skolundersökningen om brott  
  
 TRIS  
  
 Tjejers rätt i samhället  
  
 ULF/SILC  
  
 Undersökningar av levnadsförhållanden  
  
 VOCIARE  
  
 Victims of Crime Implementation Analysis  
  
 of Rights in Europe  
  
 18 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget1 
  
 Kommitténs uppdrag är i korthet att 
  
 •identifiera kriminalpolitiska utmaningar 
  
 •analysera och bedöma rättsväsendets och andra aktörers förmåga att möta dessa utmaningar på såväl det brottsförebyggande som det brottsbekämpande området 
  
 •bedöma i viken grad det finns förmåga hos berörda aktörer i samhället att ge stöd och skydd till brottsutsatta 
  
 •överväga på vilket sätt forskning och innovation i högre grad kan knytas till det praktiska arbetet med att förebygga och utreda brott 
  
 •bedöma övergripande frågor om kompetensbehov hos Polismyndigheten och andra brottsbekämpande myndigheter. 
  
 Kommitténs uppdrag att lämna förslag till en inriktning för en modern sammanhållen straffrätt som ska bidra till att uppnå de kriminalpolitiska målen har utgått. 
  
 Kommitténs arbete och utgångspunkter 
  
 Regeringen beslutade den 26 mars 2020 att tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppdrag att bistå regeringen med underlag till utformningen av en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik som ska bidra till att uppfylla de kriminalpolitiska målen att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Beslutet att tillsätta kommittén är en del av regeringens  
 34-punktsprogram 
  mot gäng- 
  
 1Kommittédirektiven framgår i sin helhet i bilaga  
 1–3. 
  
 19 
  
 Sammanfattning  
  
 SOU 2021:85  
  
 kriminalitet som presenterades i september 2019. Kommitténs uppdrag är dock bredare än att bara omfatta gängkriminaliteten. Kommittén ska lämna årliga delredovisningar under  
 2021–2023. 
  Ett slutbetänkande ska lämnas i oktober 2024. 
  
 Trygghetsberedningens kansli har i oktober 2020 publicerat rapporten Coronapandemin, brottsligheten och rättsväsendets myndigheter. 
  
 Kommittén har genom dialog med experter (forskare samt representanter för myndigheter och civilsamhället) tagit del av erfarenheter och kunskap om olika kriminalpolitiska utmaningar som samhället står inför. 
  
 En av de mest uppmärksammade kriminalpolitiska utmaningarna just nu är uppgörelser mellan kriminella gäng och nätverk med skjutningar och sprängningar som följd. Utifrån kommitténs uppdrag finns skäl att identifiera även andra problem och utmaningar som finns inom det kriminalpolitiska området i dagsläget samt att göra en bedömning av vilka utmaningar som kan uppstå på längre sikt givet förändringar i samhället i stort. 
  
 I volym 1, behandlas de kriminalpolitiska utmaningar som samhället står inför i dag och under kommande år. Delbetänkandet innehåller underlag för framtida diskussioner om åtgärder och samhällets förmåga att hantera brottslighet och otrygghet. Kommittén avser att i kommande delbetänkanden lämna förslag på hur identifierade kriminalpolitiska utmaningar kan mötas. 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar 
  
 Kommittén har identifierat en rad olika kriminalpolitiska utmaningar, från specifika brottstyper till bredare samhällsutvecklingar. Nedan följer en redogörelse för dessa utmaningar. 
  
 20 
  
 SOU 2021:85  
  
 Sammanfattning  
  
 Behovet av en långsiktig kriminalpolitik 
  
 I kommitténs dialoger med experter lyfts behovet av en långsiktig kriminalpolitik utifrån flera olika aspekter. Det beskrivs som viktigt att 
  
 •uppnå bred och långsiktig förankring på alla nivåer, från rikspolitiken till de lokala aktörerna, om vilka problem och åtgärder som ska prioriteras 
  
 •identifiera och arbeta med vissa fokusområden på lång sikt vid sidan av nya frågor och kriminalpolitiska problem som kan uppkomma 
  
 •det brottsförebyggande och trygghetsskapande arbetet hos aktörer utanför rättsväsendet (exempelvis kommuner och regioner) är strukturerat, långsiktigt och står i proportion till såväl verksamheternas resurser som de lokala problem som finns 
  
 •det långsiktiga arbetet planeras och har ett brett angreppssätt som inbegriper flera politikområden för att skapa möjligheter för långsiktiga effekter på både samhälls- och individnivå. Samverkan mellan myndigheter, regioner och andra aktörer är en central del av detta arbete 
  
 •det finns förutsättningar för en långsiktig kriminalpolitik genom långsiktig finansiering och kompetensförsörjning hos berörda aktörer. Såväl rättssystemet som andra samhällsystem behöver vara moderna och flexibla för att kunna anpassas till nya behov. 
  
 En brett förankrad kriminalpolitik 
  
 Kriminalpolitiken ska vara brett förankrad i bemärkelsen att den är relevant för hela landet och för olika grupper i samhället. En viktig aspekt av en brett förankrad kriminalpolitik är att förtroendet för rättsväsendet upprätthålls i hela samhället. Ett högt förtroende för rättsväsendet påverkar benägenheten att anmäla brott och att vittna. Det är därför angeläget att öka förtroendet hos de grupper som enligt undersökningar rapporterar ett lägre förtroende. Vad som utgör kriminalpolitiska utmaningar kan också skilja sig mellan olika delar av landet. Det är därför också angeläget att hitta en balans mellan en nationellt hållbar kriminalpolitik och prioriteringar och åtgärder utifrån en lokal problembild. 
  
 21 
  
 Sammanfattning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Fortsatt internationalisering av samhället och brottsligheten 
  
 Samarbetet mellan människor och verksamheter över nationsgränserna har ökat. Att även brottsligheten alltmer rör sig över nationsgränser är en kriminalpolitisk utmaning. Personer kan t.ex. resa till Sverige i syfte att begå brott, svenska medborgare kan begå brott utomlands, och brott som utförs i andra länder kan drabba många personer i Sverige. Den gränsöverskridande brottsligheten innefattar bl.a. bedrägeribrott, narkotika- och vapensmuggling, människohandel, sexuella övergrepp mot barn och ekonomisk brottslighet. 
  
 Fortsatt digitalisering av samhället och brottsligheten 
  
 Digitaliseringen är en bred samhällstrend som påverkar brottslighetens karaktär och som ställer nya krav på rättsväsendets förmåga. Genom internet kan stora mängder brott begås mot många människor vid ett enskilt tillfälle. Den digitala världen är också svårare att övervaka och kontrollera. Utredningar av komplicerad  
 it-relaterad 
  brottslighet genererar ofta stora mängder information som kräver omfattande resurser i den brottsutredande fasen. 
  
 Bedrägerier är en typ av brottslighet som ökat i både omfång och komplexitet till följd av utvecklingen. Vidare är internet en arena för hat, hot och kränkningar. Vid bedrägerier är äldre en sårbar grupp som kan utnyttjas, och ifråga om hot och kränkningar över internet är kvinnor och unga personer överrepresenterade bland brottsutsatta. Digitaliseringen medför också en ökad risk för att myndighetsrepresentanter, förtroendevalda och journalister utsätts för hat och hot, men även att åsiktspolarisering och radikalisering underlättas. 
  
 Den  
 it-relaterade 
  brottsligheten skapar behov av kompetensutveckling hos de brottsutredande myndigheterna. 
  
 Omfattande utmaningar i socialt utsatta områden 
  
 I bostadsområden med stora sociala och ekonomiska utmaningar finns ofta en mångbottnad problembild. Det kan t.ex. handla om boende- och skolsegregation och brist på gemenskap mellan grupper. Brottslighet och otrygghet är ofta ett större och mer synligt problem i socialt utsatta områden. Våld och oroligheter i det offentliga rummet 
  
 22 
  
 SOU 2021:85  
  
 Sammanfattning  
  
 har en påverkan på stora grupper av de boende, och stöldrisk, hot och påtryckningar kan också drabba företagares vilja att etablera, utveckla, eller fortsätta driva verksamhet i närområdet. 
  
 Närvaron av kriminella nätverk påverkar på olika sätt, t.ex. bedrivs öppen narkotikahandel och skjutvapenvåld och andra våldsuttryck förekommer i dessa områden. Detta påverkar de boende och det finns en risk att ungdomar, särskilt unga män, kommer i kontakt med kriminella miljöer och dras in i kriminalitet. En hög andel av skjutvapenvåldet kan kopplas till konflikter i kriminella miljöer. Nivån av dödligt skjutvapenvåld har ökat i Sverige under  
 2010-talet, 
  och utvecklingen skiljer sig från den i andra europeiska länder. 
  
 En utmaning vid både kartläggning och bekämpning av nätverksbaserad brottslighet är den tystnadskultur som präglar de kriminella nätverken och som även kan finnas bland boende i socialt utsatta områden. 
  
 Mäns våld mot kvinnor 
  
 Mäns våld mot kvinnor är en stor kriminalpolitisk utmaning. Sexualbrott och våld i nära relation leder ofta till allvarliga hälsoeffekter. De kvinnor som utsatts för fysiskt, psykiskt eller sexuellt våld uppger att de har ett sämre fysiskt och psykiskt mående än befolkningen generellt. Sexualbrott påverkar kvinnors livsvillkor överlag och orsakar mycket rädsla. Arbetsplatser, skolan och hemmamiljöer är platser där många av sexualbrotten begås. 
  
 Sexualbrott utgör allvarliga kränkningar av brottsoffrets integritet och påverkar livsvillkoren för den som utsatts. Anmälningar av sexualbrott har ökat de senaste åren, både avseende våldtäkt och sexuellt ofredande. Det är därför angeläget att rättsväsendet fortsätter att utveckla förmågan att hantera olika former av sexualbrott. 
  
 Det är vanligare att kvinnor utsätts för sexualbrott och våld i nära relationer än män. I nästan samtliga fall av dödligt våld i nära relation är offret en kvinna. En del av det våld och förtryck som utövas mellan närstående är hedersrelaterat. Det finns också viss brottslighet som inte getts lika mycket uppmärksamhet, t.ex. våld i parrelationer bland unga och bland äldre samt parrelationer där det förekommer missbruk. Det är viktigt att öka kunskapen om våld i olika typer av nära relationer för att stärka samhällets förmåga att förebygga våldet. 
  
 23 
  
 Sammanfattning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Barns och ungas brottsutsatthet och delaktighet i brott 
  
 Kommittén har identifierat utmaningar kopplade till barn och ungas brottslighet och utsatthet. Utmaningarna handlar dels om att förebygga att unga börjar begå brott och rekryteras till kriminella miljöer, dels om att förebygga att de utsätts för brott. I fråga om ungas brottslighet syns det ökningar vid vissa allvarliga brottstyper under 2010- talet. Exempelvis ökar antalet unga som misstänks för mord och dråp, brott mot narkotikastrafflagen, rån, våldtäkt och brott mot vapenlagen. Samtidigt är den generella trenden att antalet unga som begår brott minskar och denna minskning blir tydlig sett ur ett längre tidsperspektiv. 
  
 När det gäller ungas brottsutsatthet sker ofta brotten på skolan, på internet och i hemmet. En stor andel av de hot och trakasserier som unga utsätts för sker på internet och den digitala miljön kan underlätta för vuxna personer som vill komma i kontakt med barn i sexuella syften. Det är också tydligt att barn och unga som utsätts för våld eller andra övergrepp i sin hemmiljö är särskilt utsatta och ofta har ett stort vårdbehov. 
  
 Ekonomisk och organiserad brottslighet riktad mot välfärdssystemet 
  
 Kommittén har identifierat ekonomisk och organiserad brottslighet där välfärdssystemen utnyttjas på felaktiga grunder som en kriminalpolitisk utmaning. Dessa brott kan se mycket olika ut, från att en person på felaktiga grunder får bidrag från utbetalande myndigheter till organiserade och systematiska bedrägerier som genomförs med hjälp av företag under flera års tid. 
  
 Då dessa brott i huvudsak upptäcks genom myndigheternas kontrollarbete kräver denna utmaning en samordning och ett informationsutbyte mellan myndigheter i syfte att effektivt kontrollera utbetalningar från de välfärdsstatliga transfereringssystemen. Berörda myndigheter behöver också ha rutiner och system som försvårar att brotten begås. 
  
 24 
  
 SOU 2021:85  
  
 Sammanfattning  
  
 Narkotikabrottsligheten 
  
 Narkotikarelaterad brottslighet är en alltjämt pågående kriminalpolitisk utmaning. Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning spår en ökning av narkotikabruket och pekar på behovet av en effektiv vård. Frågan rör även Kriminalvårdens klientel, där andelen som har en missbruksproblematik är hög. Andelen av dem som dömts för narkotikabrott som återfaller i samma brott är också hög, men har minskat över tid. Missbruk av narkotika ökar även risken att utsättas för brott. 
  
 Ur ett internationellt perspektiv är nivån av narkotikarelaterade dödsfall hög i Sverige, men den har sjunkit på senare år. Vidare är narkotikahandel ett stort problem i utsatta områden, där den utgör en stor inkomstkälla för organiserad brottslighet och kan medföra våldsamma konflikter mellan kriminella grupper. 
  
 Förändringar i extremistmiljöerna 
  
 En kriminalpolitisk utmaning är förändringar i extremistmiljöer. Enligt Säkerhetspolisen har det skett en tillväxt på senare år avseende våldsbejakande islamism, våldsbejakande högerextremism och våldsbejakande vänsterextremism. Den våldsbejakande högerextremistiska ideologin attraherar fler än tidigare och attentatshotet från denna miljö är på samma nivå som hotet från den våldsbejakande islamistiska extremistmiljön. 
  
 Utvecklingen har påverkats av att organisationer kopplade till dessa miljöer tar del av offentliga medel. De våldsbejakande extremistiska grupperna har också främjats av digitaliseringen genom att man mer effektivt än tidigare kan sprida idéer och rekrytera följare på internet. 
  
 Brottslighetens utveckling och riskfaktorer för brott 
  
 Kommitténs uppdrag innefattar att redovisa en översiktlig bedömning av kriminalitetens utveckling mot bakgrund av tillgänglig forskning. Kommittén har därför beskrivit brottslighetens struktur och utveckling under perioden  
 2010–2020 
  med hjälp av kriminalstatistik och trygghetsundersökningar. Dessa källor ger en bild av brottslighetens utveckling och hur vanliga olika brott är. 
  
 25 
  
 Sammanfattning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighet är ett komplicerat fenomen som kan förklaras mot bakgrund av riskfaktorer på  
 samhälls-, 
  grupp- och individnivå. Flera perspektiv kan belysa olika aspekter av de bakomliggande faktorerna till att personer begår brott. Kommittén har i sitt arbete lyft fram flera sådana perspektiv. Brottslighetens utveckling kan t.ex. ses mot bakgrund av förändringar i kontroll- och tillfällesstrukturen, vilket har betydelse för antalet brottstillfällen i samhället. Av vikt är också att normer kring våld och självkontroll förändras över tid, vilket på sikt kan förväntas medföra beteendeförändringar. Utifrån ett historiskt perspektiv har också alkoholkonsumtionen en koppling till omfattningen av våld i samhället. 
  
 För att förstå skillnader i brottslighet mellan olika områden bör flera perspektiv användas. Också på individ- och gruppnivå finns en mängd riskfaktorer att ta hänsyn till för att få en heltäckande bild av varför människor begår brott. Kommittén har samlat dessa riskfaktorer under kategorierna ålder och brott, psykisk ohälsa och missbruk, kön och brott samt utländsk bakgrund. 
  
 Trygghet 
  
 Att öka människors trygghet är en del av målet för kriminalpolitiken. Kommittén har tittat närmare på frågan om trygghet, som kan betyda olika saker beroende på sammanhang. I forskningen framträder vissa mönster, bl.a. att kvinnor generellt upplever en större oro för brott än män. Forskningen visar också att otrygghet är knutet till människors levnadsvillkor, där exempelvis utbildningsbakgrund och ekonomiska förhållanden har betydelse. I socialt utsatta områden upplever en större andel av de boende otrygghet. Oro och rädsla för brott är förknippat med negativa konsekvenser för individen, för lokalsamhället och på en bredare samhällsnivå. 
  
 26 
  
 1 Inledning 
  
 Den 26 mars 2020 fattade regeringen beslut om att inrätta en parlamentariskt sammansatt kommitté i form av en trygghetsberedning. Kommittén, som har antagit namnet Trygghetsberedningen, ingår som en av de åtgärder mot gängkriminalitet och annan grov brottslighet som regeringen presenterade i form av ett  
 34-punktsprogram 
  den 21 september 2019. Kommitténs uppdrag är dock bredare än att enbart omfatta gängkriminaliteten. 
  
 Kommitténs uppdrag är att ta fram underlag till utformningen av en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik som ska bidra till att uppfylla de kriminalpolitiska målen att minska brottsligheten och öka människors trygghet (dir. 2020:32)1. Målet är att de kriminalpolitiska insatser som genomförs ska bli mer kunskapsbaserade och i högre grad långsiktigt förankrade över partigränserna. 
  
 Uppdraget sträcker sig över perioden  
 2020–2024. 
  Redovisningen sker i form av årliga delredovisningar  
 2021–2023 
  och en slutredovisning i oktober 2024. Kommittén ska 
  
 •identifiera de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna som samhället står inför nu och under de närmaste åren 
  
 •analysera och bedöma vilken förmåga som finns hos rättsväsendet och andra berörda aktörer för att möta dessa utmaningar på såväl det brottsförebyggande som brottsbekämpande området 
  
 •bedöma i vilken grad det finns förmåga hos berörda aktörer i samhället att ge relevant stöd och skydd för brottsutsatta 
  
 •överväga på vilket sätt forskning och innovation i högre grad kan knytas till det praktiska arbetet med att förebygga och utreda brott 
  
 1Kommittédirektiven framgår i sin helhet i bilaga  
 1–3. 
  
 27 
  
 Inledning  
  
 SOU 2021:85  
  
 •bedöma övergripande frågor om kompetensbehov hos Polismyndigheten och andra brottsbekämpande myndigheter. 
  
 Kommitténs uppdrag att lämna förslag till en inriktning för en modern sammanhållen straffrätt som ska bidra till att uppnå de kriminalpolitiska målen har utgått (dir. 2021:62). 
  
 I denna volym beskrivs ett antal kriminalpolitiska utmaningar som kommittén identifierat. En av de mest uppmärksammade kriminalpolitiska utmaningarna just nu är uppgörelser mellan kriminella gäng och nätverk med skjutningar och sprängningar som följd. Enligt direktivet finns det dock skäl att identifiera ytterligare problem och utmaningar som finns inom det kriminalpolitiska området i dagsläget samt göra en bedömning av vilka utmaningar som kan finnas i framtiden givet förändringar i samhället i stort.2 
  
 1.1Trygghetsberedningen – en arena för diskussion och dialog mellan ledamöter och experter 
  
 Med utgångspunkt i kommitténs uppdrag har kansliet som huvuduppgift att ta fram skriftliga forsknings- och erfarenhetsbaserade kunskapsunderlag. Experter och sakkunniga biträder kommittén i framtagandet av dessa kunskapsunderlag. De underlag som tas fram utgör utgångspunkt för diskussioner om hur en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik kan utformas. 
  
 Under månatliga utredningssammanträden diskuteras kriminalpolitiska frågor med utgångspunkt i underlagen. Till dessa sammanträden inbjuds ibland även representanter från myndigheter och andra verksamheter samt forskare med särskild kunskap om de ämnen som utgör tema för sammanträdet. På så sätt skapas en arena för direkt dialog och samtal mellan ledamöter och expertis. Dessa diskussioner blir sedan vägledande för kansliets arbete med att ta fram ytterligare kunskapsunderlag och delredovisningar. Målsättningen är också att stimulera fortsatta parlamentariska diskussioner om hur en långsiktig, kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik kan utformas. 
  
 2I direktivet framhålls vikten av löpande analyser av de kriminalpolitiska utmaningar som samhället står inför, det gäller inte minst den samhällspåverkan som pandemin kan komma att få. Pandemins betydelse för brottslighetens och rättsväsendets myndigheter har kommittén beskrivit och diskuterat i en särskild rapport. En slutsats var att pandemin inte hunnit ha någon stor påverkan under det första halvåret men att det finns anledning att vara uppmärksam på vilka konsekvenser pandemin får på längre sikt (Trygghetsberedningen 2020). 
  
 28 
  
 SOU 2021:85  
  
 Inledning  
  
 1.2Uppdraget att skapa förutsättningar för en brett förankrad och kunskapsbaserad kriminalpolitik 
  
 Kommitténs uppdrag är att ta fram underlag och skapa förutsättningar för utformningen av en kriminalpolitik där de insatser som genomförs är kunskapsbaserade, i högre grad långsiktiga och brett förankrade över partigränserna. 
  
 1.2.1En kriminalpolitik som är brett förankrad på flera sätt 
  
 Enligt direktiven ska Trygghetsberedningen skapa förutsättningar för en kriminalpolitik som är brett förankrad över partigränserna. Kommitténs målsättning är också att skapa förutsättningar för en brett förankrad kriminalpolitik i bemärkelsen att den för det första är förankrad i såväl forskning och statistik som i praktik och beprövad erfarenhet, för det andra är relevant för hela landet och för alla samhällsgrupper och för det tredje är förankrad också inom andra politikområden vilkas utformning kan ha påverkan på brottsligheten och otryggheten. 
  
 Kommitténs första uppgift är att identifiera de viktigaste utmaningarna som bör hanteras inom kriminalpolitiken, på såväl kort som lång sikt. I arbetet med att identifiera kriminalpolitiska utmaningar har kommittén utgått ifrån såväl statistik och forskning som samlad erfarenhet. Allt från en bred representation av experter och praktiker samt utifrån flera olika ideologiska ställningstaganden. 
  
 1.2.2En kunskapsbaserad kriminalpolitik med utrymme för ideologi och värderingar 
  
 Betoningen på, och vikten av, en kunskapsbaserad kriminalpolitik är inte unikt för kommitténs uppdrag. Denna ambition manifesteras årligen med de omfattande budgetsatsningar som görs för att skapa förutsättningar för ett kunskapsbaserat brottsförebyggande, brottsbekämpande och trygghetsfrämjande arbete på nationell och lokal nivå. Ambitionen att nå bred förankring över partigränserna har däremot inte varit lika tydligt formulerad tidigare. 
  
 Den svenska kriminalpolitiken har sedan  
 1970-talet, 
  och framför allt sedan  
 1990-talet, 
  kommit att politiseras allt mer (Tham 2001, Demker och  
 Moore 
  2009), dvs. blivit föremål för partipoli- 
  
 29 
  
 Inledning  
  
 SOU 2021:85  
  
 tiskt inflytande och oenighet (Victor 1995). Att uppnå en partiöverskridande förankring om kriminalpolitiska frågor, som är så centrala i den politiska debatten, kan alltså framstå som en utmaning. 
  
 Beslutsfattandet på det kriminalpolitiska området är i hög grad värdebaserat medan kunskap ska vara fri och objektiv i bemärkelsen fri från värdering. Detta är en motsättning som, enligt Alexander (2007), påverkar förutsättningarna att uppnå en renodlat kunskapsbaserad kriminalpolitik. Balansen mellan å ena sidan ideologi och värderingar och å andra sidan statistik, forskning och erfarenhet är också en central fråga för kommitténs arbete. En kunskapsbaserad kriminalpolitik bör, enligt Alexander, ha en ambition att aktivt eftersöka ”kunskap om de förhållanden i verkligheten som kriminalpolitiken ska ta sikte på, om deras nivå, struktur, utveckling, kostnader och andra konsekvenser och om effektiviteten av de kriminalpolitiska åtgärderna” (ibid, s. 327). Alexander menar också att en kunskapsbaserad kriminalpolitik bör eftersträva att inte väja för kunskap som ifrågasätter tro, åsikter eller ideologi och att ha en beredskap att ändra inriktning på grundval av ny kunskap. Inrättandet av Trygghetsberedningen kan ses som ett uttryck för en sådan ambition och beredskap. 
  
 En utgångspunkt för kommitténs arbete är att det inom ramen för en kunskapsbaserad kriminalpolitik också finns utrymme för värderingar och ideologiska ställningstaganden. Kommitténs årliga delredovisningar utgår från statistik, forskning och erfarenhet. De överväganden, förslag och eventuella prioriteringar som presenteras är ett resultat av diskussioner som, mot denna bakgrund, förts i kommittén. 
  
 1.2.3Kommitténs arbete med att identifiera utmaningar samt delredovisningens disposition 
  
 I detta delbetänkande presenteras en sammanställning av viktiga kriminalpolitiska utmaningar i dag och på några års sikt. Bedömningar av hur olika företeelser kommer att utvecklas framåt rymmer alltid ett visst mått av spekulation. Det finns inga säkra fakta om hur utvecklingen kommer att se ut. För att identifiera viktiga utmaningar har kommittén i huvudsak utgått ifrån de bedömningar som forskare och andra experter (fortsättningsvis benämns både forskare och representanter från kommitténs expertmyndigheter och andra verksamheter som experter) gjort utifrån sin samlade kunskap och erfarenhet. 
  
 30 
  
 SOU 2021:85  
  
 Inledning  
  
 Representanter från kommitténs samtliga expertmyndigheter har beretts tillfälle att vid seminarier och intervjuer dela med sig av vad de, utifrån sina erfarenheter, ser som de största kriminalpolitiska utmaningarna. Kansliet har också haft uppföljande fördjupande samtal med experter och representanter från deras verksamheter. Kansliet har vidare intervjuat flera forskare om vilka de största utmaningarna är inom deras respektive forskningsområden. Kansliet har även inhämtat kunskap genom att ta del av digitala föreläsningar, konferenser och panelsamtal som anordnats av olika myndigheter och organisationer i civilsamhället. Kommitténs uppfattning om vad man ser som de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna i dag och på några års sikt har legat till grund för slutsatserna. 
  
 I kapitel 2 beskrivs utmaningarna indelade i ett antal övergripande områden. Det som presenteras är en nulägesbild av vad som bedömts som viktiga kriminalpolitiska utmaningar i dag och på några års sikt. Kommitténs uppdrag sträcker sig fram till hösten 2024. Under den tiden kan nya utmaningar tillkomma. I det fortsatta arbetet med att utreda samhällets förmåga att hantera de utmaningar kriminalpolitiken står inför i dag och på några års sikt kommer kommittén, där det är möjligt, även att beakta eventuella nya utmaningar. Kommittén bedömer det dock som sannolikt att utmaningarna också på några års sikt i huvudsak kommer finnas inom de områden som beskrivs i kapitel 2. 
  
 Utmaningarna i kapitel 2 presenteras utan inbördes prioriteringsordning av vilka de viktigaste utmaningarna är. Det finns inte någon given sådan ordning; en sådan prioritering behöver i stället göras utifrån en diskussion om värderingar och mål. Däremot är det rimligt att inom ramen för en kunskapsbaserad kriminalpolitik kunna förankra de prioriteringar som görs i kunskap. Som underlag för diskussioner om vilket stöd olika kriminalpolitiska beslut och förslag har i forskning och statistik presenteras i kapitel 3 en forskningsbaserad kunskapsöversikt om olika risk- och skyddsfaktorer för brott. Där beskrivs bl.a. att de utmaningar som samhället står inför kan förstås och förklaras utifrån flera olika perspektiv. Detta kapitel kommer att användas som referens i kommitténs fortsatta arbete med att utreda vilken förmåga samhället behöver ha att möta de utmaningar som identifierats. I kapitel 4 beskrivs den kända brottslighetens struktur, dvs. fördelningen av olika brottstyper, och utveckling både ur ett historiskt perspektiv och med fokus på det senaste decenniet fram till och med 
  
 31 
  
 Inledning  
  
 SOU 2021:85  
  
 2020. I kapitel 5 redogörs för den upplevda otrygghetens utveckling sedan detta började mätas under  
 1980-talet 
  samt hur känslan av otrygghet skiljer sig mellan olika grupper. 
  
 32 
  
 2 Kriminalpolitiska utmaningar 
  
 I arbetet med att identifiera utmaningar har kommittén tagit del av olika experters erfarenheter och kunskap. Dessa experter har i möten och intervjuer förmedlat vad de ser som de största utmaningarna 
  
 idag, och på några års sikt, inom sina respektive expertområden. Kommittén har även tagit del av dokument, rapporter och forskningsresultat som beskriver de utmaningar som olika experter har framhållit som särskilt angelägna. Kommittén har på detta sätt fått ta del av en stor bredd av utmaningar. För att kunna ge en överskådlig bild av utmaningarna har de delats in i ett antal övergripande områden: 
  
 •En långsiktig kriminalpolitik 
  
 •En brett förankrad kriminalpolitik som tar hänsyn till lokala variationer 
  
 •Fortsatt internationalisering av samhället och brottsligheten 
  
 •Fortsatt digitalisering av samhället och brottsligheten 
  
 •Omfattande utmaningar i socialt utsatta områden 
  
 •Mäns våld mot kvinnor 
  
 •Barns och ungas utsatthet och delaktighet i brott 
  
 •Ekonomisk och organiserad brottslighet riktad mot välfärdssystemet 
  
 •Narkotikabrottsligheten 
  
 •Förändringar i extremistmiljöerna 
  
 Utmaningarna presenteras utan inbördes prioriteringsordning. Som framgår av listan ovan följer beskrivningen i stället en struktur där mer övergripande utmaningar presenteras först, följt av utmaningar kopp- 
  
 33 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 lade till vissa kategorier av brott eller mer specifika företeelser eller brottstyper. I slutet av kapitlet diskuteras hur utmaningar kan prioriteras i förhållande till varandra. 
  
 Experterna har lyft fram många olika typer av utmaningar. Några har beskrivit mycket specifika utmaningar, andra har i stället beskrivit större områden inom vilka stora utmaningar finns. Det gör att också beskrivningarna av utmaningarna i detta kapitel varierar både till omfattning, djup och struktur. Denna variation speglar inte en värdering av vilka utmaningar som är viktigast. 
  
 I denna volym diskuteras inte vilka insatser som behövs för att hantera de problem som ligger till grund för utmaningarna. Dessa frågor kommer att bli föremål för fortsatt utredning och diskussion i kommande delredovisningar där kommittén fokuserar på samhällets förmåga att möta specifika utmaningar. I detta kapitel diskuteras inte heller orsakerna till utmaningarna. I kapitel 3 görs däremot en generell genomgång av olika förklaringar till brott och särskilt kopplat till några av de utmaningar som beskrivs nedan. 
  
 2.1En långsiktig kriminalpolitik 
  
 Ett syfte med en trygghetsberedning är att kommittén ska bistå regeringen med underlag för utformningen av en brett förankrad och långsiktig kriminalpolitik. Av kommittédirektiven framgår att målet är att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället, att de kriminalpolitiska insatserna ska bli bredare, omfatta fler samhällssektorer än rättsväsendet samt bli mer kunskapsbaserade (dir. 2020:32). 
  
 Denna ambition stämmer väl överens med de diskussioner som förts i kommittén och med det som framkommit i samtal med experter om kriminalpolitiska utmaningar. I dessa samtal har just vikten av att skapa förutsättningar för ett brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete som är brett förankrat, strukturerat och långsiktigt lyfts fram. Denna ambition är däremot förenad med flera utmaningar. En sådan utmaning är att finna en balans mellan att å ena sidan kunna agera direkt mot aktuella problem, och att å andra sidan långsiktigt förebygga att problem uppstår, består eller upprepar sig över tid. Dessa perspektiv står inte i motsats tillvarandra, men det är viktigt att åtgärder som 
  
 34 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 vidtas för att uppnå effekt på kort sikt inte samtidigt får negativa effekter på längre sikt, varken på samhällsnivå eller individnivå. 
  
 I de diskussioner som kommittén haft med experter för att identifiera kriminalpolitiska utmaningar lyfts behovet av långsiktighet fram utifrån flera olika aspekter. Det beskrivs som viktigt 
  
 •att uppnå bred och långsiktig förankring på alla nivåer, från rikspolitiken till de lokala aktörerna, om vilka problem och åtgärder som ska prioriteras. Flera av de källor som kommittén samtalat med beskriver att bristen på samstämmighet avseende dessa frågor försvårar både planering och genomförande av ett långsiktigt brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete. 
  
 •att ha långsiktiga fokusområden, dvs. att vissa områden identifieras som ständigt angelägna, och därför bör ges ett kontinuerligt fokus. Samtidigt behöver det finnas utrymme för att nya frågor och problem ska få plats på agendan i takt med förändringar i exempelvis brottlighetens utveckling eller i debatten. 
  
 •att skapa förutsättningar för strukturerade, kontinuerliga, konsekventa och långsiktiga arbetssätt. De aktörer som kommittén samtalat med hänvisar återkommande till en ”projekttrötthet”. Det brottsförebyggande och trygghetsskapande arbetet bör i stället integreras i den reguljära verksamheten hos de aktörer som har i uppdrag att arbeta brottsförebyggande eller trygghetsskapande (exempelvis kommuner och regioner), eller som bedriver en verksamhet som i sig är brottsförebyggande (exempelvis skolan). Det är en utmaning att skapa utrymme för detta i verksamheterna, ett utrymme som står i proportion till såväl verksamheternas resurser som problemens art och omfattning på lokal nivå. 
  
 •att identifiera och skapa möjligheter för arbetssätt med långsiktiga effekter. Detta är kopplat till behovet av långsiktiga arbetssätt där uthållighet och långsiktig resursplanering är centralt. Det betonas även att det behövs ett bredare angreppssätt för att uppnå de långsiktiga effekterna, och att de insatser som genomförs inom ramen för rättsväsendet är nödvändiga men inte tillräckliga. Det behövs insatser inom flera politikområden, riktade mot risk- och sårbarhetsfaktorer på både samhälls- och individnivå. Dessa faktorer är ofta kända och beständiga över tid. Detta förutsätter både att enskilda myndigheter, regioner och andra aktörer kan bedriva 
  
 35 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 ett strukturerat och långsiktigt arbete, och att det finns en systematisk, konstruktiv och långsiktig samverkan dem emellan. Utmaningarna att uppnå sådan samverkan är kopplade till frågor om informationsdelning och sekretess. 
  
 •att det finns förutsättningar för långsiktig finansiering och kompetensförsörjning. En förutsättning för att kunna planera och arbeta långsiktigt, i stället för i kortare projekt, är att finansieringen är långsiktig. Kopplat till detta är också behovet av kontinuerliga omvärldsbevakningar som kan ligga till grund för preliminära bedömningar av hur brottsligheten kommer att utvecklas och vilka utmaningar som rättsväsendet och andra aktörer står inför. I samband med detta påpekas också behovet av att både rättssystemet och andra samhällsystem behöver vara moderna och flexibla nog att kunna anpassas till de nya behov som uppkommer successivt. Parallellt med resurser, samstämmighet och långsiktighet måste det finnas kunskap på alla nivåer om brottslighetens och otrygghetens orsaker samt om hur ett strukturerat, konsekvent och kontinuerligt arbete kan utformas och bedrivas. Enligt vissa experter varierar dessa kunskaper i dag. I detta sammanhang lyfts också utmaningar kopplade till att den långsiktiga kompetensförsörjningen inom rättsväsendet måste anpassas till förändringar i brottslighetens omfattning och karaktär. 
  
 2.2En brett förankrad kriminalpolitik som tar hänsyn till lokala variationer 
  
 Flera av de utmaningar som kommittén identifierat är kopplade till målsättningen att kriminalpolitiken ska vara brett förankrad i bemärkelsen att den är relevant för hela landet och för olika grupper i samhället. Lokala variationer bör beaktas för att få en brett förankrad kriminalpolitik. I dialog med kommittén framhåller experter vikten av att både forskning och brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete utformas och bedrivs mot bakgrund av lokala problembilder. Det finns annars en risk att den kunskap som tas fram, och de prioriteringar och resursfördelningar som görs, exempelvis baserar sig på en storstadsnorm med varierande relevans i olika delar av landet. Kriminalpolitiken bör vara relevant för både stad och landsbygd (vilket behandlas i nästa avsnitt) och rikta särskilt fokus mot de områden 
  
 36 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 där koncentrationen av problem, inklusive brottslighet, utsatthet och otrygghet, är hög (se vidare avsnitt 2.5). 
  
 Om kriminalpolitiken inte upplevs som relevant av alla grupper i samhället kan en konsekvens bli att förtroendet för de myndigheter och aktörer som ska förverkliga densamma, också kommer variera mellan olika grupper. Det är därför viktigt att kriminalpolitiken bedrivs på ett sätt som främjar medborgarnas förtroende för rättsväsendet. Ett vidare resonemang om allmänhetens förtroende för rättsväsendet följer nedan (avsnitt 2.2.2). 
  
 2.2.1Olika utmaningar i stad och land 
  
 Vad som utgör kriminalpolitiska utmaningar skiljer sig mellan olika delar av landet. Den form av gängkriminalitet och skjutningar som i dag diskuteras frekvent är i hög grad ett storstadsfenomen1, även om det också har förekommit sådana skjutningar utanför storstadsregionerna. I andra delar av landet är det generellt sett andra förhållanden som utgör viktiga utmaningar. Hit hör exempelvis stora avstånd till centrala samhällsfunktioner som sjukvård, socialtjänst och polis – förhållanden som gör att personer som bor i glesbefolkade delar av landet inte har samma tillgång till stöd och skydd när de drabbas av brott.2 Wilson (2015) pekar exempelvis på att medan det totala antalet poliser i Sverige ökade mellan åren 2006 och 2010 skedde inte samma ökning i mindre städer och på landsbygden.3 
  
 Arbete pågår för att stärka det brottsförebyggande arbetet i lands- och glesbygden. Brottsförebyggande rådet (Brå) har exempelvis i uppdrag att ge särskilt kunskapsstöd till brottsförebyggande arbete i mindre städer, tätorter och landsbygdskommuner. I uppdraget ingår också att uppmärksamma de speciella problem som finns i glesbygd. Andra åtgärder som vidtagits för att stärka det kunskapsbaserade arbetet på lokal nivå är införandet av en regional stödstruktur med brott- 
  
 1En granskning av det dödliga våldet i samband med konflikter i den kriminella miljön mellan  
 2005–2017 
  visar att 84 procent av fallen skett i och kring Stockholm, Göteborg och Malmö (Brå 2020b). 
  
 2Strand och Bishop (2019) har funnit att kvinnor i glesbygd som utsätts för våld i nära relation väntar längre med att anmäla våldet till polis, och att våldet då ofta har hunnit bli grövre, medan det är vanligare i storstäder att kvinnor anmäler mindre allvarliga brott så som hot och ofredanden. Enligt författarna kan bristande närhet och tillgång till sociala och rättsliga serviceinstanser i glesbygd vara en förklaring till detta mönster. 
  
 3Brå har fått i uppdrag att utvärdera satsningen på 10 000 fler polisanställda (Ju2021/02238). I uppdraget ingår att kartlägga resurstillgängligheten i bl.a. glesbygd. Uppdraget ska slutredovisas i mars 2026. 
  
 37 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 förebyggande samordnare vid länsstyrelserna. Utredningen Kommuner mot brott (SOU 2021:49) lämnade i juni 2021 förslag till en ny lag om kommunernas brottsförebyggande arbete. Betänkandet remissbehandlas för närvarande. Även andra stödjande strukturer finns, t.ex. Center mot våldsbejakande extremism (CVE). En av centrets huvuduppgifter är att ge stöd till yrkesverksamma på lokal nivå. 
  
 Generellt sett uppger färre invånare i landsbygdskommuner än i storstadskommuner att de utsätts för brott och en högre andel uppger att de känner sig trygga (Brå 2020a). Lloyd (2016a) framhåller dock att låga nivåer av brott inte är detsamma som frånvaro av problem med brottslighet och hon beskriver, med hänvisning till både svensk och internationell forskning, att såväl brottsligheten, utsattheten, anmälningsbenägenhet och betydelsen av att utsättas för brott ser olika ut i storstad och i lands- och glesbygd. Enligt Brås Nationella trygghetsundersökning (NTU) minskade utsattheten för misshandel generellt sett fram till 2015 (Brå 2020a). Likaså minskade skillnaden i utsatthet för misshandel mellan stad och land. Den minskade skillnaden förklaras av att utsattheten minskade i storstäder, större städer och mindre städer, medan utsattheten legat mer stabilt på landsbygden. Mellan 2015 och 2019 har i stället utsattheten för misshandel ökat, oavsett boendeort. Utsattheten för bedrägeri har under den period detta mätts i NTU varit högre i storstäder än i andra boendeorter. Mellan 2016 och 2019 ökade utsattheten för såväl försäljnings- som kort/kreditkortsbedrägeri i samtliga boendeorter. Att ökningen inte varit lika stor i storstäder innebär att nivån av utsatthet för sådana bedrägerier i mindre städer/landsbygdskommuner har närmat sig nivån i storstäder. 
  
 Också experter som kommittén samtalat med påtalar att den pågående digitaliseringen (vilken diskuteras vidare i avsnitt 2.4) i vissa avseenden minskat skillnaderna mellan stad och landsbygd. Det gäller exempelvis tillgången på illegala varor som vapen och narkotika. Eftersom handeln i stor utsträckning sker över internet blir tillgången inte längre lika centrerad till storstäderna som tidigare. 
  
 Det är alltså angeläget att hitta balansen mellan att å ena sidan utforma en nationellt hållbar kriminalpolitik samtidigt som prioriteringar och åtgärder ska vara relevanta i hela landet. 
  
 38 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 2.2.2Förtroendet för rättsväsendet behöver upprätthållas i hela samhället 
  
 En förutsättning för att rättsväsendet ska fungera och ha en legitim roll i samhället är att medborgarna har förtroende för rättsväsendets myndigheter. Enligt European Social Survey (ESS) är förtroendet för rättsväsendet högt i Sverige ur ett internationellt perspektiv (ESS 2011) och det har legat på en relativt stabil nivå de senaste tio åren. Men samtidigt som förtroendet generellt ligger på en stabil nivå, och i vissa fall ökar, varierar det mellan olika grupper i samhället (Brå 2020a). Om dessa skillnader blir stora, eller om förtroendet är litet i vissa grupper i befolkningen, kan detta vara ett problem. Det är därmed angeläget att öka förtroendet hos de grupper som enligt undersökningar rapporterar ett lägre förtroende. Lika viktigt är det att upprätthålla det förtroende för rättsväsendet som redan finns, generellt och inom vissa grupper. 
  
 Förtroende bygger på föreställningar om både effektivitet och rättvisa 
  
 Förtroende för rättsväsendets myndigheter kan förstås som en kombination av att människor uppfattar dessa myndigheter som kompetenta och effektiva, som opartiska och rättvisa i sin yrkesutövning och som tillgängliga på lika villkor för alla samhällsgrupper. Ibland ställs olika aspekter av förtroende mot varandra, men i ESS (2011) framträder starka samband mellan människors uppfattning om att rättsväsendet är rättvist å ena sidan och att det är effektivt å den andra. I den undersökningen görs en åtskillnad mellan förtroende (trust) och legitimitet (legitimacy). Rättsväsendets legitimitet, som är nära besläktat med förtroende, grundar sig enligt samma undersökning på människors uppfattning om rättssystemets (eller de enskilda myndigheternas) legalitet, att man har gemensamma värderingar och att man samtycker till att lyda och underkasta sig rättsväsendets maktutövning. 
  
 39 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 Förtroendet för rättsväsendet i Sverige 
  
 Brå undersöker årligen människors förtroende för rättsväsendet i Sverige (Brå 2020a). I mätningen från år 2020 uppger ungefär hälften (49 %) av befolkningen  
 (16–84 
  år) att de har stort förtroende för rättsväsendets institutioner.4 En fjärdedel uppger att de varken har stort eller litet förtroende för rättsväsendet som helhet medan 23 procent har litet förtroende för rättsväsendet generellt. Något större andel, 54 procent, uppger att de har förtroende för Polismyndighetens sätt att bedriva sitt arbete. 40 procent har förtroende för åklagarnas sätt att bedriva sitt arbete och 34 procent har förtroende för kriminalvårdens sätt att bedriva sitt arbete (Brå 2020a). De olika nivåerna på förtroende bör inte uppfattas som kvalitetsmarkörer utan speglar även det faktum att människor generellt har olika stor kännedom om de olika myndigheterna. De olika myndigheterna kan därför inte självklart jämföras med varandra i det här avseendet. 
  
 Andelen som har förtroende för att misstänkta behandlas rättvist ligger på 43 procent medan andelen som har lågt förtroende för detta är 21 procent (Brå 2020a). En större andel, 51 procent, har förtroende för att Polismyndigheten behandlar misstänkta rättvist medan 14 procent har lågt förtroende för Polismyndigheten i detta avseende. Knappt en tredjedel av befolkningen, 29 procent, uppger att de har stort förtroende för att brottsutsatta behandlas på ett bra sätt av rättsväsendet generellt. En större andel, 36 procent, uppger att de har lågt förtroende för detta. Förtroendet för Polismyndigheten är större också i detta avseende; 45 procent har stort förtroende och 20 procent litet förtroende för att brottsutsatta behandlas på ett bra sätt av Polismyndigheten. 
  
 Små variationer över tid … 
  
 Utifrån NTU ser man att förtroendenivån varit relativt stabil sedan 2007 då dessa mätningar inleddes (Brå 2020a). Mellan 2015 och 2017 minskar förtroendet något, men därefter har det åter ökat och är nu på ungefär samma nivå som år 2015. Även förtroendet för Polismyndigheten minskade mellan 2015 och 2017 för att sedan återigen öka. 
  
 4De som uppgett att de har ganska eller mycket stort förtroende kategoriseras i gruppen med stort förtroende. Det är också dessa två svarsalternativ som här utgör grunden för de andelar som presenteras. 
  
 40 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Ökningen mellan 2017 och 2020 var dock större än den för rättsväsendet som helhet, och nivån var 2020 den högsta sedan mätningarna började (2007). 
  
 SOM-institutets 
  undersökningar visar också att förtroendet för polis och domstolar ligger på en relativt stabil nivå över tid och förtroendet för polis och domstolarna följer också en liknande utveckling  
 (SOM-institutet 
  2020). 
  
 …men det finns skillnader mellan olika grupper och områden 
  
 Överlag uppger kvinnor att de har större förtroende för rättsväsendets myndigheter än vad män gör. Även ålder påverkar grad av förtroende men på lite olika sätt för män och kvinnor och för olika mått och mätningar. Det är därför svårt att dra några generella slutsatser vad gäller förtroende i olika åldersgrupper. Utländsk bakgrund påverkar också, där gruppen svenskfödda med utrikesfödda föräldrar genomgående uppger lägre förtroende för rättsväsendet. Förtroendet varierar även med utbildningsnivå och familjesituation, där de med hög utbildning och de som är sammanboende med barn har störst förtroende för rättsväsendets myndigheter. I  
 SOM-institutets 
  undersökningar studeras människors förtroende för Polismyndigheten och domstolarna och utöver jämförelser mellan olika demografiska och socioekonomiska grupper, görs även jämförelser mellan grupper med olika ideologisk övertygelse och med olika partisympatier  
 (SOM-insti- 
  tutet 2020). Också utifrån dessa jämförelser framträder skillnader i förtroende mellan olika grupper i befolkningen. 
  
 Det finns också geografiska skillnader där de som bor i landsbygdskommuner generellt sett har ett något lägre förtroende för rättsväsendet än personer som bor i storstadsnära kommuner. Till exempel visar NTU:s mätning från 2020 att 46 procent av dem i mindre städer/ tätorter och landsbygdskommuner har stort förtroende för rättsväsendet som helhet, jämfört med 50 procent i storstäder och storstadsnära kommuner (Brå 2020a). Förtroendet för rättsväsendet har ökat mellan 2017 och 2019 i samtliga boendeorter. 
  
 Också inom städer varierar förtroendet mellan olika bostadsområden, där ett områdes socioekonomiska status påverkar nivå av förtroende (Brå 2020a, Brå 2018a, Brå 2018b). I Brås undersökning av relationen till rättsväsendet i socialt utsatta områden i Davis miljö 
  
 41 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 visar resultaten överlag på ett något lägre förtroende för rättsväsendet i socialt utsatta områden jämfört med övriga urbana områden (Brå 2018a). Brås analys av utvecklingen över tid vad gäller människors förtroende för rättsväsendet i socialt utsatta områden jämfört med urbana områden som inte är socioekonomiskt utsatta visar på stabila skillnader över tid mellan de olika områdena (Brå 2018b).5 
  
 Vad gäller polisers bemötande i socialt utsatta områden pekar en undersökning av Brå (2018a) mot att människor överlag anser att polisen generellt bemöter människor med respekt. Detta kan dock variera mellan olika grupper i befolkningen och i en trygghetsundersökning som riktar sig till boende i Järvaområdet i Stockholm framträder snarare bilden av ett mycket lågt förtroende för Polismyndigheten (Shaffer och Kirk 2020). Människors personliga kontakt med rättsväsendets myndigheter har visat sig ha stor inverkan på förtroendet (ESS 2011). Även om Polismyndighetens prioriteringar och deras närvaro i socialt utsatta områden är legitim och även önskvärd enligt många som bor i dessa områden, kan erfarenheter av att upprepat bli stoppad och kontrollerad av polis skapa frustration och otrygghet och det kan också upplevas som diskriminerande. 
  
 Inom Polismyndigheten pågår ett arbete med att kartlägga förekomsten av och förebygga etnisk profilering och diskriminering av polisen. Ur ett internationellt perspektiv har frågan om diskriminering i rättsväsendet uppmärksammats bl.a. genom de fall där människor skadats, och i vissa fall dödats, av polis. Att människor dödas av polis är mycket ovanligt i Sverige (Socialstyrelsen 2021). Behovet av att upprätthålla högt förtroende också bland de grupper som ofta är föremål för polisiär kontroll, exempelvis unga män med invandrarbakgrund i socialt utsatta områden, framstår mot bakgrund av beskrivningen ovan som angeläget för att rättsväsendet ska uppfattas som legitimt. 
  
 Förtroendet för rättsväsendet påverkar benägenheten att anmäla och vittna 
  
 Ett stort förtroende för rättsväsendets myndigheter och för rättsprocessen är en förutsättning för att människor ska vilja anmäla brott och även delta i utredning och rättegång som målsägande eller vittne (Brå 2020a). Förtroendet för rättsväsendets myndigheter, och i vil- 
  
 5Brås (2018b) definition av socialt utsatta områden i Davis miljö baseras på tre variabler: inkomstnivå, uttag av försörjningsstöd samt åldersstruktur. 
  
 42 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 ken mån deras maktutövning uppfattas som legitim, påverkar möjligen också människors acceptans för och vilja att efterleva lagarna (ESS 2011). 
  
 En angelägen utmaning bör därför vara att arbeta för ett högt förtroende i områden med hög brottslighet, såväl bland dem som riskerar att utsättas för eller bevittna brott, som bland dem som begår brott. En diskussion om kopplingen mellan bemötande och viljan att medverka i en rättsprocess aktualiseras ofta när det kommer till viljan hos kvinnor som blivit utsatta för våld i nära relation att delta i en rättsprocess (se t.ex. Brå 2016a). Detta resonemang är också relevant i förhållande till den rollblandning som ofta föreligger i vissa grupper och områden, där de som begår brott inte sällan också utsätts för brott (Heber 2017). En utmaning för rättsväsendet i detta sammanhang består i att å ena sidan utöva den kontroll av personer och situationer som behövs för att förebygga och beivra brottslighet, och å andra sidan göra detta på ett sätt som inte skadar förtroendet för Polismyndigheten eller rättsväsendet och underminerar benägenheten att medverka i en rättsprocess. 
  
 2.3Fortsatt internationalisering av samhället och brottsligheten 
  
 Att brottsligheten, liksom människor och verksamheter generellt, rör sig över nationsgränser har uppmärksammats sedan länge. Denna utveckling av internationalisering av såväl samhälle som brottslighet kommer att fortsätta. Internationaliseringen innebär självfallet många fördelar på en mängd områden såsom ökad rörlighet för personer, tjänster, varor och verksamheter. Utvecklingen har också fördelar för rättsväsendet, bl.a. genom ökad tillgång till kompetens samt bättre information och samarbete i den brottsbekämpande verksamheten. 
  
 Internationaliseringen för också med sig vissa risker och innebär därför fortsatta utmaningar för kriminalpolitiken. Personer kan resa till Sverige i syfte att begå brott och det är också en utmaning att svenska medborgare begår brott utomlands samt att brott som drabbar personer i Sverige utförs i andra länder. Andelen bedrägeriärenden som har koppling till andra länder tenderar exempelvis att öka (Brå 2016b). Detsamma gäller grov ekonomisk brottslighet där företag används (Ekobrottsmyndigheten 2016) liksom komplex cyberbrotts- 
  
 43 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 lighet6 (Nationellt underrättelsecentrum 2019). Handeln med narkotika och vapen involverar också flera länder. 
  
 Personer som kommer till Sverige, t.ex. som flyktingar eller för att arbeta är även en särskilt sårbar grupp att utnyttja. Dessa personers höga risk att utsättas för brott har lyfts som en utmaning att hantera. Även efterfrågan på billig arbetskraft är en utmaning som relaterar till bl.a. offentliga upphandlingar och därtill kopplade frågor om konkurrens. Målsättningen att minska den efterfrågan som driver människohandel för sexuella ändamål har sedan länge diskuterats, en rad åtgärder har också vidtagits för att förebygga annan form av människohandel, t.ex. genom uppdrag till ett flertal myndigheter om myndighetssamverkan för att motverka fusk, regelöverträdelser och brottslighet i arbetslivet. Regeringen har vidare nyligen meddelat att man avser att inrätta en nationell delegation mot arbetslivskriminalitet för att bl.a. stödja relevanta aktörer, förstärka kunskapen kring arbetslivskriminaliteten i Sverige och tillvarata internationella erfarenheter på området. 
  
 I nästa avsnitt beskrivs utmaningar som är kopplade till digitaliseringen av samhället. Internationaliseringen och digitaliseringen är relaterade till varandra på flera sätt. En särskild komplikation i hanteringen av s.k.  
 it-ärenden 
  är exempelvis att de personer som begår dessa brott, och den digitala information som behövs för att utreda dem, ofta finns lagrade i andra länder. 
  
 2.4Fortsatt digitalisering av samhället och brottsligheten 
  
 Digitaliseringen av vårt samhälle har inneburit stora förändringar och den har skapat både nya möjligheter och nya utmaningar. Förutom en övergripande digitaliseringsstrategi (dnr. N2017/03643/D) har regeringen också specifika strategier för arbetet med att utnyttja digitaliseringens möjligheter inom flera områden (skr. 2017/18:47). Rättsväsendets myndigheter bedriver på regeringens uppdrag ett långsiktigt arbete med att effektivisera brottmålshanteringen genom att införa ett digitalt informationsutbyte mellan myndigheterna, det s.k. RIF7- 
  
 6Enligt Nationellt underrättelsecentrum (2019) avser begreppet bl.a. brott som begås med hjälp av digitala verktyg i syfte att tillskansa sig, eller störa verksamhet som innehar, digital information eller verktyg som hanterar digital information. 
  
 7Rättsväsendets informationsförsörjning. 
  
 44 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 arbetet (Ju96/3163). Som ett led i utvecklingen av detta arbete inrättade regeringen i september 2020 ett råd för digitalisering av rättsväsendet (SFS 2019:1283). Rådets arbete ska leda fram till effektivare ärendehantering, förbättrade möjligheter till analys och uppföljning samt till att enskilda ska få bättre service. 
  
 Samtidigt som digitaliseringen skapar nya möjligheter för informationsutbyte och effektivisering inom rättsväsendet, har den också skapat nya utmaningar. Nya typer av brott uppstår och traditionella typer av brott kan begås mer effektivt. Gärningspersoner kan nå fler potentiella brottsoffer utan att hindras av geografiska, fysiska eller språkliga barriärer. Enligt Brås granskning från 2016 ökade antalet anmälda  
 it-relaterade 
  brott per 100 000 invånare kraftigt under perioden 2005– 2015 (Brå 2016c).8 Experter som kommittén talat med menar att numera kan alla typer av brott ha någon form av  
 it-inslag 
  och att en uppdelning i  
 it-relaterade 
  brott och icke  
 it-relaterade 
  i praktiken inte alltid är relevant. Denna utveckling ställer krav på adekvat utbildning och kompetens inom samtliga myndigheter i rättskedjan, inom alla områden och på alla nivåer, samt på tillgång till anpassade system, arbetsmetoder, juridiska verktyg och internationell samverkan. 
  
 Kompetensutveckling på området sker såväl inom EU som nationellt inom hela Polismyndigheten. Vidare är Polismyndighetens nationella  
 it-brottscentrum 
  utformat likt dess europeiska motsvarighet European Cybercrime Center (EC3) med fokus på tre områden: komplicerade cyberbrott, internetrelaterade sexualbrott mot barn samt bedrägerier över internet. 
  
 Digitaliseringen har också medfört en ökad sårbarhet på olika sätt. Samtidigt som sårbarheten ökar har också hotbilden ökat vilket är en särskild utmaning. Ett exempel på det är att hotet från främmande makt har ökat och det är numera både bredare, effektivare och mer komplext, delvis som en följd av digitaliseringen. 
  
 Andra utmaningar som aktualiserats under pandemin är myndigheters och företags ökade sårbarhet till följd av ökat distansarbete och uppkopplingar mot nätverk och digitala plattformar med varierande grad av säkerhet. Detta kan öka risken för exempelvis dataintrång och informationsstöld. 
  
 8Med  
 it-relaterade 
  brott avses alla brott som på något sätt har koppling till informationsteknologi, som i sin tur kan vara målet för brottet och/eller en förutsättning eller medel att begå brott. Brott kan också vara  
 it-relaterade 
  genom att det finns digitala spår och bevisning i mobiltelefoner, chattforum eller på hårddiskar (Brå 2016c). 
  
 45 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 Nedan ges ytterligare några exempel på hur digitaliseringen påverkat brottsligheten och utmaningar kopplade till detta. 
  
 Digitalisering försvårar kontroll och upptäckt av brott 
  
 Flera av de experter som kommittén har talat med erfar att en stor del av brottsligheten förskjuts från den analoga till den digitala världen. Det gäller inte minst den typ av brottslighet som ligger inom Säkerhetspolisens ansvarsområde, men även andra experter inom rättsväsendet beskriver en sådan förskjutning. Digitaliseringen har även skapat helt nya typer av brott. Detta innebär utmaningar i flera led av rättskedjan, från upptäckt till lagföring. Den digitala arenan är exempelvis svårare att ”patrullera” och kontrollera, vilket försvårar upptäckten av brott. 
  
 Ett konkret exempel på hur digitaliseringen har påverkat möjligheterna att utöva kontroll och upptäcka brott är utvecklingen av brott mot de välfärdsstatliga transfereringssystemen. Det beskrivs exempelvis från de brottsutredande myndigheterna som ett problem att det numera är lätt att dölja sin identitet med mobila  
 bank-ID 
  och att agera i andra personers identitet för att t.ex. ansöka om ersättningar i andras namn. Det blir därigenom svårt att kontrollera identiteter och att knyta en person till brottet. Utmaningar kopplade till väldfärdsbrottsligheten diskuteras i avsnitt 2.8. 
  
 2.4.1Digitaliseringen påverkar brottslighetens karaktär och skapar därmed också nya utmaningar 
  
 En generell utmaning kopplad till digitaliseringen är att brott kan genomföras effektivt och mot ett stort antal offer samtidigt. Ett exempel på detta är bedrägerier som begås med hjälp av internet (se nedan). Förutom att många, inte sällan särskilt sårbara personer så som äldre, riskerar att utsättas för denna typ av brott, kan brotten generera mycket stora ärenden som ofta är komplicerade att utreda och kräver stora resurser för de brottsutredande myndigheterna. 
  
 Andra typer av brott som har ökat genom digitaliseringen är olika former av hot och trakasserier. Med hjälp av internet kan en gärningsperson inte bara utsätta många personer samtidigt, en gärningsperson kan också rikta ett mycket stort antal brott mot en och samma person. 
  
 46 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Exempel på brott där en person begår många brott mot en och samma målsägande är olaga förföljelse eller s.k. stalkning. Det är inte känt om denna form av brottlighet har ökat i antal till följd av digitaliseringen, däremot kan intensiteten i förföljelsen öka när gärningspersonen kan nå den utsatta via internet, datorn eller mobilen. I majoriteten av de fall av olaga förföljelse som ledde fram till fällande dom under perioden  
 2011–2013 
  hade trakasserierna utövats via telefonsamtal, sms eller över internet. Det var också i dessa fall som förföljelsen kunde bli som mest intensiv (Brå 2015a). Dessa typer av brott begås ofta inom ramen för våld i nära relation där de gör stor skada för den enskilda individen. 
  
 Stora mängder information försvårar utredningsarbetet 
  
 Digitaliseringen innebär också att en mycket stor mängd information genereras, något som är resurskrävande för utredande myndigheter. De brottsutredande myndigheterna beskriver att omfattningen av informationsmängden leder till att utredande myndigheter i dag ofta saknar möjlighet att gå igenom all information. Även underrättelsemyndigheter ställs inför liknande utmaningar. Det gör att det finns risk att missa information som är relevant för utredningen. Detta påverkar möjligheterna att utreda och bekämpa brott och det kan i värsta fall i förlängningen utgöra ett hot mot rättssäkerheten. Samtidigt som mängden information ökat, har andelen information som förmedlas i okrypterad form minskat, något som utgör en särskild utmaning för de utredande myndigheterna. 
  
 Mängden av information utgör en utmaning i sig. Kommitténs experter beskriver en konflikt mellan att å ena sidan kunna upptäcka och förhindra brott som döljs i den stora mängden information som finns i samhället i dag och att å andra sidan värna enskildas personliga integritet. I den brottsbekämpande fasen av informationshanteringen hanterar myndigheterna data som innehåller uppgifter om personer som inte är, eller kan förväntas vara, av intresse för myndigheterna vilket riskerar att hota den personliga integriteten för dessa personer. Det beskrivs som en utmaning att hantera denna konflikt med de förutsättningar som myndigheterna har i dag att inhämta, lagra och bearbeta information. Digitaliseringen manar, enligt experterna, till en modernisering av synen på integritet. Digitaliseringen beskrivs också 
  
 47 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 kunna bidra till att hantera utmaningen. Det är först när en människa hanterar informationen som påverkan på den personliga integriteten uppstår. Till kommittén har det därför föreslagits att den initiala bedömningen av data bör ske maskinellt t.ex. med artificiell intelligens. På så sätt kan relevant information identifieras samtidigt som intrånget i den enskildes integritet begränsas. 
  
 Utvecklingen av bedrägeribrott har påverkats av digitaliseringen 
  
 Bedrägerier är mycket vanligt förekommande. I NTU var bedrägerier det fjärde vanligaste brottet som människor uppgav att de utsattes för under 2019 (Brå 2020a). Bedrägeribrott är också ett av de vanligaste brotten som anmäls. Av de brott som anmäldes under 2020 rörde 14 procent bedrägeri och annan oredlighet. Medan flera former av tillgreppsbrott har minskat över tid, har antalet anmälda bedrägerier ökat mellan 2006 och 2020, trots en minskning mellan  
 2018–2020. 
  
 Bedrägerier är en typ av brottslighet som ökat i både omfång och komplexitet till följd av den tekniska utvecklingen och den ökade internetanvändningen. Brå har i en kartläggning av bedrägeribrottsligheten arbetat fram en kategorisering av olika typer av bedrägerier, varav ett flertal genomförs med hjälp av internet.9 Ökningen efter 2011 förklaras i hög grad av en ökning av anmälningar om datorbedrägerier. Andelen datorbedrägerier har ökat succesivt sedan mitten av  
 2000-talet, 
  från att utgöra  
 10–20 
  procent till att utgöra hälften av de anmälda bedrägerierna under 2018.10 
  
 Hanteringen av bedrägeribrottsligheten utgör en stor utmaning för rättsväsendet, inte minst för att denna typ av brottslighet kan generera väldigt stora mål (Brå 2017a). I och med digitaliseringen har detta blivit än tydligare. 
  
 2.4.2Internet en arena för hat, hot och kränkningar 
  
 Kränkningar, hot och trakasserier på internet är också ett problem som ökat på senare år. Enligt Brå är det lika vanligt att män och kvinnor upplever kränkningar och hot på nätet, men kvinnorna är över- 
  
 9Till dessa hör exempelvis  
 annons-, 
  kredit- och kortbedrägerier men även faktura- och telefon- och internetbedrägerier (se Brå 2016b). 
  
 10Efter år 2018 särredovisas inte brottskategorin datorbedrägeri i statistiken. 
  
 48 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 representerade när det gäller utsatthet för de allvarligare hoten, och även i antalet anmälda brott av den här typen. Unga är mer utsatta än äldre och särskilt utsatta är unga kvinnor (Brå 2019a, se vidare avsnitt 2.7). Vissa yrkesgrupper är mer utsatta för den här typen av brott än andra, så som förtroendevalda, tjänstemän och journalister (Brå 2019b, 2015b, 2016d). När hoten riktas mot myndighetspersoner i form av otillåten påverkan kan rättssäkerheten brista, och riktas hot mot journalister och förtroendevalda kan de utgöra ett hinder för det demokratiska samtalet. Det kan dessutom innebära att man som förtroendevald eller journalist inte längre vill engagera sig i, eller rapportera om, vissa frågor, eller att man väljer att lämna sitt uppdrag eller yrke (SOU 2020:56, Brå 2019b). Polisanmälda ärenden om hot och kränkningar mot enskilda personer via internet är ofta svåra att utreda. En genomgång av Brå visade att 96 procent av de studerade ärendena om hot och trakasserier över nätet lades ner, och den vanligaste nedläggningsorsaken var någon form av utrednings- eller bevissvårighet (Brå 2015c). 
  
 Utmaningarna med brott som begås på internet består i både att kompetensen på området inom rättsväsendet varierar och att det ofta är mycket komplicerat att få fram identitetsuppgifter och bevismaterial. Men vid denna brottslighet är det även svårt både att styrka vem som suttit vid tangenterna och skrivit meddelandena, och att avväga målsägarens roll i skeendet. Kommitténs experter har även pekat på dessa utmaningar i förhållande till internet som en arena för sexuella övergrepp mot barn och unga, vilket behandlas närmare i avsnitt 2.7.2. 
  
 Digitaliseringen underlättar åsiktspolarisering och radikalisering 
  
 Utöver risken att enskilda individer utsätts för hat och hot, finns det en risk att det demokratiska samtalet skadas och att motsättningar mellan grupper ökar som en följd av samhällets digitalisering. Den digitala arenan kan fungera som en demokratisk kraft genom att erbjuda en mängd olika perspektiv samt genom att möjliggöra möten och politisk mobilisering. Digitaliseringen och det sätt varpå vi tar del av exempelvis nyheter har däremot också inneburit att vi allt mer tar del av information som förstärker vår redan etablerade bild av verkligheten. Denna tendens kan ge upphov till åsiktspolarisering (SOU 2020:56). Det kan också innebära att extrema åsikter förstärks 
  
 49 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 och uppmuntras. Tätt sammanknutet med denna utveckling är den tilltagande risken med desinformation på internet liksom risken med radikalisering. Problemen med desinformation, propaganda och näthat tilltar och utvecklas, enligt betänkandet Det demokratiska samtalet i en digital tid (SOU 2020:56), och kompetensen på dessa områden behöver öka på flera håll. 
  
 De våldsbejakande extremistmiljöerna drar också nytta av den pågående digitaliseringen av vårt samhälle. Enligt en bedömning av Nationellt centrum för terrorhotbedömning (2021) skedde rekrytering tidigare i relativt avgränsade miljöer, men digitaliseringen har gjort det möjligt att engagera och radikalisera personer oberoende av geografiskt avstånd. Digitaliseringen underlättar nyrekryteringen till miljöerna och kan dessutom påskynda ytterligare radikalisering av de personer som redan finns i miljöerna eller dess närhet. Om man ser till de terrorattentat som inträffat de senaste åren har det visat sig vanligt med ensamagerande gärningspersoner som radikaliserats genom internet och i olika digitala sociala forum (hur extremistmiljöerna förändrats, bl.a. till följd av digitaliseringen, behandlas vidare i avsnitt 2.10). 
  
 Även om digitaliseringen kan underlätta radikalisering, kan sådana processer inte enbart hänföras till den digitala arenan. Sociala band till samhället generellt liksom till vänner och släkt har stor inverkan på människors engagemang i våldsbejakande extremism (Brå 2009, Carlsson m.fl. 2020). Varken extremism eller näthat kan förstås som enbart en effekt av digitaliseringen. Däremot förekommer hat och hot på internet i allt större utsträckning och radikalisering och extremism kan förstärkas med hjälp av digitala plattformar. Näthat bör inte heller förstås som knutet enbart till extremism utan är ett mycket mer omfattande problem. 
  
 2.5Omfattande utmaningar i socialt utsatta områden 
  
 Flera rapporter och studier där olika bostadsområden jämförs pekar på ökad boende- och skolsegregation, och de sociala och ekonomiska problemen är omfattande i vissa bostadsområden (Polismyndigheten 2017a, Brå 2018b, Delmos 2021). I dessa områden är också problemen med brott och otrygghet större (Gerell m.fl. 2020). 
  
 50 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Områden med omfattande utmaningar brukar hänvisas till som ”utsatta områden”, ”socialt utsatta områden” eller ”områden med socioekonomiska utmaningar”. Vad som utgör ett utsatt område definieras med hjälp av olika metoder och för olika syften. I vissa fall ingår brottslighet, brottsutsatthet eller otrygghet i definitionen (se t.ex. Brå 2018b, Polismyndigheten 2017a, Black och Moss 2020).11 Vilka dessa områden är och hur många de är varierar därmed beroende på vilken definition som används. Gemensamt är dock att de utmärks av att det i bostadsområdet finns en koncentration av sociala och ekonomiska utmaningar. Koncentrationen av familjer och grupper med sådana utmaningar i ett område kan enligt Black (2020, se även Delmos 2021) innebära en risk för ökad otrygghet i den offentliga miljön, samt att fler ungdomar kommer i kontakt med sammanhang där kriminella normsystem är utbredda. Dessa s.k. kriminella miljöer kan vara fysiska platser eller sociala gemenskaper och närvaron av dessa gör att vissa individer löper en högre risk att börja med och fortsätta begå brott. 
  
 Vissa typer av brottslighet beskrivs som särskilt frekventa i de utsatta områdena. Polismyndigheten framhåller t.ex. narkotikahandeln som särskilt problematisk eftersom den leder till konflikter mellan olika grupperingar, konflikter som kan leda till dödligt våld, skjutningar och sprängningar (Polismyndigheten 2017a, Brå 2020b). Enligt Black (2020) är det cirka 1 procent av alla som bor i utsatta områden, utifrån Polismyndighetens definition av dessa områden, som ingår i ett kriminellt nätverk. Även om det alltså är en mycket liten andel, också bland de som växer upp i socialt utsatta områden, som blir en del av gängbrottsligheten är det angeläget att insatser riktas mot de som löper särskilt stor risk att utveckla en sådan ”brottskarriär” (mer om gängkriminalitet och skjutningar i avsnitt 2.5.1). 
  
 Samtidigt har våld och orolighet i det offentliga rummet en påverkan på stora grupper av de boende i utsatta områden (Husbyrapporten 2014). En regional analys av otrygghet och brottsutsatthet visade t.ex. att – även om utvecklingen varit relativt stabil – andelen som upplever otrygghet är betydligt större i socialt utsatta områden än i andra urbana områden (Brå 2018b). Närmare hälften av kvinnorna upplever otrygghet vid utevistelse på kvällen i dessa områden, jämfört med 30 procent i andra urbana områden. Andelen kvinnor och män som 
  
 11Delmos har, ihop med SCB, 2021 tagit fram ett rikstäckande index som kan användas för att kategorisera olika områden utifrån nivå av socioekonomiska utmaningar. 
  
 51 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 upplever att otryggheten påverkar livskvaliteten är också större i de utsatta områdena, visar Brås regionala analys (se även kapitel 5). Vidare menar experter som kommittén talat med att oroligheter i utsatta områden även har en inverkan på näringslivet, bl.a. genom att stora kedjor undviker att etablera sig i området p.g.a. en förhöjd stöldrisk och genom att man har svårigheter att rekrytera personal på grund av hot. Hot och påtryckningar i närområdet drabbar också småföretagares vilja att utveckla, eller fortsätta driva, sin verksamhet.12 
  
 En relaterad utmaning är att arbeta långsiktigt för att områden med hög koncentration av sociala problem inte uppstår. Vid sidan av att förbättra livsvillkor för enskilda individer som bor i områden där koncentrationen av socioekonomisk utsatthet och problemen med brottslighet är stora, behöver man även ta i beaktan strukturella omständigheter som gör att vissa bostadsområden utvecklas till problematiska. Till sådana omständigheter hör boendesegregation som påverkas av bl.a. tillgången till olika boendeformer i bostadsområdet och till samhällsservice såsom skola, arbetsplats och fritidsaktiviteter (Delmos 2021). Ytterligare en viktig omständighet är en välfungerande integration av nyanlända, alternativt minskad andel nyanlända i socialt utsatta områden, vilket kan minska segregation. Det finns annars en risk att de som genom en förbättrad livssituation ges möjlighet att välja ett utsatt bostadsområde gör det, och att de sociala problemen i området därmed fortsätter att reproduceras och till och med riskerar att förstärkas (Gerell m.fl. 2020, Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015). 
  
 2.5.1Dödligt våld och skjutningar med koppling till kriminella miljöer 
  
 Brottslighet som är kopplad till kriminella grupperingar eller nätverk är ett angeläget samhällsproblem som också upptagit en stor del av den politiska debatten de senaste åren.13 Denna typ av brottslighet, inklusive skjutningar och sprängningar, skapar lidande för familjer och närstående till dem som drabbas samt för dem vars barn eller närstående begår dessa brott. Dessa brott skapar också otrygghet för människor, särskilt i de områden där de kriminella nätverken är aktiva, men i 
  
 12I rapporten Brottslighetens kostnader 2020 från Svenskt näringsliv uppskattas kostnaderna av brott mot företag uppgå till minst 42 miljarder kronor årligen. Skattningen betraktas som en minimiskattning då andra kostnader, t.ex. företagets åtgärder att förhindra brott, inte räknats in. De mest drabbade branscherna uppges vara handeln, följt av tjänste- och byggsektorn. 
  
 13Gäng- och nätverksbaserad brottslighet behandlas även i avsnitt 3.5.1. 
  
 52 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 förlängningen för hela samhället. Samtidigt kan också förtroendet för rättsväsendet påverkas. 
  
 Den senaste tidens ökning av antalet konstaterade fall av dödligt våld förklaras i hög grad av det ökade antalet fall av dödligt våld där skjutvapen använts (Brå 2021a). Även  
 icke-dödliga 
  fall av skjutningar ökar, liksom antalet personer som behandlats inom slutenvård för skottskador (Brå 2019c, Day m.fl. 2018). En allt större andel av skjutvapenvåldet kan kopplas till konflikter i kriminella miljöer (Brå 2019c, 2020b). Under perioden  
 2005–2012 
  inträffade ungefär 10 fall per år av dödligt våld med koppling till konflikter i kriminella miljöer, motsvarande siffra för perioden  
 2013–2017 
  var nära 30. Majoriteten av fallen (84 %) inträffade i eller kring Stockholm, Göteborg och Malmö. Gärningspersonerna, liksom brottsoffren, är nästan uteslutande män. De kvinnor som kan kopplas till ärendena förkommer framförallt i rollen som medmisstänkta. I de fall kvinnor fallit offer för den här typen av dödligt våld har de oftast inte varit det tilltänkta målet (Brå 2020b). 
  
 Utvecklingen mellan 2005 och 2017 är på flera sätt negativ. Mot periodens slut förekommer automatvapen oftare, den genomsnittliga åldern på brottsoffer, misstänkta och lagförda sjunker, och en högre andel av samtliga inblandade har tidigare misstänkts för brott som ofta går att härleda till den kriminella miljön (Brå 2020b). Dessutom har användning av explosionsvåld i form av handgranater, enligt en studie av Day, Ford och Ramos (2020), ökat mellan 2012 och 2016, där nära hälften av de totalt 77 explosionerna under perioden förekom åren  
 2015–2016. 
  Författarnas hypotes är att sprängningarna i hög grad, men inte uteslutande, är kopplade till de kriminella nätverken i storstadsområdena. 
  
 Konflikter mellan kriminella grupperingar kan utlösas av olika faktorer såsom hämnd för tidigare händelser, obetalda skulder m.m. (Brå 2016e). Eftersom våld används som en resurs för att markera sin egen grupps position gentemot andra, kan en våldsupptrappning ske där allt grövre våld måste användas för att göra avtryck i konflikten (Brå 2019c). Den goda tillgången till illegala skjutvapen, inklusive en ökad tillgång till automatvapen de senaste åren (Polismyndigheten 2019, Brå 2020b), riskerar att förvärra våldsupptrappningen ytterligare. 
  
 Vissa faktorer har uppmärksammats i forskningen som orsaker till det ökade antalet skjutningar (Ford, Black och Mack 2020). Som nämnts ovan finns en ökad tillgång till vapen sedan  
 1990-talet, 
  och benägenheten att använda skjutvapen bedöms även ha ökat i vissa 
  
 53 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 grupper (här blir förekomsten av kriminella gäng en del av förklaringen). Dessutom kan en minskad uppklaring och lagföring av dessa brott påverka, liksom en förändrad narkotikamarknad där konkurrensen är större samtidigt som marknaden blivit mer instabil och fragmenterad (ibid). En relaterad utmaning är den tystnadskultur som präglar såväl kriminella grupperingar som de boende i socialt utsatta områden. Enligt en studie av Brå kan en rad mekanismer förklara tystnadskulturen. Utöver lågt förtroende för myndigheter, kan rädsla för hot och våld göra att brottsutsatta inte anmäler brott. Det förekommer även att man inom vissa grupper löser problem på andra sätt än genom att kontakta rättsväsendet (Brå 2019d). 
  
 En ökande nivå av dödligt skjutvapenvåld i Sverige jämfört med andra europeiska länder 
  
 Utvecklingen under  
 2010-talet 
  innebär att den totala nivån av dödligt våld i Sverige, som tidigare var relativt låg jämfört med andra europeiska länder, nu i stället är högre. I fråga om dödligt våld med skjutvapen har en närmast kontinuerlig ökning skett i Sverige sedan 2013, vilket är unikt ur ett europeiskt perspektiv (Brå 2021b). Brås analys av data från European Homicide Monitor (EHM) visar samtidigt att Sverige och Nederländerna uppvisar en nästan identisk nivå och uppgång av dödsskjutningar i kriminella miljöer mellan 2008 och 2014. Därefter ökar antalet i Sverige men minskar i Nederländerna. I rapporten beskrivs även en ökning mellan 2015 och 2018 av dödligt våld mellan unga män i kriminella miljöer i utsatta områden i England och Wales, dvs. inom samma kategori som ökningen av skjutvåld i Sverige. En skillnad är dock att i England och Wales utförs våldet i hög grad med kniv. Vidare framkommer i rapporten att även Danmark har problem med ökad gängbrottslighet, men att detta inte avspeglar sig i statistiken över dödligt våld (Brå 2021b). 
  
 Trots vissa likheter mellan Sverige och andra länder under delar av perioden efter millennieskiftet, är ökningen av skjutvapenfall i Sverige exceptionell ur ett europeiskt perspektiv. Inget annat land i Brås studie uppvisar en jämförbar ökning av dödligt våld med skjutvapen som den som observerats i Sverige sedan 2013. Tvärtom syns i de flesta andra studerade länder en fortsatt minskad nivå av dödligt våld med skjutvapen. 
  
 54 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 2.6Mäns våld mot kvinnor 
  
 Det övergripande målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sitt eget liv. Utifrån det övergripande målet arbetar regeringen efter sex delmål. Det sjätte jämställdhetspolitiska delmålet är att mäns våld mot kvinnor ska upphöra; i det ligger en mycket omfattande kriminalpolitisk utmaning. 
  
 I den nationella strategi som tagits fram för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor (skr. 2016/17:10) avses alla yttringar av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld samt hot om våld som riktas mot kvinnor och flickor, dvs. mer än våld mellan närstående (prop. 2006/07:38). Statskontoret har haft i uppdrag att följa upp och analysera centrala myndigheters arbete med den nationella strategin. Uppdraget slutredovisades i mars 2021 (Statskontoret 2021). Statskontoret erfar att mäns våld mot kvinnor kommit upp på agendan tack vare strategin, men arbetet anses fortfarande stå inför ett antal utmaningar. 
  
 Bekämpandet av mäns våld mot kvinnor är en prioriterad utmaning. En särskild utredare har t.ex. haft i uppdrag att se över arbetet med återfallsförebyggande insatser för män som utsätter närstående för våld (dir. 2017:26). I maj 2018 överlämnades betänkandet Att bryta ett våldsamt beteende – återfallsförebyggande insatser för män som utsätter närstående för våld (SOU 2018:37). I juni 2021 presenterade regeringen flera åtgärder för att intensifiera arbetet ytterligare. Vidare har åtgärder presenterats i samband med budgetpropositionen för 2022 (prop. 2021/22:1). 
  
 Att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor i allmänhet och våld inom familjer och andra nära relationer i synnerhet blir också en angelägen kriminalpolitisk utmaning mot bakgrund av de långvariga konsekvenser det kan innebära att uppleva våld på nära håll under uppväxten (se t.ex. Överlien 2007). Barnkonventionen är numera svensk lag vilket innebär att rättsväsendets och andra aktörers arbete med våld i nära relation ska genomsyras av ett barnrättsperspektiv. 
  
 I den anmälda brottsligheten är könsskillnaderna tydliga när det kommer till sexualbrott och brott mot närstående. Dessa former av våld får allvarliga hälsoeffekter både för de kvinnor och de män som drabbas. Enligt en studie av Nationellt Centrum för kvinnofrid (NCK 2014) uppger de kvinnor som utsatts för fysiskt, psykiskt eller sexuellt våld att de har ett sämre fysiskt och psykiskt mående än befolk- 
  
 55 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 ningen generellt. Och de kvinnor som levt med upprepat våld uppvisar ofta en rad mycket olika symptom. 
  
 2.6.1Sexualbrott 
  
 Sexualbrott är en brottstyp där kvinnor som offer är tydligt överrepresenterade. I NTU 2020 uppger 9 procent av kvinnorna att de utsatts för sexualbrott: motsvarande andel bland männen var 1 procent (Brå 2020a). En något högre andel av kvinnorna än av männen uppger att de utsatts för trakasserier. För resterande av de efterfrågade händelserna är det en högre andel av männen än av kvinnorna som uppger utsatthet, men skillnaderna är relativt små. 
  
 Sexualbrott påverkar kvinnors livsvillkor 
  
 Sexualbrott är även en brottstyp som orsakar mycket rädsla. Det finns forskning som visar att sexualbrott, även sexuella trakasserier, påverkar kvinnors rädsla för brott mer generellt (Mellgren och Key 2019). Att förebygga sexualbrott kan alltså vara ett sätt att påverka kvinnors rädsla för brott i allmänhet (mer om kvinnors otrygghet i kapitel 5). 
  
 Arbetsplatser, skolan och hemmamiljöer är platser där många av sexualbrotten begås (Brå 2020c). Sexualbrott är också ett av flera brott som numera även utförs med hjälp av internet. Det förebyggande arbetet behöver riktas mot dessa platser och arenor. Det behöver också anpassas till de olika förhållanden som råder på de olika arenorna. 
  
 Anmälningar av sexualbrott fortsätter att öka 
  
 Anmälningarna av sexualbrott har ökat under en lång tid. Antalet anmälningar ökade under perioderna  
 2005–2008 
  och  
 2016–2020. 
  Däremellan låg antalet anmälningar på en mer stabil nivå. Mönstret är detsamma både för anmälda våldtäkter och för anmälda fall av sexuella ofredanden. 
  
 I NTU var nivåerna på den självrapporterade utsattheten för sexualbrott relativt oförändrad under perioden  
 2006–2012. 
  Denna period följdes av en ökning fram till 2017, då ökningen avbröts av en viss minskning fram till 2019. Analyser av berättelser från personer som 
  
 56 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 i NTU uppgett att de utsatts för sexualbrott visar att undersökningen fångar upp allt från kränkande sexuella kommentarer till våldtäkter med både fysisk och psykiskt våld. De sexuella ofredandena har ökat mer markant än de allvarligare sexualbrotten (Brå 2019e). 
  
 För att få en bild av om ökningen av anmälningarna speglar en faktisk ökning av sexualbrott har Brå analyserat ett antal olika indikatorer som skulle kunna ligga bakom en faktisk ökning. Ingen av de analyserade indikatorerna antas dock kunna förklara någon särskilt stor del av den faktiska ökning som i så fall skulle ha förlegat, förutom den ökade användningen av internet (Brå 2019e).14 
  
 Att anmälningarna om våldtäkt ökar bör ses i ljuset av att den juridiska definitionen av våldtäkt har utvidgats och att uppmärksamheten kring sexualbrott ökat. Både lagändringen 2005, som innebar att gärningar som tidigare rubricerats som sexuellt utnyttjande i stället rubriceras som våldtäkt, och den lagändring som trädde i kraft 2018, som innebär att lagen nu bygger på avsaknad av frivillighet i stället för förekomsten av våld, hot eller särskilt utsatt situation, följdes av en ökning av antalet våldtäktsanmälningar. I båda fallen är det enligt Brå svårt att helt avgöra vad ökningarna beror på. Men i båda fallen beskrivs det som rimligt att både lagändringarna i sig och de därtill kopplade samhällsdebatterna bidragit till att öka benägenheten att anmäla dessa brott (Brå 2008a, 2020d). 
  
 Också de upprop mot sexualbrottslighet som förekommit under det senaste decenniet kan ha bidragit till en ökad anmälningsbenägenhet av sexualbrott. Uppropen har skickat signaler om att sexualbrott inte ska tolereras, att skulden ska läggas på förövaren i stället för på den utsatta och att man ska våga prata om och anmäla utsatthet för sexualbrott. Inom ramen för dessa upprop har det också riktats kritik mot samhällets, inklusive rättsväsendets, bristande förmåga att hantera sexuella trakasserier och andra sexualbrott som riktas mot kvinnor. Det senaste i raden av sådana upprop var #metoo som kulminerade under 2017 och 2018 och som synliggjorde omfattningen av utsattheten. Två av uppropen, #fatta som lanserades i september 2013 och #tafsainte som lanserades i juli 2016, tycks ha haft en viss effekt på antalet anmälda sexuella ofredanden.15 Enligt Brå (2019e) kan den ökade 
  
 14De indikatorer som analyserats är förändringar i det sexuella beteendet, utbud och deltagande i nöjeslivet, demografiska förändring avseende ålder, kön och andel utrikesfödda i befolkningen. 
  
 15Uppropet #prataomdet som lanserades under 2010 sammanföll däremot inte med en ökning av antalet anmälningar (Brå 2019e). 
  
 57 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 uppmärksamheten även ha påverkat benägenheten att tala öppet om sin utsatthet i frågeundersökningar. 
  
 Även utbildningsinsatser riktade till rättsväsendets myndigheter för att förbättra bemötandet av sexualbrottsutsatta kan, tillsammans med informationsinsatser likt kampanjen ”Av fri vilja” om den nya sexualbrottslagstiftningen, förväntas öka anmälningsbenägenheten. 
  
 Ett ökat inflöde av ärenden innebär en utmaning för rättsväsendet, oavsett om ökningen framförallt kan förklaras av en ökad benägenhet att definiera och anmäla sexuella gärningar som brott, ett faktiskt ökat antal händelser som kan definieras som sexualbrott eller en kombination därav. Sexualbrott är dessutom en brottstyp som till sin karaktär ofta är svåra att utreda och leda till lagföring (Brå 2019f). Att fler anmäler sexualbrott kan förstås som ett uttryck för ökade förväntningar på rättsväsendet vad gäller hanteringen av dessa brott. Det är angeläget att rättsväsendet fortsätter att utveckla sin förmåga att hantera olika former av sexualbrott på ett professionellt sätt. 
  
 2.6.2Våld i nära relation 
  
 Enligt Brås kartläggning av utsatthet för brott i nära relationer är nivån av utsatthet lika hög bland kvinnor som bland män. Det framträder t.ex. ingen skillnad mellan män och kvinnor i utsatthet för dagliga hot och trakasserier. Däremot är det enligt kartläggningen vanligare att kvinnor utsätts mer frekvent för våld, för grövre våld och för sexualbrott i nära relation (Brå 2014a). 
  
 Att det våld som drabbar kvinnor i högre grad sker inom ramen för en nära relation än det våld som drabbar män återkommer i senare undersökningar. Av de kvinnor som enligt NTU 2020 utsatts för misshandel uppger 35 procent att de utsatts av en närstående. Av kvinnorna som utsatts för sexualbrott (vilket är ett bredare begrepp än våldtäkt) uppger 11 procent att de utsatts av en närstående. Av männen som utsatts för misshandel uppger 15 procent att de utsatts av en närstående (Brå 2020c). Till ”närstående” räknas här sannolikt allt ifrån vänner och familjemedlemmar till partners (Brå 2020e). I statistiken över anmälda brott går det däremot att, för flera brottstyper, få information om anmälan rör brott inom parrelation. Av de fall av misshandel mot kvinnor 18 år eller äldre som anmäldes under 2020 
  
 58 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 avsåg 47 procent brott i parrelation; motsvarande andel för anmälda misshandelsbrott mot män var 10 procent. 
  
 Även om mycket pekar på att en stor del av det våld (särskilt det grova) som begås i nära relationer är riktat mot kvinnor och begås av män, vet vi att det också förekommer att kvinnor utsätter sin manliga partner för våld och att det förekommer våld också inom samkönade parrelationer och i andra nära relationer än parrelationer. En del av det våld och förtryck som utövas mellan närstående är hedersrelaterat och i dessa fall uppstår våldet för att skydda eller återupprätta en familjs eller en större släkts heder och sociala anseende. Det sanktioneras av ett kollektiv och utövas ofta av flera personer. Även pojkar och män är utsatta för den här formen av förtryck och våld och  
 hbtqi-personer 
  och personer med funktionsnedsättning är särskilt utsatta (Socialstyrelsen 2019a). 
  
 Det finns också vissa specifika parrelationer som inte givits lika mycket uppmärksamhet och som kan behöva hanteras särskilt, t.ex. ungas parrelationer, äldres parrelationer samt parrelationer där det förekommer missbruk. Det finns än så länge mindre kunskap om omfattningen och karaktären på dessa typer av relationsvåld både inom forskning och praktik. Brå har dock i uppdrag av regeringen att se över arbetet mot våld i nära relationer bland unga samt identifiera vilka kunskapsluckor som finns. Uppdraget ska redovisas senast den 29 oktober 2021 (Ju2020/03036/KRIM). Det är viktigt att öka kunskapen om våld i olika typer av nära relationer, för att på så sätt stärka samhällets förmåga att förebygga denna brottslighet. 
  
 Det dödliga våldet i nära relationer riktas mot kvinnor 
  
 När det gäller det mest allvarliga våldet som sker inom ramen för en nära relation sticker våldet mot kvinnor ut. Under 2019 konstaterades totalt 111 fall av dödligt våld, i 18 av dessa fall var förövaren en närstående i parrelation till offret. I nästan samtliga dessa fall (16 av 18) var offret en kvinna. Ett annat sätt att beskriva detta på är att under 2019 föll totalt 25 kvinnor offer för dödligt våld, i över hälften av dessa fall (16 av 25) var förövaren närstående i parrelation. I två fall av de konstaterade fallen av dödligt våld mot män (totalt 86 fall), var förövaren en närstående i parrelation (Brå 2020f). 
  
 59 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 Utvecklingen av antalet fall av dödligt våld mot närstående i parrelation präglas av stora variationer från år till år. En övergripande trend är dock att antalet fall minskat under en dryg  
 30-årsperiod. 
  Under  
 1990-talet 
  och delar av  
 00-talet 
  låg antalet fall av dödligt våld i parrelation på i genomsnitt 20 fall per år, och under perioden  
 2008–2017 
  på i genomsnitt 16 fall per år (Brå 2020f). I förhållande till befolkningens storlek var nivåerna relativt stabila mellan 1990 och 2006, för att därefter minska fram till 2013 (Pham m.fl. 2017). Det är dock alltjämt en viktig kriminalpolitisk utmaning att förebygga såväl denna som andra former av dödligt våld. 
  
 2.7Barns och ungas delaktighet och utsatthet för brott 
  
 Flera utmaningar kopplade till barns och ungas brottslighet och utsatthet har identifierats. Utmaningarna handlar dels om att förebygga att unga börjar begå brott och rekryteras till kriminella miljöer, dels om att förebygga att barn utsätts för brott. Att ha särskilt fokus på barn och unga i det brottsförebyggande arbetet är angeläget av flera skäl. 
  
 Människor är som mest brottsaktiva i ung ålder (Estrada 2017). Samtidigt visar forskning att en tidig lagföringsdebut ökar risken för fortsatt kriminalitet (Brå 2021c). Genom att minska ungas brottslighet kan man påverka mängden brott i samhället generellt, och också påverka hur brottsligheten utvecklas på sikt. Det är också angeläget att minska risken för att barn och unga kommer i kontakt med kriminella miljöer, inte minst mot bakgrund av ett ökat antal unga som misstänks för vissa allvarliga brott under  
 2010-talet. 
  
 Samhället har ett särskilt ansvar att skydda barn från vanvård, utnyttjande och övergrepp. Arbete på detta område pågår också. Regeringen har bl.a. gett en särskild utredare i uppdrag att föreslå en nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck (dir. 2021:29). Utredaren ska ta fram mål för det långsiktiga våldsförebyggande arbetet, på såväl fysiska som digitala arenor, samt identifiera brister och möjliga åtgärder på området. I syfte att nå de uppsatta målen ska utredaren också föreslå åtgärder rörande samverkan mellan berörda aktörer, liksom åtgärder som rör bl.a. skydd, stöd och behandling för barn som upplevt våld. Uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2022. 
  
 60 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Sedan Barnkonventionen trädde i kraft som svensk lag 1 januari 2020 har samhällets skyldighet att bemöta barn som egna rättighetsbärare förtydligats. Barnkonventionen lyfter fram barns rätt att bilda sig en egen uppfattning och uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i alla frågor som berör dem. Det är dock så att barn i mindre utsträckning omfattas av trygghetsundersökningar, det finns därför en risk att deras röster inte blir representerade när brottsförebyggande insatser planeras, genomförs och följs upp. Att göra barn och unga delaktiga i det brottsförebyggande arbetet som riktas mot dem, både vid individuella och generella brottsförebyggande insatser, bör prioriteras. 
  
 2.7.1Barn och ungas delaktighet i brott 
  
 Enligt självrapportundersökningar och statistik över lagföringsbeslut och misstänkta personer har ungas delaktighet i brott, sett ur ett längre tidsperspektiv, minskat. En minskande andel unga personer – framförallt män – har lagförts för brott mellan 1975 och 2015 (Sivertsson, Riggs och Lewis 2019). Även Brås (2013) mätningar av självrapporterad delaktighet i brott bland niondeklassare visar en minskning mellan 1995 och 2011 från 81 till 69 procent. Deltagandet bland niondeklassare i någon from av narkotikabrottslighet varierade däremot under samma period utan en tydlig trend. Efter 2015 visar de mätningar som genomförts på en relativt oförändrad nivå av brottsdeltagande bland niondeklassare (Brå 2020g). 
  
 Under  
 2010-talet 
  ser man i statistiken över misstänkta personer ökningar vid vissa brottstyper i åldrarna  
 15–20 
  år. Antalet misstänkta personer i denna ålder har ökat mellan 2011 och 2020 för allvarliga brott såsom mord och dråp samt misshandel med dödlig utgång, brott mot narkotikastrafflagen, rån (inkl. grov), våldtäkt (inkl. grov) och brott mot vapenlagen. Även i lagföringsstatistiken syns ökningar av vissa brott bland unga. För åldersgruppen  
 15–17 
  år har antalet lagföringsbeslut där huvudbrottet var mord och dråp ökat under en tioårsperiod, från i genomsnitt fem beslut per år under  
 2010–2015 
  till i genomsnitt nio beslut under  
 2016–2020. 
  I fråga om brott mot narkotikastrafflagen har det skett en ökning i lagföringar gällande både  
 15–17-åringar 
  och  
 18–20-åringar. 
  Sett ur ett längre tidsperspektiv har antalet brott per person ökat bland dem som ändå lagförs och brottsdebuten sker i lägre ålder för både kvinnor och män vid våldsbrott 
  
 61 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 mot slutet av perioden  
 1975–2015. 
  Detta gäller även för kvinnor (men inte män) vid stöldbrott (Sivertsson, Riggs och Lewis 2019). 
  
 Angeläget att minska risken för att barn och unga rekryteras till grov brottslighet 
  
 Det är en utbredd uppfattning att brottsligheten går ner i åldrarna och att det blir vanligare att mycket unga personer begår mycket grova brott. På senare tid har det också skett ett antal uppmärksammade fall där unga personer varit inblandade i, eller själva begått, grova brott vilket satt ljus på frågan ytterligare. 
  
 Det finns ingen officiell statistik som beskriver brottsdeltagande eller lagföringar bland unga under 15 år. Det går därför inte att undersöka frågan med hjälp av kriminalstatistik. Brå har däremot undersökt vilka debutbrott bland unga som oftare följs av en högaktiv16 kriminell livsbana. I den senaste undersökningen granskas de som debutlagfördes mellan  
 2010–2014 
  och huruvida de lagfördes vid ytterligare tillfällen fram till och med 2019. Utifrån analysen av dessa s.k. strategiska brott framgår att rån, grov stöld och våld mot tjänsteman oftare leder till en högaktiv kriminell bana bland pojkar, medan våld mot tjänsteman och narkotikabrott oftare leder till detta bland flickor (Brå 2021c). Av dem som debuterade i dessa brott blev  
 17–18 
  procent av pojkarna, respektive  
 17–21 
  procent av flickorna, högaktiva lagöverträdare. 
  
 Det är angeläget att minska risken för att barn och unga börjar begå brott och rekryteras in i en livsstil som präglas av grov brottslighet som ofta följs av andra sociala problem. Undersökningar visar tydligt att en tidig brottsdebut ökar risken för fortsatt kriminalitet (Brå 2021c, Wall m.fl. 2017). Dessa unga riskerar inte bara att själva få en kriminell livsstil och begå grova brott, i den miljön riskerar de dessutom att utsättas för mycket allvarliga brott (Brå 2021c). 
  
 2.7.2Barn och unga är en brottsutsatt grupp 
  
 Unga är en grupp som är mer utsatta för brott än andra åldersgrupper. I NTU 2020 beskrivs exempelvis att den självrapporterade utsattheten för brott är högre i de yngre åldersgrupperna än i de äldre. Den 
  
 16Med högaktiva lagöverträdare menas i studien pojkar som lagförts 9 eller fler gånger, respektive flickor som lagförts 4 eller fler gånger. 
  
 62 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 totala (samtliga åldersgrupper) självrapporterade utsattheten för olika typer av brott mot enskild 2019 var 23 procent. Motsvarande andel för svarande i åldrarna 16 till 19 år var 37 procent. Mönstret, att den självrapporterade utsattheten i den yngsta åldersgruppen är högre än genomsnittet för befolkningen generellt, återkommer över tid (Brå 2020h).17 I Brås skolundersökning uppger närmare hälften (48 %) att de under 2019 utsatts för något av de brott som efterfrågas i undersökningen (Brå 2020g).18 Nivåerna i de två undersökningarna bör inte jämföras med varandra. Men utifrån resultaten framstår det som en angelägen kriminalpolitisk utmaning att arbeta för att förebygga och förhindra att barn och unga utsätts för brott. Några arenor som det är relevant att fokusera på i detta arbete är hemmet, skolan och internet. 
  
 Utsatthet i hemmet 
  
 Barn och unga som utsätts för våld eller andra övergrepp i sin hemmiljö är särskilt utsatta då förövaren ofta är en förälder eller annan närstående. I en kartläggning av olika former av våld mot barn från 2016 framkommer att 14 procent av de tillfrågade eleverna utsatts för fysisk misshandel av en förälder någon gång i livet och lika stor andel uppger att de upplevt våld i familjen på andra sätt (t.ex. bevittnat våld mot en förälder) (Jernbro och Gibson 2016). Studien visar också att en tiondel av eleverna upplevt allvarligt fysiskt våld. Vid sexuella övergrepp är förövaren oftast en jämngammal person. Samtidigt uppger sex procent av eleverna att en förälder eller styvförälder utsatt dem. I båda dessa senare fall är det troligt att övergreppen skett i hemmet (ibid, se även Brå 2020g). 
  
 Barn och unga som utsätts för våld i hemmet utsätts ofta vid upprepade tillfällen och våldet får därmed särskilt allvarliga konsekvenser (Jernbro och Gibson 2016). Att som barn bevittna brott mellan närstående kan också ge upphov till allvarliga psykosociala konsekvenser (Artz m.fl. 2014, Bris och Sveriges stadsmissioner 2020). De barn och unga som bor med någon med missbruksproblem, psykisk 
  
 17I NTU redogörs utsattheten för misshandel, hot, sexualbrott, personrån, fickstölder och bedrägeri uppdelat på olika åldersgrupper. För dessa brottstyper, utom bedrägeri, är utsattheten högst i de yngsta åldersgrupperna. Utsattheten för bedrägeri är enligt NTU 2020 högst för personer i  
 30-, 
  40- och  
 50-årsåldern 
  (Brå 2020a). 
  
 18I Brås (2020g) skolundersökning efterfrågas utsatthet för misshandel, hot, sexualbrott, rån, olika former av stöld, kränkningar via internet och mobbning. 
  
 63 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 ohälsa, kriminalitet samt hedersnormer inom familjen är särskilt utsatta (Jernbro och Gonzalez 2020). Utsattheten är också hög bland de barn som befinner sig i tillfälliga boenden, exempelvis inom barn- och ungdomsvården eller i skyddat boende. Att dessa barn direkt eller indirekt har utsatts för våld innebär att de ofta har ett stort vårdbehov, något som uppmärksammas i direktiven till utredningen om en nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn (dir. 2021:29). 
  
 Den 1 juli 2021 infördes ett nytt brott, barnfridsbrott, som innebär att det blir straffbart att utsätta ett barn för att bevittna vissa brottsliga gärningar, såsom vålds- och sexualbrott i nära relation. Är brottet grovt döms för grovt barnfridsbrott. Rätten till särskild brottsskadeersättning för barn som bevittnar brott ersätts med en rätt till skadestånd. Uppdraget för den särskilda företrädaren för barn utvidgas också till att omfatta fler åtgärder. 
  
 Skolan som brottsplats 
  
 Skolan är en viktig aktör i det långsiktiga brottsförebyggande arbetet eftersom en fungerande skolgång utgör en viktig skyddsfaktor mot att hamna i utanförskap och börja begå brott. Men skolan är också en plats där barn och unga utsätts för brott. I kriminalstatistiken går det inte att utläsa var ett brott har begåtts. I Brås skolundersökning om brott ställs dock frågan om detta. I undersökningen framgår att skolan eller skolgården är den vanligaste platsen där niondeklassare, både flickor och pojkar, utsatts för misshandel under 2019 (Brå 2020g). Bland de pojkar som utsatts för fysiska sexuella kränkningar uppger de flesta (70 %) att händelsen inträffat i skolan eller på skolgården.19 För flickorna är det däremot vanligare att utsättas för sexuella kränkningar i någons hem eller i sammanhang där många samlas (fester, festivaler, konserter, nöjesfält eller liknande) än i skolan, men var femte flicka uppger skolan som brottsplats. Det kan inte uteslutas att dessa upplevelser av sexuella kränkningar skulle utgöra ofredandebrott vid en prövning i domstol. Det är också ganska vanligt att de som upplevt utsatthet för hot uppger att händelsen inträffat i skolan eller i skolmiljö; allra vanligaste är dock att utsättas för hot på internet eller i sociala medier. Det ska dock förtydligas att det här rör sig om skolan 
  
 19I Brås skolundersökning baseras detta på frågan: ”Har någon tafsat eller tagit på dig på ett sexuellt sätt fast du inte ville det under de senaste 24 månaderna?” 
  
 64 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 som plats för dessa händelser, det framgår inte om händelserna oftast sker under skoltid eller på fritiden. 
  
 Barns och ungas utsatthet på internet 
  
 Som tidigare nämnts skapar digitaliseringen av samhället nya arenor att begå och utsättas för brott. Att minska riskerna kopplade till internet utgör en viktig kriminalpolitisk utmaning i allmänhet och kopplat till barns och ungas utsatthet i synnerhet. Internet beskrivs ofta som en arena där ungdomar tillbringar stor del av sin tid, och där vuxna varken har insyn eller kunskap om vad som händer. Flera av de experter som kommittén talat med återkommer till att det behövs mer kunskap om hur ungas utsatthet på nätet ska upptäckas, förbyggas och hanteras. 
  
 Barns och ungas utsatthet för vissa typer av brott är i hög grad koncentrerad till internet och till sociala medier. I Brås skolundersökning om brott (Brå 2020g) framkommer exempelvis att en stor del av de hot och de trakasserier som niondeklassare utsätts för sker på internet och i sociala medier; 30 procent av de utsatta pojkarna och 42 procent av de utsatta flickorna uppger internet och sociala medier som brottsplats. Var fjärde elev (25 %) som varit med om att ha tvingats genomföra någon sexuell handling, uppger att det skett via internet eller sociala medier. Ungefär var tredje flicka (30 %) och var femte pojke (20 %) uppger att någon har skrivit kränkande saker om dem på internet de senaste tolv månaderna. 20 procent av flickorna och 17 procent av pojkarna uppger att någon lagt upp bilder eller filmklipp som de inte ville skulle spridas. En genomgång av anmälda händelser av hot och kränkningar mot enskilda över internet visar att i de fall där målsägande är ung (under 18 år) är den utpekade gärningspersonen ofta jämnårig (Brå 2015c). 
  
 Internet har också underlättat för vuxna personer som vill komma i kontakt med barn exempelvis i sexuella syften (Brå 2007). En övergripande trend är, enligt Polismyndighetens experter, att sexualbrott mot barn, som tidigare skedde genom utlandsresor, alltmer utförs via internet.20 I studien Unga, sex och internet – i en föränderlig tid undersöks bl.a. erfarenheter av sexuella övergrepp mot barn på internet 
  
 20Ett fokus för såväl Polismyndighetens  
 it-brottscentrum 
  som det europeiska cyberbrottscentret (EC3) är internetrelaterade sexualbrott mot barn. 
  
 65 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 bland gymnasieelever (Svedin m.fl. 2015). En uppföljande analys av undersökningen visar att 23 procent av gymnasieleverna (11 % av pojkar, 33 % av flickor) uppger att någon i vuxen ålder försökt kontakta dem i sexuellt syfte före 15 års ålder (Stout och Cox 2017). Vidare visar analysen att barnen som utsatts för sexuella övergrepp över internet, även om barnet och förövaren inte träffades fysiskt, uppvisar psykisk ohälsa i mycket hög grad. Det indikerar att övergrepp på internet är lika allvarliga som övergrepp som skett utanför internet. 
  
 2.8Ekonomisk och organiserad brottslighet riktad mot välfärdssystemet 
  
 En identifierad kriminalpolitisk utmaning är ekonomisk och organiserad brottslighet där en eller flera delar av välfärdssystemen utnyttjas på felaktiga grunder. Dessa s.k. välfärdsbrott har uppmärksammats i statliga utredningar och i rapporter från myndigheter på senare år.21 Det finns en stor variation i brottsuppläggen som riktas mot välfärdssystemen. Till exempel förekommer bidragsbrott där en enskild person på felaktiga grunder erhåller bidrag från en myndighet. Andra ärenden rör organiserade och systematiska bedrägerier som genomförts med hjälp av företag under flera års tid (Brå 2015d, 2016d, Nationellt underrättelsecentrum 2019). Enligt en bedömning av statistik från 2018 uppgår de felaktiga utbetalningarna till en summa av mellan 11– 27 miljarder kronor årligen (SOU 2019:59, s. 94 f). 
  
 Då de största bidragen och ersättningarna betalas ut till arbetsgivare, kan långsiktiga och systematiska utnyttjanden där företag används resultera i stora summor av felaktiga utbetalningar från exempelvis Arbetsförmedlingen eller Försäkringskassan. Experter som kommittén talat med betonar att företag som används i syfte att erhålla felaktiga utbetalningar eller som är delaktiga i annan ekonomisk brottslighet (se nedan) utgör en konkurrenshämmande faktor mot skötsamma företag i samma bransch. Frågan om felaktiga utbetalningar av statliga stöd har även aktualiserats i samband med pandemin då flera statliga stöd infördes. 
  
 Ur ett bredare perspektiv kan välfärdsbrotten ses som en gren av ekonomisk brottslighet, en samling olika brott där de vanligaste som 
  
 21Se SOU 2017:37, 2018:14, 2020:35, 2019:59, Ds 2020:28, Dir. 2021:39, Brå 2011a, 2015d, 2016b, 2016f, Ekobrottsmyndigheten 2016, Nationellt underrättelsecentrum (2019, 2020). 
  
 66 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 utreds är skattebrott och bokföringsbrott (Nationellt underrättelsecentrum 2019). På nationell nivå innebär den ekonomiska brottsligheten en årlig förlust av skatter på över 100 miljarder kronor till följd av olika former av skattefel som härrör från såväl privatpersoner som  
 små-, 
  medel- och stora svenska företag (Skatteverket 2021). 
  
 Det är svårt att med hjälp av kriminalstatistiken ge en bild av omfattningen av och strukturen på såväl välfärdsbrottslighet som ekonomisk brottslighet då dessa brott i huvudsak upptäcks genom olika kontrollinstanser hos myndigheter och konkursförvaltare (Korsell 2015). Enligt Ekobrottsmyndigheten (2016) utgör merparten av inkomna ärenden enklare fall där tidigare ostraffade småföretagare gjort sig skyldiga till brott på grund av okunskap, slarv eller annan oaktsamhet. Resterande ärenden gäller brottsupplägg där antingen seriösa bolag använts för att uppsåtligen begå vissa brott, eller att ett bolag skapats och där själva affärsidén är att begå brott (ibid). I en kartläggning av bedrägeribrottsligheten delar Brå (2016b) in välfärdsbedrägerier i tre liknande grupper. 
  
 2.8.1Välfärdsbrottslighetens utmaningar och konsekvenser 
  
 De organiserade och systematiska bedrägerierna mot välfärdsstaten är angelägna att uppmärksamma av flera skäl. Felaktiga utbetalningar från välfärdsystemen kan uppgå till omfattande belopp, och bidrag och ersättningar till företag riskerar skapa en ohederlig konkurrens inom berörda branscher. Vidare bedömer Brå (2015d) att välfärdsbrotten riskerar minska förtroendet för välfärdssystemet och förtroendet mellan grupper i samhället. 
  
 Ett flertal utredningar som berört frågan om välfärdsbrottslighet har bl.a. pekat på behovet av stärkt samordning och informationsutbyte mellan myndigheter, liksom mer effektiv kontroll av utbetalningar från de välfärdsstatliga transfereringssystemen (SOU 2020:35, 2019:59, 2017:37). Det gäller även utredningen om möjligheterna att minska risken för brott kopplade till de coronarelaterade stödåtgärderna (Ds 2020:28). Vidare har regeringen i juni 2021 givit en särskild utredare i uppgift att göra en översyn av möjligheterna att stärka det brottsbekämpande arbetet mot bidragsbrott som riktas mot olika utbetalande myndigheter (dir. 2021:39). 
  
 67 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 I den senaste myndighetsgemensamma lägesbilden om organiserad brottslighet framgår en ökning av vissa former av brott mot välfärdssystemen under de senaste åren (Nationellt underrättelsecentrum 2019).22 Till exempel bedöms användningen av osanna intyg öka. Dessutom tycks missbruk av identiteter för att på oriktig grund få utbetalningar från välfärden ha blivit mer omfattande (SOU 2020:35, s. 118). Kontroller av intyg är av stor vikt för de utbetalande myndigheterna då intygen – i synnerhet identitetshandlingar och arbetsgivarintyg – ligger till grund för utbetalningar från välfärdssystemen (Brå 2015d). En relaterad fråga rör felaktiga uppgifter om folkbokföring, vilket kan vara en orsak till felaktiga utbetalningar i utsatta områden (Nationellt underrättelsecentrum 2019). Skatteverket har fått utökad budget att digitalisera folkbokföringskontrollen, och en särskild utredare ska under 2021 föreslå åtgärder i denna fråga (dir. 2019:54). 
  
 Medan ett alltjämt pågående problem för utbetalande myndigheter är fusk och oaktsamhet hos enskilda personer och småföretagare, är de mer avancerade brottsuppläggen förknippade med resurskrävande utredningar och rättsprocesser från rättsväsendets sida. Exempel på mer organiserade former av välfärdsbrott är brott avseende assistansersättning samt bidragsbrott mot det statliga tandvårdsstödet och den statliga lönegarantin. Sådana organiserade och systematiska utnyttjanden kan enligt rapporter från Nationellt underrättelsecentrum (2019, 2020) vara kopplad till annan organiserad brottslighet. Samtidigt pekar Ekobrottsmyndighetens lägesbild även på kopplingar mellan kriminella personer och legal näringsverksamhet. Ekonomisk brottslighet är ett attraktivt område med lägre, jämfört med narkotikahandeln, upptäcktsrisk och straffsatser (Ekobrottsmyndigheten 2016). Vidare visar en rapport från Brå att gränsen mellan ekonomisk och annan organiserad brottslighet är mindre tydliga under  
 2000-talet, 
  där t.ex. personer med våldskapital även är en del av den mer traditionella ekonomiska brottsligheten (Brå 2017a). 
  
 Ofta används företag som verktyg för att begå välfärdsbrott och andra former av bedrägerier och ekonomiska brott, eftersom de utgör en legitim fasad för att dölja den brottsliga verksamheten. Privata utförare har vidare blivit en större del av välfärden vilket innebär att det finns fler verksamheter vars system kan missbrukas (SOU 2020:35). 
  
 22Se även rapporten Myndigheter i samverkan mot den organiserade brottsligheten (Polismyndigheten m.fl. 2021). 
  
 68 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Utmaningen här består i att skapa rutiner och system som försvårar att brott mot välfärdssystemen begås, med eller utan uppsåt. 
  
 Välfärdsbrotten präglas även av den teknologiska utvecklingen, där samhällets digitalisering ställer nya krav på utbetalande myndigheters kontrollarbete. Till exempel pekar Nationellt underrättelsecentrum(2019) på att digitaliseringen medfört att organiserad brottslighet kan utnyttja  
 e-legitimation 
  och svårspårade betalningslösningar i olika brottsupplägg. Dessutom möjliggör digitaliseringen mer systematiska, storskaliga och organiserade bedrägerier. Denna ökande komplexitet innebär i sin tur ofta ett omfattande utredningsarbete (SOU 2020:35). Samtidigt lyfter man på flera håll fram att digitalisering (och AI) medför möjligheter till bättre kontroll och till informationsdelning mellan myndigheter i arbetet med att minska felaktiga utbetalningar (SOU 2020:35, 2019:59). 
  
 2.9Narkotikabrottsligheten 
  
 En utmaning som återkommer i diskussioner med experter är bekämpandet av narkotikabrottsligheten. Bruk och handel med narkotika är brott i sig, men det finns också tydliga kopplingar mellan narkotikabruk och  
 -handel 
  å ena sidan och annan brottslighet å den andra, inte minst när det gäller gäng- och nätverksbaserad brottslighet och därtill kopplade skjutningar. 
  
 I Brås rapport om narkotikamarknader framgår att kriminella aktörers förmåga att smuggla narkotika är beroende av bl.a. organisationsgrad, tillgång till våldskapital och hur många led i distributionskedjan gruppen kontrollerar (Brå 2021h). Brå menar att fler kriminella aktörer än tidigare kontrollerar hela distributionskedjan, från smuggling till försäljning. I rapporten beskrivs två huvudsakliga försäljningsmönster: dels gatuförsäljning på vissa platser, dels internetförsäljning. Internetförsäljningen är enligt Brå sällan knuten till kriminella miljöer eller till annan kriminalitet; drogerna levereras via posten och kundgruppen är, jämfört med gatuförsäljningen, oftare studenter. 
  
 En fjärdedel (25 %) av alla lagföringar 2020 utgjordes av brott mot narkotikastrafflagen.23 Vidare var narkotikabrott/smuggling den vanligaste huvudbrottskategorin bland dem som avtjänar straff på anstalt 
  
 23Se även kapitel 4. Statistiken baseras på antalet lagföringar under 2020 och inte på personer lagförda för brott. 
  
 69 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 2020 (Kriminalvården 2021). Även en betydande andel av frivårdens klientel utgörs av personer lagförda för narkotikabrott/smuggling. Till exempel var narkotikabrott/smuggling huvudbrott i 45 procent av de ärenden där påföljden blev skyddstillsyn under 2020. Dessa siffror speglar det faktum att narkotikabrott i huvudsak är ett spanings- och ingripandebrott med hög uppklaringsprocent. Hur många brott som blir kända och utredda är därför en konsekvens av prioriteringar inom rättsväsendets myndigheter snarare än ett resultat av omfattningen av det faktiska bruket eller handeln (Brå 2017a). 
  
 Regeringen har gett i uppdrag till Polismyndigheten att förstärka sin bekämpning av illegal handel med narkotika. Uppdraget avser Polismyndighetens arbete mot såväl den öppna droghandeln som den dolda som företrädesvis bedrivs på nätet. Uppdraget ska slutredovisas senast den 31 oktober 2021 (Ju2019/02681). I april 2021 slutredovisades uppdraget att se över postlagens (2010:1045) bestämmelser om tystnadsplikt i syfte att underlätta de brottsbekämpande myndigheternas arbete mot att förhindra illegal handel via post med bl.a. narkotika, vapen och explosiva varor (SOU 2021:29). 
  
 Samhällets förmåga att arbeta för ett narkotikafritt samhälle är alltså en angelägen fråga. Här beskrivs utmaningar på narkotikaområdet som olika experter förmedlat till kommittén. 
  
 2.9.1CAN spår en ökning av bruket och pekar på behovet av en effektiv vård och att narkotikapolitikens effekter utvärderas 
  
 I ett kunskapsunderlag till kommittén från Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN)24 görs uppskattningen att endast enstaka promille av konsumtionsbrotten anmäls. Enligt CAN:s samlade bild pekar flera källor på ett ökat användande av narkotika under  
 2000-talet. 
  Dessa källor visar t.ex. ett ökat antal beslag av narkotika av tull och polis, ett större antal personer i behandling och en ökad andel som uppger att de använt cannabis under det senaste året. Deras bedömning är att narkotikakonsumtionen sannolikt kommer fortsätta att öka. 
  
 Tillgänglig information pekar på att den största volymen narkotika inte konsumeras av den större gruppen av sporadiska användare, 
  
 24Kunskapsunderlaget finns publicerat på CAN:s och Trygghetsberedningens webbplatser. 
  
 70 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 utan att volymen efterfrågad narkotika i stället styrs av en mindre grupp med ett mer regelbundet bruk. Efterfrågan i denna mindre grupp kan i sin tur påverkas av den hjälp och vård som samhället kan erbjuda. Om narkotikakonsumtionen minskar i dessa grupper till följd av mer effektiva vårdinsatser skulle det kunna innebära att efterfrågan på narkotika också reduceras. CAN konstaterar vidare att vissa storkonsumenter underhåller sitt narkotikabehov genom att arbeta i distributionskedjan, och då skulle en framgångsrik vård, utöver de rent humanitära vinsterna, även kunna medföra en minskad tillgång till narkotika. En utmaning kopplat till detta är frågan om huvudmannaskapet för missbruks- och beroendevården. 
  
 CAN framhåller också behovet av att utvärdera narkotikapolitikens effekter, inklusive kriminaliseringen av eget bruk. Det behöver utredas om lagens positiva effekter på användningen står i proportion till den integritetskränkning som beivrandet kan innebära, den eventuella stigmatiseringen och därmed minskade benägenheten att söka hjälp som kan bli en konsekvens samt de resurser som krävs från rättsväsendet för att hantera en stor mängd anmälningar om ringa bruk varje år. Folkhälsomyndigheten (2020) har på regeringens uppdrag lämnat en rad åtgärdsförslag för att förebygga användning samt medicinska och sociala skadeverkningar av narkotika. En av de åtgärder som föreslås är att utvärdera narkotikastrafflagen. 
  
 2.9.2Den narkotikarelaterade dödligheten har minskat men är alltjämt högre än i andra länder 
  
 Enligt statistik ur Socialstyrelsens dödsorsaksregister har antalet dödsfall till följd av läkemedels- och narkotikaförgiftningar fördubblats under  
 2000-talet. 
  Men efter toppåret 2015 har det dock skett en viss nedgång. Nedgången sammanfaller i tid med att Socialstyrelsen fick i uppdrag av regeringen att, i samarbete med Folkhälsomyndigheten, ta fram en åtgärdsplan för perioden  
 2017–2020 
  för att minska den narkotikarelaterade dödligheten. Internationella jämförelser av den narkotikarelaterade dödligheten visar dock att Sverige 2019 hade den högsta dödligheten per capita av alla  
 EU-länder, 
  trots att dödsfallen minskat sedan 2015 (Folkhälsomyndigheten 2021). Det finns skillnader i hur de olika ländernas statistik är uppbyggd som skulle kunna påverka resultaten av jämförelserna. Men CAN konstaterar ändå att 
  
 71 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 Sverige, liksom några andra nordeuropeiska länder, förefaller ha högre dödlighetsnivåer än övriga Europa. 
  
 CAN:s bedömning är att de skadereducerande insatser som vidtogs inom ramen för Socialstyrelsens och Folkhälsomyndighetens formulerade åtgärdsplan, samt det faktum att de förgiftningsriskabla fentanylanalogerna försvunnit från marknaden, har bidragit till nedgången. I ljuset av vad olika indikatorer på bruket visar, verkar nedgången inte vara kopplad till någon generell nedgång i narkotikaanvändningen. Tvärtom är CAN:s samlade slutsats att det har skett en fördubbling av narkotikakonsumtionen under  
 2000-talet. 
  
 2.9.3Över hälften av klienterna i Kriminalvården har problem med missbruk av narkotika både före och efter frihetsberövandet 
  
 Kriminalvården presenterar en ögonblicksbild av hur missbruket ser ut bland de klienter som var inskrivna på anstalt den 1 oktober 2020 (Kriminalvården 2021). Av samtliga klienter med en pågående fängelseverkställighet hade 58 procent problem med någon form av missbruk. Vidare var narkotikamissbruk vanligast (36 %) följt av blandmissbruk (16 %), dvs. missbruk av både alkohol och narkotika.25 En större andel av männen än av kvinnorna hade problem med narkotikamissbruk (37 respektive 27 %), skillnaderna var mindre gällande blandmissbruk (16 respektive 13 %). 
  
 Kriminalvården redovisar också hur stor andel av klienterna i frivården som den 1 oktober 2020 hade problem med missbruk under de senaste tolv månaderna i frihet. I denna grupp hade totalt 63 procent problem med någon form av missbruk. Även här var narkotikamissbruk vanligast (39 %) följt av blandmissbruk (15 %). En något högre andel män än kvinnor hade problem med narkotikamissbruk (39 respektive 37 %) och blandmissbruk (16 respektive 12 %). 
  
 Ett fortsatt missbruk efter avtjänat straff kan öka risken att återfalla i brott, särskilt nya narkotikabrott. Det framstår alltså som en viktig utmaning att arbeta för att förebygga missbruk samt att minska återfall i missbruk för att därmed samtidigt minska risken för återfall i narkotikabrott och annan brottslighet. 
  
 256 procent hade problem med alkoholmissbruk och 29 procent hade inga missbruksproblem. I 13 procent av fallen saknades uppgifter (Kriminalvården 2021). 
  
 72 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 Vanligt att narkotikabrottsdömda återfaller i samma brott, men andelen som återfaller har minskat 
  
 Kriminalvårdens statistik visar att andelen personer som återfallit i brott inom tre år efter påbörjad verkställighet i frivård har minskat över tid, både totalt sett och bland dem som avtjänat straff för narkotikabrott/smuggling som huvudbrott (Kriminalvården 2021). Bland dem som avtjänat straff för narkotikabrott/smuggling som huvudbrott, och som påbörjade sin verkställighet i frivård under 2008, hade 48 procent återfallit genom en ny kriminalvårdspåföljd inom tre år. Motsvarande andel bland dem som påbörjade sin verkställighet i frivård under 2017 var lägre, 40 procent, och de flesta hade återfallit i samma huvudbrott (23 %). Med undantag för trafikbrott återfaller de som avtjänat straff för narkotikabrott oftare i samma huvudbrott än de som avtjänat straff för andra typer av brott. 
  
 2.9.4Narkotikahandeln pekas ut som ett stort problem i utsatta områden och har stark koppling 
  
 till gängskjutningar 
  
 Enligt Polismyndighetens bedömning är försäljning och distribution av narkotika den brottsliga verksamhet som är mest problematisk i de områden som de kategoriserar som utsatta. Enligt en undersökning som Brå genomfört bland boende i två särskilt socialt utsatta områden verkar upplevelsen av att det begås brott i närområdet påverka känslan av trygghet. De brotts- och ordningsproblem som enligt studien påverkar tryggheten är upplevelsen av att det finns ”gäng som bråkar och stör”, ”buskörning” och ”öppen narkotikahandel” (Brå 2018a). Brås studie av skjutningar i kriminella miljöer visar att narkotikahandel är den dominerande kriminella aktiviteten i dessa miljöer (Brå 2019c). Vidare beskriver Polismyndigheten att den vanligaste grunden till de konflikter som uppstår mellan gäng i dessa områden är just narkotikahandeln (Polismyndigheten 2017a). Brå har poängterat att den illegala drogmarknaden i Sverige inte är unik jämfört med andra europeiska länder och att den därför inte kan vara en huvudförklaring till den höga nivån av dödligt skjutvapenvåld i Sverige (Brå 2021b, se också avsnitt 3.5.1). CAN:s bedömning är att narkotikahandeln som konfliktkälla, och dess våldsrelaterade konsekvenser, kommer kvarstå för rättsväsendet att hantera även kommande år. 
  
 73 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 Ur ett bredare perspektiv utgör narkotikan en huvudnäring för den organiserade brottsligheten. Hur mycket narkotika som konsumeras varje år är svårt att uppskatta, liksom omfattningen av införseln till Sverige. Slutsatserna kopplade till materialet i Barnett visar bl.a. att narkotikasmugglingen kan uppgå till nivåer om över 100 ton årligen (Polismyndigheten 2021). Samtidigt är CAN:s uppskattning avseende perioden  
 2015–2019 
  lägre, där omkring 15 ton droger årligen beräknas nå den svenska konsumentmarknaden (CAN 2020a). 
  
 2.9.5Narkotikabruk ökar risken att begå och utsättas för brott 
  
 Kopplingen mellan alkohol och våldsbrott är sedan länge etablerad inom den kriminologiska forskningen. Kunskapen om i vilken utsträckning de inblandade parterna är alkohol- eller drogpåverkade vid olika typer av brott är dock mer begränsad. 
  
 I NTU ställs frågan till dem som utsatts för brott, om de själva var påverkade av alkohol eller om gärningspersonen var påverkad av droger eller alkohol när brottet begicks. Det som mäts är alltså den utsattas upplevelse av om gärningspersonen var påverkad av antingen alkohol eller andra droger, inte om personen i fråga faktiskt var det. I Brås analys av ett genomsnitt av undersökningarna  
 2005–2013 
  framgår att gärningspersonen uppfattades vara påverkad av alkohol eller narkotika i över hälften av fallen som rörde misshandel (62 %), hot (52 %), rån (52 %) och sexualbrott (55 %) (Brå 2015e). En högre andel av de manliga gärningspersonerna än de kvinnliga uppfattades som påverkade av alkohol eller droger. 
  
 När det gäller frågan om den utsattas egna påverkan efterfrågas bara om hen var påverkad av alkohol, inte av droger. Mellan 14 och 39 procent av de utsatta uppgav att de själva hade varit påverkade av alkohol vid tiden för brottet. 
  
 Kommittén har identifierat mäns våld mot kvinnor som en angelägen kriminalpolitisk utmaning. En stor del av detta våld begås inom ramen för nära relationer. Forskning har visat att kvinnor med missbruksproblem kan löpa en förhöjd risk att utsättas för våld i nära relation (se t.ex. Beijer m.fl. 2015). Också utifrån detta perspektiv blir betydelsen av att beakta narkotikamissbruket som en viktig faktor i det brottsförebyggande arbetet tydlig. 
  
 74 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 2.10Förändringar i extremistmiljöerna 
  
 Säkerhetspolisen har sedan länge särskilt följt utvecklingen av våldsbejakande islamism, våldsbejakande högerextremism och våldsbejakande vänsterextremism. Tillväxten inom extremistmiljöerna har under senare tid varit kraftig. Miljöerna består både av organisationer, löst sammansatta grupperingar och ensamagerande individer. Under 2010- talet har den våldsbejakande islamistiska extremistmiljön ökat betydligt i storlek och bedöms i dag vara den största av de tre. Säkerhetspolisen bedömer även att den våldsbejakande högerextremistiska ideologin attraherar fler än tidigare och flera terrorattentat i världen med högerextremistiska förtecken har inträffat. Säkerhetspolisen gör i årsboken för 2020 bedömningen att attentatshotet från den våldsbejakande högerextrema miljön är på samma nivå som det från den våldsbejakande islamistiska extremistmiljön. 
  
 Hoten från de våldsbejakande extremistmiljöerna består både av attentatshot och andra typer av brott – som systematiska våldsbrott, hot och trakasserier – vilka långsiktigt också kan utgöra ett hot mot demokratin. Säkerhetspolisen konstaterar att ett relativt stort antal organisationer med koppling till våldsbejakande extremistmiljöer mottar offentliga medel genom statliga eller kommunala bidrag. Den typen av plattformar riskerar att öka extremistmiljöernas handlingsutrymme och bidra till en tillväxt i dessa miljöer. Flera personer har också deltagit i terroristorganisationers verksamhet utomlands samt på olika sätt bedrivit stödverksamhet till dem från Sverige. Medan en handfull personer återvände från konfliktområden under 2020, är det alltjämt ett problem att de lokala miljöerna i Sverige som de reste från finns kvar (Säkerhetspolisen 2021). Det finns enligt Säkerhetspolisen flera exempel på lokal nivå där våldsbejakande extremister genom sina aktiviteter påverkar tryggheten på ett negativt sätt. Vidare bedömer Säkerhetspolisen att det också finns ett ökat intresse för ekofascism bland våldsbejakande extremister i Sverige och i Europa (Säkerhetspolisen 2021, se även FOI 2020). 
  
 Som beskrevs i avsnittet om digitalisering har de våldsbejakande extremistiska miljöerna varit skickliga i att utnyttja digitala plattformar för att sprida idéer och rekrytera följare. Den pågående pandemin kan även här ha en påverkan. I tider av social isolering, och med isoleringens psykologiska effekter, finns risk för ökad mottaglighet och exponering för extrema åsikter som uttrycks i sociala medier. Detta 
  
 75 
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 SOU 2021:85  
  
 gäller inte minst barn och ungdomar. Sociala medier har en betydande roll för radikaliseringsprocesser till våldsbejakande extremism – de kan ge en känsla av gemenskap, identitet och möjlighet för individer att hämta inspiration. 
  
 Digitaliseringen har också gjort extremistmiljöerna globala och tillgängliga för fler. Nya digitala plattformar ger utökade förutsättningar för kommunikation och möjligheter att hitta likasinnade. Enligt Säkerhetspolisen framträder hos alla de tre extremistmiljöerna en tendens till att de ser sig själva i ett internationellt sammanhang, där de stöttar idéer och ideologier snarare än en viss organisation. Vidare finns det tecken på en överlappning mellan extremistmiljöer och organiserad brottslighet och på att lojaliteterna till dessa olika typer av grupper har förändrats. Detta kan skapa nya utmaningar i arbetet med att bekämpa brott med koppling till dessa miljöer (Day och Rostami 2017). 
  
 2.11Hur utmaningarna ska prioriteras bestäms av både ideologiska värderingar och kunskap 
  
 I detta kapitel har ett brett spektrum av kriminalpolitiska utmaningar presenterats. Dessa har pekats ut av forskare och andra experter som av kommittén ombetts identifiera de viktigaste utmaningarna inom sina respektive områden. Det finns av resursskäl anledning att diskutera hur ytterligare prioriteringar kan göras bland utmaningarna. 
  
 Det finns ingen tydlig mall för hur dessa prioriteringar ska göras. Det är dock rimligt att utgå ifrån kriminalpolitikens två övergripande mål, att minska brottsligheten och öka tryggheten. Men vad som avses med dessa mål, och hur de ka uppnås, är inte självklart. Är målet att den generella brottsnivån i samhället ska minska? Eller ligger fokus i första hand på att förebygga och bekämpa en särskild typ av brottslighet, exempelvis den som ökar mest? Andra viktiga mål kan vara att bekämpa den brottslighet som drabbar särskilt utsatta grupper, kostar samhället stora summor pengar, uppfattas som särskilt klandervärd, som hotar att underminera tilliten och sammanhållningen i samhället eller som utgör hot mot demokratin. Liknande frågor kan ställas i relation till målet att öka tryggheten. Är det känslan av otrygghet eller den faktiska risken att utsättas för brott som ska styra vilka åtgärder som vidtas? Ska åtgärderna i första hand ta sikte på särskilt utsatta 
  
 76 
  
 SOU 2021:85  
  
 Kriminalpolitiska utmaningar  
  
 eller särskilt otrygga grupper eller på att åstadkomma en generellt acceptabel trygghetsnivå i samhället? 
  
 Hur de övergripande målen för kriminalpolitiken ska formuleras mer specifikt är i hög grad en ideologisk fråga. Inom ramen för en kunskapsbaserad kriminalpolitik är det dock rimligt att kopplingen mellan, å ena sidan, ideologiskt formulerade mål och, å andra sidan, de prioriteringar som görs för att möta dessa mål, förankras i kunskap. Här ges några exempel. Låt säga att fokus ska ligga på bekämpandet av brottslighet som ökar. Det finns då stort stöd i forskning och statistik för att exempelvis prioritera bekämpandet av skjutvapensvåld i kriminella miljöer eller på att förebygga och bekämpa internetrelaterad brottslighet. Om målet i stället är att minska den brottslighet som skapar otrygghet ger forskning stöd för att prioritera vissa typer av våld mot kvinnor och viss brottslighet i särskilt utsatta områden. Bekämpandet av mäns våld mot kvinnor och brott mot barn blir rimligt att prioritera om fokus ska ligga på brottslighet som drabbar särskilt sårbara grupper. Om det i stället är tilltron till välfärdssamhället och till det övergripande samhällskontraktet som ska värnas så ligger det nära till hands att prioritera välfärdsbrottlighet och andra typer av ekonomisk brottslighet. Och så vidare. 
  
 Sammanfattningsvis kan både formuleringen av de specifika målen för kriminalpolitiken, och de prioriteringar som görs, var för sig baseras på värderingar och ideologi. Inom ramen för en kunskapsbaserad kriminalpolitik är det dock rimligt att mål och prioriteringar baseras på kunskap om brottslighetens och trygghetens utveckling och struktur, om kända orsaker och förklaringar till brottslighet och otrygghet samt om vilka potentiella effekter olika åtgärders kan ha. Om en sådan kunskapsbaserad koppling inte görs finns det risk att debatten och utformningen av det brottsförebyggande och trygghetsskapande arbetet baseras på en felaktig problembild och att resurser läggs på felriktade och verkningslösa åtgärder. Om inte denna kunskapsförankring tydligt kommuniceras finns också en risk att kriminalpolitiken, och de åtgärder som vidtas, uppfattas som godtyckliga. Detta gynnar varken allmänhetens förtroende för kriminalpolitiken eller förtroendet för de myndigheter och aktörer som ska förverkliga densamma. 
  
 77 
  
 3Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning 
  
 I kommitténs uppdrag ingår att identifiera de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna som samhället står inför nu och under de närmaste åren. Kommittén ska även bistå med underlag till en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik. Detta kapitel behandlar förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning på samhällsnivå, och riskfaktorer för brott på grupp- och individnivå. Beskrivningen utgör ett underlag för att identifiera kriminalpolitiska utmaningar som samhället står inför. Vidare är kapitlet relevant för fortsatta diskussioner om vilken förmåga rättsväsendet och andra berörda aktörer har för att bemöta dessa utmaningar, liksom på vilka sätt forskning och innovation kan knytas till det praktiska arbetet med att förebygga brott. En förutsättning för att minska brottsligheten och öka tryggheten är en förståelse för den mängd riskfaktorer för brott som kapitlet visar på. 
  
 Inledningsvis presenteras några utgångspunkter för den fortsatta läsningen av kapitlet. Därefter beskrivs olika perspektiv på brottslighetens utveckling och förklaringar till brottslighetens fördelning på samhälls- och områdesnivå. I framställningen ges exempel på brottstyper som kan belysas genom respektive perspektiv. Sedan beskrivs riskfaktorer med betydelse för brottslighet på individ- och gruppnivå. Genomgången avslutas med en diskussion där olika perspektiv på gäng- och nätverksbaserad brottslighet och mäns våld mot kvinnor lyfts fram i syfte att visa på komplexiteten i dessa företeelser. 
  
 Kapitlet ger en översiktlig bild av en mängd riskfaktorer som är förknippade med ökad risk för att olika individer eller grupper begår brott. Underlaget består av internationell och svensk forskning men 
  
 79 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 även rapporter från myndigheter och organisationer. I den fortsatta läsningen bör man minnas att … 
  
 …riskfaktorer inte är samma sak som direkta orsaker (Andershed och Andershed 2005). Alkoholkonsumtion utgör exempelvis en riskfaktor för att någon begår ett brott, men långt ifrån alla som konsumerar alkohol begår brott. 
  
 …brottslighet är ofta en ganska ovanlig företeelse sett utifrån demografiska indelningar. Visserligen begår många ungdomar lindrigare brott under uppväxten, men en mindre grupp begår en mycket stor del av brotten, särskilt de grövre (Ring 2017). På ett liknande vis är brottsligheten koncentrerad till en avgränsad och mindre grupp som står för en stor del av brotten, oavsett om man delar upp efter kön, utländsk bakgrund och socioekonomiska faktorer. 
  
 …en analys av brottslighetens orsaker behöver ta hänsyn till flera riskfaktorer för att förklara en betydande del av brottsligheten i en given grupp. Det hänger samman med att brottslighet och normbrytande beteende är komplexa sociala och psykologiska fenomen som kan begripliggöras på olika nivåer och i olika kontexter (se figur 3.1). 
  
 Att ta flera olika perspektiv i beaktande är därför en förutsättning för att ett heltäckande och effektivt brottsförebyggande arbete ska komma till stånd. Dessutom bör en rad samhällsaktörer engageras i arbetet. Detta utgör viktiga utgångspunkter för ett framgångsrikt arbete med att, genom en långsiktig och brett förankrad kriminalpolitik, minska brottsligheten och öka tryggheten. 
  
 80 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 Figur 3.1 Nivåer och kontext där risk- och skyddsfaktorer för normbrytande beteende bland unga 
  
 Källa: Andershed och Andershed 2019. 
  
 3.1Perspektiv på brottslighetens utveckling 
  
 I denna del beskrivs faktorer som påverkar hur brottsligheten utvecklas över tid. Här ges förklaringar som rör förändringar i befolkningens rörelsemönster, i normer och värderingar samt i alkoholkonsumtionsmönster. I framställningen förekommer vissa exempel på brottstyper som kan belysas med hjälp av de olika perspektiven. 
  
 Förklaringar till brottslighetens utveckling på samhällsnivå utgår från att den totala brottsligheten eller delar av den kan förklaras av breda samhällsförändringar. Samtidigt är det sällan meningsfullt att studera utvecklingen av t.ex. det totala antalet lagförda brott som en enskild enhet. Detta då lagföringar för vitt skilda brott såsom mord och ringa stöld dels ges lika stort utrymme i statistiken, dels då av- och nykriminaliseringar har stor påverkan på mängden lagföringar generellt (von Hofer 2011a). Avkriminaliseringen av fylleri utgör ett svenskt exempel på hur den totala mängden brott minskade till följd av en lagändring. 
  
 81 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 3.1.1Förändringar i kontroll- och tillfällesstrukturen 
  
 En ofta använd förklaring till förändringar i brottslighetens utveckling på en samhällsnivå är rutinaktivitetsteorin (Gallegos och Felson 1979). I korthet innebär teorin att ökningar och minskningar av brottsligheten påverkas av förändringar i tillfällesstrukturen, dvs. samhällsmedlemmarnas levnadsmönster, vilket medför att mängden möjliga brottsliga händelser blir fler eller färre. Enligt perspektivet bör exempelvis en ökad mängd stöldbegärliga varor i omlopp innebära en ökning av stöldbrott1 eftersom allt fler potentiella gärningspersoner kommer i kontakt med dessa objekt. Samma resonemang kan föras om våldsbrott i det offentliga rummet, som också påverkas av våra levnadsmönster och som kan förväntas öka eller minska beroende på fler eller färre möten mellan människor. 
  
 Mängden brottstillfällen är samtidigt avhängig olika kontrollfaktorer i dessa möten mellan presumtiva gärningspersoner och brottsobjekt (personer eller varor). Sammantaget kan sägas att perspektivet ser individen som rationell, och förutsättningarna för att brottslighet sker kan påverkas genom att öka kontrollen i omgivningen. 
  
 Förändringar i tillfällesstrukturen förklarar trender i stöldbrottens utveckling 
  
 I kapitel 4 ges en kortfattad beskrivning av stöldbrottens utveckling enligt lagföringsstatistiken. Där framgår att stöldbrotten ökade kraftigt under efterkrigstiden för att sedan minska mot slutet av  
 1900-talet. 
  Jämförelser med andra europeiska länder visar att andra länder har haft liknande utveckling (Brå 2008b).2 
  
 Enligt rutinaktivitetsperspektivet kan dessa förändringar förklaras av den markanta ökningen av mängden stöldbegärliga varor, inte minst via bilismen och den då nya självbetjäningsprincipen. Förklaringsmodellen är direkt användbar när det gäller ökningen av stöldbrott under efterkrigstiden (von Hofer 2011a) men även avseende minsk- 
  
 1Med stöldbrott avses 8 kap. BrB och våldsbrott avser 3 kap. BrB. 
  
 2Det gäller även våldsutvecklingen i Sverige jämfört med andra europeiska länder (se Anthony 2008). En överensstämmelse finns även gällande utsattheten för vålds- och stöldbrott enligt offerundersökningar i Sverige, Danmark, Norge och Finland för perioden  
 1980–2009 
  
 (Lappi-Seppälä 
  och Tonry 2011). 
  
 82 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 ningen i antalet lagföringar för dessa brott sedan  
 1990-talet 
  (Aebi och Curtis 2010).3 
  
 Gällande utvecklingen sedan  
 1990-talet 
  har den internationella forskningen uppmärksammat att moderna stöldskyddssystem i exempelvis bilar och hushåll har spelat en stor roll för minskningen av antalet stöldbrottstillfällen överlag (Mccormick, Morgan och Tseloni 2014). Den teknologiska utvecklingen har på så vis både brottsalstrande och brottsförebyggande effekter (Nguyen och Bishop 2020). 
  
 Digitaliseringen – internet som arena för brott och utsatthet 
  
 Den fortsatta digitaliseringen innebär förändringar i levnadsmönster, kommunikation och interaktion mellan människor. Den digitala arenan rymmer många möten mellan personer och övervakningen och kontrollen av dessa interaktioner är relativt begränsad. Utifrån dessa omständigheter kan det förväntas att antalet möjliga brottstillfällen på internet är många. 
  
 Brottsförebyggande rådet (Brå) har publicerat en rad rapporter och analyser rörande brott med  
 it-inslag 
  (se Brå 2015c; 2016c; 2019a; 2019e). Ökningen med närmare 950 procent av anmälningar för sådana brott mellan 2006 och 2015 består till stor del av datorbedrägeri och bedrägeribrott där internet används (Brå 2016c). Andelen anmälningar som avser brott mot person med  
 it-inslag 
  har fördubblats mellan  
 2006–2014, 
  mestadels på grund av ökningar av hot och kränkande meddelanden över internet. I en senare analys framgår att andelen som utsatts för hot och kränkningar på internet under åren  
 2017–2018 
  var högst bland unga kvinnor (5 %) och unga män (4 %) (Brå 2019a). Samma analys visar att närmare var fjärde niondeklassare har blivit utsatt för kränkningar i form av att någon har skrivit kränkande saker om dem på internet. Dessutom har sedan 2011 noterats en ökning, dels av anmälningar av sexuellt ofredande via internet, dels av anmälningar av våldtäkt där målsägarna endast haft tidigare kontakt via en dejtingapp (Brå 2019e). Bakomliggande faktorer som påverkar ökningarna är troligtvis den snabba spridningen av smartmobiler som skett sedan 2011 samt ändrade dejtingbeteenden bland yngre. 
  
 3En i sammanhanget relevant fråga rör därmed förutsättningarna för varuhandeln och företagen att genom kontroll upptäcka och minska förekomsten av stöld och svinn. 
  
 83 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Samtidigt tyder en studie av Cameron och Hooper (2021) på att de ändrade levnadsmönster bland unga som digitaliseringen lett till även bidragit till en minskning av brott. Studien, som analyserar självrapporterad brottslighet bland niondeklassare mellan  
 1999–2017, 
  styrker tesen att en alltmer digital samvaro bland unga – och en minskning av ostrukturerat uteliv bland unga – haft stor betydelse för en minskning av ungdomsbrottsligheten sedan  
 1990-talet. 
  
 Pandemin och restriktionerna: förändrade levnadsmönster 
  
 Ytterligare ett exempel på relevansen av samhällsmedlemmarnas rutiner i förklaringen av brottslighetens utveckling är pandemin. Brå har genomfört löpande analyser av pandemins möjliga konsekvenser på de anmälda brotten. I  
 Brå-rapporten 
  Pandemins inverkan på flödet i rättskedjan jämförs perioderna  
 mars–december 
  2019 och  
 mars–decem- 
  ber 2020. Rapporten visar minskningar i antalet anmälningar av misshandel mellan obekanta, stöld, personrån och bedrägerier i samband med pandemins vågor (Brå 2021d). Rapporten visar även att rättsväsendets myndigheter har förändrat vissa arbetssätt och rutiner till följd av pandemin. 4 Pandemins inverkan på de anmälda brotten och på flödet genom rättsväsendet är därmed tydlig för vissa brottstyper men inte för alla. 
  
 Medan restriktioner och uppmaningar till social distansering minskat utelivet och trängseln i det offentliga rummet kan de förändrade levnadsmönstren också haft andra effekter. Det har exempelvis i den allmänna debatten och bland forskare och praktiker uttryckts oro över en ökning av våld i nära relation till följd av att fler befinner sig i hemmet under större delar av sin vardag. Omläggningar i Polismyndighetens registreringsförfarande vid dessa brott och ett stort mörkertal försvårar dock en bedömning av utvecklingen (Brå 2021d). 
  
 Vidare finns en ökad risk för felaktiga utbetalningar av välfärdssystem då fler nyttjar dessa till följd av pandemins inverkan på arbetslivet. Samtidigt har digitaliseringen inom de utbetalande myndigheterna medfört ökade möjligheter att motverka fusk, men möjligen också större risker för felaktigheter (SOU 2020:35). Hur långvarig pande- 
  
 4Till exempel har Polismyndigheten haft färre kommenderingar i form av statsbesök och idrottsevenemang och därmed haft större möjligheter att arbeta i yttre tjänst och mer resurser att handlägga ärenden under 2020 jämfört med föregående år (Brå 2021d). 
  
 84 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 mins inverkan är på olika delar av samhället, och om skillnader i levnadsmönster är beständiga, är ännu för tidigt att dra några slutsatser om. 
  
 3.1.2Civiliseringsteori 
  
 Sett ur ett längre historiskt perspektiv behöver förklaringar på samhällsnivå kunna hantera problemet att definitioner av brottsliga handlingar förändras genom förskjutningar i normer och värderingar kring brott och straff. Över längre historiska perioder blir förskjutningar i synen på olika brott tydlig. Ett uttryck för detta är sänkningen av straffvärdet gällande stöldbrott sedan  
 1800-talet. 
  Dessa brott betraktades som långt mer klandervärda då jämfört med nu – ett omvänd förhållande ser man när det gäller våldsbrott. 
  
 I linje med detta kan utifrån civiliseringsteorin argumenteras att ökningar/minskningar av (vålds)brottsligheten över mycket långa perioder förklaras av förskjutningar i normer och värderingar. Enligt perspektivets grundare Green  
 (1982a-b) 
  kan samhällsutvecklingen beskrivas som en civiliseringsprocess i vilken både staten och individen formas av ständigt utvecklade normer rörande anständighet och självkontroll. Resonemanget bygger på samhällsutvecklingen sedan medeltiden och fokuserar dels på hur samhällsinstitutioner alltmer övertar mellanmänskliga konflikter genom statliga kontrollinstanser, dels på hur samhällsmedlemmar själva internaliserar en ökad impulskontroll (se också Harper 1993; Kaspersson 1998). En konkret konsekvens av detta är att våldsanvändning blir mindre accepterat i det moderna samhället. 
  
 Minskad tolerans för våld … 
  
 En central del av civiliseringsteorin rör den minskade toleransen för våld i samhället och mellan människor överlag under de senaste århundradena (von Hofer 2011a). En tydlig indikator för en minskad våldsanvändning utgör nivån av det dödliga våldet, som legat tämligen stabilt med mindre avvikelser sedan  
 1500-talet 
  trots en omfattande befolkningstillväxt (Kaspersson 1999).5 
  
 5Två trendbrott kan noteras. Dels en ökning av mord och våldsbrott mellan omkring 1970 och 1990 i såväl Sverige som andra länder (Lehti och  
 Lappi-Seppälä 
  2014), dels ett ökat antal gängrelaterade mord sedan  
 1990-talets 
  slut (Day m.fl. 2018, se även Khoshnood 2019). 
  
 85 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Även andra skeenden talar för en minskad tolerans för våld. Dels har det skett en minskad användning av samhälleligt våld via straffrätten; avrättning och kroppsstraff har avskaffats till förmån för mer humana påföljder. Dels har det skett en rättslig utvidgning av våldsdefinitioner, t.ex. gällande den rättsliga definitionen av våldtäkt (Brå 2019e) och kriminaliseringen av barnaga (se nedan). Andra exempel är en mer sträng påföljdsbestämning avseende ungdomsvåld sedan 1980 (se t.ex. Granath 2007) och höjda straff vid allvarliga våldsbrott 2010 och 2017 (Brå 2014b, prop. 2009/10:147, prop. 2016/17:108). Dessa exempel visar att en minskad tolerans för våld i samhället kan ha ett samband med strängare kontrollåtgärder mot våld. 
  
 …inklusive sexuellt våld 
  
 I betänkandets fjärde kapitel ges en bild av både anmälningar och lagföringar för sexualbrott, och den ökning av dessa som skett sedan 2010. Den bilden får man också om man ser till nivån av polisanmälda våldtäkter sedan statistiken tillkom år 1950. Jämförs detta mot andra europeiska länder under  
 2010-talet 
  framgår en högre nivå i Sverige jämfört övriga länder (Brå 2020i). 
  
 Sett över en längre period syns mycket låga nivåer av lagföringar för våldtäkt under  
 1800-talet, 
  som sedan successivt och stötvis ökar sedan omkring  
 1960-talet 
  (von Hofer 2011b). Utifrån det längre historiska perspektiv som civiliseringsteorin fokuserar på, kan denna utveckling förstås mot bakgrund av faktorer som har varit särskilt framträdande i Sverige. 
  
 För det första var kvinnors sociala och rättsliga position under  
 1800-talet 
  svag. När denna position stärktes blev även rättsskyddet mer omfattande, vilket gett utslag i bl.a. lagföringarna för dessa brott. Ett uttryck för ett allt mer omfattande rättsskydd finns i den flera gånger utvidgade straffrättsliga definitionen av våldtäkt.6 För det andra har våldtäkt och andra sexualbrott, i den offentliga debatten, återkommande knutits till frågor om kvinnors utsatthet och till jämställdhet. Normer och värderingar kring dessa frågor har en stor roll också i arbetet med att motverka vålds- och sexualbrott (se t.ex. Brå 2017a). 
  
 6Rättsskyddet har på samma vis ökat och definitionerna av våldtäkt breddats sedan  
 1990-talet 
  när det gäller våldtäkt mot barn (Brå 2011b). 
  
 86 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 Sammantaget kan sägas att, medan det inte kan uteslutas att ökningen av polisanmälda våldtäkter sedan  
 1950-talet 
  speglar en faktisk ökning, har både utvidgningen av våldtäktsdefinitioner och det stora utrymmet för dessa frågor i offentlig debatt bidragit till en minskad tolerans för dessa brott och till en ökad anmälningsbenägenhet (Brå 2019e, 2020i). 
  
 3.1.3Alkoholkonsumtion och brottslighet 
  
 Forskningen om alkohol och brott på samhällsnivå har i huvudsak berört relationen mellan alkoholkonsumtion och våldsbrott. Här har man sett en historisk samvariation mellan alkoholkonsumtionen och förändringar i flera brottstyper i Sverige. Det gäller främst för mord och dråp samt misshandel men även vissa delar av stöldbrottens utveckling (se von Hofer 2011a). Studier av sambandet mellan alkohol och brott har exempelvis belyst att en restriktiv alkoholpolitik haft en allmänt brottsdämpande inverkan, mätt genom antalet personer dömda för fylleri under och efter motbokstiden (cirka  
 1916–1955). 
  Perioden visar också den lägsta mord- och dråpnivån under  
 1900-talet 
  (ibid). 
  
 Alkohol och våld ur ett historiskt perspektiv 
  
 Utifrån historisk forskning kan man se att alkoholkonsumtionen haft stor betydelse för våldsutvecklingen7 i såväl Sverige (Gonzalez 1990) som i Danmark, Finland och Norge (Österberg och Donaldson 2011). Den totala alkoholkonsumtionen har visat sig samvariera med såväl mordsom misshandelsnivån från slutet av  
 1800-talet 
  fram till början av  
 2010-talet 
  (se även Stevens och Russell 2018). Till sammanhanget hör att den stora majoriteten av våldsbrott begås av män. 
  
 Mer specifikt går det att särskilja den totala alkoholkonsumtionen i ett land, den restaurangrelaterade konsumtionen och den bland högkonsumenter. Utifrån denna uppdelning vet man att ökningar i den totala konsumtionen (liksom avseende restaurangskonsumtionen) är förknippat med ökningar i antalet mindre grova våldsbrott i det offentliga rummet. På ett liknande vis påverkar förändringar i grup- 
  
 7Notera att avsnittet avser våld som kommer till rättsväsendets kännedom och fångar därmed mindre väl utvecklingen av t.ex. det våld som sker i hemmet. 
  
 87 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 pen högkonsumenter i stället den grövre våldsbrottsligheten (Lenke 2009). 
  
 När totalkonsumtionen av alkohol och våldsbrott jämförs mellan 222 länder framträder däremot inte ett tydligt samband mellan de två (Lehti och  
 Lappi-Seppälä 
  2014). Samma resultat återfinns gällande alkohol och ungdomsvåld i olika länder (Felson m.fl. 2011). Sambandet mellan alkohol och våld är därmed kulturellt betingad och särskilt framträdande i Sverige och omkringliggande länder. 
  
 Trender i ungas dryckesmönster och alkoholrelaterade problem 
  
 Vid jämförelser mellan länder brukar man skilja mellan s.k. våta och torra dryckeskulturer (CAN 2020b). Sverige har traditionellt hört till den senare vars kännetecken är låg totalkonsumtion, ett berusningsinriktat dryckesmönster och en restriktiv alkoholpolitik. Våta dryckeskulturer kännetecknas i stället av en hög totalkonsumtion, mindre grad av berusningsdrickande och en avsaknad av statligt styrd alkoholpolitik. 
  
 Mot bakgrund av detta visar självrapporteringsdata från de mätningar som genomförs av Centralförbundet för alkohol och narkotikaupplysning (CAN) att alkoholkonsumtionen i Sverige långsamt förändrats sedan millennieskiftet mot en mer blandad dryckeskultur (CAN 2020c). En jämförelse mellan 2004 och 2019 visar exempelvis att både konsumtionen bland unga och berusningsdrickandet överlag har minskat. En konsekvens av detta är att totalkonsumtionen inte är lika lämplig som tidigare som en indikator på våldsbrottens utveckling på samhällsnivå. Men även om både konsumtionen bland unga och alkoholrelaterade problem överlag har minskat mellan 2004 och 2019, kvarstår en tydlig relation mellan å ena sidan högkonsumtion av alkohol och å andra sidan våld och annan alkoholrelaterad problematik (CAN 2020d). 
  
 3.2Perspektiv på brottslighetens omfattning och fördelning 
  
 Ovan behandlas olika perspektiv på brottslighetens utveckling. I det följande beskrivs förklaringar av brottslighetens omfattning och fördelning mellan olika grupper och geografiska områden. Här behandlas 
  
 88 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 strukturella socioekonomiska faktorer, social desorganisation och brottslighetens geografiska fördelning samt teorin om allmänprevention. 
  
 3.2.1Strukturella socioekonomiska faktorer 
  
 Det finns i dag en bred samsyn kring att barn och ungas uppväxtvillkor ska vara jämlika och inte utgöra hinder i deras utveckling. Trots detta visar forskning på att socioekonomiskt utsatta grupper löper större risk att hamna i socialt utanförskap. Forskning som utgår från ett ojämlikhetsperspektiv utgår generellt från tanken att samhällsstrukturer bidrar till frustration hos dem som saknar ekonomiska medel och livschanser att uppnå kulturellt accepterade livsmål (Merton 1938). Kriminalitet blir utifrån detta synsätt ett  
 icke-konformt 
  alternativ för individer att nå de allmänt etablerade livsmålen kring individuell framgång. 
  
 Man pekar i dag ofta på att svaga materiella och sociala resurser begränsar livsvillkor och möjligheter att under livet etablera sig på arbetsmarknaden och nå goda socioekonomiska förutsättningar (Lewis och Riggs 2011a). En socioekonomisk utsatthet under uppväxten har också stor betydelse för brottslighet och annan social problematik senare i livet och det sker ofta en ansamling av dessa problem i familjer med utsatta livsvillkor (Lewis m.fl. 2020). 
  
 Internationella jämförelser utifrån socioekonomiska faktorer 
  
 Man har i studier jämfört länders brottslighet och ställt detta mot olika socioekonomiska faktorer. Den internationella litteraturen ger visst stöd åt att ökad arbetslöshet och en försämrad löneutveckling är förknippat med ökningar i stöldbrott men däremot inte våldsbrott (Chalfin och McCrary 2017, Velasquez och Carlson 2011). I en studie av Savolainen, Hughes och Bjarnason (2013) jämförs ungdomsbrottsligheten i 33 länder med olika nivåer av socioekonomisk ojämlikhet. Studien visar att länder med välutvecklade välfärdssystem och låg fattigdom uppvisar större skillnader i brottslighet mellan socioekonomiskt utsatta och mer bemedlade grupper. Resultaten talar för att socioekonomisk utsatthet har en betydande inverkan på ungas brottslighet i länder som Sverige. 
  
 89 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Sett ur ett globalt perspektiv framträder ekonomisk ojämlikhet som en delförklaring till varför länder har olika mordnivå (Elgar och Aitken 2010, Nivette 2011, Lehti och  
 Lappi-Seppälä 
  2014). Denna relation är däremot svag då europeiska länder jämförs sinsemellan, vilket delvis förklaras av att länder med utvecklade välfärdssystem tenderar att ha lägre mordnivåer överlag (se Hunt, Seo och Hong 2020). När välfärdsåtgärders betydelse för mordnivån undersöks i en studie av 18  
 OECD-länder, 
  framgår att ekonomiskt stöd vid inkomstbortfall har en klart dämpande effekt på mordnivån (Parker och Vargas 2020). 
  
 Ogynnsamma uppväxtvillkor en risk för socialt utanförskap 
  
 Majoriteten av ungdomar och unga vuxna i Sverige har goda uppväxtvillkor men ojämlikheten har, enligt en kunskapsöversikt från Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd (2018) ökat under de senaste 30 åren. Omfattningen av den ökande ojämlikheten har diskuterats och skiljer sig beroende på hur fördelningsanalyser genomförs. Om exempelvis kapitalvinster exkluderas kvarstår den långsiktiga trenden mot ökade inkomstskillnader men  
 Gini-koefficientens 
  ökningstakt minskas (SOU 2019:65). I en analys av de mått som ligger till grund för fördelningsanalyser pekar långtidsutredningen (SOU 2019:62) på att de stigande inkomstskillnaderna sedan  
 1990-talet 
  i viss mån överdrivs på grund av hur vinster från kapital, räntor och utdelningar beräknas i statistiken. 
  
 Låg ekonomisk standard påverkar levnadsvillkor överlag, med ökad risk för psykisk ohälsa, brottslighet, otrygghet, arbetslöshet och en rad andra negativa förhållanden. Samtidigt är rörligheten i inkomster i Sverige bland de högsta ur ett internationellt perspektiv, vilket tyder på en relativt hög jämlikhet i människors möjligheter (SOU 2019:65). Inom kriminologisk forskning ser man att skillnaderna i brottslighet mellan resurssvaga och resursstarka ökat. I en analys av statistik från  
 1973–2017 
  visar Lewis m.fl. (2020) att unga män och kvinnor från låginkomstfamiljer under 2017 löpte sju respektive fem gånger högre risk att lagföras för brott jämfört med dem vars familjer har höga 
  
 90 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 inkomster.8 I samma undersökning framträder mycket stora skillnader i antalet lagföringar, både avseende stöld och våldsbrott, när ungdomar som växt upp i låginkomstfamiljer jämförts med andra grupper i samma ålder. Låg inkomst kan i sammanhanget ses som en indikator på familjens resursbrister och sociala problem. En kombination av flera sådana problem har en stor betydelse för ungdomarnas brottslighet.9 
  
 Socialstyrelsen har undersökt brottsligheten bland ungdomar (15– 
  
 19 år) födda 1975, 1980 och 1985 mot bakgrund av en rad uppväxtförhållanden (Socialstyrelsen 2013). Undersökningen visar bl.a. att pojkar som växt upp i familjer som haft ekonomiskt bistånd under åtminstone tre år under uppväxten har en fyra gånger högre sannolikhet att lagföras två eller fler gånger under tonåren jämfört med gruppen utan bistånd. För flickor som växt upp i familjer som haft ekonomiskt bistånd är det, beroende på födelseår, mellan tre och åtta gånger högre sannolikhet att lagföras flera gånger. Man har även påvisat att såväl upplevd som reell socioekonomisk utsatthet är förknippat med en ökad risk för lagföring för brott (Thompson och Hahn 2018). Svensk forskning visar därmed på en koppling mellan socioekonomisk status och brottslighet. 
  
 Barnombudsmannens (2018) rapport om utanförskap pekar på att ojämlikheten ökar också bland barn och att socioekonomisk utsatthet ofta är knutet till var man bor. Den visar också att barn med utsatta livsvillkor har lägre förväntningar på framtiden och känner sig otrygga i närområdet. Vidare visar internationell forskning på att barn vars föräldrar har dömts för brott själva uppger en mer omfattande brottslighet än dem med föräldrar som inte är dömda (Besemer, Hughes och Graves 2017). 
  
 I studier av brottslighet och annan problematik över hela livet framträder en bild där den mest brottsbelastade gruppen har upplevt en rad riskfaktorer under både uppväxt och i vuxen ålder. Man talar därför om en s.k. kumulativ ofärd, där utsattheten för riskfaktorer innebär en hög risk för ytterligare riskfaktorer (Sampson och Laub 2005). Både brottslighet och socialt utanförskap bidrar till den kumulativa 
  
 8Bland de unga som tidigt lagförs ser man också en hög överdödlighet. I en  
 Brå-rapport 
  framgår att bland tidiga brottsdebutanter som senare blev högaktiva lagöverträdare var överdödligheten bland kvinnor 25 gånger större, och bland män 11 gånger större än förväntat jämfört med normalpopulationen (Brå 2021c, se också Socialstyrelsen 2013). 
  
 9Detta stärks av att måtten på låg resp. hög inkomst i studien var att familjen under minst två uppväxtår  
 (15–17 
  år) tillhörde den tiondel med lägst resp. högst inkomst. Det är därför sannolikt att låginkomstgruppen har andra resursbrister och sociala problem närvarande. 
  
 91 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 ofärden och för med sig ytterligare negativa konsekvenser, exempelvis svag arbetsmarknadsanknytning. 
  
 Arbetsmarknadsanknytning, en skydds- och riskfaktor 
  
 Personers arbetsmarknadsanknytning kan utgöra både en risk- och en skyddsfaktor i förhållande till brottslighet. Man vet t.ex. att en god anknytning till arbetsmarknaden är en skyddsfaktor mot brottslighet (Hobbs och Laub 2005). Samtidigt kan sämre levnadsförhållanden och sämre arbetsmarknadsanknytning i vuxen ålder vara en konsekvens av brottslighet och annan social problematik under uppväxten (Lewis och Riggs 2011b). Särskilt hög risk för att helt sakna arbetsmarknadsanknytning har de som lagförts i både ung och vuxen ålder. I en studie av Lewis, Hahn och Riggs 2018 gällande fängelsestraffets konsekvenser för arbetsmarknadsanknytning fann man att personer med inkomst innan fängelsevistelsen hade en sämre arbetsmarknadsanknytning åren efter vistelsen än innan. Personer utan inkomst innan fängelsevistelsen hade en lika svag arbetsmarknadsanknytning också efter vistelsen. 
  
 3.2.2Social desorganisation och brottslighetens geografiska fördelning 
  
 Brottslighetens koncentration till olika stadsdelar har varit en aktuell fråga i offentlig debatt, forskning och i förhållande till polisiära kategoriseringar av områden som kräver särskilda insatser. Kunskap om hur brottsligheten är fördelad över olika geografiska områden är användbar vid planering och genomförande av såväl långsiktiga brottsförebyggande insatser som vid operativt polisiärt arbete. Denna kunskap har också bidragit till ett stort fokus på den brottslighet som finns i städerna. En brett förankrad kriminalpolitik bör dock även anlägga ett glesbygdsperspektiv. 
  
 En vanlig teoretisk utgångspunkt när brottslighetens geografiska fördelning studeras är att den sociala sammanhållningen i ett område har betydelse för hur väl den sociala kontrollen förmår personer att avstå från brott. Det kan uttryckas som att den sociala desorganisationen ökar i takt med att den sociala sammanhållningen och kontrollen minskar (Altheimer 2007). Ett antagande utifrån detta teoretiska 
  
 92 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 perspektiv är att en social och kulturell mångfald leder till fler konflikter, sämre social sammanhållning, och därmed till lägre nivåer av social kontroll och till högre nivåer av brottslighet. 
  
 I detta avsnitt ges först en bild av internationella jämförelser där man använt olika mått på social desorganisation. Därefter behandlas vilka faktorer som bidrar till goda och utsatta livsvillkor på områdesnivå och slutligen riktas fokus mot särskilt brottsutsatta platser samt brottslighet och brottsutsatthet i glesbygdsområden. 
  
 Goda och utsatta livsvillkor: risk- och skyddsfaktorer på områdesnivå 
  
 I boken Att vända utvecklingen diskuterar en rad forskare orsakerna till och konsekvenserna av socialt utsatta områden, liksom möjligheterna att vända utvecklingen (Gerell m.fl. 2020). Författarna betonar att både strukturella ekonomiska faktorer och segregationsprocesser har lett till en koncentration av familjer och grupper med utsatta livsvillkor i vissa områden.10 Etnisk segregation har även generellt visat sig vara relaterat till sämre skolbetyg (Hernandez och Szulkin 2010), vilket i sin tur är en riskfaktor för brott (Ring 2017). Allmänt utsatta livsvillkor är också förknippat med en försämrad förmåga hos såväl gruppen som samhällets institutioner att hantera olika problem i området. Mot bakgrund av detta presenterar Black och Moss (2020) en rad utmärkande drag för områden med goda respektive utsatta livsvillkor (se tabell 3.1). 
  
 Tabell 3.1 Grundläggande aspekter av människors livsvillkor 
  
 Goda livsvillkor  
  
 Utsatta livsvillkor  
  
 Representation  
  
 Icke-representation 
  
 Erkännande  
  
 Missaktning  
  
 Känsla av sammanhang  
  
 Alienation  
  
 Materiell och ekonomisk trygghet  
  
 Fattigdom, trångboddhet, brister i utbildning  
  
 Fysisk säkerhet och trygghet  
  
 Fysisk osäkerhet och otrygghet  
  
 Omsorg och emotionell trygghet  
  
 Brister i omsorg och emotionell otrygghet  
  
 Fysisk och psykisk hälsa  
  
 Fysisk och psykisk ohälsa  
  
 Källa: Ford m.fl. 2020 
  
 10Resultat från en studie av barn födda  
 1975–1989 
  i Stockholm, Göteborg och Malmö talar för att familjemässiga faktorer (föräldrars inkomst, utbildningsnivå m.m.) men inte områdesfaktorer har betydelse för våldsbrott och missbruk (Sariaslan m.fl. 2013). 
  
 93 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 En annan definition av utsatta områden har utarbetats av Polismyndigheten (2015, 2017a). Här anges att utsatta områden har en låg socioekonomisk status och att det i dessa områden sker indirekta och direkta påtryckningar av kriminella mot den omgivande sociala kontexten och att det inte sällan förekommer en öppen narkotikahandel. Ett särskilt utsatt område kännetecknas dessutom av en systematisk användning av hot och våld, liksom av risken för parallella samhällsstrukturer och inslag av extremism. Tryggheten, benägenheten att anmäla brott och medverka i rättsprocessen påverkas negativt i dessa områden. 
  
 Av dessa försök att definiera utsatthet på områdesnivå utgör såväl ekonomiska som sociala förhållanden viktiga delar för att uppnå allmänt goda livsvillkor. Det är också viktigt att de boende upplever trygghet och känner sig representerade och sedda. Problembilden är komplex och en rad samhällsaktörer behöver samverka för att uppnå dessa mål. 
  
 Brister i kollektiv förmåga riskerar framväxt av kriminella strukturer 
  
 Av både Polismyndighetens rapporter och forskningen om utsatta områden framgår att brottsligheten är en del av en större social problembild i utsatta områden. Man talar i dag ofta om den kollektiva förmåga som finns i områden (Black och Moss 2020). Med detta menas den gemensamma förmåga hos individer, grupper och samhällsaktörer att ingripa och lösa olika sociala problem i närområdet (Ford, Black och Mack 2020). Förmågan är avhängig bl.a. socioekonomisk och etnisk segregation, som ökar avståndet och försvårar kommunikation och samarbete mellan grupper. Detta minskar i sin tur den sociala kontrollen i området (Gerell 2017). 
  
 Den bristande kollektiva förmågan i utsatta områden riskerar att medföra att s.k. kriminella strukturer uppstår och upprätthålls. Härigenom finns en ökad risk att barn och ungdomar dras in i aktiva kriminella nätverk och gäng (Hallin 2020). En uppskattning gör gällande att omkring en procent av de boende ingår i kriminella nätverk (ibid). Kriminaliteten är i huvudsak knuten till en liten grupp unga män, men den kan ha en starkt negativ inverkan på tryggheten i närområdet. Den gäng- och nätverksbaserade brottsligheten behandlas mer utförligt i avsnitt 3.5.1. 
  
 94 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 Särskilt brottsutsatta platser 
  
 Vid analyser av den geografiska fördelningen av brottsligheten har man funnit skäl att inte endast studera bostadsområden utan också enskilda platser med särskilt hög koncentration av brottslighet (Gerell 2017). Dessa s.k.  
 hot-spots 
  kan vara en eller flera adresser, ett kvarter eller andra platser där t.ex. narkotikahandel bedrivs (Polismyndigheten 2017a, 2018). Genom att inrikta polisiära eller andra insatser mot sådana platser kan man bl.a. öka risken att brott upptäcks och försvåra att begå brott (Montgomery, Tolsheden och Ford 2020). 
  
 Litteraturen på området är omfattande och forskning från USA dominerar. Två genomgångar av internationell litteratur kring hotspots har gjorts av Braga m.fl. (2012, 2019, se också Brå 2010), varav den senare också innehåller svensk forskning. Sammantaget framgår att koncentrationen av brottslighet till  
 hot-spots 
  är ett generellt fenomen och att riktade polisiära insatser har en brottsförebyggande inverkan. 
  
 Brottslighet och otrygghet i glesbygd 
  
 Mycket forskningsmässigt fokus har riktats mot brottslighetens omfattning och struktur i förhållande till storstadsområden och inte till glesbygdsområden. Det gäller särskilt de frågor som uppmärksammas i den offentliga debatten, exempelvis den gäng- och nätverksbaserade våldsbrottsligheten. Ett glesbygdsperspektiv synliggör vikten av frågor som tillgången och avståndet till polis och andra samhällsfunktioner, liksom vilka lokala brottsförebyggande frågor som är specifika för mindre befolkade kommuner. 
  
 Det finns ett klart underskott av forskning om brottsligheten i glesbygd. De studier som gjorts använder anmälningsstatistik och självrapporterad brottsutsatthet. När utvecklingen av brottslighet och otrygghet i glesbygd jämförs mot den i mindre, större och storstäder framträder dock en stor överensstämmelse överlag (Brå 2017a, 2020a). Samtidigt är utsattheten för brott i regel lägre för de allra flesta brottstyper i glesbefolkade kommuner jämfört med storstäder och större städer. Vad gäller personrån är det den brottstyp där skillnaden mellan glesbygd och storstäder är störst, medan bilstöld uppvisar minst skillnad. Överlag har däremot nivåskillnaden i utsatthet för brott mel- 
  
 95 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 lan glesbygd och mer befolkade områden minskat sedan  
 1990-talet 
  fram till 2015 (Lloyd och Norris 2011, Brå 2017a). 
  
 Man ser även lägre nivåer av oro och otrygghet för brott på landsbygd jämfört med storstäder och större städer. Även denna nivåskillnad har minskat mellan 2005 och 2015 (Brå 2017a). 
  
 Utmaningar för brottsförebyggande arbete i glesbygd 
  
 Att kommuner har olika lokala brottsproblem och förutsättningar att hantera dessa är tydligt. Det brottsförebyggande arbetet organiseras även på olika sätt (SOU 2021:49). I Brås (2021e) rapport om brottsförebyggande arbete i Sverige presenteras underlag från kommuner år 2020. Av denna rapport framgår att de flesta kommuner både har ett lokalt brottsförebyggande råd (90 % av de svarande) och har gjort en kartläggning av lokala brottsproblem under det senaste året (66 %). 
  
 I fråga om brottsförebyggande arbete på landsbygd har Brå även visat att den brottsförebyggande samordnaren i landsbygdskommuner ägnar i genomsnitt hälften så stor del av sin arbetstid åt detta arbete jämfört med samordnaren i andra kommuner (Brå 2020j). Vidare har landsbygdskommuner i mindre utsträckning än i andra kommuner kartlagt den lokala problembilden det senaste året, genomfört orsaksanalyser av brottsproblem och följt upp problemen med någon åtgärd. Dessutom har ingen av samordnarna i landsbygdskommuner akademisk utbildning, till skillnad från 27 procent i andra kommuner. 
  
 De särskilda utmaningar som kan prägla brottsförebyggande arbete i glesbygdskommuner har till viss del berörts inom forskningen. Till exempel har tillgången till polisstationer och brottsförebyggande arbete behandlats, men hur omorganiseringen av Polismyndigheten har påverkat situationen är oklart. Wilson (2015) visade på en trend före omorganiseringen där antalet poliser i glesbygd minskade mellan 2001 och 2012. I en studie från 2019 av Lloyd och Stassen framgår att omkring 90 procent av befolkningen har en polisstation inom 20 minuters bilfärd. 
  
 Man har även belyst frågan om skillnader i brottsförebyggande arbete i glesbygd. Enligt intervjuer med representanter från glesbygdskommuner visar Lloyd och Norris (2013) på stora skillnader i omfattningen och i hur aktiv samverkan mellan olika brottsförebyg- 
  
 96 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 gande aktörer är. De pekar även på att problembilden ser olika ut, exempelvis gällande semesterorter med stor säsongsvariation i antal anmälda brott, samt på svårigheter att förankra brottsförebyggande projekt som utformats efter förhållanden i storstadsområden. 
  
 3.2.3Allmänprevention och moralbildning genom lagstiftning 
  
 Ett grundläggande perspektiv i straffrätten är tanken om straffets allmänpreventiva effekt. Med detta avses att samhällets straff för kriminaliserade handlingar fungerar brottsförebyggande överlag. En utgångspunkt är att brottslighet sker till följd av en rationell kalkyl hos den presumtiva gärningspersonen. Allmänprevention genom straffhot riktas därmed inte mot en specifik individ utan är tänkt att fungera avskräckande för hela befolkningen (Thomas och Zila 2010). 
  
 Medan allmänprevention i sig inte är en uttalad teori om brottslighet, ingår det ändå i avsnittet då det vilar på antaganden om människors benägenhet att begå brott. Dessutom har en stor mängd forskning närmat sig frågan huruvida avskräckning och andra allmäpreventiva effekter kan vara en grund för att avhålla potentiella gärningspersoner från brott. Effekter kan studeras med tanke på straffens stränghet (längd på fängelsevistelse), förutsägbarheten i att ertappas och bli lagförd för brott samt hur nära i tid en påföljd infaller i förhållande till brottstillfället (Chalfin och McCrary 2017). 
  
 Allmänpreventionens effekter enligt internationell forskning 
  
 Genomgångar av omfattande internationell litteratur visar endast svagt stöd för allmänpreventiva effekter av mer stränga straff i form av längre fängelsestraff (Richardson och Welch 2011; Chalfin och McCrary 2017). Ett något bättre stöd för en effekt ser man vid lindrigare normbrytande beteende (t.ex. trafikbrott, ringa stöld m.m.) jämfört med grövre brottslighet såsom sexualbrott, våldsbrott och mord. Detta förhållande kan förklaras av att straffhotet innehar en viss moralbildande effekt som fungerar bättre vid stöld- eller andra brott som begås av rationella skäl, men inte avseende våldsbrott som ofta begås i affekt (Dölling m.fl. 2009). Samtidigt vet man att det finns skillnader både i hur personer uppfattar och uppskattar upptäcktsrisk i olika situationer, men också 
  
 97 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 olika grad av förståelse för vilka påföljder som följer av olika brottsliga handlingar (Apel 2013). 
  
 Det finns ett forskningsmässigt stöd för att ökad sannolikhet för upptäckt, exempelvis genom utökad polisiär verksamhet riktad mot särskilt utsatta platser (s.k.  
 hot-spots, 
  se avsnitt 3.3.2 ovan), ger brottsförebyggande effekter (Durlauf och Welch 2011; Chalfin och McCrary 2017). Sådana resultat är i linje med den teoretiska utgångspunkten att brottsligt beteende är ett övervägande mellan möjlighet för egen vinning och risken för upptäckt. 
  
 Moralbildning genom lagstiftning 
  
 Som redan har framkommit i andra delar av kapitlet har normer och värderingar kopplade till brott och straff en stor betydelse för vilka gärningar som kriminaliseras. Lagstiftningen befäster därmed i lag de normer som redan i hög grad finns representerade i befolkningen. Lagstiftningen anses också verka moralbildande så att strafflagstiftning kan bidra till att etablera nya normer, med förhoppningen att dessa internaliseras av samhällsmedlemmarna11 (Thomas och Zila 2010). 
  
 Ett svenskt exempel på lagstiftning med moralbildande effekt utgör frågan om barnaga. Efter att föräldrars rätt att aga sina barn togs bort ur föräldrabalken år 1966, förbjöds barnaga helt år 1979. Man har kunnat se stora förändringar i både föräldrars syn på barnaga, liksom i förekomsten av barnaga. Från att över hälften av tillfrågade föräldrar var positiva till barnaga år 1960, sjönk detta till under 10 procent vid millennieskiftet (Modig 2009). 
  
 Ett senare exempel utgör samtyckeslagen, som delvis motiverades genom att lagens normativa funktion kan påverka befintliga värderingar i samhället. Lagen tycks redan ha gett effekter såtillvida att fler händelser anmäls och lagförs enligt Brås (2020d) uppföljning av frågan. I en studie av förekomsten av våldtäktsfall i media, visar Riggs (2020) på hur uppmärksammade fall av gruppvåldtäkter spelade en stor roll för den offentliga debatten som föregick samtyckeslagen. Sammantaget har normer en betydande roll för tillkomsten av lagar, vilka i sin tur i någon mån har en normbildande effekt. 
  
 11För en diskussion kring hur lagen fungerar kommunikativt och att olika grupper kan vara olika mottagliga för denna kommunikation, se Mathiesen (2006). 
  
 98 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 3.3Riskfaktorer för brott på individ- och gruppnivå 
  
 I den följande genomgången presenteras olika riskfaktorer som är förknippade med brottslighet. Avsnittet är uppdelat i sektioner om ålder, psykisk ohälsa, kön och utländsk bakgrund. 
  
 3.3.1Ålder och brott 
  
 Att ställa befolkningens brottslighet mot ålder är givande eftersom ett tydligt mönster visar sig. Brottsligheten är mycket skevt fördelad, och den mest brottsaktiva gruppen i samhället är ungdomar (Moffitt 1993, Hahn 2017). Med hjälp av aktuella självrapporteringsstudier vet man att drygt hälften av eleverna i årskurs nio uppger att de varit delaktiga i något brott (Brå 2020a). För de allra flesta minskar delaktighet i brott påtagligt i och med övergången till vuxenlivet (Estrada 2017). Samtidigt utgör en tidig brottsdebut i form av en lagföring för brott den starkaste indikatorn för fortsatt brottsligt beteende (Wall m.fl. 2017). Man har inom den s.k. livsförloppskriminlogin därför gjort skillnad på dem vars brottslighet är ett övergående ungdomsfenomen och den avgränsade grupp av både kvinnor och män som fortsätter begå brott i vuxen ålder (Andersson 2013, Moffitt 1993, Hobbs och Laub 2005). Psykologisk forskning har visat på flera omständigheter under de sena tonåren och de första åren efter att ha fyllt 20 år som pekar på en lägre mognadsnivå i denna grupp jämfört med äldre personer. Unga i den här åldern har sämre förmåga till impulskontroll, är mer benägna att söka spänning och underskattar risker (Grisso m.fl 2003, Wagner m.fl. 2010, Johnson m.fl. 2017). 
  
 Genomgången nedan handlar i huvudsak om varför ungdomen utgör en särskilt brottsaktiv period. Den innefattar riskfaktorer som rör ungdomars relation till andra unga och till föräldrar, samt problem med skolgången. Dessutom behandlas situationella faktorer och riskfaktorer under tidig barndom. Först behandlas individuella faktorer och därefter den sociala omgivningens betydelse. 
  
 99 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Självkontroll, impulsivitet och spänningssökande beteende 
  
 Individens egen förmåga till självkontroll har haft ett stort genomslag i forskningen om avvikande beteende sedan begreppet introducerades av Harris och Hernandez (1990). Den socialiseringsprocess där självkontrollen etableras kretsar kring att barnet internaliserar förståelsen om vad som är rätt och fel via föräldrars och andra viktiga personers tillrättavisande av problematiskt beteende. 
  
 Man har utifrån olika perspektiv studerat relationen mellan låg självkontroll och brottsligt beteende. Generellt utgör impulsivitet och spänningssökande beteende personlighetsdrag som förknippas med låg självkontroll (Hayes, Hughes och Martin 2019) och de har betydelse inte bara för normbrytande beteende utan också för allmänna svårigheter med koncentration, att tänka långsiktigt och att stå emot frestelser (Ring 2017). Omfattande internationell forskning visar på tydliga samband mellan låg självkontroll och brott (Pratt och Cullen 2000). Detsamma gäller för svensk del. Brå (2013) har t.ex. visat på ett förhållandevis starkt samband mellan låg självkontroll, spänningssökande beteende och självrapporterad brottslighet bland högstadieelever. 
  
 Psykologisk forskning om när människor utvecklar självkontroll pekar på att detta är fullt utvecklat under de första fem åren efter att man har fyllt 20 (Johnson m.fl. 2017). Samtidigt tyder neurologisk forskning på att utvecklingen av hjärnans grundläggande funktioner, som har betydelse för bl.a. självkontroll, kan pågå i ytterligare flera år (Casey m.fl. 2014). 
  
 Situationsbetingade riskfaktorer bland unga 
  
 Att brottslighet sker mer i vissa typer av situationer än andra har varit en utgångspunkt för situationsinriktade teorier om brott (se t.ex. Gallegos och Felson 1979). Här argumenterar man för att brott förekommer i situationer där potentiella förövare möter objekt (en person eller vara) och där det saknas s.k. kapabla väktare (föräldrar, polis etc.). 
  
 Man har även sammanfört dessa tankar med individens egen moraliska inställning till brott, eventuella brister i självkontroll samt hur ofta personer exponeras för situationer där brott kan förekomma (Levander 2019). Att brott begås kan därmed ses som knutet till omständigheter kring situationen och personens brottsbenägenhet i mötet med frestelser och provokationer (Jones och Jones 2019). Att ung- 
  
 100 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 domar är en särskilt brottsbenägen grupp kan således förklaras av att de oftare rör sig i miljöer där frestelser och provokationer sammanfaller med avsaknaden av vuxna eller andra som kan ingripa (Levander 2019). 
  
 Föräldrar, uppfostran och övervakning 
  
 Eftersom brottslighet är förhållandevis vanligt i ung ålder har familjen en central roll i många förklaringsmodeller. Enligt forskningen har olika former av uppfostran en betydelse för eventuell brottslighet bland de unga. Här betonas dels föräldrars intresse och kännedom om barnets fritid utanför hemmet, dels att familjesituationen är stabil och trygg under uppväxten. Man vet exempelvis att sådana faktorer är relaterade till mindre brottslighet, och att ett för stort mått av kontroll och övervakning är relaterat till mer brottsligt beteende hos barnet (Hayes, Hughes och Martin 2019). Att så är fallet har sedan länge diskuterats utifrån Hudson (2002) teori om sociala band, en teori som utgår från att det är omgivningens sociala kontroll som får personer att avstå från brott. Svensk forskning på området bekräftar att relationen till föräldrar och föräldratillsyn generellt är viktiga för att förstå varför unga begår brott (Ring 2017). 
  
 I en amerikansk studie av Johnson m.fl. (1998) jämfördes två grupper av socioekonomiskt utsatta familjer och ensamstående mödrar, där en grupp gavs mödravård genom hembesök och en grupp på en klinik. Under den  
 15-åriga 
  uppföljningen framkom att ungdomar ur hembesöksgruppen uppvisade klart lägre nivåer av både brottslighet och alkohol- och narkotikakonsumtion. Resultaten visar att tidiga insatser kan ge resultat långt senare och att vissa familjer kan behöva särskilda stödinsatser i hemmet. 
  
 Skolkning, alkohol och umgängeskrets 
  
 Skolmiljön är en allmänt viktig arena för risk- och skyddsfaktorer gällande ungdomars brottslighet. Dels tillbringar unga en stor del av sin tid i skolmiljön, dels är det en plats med omfattande social interaktion mellan unga. 
  
 Umgängeskretsen har enligt kriminologisk teori en stor betydelse för den unges egen brottslighet. En sammanhängande omständighet 
  
 101 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 är att ungdomar ofta begår brott tillsammans med andra ungdomar (Sarnecki 2017). Det bekräftas av svensk och internationell forskning som visar att umgängeskretsen, beroende på om den är positiv till normbrytande beteende eller inte, kan utgöra såväl en skyddsfaktor som riskfaktor för brott (Ring 2017, Wong, Slotboom och Bijleveld 2010). Dessutom är upprepad skolkning, brister i skolprestation och alkoholberusning tydliga riskfaktorer för brott bland högstadieelever (Brå 2013, Ring 2017). 
  
 Riskfaktorer under tidig barndom 
  
 Med tanke på brottslighetens sociala och ekonomiska kostnader för både individ och samhälle är det angeläget att identifiera vilka riskfaktorer under barndomen som är förknippade med upprepad brottslighet senare i livet. Forskning som följer upp barns utveckling senare i livet är tidskrävande, kostsam och prediktionen kring vilka som senare lagförs för brott kan visa på stora felmarginaler (Tham 2017). Samtidigt kan sådan kunskap ge värdefull vägledning kring brottsförebyggande insatser i tidig ålder. I en dansk studie från 2015 analyseras vilka faktorer som vid 7 års ålder har betydelse för brottslighet när barnet var 15 (Østergaard m.fl. 2015). Studien visar en ökad risk för brott om föräldrarna endast hade grundskoleutbildning, om någon förälder var lagförd för brott, om modern haft alkoholproblem och om barnet haft upprepade konflikter med andra barn. 
  
 Enligt Beasley (1993) kan individuella skillnader i barns neuropsykologiska utveckling, som börjar redan i spädbarnsåldern, vara av stor betydelse för problembeteende senare under ungdomen. I den pågående och omfattande svenska  
 SOFIA-studien 
  undersöks närmare 2000 barn från  
 3–5 
  års ålder. Resultaten i detta tidiga skede antyder att beteendeproblem i mycket tidig ålder kan ligga till grund för senare beteendeproblem men även för ångestsyndrom under den fortsatta uppväxten (Kostas m.fl. 2019). 
  
 Personer med erfarenheter av våld i hemmet under uppväxten uppvisar fler sociala problem senare i livet, bl.a. en förhöjd risk att både utsättas och utsätta andra för våld (Överlien 2007). Flera forskare pekar också på att övergrepp inom familjen får större konsekvenser i form av brottslighet och sociala problem hos flickor än hos pojkar (Belknap och Holsinger 2006, Nash och Bush 1996). 
  
 102 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 3.3.2Psykisk ohälsa och beroendeproblematik 
  
 Psykisk ohälsa och beroendeproblematik utgör två separata riskfaktorer för brottslighet, och båda har sett en ökning i andelen personer som vårdas under senare år, främst bland unga (Socialstyrelsen 2017). Man ser psykisk ohälsa bland 10 procent av flickor, pojkar och unga män och 15 procent bland unga kvinnor under 2016. En generell och stadig ökning kan konstateras bland unga sedan 2006, ökningen består mestadels av depression, ångestsymtom och beroendeproblematik, men också av en ökad diagnosticering av ADHD.12 Samtidigt finns ofta en samsjuklighet, där en majoritet av de med en beroendeproblematik också har en psykiatrisk diagnos (Socialstyrelsen 2019b). Även utan samsjuklighet är psykisk ohälsa ofta ett långvarigt hälsoproblem och många samhällsaktörer är inblandade i vårdinsatsen. 
  
 Psykisk ohälsa 
  
 Ungdomar som haft kontakt med psykiatrin har generellt sett en högre risk att senare lagföras för brott. Risken är t.ex. högre för brottlighet bland både kvinnor och män i de fall kontakten handlat om utåtagerande beteende (Key m.fl. 2017) och ADHD (Bond m.fl. 2014). Man har även sett att lägre generell kognitiv förmåga (IQ) kan utgöra en riskfaktor för våldsbrottslighet (Kriminalvården 2014). Samtidigt talar forskningen för att psykisk ohälsa och neuropsykologiska problem är riskfaktorer för brottslighet i de fall också andra riskfaktorer är aktuella, såsom problem i hemmiljön eller utåtagerande beteende, och att psykisk ohälsa och brottslighet kan påverkas av samma bakomliggande faktorer (Brå 2021c). 
  
 Även vid grövre våldsbrottslighet är ofta psykisk ohälsa en del av problembilden. Exempelvis har fyra av tio gärningspersoner för dödligt våld haft kontakt med psykiatrin. Särskilt vanligt är detta vid familjerelaterade fall (Brå 2020k). Vidare framgår av Socialstyrelsens (2018) uppgifter att en stor andel brottsoffer för dödligt våld haft kontakt med hälso- och sjukvård innan det dödliga våldet inträffade. Samtidigt rör det sig om en mycket liten andel av dem som söker vård för psykisk ohälsa som också begår dessa grövre våldsbrott. 
  
 12Utvecklingen kan ställas mot den allmänt minskande ungdomsbrottsligheten sedan  
 1990-talet 
  till följd av bl.a. färre ostrukturerade aktiviteter i utemiljö bland unga (Cameron och Hooper 2021). 
  
 103 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Alkohol- och narkotikaberoende 
  
 Kunskap om alkohol- och drogpåverkan vid brott är av stort värde eftersom många brott begås under påverkan av alkohol och narkotika. I en studie av Brå (2015e) som avser tidsperioden  
 2005–2013, 
  konstateras att andelen berusade gärningspersoner är särskilt hög vid misshandel (62 %), sexualbrott (55 %) samt vid hot och rån (båda 52 %). 
  
 Ett missbruk kan vara ett sätt att hantera negativa händelser och andra sociala svårigheter (Jones och Cardenas 2019) och utgör en riskfaktor för brott överlag (Riggs, Hahn och Lewis 2014). I en undersökning studerade  
 Haggård-Grann 
  m.fl. (2006) rättspsykiatriskt undersökta personer under  
 2002–2003 
  som lagförts för grova våldsbrott. De fann att konsumtion av alkohol samt blandningen av alkohol och ångestdämpande läkemedel markant ökar risken för våldsbrottslighet. 
  
 Andelen av Kriminalvårdens klientel med beroendeproblematik är hög, 58 procent av de intagna på anstalter och 63 procent av klienter inom frivården (Kriminalvården 2021). Narkotikaberoende är vanligast följt av blandmissbruk (alkohol och narkotika). Det är också vanligt att personer med beroendeproblematik uppfyller diagnoskriterierna för ADHD (Kriminalvården 2010). Samtidigt har andelen unga med beroendeproblematik ökat under senare år (Socialstyrelsen 2019b). Sammantaget finns behov av effektiva åtgärder, både avseende ungdomar och vuxna. Det är en angelägen fråga för att hindra både grov våldsbrottslighet och de stöldbrott som ofta begås i syfte att finansiera ett pågående missbruk (Carpentier 2007). 
  
 3.3.3Kön och brott 
  
 Som framgår i beskrivningen av brottslighetens struktur och utveckling i kapitel 4, är det betydligt vanligare att män begår brott än kvinnor. Det gäller såväl historiskt som i dag och sett till de allra flesta brottstyper. Kvinnors andel av brottsligheten har däremot ökat över tid. Medan ungefär sju gånger fler män än kvinnor lagfördes för brott år 1970, är motsvarande siffra 2017 cirka  
 4–5 
  (Lewis m.fl. 2020). Analyser av såväl svensk som internationell kriminalstatistik tyder på att kvinnors ökande andel i huvudsak är ett resultat av färre lagföringar bland män (Lewis m.fl. 2020, Palmer, Johnson och Rice 2009). Frågan om mäns överrepresentation i brott är central inom 
  
 104 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 forskningen om brott och en rad olika perspektiv har använts för att belysa detta. 
  
 Individuella faktorer: Risktagande, attityder till brott och självkontroll 
  
 Vi såg ovan att barnets utveckling av självkontroll – förmågan hos barnet att avstå från att hänge sig åt frestelser – har haft en teoretiskt viktig roll i att förklara ungas brottslighet. Enligt Harris och Hernandez (1990) etableras självkontroll i tidig ålder och antas vara relativt stabil under livets gång. 
  
 Skillnader mellan kvinnor och män i denna process kan ha en betydelse för senare brottslighet. Av en omfattande forskningsgenomgång framgår exempelvis att män är mer risktagande och spänningssökande än kvinnor (Cross, Smith och Phillips 2011). Man har även noterat att positiva attityder till brott och bristande självkontroll är förknippat med brottslighet (Levander 2019) men att sambanden kan vara svagare för kvinnor (Jones och Jones 2019). Unga män har samtidigt mer positiva attityder till brott och högre självrapporterad brottslighet än unga kvinnor (Key m.fl. 2018). Det har även framförts att unga män överlag är mer sårbara för kognitiva, beteendemässiga och familjerelaterade riskfaktorer (Moffitt och Johnson 2001, Steketee, Williams och  
 Junger-Tas 
  2013). 
  
 Familjen, socialisation och omgivningens sociala kontroll 
  
 Inom forskningen antas familjen och socialisationen ha en betydelse för att forma flickor och pojkar efter olika könsroller under uppväxten. Man har diskuterat att föräldrar och den sociala omgivningen överlag har olika förväntningar på flickors och pojkars beteende och att dessa internaliseras under uppväxten (Nofziger 2010). Exempelvis förväntas flickor ha en högre grad av självkontroll och vara mer empatiska medan pojkar förväntas vara mer spänningssökande i sitt beteende (O’Neil 2020). Könsskillnader i brottslighet kan således spegla skilda erfarenheter av omgivningens reaktioner på barnet under uppväxten. 
  
 Det har också hävdats att omgivningens sociala kontroll är mer omfattande för flickor än för pojkar (Steffensmeier och Bush 1996). 
  
 105 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 Könsskillnader i den sociala kontrollen kan handla om hur ofta problembeteende tillrättavisas eller vilka i en umgängeskrets som den unge tillåts tillbringa fritid med. En konsekvens av skillnaderna skulle kunna vara att flickor har färre möjligheter att begå brott samt mindre positiva attityder till brott än pojkar (Becker och McCorkel 2011). 
  
 Genusteoretiskt perspektiv på brottslighet och våld 
  
 Ur ett genusteoretiskt perspektiv är brottslighet och normbrytande beteende knutet till normer och förväntningar kring maskulinitet och femininitet. Perspektivet synliggör hur våldsanvändning och risktagande beteende är maskulint kodat (Valentine, Walters och Guerrero 2014). Brottslighet och andra handlingar kan på så vis vara ett sätt att uttrycka sin könsidentitet på (Messerschmidt 1997). 
  
 Våld ses exempelvis som en maskulin resurs för markering av sin egen styrka och maktposition inför omgivningen (Bäcklin, Bishop och Mata 2013). Att våld är ett i huvudsak manligt fenomen har även diskuterats utifrån normer som gör gällande att män förväntas kunna försvara sig själv och sin familj fysiskt (Valentine, Walters och Guerrero 2014). En grund för skillnader i beteendemönster (och könsskillnader i kriminalstatistik) kan därmed utgöras av de normer och förväntningar som sätter ramar för socialt accepterat handlingsutrymme i termer av maskulinitet och femininitet. 
  
 3.3.4Utländsk bakgrund 
  
 Det har inom svensk forskning visats att utrikesfödda oftare registrerats för brott i relation till deras andel av befolkningen, jämfört med personer med svensk bakgrund.13 Detta gäller för statistik över misstänkta personer, lagföringar och enligt självrapporteringsdata. 
  
 I Brås rapporter om skillnader i brottslighet mellan personer med inrikes respektive utrikes bakgrund används statistik om brottsmisstankar (Brå 2005, 2021g). I den senaste rapporten redovisas vilken överrisk14 olika grupper har att misstänkas för brott jämfört med referensgruppen inrikesfödda med två inrikesfödda föräldrar under 
  
 13Brå har sammanställt en mängd nordisk forskning på området från  
 2005–2019 
  (Brå 2019g). 
  
 14Överrisken anger hur många gånger vanligare det är med brottslighet i en grupp jämfört med en referensgrupp. 
  
 106 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 2015–2018. 
  Högst överrisk hade inrikesfödda med två utrikesfödda föräldrar (3,2), följt av utrikesfödda (2,5) och inrikesfödda med en inrikes- och en utrikesfödd förälder (1,9). Skillnaderna gentemot referensgruppen kvarstår, men minskar med  
 50–69 
  procent, om hänsyn tas till ålder, kön och vissa bakgrundsfaktorer (Brå 2021g). Brås rapport ger även en bild av gruppernas överrisk för vissa allvarliga brott. Efter standardisering för nyss nämnda faktorer är överrisken för inrikesfödda med två utrikesfödda föräldrar att misstänkas för dödligt våld och rån högre än andra grupper (3,4 respektive 3,1). Motsvarande siffror är för utrikesfödda 2,3 och 2, och för inrikesfödda med en inrikes- och en utrikesfödd förälder 1,7 vid bägge brott. För våldtäkt har utrikesfödda högst överrisk att misstänkas (2,2) följt av inrikesfödda med en eller två utrikes födda föräldrar  
 (1,3–1,4). 
  
 I en annan undersökning framkom att överrisken för personer med utländsk bakgrund att lagföras för brott var omkring  
 1.5–3 
  beroende på brottstyp och grupptillhörighet (Lewis m.fl. 2020). Vidare är denna överrisk högre gällande grövre brottslighet såsom dödligt våld och rån än vid stöldbrott (Brå 2019g). Liknande siffror förekommer i Norge och Danmark (Thompson och Bishop 2009, Kardell 2011). En försvårande omständighet vid tolkningen av forskningen är att härkomst kan definieras på olika sätt.15 
  
 Kulturella och demografiska faktorer 
  
 Det har i både offentlig debatt och inom forskningen föreslagits att överrepresentationen i brott av personer med utländsk bakgrund beror på skillnader i kultur och därmed sammanhängande invanda beteendemönster. Det har också framförts att allmänpreventionens avskräckande effekt inte fungerar lika väl för invandrade grupper (se Kardell 2011). I Brås senaste rapport om brottslighet bland personer med inrikes respektive utrikes bakgrund inkluderas inte några mått på kulturella faktorer i analysen (Brå 2021g). Däremot lyfts kulturella faktorer som en möjlig bidragande förklaring till skillnader mellan grupperna som studeras. En tänkbar bakgrund är enligt Brå att det mellan ursprungslandet och det nya hemlandet finns normskillnader kring exem- 
  
 15Ofta utgår man från personens eget och föräldrarnas födelseland. Ett problem med denna indelning är att gruppen utrikesfödda respektive utländsk bakgrund (utrikesfödda samt svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar) är mycket heterogen (se Skardhamar, Aaltonen och Lehti 2014). Rapporter från Brå (2005, 2021g) redovisar statistik efter födelseregion. 
  
 107 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 pelvis heder, maskulinitet och kvinnors sexuella självbestämmande. Det finns i dagsläget en brist på forskning som inkluderar statistiska mått på dessa eller andra kulturella faktorer. 
  
 En studie som närmade sig frågan om huruvida kulturella mönster utgör en delförklaring genomfördes av Hällsten, Harrison och Nguyen (2013). De kunde visa att stora delar överrepresentationen i brott bland personer med utländsk bakgrund kan förklaras med hjälp av familjens resurser och segregationsfaktorer. För att synliggöra kulturella faktorer och omständigheter kring flykten från hemlandet, jämförde studien också personer från samma land. Den analysen tyder på att dessa faktorer har en betydelse för den resterande överrepresentationen. 
  
 Man har i sammanhanget antagit att grupper som invandrat från krigsdrabbade länder borde ha särskilt hög risk för brott och annan social problematik. En svensk studie av personer från 170 länder fann en 1,4 gånger större sannolikhet att bli misstänkt för våldsbrott (men inte stöldbrott) bland män som exponerats för krig (Beckley 2013). Brås genomgång av nordisk forskning visar att det i allmänhet finns stora skillnader i brottslighet mellan personer från olika länder, och att både geografiskt mer avlägsna ursprungsländer och lägre utbildnings- och ekonomisk nivå generellt är förknippat med högre brottslighet (Brå 2019g). Det har även noterats en generell överrepresentation bland samtliga invandrargrupper vad gäller våldtäktsbrott (Pettersson 2017). 
  
 Hedersrelaterat våld 
  
 Hedersrelaterat våld och förtryck är en uppmärksammad fråga sedan en längre tid. Hedersrelaterat våld är kollektivistisk i det att våldshandlingarna accepteras av personer i den utsattas egna sociala grupp (Baianstovu m.fl. 2019). Våldet kan syfta till att kontrollera personer och det kan vara en form av bestraffning om släktens, familjens eller gruppens heder anses ha skadats. 
  
 Frågan har i forskningen diskuterats utifrån flera perspektiv (se NCK 2010). Ett kulturellt perspektiv ser våldet som ett uttryck för en  
 icke-västerländsk 
  hedersideologi, förknippad med kulturer med svagt statligt men starkt familje- och släktmässigt skyddsnät (Yourstone, Rodriguez och Moore 2015). Ett könsperspektiv ser i stället hedersrelaterat våld som en del av mäns våld mot kvinnor och de övergri- 
  
 108 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 pande patriarkala maktstrukturer, i vilken kontroll och förtryck av kvinnor förekommer (Eldén 2003). Slutligen framträder också ett intersektionellt perspektiv där kön, klass, etnicitet och andra maktordningar anses ha betydelse för utsattheten för hedersrelaterat våld (Baianstovu m.fl. 2019). 
  
 Upplevd diskriminering i mötet med rättsväsendet 
  
 En delförklaring till att personer med utländsk bakgrund är överrepresenterade i kriminalstatistiken kan vara diskriminering i mötet med rättsväsendet. En undersökning av Thompson (2006) visar att personer med utländsk bakgrund oftare misstänks för brott men att åklagare oftare lägger ned dessa fall. En möjlig tolkning är enligt Thompson att misstankar mot personer med utländsk bakgrund upprättas på lösare grunder. 
  
 Det har även i offentlig debatt framförts att Polismyndighetens arbetssätt innebär att grupper utsätts för mer omfattande kontroll. Frågan har till viss del behandlats inom forskningen. Pettersson (2005) granskade antalet kroppsvisitationer vid misstanke om narkotikabrott i Stockholm 2000. Kroppsvisitationer skedde oftare och på lösare grunder mot personer med utomeuropeisk bakgrund jämfört de med svensk bakgrund. I senare studier som inkluderar intervjuer med poliser framgår att de tar avstånd från etnisk profilering i sitt arbete samtidigt som hudfärg är en av många faktorer i den reaktionsmässiga urskiljningen av vilka personer som är av polisiärt intresse (Gibson 2013). 
  
 Socioekonomiska faktorer 
  
 Ytterligare en förklaring till överrepresentationen av personer med utländsk bakgrund i lagföringsstatistiken är betydande skillnader i socioekonomiska omständigheter, vilka i regel har en stor förklaringspotential gällande brottsligheten i olika grupper (se avsnitt 3.3.1). I en studie användes statistik om härkomst, föräldrars inkomst och utbildningsnivå samt segregation mellan 1990 och 2005 (Hällsten, Harrison och Nguyen 2013). När dessa ställdes mot statistik om brottsmisstänkta, lagföringar och längden på fängelsevistelser, kunde  
 50–80 
  pro- 
  
 109 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 cent av all överrepresentation förklaras av familjens socioekonomiska resurser och områdesmässiga faktorer.16 
  
 En annan studie undersökte i stället utvecklingen av lagföringar bland personer upp till 24 års ålder efter härkomst och socioekonomisk bakgrund mellan 1990 och 2017 (Lewis m.fl. 2020). Även här försvinner en stor del av överrepresentationen i lagföringar bland utrikesfödda och de med utrikesfödda föräldrar när hänsyn tas till deras socioekonomiska bakgrund. Beskrivningen av utvecklingen över tid synliggjorde också att ekonomiska skillnader ökade mellan olika härkomstgrupper, samtidigt som lagföringar bland män i  
 24-årsåldern 
  minskade oavsett härkomst. 
  
 3.4Sammanfattande diskussion 
  
 I kommitténs arbete ingår att identifiera de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna som samhället står inför nu och under de närmaste åren. Genomgången av förklaringar till brottsligheten utveckling och fördelning på samhällsnivå, och riskfaktorer på individ- och gruppnivå, visar på komplexiteten i dessa frågor. Det finns därmed ett behov av analyser på flera nivåer och utifrån olika perspektiv för att få en helhetsbild. Med detta som bakgrund behöver samhällets åtgärder spegla denna komplexitet och vara både brett utformade och anpassade efter specifika behov eller problem samt inkludera åtgärder som berör en rad samhällsaktörer. 
  
 Kapitlet utgör även ett underlag för fortsatta diskussioner om möjliga brottsförebyggande åtgärder och om vilken förmåga samhället har att möta olika kriminalpolitiska utmaningar. I denna avslutande diskussion används två av de identifierade utmaningarna som exempel för att belysa behovet av flera olika synsätt i arbetet med att utforma en brett och långsiktigt förankrad kriminalpolitik. Först behandlas olika aspekter av den mycket uppmärksammade gäng- och nätverksbaserade brottsligheten och sedan behandlas olika perspektiv på mäns våld mot kvinnor. 
  
 16Störst betydelse hade familjens socioekonomiska faktorer, vilket mättes genom ett antal variabler; föräldrarnas utbildningsnivå, inkomst, arbetsmarknadsposition, civilstånd m.m. 
  
 110 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 3.4.1Gäng- och nätverksbaserad våldsbrottslighet 
  
 Den gäng- och nätverksbaserade våldsbrottsligheten har varit föremål för omfattande offentlig debatt och lett till en rad motåtgärder från samhället. Särskilt uppmärksammat har varit det dödliga våldet till följd av skjutningar i utsatta områden. Skjutningar och andra våldsbrott innebär en otrygghet för boende i utsatta områden och fler unga riskeras att dras in i kriminella nätverk. Problembilden är ofta komplex och breda åtgärder behövs för att motverka gängbrottsligheten och minska dess konsekvenser. 
  
 Kriminella gäng och nätverk: karaktär och kännetecken 
  
 Gäng- och nätverksbaserad brottsligheten har på olika sätt belysts inom ramen för myndighetsarbete och forskning. Problembilden har delvis förändrats sedan  
 1990-talet, 
  då fokus låg på  
 mc-gäng 
  med säte i och omkring Malmö, Göteborg och Stockholm (Brå 2012). Sedan dess har kriminella nätverk blivit fler och mer löst sammansatta (Polismyndigheten 2017b). Man ser en mängd, delvis överlappande, organiseringsformer med varierande antal personer i, från löst baserade nätverk till välstyrda gäng där grunden för medlemskap är släktskap eller formellt inträde (Rostami m.fl. 2018).17 Enligt en studie av Brå är kärnan i släktbaserade kriminella grupper baserad på släktskap samtidigt som gruppen omges av unga brottsaktiva män som inte behöver ha samma etniska tillhörighet som kärnan (Brå 2016e).18 
  
 Istudien framgår att de unga som växer upp i släkter med hög kriminalitet själva kan komma att ingå i kriminaliteten samt att dessa grupper kan ha både mycket internt våld och lättare att ta till grovt våld mot andra grupper i de fall släktens heder anses kränkt. 19 
  
 De kriminella nätverkens och gängens sociokulturella kännetecken har diskuterats inom forskningen. Det har framförts att grupperna är identitetsskapande då de erbjuder en gemenskap och grupptillhörighet för socialt utsatta unga män (Nguyen och Bishop 2020). Värderingar och beteenden som fördöms av majoritetssamhället – 
  
 17En överlappande begreppsanvändning i myndighetsrapporter och inom forskning försvårar enligt Rostami (2016a) en enhetlig uppfattning av problembilden. 
  
 18Rapporten baseras på ett sextiotal intervjuer med poliser resp. underrättelserapporter. 
  
 19Under 2021 har Brå fått i uppdrag att studera hur parallella samhällsstrukturer, och brottslighet förknippad med dessa strukturer (inkl. släktbaserade nätverk), kan identifieras på lokal nivå. Uppdraget ska redovisas 2022. 
  
 111 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 brottslighet, våld som ett konfliktlösande medel, m.m. – kan i gänget i stället uppmuntras och ses som socialt accepterat. I mer organiserade grupper är bruk av våld sammanvävt med gruppens förmåga att tjäna pengar (Brå 2016e). Våld används också som en resurs för att rekrytera nya medlemmar, kontrollera den egna gruppen och för att skrämma konkurrerande grupper (Forkby, Kuosmanen och Örnlind 2019, Rostami 2016b). Man talar om våldets inflationsprocess, där allt grövre våld krävs för att göra avtryck i konflikter med andra grupper (Brå 2019c). Tillgången till illegala skjutvapen är en förutsättning för denna våldsupptrappning. 
  
 En utmaning vid både kartläggning och bekämpning av gängrelaterad brottslighet är den tystnadskultur som präglar de kriminella gängen och som även kan finnas bland boende i socialt utsatta områden. I en studie av tystnadskulturen visar Brå (2019d) på ett antal s.k. tystnadsmekanismer. Det rör sig dels om föreställningar om brott och rättsväsendet, t.ex. bristande förtroende för myndigheter, dels om den utsattes känslostämning, där rädsla för hot och våld utgör vanliga skäl att inte anmäla brott. Det kan även vara så att man löser problemet på andra sätt än genom kontakt med rättsväsendet. 
  
 Olika perspektiv på gäng- och nätverksbaserad brottslighet 
  
 På individnivå ser man ofta – utöver tidigare brottsmisstanke – psykisk ohälsa och låg utbildningsnivå bland dem som är brottsaktiva i olika kriminella grupperingar (Rostami m.fl. 2018). Bland dem i löst sammansatta nätverk är det vanligt att ha varit föremål för socialtjänstens insatser under uppväxten. Kvalitativa data antyder att allmänna riskfaktorer för ungdomsbrottslighet, såsom problem med familj, vänner och skola, också är tillämpbara vid brott i kriminella miljöer där skjutningar ofta sker, (Brå 2019c, se även avsnitt 3.4.1). I en intervjustudie med personer i den kriminella miljön i Malmö framträder en bild där våld och användning av skjutvapen används för att individer vill säkra sin egen position, få makt och status och för att klättra i den kriminella karriären (Hedlund 2021). Våldet och skjutningarna är också kopplat till rädsla, hot och oro och de som intervjuats beskriver också sömnproblem, stress och ångest som en del av sitt liv i den kriminella miljön. 
  
 112 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 Närvaron av ett etablerat kriminellt nätverk i närområdet har stor betydelse för risken att unga män kommer i kontakt med kriminella miljöer där en kriminell livsbana framstår som en framkomlig utvecklingsväg (Brå 2021b). I fråga om dödligt skjutvapenvåld är de som misstänks i huvudsak unga män i socialt utsatta områden, ofta med ett tidigare drogmissbruk. Enligt utredningen Skärpt straff för brott i kriminella nätverk (SOU 2021:68) finns det i de utsatta områdena många riskhöjande faktorer som kan ha en betydelse för att unga män involveras i brottslighet. Till dessa hör brister i skolgången, svag familjeanknytning och dåliga framtidsutsikter i det konventionella samhället. Omständigheter i bostadsområdet, såsom trångboddhet, beskrivs också som betydelsefulla för att unga män tillbringar tid utanför hemmet i en offentlig miljö som de delar med kriminella grupper. 
  
 Kriminella grupper kan förstås som identitetsskapande utifrån ett subkulturellt perspektiv (Ford, Black och Mack 2020). Dessa subkulturer är inte statiska, men några av de drag som brukar uppmärksammas är strävan efter pengar, respekt, heder, lojalitet till gruppen och användandet av våld. Dessa drag är av stor betydelse vid konflikter med andra kriminella nätverk, där våld kan användas för att ta hämnd, upprätta heder och skydda eller stärka den egna positionen på narkotikamarknaden i närområdet (ibid). Värden som erkännande och tillhörighet kan, vid sidan av materiella tillgångar, locka unga att söka sig till och dras in i kriminella nätverk. 
  
 Ett i dag aktivt forskningsfält rör ett områdes kollektiva förmåga. Begreppet syftar på individers, gruppers och samhällsaktörers förmåga att ingripa och lösa olika sociala problem i närområdet (Ford, Black och Mack 2020). Etniska, socioekonomiska eller andra skillnader kan försvåra kommunikationen och samarbetet mellan grupper vilket minskar den social kontrollen (Gerell 2017). En låg kollektiv förmåga är också förknippad med en tystnadskultur, lågt förtroende för myndigheter samt kriminella strukturer som barn och ungdomar riskerar dras in i (Hallin 2020). Huruvida socioekonomiska förhållanden kan förklara utvecklingen av dödligt skjutvapenvåld är en omdiskuterad fråga. Omfattande internationell forskning tyder på att sådana förhållanden visserligen kan förklara en högre nivå av dödligt våld i utsatta områden, men däremot inte trender i dödligt skjutvapenvåld så som den i Sverige under  
 2010-talet 
  (Clarke m.fl. 2020, Brå 2021b). 
  
 I Brås rapport om dödligt skjutvapenvåld i Sverige och andra europeiska länder diskuteras möjliga faktorer bakom utvecklingen (Brå 
  
 113 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 2021b). Det finns enligt Brå en rad omständigheter som är av vikt, såsom invandring och etnisk mångfald (och eventuella brister i integrationen), socioekonomiska förhållanden i socialt utsatta områden, utbredd narkotikahandel samt tillgång till illegala vapen. Samtidigt delar Sverige dessa omständigheter med andra länder som inte har haft en jämförbar ökning av dödligt skjutvapenvåld. Brås slutsats är att såväl individfaktorer som bredare omständigheter inte räcker som förklaring till utvecklingen, och pekar på att det i Sverige finns en gruppdynamik där användandet av skjutvapenvåld spridit sig mellan kriminella gäng och nätverk. Spridningen kan ha förstärkts av bl.a. att kriminella grupper blivit mer löst sammansatta än tidigare och att lojaliteten mot olika grupper lättare övergår i konflikt, samt att vapen allt oftare används för att skydda sig själva och de områden där gruppen bedriver narkotikahandel (Brå 2019c, 2021b, 2021h). 
  
 3.4.2Mäns våld mot kvinnor 
  
 Mäns våld mot kvinnor är ett omfattande och allvarligt samhällsproblem med stora sociala, psykiska och samhällsekonomiska konsekvenser. Att mäns våld mot kvinnor ska upphöra är ett viktigt delmål i regeringens jämställdhetspolitik (prop. 2005/06:155). 
  
 Trots att det rör sig om ett utbrett problem är det svårt att visa på omfattningen. Mörkertalet är stort och tillgänglig statistik ger en ofullständig bild. Självrapporteringsdata visar att två procent av kvinnor i  
 16–84 
  år utsattes för misshandel två eller fler gånger under 2019 (Brå 2020a). I befolkningsundersökningen Våld och hälsa (NCK 2014) framgår att fem procent av kvinnorna någon gång under de senaste 12 månaderna20 levt med utsatthet för systematiskt och upprepat psykiskt våld från en aktuell eller tidigare partner. 
  
 Riskfaktorer för mäns våld mot kvinnor 
  
 De enligt forskningen konstaterade riskfaktorerna för mäns våld mot kvinnor är många och ofta komplexa. En uppdelning kan göras mellan 
  
 åena sidan enskilda riskfaktorer, som behandlas i detta avsnitt, och förklaringsmodeller som integrerar ett flertal faktorer, vilket behandlas i nästa avsnitt. 
  
 20Perioden var våren 2011 till våren 2012. 
  
 114 
  
 SOU 2021:85  
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 Att själv ha erfarenheter av våld och psykisk misshandel i hemmet som barn är förknippat med en senare användning av våld (Baker och Bishop 2005, Spencer, Cafferky och Stith 2016). Män som utsätter sin partner för våld har oftare positiva attityder till (eller har överseende med) att våld används i en partnerrelation (Hull, Fisher och Nguyen 2016). Dessa resultat talar för en avsaknad av inlärda problemlösningsbeteenden utöver användningen av våld i vissa familjemiljöer. Inom forskning lyfts också olika kategorier av gärningspersoner fram. Kategorierna utgår från huruvida våldet rikas också mot andra än familjen, förekomst av personlighetsstörning m.m.  
 (Holtzworth-Munroe 
  och Meehan 2004, Hull, Fisher och Nguyen 2016). Sådan kunskap kan, tillsammans med erfarenheter av olika händelseförlopp vid olika riskprofiler, vara till hjälp vid bedömningar av när akuta insatser är nödvändiga.21 
  
 Slutligen kan nämnas möjliga geografiska skillnader i partnervåld mellan glesbygd och stadsområden. I en studie av drygt 1200 polisiära riskbedömningar  
 2010–2014 
  fann Fisher och Bishop (2019) fler allvarligare fall av partnervåld i glest befolkade områden jämfört med stadsområden. Enligt författarna kan resultaten möjligen förklaras av att ärenden i glesbygd anmäls i ett senare skede på grund av brister i lokala stödfunktioner och att tillämpningen av riskbedömningar skiljer sig mellan glesbygd och stadsområden. 
  
 Integrerade teorier – den sociala omgivningen och maktstrukturer 
  
 Enligt en psykosocial modell integreras riskfaktorerna ovan med den sociala omgivningens respons på våldet (Cooper och Naugle 2008). Svarar omgivningen genom att inte fördöma våldet, och mannen genom att bruka våld får kvinnan att anpassa sig, ökar risken för upprepat våld (Hydén m.fl. 2016). Bemöts våldet i stället av rättsligt eller socialt motstånd ökar sannolikheten att våldet upphör. Perspektivet belyser exempelvis hedersrelaterat våld, där våldet accepteras och därmed legitimeras av omgivningen. 
  
 I den socioekologiska förklaringsmodellen anses faktorer på flera nivåer ha betydelse (Heise 1998). Dels beaktas aggressionsproblem, impulsivitet och individens erfarenheter av våld under uppväxten, dels 
  
 21Man vet t.ex. att det finns en allvarlig risk för grovt våld i samband med en separation eller vid misstanke om en eventuell separation (se Hull, Fisher och Nguyen 2016). 
  
 115 
  
 Riskfaktorer för brott och förklaringar till brottslighetens utveckling och fördelning  
  
 SOU 2021:85  
  
 svaga och konfliktfyllda relationer till vänner och familj. Modellen inkluderar också socioekonomiska förhållanden och stabilitet i närmiljön, liksom normer, lagstiftning och strukturella omständigheter på samhällsnivå (Brown och Krug 2002). 
  
 Utifrån ett feministiskt perspektiv har man lyft ett könsmaktsperspektiv där mäns våld mot (och kontroll av) kvinnor ses som ett uttryck för kvinnors underordning i ett patriarkalt samhälle (Lundgren 2004). Kvinnors underordning grundläggs i sin tur genom socialisering av könsroller som ger män större auktoritet och makt (Clark och Dobash 1979). Våldet är enligt detta synsätt ett uttryck för den övergripande ojämlikheten mellan könen, en ojämlikhet som våldet i sin tur reproducerar via destruktiva maskulinitetsnormer. I en intersektionell analys inkluderas klass- och andra strukturer för att synliggöra hur flera maktordningar påverkar utsattheten i vissa grupper. Erfarenheter från  
 hbtqi-personer 
  och rasifierade är en förutsättning för förståelse av olika händelseförlopp och kan ge vägledning i när särskilda insatser behövs för att förhindra upprepat våld i olika kontexter (NCK 2018, Conrad och Rivera 2014). 
  
 116 
  
 4Brottslighetens struktur och utveckling 
  
 I detta kapitel beskrivs den kända brottslighetens struktur år 2020, så hur den har utvecklats under perioden  
 2010–2020 
  och hur den väntas se ut på några års sikt. Syftet med kapitlet är att ge ett kunskapsunderlag för att identifiera kriminalpolitiska utmaningar kopplade till målet att minska brottsligheten. Utmaningar kopplade till detta mål kan vara att bekämpa den brottslighet som drabbar flest, som drabbar vissa grupper mer än andra eller brottslighet som tenderar att öka. 
  
 Kapitlet följer en kronologisk ordning som inleds med en historisk tillbakablick över statistik kring stöld- och misshandelsbrott. Kapitlets andra del ger en bild av utvecklingen av utsattheten för olika brott, samt av anmälnings- och lagföringsstatistiken, med fokus på skillnader mellan åren 2010 och 2020. Därefter behandlas brottslighetens struktur som den såg ut 2020. Här rangordnas brottstyper efter hur vanliga de är att utsättas för enligt självrapportundersökningar, och efter deras andel av anmälnings- och lagföringsstatistiken. I den fjärde delen beskrivs olika försök att genom prognoser beskriva brottslighetens utveckling på några års sikt. Kapitlet avslutas sedan med en sammanfattning. 
  
 I det följande ges en kort beskrivning av de källor som i kapitlet används för att ge en bild av den kända brottsligheten. 
  
 För- och nackdelar hos olika datakällor 
  
 Det är känt att det inte finns några källor som beskriver den faktiska omfattningen av mängden brott i samhället. I detta kapitel ges en bild av den kända brottsligheten, dvs. den brottslighet som kommer till rättsväsendets och myndigheters kännedom. Detta sker dels via undersökningar om självrapporterad brottsutsatthet som redovisas i Brotts- 
  
 117 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 förebyggande rådets (Brå) Nationella trygghetsundersökning (NTU), Skolundersökningen om brott (SUB), och Statistiska centralbyråns (SCB) Undersökningar av levnadsförhållanden (ULF/SILC), dels via kriminalstatistiken, mer specifikt statistiken över antalet anmälda respektive lagförda brott. I det följande ges en närmare beskrivning av dessa källor. 
  
 Självrapportstudier 
  
 Ett sätt att mäta brottslighet är genom självrapportstudier där människor tillfrågas om sina erfarenheter. Genom dessa undersökningar kan kriminalstatistiken kompletteras med en bild av den brottslighet som inte kommer rättsväsendet till del. Medan SUB inkluderar frågor om både egen delaktighet i brott och utsatthet för brott, ställs i NTU och ULF/SILC enbart frågor om utsatthet för brott. 
  
 Dessa självrapportstudier kan ge en mer rättvisande bild av viss brottslighet då de fångar en del av mörkertalet. Ett problem vid dessa undersökningar är ofta att bortfallet är stort samt att olika grupper är olika benägna att delta i undersökningarna. Med hjälp av olika viktningsförfaranden kan resultaten ändå betraktas som representativa för befolkningen i stort, med undantag för de allra mest marginaliserade grupperna, t.ex. hemlösa och missbrukare. 
  
 En annan felkälla är att de svarande kan ha svårt att minnas om deras utsatthet för brott eller egen delaktighet i brott skett under den efterfrågade perioden, t.ex. det senaste året. Dessutom finns det risk för underrapportering av känsliga uppgifter, och överrapportering då människor berättar om händelser som de visserligen upplevt, men inte under perioden ifråga. Det är också viktigt att komma ihåg att de erfarenheter som människor rapporterar om inte alltid skulle betraktas som brott i lagens mening (Brå 2017b). Vidare används olika frågekonstruktioner i olika undersökningar, vilket kan leda till olika nivåer av till synes samma företeelse. Som exempel genererar enkäter, som för många upplevs ha en högre grad av anonymitet än exempelvis telefonintervjuer, högre nivåer i studier av känsliga frågor så som brott och brottsutsatthet. 
  
 118 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Anmälningsstatistiken 
  
 Anmälningar omfattar alla händelser som anmälts och registrerats som brott hos någon av de brottsbekämpande myndigheterna.1 Generellt ger anmälningsstatistiken en mer rättvisande bild av brottsnivån vid brottstyper med en hög anmälningsbenägenhet. Antalet brott med låg anmälningsbenägenhet (t.ex. sexualbrott eller brott i nära relationer) tenderar i stället att underskattas. Skillnaden i anmälningsbenägenhet mellan brottstyper kan därmed vara stor. Till exempel bedömer Brottsförebyggande rådet (Brå) (2017b) att endast ett av tio sexualbrott, men nio av tio inbrott, anmäls. Vid tillgreppsbrotten är anmälningsbenägenheten allmänt hög då anmälan är en förutsättning för ekonomisk ersättning via försäkringsbolag. 
  
 Anmälningsbenägenheten varierar också över tid, i takt med att toleransen för vissa gärningar förändras, eller då vissa brottstyper uppmärksammas i offentlig debatt. En ökning av anmälda misshandelsbrott kan på så vis spegla en allmänt lägre acceptans för våld, vilket leder till att fler händelser än tidigare anmäls. Följaktligen kan mörkertalet minska utan att den verkliga omfattningen av misshandeln förändrats. För sexualbrott har det även skett förändringar i lagstiftningen, vilket innebär att fler situationer betraktas som brott. Även Polismyndighetens och andra aktörers arbete med att upptäcka och beivra brott har betydelse för antalet anmälningar. Särskilt känsliga för riktade satsningar är narkotika- och trafikbrott, som i hög grad upptäcks via riktad spaningsverksamhet. 
  
 Lagföringsstatistiken 
  
 Med lagförda brott avses samtliga brott som enskilda individer lagförts för. Dessa bygger på antal brott i lagföringsbeslut, vilket innebär att om samma brott begicks av tre personer tillsammans räknas det som tre lagförda brott. Lagföringsstatistiken avser därmed brott som tagit sig igenom hela rättskedjan, från upptäckt och anmälan till en rättsprocess som resulterat i ett beslut av åklagare eller domstol om domslut, godkänt strafföreläggande eller meddelad åtalsunderlåtelse. 
  
 1Till de brottsbekämpande myndigheterna räknas Polismyndigheten, Åklagarmyndigheten, Tullverket, Ekobrottsmyndigheten, Skatteverket samt Kustbevakningen. 
  
 119 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 Statistiken påverkas därför av både ärendeinflödet och av rättsväsendets resurser och prioriteringar.2 
  
 Generellt gäller att endast en mycket liten andel av samtliga brott lagförs och de flesta människor som begår brott lagförs inte heller. Flera faktorer påverkar sannolikheten att en person ska lagföras för ett brott. Som nyss nämnts upptäcks och anmäls olika brott i olika utsträckning. Dessutom är det olika svårt att knyta en misstänkt till brottet vid olika brottstyper, och vissa brott är svårare att bevisa än andra. Ett exempel utgör skadegörelsebrott, som är ett av de vanligare brotten som anmäls men vars andel av lagföringar är mycket låg. Det omvända gäller ingripandebrott såsom narkotika- och trafikbrott, där en anmälan ofta leder till ett lagföringsbeslut. Vidare löper olika personer olika risk att lagföras, där de redan kända av Polismyndigheten och de som begår många brott löper större risk. Slutligen finns också skillnader på områdesnivå, där boende i områden med hög polisiär närvaro löper större risk att lagföras för spaningsbrott så som narkotikabrott. 
  
 4.1Brottslighetens utveckling – en historisk tillbakablick på stöld och misshandel 
  
 För att ge en övergripande bild och en jämförelse i förhållande till senare år beskrivs här utvecklingen av brottsligheten utifrån ett längre tidsperspektiv. 
  
 Andra världskriget brukar beskrivas som en vattendelare vad gäller brottsnivåer i Sverige. Under  
 1900-talets 
  andra hälft inleddes en ökning av den registrerade brottsligheten som pågick under närmare tre decennier. Under  
 1970-talet 
  inleds en avmattning av brottsligheten om man ser till andelen bland unga som begår brott, och de nästkommande decennierna stabiliseras brottsnivåerna för att under den senare delen av  
 1990-talet 
  också minska (von Hofer 2011a). Liknande brottsutveckling syns i andra europeiska länder (Westfelt 2001). 
  
 I det följande ges en kort beskrivning av utvecklingen gällande misshandel och stöldbrott. Här används främst lagföringsstatistiken, som finns tillgänglig från  
 1830-talet 
  och framåt, och i viss mån andra källor. Dessa brottstyper är valda då de historiskt sett representerar 
  
 2När lagföringsstatistikens struktur beskrivs i avsnitt 4.2.2 och 4.3.2 belyser detta därmed rättsväsendets produktion snarare än den faktiska brottslighetens struktur. 
  
 120 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 kriminalpolitiskt centrala delar av brottsligheten och kan presenteras över mycket långa perioder. Dessutom kan det antas att lagföringsstatistiken i dessa fall ger en god indikation på utvecklingen (men inte omfattningen) av stöld och (det kriminaliserade) våldet i samhället överlag.3 
  
 4.1.1Utvecklingen av misshandel och stöldbrott 
  
 Det längre historiska perspektivet synliggör att nivån av lagföringar för misshandel generellt sett var högre under  
 1800-talet 
  jämfört med  
 1900-talet 
  (se figur 4.1 nedan). Efter en lägre nivå under mellankrigstiden skedde en relativt stadig ökning från mitten av  
 1960-talet 
  fram till 2010.4 
  
 Lagföringsstatistiken avseende misshandel domineras av män, som fram till  
 1980-talet 
  stod för omkring 95 procent av lagföringarna. Sedan dess har kvinnors andel ökat och var ungefär 12 procent under perioden  
 2006–2010 
  (von Hofer 2011a). 
  
 Figur 4.1 För misshandel eller stöldbrott lagförda personer,  
 1836–2010 
  
 5-års 
  medeltal, per 100 000 invånare 
  
 Källa: von Hofer (2011a). 
  
 3Det finns en samvariation mellan lagföringar för misshandel och statistik kring dödligt våld. Vid stöldbrott ser man en liknande utveckling gällande lagföringar och andra källor (von Hofer 2011a). 
  
 4Innebörden av misshandel har förändrats över tid. Till exempel har fler gärningar betraktats som våld senare under perioden. 
  
 121 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 Statistiken över anmälda misshandelsbrott visar också på en näst intill konstant ökning under den senare delen av  
 1900-talet 
  och under 2000- talet. Däremot tyder trygghetsundersökningar som genomförts av SCB sedan 1978 och Brå sedan 2006, på en annan utveckling. Sett till dessa källor har våldsbrottsligheten sedan slutet av  
 1970-talet 
  legat på en relativt stabil nivå. Dessa undersökningar visar en nedgång under  
 1980-talet 
  och en högre men stabil nivå sedan  
 1990-talet 
  (von Hofer 2011a). Under  
 2000-talet 
  framträder en nedåtgående trend avseende utsatthet för våld i befolkningen (SCB 2018). 
  
 Gällande stöldbrott var lagföringsnivån högre under första hälften av  
 1800-talet 
  än under resten av perioden fram till  
 1940-talet 
  (se figur 4.1 ovan). Därefter sker en tydlig ökning fram till mitten av 1980- talet och i slutet av  
 1990-talet 
  minskar lagföringsnivån. Både ökningen under  
 1900-talet 
  och stabiliseringen och minskningen mot slutet av  
 1900-talet 
  är mönster som har identifierats internationellt, även om ökningen av stöldbrott verkar ha inletts förhållandevis tidigt i Sverige (von Hofer 2011a). 
  
 I stora drag är utvecklingen liknande för kvinnor och män, och liksom vid misshandel är det betydligt vanligare att män lagförs även om nivåskillnaden vid stöldbrott är mindre (von Hofer 2011a). Kvinnors andel av stöldbrotten har ökat sedan  
 1960-talet, 
  detta förklaras av att kvinnors lagföringar för snatteri ökade och att männens lagföringar för stöld minskade. 
  
 4.2Den kända brottslighetens utveckling med fokus på åren 2010 och 2020 
  
 Beskrivningen av den kända brottsutvecklingen fortsätter här med ett särskilt fokus på perioden  
 2010–2020. 
  Brottsutsatthet utifrån självrapportstudier, som behandlas först, använder däremot en bredare tidsram. 
  
 Senare beskrivs strukturen bland de anmälda och lagförda brotten utifrån olika brottskategorier och hur detta har förändrats mellan 2010 och 2020. Som diskuterats ovan representerar statistiken olika led i rättsväsendets hantering av ärenden, där den inkommande ärendevolymen (anmälda brott) skiljer sig mycket i antal i förhållande till de ärenden som till slut leder till en lagföring. 
  
 122 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 4.2.1Brottsutsatthet utifrån självrapportundersökningar 
  
 I SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden sedan slutet av 1970- talet undersöks utsatthet för egendomsbrott och för hot och våld. Sedan Brå 2006 inledde arbetet med NTU kan man följa utvecklingen av utsatthet för en rad olika brott.5 
  
 Utsatthet för egendomsbrott 
  
 I  
 ULF-undersökningarna 
  framgår att andelen personer vars hushåll utsatts för egendomsbrott (stöld eller skadegörelse) har legat mellan  
 20–28 
  procent mellan 1982 och 2011. Nivån var lägre under 1980- talet men högre under  
 1990-talet 
  och i början av  
 2000-talet. 
  Mot slutet av perioden har andelen minskat till den nivå på omkring 20 procent som uppmättes vid  
 1980-talets 
  mitt. Enligt NTU 2020 uppger 15 procent av befolkningen  
 (16–84 
  år) att deras hushåll utsatts för egendomsbrott, vilket är en minskning sedan 2006 (18 %). Att nivån här skiljer sig mellan ULF och NTU förklaras av att frågor om utsatthet är konstruerade olika.6 
  
 I NTU ges också en beskrivning av utsattheten för vissa specifika egendomsbrott som den svarande eller någon annan i det egna hushållet har utsatts för (se figur 4.2). Överlag har utsattheten för dessa brott legat relativt stabilt sedan 2006. Cykelstöld är det klart vanligaste egendomsbrottet. Andelen som uppger att deras hushåll utsatts för stöld ur eller från fordon har däremot minskat mellan 2006 och 2012. 
  
 5Ett metodbyte av NTU under 2017 medför att vissa brottstyper inte går att följa längre tillbaka än 2016 (Brå 2020a). 
  
 6En skillnad rör vilka som omfattas av undersökningarna. NTU avser  
 16–84 
  år medan Harrison avser 16 år och äldre. 
  
 123 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 Figur 4.2 Självrapporterad utsatthet för stöldbrott,  
 2006–2019 
  
 Andel utsatta hushåll 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 Sedan år 2016 inkluderas i NTU också frågor om den svarande utsatts för fickstöld, försäljningsbedrägeri,  
 kort-/kreditbedrägeri 
  och nätkränkning. Medan andelen som uppger att de utsatts för fickstöld har minskat något sedan 2016, har utsatthet för bedrägeri och nätkränkning ökat något. Skillnaderna mellan åren är små i samtliga fall. 
  
 Utsatthet för våldsbrott och andra brott mot person 
  
 Vad gäller utsattheten för våldsbrott visar SCB:s  
 ULF-undersökning 
  att den generella nivån är densamma 2017 som den var 1980, även om tiden däremellan präglas av både upp- och nedgångar. Vid båda dessa år uppger 3 procent av de tillfrågade att de blivit utsatta för våld under det senaste året. I figur 4.3 nedan framträder en skillnad i utvecklingen för män respektive kvinnor. Medan utsattheten för våld har minskat över tid för (framför allt unga) män, har den ökat för (medelålders) kvinnor (SCB 2018). Utsattheten för våld skiljer sig även utifrån vilken näringsgren man arbetar inom, där arbetande i vård och omsorg samt transport uppger högst utsatthet i mätningen 2016/2017 (ej i figur). 
  
 124 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Figur 4.3 Utsatthet för våld,  
 1980–2017 
  
 Andel som under senaste 12 mån utsatts för våld, efter kön 
  
 Källa: SCB (2018). Anm: Avser personer 16 år och äldre  
 (16–84 
  år  
 1980–87 
  och  
 1990–2001). 
  
 Det mer allvarliga våldet, som lett till att man uppsökt sjukvård, har legat på en stabil nivå sedan 1980 (1 %). Den s.k. upprepade utsattheten har däremot ökat bland kvinnor (från 1 till 2 %) medan den legat på en stabil nivå hos män (2 %). Däremot har den upprepade utsattheten minskat bland unga män (från 4 till 1 %) (SCB 2018). SCB:s ULF- undersökning visar också att omkring  
 4–6 
  procent uppger att de blivit utsatta för hot mellan  
 1980–2017, 
  där man ser en ökande utsatthet bland kvinnor över tid. 
  
 Ser man i stället på den självrapporterade utsattheten för brott mot enskild person7 i NTU 2020, har den ökat mellan 2016 (21 %) och 2019 (23 %). Andelen som uppger att de utsatts för misshandel minskade mellan 2006 och 2015, för att därefter öka fram till 2019 då 4 procent uppgav att de utsatts för misshandel. Utvecklingen är likartad för män och kvinnor även om nivåerna skiljer sig åt. Även i NTU uppger 1 procent under perioden  
 2016–2019 
  att de utsatts för misshandel som föranlett sjukvårdsbesök. 
  
 Gällande brott mot person (hot, personrån, sexualbrott och misshandel) ser man i NTU en relativt stabil nivå fram till mitten av 2010- talet, följt av en ökning av samtliga brottstyper (figur 4.4). Ökningen av andelen som uppger att de blivit hotade sedan 2014 gäller både kvinnor och män. De som uppger att de utsatts för personrån har också 
  
 7De händelser som innefattas är misshandel, hot, sexualbrott, personrån, fickstöld, försäljningsbedrägeri,  
 kort-/kreditbedrägeri 
  samt nätkränkning. 
  
 125 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 ökat mellan 2010 och 20198 (från 0,8 till 1,5 %). När det gäller sexualbrott har andelen utsatta ökat mellan  
 2012–2019, 
  från 2 till 6 procent, trots en minskning sedan 2017. Ökningen avser både kvinnor och män, även om utsatthet för sexualbrott är betydligt mer vanligt bland kvinnor. 
  
 Figur 4.4 Utsatthet för brott mot enskild person,  
 2006–2019 
  
 Andel utsatta  
 (16–84 
  år) 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 Barn och ungas utsatthet för brott 
  
 För att ge en bild av barn och ungas utsatthet för brott används här Brås skolundersökning om brott (SUB) och den undersökning av levnadsförhållanden som genomförs av SCB och som riktar sig till barn  
 12–18 
  år. 
  
 I skolundersökningen som avser erfarenheter under 2019 angav knappt hälften av både flickor och pojkar i årskurs nio att de utsatts för brott under det senaste året. För flickor var det vanligast att ha varit utsatt för sexualbrott (32 %) eller stöld (25 %), medan det bland pojkar var vanligast med stöld (29 %) eller misshandel (23 %). Statistikomläggningar kring år 2015 förhindrar en beskrivning av längre trender, men en jämförelse mot andra skolbaserade undersökningar antyder en generell minskning av utsatthet för stöld under  
 2001–2019, 
  samt en relativt stabil nivå av misshandel under samma period (se Brå 2020g, bilaga 5). 
  
 I  
 ULF-undersökningen 
  uppger 2 procent av barn mellan 12 och 
  
 15 år att de blivit hotade, slagna eller jagade i sitt bostadsområde i mätningen 2018/2019. Bland ungdomar  
 16–18 
  år var andelen 4 procent. I bägge åldersgrupperna ser man en minskning de senaste tio åren. Bland de yngre är minskningen mer påtaglig bland pojkar än hos flickor. Bland unga i åldern de i  
 16–18 
  års minskar utsattheten bland 
  
 8Resultaten för  
 2007–2016 
  är omräknade då NTU genomfördes med annan metod. 
  
 126 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 pojkar medan andelen flickor som utsatts för hot och våld i bostadsområdet är densamma som för tio år sedan. 
  
 Barn och unga en utsatt grupp på internet 
  
 Barn och unga tillbringar i dag mycket tid på internet. På senare år har både Brå och SCB undersökt barn och ungas utsatthet för brott på internet. 
  
 I Brås skolundersökning framkommer att internet och sociala medier är en arena för brott som hot och sexualbrott (sexuell handling genom tvång). Under 2019 uppgav 36 procent av flickorna att de blivit mobbade på internet, 30 procent att någon skrivit kränkande saker om dem på internet, och 20 procent att någon lagt upp bilder eller filmklipp mot deras vilja. Sedan 2015 är nivån av kränkande kommentarer stabil medan mobbning på internet och att någon lagt upp bilder eller filmklipp har minskat fram till 2019. Detta kan jämföras mot att 31 procent av pojkarna uppgav att de blivit mobbade på internet, 20 procent att någon skrivit kränkande saker om dem och 17 procent att någon lagt upp bilder eller filmklipp mot deras vilja. Utvecklingen av pojkars utsatthet sedan 2015 är relativt stabil. I skolundersökningen framgår även att andelen händelser där internet utgör brottsplatsen kontinuerligt har ökat mellan 2015 och 2019 avseende hot, sexuell handling genom tvång och rån. 
  
 I SCB:s  
 ULF-undersökning 
  som riktas till barn och unga ställs frågan om man råkat illa ut på internet. 11 procent av barnen mellan 12– 15 år och 16 procent i ålderskategorin  
 16–18 
  år anger att de råkat illa ut. I båda åldersgrupper är det vanligare att flickor råkat illa ut. Sedan mätningen 2016/2017 har andelen utsatta flickor minskat i den yngre åldersgruppen (från 17 till 14 %) men ökat bland de äldre (från 18 till 24 %). För pojkarna är utvecklingen i stället stabil och ligger omkring  
 9–10 
  procent i båda åldersgrupperna. 
  
 Barn och ungas delaktighet i brott minskar generellt sett över tid 
  
 Enligt självrapportstudier och statistik över lagföringar och misstänkta personer har barn och ungas delaktighet i brott minskat över tid. Till exempel visar SUB att (självrapporterad) delaktighet i stöld har mins- 
  
 127 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 kat från 35 procent i början av  
 00-talet 
  till 23 procent 2019 (Brå 2020g). Undersökningen visar även att delaktighet i grövre våld har minskat från 7 till 3 procent mellan 2008 och 2019. 
  
 Ser man till Brås statistik över misstänkta personer har antalet misstänkta i åldersgruppen  
 15–20 
  minskat mellan 2011 och 2019, medan en ökning har skett i äldre åldersgrupper. Detsamma gäller lagföringsstatistiken, där andelen lagförda personer 20 år eller yngre minskat mellan 2010 och 2020 (se nedan). Över en längre period ser man en minskning av andelen unga personer – framför allt män – som lagförs för brott mellan 1975 och 2015 (Sivertsson, Riggs och Lewis 2019). Däremot har mängden brott per person ökat bland de unga som lagförs. 
  
 Samtidigt uppger ungefär än hälften av elever i årskurs nio under åren  
 2015–2019 
  att de varit delaktiga i något brott under det senaste året, och andelen har ökat något under dessa år (från 51 till 52 %). I den senaste mätningen under 2019 framkommer att 49 procent av flickorna och 54 procent av pojkarna deltagit i något brott. Överlag är stöld det vanligaste brottet, följt av våldsbrott och därefter skadegörelse. Genomgående uppger en högre andel pojkar att de begått brott. Skillnaderna mellan könen är större vid våldsbrott och skadegörelse, och mindre avseende stöldbrott. 
  
 4.2.2Utvecklingen av anmälda brott och lagförda personer mellan åren 2010 och 2020 
  
 I detta avsnitt ges en bild av utvecklingen av anmälda och lagförda brott mellan åren 2010 och 2020. För att jämföra nivån av anmälningar och lagföringar mellan 2010 och 2020 har all kriminalstatistik i avsnittet justerats för medelfolkmängden. Användningen av 2020 års statistik i detta och nästa avsnitt aktualiserar frågan om pandemins inverkan på de anmälda brotten och flödet genom rättskedjan. Kommittén har jämfört resultaten av mellan perioderna  
 2010–2019 
  respektive  
 2010–2020, 
  och helhetsbilden är densamma. Exempelvis låg det totala antalet anmälda brott stabilt mellan 2019 och 2020 medan nivån av lagföringar ökade något. Det senare är förväntat givet försöksverksamheten kring snabbare lagföring i polisregion Stockholm (se Brå 2020l). Vidare har tidigare trender vad gäller nivån av anmälda brottstyper och lagföringar fortsatt som väntat mellan 2019 och 2020. Det gäller exempelvis färre anmälningar och lagföringar för stöldbrott 
  
 128 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 och bedrägerier, liksom fler anmälningar och lagföringar avseende sexualbrott och narkotikabrott. Samtidigt har ett minskat uteliv i samband med pandemin haft en påverkan på nivån av anmälningar rörande vissa brott under vissa månader 2020, exempelvis stöld ur butik och misshandel mellan obekanta (Brå 2021d). Dessutom har Polismyndigheten ändrat arbetsrutiner till följd av pandemin, vilket har drivit upp anmälningar kring skadegörelse och narkotikabrott, vilket behandlas i avsnitt 4.4.1. 
  
 Sammantaget ger användningen av 2020 års statistik en i stora drag likartad bild som statistiken för 2019. Att statistiken som används i kapitlet avser helåret 2020 innebär dessutom att pandemins inverkan vid vissa månader under våren och hösten blir mindre synlig. 
  
 Likheter och skillnader i nivån av anmälda brott 2010 jämfört med 2020 
  
 Det totala antalet anmälningar av brott och olika brottstyper åren 2010 och 2020 redovisas i tabell 4.1 nedan. Tabellen är justerad för befolkningsökningen på omkring 10 procent som skett mellan åren. 
  
 Totalt sett har antalet anmälningar ökat med 4 procent och man ser relativt stora förändringar avseende en rad brottskategorier. De största ökningarna återfinns bland bedrägeribrott (72 %), sexualbrott och brott mot borgenärer (bägge 32 %), brott mot frihet och frid (30 %) samt skadegörelse och narkotikabrott (bägge 28 %). Störst minskning ser man bland den antalsmässigt stora brottskategorin tillgreppsbrott  
 (-28 
  %), samt brott mot familj  
 (-24 
  %) och brott mot liv och hälsa  
 (-12 
  %). 
  
 Tabell 4.1  
  
 Anmälda brott, 2010 och 2020  
  
 Per 100 00 av befolkningen samt förändring mellan åren  
  
 2010  
  
 2020  
  
 Förändring (%)a  
  
 Samtliga anmälningar  
  
 14 613  
  
 15 134  
  
 +4  
  
 Brott mot Brottsbalken  
 (3–22 
  kap.)  
  
 12 010  
  
 12 144  
  
 +1  
  
 Brott mot liv och hälsa (3 kap.)  
  
 992  
  
 868  
  
 -12 
  
 Brott mot frihet och frid (4 kap.)  
  
 1259  
  
 1 639  
  
 +30  
  
 Ärekränkningsbrott (5 kap.)  
  
 121  
  
 115  
  
 -4 
  
 Sexualbrott (6 kap.)  
  
 183  
  
 241  
  
 +32  
  
 Brott mot familj (7 kap.)  
  
 19  
  
 14  
  
 -24 
  
 Tillgreppsbrott (8 kap.)  
  
 5 634  
  
 4 061  
  
 -28 
  
 129 
  
 Brottslighetens struktur och utvecklingSOU 2021:85 
  
 2010  
  
 2020  
  
 Förändring (%)a  
  
 Bedrägeribrott (9 kap.)  
  
 1 223  
  
 2 103  
  
 +72  
  
 Förskingring och annan trolöshet  
  
 130  
  
 135  
  
 +4  
  
 (10 kap.)  
  
 Brott mot borgenärer m.m. (11 kap.)  
  
 132  
  
 174  
  
 +32  
  
 Skadegörelsebrott (12 kap.)  
  
 1 761  
  
 2 251  
  
 +28  
  
 Brott mot allmänheten  
 (13–15 
  kap.)  
  
 207  
  
 199  
  
 -4 
  
 Brott mot staten  
 (16–22 
  kap.)  
  
 350  
  
 344  
  
 -2 
  
 Brott mot narkotikastrafflagen  
  
 933  
  
 1 195  
  
 +28  
  
 Brott mot trafikbrottslagen  
  
 819  
  
 814  
  
 -1 
  
 Brott mot specialrättsliga  
  
 författningar*  
  
 839  
  
 946  
  
 +13  
  
 Källa: Brå. a Den procentuella förändringen har avrundats till heltal. *Exklusive brott mot narkotikastrafflagen och trafikbrottslagen. 
  
 Brott mot person  
 (3–7 
  kap. brottsbalken) 
  
 Sammantaget står anmälningar rörande brott mot person för knappt en femtedel av det totala antalet anmälningar. En ökning (12 %) av dessa anmälningar har skett sedan 2010. Ökningen har avstannat och ligger relativt stabilt sedan 2018. 
  
 Anmälningar rörande brott mot liv och hälsa (3 kap.) har minskat sedan 2010  
 (-12 
  %), främst till följd av en minskning av anmälningar av misshandel mot pojkar/män. Däremot har misshandel mot barn ökat (32 %), och misshandel mot flickor/kvinnor legat stabilt. Dessa förändringar har lett till minskade skillnader i anmälda misshandelsbrott mot män respektive kvinnor. 
  
 Anmälningar gällande frihets- och fridsbrott (4 kap.) har ökat (30 %) sedan 2010. Olaga hot och ofredande utgör merparten av anmälningarna men dessa brott har legat tämligen stabilt sedan 2010. Däremot ökar den andel av olaga hot som riktas mot barn under 18 år. Den allmänna ökningen av frihets- och fridsbrotten är relaterad till samhällets digitalisering. Till exempel utgör olovlig identitetskränkning, vilket ofta sker på eller med hjälp av internet, en knapp femtedel av anmälningarna gällande frihets- och fridsbrott år 2020. Därtill har anmälningar för dataintrång mer än tredubblats sedan 2010. 
  
 Anmälningarna av grov fridskränkning ligger på jämförliga nivåer 2010 och 2020, även om man ser en tillfällig uppgång av grov fridskränkning mot barn under mitten av perioden. Samtidigt har anmälningar av kvinnofridskränkning minskat med 56 procent sedan 2010. 
  
 130 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Även anmälningar rörande ärekränkning (kap 5.) har minskat något sedan 2010  
 (-4 
  %). 
  
 Det totala antalet anmälda sexualbrott (6 kap.) har ökat sedan 2010 med 32 procent. Merparten av anmälningarna avser våldtäkt och sexuellt ofredande. Anmälningarna av våldtäkt har ökat påtagligt sedan 2010, både mot vuxna och mot barn (under 15 år samt  
 15–17 
  år) – den absoluta majoriteten av anmälningarna rör våldtäkt mot kvinna/flicka, vilket har ökat med 42 procent. Avgränsar man till anmälningar där kvinnan/flickan är under 18 år, syns en än tydligare ökning (54 %). Samtidigt syns en jämförbar ökning även av våldtäkt mot män/pojkar, som utgör omkring 8 procent av samtliga våldtäktsanmälningar 2020. Anmälningar av sexuellt ofredande har ökat sedan 2010 (17 %) trots att exhibitionism (blottning), som ingår i sexuellt ofredande, har minskat de senaste åren. Ökningen är särskilt påtaglig avseende sexuellt ofredande mot barn under 15 år, som ökat med 50 procent. 
  
 Brott mot förmögenhet  
 (8–12 
  kap. brottsbalken) 
  
 Totalt sett har anmälningarna av brott mot förmögenhet  
 (8–12 
  kap.) minskat något sedan 2010  
 (-2 
  %). Stöld och tillgreppsbrotten (8 kap.) har minskat sedan 2010  
 (-28 
  %). Många stöldbrott följer denna nedåtgående trend. Till exempel har anmälningarna av övrig stöld, vilka står för ungefär hälften av det totala antalet tillgreppsanmälningar, minskat med 38 procent. Även anmälningar av bostadsinbrott visar på en nedåtgående trend de senare åren. Och medan anmälningarna av tillgrepp av motordrivet fortskaffningsmedel minskat sedan 2010  
 (-45 
  %), har cykelstölderna ökat (15 %). Generellt sett minskar anmälningarna av rån, med undantaget mot person under 18 år, som visar högre nivåer under  
 2018–2020. 
  
 Anmälningarna av bedrägerier (9 kap.) har ökat sedan 2010 (72 %), en utveckling som påverkas av att enskilda fall av bedrägeri allt oftare kan innehålla ett stort antal anmälningar samt ofta också många målsägande vilket innebär stora årliga variationer. Bedrägeribrotten präglas även av en ökande andel  
 it-relaterade 
  brott. Till exempel mer än fyrdubblades anmälningar av datorbedrägerier mellan 2010 och 2018. 
  
 Anmälningar av förskingring (10 kap.) och brott mot borgenärer (11 kap.) också ökat sedan 2010 (4 % respektive 32 %). Detsamma gäller skadegörelsebrotten (12 kap.), som ökat med 28 procent. Merpar- 
  
 131 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 ten av denna ökning beror på ett större antal anmälningar av klotter (62 %), främst sedan 2015. Skadegörelsebrott rapporteras ofta in av andra myndigheter, och ofta samlat snarare än löpande allteftersom de upptäcks. 
  
 Brott mot narkotikastrafflagen 
  
 Det totala antalet anmälningar av brott mot narkotikastrafflagen har ökat sedan 2010, i huvudsak till följd av fler anmälningar för innehav av narkotika. Under  
 2000-talet 
  har även antalet personer som misstänks för brott mot narkotikastrafflagen ökat. CAN tillskriver dessa ökningar framför allt ändrade arbetssätt hos Polismyndigheten. 
  
 Det har inte skett några större förändringar i sammansättningen av personer som misstänks för narkotikabrott. Under  
 2000-talet 
  har cirka 14 procent av de misstänkta varit kvinnor, och 60 procent har varit bosatta i storstadsregioner. Däremot har det skett en viss ökning av andelen misstänkta personer yngre än 30 år. Enligt CAN kan denna ökning spegla en ökad konsumtion, men det kan också vara så att Polismyndigheten i högre grad prioriterat insatser mot denna åldersgrupp. 
  
 Flera källor pekar på ett ökat användande av narkotika 
  
 Kommittén har inhämtat ett kunskapsunderlag från Centralförbundet för Alkohol- och Narkotikaupplysning (CAN) om hur narkotikaanvändningen utvecklats i Sverige under  
 2000-talet. 
  Utöver kriminalstatistik består underlaget av befolkningsundersökningar genomförda av CAN och Folkhälsomyndigheten samt andra indikativa källor, exempelvis beslagsstatistik och dödsorsaksstatistik. 
  
 Under 2019 gjorde tull och polis över 50 000 narkotikabeslag, vilket motsvarar drygt 500 beslag per 100 000 invånare. CAN bedömer att det totala antalet beslag har tredubblats i relation till folkmängden under  
 2000-talet9. 
  CAN:s tolkning är att ökningarna i beslag speglar både en ökad förekomst och ökad konsumtion av narkotika. 
  
 9Beslag rörande cannabis, den substans som beslagtas i störst omfattning, har tredubblats under  
 2000-talet. 
  Beslag av narkotikaklassade läkemedel har femdubblats och av kokain niodubblats. Polismyndigheten rapporterar nu att kokain etablerats i så gott som samtliga regioner. 
  
 132 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Ser man till vårdstatistik har antalet narkotikavårdade patienter fördubblats under perioden  
 2006–2019. 
  Ökningen kan dels bero på en ökad vårdefterfrågan till följd av en ökad konsumtion, dels vara en effekt av ett ökat behandlingsutbud. Uppgången kan även spegla en ökad benägenhet att ställa fler diagnoser per patient jämfört med tidigare. 
  
 Att användningen av narkotika har ökat får visst stöd av CAN:s och Folkhälsomyndighetens självrapportstudier. Till exempel har andelen som uppger att de använt cannabis det senaste året har fördubblats. Även månadsprevalensen har ökat, men inte i den omfattning som förväntas utifrån andra källor rörande narkotikaanvändningen. Skillnaden kan bero på att andra källor överskattar användningen, eller att ökningen skett i grupper som inte nås av självrapportundersökningar. Resultaten från de senare antyder vidare att antalet skolungdomar som använder narkotika inte har ökat under  
 2000-talet, 
  men att den grupp som använder narkotika gör det mer frekvent. 
  
 Generellt sett minskande antal lagföringar mellan 2010 och 2020 
  
 Tabell 4.2 visar antal lagföringar för brott år 2010 och 2020, justerat efter medelfolkmängden. Generellt framträder en minskning av antalet lagföringar, vilket också gäller de flesta brottskategorierna. Överlag har samtliga lagföringar minskat med en femtedel. Exkluderas de lagföringsbeslut som gäller specialrättsliga författningar är minskningen i stället en tredjedel. Den nedåtgående trenden gäller de flesta brottskapitel i brottsbalken, och särskild betydelse har minskningar i de antalsmässigt stora kategorierna tillgreppsbrott, trafikbrott och brott mot andra specialförfattningar (exklusive narkotikastrafflagen). En majoritet av lagföringarna, såväl 2010 som 2020, gäller brott mot övriga specialrättsliga författningar. 
  
 133 
  
 Brottslighetens struktur och utvecklingSOU 2021:85 
  
 Tabell 4.2  
  
 Lagföringsbeslut, 2010 och 2020  
  
 Per 100 00 av befolkningen samt förändring mellan åren  
  
 2010  
  
 2020  
  
 Förändring (%)a  
  
 Samtliga lagföringsbeslut  
  
 2 598  
  
 2 080  
  
 -20 
  
 Brott mot Brottsbalken  
  
 1 088  
  
 732  
  
 -33c 
  
 Brott mot liv och hälsa (3 kap.)  
  
 162  
  
 84  
  
 -48 
  
 Brott mot frihet och frid (4 kap.)  
  
 110  
  
 84  
  
 -24 
  
 Ärekränkningsbrott (5 kap.)  
  
 2,1 b  
  
 1,4  
  
 -35 
  
 Sexualbrott (6 kap.)  
  
 25  
  
 36  
  
 45  
  
 Brott mot familj (7 kap.)  
  
 0,2  
  
 0,3  
  
 6  
  
 Tillgreppsbrott (8 kap.)  
  
 469  
  
 246  
  
 -47 
  
 Bedrägeribrott (9 kap.)  
  
 91  
  
 104  
  
 15  
  
 Förskingring och annan trolöshet  
  
 17  
  
 27  
  
 60  
  
 (10 kap.)  
  
 Brott mot borgenärer m.m. (11 kap.)  
  
 30  
  
 27  
  
 -11 
  
 Skadegörelsebrott (12 kap.)  
  
 60  
  
 33  
  
 -45 
  
 Brott mot allmänheten  
 (13–15 
  kap.)  
  
 35  
  
 23  
  
 -34 
  
 Brott mot staten  
 (16–22 
  kap.)  
  
 87  
  
 67  
  
 -24 
  
 Brott mot narkotikastrafflagen  
  
 476  
  
 514  
  
 8  
  
 Brott mot trafikbrottslagen  
  
 523  
  
 389  
  
 -26 
  
 Brott mot övriga specialrättsliga  
  
 författningar*  
  
 510  
  
 445  
  
 -13 
  
 Källa: Brå. a Den procentuella förändringen har avrundats till heltal. b Antal färre än 5 per 100 000 av medelfolkmängden redovisas med decimal. c Hade jämförelsen gjorts mellan 2010 och 2019 års statistik hade denna minskning varit 32 procent. *Exklusive brott mot narkotikastrafflagen och brott mot trafikbrottslagen. 
  
 Oförändrad bild avseende andel kvinnor och män som lagförs 
  
 I avsnitt 4.3.2 nedan framgår att den övervägande delen av lagföringarna för 2020 avser män. Det gäller oavsett om vi ser till brott mot brottsbalken eller mot de specialrättsliga författningarna, där 78 respektive 84 procent lagföringar avser män. En jämförelse med 2010 visar att den övergripande bilden inte har förändrats sedan dess. Kvinnors andel av lagföringarna har överlag ökat med två procentenheter gällande brott mot specialrättsliga författningar men förblir oförändrat när det gäller brott mot brottsbalken. Kvinnors och mäns andel av de relativt omfattande brottskategorierna  
 narkotika-, 
  stöld- och trafikbrotten har också legat oförändrad. Två förändringar bryter mot denna helhetsbild. Dels är andelen kvinnor som lagförts för förskingring och andra brott mot 10 kap. BrB högre under 2020 jämfört med 2010. 
  
 134 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Dels är andelen män högre 2020 än under 2010 vid mened och andra brott mot 5 kap. BrB. 
  
 Andelen personer 20 år eller yngre som lagförs har minskat 
  
 Ett allmänt mönster i lagföringsstatistiken mellan 2010 och 2020 är en minskad andel lagförda i åldern  
 15–20. 
  Minskningen gäller såväl samtliga lagföringar  
 (-3 
  %) som de som avser brott mot brottsbalken  
 (Pope 
  %). Minskningen är i bägge fall större hos unga kvinnor än hos unga män. De enda undantagen från detta mönster är en större andel unga män som lagförts för sexualbrott under 2020 samt en något större andel både unga kvinnor och män som lagförts för trafikbrott och brott mot narkotikalagstiftningen år 2020 jämfört med 2010. 
  
 Härnäst ges en mer ingående beskrivning av skillnader i lagföringar mellan 2010 och 2020. Beskrivningen syftar till att ge en bild av de antalsmässigt stora brottstyper i respektive brottskategori som i regel ligger bakom en upp- eller nedgång mellan åren. 
  
 Brott mot person  
 (3–7 
  kap. brottsbalken) 
  
 Sedan 2010 ser man en tydlig minskning i antalet lagföringar för brott mot liv och hälsa. Minskningen beror på en dryg halvering  
 (-52 
  %) av lagföringar avseende misshandelsbrott av normalgraden. Även lagföringar avseende grov (inkl. synnerligen grov) misshandel minskat  
 (-31 
  %). Medan antalet domslut avseende mord ökat (52 %) ser man en minskning gällande dråp  
 (-44 
  %). 
  
 Också lagföringarna av brott mot frihet och frid (4 kap.) har minskat sedan 2010, med 24 procent. Bakom minskningen ser man ett lägre antal lagföringar rörande olaga hot (inkl. grovt brott), som minskat med knappt en tredjedel  
 (-31 
  %), och ofredande som minskat med 43 procent. Man ser även påtagliga minskningar av lagföringar som gäller grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, som minskat med 68 respektive 60 procent. 
  
 En av de få brottskategorier som visar på en ökning bland dessa kapitel i BrB är sexualbrotten, som i dess helhet ökat med 46 procent sedan 2010. Bakom ökningen finns ett större antal lagföringar rörande våldtäkt mot vuxna (inkl. grovt brott resp. oaktsam våldtäkt), som ökat med 31 procent, och också våldtäkt mot barn (inkl. grovt brott), 
  
 135 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 som ökat med 41 procent. Den tämligen stora brottstypen sexuellt ofredande har också ökat (30 %) sedan 2010. 
  
 Brott mot förmögenhet  
 (8–12 
  kap. brottsbalken) 
  
 Liksom den generella utvecklingen minskar antalet lagföringar för tillgreppsbrott sedan 2010. Vid flera stora brottstyper inom denna kategori har det skett en minskning mellan åren. Till exempel har antalet lagföringar vid ringa stöld minskat med 48 procent och stöld av normalgraden med 46 procent. Också lagföringarna av rån (inkl. grovt rån) har minskat sedan 2010  
 (-21 
  %), trots en ökning mellan 2017– 2019. Lagföringarna av tillgrepp av fortskaffningsmedel (inkl. grovt brott) har också sett en minskning, med 68 procent. 
  
 Antalet lagföringar avseende bedrägeribrott (9 kap.) har ökat med 
  
 15 procent sedan 2010, trots en minskning de senaste åren. Ökningen gäller såväl bedrägeri av ringa/normalgrad (39 %) som grovt bedrägeri, där man ser en kraftig ökning (157 %). Lagföringar gällande skadegörelse visar i stället på en nedåtgående trend, även om en tillfällig ökning skedde 2017. Sedan 2010 har lagföringar av skadegörelsebrott minskat med knappt hälften  
 (-45 
  %). 
  
 Brott mot trafikbrottslagen och övriga specialrättsliga författningar (exklusive narkotikastrafflagen) 
  
 Med undantag för brott mot narkotikastrafflagen har brott mot specialrättsliga författningar minskat sedan 2010. Till exempel ser man att brott mot trafikbrottslagen har minskat med en dryg fjärdedel. Mer specifikt har lagföringarna för både rattfylleri och grovt rattfylleri minskat (med  
 -70 
  respektive  
 -42 
  %), medan lagföringarna av rattfylleri under påverkan av narkotika har ökat (58 %). 
  
 Ser man endast till övriga specialrättsliga författningarna (exklusive narkotikastrafflagen och trafikbrottslagen) har de minskat med 13 procent. Minskningen beror till stor del på en nära halvering av lagföringar för brott mot trafikförordningen. Samtidigt har lagföringar för bidragsbrott ökat med över 1000 procent mellan 2010 och 2020. 
  
 136 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Brott mot narkotikastrafflagen enligt lagföringsstatistik och Kriminalvårdens statistik 
  
 Lagföringarna av narkotikabrott har ökat med 8 procent sedan 2010 och utgör en fjärdedel av samtliga lagföringar 2020. Medan nivån av ringa narkotikabrott är ungefär densamma som 2010, visar brott av normalgraden på en tydlig ökning (51 %), medan de lagföringarna för grovt narkotikabrott minskat något  
 (-10 
  %). Som tidigare nämnts bör dock inte kriminalstatistiken användas som ett mått på användning av, eller handel med, narkotika. Lagföringsstatistiken och Kriminalvårdens statistik ger däremot en bild av hur stor del av rättsväsendets resurser som går till att hantera narkotikarelaterad brottslighet. 
  
 Kriminalvårdens statistik visar att narkotikabrott/smuggling, tillsammans med våldsbrott, är de klart vanligaste huvudbrottskategorierna bland de som avtjänar straff på anstalt (Kriminalvården 2021). En dryg tredjedel av de påbörjade fängelseverkställigheterna 2020 hade huvudbrottet narkotikabrott/smuggling, en ökning från en fjärdedel 2011.10 Dessutom är en betydande andel av frivårdens klientel lagförda för narkotikabrott. Till exempel var narkotikabrott/smuggling huvudbrott i 45 procent av ärenden där påföljden blev skyddstillsyn under 2020. 
  
 Nivån av dödligt våld är högre sedan mitten av  
 2010-talet 
  
 Anmälnings- och lagföringsstatistiken ger ingen sammansatt bild av omfattningen och utvecklingen av det dödliga våldet. Därför ges en beskrivning utifrån Brås sammanställningar på området. 
  
 Under  
 2010-talet 
  ökade nivån av det dödliga våldet (Brå 2021a). Medan det dödliga våld som drabbar kvinnor legat på en relativt stabil nivå, har det dödliga våldet som drabbar män ökat under  
 2010-talet. 
  Denna ökning kan framför allt tillskrivas uppgörelser med skjutvapen bland kriminella grupperingar (Brå 2021b). Antalet fall av konstaterat dödligt våld genom användning av skjutvapen ökade från 17 år 2011 till 48 år 2020. Totalt sett motsvarar det dödliga våldet 12 avlidna personer per miljon invånare i Sverige, vilket kan jämföras mot nivån på  
 14–15 
  avlidna per miljon kring 1990. Ur ett internationellt europeiskt perspektiv är ökningen av det dödliga våldet med skjutvapen i Sverige 
  
 10I praktiken är andelen intagna på anstalt som dömts för narkotikabrott högre då nära hälften av narkotikarelaterade lagföringar skett i fall där andra brott registrerades som huvudbrott. 
  
 137 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 något som bryter mot den generella bilden i Europa, där trenden i stället varit en minskande nivå. 
  
 4.3Den kända brottslighetens struktur år 2019/2020 
  
 I detta avsnitt ges en bild av den kända brottslighetens struktur enligt självrapportstudier och anmälnings- och lagföringsstatistik. Med struktur avses fördelningen av olika brottskategorier under helåret 2020. Först beskrivs de brott som svarande i självrapportstudier uppgett att de utsatts för. Därefter beskrivs strukturen av anmälda och lagförda brott. 
  
 4.3.1Brottslighetens struktur enligt själrapportstudier 
  
 De händelser som efterfrågas i NTU är misshandel, hot, sexualbrott, personrån, fickstöld, försäljningsbedrägeri,  
 kort-/kreditbedrägeri, 
  nätkränkning och trakasserier, bostadsinbrott, bilstöld, stöld ur eller från fordon och cykelstöld. I SUB efterfrågas niondeklassares utsatthet för misshandel, hot, sexualbrott, rån, stöld, kränkningar via internet samt mobbing under de senaste tolv månaderna. 
  
 Dessa kategorier motsvarar inte helt de som kan utläsas ur kriminalstatistiken. Trakasserier är exempelvis inte ett brott enligt brottsbalken. I NTU används termen för händelser som kan bestå av t.ex. ofredande, hemfridsbrott eller olaga förföljelse, inklusive händelser som inte är brottsliga men som för respondenten är oönskade. Kategorin sexualbrott omfattar upplevelser av att ha blivit sexuellt ofredad, tvingad eller angripen, det kan handla om allt från sexuellt kränkande kommentarer i tal eller skrift till våldtäkt. 
  
 Här redovisas strukturen på den självrapporterade utsattheten totalt och uppdelat på kvinnor och män enligt NTU. Därefter beskrivs utsattheten hos de yngsta och äldsta åldersgrupperna i NTU och enligt Johnson. 
  
 138 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Cykelstöld, hot och trakasserier vanligaste brottstyperna enligt NTU 
  
 Tabell 4.3 beskriver andelen svarande som angivit att de utsatts för de brottstyper som efterfrågas i NTU 2020 samt Brås skattning av antal utsatta personer respektive hushåll i befolkningen11. Brottstyperna listas i rangordning utifrån den andel svarande som anger att de eller deras hushåll utsatts för respektive brottstyp. 
  
 Knappt en fjärdedel av de svarande (23 %) uppger att de utsatts för något av de brott mot enskilda som efterfrågas i NTU.12 De enskilt vanligaste brotten mot enskild var hot (9 %) och trakasserier (7 %) och därpå följer sexualbrotten (6 %). Knappt en av sex svarande (15 %) uppger att de utsatts för något av de egendomsbrott mot hushåll som efterfrågas, där merparten gäller stöld av cykel. 
  
 Tabell 4.3 Utsatthet för brott, 2019 
  
 Rangordnat efter andel personer resp. hushåll 
  
 Brott mot enskilda (e) resp.  
  
 Utsatta personer resp.  
  
 Skattat antal utsatta  
  
 hushåll (h)  
  
 hushåll (%)  
  
 personer resp. hushåll  
  
 i befolkningen  
  
 Totalt utsatta personer (e)  
  
 22,6  
  
 1 804 000  
  
 Totalt utsatta hushåll (h)  
  
 14,6  
  
 671 000  
  
 Cykelstöld (h)1  
  
 11,4  
  
 468 000  
  
 Hot (e)  
  
 9,2  
  
 743 000  
  
 Trakasserier (e)  
  
 6,5  
  
 524 000  
  
 Sexualbrott (e)  
  
 5,6  
  
 452 000  
  
 Kort-/kreditbedrägeri 
  (e)  
  
 5,3  
  
 432 000  
  
 Försäljningsbedrägeri (e)  
  
 5,1  
  
 413 000  
  
 Stöld ur/från fordon (h)  
  
 4,6  
  
 211 000  
  
 Misshandel (e)  
  
 3,6  
  
 291 000  
  
 Fickstöld (e)  
  
 2,7  
  
 215 000  
  
 Nätkränkning (e)  
  
 2,6  
  
 209 000  
  
 Bostadsinbrott (h)  
  
 1,7  
  
 78 000  
  
 Personrån (e)  
  
 1,5  
  
 122 000  
  
 Bilstöld (h)2  
  
 1  
  
 39 000  
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). I tabellen redovisas cykelstöld/bilstöld bland hushåll som ägde någon cykel/bil under året. 
  
 11Datainsamlingen av pågick i  
 jan-april 
  2020. Det går inte att utesluta att resultaten påverkats av pandemin, men Brås analys indikerar inte en sådan påverkan. Då frågor är ställda om brottsutsatthet under det gångna året speglar resultaten i huvudsak brottsutsatthet 2019. 
  
 12I detta totalmått på brottsutsatthet ingår inte trakasserier. 
  
 139 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 Självrapporterad utsatthet för brott bland män respektive kvinnor 
  
 Strukturen på utsattheten enligt NTU 2020 varierar beroende på om det är mäns eller kvinnors utsatthet som beskrivs. I tabell 4.4 beskrivs fördelningen av de brott mot enskild som män respektive kvinnor uppgivit att de utsatts för. 
  
 En något högre andel av kvinnor (24 %) än män (22 %) uppger att de utsatts för brott mot enskild under det gångna året. För både män och kvinnor ingår hot och trakasserier bland de tre vanligaste brottstyperna. En skillnad rör utsatthet för sexualbrott, som är den vanligaste brottskategorin bland kvinnor och den minst vanliga bland män. Vid sexualbrott och misshandel ställs följdfrågor om brottens allvarlighet. Bland kvinnor uppgav 2 procent att de utsatts för allvarligt sexualbrott genom tvång och 1 procent genom utnyttjande av försvarslös position 
  
 –motsvarande andelar hos männen var lägre än en halv procent (ej i tabell). En större andel av män än kvinnor uppgav att de utsatts för misshandel och 1 procent av både män och kvinnor uppgav att de utsatts för misshandel som föranlett sjukvårdsbesök (ej i tabell). 
  
 Tabell 4.4 Rangordning av brottstyper mot enskild person efter kön, 2019 
  
 Andel män resp. kvinnor som uppger att de utsatts 
  
 Män  
  
 (%)  
  
 Kvinnor  
  
 (%)  
  
 Totalt  
  
 21,5  
  
 Totalt  
  
 23,6  
  
 Hot  
  
 9,4  
  
 Sexualbrott  
  
 9,9  
  
 Trakasserier  
  
 5,2  
  
 Hot  
  
 8,9  
  
 Kort-/kreditbedrägeri 
  
 5,9  
  
 Trakasserier  
  
 7,6  
  
 Försäljningsbedrägeri  
  
 5,7  
  
 Kort-/kreditbedrägeri 
  
 4,8  
  
 Misshandel  
  
 4,6  
  
 Försäljningsbedrägeri  
  
 4,5  
  
 Nätkränkning  
  
 2,8  
  
 Fickstöld  
  
 2,7  
  
 Fickstöld  
  
 2,6  
  
 Misshandel  
  
 2,7  
  
 Personrån  
  
 2,3  
  
 Nätkränkning  
  
 2,4  
  
 Sexualbrott  
  
 1,6  
  
 Personrån  
  
 0,7  
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 140 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Självrapporterad utsatthet för brott i de äldsta och de yngsta åldersgrupperna 
  
 Självrapportstudier visar överlag på stora skillnader i brottsutsatthet i olika åldersgrupper. I NTU framkommer att utsattheten är högst i den yngsta åldersgruppen  
 (16–19 
  år) och att utsattheten tenderar att minska med stigande ålder (tabell 4.5). 
  
 För de allra flesta brott som mäts är utsattheten lägst i gruppen  
 75–84 
  år. Bedrägerier avviker från detta mönster, där utsattheten ökar något med stigande ålder fram till  
 50–60 
  års ålder för att därefter minska. Bland både yngre och äldre tillhör hot och trakasserier de vanligaste brottstyperna. Bland yngre är det också vanligt att rapportera utsatthet för sexualbrott13 (16 %) och misshandel (10 %). Både bland de yngsta och äldsta är det minst vanligt att rapportera utsatthet för allvarlig misshandel. 
  
 Tabell 4.5 Rangordning av brottstyper mot enskild person efter ålder, 2019 
  
 Andel i åldrarna  
 16–29 
  och  
 75–84 
  som uppger att de utsatts 
  
 Självrapporterad  
  
 %  
  
 Självrapporterad  
  
 %  
  
 utsatthet  
 (16–29 
  år)  
  
 utsatthet  
 (75–84 
  år)  
  
 Brottstyp  
  
 Utsatta  
  
 Brottstyp  
  
 Utsatta  
  
 Sexualbrott  
  
 16  
  
 Trakasserier  
  
 3,6  
  
 Hot  
  
 15  
  
 Kort-/kreditbedrägeri 
  
 3,1  
  
 Trakasserier  
  
 12  
  
 Hot  
  
 2,1  
  
 Misshandel  
  
 10,2  
  
 Försäljningsbedrägeri  
  
 1,6  
  
 Nätkränkning  
  
 6,9  
  
 Fickstöld  
  
 1,5  
  
 Försäljningsbedrägeri  
  
 5,5  
  
 Misshandel  
  
 0,6  
  
 Fickstöld  
  
 4,6  
  
 Nätkränkning  
  
 0,6  
  
 Personrån  
  
 3,3  
  
 Personrån  
  
 0,4  
  
 Kort-/kreditbedrägeri 
  
 2,5  
  
 Sexualbrott  
  
 0,2  
  
 Allvarlig misshandel  
  
 1,4  
  
 Allvarlig misshandel  
  
 0,1  
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 Att utsatthet för brott är vanligt bland unga bekräftas av skolundersökningen som undersöker elever i årskurs nio. Bland dessa uppger drygt en fjärdedel att de utsatts för stöldbrott. Vanligast är cykelstöld 
  
 13Det finns stora könsskillnader gällande utsatthet för sexualbrott. I åldern  
 65–84 
  uppger kvinnor (0,6 %) en högre utsatthet än män (0,2 %). I åldern  
 16–19 
  är skillnaderna mellan flickor (27 %) och pojkar (2%) stora. Även i SUB finns en skillnad mellan flickor och pojkar (21 resp. 15 %). 
  
 141 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 (16 %) och stöld av ”annan värdefull sak” (14 %). Den självrapporterade utsattheten är hög också avseende misshandel (19 %), sexualbrott (14 %) och hot (12 %). 
  
 4.3.2Brottslighetens struktur enligt kriminalstatistiken 
  
 Här beskrivs fördelningen av olika brottstyper i Brås statistik över anmälda och lagförda brott. Under 2020 anmäldes totalt 1 566 872 brott, och 215 384 brott lagfördes14. Gemensamt för dessa statistikkällor är att de utgår från brott som mätenhet, till skillnad från statistik över misstänkta eller lagförda personer. Brottsnivåerna enligt anmälnings- och lagföringsstatistiken är inte jämförbara eftersom statistiken är uppbyggd på olika sätt. Syftet är att jämföra rangordningen mellan brottstyper. Därför presenteras i det följande brottstypernas andel (och inte antal) av anmälningsrespektive lagföringsstatistiken. 
  
 I tabell 4.6 framgår hur de anmälda respektive lagförda brotten fördelar sig på olika kapitel i brottsbalken samt specialrättsliga författningar. Därefter ges en mer detaljerad beskrivning av strukturen inom vissa kapitel där de flesta anmälda eller lagförda brotten återfinns. 
  
 Tabell 4.6 Brottskategoriers andel av anmälda respektive lagförda brott, 2020 
  
 BrB kapitel  
  
 Andel av anmälda  
  
 Andel av lagförda  
  
 brott (%)  
  
 brott (%)  
  
 3 kap. Brott mot liv och hälsa  
  
 6  
  
 4  
  
 4 kap. Brott mot frihet och frid  
  
 11  
  
 4  
  
 5 kap. Ärekränkningsbrott  
  
 1  
  
 0,1  
  
 6 kap. Sexualbrott  
  
 2  
  
 2  
  
 7 kap. Brott mot familj  
  
 0,1  
  
 0  
  
 8 kap. Tillgreppsbrott  
  
 27  
  
 12  
  
 9 kap. Bedrägeri och annan oredlighet  
  
 14  
  
 5  
  
 10 kap. Förskingring och annan trolöshet  
  
 1  
  
 1  
  
 11 kap. Brott mot borgenärer m.m.  
  
 1  
  
 1  
  
 12 kap. Skadegörelsebrott  
  
 15  
  
 2  
  
 13–15 
  kap. Brott mot allmänheten  
  
 1  
  
 1  
  
 16–22 
  kap. Brott mot staten  
  
 2  
  
 3  
  
 Brott mot narkotikastrafflagen  
  
 8  
  
 25  
  
 14Lagföringar avser samtliga brott där det fattats ett lagföringsbeslut, dvs. fällande domslut i tingsrätten, meddelade åtalsunderlåtelser eller godkända strafförelägganden. 
  
 142 
  
 SOU 2021:85Brottslighetens struktur och utveckling 
  
 BrB kapitel  
  
 Andel av anmälda  
  
 Andel av lagförda  
  
 brott (%)  
  
 brott (%)  
  
 Brott mot trafikbrottslagen  
  
 5  
  
 19  
  
 Övriga brott mot specialrättsliga förf.*  
  
 6  
  
 21  
  
 Totalt  
  
 100  
  
 100  
  
 *Exklusive brott mot narkotikastrafflagen resp. trafikbrottslagen . 
  
 Den vanligaste brottskategorin som anmäldes under 2020 var tillgreppsbrott (27 %), följt av skadegörelsebrott (15 %) och bedrägeri (14 %), som sammantaget utgör en majoritet av anmälningarna. Bland lagföringarna dominerar de specialrättsliga författningarna som sammantaget utgör 65 procent av samtliga lagföringar. Bland dessa är brott mot narkotikastrafflagen och trafikbrottslagen vanligast följt av andra specialrättsliga författningar. Den därefter vanligaste brottskategorin är tillgreppsbrott (12 %). 
  
 Det finns både likheter och skillnader i strukturen på den del av brottsligheten som olika delar av rättsväsendet har att hantera. Tillgreppsbrotten utgör en av de vanligaste brottskategorierna som anmäls och lagförs, och sexualbrotten är relativt ovanliga både bland anmälningar och lagföringar (2 % i bägge fall). 
  
 Samtliga brott mot specialrättsliga författningar utgör en majoritet (63 %) av de lagförda brotten, men knappt en femtedel (19 %) av de anmälda. Detta har att göra med att brott mot narkotikastrafflagen och trafikbrottslagen i huvudsak upptäcks och hanteras till följd av ett ingripande efter indikationer på brott. Det förklarar i sin tur varför dessa brott har den högsta personuppklarings- och lagföringsprocenten 2020 (Brå 2021f) och att deras andel av de lagförda brotten är klart högre i förhållande till mindre lättuppklarade brottstyper. Skadegörelsebrotten ingår bland de vanligast anmälda brotten men har i stället den lägsta personuppklaringsprocenten; endast 2 procent av lagföringar rör skadegörelsebrott 2020. 
  
 Män lagförs i klart högre utsträckning än kvinnor 
  
 Överlag lagförs män i klart högre utsträckning för brott jämfört med kvinnor 2020. Det gäller både avseende brott mot brottsbalken och mot de specialrättsliga författningarna, där 78 respektive 84 procent lagföringar avser män. De enda undantagen till detta mönster är dels 
  
 143 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 det antalsmässigt lilla brottskapitlet brott mot familj15 (7 kap. BrB), dels gällande förskingring, annan trolöshet och mutbrott (10 kap. BrB), där 51 procent av de lagförda är kvinnor. Vid samtliga andra brottskategorier är män i klar majoritet. En särskilt stor könsskillnad återfinns gällande sexualbrott, där 99 procent av lagföringarna avser män. Ser man till de antalsmässigt stora brottskategorierna är andelen män hög, t.ex. vid tillgreppsbrott (70 %), trafikbrott (89 %) och brott mot narkotikastrafflagen (87 %). 
  
 Härnäst beskrivs den kända brottslighetens strukturen inom vissa brottsbalkskapitel samt specialrättsliga författningar. Ofta har lagföringsstatistiken en annan avgränsning och en lägre detaljeringsgrad än anmälningsstatistiken, vilket innebär att brottstyper och kategorier inom olika kapitel inte är helt jämförbara. Jämförelsen ger ändå en bild av skillnader och likheter i brottslighetens struktur vid olika steg i rättskedjan. 
  
 En högre andel av unga vid vissa brottskategorier 
  
 En uppdelning av lagföringsstatistiken efter ålder visar att närmare var femte lagföring avser en person 20 år eller yngre. Den andel som är yngre än 20 år varierar vid olika brottskategorier och är som högst vid skadegörelse (26 %) och mened, falskt åtal m.m. (24 %). Dessutom avser drygt en femtedel av lagföringar för  
 sexual-, 
  
 narkotika-, 
  vålds- och stöldbrott en person 20 år eller yngre. 
  
 En uppdelning på kön visar vidare att en större andel av de kvinnor som lagförts för mened, stöld- och våldsbrott tillhör gruppen 20 år eller yngre än vad som är fallet bland män. Omvänt gäller att en högre andel av de män som lagförts för ärekränkning (5 kap. BrB), skadegörelse (12 kap. BrB), allmänfarliga brott (13 kap. BrB) är yngre än vad som är fallet bland kvinnor som lagförts för samma brottskategorier. 
  
 Brott mot liv och hälsa (3 kap. brottsbalken) 
  
 I kategorin brott mot liv och hälsa ingår det som i dagligt tal kallas för våldsbrott. De anmälda brotten i denna kategori utgjorde totalt 6 procent av samtliga anmälda brott under 2020. Den vanligaste brotts- 
  
 15Antalet lagföringar för dessa brott uppgår 2020 till 27, varav 15 gällde kvinnor och 12 män. Samtliga gällde egenmäktighet mot barn. 
  
 144 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 typen är misshandel (inkl. grovt brott, ej med dödlig utgång) (92 %). Drygt en tredjedel av dessa hade riktats mot barn under 18 år. Fullbordat mord och dråp samt misshandel med dödlig utgång utgjorde tillsammans 5 procent av anmälningarna. 
  
 Brotten mot liv och hälsa utgjorde tillsammans 4 procent av samtliga lagförda brott under 2020. Av dessa utgjorde misshandelsbrotten (inkl. grovt brott) 91 procent. Synnerligen grov misshandel, mord och dråp utgjorde tillsammans 3 procent av lagföringar rörande brott mot liv och hälsa. 
  
 Brott mot frihet och frid (4 kap. brottsbalken) 
  
 Anmälningarna om brott mot frihet och frid utgjorde 11 procent av samtliga anmälda brott 2020. De vanligaste brottstyperna var olaga hot och ofredande som tillsammans utgjorde 63 procent anmälningarna (32 respektive 31 %). Grov fridskränkning, grov kvinnofridskränkning, utgjorde 1 procent vardera. 
  
 Totalt 4 procent av brotten som lagfördes utgjordes av brott mot frihet och frid. De vanligaste brotten var olaga hot (inkl. grovt brott) och ofredande som tillsammans utgjorde 67 procent (50 respektive 17 %). Också bland lagförda brott var grov frids- och kvinnofridskränkning mindre vanliga, de utgjorde 1 respektive 2 procent. 
  
 Sexualbrott (6 kap. brottsbalken) 
  
 Antalet anmälda sexualbrott utgjorde 2 procent av samtliga anmälda brott 2020. Av dem var sexuellt ofredande vanligast (41 %), följt av våldtäkt, inklusive både grova och oaktsamma, mot vuxna och barn (38 %). Majoriteten av anmälningarna rör sexualbrott mot barn under 18 år. 
  
 Sexualbrotten utgjorde 2 procent av de lagförda brotten 2020. Det vanligaste lagförda sexualbrottet var sexuellt ofredande (35 %), följt av våldtäkt (inkl. grov) (28 %). En majoritet av våldtäkterna var riktade mot barn. Vidare gällde 14 procent av sexualbrotten lagföringar för köp av sexuell tjänst. 
  
 145 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 Tillgreppsbrott (8 kap. brottsbalken) 
  
 Tillgreppsbrotten utgjorde 27 procent av samtliga anmälda brott 2020. Hälften av dessa tillhör den breda kategorin övrig stöld16. De därefter vanligaste typerna av tillgreppsbrott var inbrottsstöld (19 %) och cykelstöld (18 %). Rån utgjorde 2 procent av anmälningarna, och i drygt ett av tio rån har gärningspersonen använts sig av skjutvapen. Anmälningar rörande tillgrepp av motordrivet fortskaffningsmedel, och övriga brott mot 8 kap. utgjorde, 5 procent vardera. 
  
 Tillgreppsbrotten utgjorde 12 procent av samtliga lagförda brott 2020. Av dessa gällde den absoluta majoriteten stöldbrott av olika allvarlighetsgrad. En majoritet av dessa gäller ringa stöld (53 %), en tredjedel rör stöld av normalgraden, och andelen grov stöld är relativt liten (4 %). De lagförda rånen utgjorde 5 procent av lagförda tillgreppsbrott. Endast 0,2 procent av samtliga tillgreppsbrott gällde grovt rån. 
  
 Bedrägerier och annan oredlighet (9 kap. brottsbalken) 
  
 Bedrägerierna utgjorde 14 procent av samtliga anmälda brott 2020. Knappt hälften (45 %) gällde kortbedrägerier (köp eller uttag med annans kort eller kortuppgifter). Identitetsbedrägerier (låntagande m.m. med en annans identitetsuppgifter) och annonsbedrägerier (t.ex. försäljning av vara/tjänst vars leverans uteblir) utgjorde 13 respektive 9 procent. 
  
 Av samtliga lagförda brott 2020 utgjorde bedrägerierna 5 procent. Liksom gällande tillgreppsbrotten ovan, delas statistiken över lagförda bedrägerier in efter brottens allvarlighetsgrad. En majoritet (53 %) av de lagförda bedrägerierna var av ringa och normalgrad, och en dryg fjärdedel rörde grovt bedrägeri. Hälerier står för en dryg tiondel av lagförda bedrägeribrott. 
  
 16I kategorin övrig stöld ingår bl.a. stöld från fordon, cykel, båt och stöld i skola, hotell, restaurang, butik. Även stöld i bostad som inte är inbrott, väskryckning och fickstöld ingår. 
  
 146 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Specialrättsliga författningar 
  
 Brott mot narkotikastrafflagen utgjorde 8 procent av anmälda brott 2020. Den absoluta majoriteten av dessa rörde eget bruk (47 %) och innehav (43 %). Resterande anmälningar rörde överlåtelse (9 %) och framställning av narkotika (1 %). Brott mot narkotikalagstiftningen utgör en stor del av den brottslighet som rättsväsendet har att hantera varje år. 
  
 Brott mot narkotikastrafflagen utgjorde en fjärdedel av samtliga lagförda brott under 2020. Narkotikabrotten var därmed totalt sett de vanligaste brotten som lagfördes detta år. I statistiken framgår att innehav och eget bruk m.m. utgör 95 procent av dessa lagföringar. Endast 1 procent av lagföringarna avser den grövre allvarlighetsgraden. 
  
 Brott mot trafikbrottslagen utgjorde 5 procent av samtliga anmälda brott 2020. Olovlig körning var det vanligaste (37 %) trafikbrottet och näst vanligast var smitning, trafikolycka (29 %). Av den totala mängden lagförda brott 2020 avsåg 19 procent trafikbrottslagen. Över hälften (57 %) utgjordes av olovlig körning, inklusive grov sådan. Rattfylleribrotten utgjorde 37 procent av brotten, varav merparten rörde rattfylleri under påverkan av narkotika. Grovt rattfylleri utgjorde 8 procent av de lagförda brotten mot trafikbrottslagen. 
  
 I de övriga specialrättsliga författningarna ingår en rad olika brott. Av anmälningar av dessa brott rör en knapp fjärdedel (28 %) bidragsbrott och drygt var tionde (13 %) lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Bland lagföringarna för övriga specialrättsliga författningar 2020 var de två vanligaste kategorierna brott mot trafikförordningen och bidragsbrott (bägge 27 %). 
  
 4.4Utvecklingen på några års sikt 
  
 Prognoser över brottslighetens utveckling kan göras på olika sätt. De kan vara rent kvantitativa, där den förväntade utvecklingen räknas fram med statistiska metoder. Sådana prognoser baseras ofta på hur utvecklingen sett ut historiskt. När brottslighetens utveckling ska prognostiseras på detta sätt tillkommer komplikationen att den aktuella faktiska brottsligheten svårligen låter sig beskrivas. Det som kan beskrivas, och därmed också prognostiseras, är utvecklingen av den kända brottsligheten. En beskrivning av den kända brottslighe- 
  
 147 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 ten kan visserligen fungera som en beskrivning också av den faktiska för vissa brottstyper. Men beskrivningar av den kända brottsligheten förmår endast beskriva en mycket liten del av den totala brottsligheten. Prognoser över den kända brottslighetens utveckling på kort sikt (exempelvis antalet anmälda brott eller antalet inkomna ärenden till Polismyndigheten som redovisas nedan) kan ändå vara värdefulla som underlag för planering av resurser och verksamhet samt som underlag för diskussioner om tänkbara konsekvenser av möjliga utfall. 
  
 Prognoser kan också göras med kvalitativa metoder där man utifrån olika nyckelfaktorer och förändringar i omvärlden, som har betydelse för brottslighetens utveckling, tar fram tänkbara scenarier för hur brottslighetens karaktär och omfattning kommer att utvecklas. Ett vanligt tillvägagångssätt är att låta experter, enskilt eller tillsammans, resonera kring tänkbara framtidsscenarier och utvecklingstrender. Några sådana kvalitativa prognoser över brottslighetens utveckling presenteras nedan. 
  
 Kommittén har i uppdrag att beskriva brottslighetens utveckling på några års sikt. I detta arbete har beredningen valt att frångå modellen med att göra kvantitativa prognoser baserade på den historiska utvecklingen. I stället har experter bjudits in för att beskriva och diskutera den utveckling som de ser i sina respektive verksamheter. De trender som experterna beskriver är ofta kopplade till sådana kriminalpolitiska utmaningar som kommittén har i uppgift att identifiera. I detta avsnitt beskrivs tidigare prognoser, både kvantitativa och kvalitativa, av brottslighetens utveckling och vad dessa prognoser har visat. 
  
 4.4.1Kvantitativa prognoser baserade på den historiska utvecklingen 
  
 Det enklaste sättet att förutspå brottslighetens utveckling med avseende på nivåer och volymer är att räkna fram aktuella trender. Ut- gångspunkten för en sådan prognos är att utvecklingen kommer fortsätta som tidigare. Problemet med den utgångspunkten är att det inte går att förutspå trendbrott. Ett exempel på detta var den framräkning som gjordes av hur den anmälda brottsligheten i Sverige skulle utvecklas från  
 1990-talet 
  och fram till 2050. Prognosen baserade sig på hur trenden sett ut under perioden  
 1975–1990 
  och en fortsatt ökning förutspåddes. Vad man inte lyckades förutse var det trendbrott som inträffade under  
 1990-talet 
  då ökningen av antalet anmälda brott 
  
 148 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 stannade av, inte bara i Sverige utan i flera västerländska länder. Det kan alltså vara vanskligt att göra långsiktiga prognoser baserade på rådande trender eftersom man då utgår ifrån att samhället inte kommer att förändras på något sätt som påverkar brottsligheten, anmälningsbenägenheten, rättsväsendets arbete eller kriminalpolitiska beslut (Nilsson 2008). 
  
 Även om en ren framräkning av en rådande trend kan beskrivas som den enklaste metoden att göra prognoser över brottslighetens utveckling (även om de statistiska metoderna kan vara mycket komplicerade), är den inte den vanligaste. Oftast räknas andra faktorer med i prognoserna. Den vanligaste faktorn som vägs in är förändringar i åldersstrukturen på befolkningen. Utgångspunkten här är att unga begår fler brott än äldre, och med en åldrande befolkning förväntas därför de potentiella gärningspersonerna att bli färre, och därmed också brotten. En annan utgångspunkt är att andelen personer i varje åldersgrupp som begår brott är konstant över tid. Så är dock inte fallet utan det förändras mellan olika födelsekohorter17. Demografin är långt ifrån den enda faktorn som påverkar brottsligheten i samhället, andra faktorer som påverkar är arbetslöshet, alkoholkonsumtion och tillfällighetsstrukturer. Men eftersom det är mycket komplicerat att väga in och kontrollera för alla de föränderliga faktorer som kan påverka brottslighetens utveckling, stannar man ofta vid att endast utgå från demografiska förändringar (Nilsson 2008). 
  
 Prognos fram till 2024 av inkomna ärenden till 
  
 Polismyndigheten och flödet vidare i rättskedjan 
  
 Sedan 2008 samarbetar Kriminalvården, Domstolsverket Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten, på regeringens uppdrag, med att ta fram prognoser över framtida verksamhetsvolymer på fyra års sikt (Brå m.fl. 2021).18 Syftet är att få en gemensam bild av flödet i brottsmålprocessens olika delar liksom av verksamhetsresultat i rättskedjan, inte att göra prognoser över brottslighetens utveckling. 
  
 Utifrån uppgifter från Polismyndighetens egna system för verksamhetsuppföljning presenteras prognoser över antalet inkomna ärenden. Prognoserna utgår från den historiska utvecklingen och baseras på trendframskrivning av det historiska utfallet. Enligt den senast publicerade 
  
 17En födelsekohort består av personer födda under samma kalenderår. 
  
 18Myndigheternas prognoser sammanställs och publiceras årligen av Brå som bistår med metodstöd. 
  
 149 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 rapporten kommer antalet inkomna ärenden totalt sett öka med 8 procent mellan 2020 och 2024 (från 1 279 170 till 1 379 700) (Brå m.fl. 2021). 
  
 I den senaste rapporten om framtida verksamhetsvolymer utarbetades en myndighetsgemensam kategorisering av olika brottsgrupper baserat på hur resurskrävande de är. De särskilt resurskrävande brotten innefattar exempelvis grövre  
 vålds-, 
  narkotika- och sexualbrott. De står för en mindre andel av ärendeinflödet men är i regel resurskrävande för samtliga berörda myndigheter i rättskedjan. Bland de initialt volymstarka brotten återfinns exempelvis tillgrepps- och trafikbrott, brottstyper vars volym minskar genom rättskedjan då ärenden ofta kan avslutas i ett tidigt skede. Dessa brott är i regel av lindrigare art och föranleder i huvudsak böter. Resterande brott har placerats i övriga brott, där exempelvis misshandel och enklare narkotikabrott återfinns. 
  
 I tabell 4.7 visas prognosen över antalet inkomna ärenden till Polismyndigheten åren  
 2021–2024, 
  uppdelat på dessa brottsgrupper. Medan det totala antalet inkomna ärenden väntas öka med 8 procent de närmsta åren, väntas de särskilt resurskrävande brotten öka med 21 procent jämfört med nivån under 2020. 
  
 Tabell 4.7 Prognos över antal inkomna ärenden,  
 2021–2024 
  
 Antal inkomna ärenden till Polismyndigheten samt ackumulerad förändring jämfört med 2020, efter brottskategori 
  
 2021  
  
 2022  
  
 2023  
  
 2024  
  
 Särskilt resurskrävande brott  
  
 35 200  
  
 36 900  
  
 38 700  
  
 40 600  
  
 (Mord, dråp m.m., allvarliga  
  
 narkotikabrott, våldtäkt, grov  
  
 misshandel, rån, vapenbrott)  
  
 Ack. förändring i % jfr 2020  
  
 5 %  
  
 10 %  
  
 15 %  
  
 21 %  
  
 Initialt volymstarka brott  
  
 874 000  
  
 887 200  
  
 903 300  
  
 922 299  
  
 (Tillgreppsbrott, skadegörelse-  
  
 brott, trafikbrott, bedrägeribrott)  
  
 Ack. förändring i % jfr 2020  
  
 1 %  
  
 3 %  
  
 5%  
  
 7 %  
  
 Övriga brott  
  
 390 400  
  
 398 900  
  
 407 700  
  
 416 900  
  
 (Misshandel, enkla narkotika-  
  
 brott, olaga tvång m.m.,  
  
 människohandel, övrigt)  
  
 Ack. förändring i % jfr 2020  
  
 2 %  
  
 4%  
  
 7%  
  
 9 %  
  
 Totalt antal inkomna ärenden  
  
 1 299 600  
  
 1 323 000  
  
 1 349 700  
  
 1 379 700  
  
 Ack. förändring % jfr 2020  
  
 2 %  
  
 3%  
  
 6%  
  
 8 %  
  
 2 021  
  
 2 022  
  
 2 023  
  
 2 024  
  
 Källa: Brå m.fl. (2021). 
  
 150 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 När det gäller flödet vidare i rättskedjan prognostiseras ärenden som redovisas till åklagare (Polismyndigheten) att öka med 9 procent, och ser man till de särskilt resurskrävande brotten väntas antalet ärenden öka med 27 procent. Antalet brottsmisstankar med åtalsbeslut (Åklagarmyndigheten) väntas ha ökat med 2 procent fram till år 2024, och antalet genom dom avgjorda brottmål (Sveriges Domstolar) förväntas öka med 60 procent. Medelantalet klienter i Kriminalvården väntas också öka, med 18 procent. Den höga ökningstakten i domstolsledet förklaras av ändrade arbetssätt till följd av att man i vissa områden har tillämpat ett snabbförfarande i brottmål på försök. Prognoserna för Sveriges Domstolar grundar sig på att snabbförfarandet införs i hela landet under prognosperioden. Detta kan få stora effekter på antalet brottmål i domstolarna, förutsatt att det ger liknande resultat i hela landet som i försöksområdena. Andra delar av rättskedjan bedöms inte påverkas i lika stor utsträckning (Brå m.fl. 2021). 
  
 Hur har då Polismyndighetens tidigare prognoser över antal inkomna ärenden stämt? I tabell 4.8 jämförs de prognoser som gjordes året utfallet blev känt. I tre fall av sex  
 (2016–2018) 
  lades prognosen högre än utfallet och i övriga fall (2015 och  
 2019–2020) 
  lades prognosen lägre. 
  
 Tabell 4.8 Träffsäkerheten i tidigare prognoser över inkomna ärenden till Polismyndigheten 
  
 Inkomna  
  
 2015  
  
 2016  
  
 2017  
  
 2018  
  
 2019  
  
 2020  
  
 2015  
  
 ärenden  
  
 Över-  
  
 /underskattning  
  
 -1,8 
  %  
  
 +1,2 %  
  
 +1,2 %  
  
 +0,4 %  
  
 -1,7 
  %  
  
 - 0,8 %  
  
 -1,8 
  %  
  
 Källa: Brå m.fl. (2021). 
  
 Pandemins inverkan på nivån av anmälningar och på flödet i rättskedjan 
  
 I mars 2020 slog pandemin till i världen och de svenska myndigheterna förmedlade restriktioner till allmänheten för att begränsa smittspridningen. Pandemin utgör ett bra exempel på hur oförutsedda händelser kan påverka träffsäkerheten i prognoser som räknas fram utifrån den historiska utvecklingen. 
  
 Enligt Brås bedömningar av pandemins konsekvenser på nivån av anmälda brott, var pandemins inverkan störst under de första pandemi- 
  
 151 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 månaderna (mars, april och maj) då färre anmälningar gjordes än under motsvarande period 2019 (Brå 2021d). Under juni och juli 2019, när myndigheterna lättade på vissa restriktioner, ökade antalet anmälningar i förhållande till föregående år. I slutet av oktober 2020 ökade smittspridningen, vilket åter föranledde restriktioner i månadsskiftet  
 oktober-november. 
  Sammantaget var nivån av anmälningar under höstmånaderna 2020 oförändrad jämfört med 2019 men under januari– februari 2021 var nivån klart lägre än under dessa månader 2020. Enligt Brås bedömning har pandemins inverkan på nivån av anmälningar dämpats under mars 2021. Minskningarna i nivån av anmälningar sammanfaller därmed, med viss förskjutning, med restriktionerna kring social distansering. 
  
 Brå har undersökt pandemins inverkan på flödet i rättskedjan (Brå 2021d). Brå menar att pandemin haft en inverkan på vissa brottstyper som minskat/ökat mer än vad prognoser föreslagit. Brottstyper vars anmälningar troligen minskat till följd av ett förändrat nöjesliv är misshandel mot obekant och stölder från butiker, skolor, bilar och personer. Ökningar och minskningar av anmälningar av andra brottstyper tycks i stället förklaras av förändrade arbetssätt hos främst Polismyndigheten. Den generella bilden är att Polismyndigheten i betydligt större utsträckning har bearbetat ärenden gällande en rad brottstyper under 2020 jämfört med 2019, särskilt kvartal två och fyra. Mer specifikt innebar en omprioritering av polisanställda från Arlanda till Polismyndighetens kontaktcenter (PKC) under sommaren 2020 att fler skadegörelsebrott kunde registreras. Brå bedömer även att ökningen i anmälningar av narkotikabrott under 2020 jämfört med 2019 delvis kan förklaras av att Polismyndigheten fick mer tid än vanligt att ingripa mot narkotikabruk och narkotikainnehav. Samtidigt har antalet anmälda rattfyllerier minskat till följd av färre generella nykterhetskontroller. 
  
 Under hösten 2020 publicerade kommittén Coronapandemin, brottsligheten och rättsväsendets myndigheter, som bl.a. beskrev en oro från ideella organisationer att utsattheten för våld i nära relation hade ökat till följd av rekommendationer kring social distansering. Enligt en sammanställning av utländska studier har rörelsebegränsningarna under pandemin bidragit till bl.a. arbetslöshet och ökad risk för våld i hemmet (Chu m.fl. 2020). Därutöver har Adams rapporterat om en ökning i barns samtal om fysiskt och psykiskt våld under 2020 (Bris 2021). 
  
 152 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 4.4.2Tidigare prognoser över brottslighetens utveckling på lång sikt utifrån omvärldsbevakning 
  
 Ett alternativ till att räkna fram omfattningen av den kända brottsligheten baserat på historiska trender, är att i stället blicka framåt mot förväntade förändringar i samhället och omvärlden som kan ha betydelse för brottslighetens utveckling. Det kan exempelvis gälla samhällsutvecklingar som förändrar tillfällighetsstrukturen för brott (exempelvis digitalisering och globalisering) eller andra förhållanden som hänger samman med brottslighet (exempelvis demografi och makroekonomiska faktorer). Genom att göra sådana omvärldsanalyser kan olika scenarier tas fram om hur brottsligheten kommer utvecklas baserat. 
  
 En kritik som har riktats mot den här typen av prognoser är att de ofta saknar teorianknytning och att redovisningen av antagna samband ofta är svag. Men i studier av det här slaget görs ofta heller inga anspråk på vetenskaplighet, eller på att med säkerhet bedöma hur det kommer se ut i framtiden. I stället är syftet ofta att göra kvalificerade bedömningar av vad som kan tänkas hända samt stimulera till diskussion och debatt om vilken handlingsberedskap som finns, eller behöver finnas, givet olika scenarier. Samtidigt är det viktigt att utsagor och prognoser om brottsligheten, som kan komma att ligga till grund för en ändamålsenlig kriminalpolitik, så långt som möjligt kan knytas till teori och tillgänglig empiri (Nilsson 2008). 
  
 Flera likheter i svenska och internationella prognoser 
  
 Konsult- och analysföretaget Kairos Future har på beställning av Polisförbundet gjort en studie om hur Polismyndighetens verksamhet kan behöva anpassas för att möta framtida krav (Kraft, Mcguire och Burns 2013). Som en del i det arbetet organiserades expertseminarier med sakkunniga19 om hur brottsligheten kan utvecklas fram till 2030. 
  
 En övergripande bedömning som presenteras i rapporten är att brottsligheten inte kommer förändras i någon större omfattning. Tre trender som ändå lyfts fram är att den grövre organiserade brottsligheten kommer bli mer sofistikerad och gå mot en högre grad av internationalisering;  
 it-relaterade 
  brott förväntas öka; anmälningsbenä- 
  
 19Forskare, representanter från fackförbund, polisanställda och representanter från myndigheter. Man inhämtade också synpunkter från poliskåren och allmänheten via enkäter. 
  
 153 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 genheten för mindre allvarliga brott kommer öka till följd av minskad tolerans. Generellt sett menar man i rapporten att den kriminella världen utvecklas på samma sätt som den legitima. Man jämför med hur företag under de senaste årtiondena globaliserats, specialiserats och anpassat verksamheten efter  
 it-utvecklingen, 
  och menar att på samma sätt kommer brottsligheten internationaliseras, utnyttja digitaliseringen i allt högre grad och professionaliseras. 
  
 De deltagande experterna lyfte även fram en trend om ökad juridicering i samhället, dvs. att fler sociala problem i framtiden skulle komma att definieras som brott i juridisk bemärkelse. Enligt en enkät till poliskåren trodde fyra av tio poliser att förväntningarna på att Polismyndigheten ska hantera sociala problem, så som hemlöshet, missbruk och psykisk sjukdom, kommer att öka. Två av tio trodde att dessa krav på myndigheten skulle minska och resten trodde inte det skulle bli någon förändring. 
  
 I Kairos Futures rapport redogörs för vilka framtidsbilder som de deltagande experterna enats om som mest troliga när det gäller brottslighetens utveckling. Tre trender bedömdes som mest troliga: (1) att itrelaterad/digital brottslighet kommer öka, (2) att s.k. parasitär brottslighet, exempelvis bedrägeri, utpressning och bokföringsbrott kommer öka och (3) att lagstiftare blir mer vaksamma på konsekvenserna av lagstiftning, t.ex. om nya kriminella marknader skapas av ny lagstiftning, s.k. crime proofing. Andra trender som expertgruppen lyfte fram som mycket troliga var i nämnd ordning: hot mot samhället kommer bli vanligare; brottsligheten kommer bli mer avancerad och internationellt organiserad; kränkningsbrott kommer kriminaliseras i större omfattning; klyftan mellan upplevd och uppmätt omfattning och utveckling av brottslighet kommer att öka bl.a. som en konsekvens av minskad tolerans för brott; bedrägerier och grov organiserad brottslighet kommer att öka, liksom vad gäller extremistbrott och korruption. 
  
 I rapporten ges också två exempel på hur den tekniska utvecklingen skapar nya möjligheter att planera och begå brott. Det som lyfts är tillgången på drönare och  
 3D-skrivare. 
  Man förutspår att drönarna kommer kunna användas av kriminella för rekognoscering, övervakning och avlyssning i samband med planering och genomförande av kriminella handlingar, och att tekniken med  
 3D-utskrifter 
  kommer kunna användas för att ladda ner och skriva ut upphovsrättsskyddade produkter samt vapen. 
  
 154 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Redan 2001 genomförde Kairos Future, tillsammans med dåvarande Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren, en likande studie. Syftet var att skapa tänkbara scenarier för hur brottsligheten och arenan för de brottsbekämpande myndigheterna skulle utvecklas fram till 2007 (Bandhold m.fl. 2001). Den projekt- och referensgrupp som deltog i studien identifierade arton tänkbara trender som kunde tänkas få betydelse för brottslighetens utveckling. Ett par av dem återkom i studien från 2013, nämligen internationaliseringen och  
 it-utvecklingen. 
  
 Det kanadensiska justitiedepartementet (Department of Justice Canada) publicerade 2002 en sammanställning av studier och expertintervjuer om brottslighetens utveckling under  
 2000-talets 
  första decennier (Schneider 2002). Enligt Boyd sammanställning var det inte brottslighetens omfattning som skulle förändras mest i framtiden, utan snarare brottslighetens karaktär och komplexitet. Det drivande i den utvecklingen var framför allt den teknologiska utvecklingen, digitaliseringen och internet. Teknologin förväntades i sin tur, tillsammans med faktorer som ökad internationell handel, resande och migration, göra brottsligheten mer gränsöverskridande. Varken tillgreppsbrotten eller våldsbrotten förväntades öka dramatiskt. Den mest dramatiska förändringen av stöld och tillgreppsbrottsligheten bedömdes bli ökningen av stöld, med hjälp av teknologi, internet och olika  
 e-tjänster, 
  av immateriella värden som information, kunskap och identiteter. I vissa studier förutspås dock en viss ökning av traditionell stöldbrottslighet med hänvisning till den ökade tillgången på dyrbara elektroniska produkter, som vid den tiden tenderade att bli mindre och mindre i storlek och därmed lättare att stjäla, frakta och sälja vidare. Det förutspåddes också att annan traditionell brottslighet skulle komma att flytta över till den digitala arenan och i allt högre utsträckning organiseras i gränsöverskridande nätverk. 
  
 Teknikutveckling och fri rörlighet över nationsgränserna är alltså faktorer som har antagits, och fortfarande antas, påverka hur brottsligheten kommer utvecklas. På lång sikt kan det också finnas anledning att vara uppmärksam på hur klimatförändringarna kan påverka brottsligheten. Angew (2011) beskriver hur det, utifrån kriminologiska teorier, kan antas att klimatförändringar på sikt kommer att leda till högre nivåer av brott begångna av både individer, grupper, företag och stater. 
  
 155 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 4.4.3Övergripande bedömning 
  
 För att bredda kunskapen och samla in så mycket kunskap som möjligt om hur brottsligheten kan komma att utvecklas på några års sikt har Trygghetsberedningens kansli haft möten med representanter från olika myndigheter och med forskare. Frågan till dem har varit vad de ser för trender i den del av brottsligheten som de kommer i kontakt med. Deras bedömningar av hur brottsligheten kommer att utvecklas till sin karaktär påminner påtagligt om de bedömningar som gjorts ovan. Mycket fokus ligger på hur  
 it-inslaget 
  i brottsligheten ökar, hur den organiserade brottsligheten blir alltmer organiserad och professionaliserad, samt hur dessa två faktorer, tillsammans med ökad rörlighet, bidrar till att brottsligheten blir alltmer geografiskt gränsöverskridande. I hög grad är det alltså redan pågående samhällstrender och tendenser som förväntas fortsätta påverka brottsligheten. 
  
 4.5Sammanfattande avslutning 
  
 I kapitlet redovisas brottslighetens struktur och utveckling så som den ser ut enligt självrapportstudier och kriminalstatistik. En inledande kort historisk tillbakablick över stöld och misshandel följs av en genomgång av dels brottslighetens struktur 2020, dels utvecklingen av utsatthet för brott och av anmälnings- och lagföringsstatistiken mellan åren 2010 och 2020. Slutligen beskrivs olika försök att genom prognoser beskriva brottslighetens framtida utveckling. Bilden av den kända brottsligheten som har presenterats i kapitlet utgör en del av det underlag som ligger till grund för kommitténs arbete med att identifiera kriminalpolitiska utmaningar. 
  
 4.5.1Brottslighetens struktur år 2020 
  
 Generellt kan sägas att det finns både likheter och skillnader mellan självrapportstudier och kriminalstatistik. I både NTU och anmälningsstatistiken är olika former av tillgreppsbrott vanligast. Bland de lagförda brotten är i stället narkotika- och trafikbrott vanligast, följt av tillgreppsbrott. Brotten mot liv och hälsa, dvs. våldsbrotten, är förhållandevis ovanliga, både enligt självrapportstudier (NTU) och bland de anmälda respektive lagförda brotten (se tabeller 4.3 och 4.6). 
  
 156 
  
 SOU 2021:85  
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 Det finns också likheter och skillnader i brottsutsatthet mellan kvinnor och män, detsamma gäller för yngre och äldre åldersgrupper. Utsatthet för brott är allmänt högre i yngre åldersgrupper. Till exempel uppger de i åldern  
 16–29 
  i NTU att de är utsatta för misshandel och sexualbrott i högre utsträckning än äldre åldersgrupper. Även skolundersökningen om brott visar att utsatthet bland unga är vanligt. Strukturen av utsatthet för brott mellan kvinnor och män visar stora likheter i NTU, med undantag för sexualbrotten som är den vanligaste brottstypen att utsättas för bland kvinnor och den minst vanliga bland män. Sexualbrotten utgör samtidigt en mycket liten del av det totala antalet anmälda och lagförda brotten (tabell 4.6). 
  
 4.5.2Brottslighetens utveckling med fokus på åren 2010 och 2020 
  
 Sedan 2006 ser man i NTU en relativt stabil nivå av utsatthet för olika typer av egendomsbrott, medan utsatthet för brott mot enskild person har ökat under samma period (figur 4.2 och 4.4). Samtidigt framgår av SCB:s  
 ULF-undersökning 
  att utsatthet för mer allvarlig misshandel legat stabilt sedan omkring 1980. Sedan mitten av 2010- talet undersöks internet och sociala medier som en arena för brott och kränkningar. Enligt Brås skolundersökning har andelen brottshändelser som skett på internet ökat kontinuerligt mellan  
 2015–2019. 
  
 Det totala antalet anmälningar av brott har ökat något mellan 2010 och 2020 efter justering för befolkningsökningen. Medan det har skett en kontinuerlig minskning av den antalsmässigt stora brottskategorin tillgreppsbrott, ser man under perioden ökningar i anmälningar rörande t.ex. bedrägerier, sexualbrott, skadegörelser och narkotikabrott. En trend i anmälningarna är en ökande digitalisering sett till större antal  
 it-relaterade 
  brott såsom olovlig identitetskränkning, dataintrång och kortbedrägerier. 
  
 Det sammantagna antalet lagföringar har i stället minskat med en fjärdedel mellan 2010 och 2020 efter justering för befolkningsökningen. Minskningen är generell och gäller de flesta brottskategorier, men en ökning har skett gällande sexual- och bedrägeribrott samt brott mot narkotikastrafflagen. En uppdelning på kön visar att en man finns bakom fyra av fem lagföringar samt att detta legat relativt oförändrat mellan åren. Däremot har andelen lagförda personer som är 
  
 157 
  
 Brottslighetens struktur och utveckling  
  
 SOU 2021:85  
  
 20 år eller yngre generellt minskat, en minskning som är större bland unga kvinnor än unga män. 
  
 4.5.3Brottsutvecklingen på såväl kort som lång sikt 
  
 Prognoser över den kända brottslighetens utveckling kan vara framtagna med hjälp av både kvantitativa och kvalitativa metoder. Enligt den senaste rapporten över framtida verksamhetsvolymer inom rättsväsendet beräknas antalet registrerade brott hos Polismyndigheten öka med 8 procent fram till 2024 jämfört med 2020. Samtidigt väntas de särskilt resurskrävande ärendena öka med 21 procent under samma period. 
  
 En prognos som i stället utgår från omvärldsbevakning och pågående samhällsutvecklingar behandlar brottslighetens utveckling fram till 2030 (Kraft, Mcguire och Burns 2013). Rapportförfattarna pekar ut möjliga framtida trender, exempelvis en ökande andel  
 it-relaterade 
  brott, en ökad anmälningsbenägenhet för mindre allvarliga brott samt att fler sociala problem i framtiden kommer att definieras som brott. Bland de trender som av rapportens expertgrupp bedöms som mycket troliga återfinns att hot mot samhället blir mer vanligt, en allt mer avancerad och internationellt organiserad brottslighet, och en ökning av bedrägerier och grov organiserad brottslighet. 
  
 158 
  
 5 Trygghet 
  
 Kriminalpolitikens övergripande mål är att förebygga brott och öka människors trygghet. I och med att frågan om trygghet är ett eget målområde för kriminalpolitiken uppmärksammas denna fråga här i ett eget kapitel där trygghetens struktur och utveckling i olika grupper i samhället beskrivs. I kommittédirektiven uppmärksammas den ojämlikhet som råder vad gäller trygghet och denna ojämlikhet beskrivs som ett problem. Kapitlet syftar därmed även till att ge en bild av hur man kan förstå de skillnader i trygghet som finns mellan olika grupper i samhället. 
  
 Trygghet kan mätas och definieras på olika sätt och för att förstå varför människor oroar sig för brott och känner sig otrygga behöver flera faktorer, inte enbart brottsutsatthet eller risk för brottsutsatthet, tas i beaktande. I detta kapitel ges en övergripande bild av den svenska befolkningens trygghet. Inledningsvis förs en diskussion om begreppet trygghet och dess mångtydighet. Därefter redogörs för de olika mått som används för att mäta otrygghet och oro för brott i olika undersökningar. Kapitlet beskriver även olika tänkbara orsaker till otrygghet utifrån forskning på området liksom nivåer på otrygghet så som det framträder i olika befolkningsstudier. Dessa nivåer relateras både till hur otryggheten i den svenska befolkningen utvecklats över tid och till andra länders nivåer avseende otrygghet. Den beskrivning av trygghet som ges i detta kapitel utifrån olika vinklar syftar till att skapa förutsättningar att identifiera angelägna utmaningar som specifikt relaterar till frågan om trygghet. Kapitlet avslutas följaktligen med att ett par kriminalpolitiska utmaningar som relaterar till just trygghet lyfts fram. 
  
 159 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.1Vad är trygghet? 
  
 Trygghet kan betyda flera olika saker och det finns flera olika definitioner av trygghet och otrygghet. Trygghet kan relatera till ett existentiellt tillstånd, till en subjektiv känsla samt till materiella förhållanden, där låg viktimiseringsrisk, dvs. låg risk att utsättas för brott, är ett av flera möjliga sådana materiella förhållanden (Andersson 2002, Eriksen 2006). 
  
 I kriminalpolitiska sammanhang likställs ofta otrygghet med rädsla för brott, även om rädsla ofta beskrivs som ett mer akut tillstånd än otrygghet. Otrygghet är snarare en framåtblickande känsla som är mer diffus än rädsla (Eriksen 2006, Heber 2008). Vissa förespråkar att en åtskillnad görs mellan trygghet å ena sidan, som då definieras som en subjektiv känsla eller bedömning av risk, och säkerhet å den andra sidan, som definieras som den objektiva risken att utsättas för brott. Lloyd m.fl. (2019) använder denna definition i en studie av otrygghetens koppling till utformningen av den fysiska miljön. Även Stiftelsen Tryggare Sverige gör en liknande uppdelning i sin definition som lyder: ”Säkerhet definieras som den faktiska risken att utsättas för brott och ordningsstörningar, medan trygghet är individens upplevelse av säkerheten/risken” (www.tryggaresverige.org). Här betonas vidare att den subjektiva tolkning som individen gör, och som kan resultera i en upplevelse av otrygghet, påverkas av en rad olika förhållanden. Exempelvis påverkas den av individens upplevelse av kontroll, av tillit till andra och till samhället, av tidigare personliga erfarenheter och tron på den egna förmågan att avvärja hot och hantera konsekvenserna av eventuell brottsutsatthet liksom av mediala porträtteringar och bilden av andras utsatthet. Boverket har tagit fram en definition av trygghet kopplad till fysiska miljöer som väver in flera av de ovan nämnda aspekterna: ”Trygghet är den känsla som utlöses när individen tolkar en fysisk miljös utformning och användning genom att sinnesintryck kombineras med såväl egna erfarenheter, som med andra individers eller mediers beskrivningar av risken för att utsättas för brott eller hotfulla situationer” (Boverket 2019). Polismyndigheten definierar trygghetsskapande arbete som sådan aktivitet där myndigheten deltar med det primära syftet att minska rädsla för brott. 
  
 Begreppet trygghet kan översättas till både safety och security på engelska och det finns olika uppfattningar om vilket begrepp som bäst fångar begreppet trygghet (Sahlin 2007). Vissa menar att begreppet 
  
 160 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 trygghet har en mer känslomässig laddning än båda dessa engelska begrepp (Eriksen 2006). Begreppet social security förekommer också som översättning av svenskans trygghet för att fånga begreppets ekonomiska och sociala dimensioner (Barker 2018). På samma sätt som otrygghet relaterar till rädsla för brott, kan också internationell forskning om fear of crime vara relevant för att förstå människors till brott kopplade otrygghet. 
  
 Människors längtan efter trygghet och förutsägbarhet har av många forskare kopplats ihop med det senmoderna samhälle som vi i dag lever i, där vi ständigt exponeras för en mängd olika risker som för oss som individer är svåra att kontrollera (Bauman 2006, Beck 1986, Heber 2011). Otrygghet, och längtan efter trygghet, kan alltså delvis förstås som en konsekvens av det informationsflöde som vi lever i. Den mediala (och politiska) debatten har potential att ständigt aktualisera otrygghet i vår vardag (även om mångas vardag är relativt förutsägbar) och media har även en stor inverkan på vad vi uppfattar som otryggt. I och med att media rapporterar om faktiska samhällsförhållanden kan man givetvis hävda att också otryggheten i förlängningen är ett resultat av dessa samhällsförhållanden. Samtidigt vet vi att medier styrs av en logik där det oförutsedda och extraordinära får stort utrymme, likaså får s.k. negativa nyheter stort genomslag. I och med att otryggheten delvis styrs av saker som ännu inte hänt, utan blickar framåt mot potentiella hot, har medierapporteringen och politiken stor möjlighet att forma vår upplevelse av otrygghet (Becket 1997, Day m.fl. 2018). 
  
 Det svenska begreppet trygghet är starkt förknippat med ekonomisk och social förutsägbarhet och med välfärdsstatens ambition att skapa denna förutsägbarhet i människors liv (Andersson 2002, Ljunggren 2015). De välfärdsstatliga trygghetssystemen har historiskt sett strävat efter att begränsa de negativa konsekvenserna av exempelvis arbetslöshet och fattigdom. På samma sätt kan kriminalpolitiken sträva efter att förebygga otrygghet, dels genom att förebygga brott och andra faktorer som orsakar otrygghet, dels genom att minska de negativa konsekvenserna av brott och försäkra människor om att samhället kan ge adekvat stöd när människor drabbas av brott. 
  
 161 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.2Hur kan man mäta otrygghet och oro? 
  
 Det finns flera undersökningar som återkommande mäter människors otrygghet. I Sverige undersöker exempelvis Statistiska Centralbyrån (SCB) sedan  
 1980-talet 
  människors oro för olika fenomen, däribland oro för brott. I SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden (ULF/ SILC) undersöks även huruvida människor avstått från att gå ut på grund av oro för att bli överfallen eller hotad. Sedan år 2006 undersöker också Brottsförebyggande rådet (Brå) människors otrygghet med liknande frågekonstruktion. I Brås Nationella trygghetsundersökning (NTU) ställs frågan om upplevd otrygghet vid utevistelse sent på kvällen i det egna bostadsområdet samt om människor avstått från att gå ut på grund av otrygghet. I resultatrapporteringar kategoriseras de som angett att de känner sig ganska eller mycket otrygga samt de som angett att de avstått från att gå ut på grund av oro att utsättas för brott som otrygga. Sedan 2017 undersöks människors oro för att själva utsättas för ett antal olika brott (misshandel, våldtäkt/ sexuella angrepp, personrån, bedrägeri på internet, bostadsinbrott, stöld av/skadegörelse på bil). Frågor ställs även om oro för att en närstående ska drabbas av brott. Slutligen ställs frågor om otrygghetens konsekvenser genom frågor om orons eventuella påverkan på den generella livskvaliteten samt frågor om huruvida människor valt andra färdmedel eller vägar på grund av oro att utsättas för brott eller om de avstått från aktiviteter (inklusive på internet) på grund av oro för brott. I skolundersökningar tillfrågas elever även om de avstått från att gå till skolan på grund av oro för att utsättas för brott. 
  
 Brå, SCB och  
 SOM-institutet 
  i Göteborg undersöker därutöver, på olika sätt, huruvida olika samhällsfrågor eller samhällsutvecklingar oroar människor eller vilka samhällsproblem som människor ser som de viktigaste. Brå undersöker exempelvis om människor har uppfattningen att brottsligheten ökar i samhället samt om människor oroar sig för brottsligheten i samhället. Även dessa frågor kan i någon mån användas för att analysera människors otrygghet, eller upptagenhet av brott. Även om alla dessa olika mått är intressanta ur ett politiskt perspektiv är det viktigt att vara medveten om att de mäter olika fenomen och även bör hanteras politiskt på olika sätt. Rädsla för att utsättas för brott kan leda till att människors livskvalitet och hälsa försämras, men i vissa fall mäter frågor om trygghet snarare människors attityder, vad människor ser som allvarliga samhällsproblem (Lab 2019). 
  
 162 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 Att dessa attityder förändras behöver inte nödvändigtvis innebära en förändring i levnadsvillkor. Ett visst mått av oro kan även göra att människor vidtar åtgärder för att inte bli utsatta för brott. Dessa åtgärder kan vara rimliga och de behöver inte nödvändigtvis leda till att människors livskvalitet försämras. Däremot kan vissa vidtagna åtgärder ses som negativa, både för den enskilda individen vars livsutrymme begränsas, och även för samhället i stort i de fall människor vidtar åtgärder som riskerar att leda till isolering, som minskar sammanhållning eller som förstärker misstron mellan människor. Det kan även vara så att olika grupper i samhället har olika möjlighet att vidta åtgärder för att skydda sig själv, sina närstående eller sin egendom. 
  
 5.3Vem är trygg och vad påverkar? 
  
 Det finns vissa återkommande mönster i mätningar av trygghet. Vissa grupper i samhället oroar sig för brott mer än andra. Kvinnor verkar generellt sett uppleva en större oro som är knuten till brott än män. Även gruppen äldre brukar uppmärksammas som en grupp som oroar sig mer för brott än befolkningen generellt. Otrygghet påverkas även av andra demografiska faktorer och av människors levnadsvillkor. Exempelvis påverkar hur och var man bor rädslan för brott. Personer med utländsk bakgrund (särskilt den grupp som i Brås undersökningar kategoriseras i gruppen svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar) är generellt sett mer oroade för brott än personer med en eller två svenskfödda föräldrar. Även utbildningsbakgrund och ekonomiska förhållanden verkar ha betydelse för människors nivåer av otrygghet. 
  
 För att förstå olika gruppers otrygghet bör man därför ta flera aspekter i beaktande. Utöver demografiska faktorer, och de erfarenheter som följer med dessa, spelar den sociala och fysiska miljön roll för hur trygga människor känner sig. Nedan beskrivs tre framträdande drag i forskningen om otrygghet: kvinnors otrygghet, levnadsförhållandens inverkan på otrygghet samt platsrelaterade orsaker till otrygghet. 
  
 163 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.3.1Kvinnors otrygghet ett väl etablerat mönster 
  
 Kvinnors överrepresentation vad gäller oro och rädsla för brott är ett väl etablerat mönster, ett mönster som återfinns över tid och även internationellt. Det är även ett mönster som återkommer i olika grupper i samhället. I 2020 års mätning från NTU uppger 38 procent av kvinnorna att de känner sig otrygga när de vistas ute i det egna bostadsområdet, medan motsvarande andel för männen är 22 procent år 2020 (figur 5.1). De exakta nivåerna på otrygghet varierar något över tid både för män och kvinnor (se avsnitt 5.4) men relationen mellan grupperna är stabil (Brå 2020a). 
  
 Figur 5.1 Otrygghet kvällstid i det egna bostadsområdet, 2020 
  
 Andel mycket/ganska otrygga samt de som avstår från att gå ut på grund av otrygghet, efter ålder och kön 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 Om man även tar andra faktorer i beaktande, som ålder eller utländsk bakgrund, ser man att det finns vissa grupper av kvinnor som upplever en särskilt stor otrygghet. Det är framför allt de yngsta (åldersgrupperna  
 16–19 
  och  
 20–24) 
  och de äldsta (åldersgrupperna  
 65–74 
  och  
 75–84) 
  kvinnorna som upplever stor otrygghet. Bland männen är det inte någon större skillnad mellan olika åldersgrupper i de senaste årens mätningar. Likaså upplever kvinnor med utländsk bakgrund en större otrygghet. Störst otrygghet upplever de kvinnor som är födda i Sverige och som har två utrikesfödda föräldrar, medan gruppen utrikesfödda är något tryggare. Svenskfödda kvinnor med minst en svenskfödd förälder är den grupp som upplever minst otrygghet. Samma mönster framträder för män. 
  
 164 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 Figur 5.2 Otrygghet kvällstid i det egna bostadsområdet, 2020 
  
 Andel mycket/ganska otrygga samt de som avstår från att gå ut på grund av otrygghet, efter kön och svensk/utländsk bakgrund 
  
 Svenskfödda med  
  
 50  
  
 minst en svenskfödd  
  
 40  
  
 förälder  
  
 30  
  
 Svenskfödda med båda  
  
 20  
  
 föräldrarna  
  
 10  
  
 utrikesfödda  
  
 Utrikesfödda  
  
 0  
  
 Kvinnor  
  
 Män  
  
 Källa: NTU 2020 Appendix (Brå 2020h). 
  
 Det faktum att kvinnor generellt sett löper mindre risk att utsättas för brott än män, i alla fall för våldsbrott, har lett till att kvinnors överrepresentation vad gäller rädsla för brott har beskrivits som något av en paradox. Det finns däremot mycket forskning numera som gör att 
  
 vikan förstå denna överrepresentation i rädsla. En förklaringsmodell är att kvinnors fysiska och strukturella sårbarhet kan förklara kvinnors rädsla. Upplevelsen av att inte kunna göra motstånd eller skydda sig mot ett eventuellt övergrepp kan påverka nivåer av oro. Detta är även en förklaringsmodell som kan appliceras på gruppen äldre samt på de personer som upplever otrygghet på landsbygden. Den strukturella sårbarheten kan handla om socioekonomiska förhållanden och om andra strukturer, t.ex. patriarkala, som påverkar olika gruppers möjligheter och levnadsförhållanden. 
  
 Flera studier menar vidare att kvinnors rädsla för brott bör förstås i ljuset av deras rädsla för sexuella övergrepp (the shadow hypothesis), en brottstyp där kvinnor är mer utsatta än män. Sett utifrån detta perspektiv är kvinnors rädsla inte alls en paradox.1 I en studie av svenska studenter visade det sig att även rädsla för mindre allvarliga former av sexuella övergrepp påverkar kvinnors rädsla för brott generellt (Mellgren och Key 2019). För att påverka kvinnors rädsla för brott verkar det alltså centralt att förebygga sexuella trakasserier och övergrepp. 
  
 1En följd av att mäns utsatthet för brott har minskat över tid är att skillnader mellan kvinnor och män minskat avseende brottsutsatthet. Kvinnors överrepresentation i rädsla för brott är därmed mindre av en paradox numera än vad som var fallet för ett par decennium sedan. 
  
 165 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.3.2Otrygghet och skillnader i levnadsförhållanden 
  
 Både svensk och internationell forskning har visat på ett samband mellan otrygghet och människors generella levnadsförhållanden (Boldis, San Sebastián och Phillips 2018, Rivera 2009). Också i NTU framkommer att grupper med olika utbildningsnivå och boendeförhållanden upplever otrygghet i olika stor utsträckning. Personer med eftergymnasial utbildning är trygga i större utsträckning än dem som har som högst gymnasial eller förgymnasial utbildning. Det är framför allt gruppen med den högre utbildningsnivån som skiljer ut sig. De som bor i flerfamiljshus upplever i större utsträckning otrygghet jämfört med dem som bor i småhus. Andelen otrygga är även större i storstäder och storstadsnära kommuner än i mindre städer eller tätorter och landsbygdskommuner. Vidare påverkas även otryggheten av ens familjesituation, där personer som är sammanboende är mer trygga än dem som är ensamstående. Dessa förhållanden påverkar både mäns och kvinnors otrygghet (Brå 2020a, 2020h). 
  
 En jämförande studie av mäns och kvinnors rädsla i Sveriges fyra nordligaste kommuner visar hur socioekonomi och materiella förhållanden är centrala faktorer både för att förklara mäns och kvinnors rädsla för brott (Boldis, San Sebastián och Phillips 2018). Författarna menar vidare att, utöver kön, har ålder ett stort förklaringsvärde för kvinnors rädsla medan familjesituation (ensamstående eller sammanboende) påverkar mäns rädsla för brott i stor utsträckning. Vilka socioekonomiska förhållanden som har störst betydelse för rädsla för brott kan också se olika ut för kvinnor respektive män. Också psykosociala förhållanden, så som tillit och erfarenheter av förnedrande behandling, lyfts fram som viktiga för att förstå människors rädsla för brott (ibid). 
  
 I en annan studie av rädsla för brott jämförs Sverige med Storbritannien (Larsson 2009). I båda dessa länder korrelerar rädsla för brott med fattigdom, även om nivåerna på rädsla för brott (liksom på fattigdom) är högre i Storbritannien. Studien försöker även förklara detta samband. I Storbritannien är rädsla för brott starkt förknippad med en mer generell osäker position i samhället. I Sverige verkar i stället erfarenheten att drabbas av brott vara central för att förklara människors rädsla för brott liksom kopplingen mellan rädsla och fattigdom. 
  
 166 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 5.3.3Områdesmässiga skillnader i rädsla för brott 
  
 Rädsla för brott är även geografiskt betingat och vissa platser ger upphov till mer rädsla än andra. Forskning om otrygghet i det offentliga rummet har visat att en rad aspekter av den fysiska miljön påverkar hur dessa rum används, hur de uppfattas och vilken grad av otrygghet de ger upphov till (Ceccato 2016b, Lloyd m.fl. 2019). Ödsliga platser och platser som är dåligt underhållna tenderar att upplevas som särskilt otrygga. I andra sammanhang är det snarare trängsel som ger upphov till otrygghet. Också vilka som vistas på en plats och vad som inträffat där påverkar hur platsen används och i vilken utsträckning platsen ger upphov till otrygghet (Ceccato 2016b). 
  
 Kollektivtrafiken, och platser i anslutning till denna, har också uppmärksammats i forskningen om otrygghet (Ceccato 2017, Lloyd m.fl. 2019). En studie av studenters upplevelse av kollektivtrafiken i Stockholm och Huddinge visade att otrygghet i kollektivtrafiken drabbar kvinnor i större utsträckning än män och också i denna studie framträder en koppling mellan otrygghet och sexuella trakasserier. Olika former av tåg uppfattades som mer otrygga än t.ex. buss men vägen till och från tåget upplevdes som den allra mest otrygga platsen. Ödsliga stationer med dålig belysning och berusade människor var förhållanden som upplevdes som otrygga (Ceccato m.fl. 2019). I och med att en stor del i befolkningen, i vart fall i storstäder, nyttjar kollektivtrafik kan det ses som centralt är öka tryggheten på dessa platser. Samma sak gäller för det offentliga rummet, som syftar till att vara tillgängligt för alla. 
  
 Rädsla för brott är även ojämlikt fördelat mellan olika bostadsområden. Brå (2018b) har visat att otryggheten är mer utbredd i socialt utsatta områden jämfört med andra urbana områden.2 Till exempel upplevde under 2017 nära hälften av kvinnorna (48 %) otrygghet i socialt utsatta områden vid utevistelse på kvällen jämfört med en knapp tredjedel (30 %) av kvinnorna i andra urbana områden. Motsvarande andelar bland män var 22 procent och 9 procent. Enligt en undersökning bland boende i två områden som Polismyndigheten definierat som särskilt utsatta var det upplevelsen av att det finns gäng som bråkar och stör, buskörning och öppen narkotikahandel i närområdet som uppgavs påverka känslan av trygghet (Brå 2018b). I en annan trygghets- 
  
 2Brås (2018b) definition av socialt utsatta områden i Davis miljö baseras på tre variabler: inkomstnivå, uttag av försörjningsstöd samt åldersstruktur. 
  
 167 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 undersökning, genomförd av Folkets Husby i stadsdelarna Tensta, Rinkeby, Akalla, Husby och Kista, uppger över hälften av respondenterna (55 %) att de känt någon som mist sitt liv genom dödligt våld och 48 procent uppger att de känner oro för att någon närstående ska drabbas av dödligt våld (Shaffer och Kirk 2020). Flera av dessa stadsdelar definieras som utsatta eller särskilt utsatta områden av Polismyndigheten och rapporten belyser otrygghet ur en rad olika perspektiv, men lyfter även fram den gemenskap som studiedelatagarna upplever i sitt närområde. 
  
 Att bo i en mindre stad eller tätort eller i en landsbygdskommun är generellt sett förknippat med mindre otrygghet. I Brås NTU framkommer att 35 procent av kvinnorna upplever otrygghet i det egna bostadsområdet på kvällen på dessa boendeorter, vilket kan jämföras med 39 procent av kvinnorna i storstäder och storstadsnära kommuner. Av männen var det 19 procent som upplever otrygghet på kvällen i det egna bostadsområdet bland dem som bor i en mindre stad/tätort eller i en landsbygdskommun och bland dem som bor i storstad eller en storstadsnära kommun är det 24 procent av männen som upplever denna otrygghet (Brå 2020a). I en jämförelse mellan olika kommuner, stadsdelar och polisregioner framträder också bilden av stora geografiska skillnader i otrygghet där störst andel otrygga finns i polisregion Syd, och mer specifikt i Malmö kommun. Minst andel otrygga uppvisar polisregion Nord och kommunerna Storuman och Åsele (Brå 2019h). 
  
 Områdesmässiga skillnader i otrygghet kan bero på både en s.k. kompositionseffekt och en områdeseffekt. Som tidigare beskrivits upplever vissa grupper större otrygghet än andra. Koncentrationen av otrygghet i ett område kan delvis vara en effekt av att detta område befolkas av exempelvis unga, äldre eller av personer med utrikesfödda föräldrar (kompositionseffekt). Erfarenheter som är knutna till att t.ex. vara ung, gammal eller till att ha utländsk bakgrund, och som kan påverka ens otrygghet, ses alltså som en kompositionseffekt. 
  
 Flera studier har däremot även visat att ett områdes karaktäristika påverkar nivån av otrygghet i ett område oberoende av de enskilda individer som befolkar området. Inkomstnivå och delaktighet (mätt genom valdeltagande) är två områdesfaktorer som har visat sig ha effekt på otrygghetsnivån i ett område (Brå 2009). Andra områdesegenskaper som påverkar upplevelsen av otrygghet hos de boende är upplevelser av eller tecken på oordning, ordningsstörningar och brott i området, 
  
 168 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 grad av social kontroll och tillit mellan människor (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015, Sampson 2012, Ford m.fl. 2020, se även figur 3.4 i betänkandets tredje kapitel). I glesbefolkade delar av landet och i mindre tätorter är det möjligt att just den relativt starka sociala kontrollen och att känslan av anonymitet inte är lika utbredd bidrar till att människor generellt sett känner sig tryggare än i exempelvis storstäder (Ceccato 2016a). Det är dock viktigt att beakta att också de aspekter som på ett generellt plan verkar öka människors trygghet, kan ha negativa konsekvenser för enskilda individer eller vissa grupper. Social sammanhållning och gemenskap innebär en form av social kontroll som har visat sig öka människors trygghet på ett generellt plan. Denna sociala kontroll kan dock också verka uteslutande och bidra till otrygghet för enskilda (ibid) och i vissa situationer försvårar den för kvinnor att söka stöd och skydd när de utsatts för våld av en partner (Fisher och Storey 2019). Också frånvaron av samhällsinstitutioner, som exempelvis polis, kan bidra till en känsla av sårbarhet och bristande social kontroll vilket i sin tur kan orsaka otrygghet, särskilt i de fall man drabbas av brott. Lloyd (2016a) finner i en studie av otrygghet på den svenska landsbygden en stark korrelation mellan brottsutsatthet och otrygghet. 
  
 Områdeskaraktäristika tenderar att vara stabila över tid, de reproduceras om inte politiken aktivt arbetar för att påverka dessa (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015, Skogan 1986). En analys av utvecklingen av trygghet i olika områden i Malmö mellan åren 1998 och 2012 har visat att skillnaden mellan olika områden ökar under perioden. Den generellt sett positiva utveckling som Malmö upplever under den studerade perioden (sett till måttet trygghet) kommer med andra ord inte alla till del. Möjligtvis är det så att bostadssegregationen gynnat utvecklingen mot ökad trygghet i vissa områden, på bekostnad av andra områden där positiva processer inte aktiverats (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015). Att bo i ett riskfyllt område påverkar visserligen rädsla för brott, men kopplingen mellan fattigdom och rädsla för brott finns även om man ser till skillnaden mellan boende inom riskfyllda områden och även om man jämför personer som har olika ekonomi och som inte bor i riskfyllda områden (Larsson 2009). Det finns alltså anledning att ha ett brett angreppssätt om man vill öka människors trygghet. 
  
 169 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.3.4Vilken är relationen mellan trygghet och brott? 
  
 Relationen mellan brott och trygghet är inte helt självklar. Att själv utsättas för brott eller att ha närstående som utsätts för brott kan leda till otrygghet och rädsla men trygghet kan även förstås som en mer generell oro för brottsligheten i samhället. Trygghet påverkas av en mängd olika faktorer, vilket gör att trygghet bör analyseras och förstås utifrån ett bredare perspektiv än enbart som en konsekvens av brottsutsatthet eller förekomst av brottslighet. Den generella brottsutvecklingen och utvecklingen att den upplevda otryggheten uppvisar lite olika mönster över tid. Det är alltså inte självklart att en generell minskning av brottsligheten följs av en motsvarande minskning av otryggheten. 
  
 Om man jämför olika bostadsområden, finns det däremot en stor samvariation mellan brottsnivåer och människors upplevelse av otrygghet (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015, Wilson m.fl. 2006, Mejia och Lloyd 2020). Vi vet också att det inte alltid är de som löper störst risk att utsättas för brott som är de som är mest rädda. Samtidigt vet vi en hel del om vilka faktorer som orsakar otrygghet. Vid sidan av demografiska karaktäristika och generella levnadsförhållanden, kan människors bedömning av risken att utsättas för brott samt tidigare brottsutsatthet påverka nivåer på otrygghet. Olika studier visar däremot olika resultat vad gäller kopplingen mellan tidigare utsatthet för brott och rädsla för olika brott eller generell otrygghet. 
  
 5.3.5Oro att själv utsättas för olika former av brott3 
  
 Beroende på vilken brottstyp man studerar varierar andelen som oroar sig för att själv utsättas för brott, liksom relationen mellan mäns och kvinnors oro. Bland såväl män som kvinnor är det störst andel som oroar sig för att utsättas för bedrägeri på internet, bostadsinbrott och stöld eller skadegörelse på bil. Störst skillnad mellan män och kvinnor framträder om man ser till oro för våldtäkt och sexuella angrepp, där kvinnor oroar sig för att utsättas för dessa brott i betydligt större utsträckning än män. 
  
 Också om man ser till oro att utsättas för specifika brott framträder mönstret att de som bor i storstäder och storstadsnära kommuner oroar sig mer än dem som bor i mindre städer eller tätorter eller 
  
 3Kapitlet baseras på uppgifter från NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 170 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 landsbygdskommuner. Skillnader som framträder i en jämförelse baserad på boendeortens storlek är tydligast för personrån och kvinnors oro för sexualbrott där personer/kvinnor i storstäder och storstadsnära kommuner är påtagligt mer oroade för att utsättas för dessa brott jämfört med personer som bor i mindre städer/tätorter eller landsortskommuner. Skillnader baserade på boendeort är inte lika stora för misshandel, bostadsinbrott och stöld eller skadegörelse på bil. För bedrägerier på internet är mönstret det omvända, att de som bor i mindre städer/tätorter eller landsbygdskommuner oroar sig mest att utsättas för dessa brott (Brå 2020h). 
  
 Oro för specifika brottstyper är en sammanvägning av två aspekter: bedömningen hur stor risk det är att bli utsatt för brottet i fråga och bedömningen hur allvarligt brottet är (Warr 2000). Detta kan förklara varför det inte självklart är de allvarligaste brotten som genererar mest oro hos människor. 
  
 Figur 5.3 Oro för att utsättas för brott, 2020 
  
 Andel som oroas mycket/ganska ofta, efter kön  
 (16–84 
  år) 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 5.3.6Otrygghet och internet 
  
 Vi interagerar och umgås allt mer digitalt och även andra aktiviteter som bankärenden och handel sker numera i stor utsträckning via internet. Detta gör det aktuellt att undersöka också de upplevda risker som olika digitala plattformar och aktiviteter är förknippade med. Ungefär en tredjedel oroar sig (mycket, ofta eller ganska ofta) för att utsättas för bedrägerier på internet, enligt NTU (Brå 2020a). För både kvinnor och män ökar oron ju äldre åldersgrupper man studerar, och en stor del av framför allt äldre kvinnor avstår från att handla på internet 
  
 171 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 på grund av oron att utsättas för bedrägeri. Därutöver oroar sig utrikesfödda något mer för detta än personer som är födda i Sverige och med minst en svenskfödd förälder. En skillnad jämfört med oron för att utsättas för brott som sker i den fysiska miljön är att de som bor i landsbygdskommuner oroar sig för att utsättas för bedrägerier på internet i större utsträckning än personer i storstadsnära kommuner. 
  
 Enligt NTU uppger ungefär en femtedel av befolkningen att de ganska eller mycket ofta avstår från att skriva eller lägga upp något på internet på grund av oro för hot eller trakasserier (Brå 2020a). Det finns här ingen skillnad mellan män och kvinnor. Däremot är denna oro störst i de äldre åldersgrupperna och blir mindre ju yngre åldersgrupper det rör sig om. Det finns även en tydlig tendens att åldersgruppen  
 55–84 
  år i klart högre grad aldrig skriver eller lägger upp något på internet på grund av oro för hot eller trakasserier. Även utrikesfödda och ensamstående föräldrar anpassar sitt beteende på internet i större utsträckning än andra på grund av oro för hot eller trakasserier. Skillnader framträder också mellan grupper med olika utbildningsnivå, men inte sett till boendeort4 och bostadstyp (Brå 2020a). 
  
 Det finns en del forskning som undersöker oro för brott som är knuten till internet. Internet kan förstås som en plats där människor både kan begå och utsättas för brott, och där människor också kan uppleva oro. Denna oro kan vara kopplad till vissa specifika internetrelaterade brott. Internet som plats kan också uppfattas som riskfull i och med att den kommunikation som sker där kan ske anonymt. Rädsla för brott har visat sig vara starkt knuten till det som uppfattas som okänt. Det finns viss forskning som har bekräftat detta samband också när det rör oro för brott på internet. Hot och trakasserier är inte företeelser som är avgränsade till den digitala arenan, men intensiteten kan förstärkas med hjälp av internet. Näthat kan syfta till att framkalla starka känslor, där rädsla kan vara en av flera eftersträvade reaktioner. Denna rädsla kan påverka enskilda individer, men även ha en bredare påverkan när näthatet och trackaserierna riktas mot förtroendevalda, journalister eller andra som deltar i det demokratiska samtalet (SOU 2020:56). 
  
 4Boendeorterna baseras på en uppdelning av kommuner gjord av SKR. Regionala skillnader redovisas i NTU sedan mätningen 2017, enligt följande struktur: 1) storstäder och storstadsnära kommuner, 2) större städer och kommuner nära större städer samt 3) mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner. 
  
 172 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 Flera olika former av mediekonsumtion har vidare visat sig kunna påverka människors oro för brott (Altheide 2002, Näsi, Tanskanen och Kivivuori 2020, Best och Kivivouri 2006).  
 Tv-program 
  med fokus på våldsbrott ökar människors rädsla, och likaså har  
 lokal-tv 
  en större inverkan på människors rädsla än nationella  
 tv-nyheter 
  (Bennett m.fl. 2018). På liknande sätt finns det studier som visar att vissa former av internetanvändande och användande av sociala medier och alternativa medier till de traditionella kanalerna kan öka människors oro för våldsbrott och för terrorism (Intravia m.fl. 2017, Näsi, Tanskanen och Kivivuori 2020). 
  
 5.3.7Oro för närstående en vanlig form av oro 
  
 Oro behöver inte vara kopplad till huruvida man själv riskerar att utsättas för brott. En annan form av oro är oro för att någon närstående ska utsättas för brott. I 2020 års mätning av NTU uppgav 38 procent att de oroade sig för att någon närstående ska utsättas för brott; 41 procent av kvinnorna och 35 procent av männen oroar sig mycket eller ganska ofta för detta. Utländsk bakgrund påverkar denna oro på så sätt att svenskfödda kvinnor och män med föräldrar födda i ett annat land oroar sig för att en närstående ska drabbas av brott i större utsträckning än såväl svenskfödda med minst en svenskfödd förälder som gruppen utrikesfödda. För män är det vanligare att man upplever denna sorts oro om man är i åldrarna  
 35–64 
  år och för kvinnor om man är  
 45–64 
  år. Både bland kvinnor och män är ensamstående personer med barn den grupp som upplever störst oro för att en närstående ska drabbas av brott. I forskningssammanhang har denna typ av rädsla benämnts altruistisk rädsla (Heber 2009). Internationella studier har främst fokuserat på föräldrars rädsla för sina barns utsatthet. Dessa studier har visat att denna typ av rädsla verkar vara mer vanligt förekommande än rädslan att själv utsättas för brott, men rädslan tenderar även att avta med barnens ökade ålder (Tulloch 2004, Castillo och Hernandez 2000). 
  
 Sett utifrån vissa internationella studier verkar det vara andra grupper som är överrepresenterade när man studerar altruistisk rädsla jämfört med studier av rädsla att själv utsättas för brott. Exempelvis visar en amerikansk studie av Texasbor att en större andel män än kvinnor uppger att de upplever denna typ av rädsla (Castillo och Hernandez 
  
 173 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 2000). NTU visar däremot inte detta, i den senaste mätningen var kvinnorna tydligt överrepresenterade både avseende rädsla att själv utsättas för brott och avseende rädsla för att en närstående ska utsättas för brott (Brå 2020a). På samma sätt som rädsla att själv utsättas för brott kan leda till att man använder sig av olika strategier för att skydda sig, kan oron för närstående leda till att t.ex. föräldrar varnar sina barn för möjliga hot. Samtidigt som denna varnande strategi är förståelig, finns det vissa kritiska invändningar där vissa forskare menar att brottsoffer riskerar att själv göras ansvariga för att inte bli utsatta för brott genom dessa varningar. Detta kan i sin tur leda till skuldbeläggande i de fall personer blir utsatta för brott samt till ökad oro (se t.ex. Stanko 1996 för en analys av hur unga kvinnor varnas för sexualbrott och uppmuntras vidta försiktighetsåtgärder). 
  
 5.4Otrygghet får konsekvenser både på individ- och samhällsnivå 
  
 Oro och rädsla för brott kan vara funktionellt och leda till att människor vidtar vissa försiktighetsåtgärder för att skydda sig själv, sina ägodelar eller lokalsamhället från brott. Att undvika vissa personer eller platser kan vara en helt rimlig strategi för att undvika att bli utsatt för brott och det behöver inte nödvändigtvis innebära att livskvaliteten försämras. Det finns exempelvis en studie som visar hur äldres rädsla för brott inte enbart har en isolerande och begränsande effekt, utan att oron för att utsättas för brott på vissa platser kan få människor att öka sin rörelseradie (Lloyd och Bamzar 2016). Problem med brottslighet kan även skapa engagemang i ett samhälle och göra att människor organiserar sig tillsammans för att förebygga brott och öka tryggheten i området. 
  
 Rädsla för brott är däremot också förknippat med olika negativa konsekvenser både för individen, för lokalsamhället och på en bredare samhällsnivå. Rädsla kan begränsa människor i vardagen och påverka livskvaliteten. Rädsla för brott har även visat sig försämra människors hälsa och för gruppen äldre samvarierar rädsla för brott med ensamhet och med avsaknad av tillitsfulla relationer (Lopez och Smith 2005 om äldres rädsla, Macassa m.fl. 2017 om mäns rädsla, SOU 2017:47). Vad som orsakar vad är inte fastställt då många studier bygger på tvärsnittsdata, men vad forskningen om rädsla och 
  
 174 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 oro för brott visar är att detta är ett komplext problem som bottnar i flera olika orsaker och som också har potential att påverka människor negativt på en rad olika sätt. 
  
 5.4.1Konsekvenser av oro för brott enligt NTU och skolundersökningen om brott 
  
 I NTU ställs en rad frågor om olika konsekvenser av oro för att utsättas för brott. Sammantaget uppger 26 procent av befolkningen att de valt en annan väg eller annat färdsätt och 14 procent uppger att de avstått från någon aktivitet. En uppdelning på kön visar att kvinnor i klart högre grad anpassar sitt beteende på grund av oro (figur 5.4); t.ex. uppger 33 procent av kvinnorna och 18 procent av männen att de valt en annan väg eller annat färdsätt på grund av oro för brott. Däremot anger lika stora andelar män och kvinnor att deras livskvalitet avsevärt påverkas av oro för brott (8 %).5 
  
 Figur 5.4 Konsekvenser till följd av otrygghet och oro, 2020 
  
 Andel av befolkningen, efter typ av konsekvens och kön  
 (16–84 
  år) 
  
 35%  
  
 30%  
  
 25%  
  
 Kvinnor 20%  
  
 Män  
  
 15%  
  
 Samtliga  
  
 10%  
  
 5%  
  
 0%  
  
 Caldwell annan  
  
 Avstått aktivitet Påverkan på  
  
 Avstått aktivitet  
  
 väg/färdsätt  
  
 livskvalitet  
  
 (internet)  
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a).  
  
 Skolundersökningen om brott innehåller liknande frågeställningar (Brå 2020g). Konsekvenser av oron för att utsättas för brott är vanliga bland elever i årskurs nio (figur 5.5). Bland flickor uppger 56 procent och bland pojkar 46 procent att oron medfört någon konsekvens 
  
 5Bland de som upplever att oron påverkar livskvaliteten ”i viss utsträckning” är andelen kvinnor högre (se Brå 2020a). 
  
 175 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 i form av att man undvikit personer, platser, stannat hemma kvällstid eller hållit sig borta från skolan. Liksom i NTU är konsekvenser av oron för brott genomgående vanligare bland flickor. Av den grupp som uppger att de utsatts för brott eller mobbning under det gångna året är konsekvenserna avsevärt högre oavsett kön. Till exempel har 27 procent av flickor som utsatts för hot också stannat hemma från skolan, jämfört med 4 procent som inte utsatts för brott. Motsvarande siffror för pojkar är 20 respektive 3 procent. 
  
 Figur 5.5  
  
 Olika konsekvenser till följd av otrygghet och oro, 2020  
  
 Andel av elever i årskurs nio, efter typ av konsekvens och kön  
  
 50%  
  
 40%  
  
 Flickor  
  
 30%  
  
 20%  
  
 Pojkar  
  
 Samtliga  
  
 10%  
  
 0%  
  
 Undvikit plats Undvikit person Undvikit att gå  
  
 Stannat hemma  
  
 ut kvällstid  
  
 från skolan  
  
 Källa: SUB 2019 (Brå 2020g). 
  
 Flera studier har bekräftat kopplingen mellan rädsla för brott och hälsa (Bowers, Dyer och Lopez 2007). Ofta uppmärksammas de konsekvenser som följer av rädsla i relation till gruppen kvinnor. Rädsla för brott påverkar emellertid även mäns självskattade hälsa i en negativ riktning (Macassa m.fl. 2017). 
  
 På gruppnivå kan en påtaglig rädsla för brott medföra lägre nivåer av tillit och sammanhållning mellan människor, vilket i sin tur kan medföra att lokalsamhället försvagas (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015, Sampson 2012). Detta kan ske på olika sätt. Dels försvagas den sociala kontrollen i ett område om människor undviker offentliga platser på grund av otrygghet. Dels kan bristande tillit förstärka känslor av hopplöshet och uppgivenhet, vilket minskar sannolikheten för ett engagemang som i sin tur har visat sig minska rädsla och öka människors livskvalitet mer generellt. 
  
 176 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 På en större samhällsnivå kan den legitima önskan att leva i trygghet också få vissa negativa konsekvenser. Utbredd rädsla i en befolkning kan leda till exkludering av vissa grupper som uppfattas som avvikande och orsaka ett mer uppdelat samhälle med utpräglad misstänksamhet mellan människor (Sahlin 2010, Vieno m.fl. 2016). 
  
 5.5Jämförelse över tid 
  
 I SCB:s  
 ULF-undersökning 
  kan man följa utvecklingen av otrygghet sedan  
 1980-talet. 
  Andelen i den svenska befolkningen som uppger att de undviker att gå ut kvällstid på grund av oro för att utsättas för brott ligger på en något högre nivå i dag jämfört med  
 1980-talets 
  början (SCB 2018). Andelen otrygga, sett utifrån detta mått, ökade under  
 1980-talet 
  från 12 procent till 18 procent (figur 5.6).  
 1990-talet 
  utmärks av påtagliga variationer där decenniet inleds med en tydlig nedgång (från 18 till 14 %) följt av en nästan lika stor uppgång. Mellan 2000- talets början och mätningen 2012/2013 minskar andelen otrygga i befolkningen. Vid 2016/2017 års mätning har andelen åter ökat.6 
  
 Figur 5.6 Avstått utevistelse kvällstid på grund av oro för hot eller våld,  
 1980–2017 
  
 Andel som avstått under senaste 12 mån, efter kön 
  
 Källa: SCB (2018). Anm: Avser 16 år och äldre  
 (16–84 
  år  
 1980–87 
  samt  
 1990–2001). 
  
 6I SCB:s undersökning för 2020/2021 ställs åter frågor om trygghet. 
  
 177 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 I Brås årliga NTU mäts otrygghet utifrån ett något bredare perspektiv. Den andel i befolkningen som känner sig ganska eller mycket otrygga eller som avstår från att gå ut på grund av oro att utsättas för brott utgör den andel som karaktäriseras som otrygga. Detta mått på otrygghet kan följas sedan 2006, men på grund av vissa metodförändringar som genomfördes 2017 bör vissa siffror tolkas med försiktighet. Till exempel förändrades nivåerna på flera mått i och med den nya metoden och jämförelser med tidigare tidsperioder bör ta denna metodförändring i beaktande. 
  
 Andelen i befolkningen som känner sig otrygga har varierat mellan 
  
 21 och 30 procent under perioden 2006 till 2020 (figur 5.7). Perioden inleds med en svag minskning av andelen otrygga i befolkningen, och fram till år 2015 ligger andelen otrygga på en relativt stabil nivå på strax över 20 procent. År 2016 har denna andel ökat till 28 procent. De senaste åren har andelen otrygga legat på en stabil men relativt hög nivå (jämfört med tidigare år). Mellan åren 2019 och 2020 ökar åter andelen otrygga något, från 28 till 30 procent. 
  
 Figur 5.7 Otrygghet vid utevistelse kvällstid,  
 2007–2020 
  
 Andel mycket/ganska otrygga i det egna bostadsområdet samt de som avstått att gå ut på grund av otrygghet, efter kön  
 (16–84 
  år) 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 Andelen som oroar sig för att en närstående ska drabbas av brott har ökat sedan 2010, från en nivå på 33 procent till 38 procent i 2020 års mätning. Andelen som oroar sig för att en närstående ska utsättas för brott minskade visserligen något under decenniets första hälft, men efter 2014 framträder en ökning både för kvinnor och för män. 
  
 178 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 5.5.1Utveckling av otrygghet i olika samhällsgrupper 
  
 Den skillnad som finns mellan olika grupper i samhället vad gäller upplevelser av otrygghet verkar vara relativt konstant över tid. I NTU uppger kvinnor i högre grad än män att de känner sig otrygga. Detta mönster återkommer i samtliga åldersgrupper. Sedan 2010 har andelen otrygga ökat med 9 procentenheter för både kvinnor och män. Vid en jämförelse mellan olika åldersgrupper ser man att det främst är de yngre åldersgrupperna där otryggheten ökar, medan gruppen otrygga bland dem över 55 år (för män gäller detta mönster för gruppen 6 år och äldre) är ungefär lika stor i dag som år 2010. Sedan 2010 är gruppen mellan 20 och 24 år överrepresenterade i samtliga mätningar vad gäller otrygghet. Likaså gruppen mellan 75 och 84 år. 
  
 Utrikesfödda personer liksom svenskfödda personer med två utrikesfödda föräldrar tenderar att känna sig otrygga i större utsträckning än personer som är födda i Sverige och som har minst en förälder som också är född i Sverige. Även detta är ett mönster som är stabilt över tid. Jämfört med 2010 har andelen otrygga ökat både i gruppen svenskfödda med minst en svenskfödd förälder och i gruppen svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar. Andelen otrygga i gruppen utrikesfödda är ungefär densamma 2020 som den var år 2010, men andelen otrygga har varierat ganska mycket i denna grupp under det senaste decenniet. Vilken grupp som är den mest otrygga har också skiftat. Medan personer med utländsk bakgrund verkar vara otrygga i större utsträckning än gruppen svenskfödda med minst en svenskfödd förälder, är det i 2020 års mätning gruppen svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar som är den mest otrygga gruppen medan gruppen utrikesfödda är den mest otrygga gruppen i de flesta tidigare års mätningar. 
  
 Som tidigare nämnts samvarierar otrygghet även med utbildningsnivå, bostadstyp och med familjekonstellation i hushållet. Den överrisk för otrygghet som lägre utbildningsnivå samt att bo i flerfamiljshus och att vara ensamstående (med eller utan barn) medför är relativt konstant över tid. Inom samtliga undergrupper (lägre och högre utbildning, flerfamiljshus och småhus samt ensamstående och sammanboende med eller utan barn) är andelen otrygga högre 2020 jämfört med 2010. Man ser även en ökande otrygghet vid utevistelse sent på kvällen i det egna bostadsområdet mellan NTU:s mätningar 2017 och 2020, oavsett boendeort. Ökningen vad gäller otrygghet verkar vara 
  
 179 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 en generell trend som inte kan förklaras med att det är en specifik grupp vars otrygghet ökar. 
  
 5.5.2Utveckling av otrygghetens konsekvenser 
  
 I NTU studeras även olika konsekvenser av otrygghet i form av beteendeförändringar orsakade av oro för brott samt huruvida oron för brott försämrat ens livskvalitet. Andelen som valt en annan väg (ofta eller ganska ofta) eller som avstått från någon aktivitet på grund av oro att utsättas för brott minskar under  
 2010-talets 
  första hälft. Därefter ökar andelen som uppger att de ofta eller ganska ofta förändrar sitt beteende på grund av oro att utsättas för brott (figur 5.8). Andelen som valt en annan färdväg på grund av oro för brott ökar mellan 2010 och 2020 från 20 till 26 procent. Andelen som ofta eller ganska ofta avstått från en aktivitet på grund av oro att utsättas för brott har ökat från 8 procent år 2010 till 14 procent år 2020 (figur 5.9). Över tid uppvisar dessa mått liknande mönster även om nivåerna skiljer sig åt. Både andelen kvinnor och andelen män som förändrat sitt beteende på grund av oro för brott har ökat det senaste decenniet och ökningen framträder även i samtliga ålderskategorier. 
  
 Figur 5.8 Caldwell annan väg eller annat färdsätt på grund av oro för brott,  
 2007–2020 
  
 Andel som mycket/ganska ofta gjort detta, efter kön  
 (16–84 
  år) 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 180 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 Figur 5.9 Avstått från aktivitet på grund av oro att utsättas för brott,  
 2007–2020 
  
 Andel som mycket/ganska ofta har gjort detta, efter kön  
 (16–84 
  år) 
  
 Källa: NTU 2020 (Brå 2020a). 
  
 En betydligt mindre andel uppger att deras livskvalitet är mycket försämrad som en konsekvens av oro för brott. År 2020 var denna andel 8 procent. Även här framträder en ökning jämfört med 2010, då andelen som uppgav denna form av negativa påverkan på livskvaliteten var 4 procent. Ökningen av personer som upplever negativa konsekvenser på livskvalitet till följd av oro för brott har ökat både bland män och kvinnor, och i samtliga ålderskategorier. 
  
 5.6Jämförelser med andra länder 
  
 I internationella jämförelser brukar Sverige, ihop med de andra nordiska länderna, framhållas som trygga länder där tilliten mellan människor är relativt hög. Även om presentationen nedan visar på att olika mått på trygghet genererar lite olika resultat, är den sammanvägda bedömningen att Sverige är ett relativt tryggt land. Enligt den europeiska befolkningsundersökningen European Social Survey uppger 
  
 86procent av den svenska befolkningen att de känner sig trygga (trygga eller mycket trygga) på kvällen i sitt bostadsområde medan 14 procent känner sig otrygga, varav 2 procent känner sig mycket otrygga. Den svenska befolkningen är enligt denna mätning något tryggare än det europeiska genomsnittet, där andelen trygga eller mycket trygga ligger på 80 procent. 
  
 I internationella jämförelser av invånarnas trygghet ingår ofta s.k. objektiva mått på trygghet, där statistik över mordfrekvens i olika länder används som mått på risken att få sin fysiska integritet hotat på detta sätt. Som ett komplement till denna statistik används även fråge- 
  
 181 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 undersökningar där människors upplevelser av problem med brott i det egna bostadsområdet samt upplevelser av otrygghet i det egna bostadsområdet kvällstid undersöks. I den europeiska undersökningen EU:s statistics of income and living conditions  
 (EU-SILC) 
  undersöks det första måttet årligen medan det andra måttet undersöktes senast år 2013. 
  
 Sett utifrån en jämförelse av mordfrekvens i olika europeiska länder var denna något lägre i Sverige jämfört med det europeiska genomsnittet i början av  
 00-talet. 
  Den ökning av gängrelaterade skjutningar som Sverige erfarit under  
 2010-talet 
  och framåt, och som utmärker Sverige, är en utveckling som medfört att Sverige nu har en något högre nivå av dödligt våld jämfört med ett europeiskt genomsnitt (Brå 2021b). Detta är dock en utveckling som är mycket koncentrerad till vissa kretsar, och ökningen av gängrelaterat skjutvapenvåld skiljer sig från utvecklingen av andra former av dödligt våld. Det är därmed inte självklart att ökningen av det dödliga våldet i Sverige kan användas som ett mått på en generellt tilltagande otrygghet. 
  
 Om man i stället ser till det andra måttet framträder en till viss del annorlunda bild. Andelen som uppfattar att ens bostadsområde har problem med brott, våld eller skadegörelse är relativt hög i Sverige. Det är framför allt det faktum att även de som bor i glesbygd i Sverige upplever detta problem i relativt stor utsträckning som förklarar Sveriges höga nivåer på detta otrygghetsmått. Om man ser till den mer otrygga gruppen, de som bor i städer, ligger Sverige närmare medelvärdet för de deltagande länderna. Medan  
 EU-länderna 
  generellt sett har erfarit en positiv utveckling med minskad otrygghet i bostadsområdena, har andelen som upplever problem i bostadsområdet i stället ökat i Sverige sedan 2010 (SCB 2019). 
  
 Det sista måttet på trygghet, som liknar det mått som vanligtvis används i svenska undersökningar, avser hur trygg man känner sig i det egna bostadsområdet när man går hem själv på kvällen. Enligt detta mått är Sverige något tryggare än  
 EU-genomsnittet 
  (figur 5.10). 
  
 182 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 Figur 5.10 Upplevelse av trygghet kvällstid, 2013 
  
 Andel som känner sig trygg när man går hem själv 
  
 Källa: Eurostat  
 (EU-SILC) 
  2015. Anm: Data saknas för Kroatien. 
  
 I European Social Survey ställs även frågan om man oroar sig för våldsbrott följt av frågan huruvida man oroar sig i en sådan utsträckning att det påverkar ens livskvalitet. Medan den andel i den svenska befolkningen som oroar sig för våldsbrott är relativt hög med europeiska mått mätt, är andelen som uppger att denna oro påverkar deras livskvalitet i stället låg i Sverige jämfört med andra europeiska länder. 
  
 Det är inte helt lätt att tolka dessa olika uppgifter i och med att de pekar i lite olika riktning. Analyser av korrelationen mellan olika mått visar även att dessa olika mått är orelaterade till varandra när man gör jämförelser mellan länder. Att ett land har låg mordfrekvens samvarierar inte med hur stor andel som upplever sig trygga kvällstid i bostadsområdet. Inte heller de två subjektiva måtten på trygghet relaterar till varandra på nationell nivå. Att en stor andel i befolkningen upplever problem med brott, våld och vandalism i bostadsområdet samvarierar inte, förvånande nog, med att invånarna känner sig otrygga kvällstid i bostadsområdet. 
  
 183 
  
 Trygghet  
  
 SOU 2021:85  
  
 5.7Sammanfattande diskussion 
  
 om kriminalpolitiska trygghetsutmaningar 
  
 I genomgången ovan synliggörs två centrala utmaningar som är särskilt angelägna att arbeta vidare med: kvinnors och flickors otrygghet och den otrygghet som är koncentrerad till bostadsområden med svag socioekonomisk status. Det är utmaningar som redan i dag är uppmärksammade politiskt och medialt. För att möta dessa utmaningar behövs däremot en förståelse för de olika faktorer som orsakar dessa skillnader när det kommer till otrygghet. 
  
 5.7.1Kvinnors och flickors otrygghet 
  
 Kvinnors och flickors överrepresentation i mätningar av otrygghet har inte enbart en förklaring. Forskning har pekar på att människors livsvillkor också påverkar den otrygghet vi upplever i relation till brott. Kvinnors otrygghet Park i flera sammanhang in som en jämställdhetsfråga. Att arbeta för att män och kvinnor ska ha samma möjligheter och livsvillkor bör enligt detta synsätt utgöra grunden för ett arbete som syftar till att öka kvinnors trygghet. 
  
 Kvinnors otrygghet har även visat sig vara knuten till rädsla för sexualbrott mer specifikt. Det finns forskning som visar att sexualbrott, även sexuella trakasserier, påverkar kvinnors rädsla för brott mer generellt (Mellgren och Key 2019). Att förebygga sexualbrott kan alltså vara ett sätt att påverka kvinnors rädsla för brott. 
  
 Även om kvinnor i stor utsträckning utsätts för våld inom ramen för en nära relation och därmed i en privat miljö, finns det forskning om kvinnors utsatthet för trakasserier som betonar att det offentliga rummet också bör uppmärksammas både i politiska och akademiska diskussioner om kvinnors otrygghet (Ceccato 2017, Mejia och Lloyd 2020). 
  
 5.7.2Otrygghet i socialt utsatta områden 
  
 Otrygghet, liksom brottsligheten, är ojämnt fördelad mellan olika platser och mellan olika bostadsområden. Bostadsområden som karaktäriseras av en stor social och ekonomisk utsatthet, är också områden där en större andel av de boende känner sig otrygga i sitt bostadsområde 
  
 184 
  
 SOU 2021:85  
  
 Trygghet  
  
 på kvällarna jämfört med befolkningen generellt. Delvis är detta ett problem som kan förklaras av att brottsligheten också är mer omfattande i dessa områden. Även kännedom om enskilda allvarliga händelser, och kännedom om andras brottsutsatthet, kan påverka tryggheten negativt (Brå 2018a, Lab 2019, Shaffer och Kirk 2020). Att förebygga brott är således ett sätt att öka tryggheten. 
  
 Otrygghet och oro för brott påverkas däremot också av andra faktorer. Flera studier har visat att en persons ekonomiska och sociala förhållanden påverkar dennes otrygghet generellt men också oro för brott och att detta samband inte enbart kan förklaras av att de områden som är socioekonomiskt utsatta också tenderar att vara mer brottsbelastade (Boldis, San Sebastián och Phillips 2018, Rivera 2009). Tillit och delaktighet, liksom vissa former av social kontroll, verkar också vara förknippade med trygghet i ett bostadsområde (Key, Torstensson Levander och Mellgren 2015). Vidare påverkar upplevelser av att bli kontrollerad av polis och väktare, liksom dessa aktörers bemötande och agerande, människors trygghet (Shaffer och Kirk 2020). 
  
 En särskild utmaning i ett kriminalpolitiskt trygghetsarbete är att göra det socialt hållbart och innefatta olika grupper i befolkningen. Människors trygghet behöver vidare förstås utifrån den kontext de befinner sig i. Att lyssna på vad människor i en viss kontext upplever som otryggt är en förutsättning för det trygghetsskapande arbetet. 
  
 185 
  
 Särskilt yttrande volym 1 
  
 Särskilt yttrande av Hughes och Reynolds, Moderaterna, Avila Marttinen och Barrera, Sverigedemokraterna, Humphrey, Kristdemokraterna och Lawrence, Liberalerna 
  
 Utvecklingen i Sverige går åt fel håll. Allmänhetens känsla av otrygghet ökar och den grova organiserade brottsligheten eskalerar. Den senaste tiden har Sverige slagit flera oroväckande rekord när det gäller skjutningar, sprängningar och sexualbrott. Det har kommit uppseendeväckande rapporter om att Sverige ligger i topp i Europa när det gäller antalet dödsskjutningar per miljon invånare. Nyligen har det också framlagts rapportering om att den sedan tidigare kända överrepresentationen av personer med utländsk bakgrund (utrikes födda samt inrikes födda med två utrikes födda föräldrar) när det kommer till brottslighet består. 
  
 Det är uppenbart vilka de kortsiktiga kriminalpolitiska utmaningarna är. För det behövs ingen parlamentarisk utredning. Vi och regeringspartierna har dessutom olika syn på allvaret i utvecklingen och vilka åtgärder som behövs för att vända den negativa trenden. Regeringens  
 34-punktsprogram 
  har uppenbart varit otillräckligt för att hantera den utveckling vi ser. 
  
 Våra partier har föreslagit mönsterbrytande åtgärder, i motsats till de justeringar som regeringen hittills genomfört. 
  
 Att lösa de kortsiktiga kriminalpolitiska problemen är en förutsättning för att även komma till rätta med långsiktiga kriminalpolitiska utmaningar. För att sätta in rätt insatser och åtgärder krävs dessutom att problem och utmaningar beskrivs och prioriteras rätt. Trygghetsberedningens delbetänkande avseende volym 1 ska svara mot den i direktiven angivna instruktionen om att identifiera de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna som samhället står inför nu och under de 
  
 187 
  
 Särskilt yttrande  
  
 SOU 2021:85  
  
 närmaste åren. Vi menar att volym 1 inte i tillräcklig utsträckning identifierar och prioriterar de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna. Exempelvis bör det faktum att Sverige har en i internationella mått mätt hög nivå av dödligt skjutvapenvåld vara en av de mest framträdande och akuta kriminalpolitiska utmaningarna. På samma sätt förtjänar det faktum att den grova ungdomsbrottsligheten ökar och kryper längre ner i åldrarna också en mer framträdande plats i ett sådant här delbetänkande. Ytterligare ett exempel är den bestående överrepresentationen bland brottsmisstänkta hos personer med utländsk bakgrund, samt därtill den framväxande klankriminaliteten. 
  
 Utöver att uppenbara och akuta kriminalpolitiska problem inte får den framträdande plats som de förtjänar har delbetänkandet en obalans i beskrivningen kring brottslighetens omfattning, fördelning och riskfaktorer. Det bästa brottsförebyggande arbetet är en kompensatorisk kunskapsskola, att människor har ett jobb och att socialtjänsten agerar i tid. Beskrivningarna i delbetänkandet kopplas inte i tillräckligt hög utsträckning till en fungerande skola, arbetsmarknad och socialtjänst, utan präglas i stället av ett slentrianmässigt fokus på ojämlikhet och socioekonomisk utsatthet. Ytterst ansvarar individen alltid för sina egna handlingar. Denna utgångspunkt betonas inte nog. 
  
 Sammantaget menar vi därför att volym 1 inte i tillräcklig utsträckning faktiskt identifierar och prioriterar de viktigaste kriminalpolitiska utmaningarna. I stället är det en produkt av kompromisser mellan olika partier som har olika syn på brottslighetens orsaker och lösningar, men också olika ideologisk grundsyn. Att kompromissa om ideologiska värderingsskillnader är inte konstruktivt. 
  
 Samarbete och samsyn på kriminalpolitikens område måste i stället byggas kring konkreta förslag som gör långsiktig skillnad för brottsbekämpningen och som bidrar till en effektivare lagföring av brottslingar och en tryggare tillvaro för brottsoffer. Vi har flertalet gånger påpekat att ett sådant område skulle kunna vara polisutbildningen. 
  
 188 
  
 Referenser 
  
 Offentligt tryck 
  
 Dir. 2017:26, Återfallsförebyggande insatser för män som utsätter närstående för våld. 
  
 Dir. 2019:54, Åtgärder för att minska fel i folkbokföringen. 
  
 Dir. 2020:62, Straffrättsliga åtgärder mot brott i kriminella nätverk. 
  
 Dir. 2021:29, Nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn. 
  
 Dir. 2021:39, Dodson möjligheter att bekämpa bidragsbrott för myndigheter som omfattas av bidragsbrottslagen. 
  
 Ds 2020:28, Uppdrag om förhindrande av brott kopplade till de stödåtgärder med statsfinansiella och samhällsekonomiska konsekvenser som vidtas med anledning av det nya coronaviruset. 
  
 Ju96/3163, Richards för samordning av rättsväsendets informationsförsörjning. 
  
 Ju2020/03036/KRIM, Uppdrag att studera åtgärder mot våld i nära relationer bland unga. 
  
 Ju2019/02681, Uppdrag till Polismyndigheten att förstärka bekämpningen av illegal handel med narkotika. 
  
 Ju2021/02238, Uppdrag till Brottsförebyggande rådet att utvärdera satsningen på 10 000 fler polisanställda. 
  
 N2017/03643/D, För ett hållbart digitaliserat Sverige – en digitaliseringsstrategi. 
  
 Prop. 2005/06:155, Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken. 
  
 Prop. 2006/07:38, Socialtjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor. Prop. 2009/10:147, Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. 
  
 189 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Prop. 2016/2017:108, Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott. Prop. 2021/22:1, Budgetproposition för 2022. 
  
 Skr. 2016/17:10, Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid. 
  
 Skr. 2017/18:47, Hur Sverige blir bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter – en skrivelse om politikens inriktning. 
  
 SOU 2017:37, Kvalificerad välfärdsbrottslighet – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. 
  
 SOU 2017:47, Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa – slutbetänkande av Kommissionen för jämlik hälsa. 
  
 SOU 2018:14, Bidragsbrott och underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen – en utvärdering. 
  
 SOU 2018:37, Att bryta ett våldsamt beteende – återfallsbrytande insatser för män som utsätter närstående för våld. 
  
 SOU 2019:59, Samlade åtgärder för korrekta utbetalningar från välfärdssystemen. 
  
 SOU 2019:62, Kapitalinkomster och inkomstfördelning. Bilaga 3 till Långtidsutredningen 2019. 
  
 SOU 2019:65, Långtidsutredningen 2019. Huvudbetänkande. 
  
 SOU 2020:35, Kontroll för ökad tilltro – en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. 
  
 SOU 2020:56, Det demokratiska samtalet i en digital tid. Så stärker vi motståndskraften mot desinformation, propaganda och näthat. 
  
 SOU 2021:29, Ökade möjligheter att förhindra illegal handel via post. 
  
 SOU 2021:49, Kommuner mot brott. 
  
 SOU 2021:68, Skärpta straff för brott i kriminella nätverk. 
  
 190 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Myndighetsrapporter 
  
 Brottsförebyggande rådet m.fl. (2021) Framtida verksamhetsvolymer i rättskedjan. Bedömning avseende perioden  
 2021–2024. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2005) Brottslighet bland personer födda i Sverige och i utlandet. Rapport 2005:17. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2007) Vuxnas sexuella kontakter med barn via Internet. Omfattning, karaktär, åtgärder. Rapport 2007:11. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2008a) Våldtäkt mot personer 15 år och äldre. Utvecklingen under åren  
 1995–2006. 
  Rapport 2008:13. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2008b) Brottsutvecklingen i Sverige fram till år 2007.  
 Brå-rapport 
  2008:23. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2009) Våldsam politisk extremism våldsam politisk extremism. Antidemokratiska grupperingar på yttersta höger- och vänsterkanten. Rapport 2009:15. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2010) Platsens betydelse för polisarbete. Empiriskt stöd och policyrekommendationer. Rapport 2010:11. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2011a) Bidragsbrott och skattebrott. Välfärdens dubbla kriminalitet. Rapport 2011:12. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2011b) Polisanmälda våldtäkter mot barn. En uppdaterad kunskapsbild. Rapport 2011:6. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2012) Brottslighet och trygghet i Malmö, Stockholm och Göteborg. En kartläggning. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2013) Brott bland ungdomar i årskurs nio. Resultat från Skolundersökningen om brott åren 1995– 2011. Rapport 2013:3. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2014a) Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. Rapport 2014:8. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2014b) Skärpta straff för allvarliga våldsbrott. Rapport 2014:6. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2015a) Jackson förföljelse. Tillämpningen av den nya straffbestämmelsen. Rapport 2015:2. 
  
 191 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2015b) Hot och våld. Om utsatthet i yrkesgrupper som är viktiga i det demokratiska samhället. Rapport 2015:12. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2015c) Polisanmälda hot och kränkningar mot enskilda personer via internet. Rapport 2015:6. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2015d) Intyget som dörröppnare till välfärdssystemet En rapport om välfärdsbrott med felaktiga intyg. Rapport 2015:8. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2015e) Alkohol- och drogpåverkan vid misshandel, hot, personrån och sexualbrott 2015. Kortanalys. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016a). Målsägandes medverkan i rättsprocessen. Rapport 2016:8. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016b) Bedrägeribrottsligheten i Sverige. Rapport 2016:9. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016c)  
 It-inslag 
  i brottsligheten och rättsväsendets förmåga att hantera dem. Rapport 2016:17. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016d) Otillåten påverkan mot myndighetspersoner. En uppföljning. Rapport 2016:13. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016e) Kriminella nätverk och grupperingar. Polisers bild av maktstrukturer och marknader. Rapport 2016:12. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2016f) Kriminell infiltration av företag. Rapport 2016:10. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2017a) Brottsutvecklingen i Sverige fram till år 2015. Rapport 2017:5. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2017b) Utsatthet för brott 2016 Resultat från Nationella trygghetsundersökningen (NTU) 2017. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2018a) Relationen till rättsväsendet i socialt utsatta områden. Rapport 2018:6. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2018b) Utvecklingen i socialt utsatta områden i Davis miljö  
 2006–2017. 
  Rapport 2018:9. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019a) Hot och kränkningar på internet. En jämförande beskrivning, utifrån kön och ålder. Kortanalys 6/2019. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019b) Politikernas trygghetsundersökning 2019. Rapport 2019:15. 
  
 192 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019c) Skjutningar i kriminell miljö. En intervjustudie. Rapport 2019:3. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019d) Tystnadskulturer. En studie om tystnad mot rättsväsendet. Rapport 2019:10. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019e) Indikatorer på sexualbrottsutvecklingen. Rapport 2019:5. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019f) Våldtäkt från anmälan till dom. En studie av rättsväsendets arbete med våldtäktsärenden. Rapport 2019:9. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019g) Nordiska studier om brottslighet bland personer med utländsk och inhemsk bakgrund. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2019h) Nationella trygghetsundersökningen. Resultat på kommunal nivå. En sammanställning av centrala resultat från NTU  
 2017–2018. 
  Kortanalys 1/2019. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020a) Nationella trygghetsundersökningen 2020. Om utsatthet, otrygghet och förtroende. Rapport 2020:8. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020b) Dödligt våld i den kriminella miljön  
 2005–2017. 
  Rapport 2020:4. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020c) Nationella trygghetsundersökningen uppföljningsintervjuer 2019. En resultatredovisning. Kortanalys 3/2020. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020d) Den nya samtyckeslagen i praktiken. En uppföljning av 2018 års förändringar av lagreglerna rörande våldtäkt. Rapport 2020:6. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020e) Nationella trygghetsundersökningen uppföljningsintervjuer 2019. En teknisk beskrivning och kvalitetsbedömning. NTU kortanalys 2/2020. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020f) Kriminalstatistik 2020. Konstaterade fall av dödligt våld. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020g) Skolundersökningen om brott 2019. Om utsatthet och delaktighet i brott. Rapport 2020:11. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020h) Nationella trygghetsundersökningen 2020. Om utsatthet, otrygghet och förtroende. Appendix med tabeller till rapport 2020:8. 
  
 193 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020i) Anmälda och uppklarade våldtäkter i Europa. Svårigheter vid internationella jämförelser. Rapport 2020:2. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020j) Kommunernas brottsförebyggande arbete och identifierade problem. Kortanalys 4/2020. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020k) Dödligt våld och psykisk ohälsa: Gärningspersoners tidigare kontakter med psykiatrisk vård. Rapport 2020:7. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2020l) Snabbare lagföring: Utvärdering av en försöksverksamhet i norra Stockholm. Rapport 2020:3. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021a) Konstaterade fall av dödligt våld. En granskning av anmält dödligt våld 2020. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021b) Dödligt skjutvapenvåld i Sverige och andra europeiska länder. Rapport 2021:8. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021c) Strategiska brott bland ungdomar på  
 2010-talet 
  och faktorer av betydelse för att lämna ett kriminellt liv. Rapport 2021:5. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021d) Pandemins inverkan på flödet i rättskedjan. Rapport 2021:4. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021e) Det brottsförebyggande arbetet i Sverige. Nuläge och utvecklingsbehov 2021. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021f) Kriminalstatistik 2020. Handlagda brott. Slutlig statistik. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021g) Misstänkta för brott bland personer med inrikes respektive utrikes bakgrund. Rapport 2021:9. 
  
 Brå, Brottsförebyggande rådet (2021h)Narkotikamarknader. En studie av smuggling, gatuförsäljning, internethandel och köpare. Rapport 2021:10. 
  
 Delmos, Delegationen mot segregation (2021) Segregationen i Sverige – Årsrapport 2021 om den socioekonomiska boendesegregationens utveckling. DELMOS 2021/334. 
  
 Ekobrottsmyndigheten (2016) Lägesbild  
 2016–2018. 
  
 Folkhälsomyndigheten (2019) Ojämlikheter i psykisk hälsa. Kunskapssammanställning. 
  
 194 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Folkhälsomyndigheten (2020) Åtgärdsförslag för att förebygga användning samt medicinska och sociala skadeverkningar av narkotika. 
  
 Folkhälsomyndigheten (2021) Den svenska narkotikasituationen 2020. Artikelnummer 21008. 
  
 Kriminalvården (2010) Psykisk hälsa bland fängelsedömda kvinnor i Sverige. Projektnummer 2010:140. 
  
 Kriminalvården (2014) Orsaker till kriminalitet. Sammanfattningsrapport. Projektnummer 2013:267. 
  
 Kriminalvården (2021) Kriminalvård och statistik 2020. 
  
 Nationellt underrättelsecentrum (2019) Myndighetsgemensam lägesbild organiserad brottslighet. 
  
 Nationellt underrättelsecentrum (2020) Strategisk rapport om hur personlig assistans och arbetstillstånd otillbörligt och systematiskt utnyttjas av organiserad brottslighet. 
  
 Polismyndigheten (2015) Utsatta områden – sociala risker, kollektiv förmåga och oönskade händelser. 
  
 Polismyndigheten (2017a) Utsatta områden – Social ordning, kriminell struktur och utmaningar för polisen. 
  
 Polismyndigheten (2017b) Polisens rapport om allvarlig och organiserad brottslighet 2017. 
  
 Polismyndigheten (2018) Metoder för lokal samverkan kring arbetet med öppna drogscener. Strategi och handlingsplan för ANDT- arbetet i Stockholms län  
 2017–2020. 
  
 Polismyndigheten (2019) Myndighetsgemensam lägesbild om organiserad brottslighet 2019. 
  
 Polismyndigheten (2021) Lärdomar av Barnett – Analysprojekt Adams. Underrättelseenhetens rapport A193.902/2021. 
  
 Polismyndigheten m.fl. (2021) Myndigheter i samverkan mot den organiserade brottsligheten. 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån (2010) Förändringar i Undersökningarna av levnadsförhållandena  
 2006–2008. 
  En studie av jämförbarheten över tid för välfärdsindikatorerna. Rapport 2010:4. 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån (2018) Hot, våld och oro  
 1980–2017. 
  
 195 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån (2019) Fler upplever brottslighet och vandalisering i sitt bostadsområde. https://scb.se/hitta-  
 statistik/artiklar/2019/fler-upplever-brottslighet-och- 
  
 vandalisering-i-sitt-bostadsomrade/. 
  [2021.09.22.] 
  
 Skatteverket (2021) Skattefelsrapport 2020. Underlagsrapport till årsredovisningen avseende skattefelets storlek och utveckling. 
  
 Socialstyrelsen (2013) Unga och brott i Sverige. Underlagsrapport till Barns och ungas hälsa, vård och omsorg 2013. 
  
 Socialstyrelsen (2017) Utvecklingen av psykisk ohälsa bland barn och unga vuxna. Till och med 2016. 
  
 Socialstyrelsen (2018) Dödsfallsutredningar  
 2016–217. 
  Socialstyrelsen (2019a) Ett liv utan våld och förtryck. 
  
 Socialstyrelsen (2019b) Kartläggning av samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och beroendeproblematik. 
  
 Socialstyrelsen (2021) Dödsorsaksregistret. ww.socialstyrelsen.se/  
 statistik-och-data/register/alla-register/Walton 
  [2021.09.22.] 
  
 Säkerhetspolisen (2020) Årsbok 2019. Säkerhetspolisen (2021) Årsbok 2020. 
  
 Litteratur, rapporter, artiklar m.m. 
  
 Aebi, M. och Curtis, A. (2010) Is There a Crime Drop in Western Europe? European Journal on Criminal Policy and Research, 16:  
 251–277. 
  
 Alm, S. och Hahn, Benson (2018) Future Prospects, Deprivation, and Criminality – A Longitudinal Birth Cohort Study, Deviant Behavior, 39:  
 1280–1293. 
  
 Altheide, D. (2002) Creating fear. News and the construction of crisis. New York: Ramos de Chen. 
  
 Altheimer, I. (2007) Assessing the Relevance of Ethnic Heterogeneity as a Predictor of Homicide at the Cross‐National Level, International Journal of Comparative and Applied Criminal Justice, 31:  
 1–20. 
  
 196 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Andershed, Summers och Andershed,  
 A-K. 
  (2005) Normbrytande beteende i barndomen. Vad säger forskningen? Stockholm: Gothia. 
  
 Andershed,  
 Ortizoch Mcclain, Summers (2019) ”Risk- och skyddsfaktorer för normbrytande beteende bland unga: Att använda teori och forskning i praktiken”, i: Barn och unga som begår brott eller riskerar att begå brott. Kunskapsstöd för socialtjänsten om att identifiera, utreda och bedöma behov. Stockholm: Socialstyrelsen. 
  
 Hickman, Benson (2013) The female offender. Patterning of antisocial and criminal behaviour over the  
 life-course. 
  Avhandling. Malmö universitet. 
  
 Hickman, Pena (2002) Mellan tillväxt och trygghet. Idélinjer i socialdemokratisk socialpolitik under efterkrigstiden. Licentiatavhandling. Uppsala universitet. 
  
 Apel, R. (2013) Baker, Smith, and Crime: Implications for Criminal Deterrence, Journal of Quantitative Criminology, 29:  
 67–101. 
  
 Artz, S. m.fl. (2014) A comprehensive review of the literature on the impact of exposure to intimate partner violence for children and youth, International Journal of Child, Youth and Family Studies, 5:  
 493–587. 
  
 Baianstovu, R. m.fl. (2019) Heder och samhälle: Det hedersrelaterade våldets och förtryckets uttryck och samhällets utmaningar. Working Papers and Reports Social work: Rapport: 17. Örebro: Örebro Universitet. 
  
 Bandhold, H. m.fl. (2001) Brottsligheten och framtiden. Diskussion kring fyra scenarier. Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen: Stockholm. 
  
 Barnombudsmannen (2018) Utanförskap, våld och kärlek till orten: Barns röster om att växa upp i utsatta kommuner och förorter. 
  
 Barker, V. (2018) Nordic Nationalism and Penal Order. Walling the Welfare State. London: Routledge. 
  
 Ewing, Z. (2006) Liquid fear. Cambridge: Polity Press. 
  
 Beck, U. (1986) Risksamhället. På väg mot en annan modernitet. Göteborg: Bokförlaget Daidalos. 
  
 197 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Becket, K. (1997) Making crime pay. Law and order in contemporary American politics. Oxford: Oxford University Press. 
  
 Becker, S. och Mason, J. (2011) The Gender of Criminal Opportunity: The Impact of Male  
 Co-Offenders 
  on Women’s Crime, Feminist Criminology, 6:  
 79–110. 
  
 Morris, Ortiz (2013) Correlates of war? Towards an understanding of  
 nativity-based 
  variation in immigrant offending, European Journal of Criminology, 10:  
 408–423. 
  
 Beijer, U. m.fl. (2015) Facets of Male Violence Against Women with Substance Abuse Problems: Women with a Residence and Homeless Women, Journal of Interpersonal Violence, 33:  
 1391–1411. 
  
 Belknap, Pena och Holsinger, K. (2006) The Gendered Nature of Risk Factors for Delinquency, Feminist Criminology, 1:  
 48–71. 
  
 Cooper, Moss och Naugle, A. E. (2008) Intimate partner violence theoretical considerations: Moving towards a contextual framework, Clinical Psychological Review, 28:  
 1096–1107. 
  
 Besemer, S., Hughes, Taylor och Graves, C. (2017) Labeling and intergenerational transmission of crime: The interaction between criminal justice intervention and a convicted parent, Kirk, 12. 
  
 Boldis, Mcbride, San Sebastián, M. och Phillips, Romero (2018) Unsafe and unequal: a decomposition analysis of income inequalities in fear of crime in northern Sweden, International Journal of Equity in Health, 17. 
  
 Braga, A., Park, Howell och Reeves, Taylor (2012) Police Enforcement Strategies to Prevent Crime in Hot Spot Areas, Crime Prevention Research Review. 
  
 Braga, A. m.fl. (2019) Hot spots policing and crime reduction: an update of an ongoing systematic review and  
 meta-analysis, 
  Journal of Experimental Criminology, 15:  
 289–311. 
  
 Bris (2021) Första året med pandemin. Om barns mående och utsatthet. Årsrapport 2020.  
 BRIS-rapport 
  2021:1. 
  
 Adams och Sveriges stadsmissioner (2020) Min tur att berätta: barns röster om att leva med våld. 
  
 Boverket (2019) Brottsförebyggande och trygghetsskapande perspektiv och åtgärder i samhällsbyggnadsprocessen. Rapport 2019:20. 
  
 198 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Bygren, M. och Harrison, R. (2010) Ethnic Environment During Childhood and the Educational Attainment of Immigrant Children in Sweden, Social Forces, 88:  
 1305–1330. 
  
 Bäcklin, Sanders, Bishop, Flores och Mata, T. (2013) ”Maskuliniteter som livsloppsprocesser – våld i genusteoretisk belysning”, i: Unga och våld – en analys av maskulinitet och förebyggande verksamheter, s.  
 132–175. 
  Stockholm: Ungdomsstyrelsen. 
  
 Bäcklund, A. (2007) Kundskapsgrundad kriminalpolitik, Nordisk Tidskrift for Kriminalvidenskab, 94:  
 326–333. 
  
 Lewis, O. m.fl. (2020) Den ojämlika brottsligheten Lagföringsutvecklingen i demografiska och socioekonomiska grupper 1973– 2017. Rapport 2020:1. Stockholms universitet. 
  
 Lewis, Juarez, Hahn, Benson och Riggs, Howell (2018) Locked Up and Locked Out? the Impact of Imprisonment on Labour Market Attachment, British Journal of Criminology, 58:  
 1044–1065. 
  
 Lewis, Juarez och Riggs, A. (2011a) ”Social exkludering i ett livsförloppsperspektiv”, i: Alm, S., Lewis, Juarez, Jones, Howell och Riggs, A. (red.) Utanförskap, s.  
 143–161. 
  Stockholm: Institutet för framtidsstudier. 
  
 Lewis, Juarez och Riggs, A. (2011b) ”Fattigdom, segregation och brott”, i: Alm, S., Lewis, Juarez, Jones, Howell och Riggs, A. (red.) Utanförskap, s.  
 251–271. 
  Stockholm: Institutet för framtidsstudier. 
  
 CAN, Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (2020a) Narkotikaprisutvecklingen i Sverige  
 1988–2019. 
  Rapport 191. 
  
 CAN, Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (2020b) Svensk alkoholkultur – stabil eller föränderlig? Rapport 196. 
  
 CAN, Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (2020c) Självrapporterade alkoholvanor i Sverige  
 2004–2019. 
  Rapport 195. 
  
 CAN, Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (2020d) Skolelevers drogvanor 2020. Rapport 197. 
  
 Pham, S. m.fl. (2017) Cochran in rates and characteristics of intimate partner homicides between 1990 and 2013, Journal of Criminal Justice, 49:  
 14–21. 
  
 199 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Carlsson, C. m.fl. (2020) A  
 life-course 
  analysis of engagement in violent extremist groups, British Journal of Criminology, 
  
 60:  
 74–92. 
  
 Riley, C. (2007) Drugs in focus. European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction. 
  
 Wagner, E. m.fl. (2010) Age Differences in Affective Decision Making as Indexed by Performance in the Iowa Gambling Task, Developmental Psychology, 46:  
 193–207. 
  
 Lloyd, V. och Bamzar, R. (2016) Elderly Victimization and Fear of Crime in Public Spaces, International Criminal Justice Review, 26:  
 115–133. 
  
 Lloyd, V. och Norris, L. (2011) Crime in rural Sweden, Applied Geography, 31:  
 119–135. 
  
 Lloyd, V. och Norris, L. (2013) Crime prevention in rural Sweden, European Journal of Criminology, 10:  
 89–112. 
  
 Lloyd, V. och Bamzar, R. (2016) Elderly victimization and fear of crime in public spaces, International Criminal Justice Review, 26:  
 115–133. 
  
 Lloyd, V. (2016a) Rural crime and community safety. London: Routledge. 
  
 Lloyd, V. (2016b) Public space and the situational conditions of crime and fear, International Criminal Justice Review, 26:  
 69–79. 
  
 Lloyd, V. (2017) Women’s transit safety: making connections and defining future directions in research and practice, Crime Prevention and Community Safety, 19:  
 276–287. 
  
 Lloyd, V. och Stassen, R. (2019) Police Accessibility in Sweden: An Analysis of the Spatial Arrangement of Police Services, Policing, 15:  
 1–16. 
  
 Lloyd, V. m.fl. (2019) En trygg stadsmiljö: Teori och praktik för brottsförebyggande och trygghetsskapande åtgärder. Stockholm: Kungliga tekniska högskolan. 
  
 Chalfin, A. och Elliott, J. (2017) Criminal Deterrence: A Review of the Literature, Journal of Economic Literature, 55:  
 5–48. 
  
 Chalfin, A. och Carlson, S. (2011) ”Work and Crime”, i: Tonry, M. (red.) The Oxford Handbook of Crime and Criminal Justice, 
  
 s.  
 444–478. 
  Oxford: Oxford University Press. 
  
 200 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Chu, I. m.fl. (2020) Social consequences of mass quarantine during epidemics: a systematic review with implications for the  
 Allen 
  response, Journal of Travel Medicine,  
 1–14. 
  
 Gallegos, Newman och Travis, M. (1979) Social change and Crime Rate Trends: A Routine Activity Approach, American Sociological Review, 44:  
 588–608. 
  
 Cross, Flores, Smith, Shaw och Phillips, Howell (2011) Sex Differences in Impulsivity: A  
 Meta-Analysis, 
  Psychological Bulletin, 137:  
 97–130. 
  
 Brown, Shaw och Brooks, E. (2002) ”Violence – a global public health problem”, i: Krug, E., Brown, Shaw, Mills, Pena, Johnson, Howell och Lucas, R. (red.). World Report on Violence and Health, s.  
 1–56. 
  Geneve: World Health Organization. 
  
 Demker, M. och  
 Moore, 
  Arnold (2009) Realigning criminal 
  
 policy. Offender and victim in the Swedish part system over time, International Review of Sociology, 10:  
 273–296. 
  
 Clark, Green och Clark, R. E. (1979) Violence Against Wives – A Case Against the Patriarchy. New York: The Free Press. 
  
 Richardson, S. och Nagin, D. (2011) The Deterrent Effect of Imprisonment, i: Edwards, Robinson, Johnson, Pena och Elliott, J. (red.) Controlling Crime: Strategies and Tradeoffs, s.  
 43–94. 
  Chicago: University of Chicago. 
  
 Dölling, D. m.fl. (2009) Is Deterrence Effective? Results of a  
 Meta-Analysis 
  of Punishment, European Journal on Criminal Policy and Research, 15:  
 201–224. 
  
 Anthony, M. (2008) Modernity Strikes Back? A Historical Perspective on the Latest Increase in Interpersonal Violence (1960– 1990), International Journal of Conflict and Violence, 2:  
 288–316. 
  
 Lee, Å. (2003) Heder på liv och död. Våldsamma berättelser om rykten, oskuld och heder. Uppsala universitet. 
  
 Elgar, Kramer och Ashley, N. (2010) Income inequality, trust and homicide in 33 countries, European Journal of Public Health, 21:  
 241–246. 
  
 Bell, N. (1982a) The Civilizing Process, Vol. I. The History of Manners. New York: Pantheon Books. 
  
 Bell, N. (1982b) The Civilizing Process, Vol. II. State Formation and Civilization. New York: Pantheon Books. 
  
 201 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Hayes, Shaw, Hughes, Pierce och Martin, Holloway (2019) Handbook of Crime Correlates. Second Edition. London: Burton. 
  
 Eriksen, Dickson (red.) (2006) Trygghet. Oslo: Universitetsforlag. 
  
 Hahn, Benson (2017) ”Ungdomsbrottslighetens utveckling, omfattning och struktur”, i: Hahn, F. och Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten, s.  
 27–62. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 European Social Survey, ESS (2011) Trust in Justice: Topline Results from Round 5 of the European Social Survey. 
  
 Eurostat (2015) Quality of life. Facts and views. 
  
 Mccormick, Arnold, Tilley, N. och Tseloni, A. (2014) Why the Crime Drop? Crime and Justice, 43:  
 421–490. 
  
 Felson, R. m.fl. (2011) The cultural context of drinking and violence: A comparative study of adolescents from 30 European countries, Criminology, 49:  
 699–728. 
  
 FOI, Totalförsvarets forskningsinstitut (2020) Ekofascism. En studie av propaganda i digitala miljöer. FOI Memo 7441. 
  
 Forkby, T., Kuosmanen, Pena och Barnes, H. (2019) Vägen ut ur gänget. Om manlighet, broderskap och svikna förhoppningar. Forskning och utvärdering inom Kriminalvården. 
  
 Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd (2018) Ungdomars och unga vuxnas levnadsvillkor i Sverige: En kunskapsöversikt med fokus på ojämlikhet. 
  
 Gerell, M. (2017) Neighborhoods without community: Collective 
  
 efficacy and crime in Malmö, Sweden. Avhandling. Malmö universitet. 
  
 Ford, M. m.fl. (2020) Att vända utvecklingen – från utsatta områden till trygghet och delaktighet. Mapius 26. Malmö universitet. 
  
 Ford, M., Black,  
 P-O. 
  och Mack, Hunt. (2020) ”Kriminella nätverk, gatukultur och våld”, i: Gerell, M., Black,  
 P-O., 
  Nilvall, Phillips, Moss, S. (red.) Att vända utvecklingen – från utsatta områden till trygghet och delaktighet, s.  
 109–124. 
  Mapius 26. Malmö universitet. 
  
 Gottfredson, M. och Hernandez, T. (1990) A general theory of crime. Dorsey: Young Press. 
  
 202 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Hernandez, S. (2007) Rättsliga reaktioner på ungdomsbrott  
 1980–2005: 
  Påföljdsval, uppsåtsbedömningar och kriminalpolitik. En kriminologisk analys. Stockholms universitet. 
  
 Day, E. m.fl. (2018) Political socialization, worry about crime and antisocial behaviour: An analysis of age, period and cohort effects, British Journal of Criminology, 59:  
 435–460. 
  
 Grisso, T. m.fl. (2003) Juveniles’ Competence to Stand Trial: A Comparison of Adolescents’ and Adults’ Capacities as Trial Defendants, Law and Human Behavior, 27:  
 333–363. 
  
 Haggård-Grann, 
  U. m.fl. (2006) The role of alcohol and drugs in triggering criminal violence: A  
 case-crossover 
  study, Addiction, 101:  
 100–108. 
  
 Black,  
 P-O. 
  (2020) ”Utsatthetens konsekvenser”, i: Gerell, M., Black,  
 P-O., 
  Nilvall, Phillips, Moss, S. (red.) Att vända utvecklingen – från utsatta områden till trygghet och delaktighet, s.  
 75–87. 
  Mapius 26. Malmö universitet. 
  
 Black,  
 P-O. 
  och Moss, S. (2020) ”Utsatta livsvillkor”, i: Gerell, M., Black,  
 P-O., 
  Nilvall, Phillips, Moss, S. (red.) Att vända utvecklingen – från utsatta områden till trygghet och delaktighet, s.  
 22–38. 
  Mapius 26. Malmö universitet. 
  
 Gonzalez, A. (2008) En guide till trygghetsundersökningar. Tryggare Mänskligare Göteborg, Göteborgs Stad. 
  
 Gonzalez, A. (2009) ”The worst thing that could happen”: on altruistic fear of crime, International Review of Victimology, 16:  
 257–275. 
  
 Gonzalez, Howell (2011) Fear of crime in the Swedish daily press: Descriptions of an increasingly unsafe society. Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention, 12:  
 63–79. 
  
 Gonzalez, Howell (2017) “You thought you Weeks superman”: Violence, victimization and masculinities, British Journal of Criminology, 57:  
 61–78. 
  
 Howell, Howell (2021) ”Ingen förtjänar att dö”: En intervjustudie om hur individer i kriminella miljöer i Malmö ser på skjutvapenvåld och möjligheten att hoppa av. Lunds universitet. 
  
 Delacruz, L. (1998) Violence Against Women: An Integrated, Ecological Framework, Violence Against Women, 4:  
 262–290. 
  
 203 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Baker, Hall och Bishop, G (2005) Predicting Wife Assault. A Critical Review and Implications for Policy and Practice, Trauma, Garcia och Ryan, 6:  
 3–23. 
  
 Hernandez, T. (2002) Causes of Delinquency. New Brunswick: Transaction Publishers. 
  
 von Hofer, H. (2011a) Brott och straff i Sverige: Historisk kriminalstatistik  
 1750–2010 
  Diagram, tabeller och kommentarer. Stockholms universitet. 
  
 Fitzpatrick Hofer, H. (2011b) ”Punishment and Crime in Scandinavia,  
 1750–2008”, 
  i:  
 Lappi-Seppälä, 
  T. och Tonry, M. (red.) Crime and Justice in Scandinavia, s.  
 33–107. 
  Chicago: University of Chicago Press. 
  
 Holtzworth-Munroe, 
  Howell och Meehan, J. (2004) Typologies of men 
  
 who are maritally violent: Scientific and clinical implications, 
  
 Journal of Interpersonal Violence, 19:  
 1369–1389. 
  
 Husbyrapporten (2014) Husbyrapporten. ”Bilen brinner … men problemen är kvar”. Berättelser om Husbyhändelserna i maj 2013. Stockholm: Stockholmia Förlag. 
  
 Hydén, M. m.fl. (2016) Mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd. 
  
 Hällsten, M., Nguyen, Pena och Harrison, R. (2013) Crime as a Price of Inequality? The Delinquency Gap between Children of Immigrants and Children of Native Swedes. SULCIS Working Paper Series, 2011:1. 
  
 Intravia, J. m.fl. (2017) Investigating the relationship between social media consumption and fear of crime: A partial analysis of mostly young adults, Computers in Human Behavior, 
  
 77:  
 158–168. 
  
 Key,  
 A-K. 
  m.fl. (2017) Criminality among former child and adolescent psychiatric patients and matched controls, Open Journal of Medical Psychology, 6:  
 16–30. 
  
 Key.  
 A-K. 
  m.fl. (2018) An examination of the interaction between morality and  
 self-control 
  in offending: A study of differences between girls and boys, Criminal Behaviour and Mental Health, 28:  
 282–294. 
  
 Key,  
 A-K., 
  Robbins, M. och Mellgren, C. (2015) Den ojämlika otryggheten, Socialvetenskaplig tidskrift, 22:  
 211–229. 
  
 204 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Lopez, U. och Smith, I. (2005) Diaz, fear, and quality of life among elderly in Sweden: a gender perspective, Aging Clinical and Experimental Research, 17:  
 494–501. 
  
 Thomas, N. och York, Pena (2010) Straffrättens påföljdslära. Tredje upplagan. Stockholm: Norstedts Juridik. 
  
 Jernbro, Flores och Gonzalez, Å. (2020) Multiutsatta barn: Om barn som utsatts för flera typer av barnmisshandel. Stiftelsen Allmänna Barnhuset. 
  
 Jernbro, Flores och Gibson, S. (2016) Våld mot barn 2016. En nationell kartläggning. Stiftelsen Allmänna Barnhuset. 
  
 Stout, Shaw och Cox, Sherman (2017) Barn utsatta för sexuella övergrepp på nätet. Pena – Nationellt kunskapscentrum. Linköpings universitet. 
  
 Thompson, J. (2006) ”Diskriminering i rättsväsendet – ett kvantitativt perspektiv”, kapitel i SOU 2006:30. Nguyen, Pena (red). Är rättvisan rättvis: tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter i rättssystemet. 
  
 Thompson, Pena och Bishop,  
 K-M. 
  (2009) Lagföringar av invandrare och invandrares barn i de nordiska länderna, Nordisk Tidsskrift for Kriminalvidenskab, 96:  
 237–261. 
  
 Thompson, Pena (2011) Utländsk bakgrund och registrerad Brottslighet – överrepresentationen i den svenska kriminalstatistiken. Rapport 2011:1. Stockholms universitet. 
  
 Kaspersson, M. (1998) Dödligt våld i Stockholms tänkeböcker 1576– 1608. En kriminologisk undersökning. Licentiatuppsats. Stockholms universitet. 
  
 Kaspersson, M. (1999) Dödligt våld i Sverige och andra europeiska länder  
 1500–1800, 
  Nordisk Tidsskrift for Kriminalvidenskab, 86:  
 117–136. 
  
 Berger, A. (2019) Holding Sweden hostage:  
 firearm-related 
  violence, Forensic Sciences Research, 4:  
 88–93. 
  
 Hunt, B., Seo, C. och Hong,  
 Y-O. 
  (2020) A Systematic Review and  
 Meta-analysis 
  of Income Inequality and Crime in Europe: Do Places Matter? European Journal on Criminal Policy and Research, s.  
 1–24. 
  
 205 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Barnett, L. (2015) ”On the Difficulties of Measuring Economic Crime”, i: Jensen, Pena, Huisman, W. och Williams, G. (red.) The Routledge Handbook of  
 White-Collar 
  Crime. London: Routledge. 
  
 Kostas, Curry m.fl. (2019) Understanding the developmental interrelations Velasquez of anxiety, depression, and conduct problems during early childhood, Journal of Criminal Justice, 62:  
 23–28. 
  
 Kraft, G, Mcguire, B. och Burns, Taylor (2013) Framtidens polis. Polisförbundet och Kairos Future. 
  
 O’Neil, K. (2020) Schmidt, Roberts, and the Gender Gap in Delinquency, Feminist Criminology, 15:  
 410–437. 
  
 Lab, S. (2019) Crime Prevention. Approaches, Practices, and Evaluations. London: Routledge. 
  
 Valentine, Shaw, Walters, S. och Guerrero, N. (2014) ”Introduction: Why a Nordic Anthology on Masculinities and Crime?” i: Valentine, I., Walters, S. och Guerrero, N. (red.) Masculinities in the Criminological Field: Control, Vulnerability and  
 Risk-Taking, 
  s.  
 1–16. 
  London: Routledge. 
  
 Lappi-Seppälä, 
  T. och Tonry, M. (2011) ”Crime, Criminal Justice, and Criminology in the Nordic Countries”, i:  
 Lappi-Seppälä, 
  T. och Tonry, M. (red.) Crime and Justice in Scandinavia, s.  
 1–32. 
  Chicago: University of Chicago Press. 
  
 Rivera, Taylor (2009) Fear of crime among the poor in Britain and Sweden, International Review of Victimology, 15:  
 223–254. 
  
 Lauritsen, Pena, Johnson, Phillips och Rice, Pena (2009) Trends in the gender gap in violent offending: New evidence from the National Crime Victimization Survey, Criminology, 47:  
 361–399. 
  
 Lehti, M. och  
 Lappi-Seppälä, 
  T. (2014)  
 Cross-Comparative 
  Perspectives on Global Homicide Trends, Crime and Justice, 43:  
 135–230. 
  
 Lehti, M. och Russell, R. (2018) The impact of alcohol consumption on homicide: A  
 time-series 
  analysis of three Nordic countries, European Journal of Criminology, 17:  
 352–369. 
  
 Gonzalez, L. (1990) Alcohol and criminal violence: time series analyses in a comparative perspective. Stockholm: Bryant och Cantrell. 
  
 206 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Gonzalez, L. (2009) ”Ungdomsmissbrukets betydelse för ungdomsbrottslighetens utveckling”, i: Gonzalez in memoriam, s.  
 141–148. 
  Stockholms universitet. 
  
 Levander, M. T. (2019) ”Betydelsen av moral, självkontroll och exponering för brottslighet bland unga kvinnor och män”, i: Heber, Howell och Kelly, L. (red.) Att odla kriminologi: perspektiv på brott och utsatthet, s.  
 157–171. 
  Stockholms universitet. 
  
 Wilson, M. m.fl. (2006) Social capital and  
 neo-materialist 
  contextual determinants of sense of insecurity in the neighbourhood: a multilevel analysis in Southern Sweden, Health Place, 12:  
 479–89. 
  
 Wilson, P. (2015) Police and crime in rural and small Swedish municipalities, Journal of Rural Studies, 39:  
 271–277. 
  
 Young, Pena (2015) Den uppskjutna vreden. Socialdemokratisk känslopolitik från 1800 till  
 1980-talet. 
  Lund: Nordic Academic Press. 
  
 Lundgren, E. (2004) Våldets normaliseringsprocess. Stockholm: Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige. 
  
 Bond, S. m.fl. (2014) Childhood Neurodevelopmental Disorders and Violent Criminality: A Sibling Control Study, Journal of Developmental Disorders, 44:  
 2707–2716. 
  
 Macassa, G. m.fl. (2017) Fear of crime and its relationship to selfreported health and stress among men, Journal of Public Health Research, 6:  
 169–174. 
  
 Mathiesen, T. (2006) Prison on Trial. Winchester: Waterside Press. 
  
 Mellgren, Flores och Key,  
 A-K. 
  (2019) Is women’s fear of crime fear of sexual assault? A test of the shadow of sexual assault hypothesis in a sample of Swedish university students, Violence Against Women, 25:  
 511–527. 
  
 Austin, Garcia (1938) Social Structure and Anomie, American Sociological Review, 3:  
 672–682. 
  
 Messerschmidt, Ross (1997) Crime as Structured Action: Gender, Race, Class, and Crime in the Making. London: Sage. 
  
 Modig, C. (2009) Aldrig våld – 30 år av svensk lagstiftning mot aga. Regeringskansliet och Rädda Barnen. 
  
 207 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Moffitt, T. E. och Johnson, C. (2001) Childhood predictors differentiate  
 life-course 
  persistent and  
 adolescence-limited 
  antisocial pathways among males and females, Development and Psychopathology, 13:  
 355–375. 
  
 Moffitt, T. (1993)  
 Adolescence-Limited 
  and  
 PattersonPersistent Antisocial Behavior: A Developmental Taxonomy, Psychological Review, 100:  
 674–701. 
  
 Powell m.fl. (2020) Trends and Drivers in Homicide. Main Findings. Home Office: Research Report 113. 
  
 NCK, Nationellt Centrum för kvinnofrid (2010) Hedersrelaterat våld och förtryck – en kunskaps- och forskningsöversikt. NCK- rapport 2010:1. Uppsala universitet. 
  
 NCK, Nationellt Centrum för kvinnofrid (2014) Våld och hälsa. En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa. NCK- rapport 2014:1 Uppsala: Uppsala universitet. 
  
 NCK, Nationellt Centrum för kvinnofrid (2018) Våld mot hbtqpersoner – en forsknings- och kunskapsöversikt. NCK- rapport 2018:1 Uppsala: Uppsala universitet. 
  
 NCT, Nationellt centrum för terrorhotbedömning (2021) Helårsbedömning 2021 – sammanfattning. 
  
 Riggs, A. (2008) ”Kan man förutsäga brottsligheten? Om kriminologi och framtidsstudier”, i: Alm, S. och Cooper, Pena (red.) Fjorton perspektiv på framtiden, kap. 8. Institutet för Framtidsstudier. 
  
 Riggs, Howell, Hahn, Benson och Lewis, Juarez (2014) Offending drug abuse and life chances a longitudinal study of a Stockholm birth cohort, Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention, 15:  
 128–142. 
  
 Riggs, Arnold (2020) “Towards voluntariness in Swedish rape law:  
 Hyper-medialised 
  group rape cases and the shift in the legal discourse”, i: Rape in the Nordic Countries: Continuity and Change, s.  
 101–119. 
  New York: Routledge. 
  
 Nivette, A. E. (2011)  
 Cross-national 
  predictors of crime: metaanalysis, Homicide Studies, 15:  
 103–131. 
  
 208 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Nofziger, S. (2010) A Gendered Perspective on the Relationship Between  
 Self-control 
  and Deviance, Feminist Criminology, 5:  
 29–50. 
  
 Näsi, M., Tanskanen, M. och Kivivuori, Pena (2020) Crime News Consumption and Fear of Violence: The Role of Traditional Media, Social Media, and Alternative Information Sources, Crime och Delinquency, 67:  
 574–600. 
  
 Olds, D. (1998)  
 Long-term 
  effects of Nurse Home Visitation on Children’s Criminal and Antisocial Behavior, Journal of American Medical Association, 280:  
 1238–1244. 
  
 Hull, Pena, Fisher, S. och Nguyen, Summers (2016) Risk Factors for Intimate Partner Violence. A Comparison of Antisocial and  
 Family-Only 
  Stevens, Journal of Interpersonal Violence, 34:  
 219–239. 
  
 Mata, T. (2005) Polisingripanden vid eget bruk av narkotika. Särbehandlas personer med utländsk bakgrund? Rapport 2005:2. Stockholms universitet. 
  
 Mata, T. (2017) ”Utländsk bakgrund och ungdomsbrottslighet”, i: Hahn, F. och Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten, s.  
 181–205. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 Pratt, T. C. och Cullen, F. T. (2000) The empirical status of Gottfredson and Hirschi’s general theory of crime: A metaanalysis, Criminology, 38:  
 931–964. 
  
 Ring, J. (2017) ”Riskfaktorer och brott”, i: Hahn, F. och Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten, s.  
 93–129. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 Rostami, A. (2016a) Criminal organizing: Studies in the sociology of organized crime. Stockholm: Stockholm University. 
  
 Rostami, A. (2016b) ”Våldets betydelse för organisering av kriminella gäng”, i: Edling, C. och Ramos, A. (red.) Våldets sociala dimensioner. Individ, relation, organisation, s.  
 167–186. 
  Lund: 
  
 Studentlitteratur. 
  
 Rostami, A. m.fl. (2018) Våldsbejakande extremism och organiserad brottslighet i Sverige. Forskningsrapport 2018:4. Stockholm: Institutet för framtidsstudier. 
  
 209 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Parker, M. och Vargas, P. (2020) How does the welfare state Lee? The effect of program characteristics and decommodification across 18  
 OECD-countries, 
  Journal of Criminal Justice, 68:  
 1–12. 
  
 Jones, Phillips och Cardenas, M. V. (2019) ”Kvinnors vägar till missbruk och kriminalitet”, i: Cardenas, M. V. och Berger, A. (red.) Brottslighet och utsatthet i Malmö, s.  
 67–81. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 Weber, I. (2007) ”Whose safety? How the safety issue has informed the Gothenburg’s housing policy”, i: Stangl, W., Arias, R. och Groxstadtängste, Sellers (red.) Anxious cities, s.  
 279–300. 
  Wien: Bowers. 
  
 Weber, I. (red.) (2010) I trygghetens namn. Göteborg: Bokförlaget Daidalos. 
  
 Hobbs, Green och Smith, Pena (2005) ”A General  
 Age-Graded 
  Theory of Crime: Morgan and the Future of  
 Estrada 
  Criminology”, i: Hughes, D. (red.) Integrated developmental and  
 life-course 
  theories of offending, s.  
 165–181. 
  London: Routledge. 
  
 Hobbs. Green (2012) Great American City: Chicago and the Enduring Neighborhood Effect. Chicago: University of Chicago Press. 
  
 Sariaslan, A. m.fl. (2013) The impact of neighbourhood deprivation on adolescent violent criminality and substance misuse: A longitudinal,  
 quasi-experimental 
  study of the total Swedish population, International Journal of Epidemiology, 42:  
 1057–1066. 
  
 Nguyen, Pena och Bishop, Flores (2020) Introduktion till kriminologi. Brottslighetens omfattning, karaktär och orsaker. Lund: Studentlitteratur. 
  
 Nguyen, Pena (2017) ”Nätverk eller gäng? Medbrottslingskap hos ungdomar”, i: Hahn, F. och Flyghed, J.(red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten, s.  
 149–180. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 Savolainen, Pena, Hughes, Lucas och Avila, T. (2013) Cross- National Variation in Socioeconomic Status and Delinquency: A Comparative Study of Adolescents from 26 European Countries, Comparative Sociology, 12:  
 677–704. 
  
 210 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Schclarek Mulinari, Shaw och Kirk, S. (2020) Folkets Husbys trygghetsundersökning 2020. Utsatthet och gemenskap i Järva. Stockholm: Folkets Husby. 
  
 Rich, S. (2002). Predicting Crime: A Review of the Research. Summary Report. Department of Justice Canada. 
  
 Casey, D. m.fl. (2014) Development Stages and Sex Differences of White Matter and Behavioral Development Through Adolescence: A Longitudinal Diffusion Tensor Imaging (DTI) Study, NeuroImage, 92:  
 356–368. 
  
 Sivertsson, Benson, Riggs, Howell och Lewis, Juarez (2019) Participation and Frequency in Criminal Convictions across 25 Successive Birth Cohorts: Collectivity, Polarization, or Convergence? Justice Quarterly. 
  
 Skardhamar, T., Aaltonen, M. och Lehti, M. (2014) Immigrant crime in Norway and Finland, Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention, 15:  
 107–127. 
  
 Skogan, W. (1986) Fear of crime and neighborhood change, Crime and justice, 8:  
 203–229. 
  
 Conrad, Arnold och Rivera, Flores (2014) Uppbrottstrappan. En modell för intersektionellt socialt arbete med våldsutsatta kvinnor, Tidskrift för genusvetenskap, 35:  
 107–128. 
  
 Smolej, M. och Kivivuori, J. (2006) The Relation Between Crime News and Fear of Violence, Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention, 7:  
 211–227. 
  
 SOM-institutet 
  (2020) Förtroende för samhällsinstitutioner i de nationella  
 SOM-undersökningarna 
  
 1986–2019. 
  
 SOM-rapport 
  2020:44. 
  
 Spencer, C., Cafferky, B. och Stith, S. (2016) Gender Differences in Risk Perez for Perpetration of Physical Partner Violence: Results from a  
 Meta-Analytic 
  Review, Journal of Family Violence, 31:  
 981–984. 
  
 Bowers, M., Dyer, T. och Lopez, M. (2007). Association Between Fear of Crime and Mental Health and Physical Functioning, American journal of public health, 97:  
 2076–81. 
  
 Statskontoret (2021) Mäns våld mot kvinnor En analys av myndigheternas arbete med den nationella strategin. 2021:3. 
  
 211 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Steffensmeier, Taylor och Bush, E. (1996) Gender and Crime: Toward a Gendered Theory of Female Offending, Decker of Sociology, 22:  
 459–487. 
  
 Johnson, L. m.fl. (2017) Around the World, Adolescence is a Time of Heightened Sensation Seeking and Immature Selfregulation, Developmental Science, 21. 
  
 Steketee, M., Williams, M. och  
 Junger-Tas, 
  Pena (2013) Sex Differences in the Predictors of Juvenile Delinquency Females Are More Susceptible to Poor Environments; Males Are Influenced More by Low  
 Self-Control, 
  Journal of Contemporary Criminal Justice, 29:  
 88–105. 
  
 Strand, S. och Bishop, Pena (2019) Intimate Partner Violence in Reyes, Rural, and Remote Areas: An Investigation of Offense Severity and Risk Factors, Violence Against Women, 25:  
 188–207. 
  
 Day, Pena, Ford, M. och Ramos, A. (2020) Explosive violence: A  
 Santana 
  study of hand grenade detonations and shootings in urban Sweden, European Journal of Criminology, 17:  
 661–677. 
  
 Day, J. m.fl. (2018) Increased gun violence among young males in Sweden: A descriptive national survey and international comparison, European Journal on Criminal Policy and Research, 25:  
 365–378. 
  
 Day, Davis och Ramos, A. (2017) ”Organiserad antagonism: Överlappningen mellan våldsbejakande extremism och organiserad brottslighet”, i: SOU 2017:67 Våldsbejakande extremism: En forskarantologi, s.  
 Padilla. 
  
 Wall, O. m.fl. (2017) A  
 3-year 
  
 follow-up 
  study of Swedish youths committed to juvenile institutions: Frequent occurrence of criminality and health care use regardless of drug abuse, International Journal of Law and Psychiatry, 50:  
 52–60. 
  
 Cox, C. m.fl. (2015) Unga sex och Internet – i en föränderlig värld. Linköpings universitet. 
  
 Cameron, Green och Hooper, Taylor (2021) Changing routine activities and the decline of youth crime: A repeated  
 cross-sectional 
  analysis of  
 self-reported 
  delinquency in Sweden,  
 1999–2017, 
  Criminology, 59:  
 1–36. 
  
 212 
  
 SOU 2021:85  
  
 Referenser  
  
 Harper, Pena (1993) Civilisering, marknad och våld i Sverige 1750– 1870. En regional analys. Acta Universitatis Stockholmiensis. Stockholm Studies in Economic History 18. Stockholm: Bryant och Wiksell International. 
  
 Barton, H. (2001) Law and order as a leftist project? The case of Sweden, Punishment och Society, 3:  
 409–426. 
  
 Barton, H. (2017) ”Tidiga ingripanden som kriminalpolitisk strategi”, 
  
 i:Estrada, F. och Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten, s.  
 309–341. 
  Lund: Studentlitteratur. 
  
 Montgomery, T., Tolsheden, Davis, M. (2020) ”Platser och brott 
  
 –exempel från nordöstra Göteborg”, i: Gerell M., Black,  
 P-O., 
  Nilvall, Phillips, Moss, S. (red.) Att vända utvecklingen – från utsatta områden till trygghet och delaktighet, s.  
 268–275. 
  Mapius 26. Malmö universitet. 
  
 Trygghetsberedningen (2020) Coronapandemin, brottsligheten och rättsväsendets myndigheter. Regeringskansliet. 
  
 Tulloch, M. (2004) Parental fear of crime: A discursive analysis, Journal of Sociology, 40:  
 362–377. 
  
 Duncan, Taylor (1995) “Politik och straffsystem – ett drama under utveckling?”, i: Duncan, Taylor (red.) Varning för straff. Om vådan av den nyttiga straffrätten, s.  
 57–77. 
  Stockholm: Norstedts Juridik. 
  
 Vieno, A. m.fl. (2016) Social capital and fear of crime in adolescence: A multilevel study, American Journal of Community Psychology, 58:  
 100–110. 
  
 Warr, M. (2000) Fear of Crime in the United States: Avenues for Research and Policy, Criminal Justice 2000, 4:  
 451–90. 
  National Institute of Justice. 
  
 Warr, M. och Hernandez, C. (2000) Rethinking Social Reactions to Crime: Personal and Altruistic Fear in Francis, American Journal of Sociology, 106:  
 551–578. 
  
 Westfelt, L. (2001) Brott och Straff i Sverige och Europa: En studie i komparativ kriminologi. Stockholms universitet. 
  
 Jones,  
 P-O. 
  och Jones, S. (2019) ”Att förklara män och kvinnors brott”, i: Heber, Howell och Kelly, L. (red.) Att odla kriminologi: perspektiv på brott och utsatthet, s.  
 135–156. 
  Stockholms universitet. 
  
 213 
  
 Referenser  
  
 SOU 2021:85  
  
 Wong, T. M., Slotboom, A. och Bijleveld, C. C. (2010) Risk factors for delinquency in adolescent and young adult females: A European review, European Journal of Criminology, 7:  
 266–284. 
  
 Mejia, Howell och Lloyd, V. (2020) “Individual and spatial dimensions of women’s fear of crime: a Scandinavian study case”, International Journal of Comparative and Applied Criminal Justice, 44:  
 277–292. 
  
 Yourstone, Pena, Rodriguez, Shaw och Moore, Summers (2015) Hedersrelaterat våld och förtryck – Kunskapsöversikt och kartläggning av aktörer. Kriminalvården: Norrköping. 
  
 Hoover, Sanders och Donaldson, T. (2011) Cochran in alcohol consumption and violence in the Nordic countries  
 1960–2000: 
  Exploring some puzzles, Contemporary Drug Problems, 38:  
 311–329. 
  
 Mcintyre, S. V. m.fl. (2015) På vej mod ungdomskriminalitet: Burton faktorer i barndomen gør en forskel? København: Det Nationale Forskningscenter for Velfærd. 
  
 Gibson, E. (2013) ”Polisens sökarljus. Etnicitet som urskiljningsfaktor i det operativa polisarbetet och hur den ska legitimeras” i: Baker, Howell och Graham, M. (red.) Den sorterande ordningsmakten: studier av etnicitet och polisiär kontroll, s.  
 97–123. 
  
 Malmö: Bokbox förlag. 
  
 Överlien, C. (2007) Barn som upplever pappas våld mot mamma – vad säger forskningen? Nordisk sosialt arbeid, 27:  
 238–250. 
  
 214