sou 2017 5 d2 
  
 Svensk social trygghet i en globaliserad värld 
  
 Del 2 
  
 Betänkande av Utredningen om trygghetssystemen och internationell rörlighet 
  
 Stockholm 2017 
  
 SOU 2017:05 
  
 SOU och Ds kan köpas från Kelly kundservice. Beställningsadress: Kelly kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Barr AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. 
  
 Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Nichols 
  
 Tryck: Nichols, Stockholm 2017 
  
 ISBN  
 978-91-38-24556-9 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Innehåll 
  
 Ordlista och förkortningar ................................................... 
  
 27 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 33 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 55 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken ........... 
  
 55 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400)....................................................... 
  
 61 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (1997:238) om 
  
 arbetslöshetsförsäkring........................................................... 
  
 63 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i lagen (1997:239) om 
  
 arbetslöshetskassor ................................................................. 
  
 64 
  
 1.5Förslag till lag om ändring i lagen (2002:160) om 
  
 läkemedelsförmåner m.m. ...................................................... 
  
 66 
  
 1.6 Förslag till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) ...... 
  
 67 
  
 1.7Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (2017:000) ............................................................................... 
  
 69 
  
 1.8Förslag till lag om ändring i lagen (2008:145) om 
  
 statligt tandvårdsstöd.............................................................. 
  
 71 
  
 1.9Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1651) om 
  
 läkarvårdsersättning ................................................................ 
  
 72 
  
 1.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1652) om 
  
 ersättning för fysioterapi........................................................ 
  
 73 
  
 Innehåll SOU 2017:05 
  
 1.11 
  
 Förslag till lag om ändring i smittskyddslagen 
  
 (2004:168) ............................................................................... 
  
 74 
  
 1.12 
  
 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716)..... 
  
 75 
  
 1.13 
  
 Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen 
  
 (1991:481) ............................................................................... 
  
 77 
  
 1.14Förslag till förordning om ändring i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets 
  
 beskattningsverksamhet......................................................... 
  
 80 
  
 2 
  
 Uppdraget och dess genomförande .............................. 
  
 83 
  
 2.1Behov av översyn av de svenska sociala 
  
 trygghetssystemen.................................................................. 
  
 85 
  
 2.2Internationaliserad världsekonomi, samt förändrad 
  
 demografi med ökad migration.............................................. 
  
 86 
  
 2.3Samordning av sociala trygghetssystem – internationell 
  
 utveckling................................................................................ 
  
 90 
  
 2.4 
  
 Disposition av betänkandet ................................................... 
  
 92 
  
 2.5 
  
 Möten med experter och sakkunniga .................................... 
  
 93 
  
 2.6 
  
 Resor och studiebesök ........................................................... 
  
 93 
  
 2.7 
  
 Vidtalade myndigheter, organisationer och forskare ........... 
  
 94 
  
 2.8 
  
 Andra utredningar .................................................................. 
  
 94 
  
 3 
  
 Bakgrund .................................................................. 
  
 97 
  
 3.1 
  
 Internationellt, europeiskt och nordiskt samarbete............. 
  
 97 
  
 3.1.1 
  
 Det internationella samarbetet och dess 
  
 utveckling ................................................................ 
  
 97 
  
 3.1.2Det europeiska samarbetet och dess 
  
 utveckling inom ramen för EU/EES...................... 
  
 99 
  
 3.1.3 
  
 Det nordiska samarbetet och dess utveckling..... 
  
 108 
  
 3.2 Välfärdsmodeller i Europa ................................................... 
  
 112 
  
 3.2.1 
  
 Bismarckmodellen................................................. 
  
 112 
  
 3.2.2 
  
 Beveridgemodellen................................................ 
  
 113 
  
 SOU 2017:05 Innehåll 
  
 3.2.3 
  
 Den nordiska välfärdsmodellen ............................ 
  
 114 
  
 3.3 
  
 De svenska sociala trygghetssystemen ................................ 
  
 115 
  
 3.3.1 
  
 Vad ingår i den sociala tryggheten?...................... 
  
 115 
  
 3.3.2 
  
 De sociala trygghetssystemens historia ............... 
  
 116 
  
 3.3.3 
  
 Rättighet eller skyldighet ...................................... 
  
 117 
  
 3.4 
  
 Den svenska förvaltningsmodellen...................................... 
  
 118 
  
 4 
  
 Tidigare utredningar ................................................ 
  
 123 
  
 4.1 
  
 Utredningar om de sociala trygghetssystemen och EU..... 
  
 123 
  
 4.1.1 
  
 Utredningen om socialförsäkringen och EG....... 
  
 123 
  
 4.1.2Utredningen om socialförsäkringens 
  
 personkrets ............................................................ 
  
 126 
  
 4.1.3Utredningen om EU:s utvidgning – konsekvenserna av personers fria rörlighet 
  
 m.m......................................................................... 
  
 130 
  
 4.1.4 
  
 1999 års pensionsreform ....................................... 
  
 131 
  
 4.1.5Utredningen om samordning av 
  
 socialförsäkringslagarna (SamSol)........................ 
  
 132 
  
 4.1.6 
  
 Socialförsäkringsutredningen ............................... 
  
 134 
  
 4.1.7Kommittén för cirkulär migration och 
  
 utveckling............................................................... 
  
 135 
  
 4.1.8 
  
 Parlamentariska socialförsäkringsutredningen .... 
  
 136 
  
 4.2 
  
 Utredningar om förvaltning och EU................................... 
  
 139 
  
 4.2.1 
  
 2006 års förvaltningskommitté............................. 
  
 139 
  
 4.2.2 
  
 Förvaltningslagsutredningen ................................ 
  
 140 
  
 4.2.3 
  
 Utredningen om delaktighet i EU........................ 
  
 141 
  
 5 
  
 Statistik och rörlighetsmönster till och från Sverige..... 
  
 143 
  
 5.1 
  
 Tillgängliga datakällor........................................................... 
  
 143 
  
 5.1.1 
  
 Data hos Statistiska centralbyrån ......................... 
  
 143 
  
 5.1.2 
  
 Data hos Migrationsverket ................................... 
  
 146 
  
 5.1.3Data hos Försäkringskassan och 
  
 Pensionsmyndigheten ........................................... 
  
 147 
  
 5.1.4 
  
 Data hos Arbetsmiljöverket.................................. 
  
 148 
  
 5.1.5 
  
 Data hos Universitetskanslerämbetet .................. 
  
 148 
  
 5.2 Rörlighetsmönster till Sverige.............................................. 
  
 148 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 5.2.1Uppehållsrätt, asylsökande och 
  
 uppehållstillstånd i Sverige ................................... 
  
 149 
  
 5.2.2 
  
 Bosättning i Sverige............................................... 
  
 153 
  
 5.2.3 
  
 Arbete i Sverige som utlandsbosatt...................... 
  
 159 
  
 5.2.4 
  
 Studier i Sverige..................................................... 
  
 162 
  
 5.2.5Utbetalning av förmåner till immigrerande 
  
 personer ................................................................. 
  
 164 
  
 5.3 Rörlighetsmönster från Sverige ........................................... 
  
 165 
  
 5.3.1 
  
 Utvandring från Sverige........................................ 
  
 165 
  
 5.3.2 
  
 Arbete utomlands.................................................. 
  
 167 
  
 5.3.3 
  
 Studier utomlands ................................................. 
  
 170 
  
 5.3.4Utbetalning av förmåner till andra 
  
 medlemsstater........................................................ 
  
 171 
  
 5.4 
  
 Sammanfattning.................................................................... 
  
 174 
  
 6 
  
 Översikt – tillgång till de svenska sociala 
  
 trygghetssystemen ................................................... 
  
 177 
  
 6.1 
  
 Socialförsäkringen ................................................................ 
  
 178 
  
 6.2 
  
 Hälso- och sjukvård, tandvård och läkemedel.................... 
  
 189 
  
 6.3 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen................................................... 
  
 192 
  
 7 
  
 Finansiering av den sociala tryggheten ....................... 
  
 197 
  
 7.1 
  
 Gällande svensk rätt ............................................................. 
  
 197 
  
 7.1.1 
  
 Socialavgifter ......................................................... 
  
 197 
  
 7.1.2 
  
 Fördelning av socialavgifterna.............................. 
  
 202 
  
 7.1.3 
  
 Finansiering av arbetslöshetsförsäkringen .......... 
  
 204 
  
 7.1.4 
  
 Finansiering av hälso- och sjukvården ................. 
  
 205 
  
 7.2 
  
 Socialavgifter inom EU ........................................................ 
  
 205 
  
 7.2.1 
  
 Allmänna bestämmelser........................................ 
  
 207 
  
 7.2.2 
  
 Särskilda bestämmelser ......................................... 
  
 208 
  
 7.2.3 
  
 Avtal om social trygghet....................................... 
  
 209 
  
 7.3 
  
 Skatteverkets hantering av socialavgifter ............................ 
  
 209 
  
 7.3.1 
  
 Arbete har utförts i Sverige .................................. 
  
 210 
  
 7.3.2Arbete har utförts inom  
 EU/EES-stat 
  eller i 
  
 stat som Sverige har ingått avtal med................... 
  
 210 
  
 SOU 2017:05 
  
 Innehåll 
  
 7.3.3 
  
 Utsändning ............................................................ 
  
 210 
  
 7.3.4 
  
 Arbete i två eller flera länder................................. 
  
 211 
  
 7.3.5 
  
 För- och efterskottsbetalningar............................ 
  
 212 
  
 7.3.6 
  
 Utsändning utanför EU ........................................ 
  
 212 
  
 7.3.7 
  
 Bosättningsbegreppet och socialavgifter.............. 
  
 212 
  
 7.3.8 
  
 Utländsk arbetsgivare............................................ 
  
 213 
  
 8 
  
 Folkbokföring .......................................................... 
  
 215 
  
 8.1 
  
 Syftet med folkbokföring..................................................... 
  
 215 
  
 8.2 
  
 Folkbokföring vid inflyttning från utlandet ....................... 
  
 216 
  
 8.2.1 
  
 Folkbokföring vid dubbel bosättning .................. 
  
 217 
  
 8.2.2 
  
 Barns folkbokföring .............................................. 
  
 218 
  
 8.2.3 
  
 Diplomater............................................................. 
  
 219 
  
 8.2.4 
  
 Studenter................................................................ 
  
 219 
  
 8.2.5 
  
 Arbetstagare........................................................... 
  
 220 
  
 8.2.6 
  
 Arbetssökande ....................................................... 
  
 220 
  
 8.3 
  
 Utflyttning från Sverige ....................................................... 
  
 221 
  
 8.3.1 
  
 Avregistrering från folkbokföringen.................... 
  
 221 
  
 8.4 
  
 Att flytta mellan de nordiska länderna ................................ 
  
 223 
  
 8.5 
  
 Särskilt om samordningsnummer ........................................ 
  
 224 
  
 9 
  
 Social trygghet och folkrätt....................................... 
  
 225 
  
 9.1 
  
 Metod för att införliva internationella rättsakter................ 
  
 225 
  
 9.2 
  
 Förenta Nationerna .............................................................. 
  
 227 
  
 9.2.1Förenta Nationernas allmänna förklaring om 
  
 de mänskliga rättigheterna (AFMR).................... 
  
 227 
  
 9.2.2Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter 
  
 (IKMPR)................................................................ 
  
 228 
  
 9.2.3Internationella konventionen om sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter – 
  
 IKESKR.................................................................. 
  
 229 
  
 9.2.4 
  
 FN:s konvention om barnets rättigheter ............. 
  
 230 
  
 9.2.5Konvention angående flyktingars rättsliga 
  
 ställning (FN:s flyktingkonvention).................... 
  
 233 
  
 Innehåll SOU 2017:05 
  
 9.3 
  
 Internationella arbetsorganisationen................................... 
  
 234 
  
 9.4 
  
 Europarådet........................................................................... 
  
 238 
  
 9.4.1 
  
 Europakonventionen ............................................ 
  
 239 
  
 9.4.2 
  
 Den europeiska sociala stadgan............................ 
  
 244 
  
 9.5Europeiska unionens stadga om de grundläggande 
  
 rättigheterna.......................................................................... 
  
 247 
  
 9.5.1 
  
 Sociala rättigheter i rättighetsstadgan.................. 
  
 250 
  
 9.5.2Relationen Europeiska social stadgan, 
  
 rättighetsstadgan och Europakonventionen ........ 
  
 253 
  
 10 
  
 Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU ........ 
  
 255 
  
 10.1 
  
 Den fria rörligheten och vilka persongrupper som 
  
 omfattas 
  
 ................................................................................. 
  
 257 
  
 10.1.1 .......................................................... 
  
 Arbetstagare 
  
 257 
  
 10.1.2 ....................................................... 
  
 Arbetssökande 
  
 261 
  
 10.1.3 ................................................ 
  
 Familjemedlemmar 
  
 262 
  
 10.1.4 ................................................................ 
  
 Studenter 
  
 264 
  
 10.1.5 .....Övriga unionsmedborgare – icke yrkesaktiva 
  
 264 
  
 10.1.6 ........................................ 
  
 Tredjelandsmedborgare 
  
 266 
  
 10.1.7 ............................... 
  
 Tjänster och tjänsteutövande 
  
 267 
  
 10.2 
  
 Rörlighetsdirektivet.............................................................. 
  
 269 
  
 10.3 
  
 Likabehandling ..................................................................... 
  
 279 
  
 10.3.1Direkt diskriminering och grunder för 
  
 rättfärdigande ........................................................ 
  
 280 
  
 10.3.2Indirekt diskriminering och grunder för 
  
 rättfärdigande ........................................................ 
  
 282 
  
 10.4 Tillgång till sociala förmåner ............................................... 
  
 284 
  
 10.4.1 Sociala förmåner.................................................... 
  
 285 
  
 10.4.2 
 EU-domstolens 
  rättspraxis för tillgång till sociala förmåner i enlighet med 
  
 förordning 492/2011 och förordning 883/2004.. 287 
  
 10.4.3Test om laglig bosättning i en medlemsstat för 
  
 traditionella social trygghetsförmåner................. 
  
 299 
  
 SOU 2017:05 Innehåll 
  
 11 
  
 Förordningen om samordning av de sociala 
  
 trygghetssystemen ................................................... 
  
 303 
  
 11.1 
  
 Allmänna bestämmelser........................................................ 
  
 305 
  
 11.1.1 
  
 Personkretsen ........................................................ 
  
 306 
  
 11.1.2 
  
 Förordningens sakområden .................................. 
  
 310 
  
 11.1.3 
  
 Principerna............................................................. 
  
 312 
  
 11.2 
  
 Fastställande av tillämplig lagstiftning................................. 
  
 318 
  
 11.2.1 Bindande regler gällande tillämplig lagstiftning .. 
  
 318 
  
 11.2.2 Principen om en stats lagsstiftning ...................... 
  
 321 
  
 11.2.3 Tillämplig lagstiftning för offentligt anställda..... 
  
 324 
  
 11.2.4Tillämplig lagstiftning för arbetslösa som är 
  
 bosatta utanför den behöriga staten..................... 
  
 324 
  
 11.2.5 Tillämplig lagstiftning för personer i 
  
 militärtjänstgöring eller civil tjänstgöring............ 
  
 325 
  
 11.2.6 Tillämplig lagstiftning för flygpersonal................ 
  
 325 
  
 11.2.7 Tillämplig lagstiftning för sjömän ........................ 
  
 327 
  
 11.2.8 
  
 Yrkesaktiva och  
 icke-yrkesaktiva ......................... 
  
 327 
  
 11.2.9 Tillämplig lagstiftning för icke yrkesaktiva ......... 
  
 330 
  
 11.3 Särskilda bestämmelser om tillämplig lagstiftning.............. 
  
 332 
  
 11.3.1 Tillämplig lagstiftning för utsända 
  
 arbetstagare och egenföretagare ........................... 
  
 333 
  
 11.3.2 Tillämplig lagstiftning vid arbete i två eller 
  
 flera medlemsstater................................................ 
  
 338 
  
 11.3.3 Undantag från bestämmelserna i 
  
 artiklarna  
 11–15 ..................................................... 
  
 342 
  
 11.4 Förordningens sakområden.................................................. 
  
 343 
  
 11.4.1 
  
 Förmåner vid sjukdom .......................................... 
  
 343 
  
 11.4.2Förmåner vid moderskap och likvärdiga 
  
 förmåner vid faderskap.......................................... 
  
 347 
  
 11.4.3 Förmåner vid invaliditet........................................ 
  
 348 
  
 11.4.4Förmåner vid ålderdom samt förmåner till 
  
 efterlevande............................................................ 
  
 349 
  
 11.4.5Förmåner vid olycksfall i arbetet och 
  
 arbetssjukdomar .................................................... 
  
 352 
  
 11.4.6 
  
 Förmåner vid arbetslöshet .................................... 
  
 352 
  
 11.4.7 
  
 Familjeförmåner .................................................... 
  
 355 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 11.4.8Särskilda  
 icke-avgiftsfinansierade 
  
 kontantförmåner ................................................... 
  
 357 
  
 11.4.9 
  
 Övriga förmåner.................................................... 
  
 359 
  
 12 
  
 Associeringsavtal och direktiv om social trygghet för 
  
 tredjelandsmedborgare ............................................. 
  
 361 
  
 12.1 
  
 Tredjelandsmedborgare bosatta i EU.................................. 
  
 361 
  
 12.2 
  
 Associerings-, 
  samarbets- och stabiliseringsavtal............... 
  
 365 
  
 12.2.1 
  
 EES-avtalet ............................................................ 
  
 366 
  
 12.2.2 Fri rörlighetsavtalet med Schweiz........................ 
  
 367 
  
 12.2.3 
  
 Avtalet med Turkiet.............................................. 
  
 369 
  
 12.2.4 
  
 Balkanavtalen......................................................... 
  
 371 
  
 12.2.5 
  
 Europa-medelhavsavtalen ..................................... 
  
 372 
  
 12.3 
  
 Migrationslagstiftning för rätt att resa in, vistas och 
  
 arbeta i EU ............................................................................ 
  
 375 
  
 12.3.1Det europeiska asylsystemet – särskilt om 
  
 skyddsgrundsdirektivet......................................... 
  
 376 
  
 12.3.2Direktiv om ett kombinerat tillstånd för 
  
 uppehåll och arbetstillstånd.................................. 
  
 379 
  
 12.3.3 Direktiv om företagsintern överföring................ 
  
 381 
  
 12.3.4Direktiv för inresa och vistelse för rätt för 
  
 anställning som säsongsarbetare .......................... 
  
 382 
  
 12.3.5 
  
 Direktiv om familjeåterförening .......................... 
  
 382 
  
 12.3.6 
  
 Direktivet om  
 EU-blåkort.................................... 
  
 383 
  
 12.3.7 
  
 Forskardirektivet................................................... 
  
 385 
  
 12.3.8Direktiv om rätt för tredjelandsmedborgare 
  
 att bli varaktigt bosatta i EU ................................ 
  
 387 
  
 13 
  
 Samarbete och avtal inom området för social trygghet .391 
  
 13.1 
  
 Bilaterala avtal om social trygghet....................................... 
  
 391 
  
 13.1.1 
  
 Den materiella omfattningen................................ 
  
 394 
  
 13.1.2 
  
 Den personella omfattningen............................... 
  
 395 
  
 13.1.3 
  
 Likabehandling ...................................................... 
  
 396 
  
 13.1.4 
  
 Tillämplig lagstiftning........................................... 
  
 396 
  
 13.1.5 
  
 Sammanläggning.................................................... 
  
 397 
  
 13.1.6 
  
 Beräkning av ålderspension .................................. 
  
 397 
  
 13.1.7 
  
 Export av förmåner ............................................... 
  
 398 
  
 SOU 2017:05 
  
 Innehåll 
  
 13.1.8 
  
 Administrativa bestämmelser ............................... 
  
 398 
  
 13.2 
  
 Det nordiska samarbetet inom social trygghet ................... 
  
 398 
  
 13.2.1 
  
 Den nordiska samarbetsöverenskommelsen........ 
  
 399 
  
 13.3 
  
 Wienkonventionerna om diplomatiska och konsulära 
  
 förbindelser ........................................................................... 
  
 406 
  
 14 
  
 Gränsöverskridande vård .......................................... 
  
 409 
  
 14.1 
  
 Allmänt om gränsöverskridande vård – EU........................ 
  
 410 
  
 14.2 
  
 Tillgång till gränsöverskridande vård – 
  
 samordningsbestämmelserna................................................ 
  
 411 
  
 14.2.1 Sverige behörig stat, tillgång till vård ................... 
  
 412 
  
 14.2.2Vård i stat som inte är behörig stat – 
  
 nödvändig vård....................................................... 
  
 414 
  
 14.2.3Vård i stat som inte är behörig stat – planerad 
  
 vård ......................................................................... 
  
 415 
  
 14.2.4 
  
 Kostnads- och informationsansvar....................... 
  
 422 
  
 14.3 
  
 Tredjelandsmedborgare och personer som inte omfattas 
  
 av samordningsbestämmelserna........................................... 
  
 424 
  
 14.3.1 
  
 Avtal gällande sjukvårdsförmåner ........................ 
  
 425 
  
 14.3.2 
  
 Kostnadsansvar ...................................................... 
  
 429 
  
 15 
  
 Administrativt samarbete ......................................... 
  
 431 
  
 15.1 
  
 Samordning av det internationella sociala 
  
 trygghetsområdet.................................................................. 
  
 432 
  
 15.1.1 
  
 Administrativa  
 EU-organ ..................................... 
  
 432 
  
 15.1.2EU:s samordningssystem för social trygghet – 
  
 samarbetsstrukturer och  
 -processer ..................... 
  
 434 
  
 15.1.3 
  
 Informationstillgänglighet och 
  
 informationsutbyte................................................ 
  
 437 
  
 15.1.4 
  
 Andra samarbetsområden ..................................... 
  
 438 
  
 15.2 
  
 Samarbete i enskilda ärenden ............................................... 
  
 440 
  
 15.3 
  
 Aktörer på nationell nivå...................................................... 
  
 442 
  
 15.3.1 
  
 Behörig myndighet................................................ 
  
 442 
  
 15.3.2 
  
 Behörig institution ................................................ 
  
 443 
  
 15.3.3 
  
 Förbindelseorgan................................................... 
  
 443 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 15.4 
  
 Svenska myndigheter och andra aktörer ............................. 
  
 443 
  
 Del 2. 
  
 16 
  
 Allmänna överväganden............................................ 
  
 447 
  
 16.1 
  
 Utmaningar för de sociala trygghetssystemen i en allt 
  
 mer globaliserad värld........................................................... 
  
 448 
  
 16.2 
  
 Stabila och hållbara välfärdssystem förutsätter att 
  
 tilliten till systemen upprätthålls ......................................... 
  
 450 
  
 16.3 
  
 Principerna för de svenska sociala trygghetssystemen 
  
 bör inte förändras ................................................................. 
  
 453 
  
 16.4 
  
 Bosättning och arbete bör fortsätta vara grunden 
  
 svensk social trygghet och rätt till förmåner ...................... 
  
 455 
  
 16.4.1 Bosättning som grund för att omfattas av de 
  
 sociala trygghetssystemen och rätt till 
  
 förmåner ................................................................ 
  
 457 
  
 16.4.2 Arbete som grund att omfattas av social 
  
 trygghet och rätt till förmåner ............................. 
  
 459 
  
 17 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande 
  
 situationer .............................................................. 
  
 461 
  
 17.1Bedömning av huruvida en person omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen vid 
  
 gränsöverskridande situationer............................................ 
  
 461 
  
 17.1.1 
  
 Bedömningsförfarandet ........................................ 
  
 461 
  
 17.1.2 
  
 Bedömningsprocess .............................................. 
  
 463 
  
 17.2 
  
 Möjligheten till intyg om att omfattas av social trygghet 
  
 i Sverige i gränsöverskridande situationer........................... 
  
 465 
  
 17.2.1 Rätt till beslut och intyg om en person är 
  
 försäkrad enligt SFB.............................................. 
  
 466 
  
 18 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av det svenska 
  
 socialförsäkringssystemet ......................................... 
  
 469 
  
 18.1 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk 
  
 socialförsäkring..................................................................... 
  
 469 
  
 SOU 2017:05 
  
 Innehåll 
  
 18.2 Förvärvsarbete i SFB............................................................. 
  
 470 
  
 18.2.1 Jämförelse mellan det  
 EU-rättsliga 
  
 arbetstagarbegreppet och det svenska 
  
 begreppet förvärvsarbete i SFB............................. 
  
 472 
  
 18.2.2Definitioner av förvärvsarbete och olika 
  
 arbetsformer........................................................... 
  
 474 
  
 18.3 
  
 Verksamhet här i landet........................................................ 
  
 477 
  
 18.4 
  
 Försäkringens början, upphörande och efterskyddstid...... 
  
 479 
  
 18.4.1 
  
 Försäkringens början............................................. 
  
 479 
  
 18.4.2 
  
 Försäkringens upphörande ................................... 
  
 481 
  
 18.4.3 Särskilda situationer för att fortsätta att 
  
 omfattas av den arbetsbaserade försäkringen ...... 
  
 482 
  
 18.4.4De svenska efterskyddsreglernas förenlighet 
  
 med förordning 883/2004 ..................................... 
  
 483 
  
 18.4.5 
  
 Efterskyddstiden ska inte förändras..................... 
  
 484 
  
 18.5 
  
 Kvalifikationskrav för den arbetsbaserade försäkringen .... 
  
 485 
  
 18.5.1 
  
 Inga ytterligare kvalifikationskrav........................ 
  
 489 
  
 18.6 
  
 Utsända arbetstagare av annan än statlig arbetsgivare........ 
  
 492 
  
 18.6.1Allmänt om utsändning till och från Sverige 
  
 (med undantag för statligt anställda) ................... 
  
 492 
  
 18.6.2Oförändrad huvudregel gällande tidsfrist för 
  
 utsändning.............................................................. 
  
 500 
  
 18.6.3 Möjlighet att fortsatt vara försäkrad i som 
  
 längst tre år vid utsändning................................... 
  
 502 
  
 18.6.4 Utsända arbetstagare från Sverige ........................ 
  
 503 
  
 18.6.5 Utsändning av egenföretagare från Sverige.......... 
  
 505 
  
 18.6.6 Utsändning av arbetstagare till Sverige ................ 
  
 507 
  
 18.6.7 Utsändning av egenföretagare till Sverige............ 
  
 510 
  
 18.7 Frivillig försäkring för att omfattas av svensk social 
  
 trygghet ................................................................................. 
  
 512 
  
 18.7.1 Det norska systemet för frivillig försäkring ........ 
  
 512 
  
 18.7.2 En svensk frivillig försäkring? .............................. 
  
 515 
  
 Innehåll SOU 2017:05 
  
 19 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska 
  
 socialförsäkringssystemet ......................................... 
  
 519 
  
 19.1 
  
 Allmänt om bosättning som villkor för att omfattas av 
  
 de sociala trygghetssystemen............................................... 
  
 519 
  
 19.2 
  
 Bosättning enligt SFB........................................................... 
  
 521 
  
 19.2.1 Nuvarande bosättningsbegrepp i SFB ................. 
  
 521 
  
 19.2.2 Särskilt om bosättningsbedömning i 
  
 gränsöverskridande situationer ............................ 
  
 523 
  
 19.2.3 Vad innebär det  
 EU-rättsliga 
  
 bosättningsbegreppet? .......................................... 
  
 524 
  
 19.2.4 Jämförelse mellan det  
 EU-rättsliga 
  
 bosättningsbegreppet och nuvarande 
  
 bosättningsbegrepp i SFB..................................... 
  
 526 
  
 19.3 
  
 Överväganden och förslag ................................................... 
  
 528 
  
 19.3.1 Tydligare skiljelinje mellan bosättning i 
  
 gränsöverskridande- och icke 
  
 gränsöverskridande situationer ............................ 
  
 528 
  
 19.3.2 Särskilt om socialförsäkringsrättslig 
  
 bosättning i gränsöverskridande situationer ....... 
  
 530 
  
 19.4 
  
 Barns bosättning................................................................... 
  
 547 
  
 19.4.1 Barns bosättning ska bedömas enskilt ................. 
  
 549 
  
 20 
  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige ................................. 
  
 551 
  
 20.1 
  
 Allmänt om  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige ..................... 
  
 551 
  
 20.2 
  
 Tolkning av det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet .......... 
  
 553 
  
 21 
  
 Tillgång till social trygghet för vissa särskilda 
  
 personkategorier ...................................................... 
  
 555 
  
 21.1 
  
 Biståndsarbetare och deras medföljande 
  
 familjemedlemmar ................................................................ 
  
 555 
  
 21.1.1 Socialförsäkringsskydd för biståndarbetare ........ 
  
 557 
  
 21.1.2 Efterskyddstid för medföljande till 
  
 biståndsarbetare..................................................... 
  
 559 
  
 21.2 
  
 Utsända statligt anställda och deras medföljande 
  
 familjemedlemmar ................................................................ 
  
 561 
  
 SOU 2017:05 
  
 Innehåll 
  
 21.2.1 Wienkonventionerna ............................................. 
  
 561 
  
 21.2.2Villkor för att omfattas av svensk social 
  
 trygghet.................................................................. 
  
 562 
  
 21.2.3 Tidigare utredningar.............................................. 
  
 565 
  
 21.2.4 Behov av att ändra det sociala 
  
 trygghetsskyddet för medföljande 
  
 familjemedlemmar till utsända statligt 
  
 anställda.................................................................. 
  
 567 
  
 21.2.5Socialförsäkringsskydd avseende bosättningsbaserade förmåner för medföljande 
  
 familjemedlemmar ................................................. 
  
 569 
  
 21.2.6Socialförsäkringsskydd avseende arbetsbaserade förmåner för medföljande 
  
 familjemedlemmar ................................................. 
  
 571 
  
 21.2.7Folkbokföring av utsända i svenska statens 
  
 tjänst....................................................................... 
  
 574 
  
 21.3 
  
 Folkbokföring av lokalanställda vid främmande makts 
  
 beskickningar och karriärkonsulat i Sverige........................ 
  
 578 
  
 21.3.1 
  
 Allmänt om folkbokföringsreglerna .................... 
  
 578 
  
 21.3.2 Anställda vid främmande makts beskickningar 
  
 och karriärkonsulat (lönade konsulat)................. 
  
 579 
  
 21.3.3 Folkbokföring av lokalanställda vid 
  
 främmande makts beskickningar och 
  
 karriärkonsulat....................................................... 
  
 579 
  
 22 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner...................... 
  
 583 
  
 22.1 
  
 Rörlighetsdirektivet – en översikt........................................ 
  
 583 
  
 22.2 
  
 Rörlighetsdirektivet i svensk rätt – en översikt .................. 
  
 585 
  
 22.2.1 
  
 Laglig vistelse......................................................... 
  
 586 
  
 22.3 
  
 Förutsättningar för uppehållsrätt – icke förvärvsaktiva ..... 
  
 586 
  
 22.3.1 Belastning för den mottagande 
  
 medlemsstatens sociala biståndssystem ............... 
  
 587 
  
 22.3.2Vad är ett socialt biståndssystem om vilka 
  
 förmåner omfattar det? ......................................... 
  
 589 
  
 22.3.3Förutsättningar för uppehållsrätt för icke 
  
 förvärvsaktiva i Sverige.......................................... 
  
 592 
  
 22.3.4 Registrering av unionsmedborgare....................... 
  
 597 
  
 Innehåll SOU 2017:05 
  
 22.4 
  
 Relationen mellan rörlighetsdirektivet och 
  
 förordning 883/2004 ............................................................ 
  
 598 
  
 22.4.1 
  
 Brey-målet 
  i  
 EU-domstolen ................................. 
  
 600 
  
 22.4.2  
 Dano-målet 
  – strikt kontra extensiv tolkning..... 
  
 600 
  
 22.4.3 Kommissionen mot Förenade Kungariket – 
  
 avgörandet i  
 EU-domstolen ................................. 
  
 602 
  
 22.4.4 
  
 Sammanfattande kommentarer ............................ 
  
 603 
  
 22.5 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till sociala 
  
 trygghetsförmåner i Sverige................................................. 
  
 607 
  
 23 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i 
  
 gränsöverskridande situationer .................................. 
  
 621 
  
 23.1 
  
 Att omfattas av svensk social trygghet vid 
  
 gränsöverskridande situationer............................................ 
  
 621 
  
 23.2 
  
 Socialförsäkringstillhörighet för personer som gör 
  
 tillfälliga arbetsuppehåll ....................................................... 
  
 624 
  
 23.3 
  
 Att som bosatt (icke yrkesaktiv) i Sverige få rätt till 
  
 arbetsbaserade förmåner ...................................................... 
  
 629 
  
 23.4 
  
 Principen om en behörig stat (exklusivitet) ....................... 
  
 635 
  
 23.4.1 
  
 EU-rätten............................................................... 
  
 635 
  
 23.4.2 Den svenska regleringen i SFB och svensk 
  
 rättspraxis .............................................................. 
  
 637 
  
 23.4.3 
  
 Socialförsäkringsskyddet och  
 EU-rätten............. 
  
 639 
  
 23.5 
  
 Klassificering av förmåner, särskilt om föräldrapenning ... 
  
 642 
  
 23.5.1 
  
 Den svenska föräldrapenningen ........................... 
  
 643 
  
 23.5.2 Bakgrund gällande klassificeringen av 
  
 föräldrapenning ..................................................... 
  
 645 
  
 23.5.3 Förordningens definition av familjeförmån 
  
 samt  
 EU-rättspraxis .............................................. 
  
 646 
  
 23.5.4 Nuvarande klassificering kan bestå...................... 
  
 652 
  
 23.6 
  
 Att omfattas av svensk social trygghet vid 
  
 gränsöverskridande situationer genom arbete och 
  
 bosättning för personer från stater utanför EU/EES......... 
  
 658 
  
 23.6.1 Ingen förändring av reglerna för medborgare 
  
 från tredje land ...................................................... 
  
 659 
  
 SOU 2017:05 Innehåll 
  
 23.7 
  
 Utbetalning av socialförsäkringsförmåner utomlands ....... 
  
 661 
  
 23.7.1 
  
 Arbetsbaserade socialförsäkringsförmåner.......... 
  
 661 
  
 23.7.2 
  
 Bosättningsbaserade 
  
 socialförsäkringsförmåner..................................... 
  
 664 
  
 23.7.3 Rätt till utbetalning inom EU/EES ...................... 
  
 667 
  
 23.8 
  
 Krav på uppehållstillstånd för utbetalning av 
  
 socialförsäkringsförmåner.................................................... 
  
 669 
  
 23.8.1 Andra begränsningar av utbetalning av 
  
 bosättningsbaserade förmåner .............................. 
  
 669 
  
 23.8.2 Fortsatt utbetalning av bosättningsbaserade 
  
 förmåner under Migrationsverkets 
  
 handläggning av uppehållstillstånd....................... 
  
 671 
  
 24 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i 
  
 gränsöverskridande situationer.................................. 
  
 675 
  
 24.1 
  
 Samordning av arbetslöshetsförsäkringen med 
  
 unionsrätten .......................................................................... 
  
 676 
  
 24.1.1 Sammanläggning av perioder vid rörlighet 
  
 inom EU/EES och Schweiz .................................. 
  
 677 
  
 24.1.2 Medlemskap i svensk arbetslöshetskassa under 
  
 arbete i annan medlemsstat................................... 
  
 682 
  
 24.1.3Inträde i svensk arbetslöshetskassa efter 
  
 arbete utomlands ................................................... 
  
 685 
  
 24.1.4Beräkning av arbetslöshetsersättning efter 
  
 arbete i annan medlemsstat................................... 
  
 689 
  
 24.2 
  
 Jämförelse med Danmark och Finland................................ 
  
 691 
  
 24.2.1 
  
 Danmark ................................................................ 
  
 691 
  
 24.2.2 
  
 Finland ................................................................... 
  
 693 
  
 24.3 
  
 Konstruktionen av ALF medför svårigheter vid 
  
 samordning inom EU/EES................................................... 
  
 697 
  
 24.3.1 En eller två försäkringar? ...................................... 
  
 697 
  
 24.3.2Definition av perioder i den svenska 
  
 arbetslöshetsförsäkringen ..................................... 
  
 699 
  
 24.3.3Sammanläggning av försäkringsperioder för rätt till inkomstrelaterad 
  
 arbetslöshetsersättning i Sverige........................... 
  
 704 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 24.3.4 Kvarstående medlemskap under arbete 
  
 utomlands .............................................................. 
  
 711 
  
 24.3.5 Villkor om medlemskap i en 
  
 arbetslöshetskassa inget problem......................... 
  
 713 
  
 24.3.6 Inträde i en arbetslöshetskassa efter arbete 
  
 utomlands .............................................................. 
  
 714 
  
 24.4 Överväganden och förslag ................................................... 
  
 717 
  
 24.4.1 Översyn av lagen om 
  
 arbetslöshetsförsäkringens konstruktion ............ 
  
 718 
  
 24.4.2 Tydliggörande gällande medlemskap i 
  
 arbetslöshetskassa under arbete utomlands......... 
  
 720 
  
 24.4.3Rätt till inträde i en svensk arbetslöshetskassa 
  
 efter arbete utomlands .......................................... 
  
 724 
  
 24.4.4  
 64-årsregeln 
  bör tas bort....................................... 
  
 732 
  
 25 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i 
  
 gränsöverskridande situationer inom EU/EES.............. 
  
 737 
  
 25.1 
  
 Allmänt om hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen 
  
 samt läkemedelsförmånslagen ............................................. 
  
 737 
  
 25.1.1 
  
 Hälso- och sjukvård .............................................. 
  
 737 
  
 25.1.2 
  
 Tandvård ................................................................ 
  
 738 
  
 25.1.3 Lag om läkemedelsförmåner m.m........................ 
  
 740 
  
 25.1.4 Tillgång till vårdförmåner i Sverige...................... 
  
 741 
  
 25.2 
  
 Grund för tillgång till vårdförmåner i Sverige .................... 
  
 741 
  
 25.2.1 Arbete som grund för rätt till vårdförmåner....... 
  
 741 
  
 25.2.2 
 EU-rättslig 
  bosättning som grund för rätt till 
  
 vårdförmåner ......................................................... 
  
 743 
  
 25.3 
  
 Vårdförmåner........................................................................ 
  
 745 
  
 25.3.1 
  
 Allmänt om vårdförmåner.................................... 
  
 745 
  
 25.3.2 
  
 Vårdförmåner i Sverige ......................................... 
  
 749 
  
 25.3.3 Vad innebär en vårdförmån i Sverige ................... 
  
 749 
  
 25.4 
  
 Kostnadsansvar och debitering av kostnader...................... 
  
 752 
  
 25.5 
  
 Övervägande och förslag...................................................... 
  
 754 
  
 25.5.1 Rätt till vårdförmåner i Sverige ............................ 
  
 754 
  
 25.5.2 Behov av förbättrad statistik ................................ 
  
 761 
  
 SOU 2017:05 
  
 Innehåll 
  
 26 
  
 Överväganden om socialavgifter ................................ 
  
 763 
  
 26.1 
  
 Samordningen av socialavgifter – avgift eller skatt? ........... 
  
 764 
  
 26.2 
  
 Socialavgifternas klassificering............................................. 
  
 768 
  
 26.2.1 Skattekonkurrensproblemet  
 Sverige-Danmark... 
  769 
  
 26.3Ny hälso- och sjukvårdsavgift eller skatt för vissa 
  
 utländska arbetsgivare?......................................................... 
  
 770 
  
 27 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter ..................... 
  
 773 
  
 27.1 
  
 EU:s samarbetsstrukturer för samordningssystemet 
  
 inom social trygghet ............................................................. 
  
 773 
  
 27.1.1 
  
 Samarbete på systemnivå ....................................... 
  
 774 
  
 27.1.2 Samarbete i individuella ärenden .......................... 
  
 775 
  
 27.1.3  
 EU/EES-gemensamma 
  kort och intyg................. 
  
 777 
  
 27.2 
  
 Bakgrund och problembeskrivning...................................... 
  
 777 
  
 27.3 
  
 Gällande bestämmelser ......................................................... 
  
 780 
  
 27.3.1 
  
 Sekretessregler i beskattningsverksamheten ........ 
  
 780 
  
 27.3.2 
  
 Uppgiftsskyldighet och sekretessbrytande 
  
 bestämmelser ......................................................... 
  
 780 
  
 27.4 
  
 Förslag 
  
 ................................................................................... 
  
 783 
  
 27.4.1 Ny uppgiftsskyldighet om tillämplig 
  
 ................................. 
  
 lagstiftning för Skatteverket 
  
 783 
  
 27.4.2 ..........Uppgiftsskyldighet för Skatteverket i SFB 
  
 792 
  
 28 
  
 Behov av .......................................fortsatt utredning 
  
 793 
  
 28.1 
  
 Utred vidare ............behovet av prövning av uppehållsrätt 
  
 793 
  
 28.2 
  
 Politiska ställningstaganden är nödvändiga även när det 
  
 gäller gränsöverskridande ..........................personrörlighet 
  
 795 
  
 28.3 
  
 Kommunal ..............vård i gränsöverskridande situationer 
  
 797 
  
 29 
  
 Ikraftträdande ...............- och övergångsbestämmelser 
  
 801 
  
 30 
  
 Konsekvenser ........................................av förslagen 
  
 803 
  
 30.1 
  
 Socialförsäkringen................................................................. 
  
 804 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 30.1.1Rätt till beslut om en person är försäkrad 
  
 enligt socialförsäkringsbalken .............................. 
  
 804 
  
 30.1.2Ändrade kriterier för bosättningsbedömning i 
  
 gränsöverskridande situationer ............................ 
  
 806 
  
 30.1.3Egenföretagare med fast driftsställe i Sverige 
  
 verksamma utomlands .......................................... 
  
 810 
  
 30.1.4Utsändning av arbetstagare till och från 
  
 Sverige.................................................................... 
  
 811 
  
 30.1.5Utökat försäkringsskydd för medföljande till biståndsarbetare och statligt utsända 
  
 arbetstagare............................................................ 
  
 812 
  
 30.1.6Krav på uppehållsrätt för rätt till äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg till 
  
 pensionärer ............................................................ 
  
 816 
  
 30.2 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen................................................... 
  
 818 
  
 30.3 
  
 Hälso- och sjukvården ......................................................... 
  
 821 
  
 30.4 
  
 Övriga förslag ....................................................................... 
  
 824 
  
 30.4.1 
  
 Förändringar i utlänningslagen ............................ 
  
 824 
  
 30.4.2 
  
 Förändringar i folkbokföringslagen..................... 
  
 827 
  
 30.4.3 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter ............ 
  
 829 
  
 31 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 833 
  
 31.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken...... 
  
 833 
  
 31.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:238) om 
  
 arbetslöshetsförsäkring ........................................................ 
  
 839 
  
 31.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:239) om 
  
 arbetslöshetskassor............................................................... 
  
 840 
  
 31.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400) .................................................... 
  
 841 
  
 31.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (2017:000) ............................................................................. 
  
 842 
  
 31.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:160) om 
  
 läkemedelsförmåner m.m..................................................... 
  
 843 
  
 SOU 2017:05 Innehåll 
  
 31.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen 
  
 (1985:125) ............................................................................. 
  
 843 
  
 31.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1651) om 
  
 läkarvårdsersättning .............................................................. 
  
 844 
  
 31.9 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1652) om 
  
 ersättning för fysioterapi...................................................... 
  
 844 
  
 31.10 
  
 Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen 
  
 (2004:168) ............................................................................. 
  
 844 
  
 31.11 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2008:145) om 
  
 statligt tandvårdsstöd............................................................ 
  
 844 
  
 31.12 
  
 Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen 
  
 (1991:481) ............................................................................. 
  
 844 
  
 31.13 
  
 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) ... 
  
 846 
  
 31.14Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets 
  
 beskattningsverksamhet ....................................................... 
  
 847 
  
 Referenser ...................................................................... 
  
 849 
  
 Särskilda yttranden .......................................................... 
  
 869 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2014:109 ......................................... 
  
 873 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2015:133 ......................................... 
  
 889 
  
 Bilaga 3 Sveriges klassificering av förmåner år 2016................. 
  
 891 
  
 Bilaga 4 
  
 Jämförelse gällande uppehållsrätt och rätt till 
  
 sociala trygghetsförmåner m.m. i andra EU/EES- 
  
 länder ............................................................................. 
  
 895 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 5 Gemensamt  
 svensk-danskt 
  uttalande om 
  
 tillämpning av artikel 17 i  
 EG-förordning 
  
 nr 1408/71 i vissa gränssituationer .............................. 
  
 921 
  
 16 Allmänna överväganden 
  
 De svenska sociala trygghetssystemen i form av socialförsäkringar, arbetslöshetsersättning samt hälso- och sjukvård är alla centrala delar i den svenska välfärdsmodellen. Systemen har under lång tid framgångsrikt bidragit till att bekämpa fattigdom, förbättra folk- hälsan och medverkat till en mer rättvis fördelning av de ekonomiska resurserna i Sverige. De har därmed bidragit till både social samman- hållning och ekonomisk tillväxt.1 
  
 I de allmänna övervägandena redovisar jag mina utgångspunkter för de anpassningar som behövs av de svenska sociala trygghets- systemen utifrån de nya förutsättningar som ökad globalisering ger människor att röra sig över nationsgränser. I detta sammanhang finns även ett omfattande internationellt regelverk som de svenska systemen har att förhålla sig till. Inte minst gäller detta i förhållande till  
 EU-rätten 
  men även andra internationella regelverk i form av multilaterala konventioner och bilaterala sociala avtal är av betydelse. Mina förslag och bedömningar syftar till att skapa ett tydligt, hållbart och lättillgängligt regelverk för vilka situationer som en person kan omfattas av svensk social trygghet och skapa goda förutsättningar för gränsöverskridande personrörlighet samt en effektiv och rättsäker myndighetsadministration. 
  
 Den höga sociala ambitionsnivån i Sverige förutsätter en hög sysselsättningsnivå för att systemen ska kunna finansieras. Mot denna bakgrund är det viktigt att systemen så långt möjligt utformas så att deltagande i arbetslivet främjas. Den så kallade arbetslinjen måste därför beaktas vid utformningen av systemen och de förslag som läggs fram inom ramen för utredningen. Alla förändringar avseende för- utsättningarna att omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen 
  
 1 SOU 2015:21, s. 235. 
  
 447 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 måste värna försäkringsmässigheten och den finansiella hållbarheten i dessa system. 
  
 16.1Utmaningar för de sociala trygghetssystemen i en allt mer globaliserad värld 
  
 Bedömning: De svenska sociala trygghetssystemen måste vara väl anpassade för de möjligheter och de utmaningar som följer av ökad globalisering med en allt mer integrerad världsekonomi och en ökad gränsöverskridridande personrörlighet. Utifrån dessa utmaningar behövs ett tydligt regelverk för vad som krävs för att omfattas av svensk social trygghet, som underlättar för enskilda att få en uppfattning om sitt försäkringsskydd och som möjliggör en rättsäker och effektiv administration. Villkoren för att omfattas av de sociala trygghetssystemen behöver utvecklas mot denna bakgrund. 
  
 Skälen för bedömningen: Ökad gränsöverskridande rörlighet ökar kraven på väl fungerande välfärdssystem. De ändrade förutsätt- ningarna, bl.a. i form av ändrade migrations- och arbetsmönster, demografiska förändringar samt nya företagsstrukturer tillsammans med övriga effekter som uppstår till följd av den ökande globa- liseringen, skapar delvis nya behov avseende de sociala trygghets- systemens utformning. 
  
 Den gränsöverskridande personrörligheten till och från Sverige har ökat under de senaste 20 åren och denna utveckling bedöms fortsätta. Under de kommande decennierna antas befolkningen i Sverige att komma att öka från dagens 10 miljoner personer till drygt 13 miljoner år 2060.2 Befolkningsökningen förklararas med en i europeiskt perspektiv hög nativitet, stigande medellivslängd men även en betydande migration till landet. 
  
 Globaliseringen, och den migration som följer i dess spår, har stor inverkan på den svenska samhällsutvecklingen. Migrationen inom Europeiska unionen (EU) ökar liksom migrationen till och från länder utanför EU, s.k. tredje land. Samtidigt har den traditionella 
  
 2 SOU 2015:104, s. 54. 
  
 448 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 uppfattningen att migration handlar om förflyttningar från en plats till en annan, där migranten avser att bosätta sig permanent, visat sig allt mer otillräcklig för att beskriva vår tids migrationsmönster. I dag finns det en tendens att människor, i högre utsträckning än tidigare, temporärt bor och arbetar i andra länder än sitt ursprungsland. 
  
 Det blir också vanligare att personer bor i ett land men arbetar i ett annat. Dessutom är svenska arbetstagare i allt högre utsträckning verksamma i länder utanför Sverige, antingen i svenska eller i ut- ländska företag, under kortare eller längre kontraktsperioder. Fler utlandsägda företag etableras i Sverige och många svenska företag är beroende av utländska marknader för både produktion och avsätt- ning. Till detta kommer att även andra grupper rör sig över nations- gränserna i en större omfattning, exempelvis studenter, forskare och pensionärer. Dessa aspekter av globaliseringen är betydelsefulla då den svenska ekonomin sedan länge är internationellt integrerad. 
  
 Det svenska regelverket för arbetskraftsinvandring som har varit i kraft sedan år 2008 innebär ökade möjligheter till arbetskrafts- invandring från länder utanför EU och Europeiska Ekonomiska samarbetsområdet(EES).3 Den ökade migrationen bidrar till tillväxt och underlättar företagens och de offentliga arbetsgivarnas rekry- tering. I en globaliserad värld krävs att konkurrenskraftiga företag kan utvecklas i Sverige. 
  
 Globaliseringen, den ökade migrationen, utvecklingen av den inre marknaden och den ökade personrörligheten, medför att det ställs större krav på att de sociala trygghetssystemen ska vara adekvata och hållbara genom att de utgår från väl definierade, lättförståliga och stabila principer. Det gäller exempelvis för att kunna avgöra när en person ska omfattas av de sociala trygghetssystemen, under vilka om- ständigheter förmåner kan betalas ut till personer bosatta i tredje land och kopplingen mellan rättigheter och skyldigheter i systemen. 
  
 Enligt fördraget om europeiska unionens funktionssätt är fri rörlighet för personer en grundläggande rättighet. I fördraget regleras även rätten till likabehandling av  
 EU-medborgare. 
  Vidare ska med- lemsstaternas sociala trygghetssystem samordnas för att underlätta personers rörlighet inom unionen. 
  
 För att underlättatillgången till social trygghet för personer som rör sig till eller från Sverige behövs ett tydligt och väl fungerande 
  
 3 Främst 6 kap. Utlänningslagen (2005:716). 
  
 449 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 regelverk. Ett sådant regelverk kan skapa  
 förut-sättningar 
  för att Sverige fortsatt kan vara ett attraktivt land för bl.a. arbetstagare, arbetsgivare och egenföretagare. Ett väl utformat nationellt system som inte försvårar rörlighet är särskilt viktigt, inte minst då den demo- grafiska utvecklingen gör att Sverige, liksom många andra länder, i framtiden kommer att behöva ytterligare arbetskraft. 
  
 De svenska sociala trygghetssystemen måste vara väl anpassade för de möjligheter och de utmaningar som följer av ökad globalisering med en allt mer integrerad världsekonomi och en ökande gräns- överskridridande personrörlighet. Utifrån dessa utmaningar och de möjligheter som ligger i denna utveckling behövs ett tydligt regelverk för vad som krävs för att omfattas av svensk socialtrygghet och som underlättar för enskilda att får en uppfattning av sitt försäkringsskydd och som möjliggör en rättsäker och effektiv administration. Villkoren för att omfattas av de sociala trygghetssystemen behöver utvecklas mot denna bakgrund. 
  
 16.2Stabila och hållbara välfärdssystem förutsätter att tilliten till systemen upprätthålls 
  
 Bedömning: Tilliten till de sociala trygghetssystemen ligger på en hög nivå. De åtgärder som behöver vidtas med anledning av gränsöverskridande personrörlighet bör utformas så att denna tillit upprätthålls. 
  
 Skälen för bedömningen: Det svenska samhället präglas i ett inter- nationellt perspektiv av en hög grad av tillit. Detta gäller både såväl mellan individer som mellan individer och institutioner. Tilliten till de sociala trygghetssystemen ligger på en hög och stabil nivå.4 Viktiga aspekter för ett bevarande av den höga tilliten till de svenska sociala trygghetssystemen är att de även fortsättningsvis uppfattas som rätt- visa och att de administreras på ett rättsäkert och effektivt sätt. De sociala trygghetssystemen kan sägas vara en del av ett samhällskon- 
  
 4 Sveriges socialförsäkringar i jämförande perspektiv. En institutionell analys av  
 sjuk-, 
  arbets- skade- och arbetslöshetsförsäkringarna i 18  
 OECD-länder 
  1930 till 2010, Underlagsrapport till Parlamentariska socialförsäkringsutredningen, SOU 2015:21. 
  
 450 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 trakt där viljan att betala för systemen är avhängig att föreställningen om att systemet fungerar som avsett. 
  
 Det har i debatten ibland framförts att de svenska sociala trygg- hetssystemen skulle vara mer öppna för ”social turism” än andra länders system. Det huvudsakliga argumentet för detta anses vara att bara det faktum att man blir bosatt i Sverige ger en omedelbar tillgång till hela det sociala trygghetssystemet mer eller mindre omedelbart i samband med bosättningen. Jag har dock inte funnit indikationer på att människor i någon betydande omfattning bosätter sig i Sverige i enbart i syfte att få tillgång till de sociala trygghets- systemen. Dessutom får man inte tillgång till samtliga delar av trygg- hetssystemen enbart på grund av bosättning här i landet eftersom arbete också är ett krav för vissa förmåner. Det finns t.ex. regler kring inkomstunderlag och de inkomstrelaterade förmånerna som i praktiken gör att det kan finnas begränsningar för tillgången till de arbetsbaserade förmånerna för personer som kommer till Sverige, särskilt för dem som kommer från tredje land. Ett exempel på detta är kravet på att ett arbete i Sverige kan antas vara minst sex månader i följd eller vara årligen återkommande för att en sjukpenninggrundande inkomst ska kunna fastställas.5 
  
 Även organiserad brottslighet i syfte att undvika att betala social- avgifter och skatt kan påverka den finansiella stabiliteten för de sociala trygghetssystemen. Detta är ett problem som uppmärksammats i flera länder.6 
  
 EU-regelverket 
  om utsändning av arbetstagare och egenföre- tagare är en avvägning mellan att underlätta fri rörlighet på den gemensamma marknaden och behovet av att upprätthålla gällande villkor på den nationella arbetsmarknaden. Det finns indikationer på att regelverket kan vara svårt att upprätthålla och kontrollera i praktiken innebärande att alla arbetsgivare som borde betala svenska socialavgifter i praktiken inte gör det. Detta riskerar att leda till en osund konkurrenssituation då skillnaden för de sociala kostnaderna därmed kan vara stora (social dumpning). Det finns även exempel på att utsända arbetstagare blir utnyttjade med mycket dåliga arbets- villkor och i praktiken ett i det närmaste obefintligt socialt skydd. 
  
 5SFB 25 kap. 3 § 
  
 6Se. t.ex. SOMO (2016). The impact of  
 letterbox-type 
  practices on labour rights and public revenue. 
  
 451 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 Min bedömning är att graden av ”social turism” och organiserad brottslighet mot välfärdssystemen inte kan sägas vara, av en sådan om- fattning att de utgör ett direkt hot mot den finansiella stabiliteten för de svenska sociala trygghetssystemen. Över tiden har den gräns- överskridande personrörligheten sammantaget gett ett finansiellt över- skott sett till relationen mellan inbetalda socialavgifter samt skatter och utgifter från systemen för personer som bosätter sig i Sverige, då de flesta av dessa arbetar och nyttjandegraden av välfärdssystemen inte är högre än för andra grupper. För att detta ska fortsätta gälla i framtiden måste sysselsättningsgraden öka för de grupper med låg utbildningsnivå, som migrerar till Sverige och bosätter sig här.7 
  
 Frågeställningen om ”social turism” och organiserad brottslighet mot välfärdssystemen är dock inte enbart finansiell utan kan även på- verka tilliten till systemen. En föreställning om att personer får till- gång till svensk social trygghet på ett orättmätigt sätt utan att själva bidra i tillräcklig omfattning kan i sig innebära en försvagning av hela det sociala kontrakt som trygghetssystemen kan sägas vara en del av. Tilliten kan skadas även om den egentliga finansiella belastningen är liten på systemnivå. Det är därför viktigt att tillgången till de svenska sociala trygghetssystemen är reglerad på ett tydligt och transparent sätt så att rättigheter och skyldigheter klart framgår och kan upp- rätthållas och möjligheterna till social turism och organiserad brotts- lighet mot trygghetssystemen motverkas. 
  
 I samband med att personer kommer till Sverige behövs en effek- tiv och rättssäker administration för att avgöra om en person ska anses bosatt i landet. Det är också nödvändigt med ett väl avvägt kon- trollsystem i samband med beslut och utbetalningar av förmåner. 
  
 Mot denna bakgrund är min bedömning att de åtgärder som be- höver vidtas med anledning av gränsöverskridande personrörlighet när det gäller villkoren för att omfattas av svensk social trygghet bör utformas så att tilliten till de svenska sociala trygghetssystemen upp- rätthålls. 
  
 7 SOU 2015:104, bilaga 6, s. 74 ff. 
  
 452 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 16.3Principerna för de svenska sociala trygghetssystemen bör inte förändras 
  
 Bedömning: De allmänna svenska sociala trygghetssystemen kan sägas utgå från tre principer; universell tillgång för alla, individuella rättigheter samt solidarisk finansering via socialavgifter och skatter. Dessa principer har varit synnerligen stabila under lång tid och har en stark folklig förankring. Det finns inte skäl att ändra dessa principer utifrån perspektivet gränsöverskridande personrörlighet. 
  
 Skälen för bedömningen: De svenska sociala trygghetssystemen har vissa egenskaper som särskiljer dem från motsvarande system i många andra stater i Europa. Skyddet syftar till att omfatta alla som är bosatta i landet och rättigheterna ges normalt till den enskilde som individ. Det sociala trygghetssystemet finansieras solidariskt via socialavgifter och skatter. Detta särskiljer det svenska systemet från framför allt stater med system som mer bygger på Bismarck- modellen eller Beveridgemodellen. Bismarckmodellen innebär att trygghetssystemen är kopplade till att en individ ingår i en viss yrkes- grupp och där inbetalda avgifter kan krävas för att försäkringsskyddet ska gälla. I Bismarckmodellen kan även familjemedlemmars sociala skydd härledas till den yrkesaktives medlemskap i trygghetssystemen. Beveridgemodellen ger ett skattefinansierat grundskydd för alla och har få inkomstrelaterade inslag. 
  
 Den universella utformningen av de svenska sociala trygghets- systemen har i ett internationellt perspektiv inneburit en mycket hög täckningsgrad, det vill säga en mycket hög andel av befolkningen har haft ett socialt skydd. I många andra länder har skyddet i ett historiskt perspektiv varit betydligt mer ojämnt fördelat och där vissa grupper helt eller delvis saknat skydd. Denna universella egenskap, att ”alla” omfattas av de sociala trygghetssystemen, är ett starkt känne- tecken för den svenska välfärdsmodellen och det skulle innebära en mycket stor förändring att införa någon annan princip, t.ex. krav på betalda försäkringspremier eller medborgarskap. Sådana förändringar innebär som jag ser det en risk att täckningsgraden skulle falla och i och med detta att skillnaderna i socialt skydd skulle öka för de som är bosatta i landet. Ökade skillnader i det sociala skyddet mellan olika 
  
 453 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 grupper riskerar minska tilliten till systemen och innebära sämre möjligheter att uppnå t.ex. fördelningspolitiska mål. 
  
 Förmånerna i de sociala trygghetssystemen har i Sverige en stark betoning av individuella rättigheter. Det är individen som är berät- tigad till social trygghet i enlighet med de villkor som de olika systemen anger vare sig det handlar om tillgång till vård eller ett inkomstbortfallsskydd vid t.ex. sjukdom. Rättigheter till förmåner inom den sociala tryggheten följer således i de allra flesta fall inte genom härledning, t.ex. via sin make, maka eller partner eller genom att ingå en familj, som förekommer i många andra europeiska länder. 
  
 Det finns vissa undantag från individuellt baserade rättigheter i socialförsäkringsbalken (SFB). Sedan länge gäller att individer kan omfattas av social trygghet i egenskap av familjemedlem till en person som har rätt till att omfattas av social trygghet, t.ex. efterlevandeför- måner enligt avd. G i SFB och av medföljande familjemedlemmar enligt 5 kap. 8 § SFB. Trots dessa undantag så ger ändå den samlade bilden av det svenska sociala trygghetssystemet en stark betoning av individuellt baserade rättigheter. 
  
 De sociala trygghetssystemen finansieras med socialavgifter och skatter. Den svenskan modellen för social trygghet innebär att den direkta kopplingen mellan inbetalda avgifter för en individ och till- gången till ett försäkringsskydd kan sägas vara svagare än i många andra europeiska länder. Undantaget för detta är ålderspensions- systemet i form av inkomstpension och premiepension där inbetalda avgifter genererar individuella pensionsrätter i form av inkomst- pension och premiepension. I Europa finns det dock en mycket stor variation i sättet att finansiera social trygghet och flertalet stater har en mix av olika finansieringskällor, från skatt på arbete eller kapital till avgifter med mer eller mindre individuell koppling. Den relativt svaga kopplingen mellan avgifter och förmåner på individnivå i Sverige bör dock inte ses som att de svenska sociala trygghetssystemen därmed inte är försäkringsmässiga. 
  
 Försäkringsmässighet är inte ett entydigt begrepp och allmänna obligatoriska försäkringar för att hantera olika sociala risker är inte samma sak som privata försäkringar på en marknad men, är enligt min mening, lika fullt försäkringar. De allmänna systemen finns just för att privata marknadslösningar ur ett samhällsperspektiv inte anses kunna ge ett tillräckligt bra skydd för tillräckligt många till en rimlig kostnad. Sveriges sätt att finansiera social trygghet är effektivt och 
  
 454 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 har hög legitimitet, och min bedömning är att det inte finns skäl till större principiella förändringar av detta. 
  
 Som nämnts inledningsvis i detta kapitel har de svenska sociala trygghetssystemen under lång tid framgångsrikt bidragit till att be- kämpa fattigdom, förbättra folkhälsan och medverkat till en mer rättvis fördelning av de ekonomiska resurserna i Sverige. De har där- med bidragit till både social sammanhållning och ekonomisk tillväxt. Det finns ett brett politiskt stöd för denna grundläggande syn på systemen bland partierna i riksdagen, vilket senast kom till uttryck i den parlamentariska socialförsäkringskommittén som presenterade sitt betänkande år 2014. Tilliten till systemen har historiskt legat på en hög nivå och gör så även nu. 
  
 Den här utredningen är inriktad på utmaningar för de sociala trygghetssystemen vid gränsöverskridande personrörlighet. En för- ändring av principerna för hur de sociala trygghetssystem är upp- byggda skulle beröra alla försäkrade, inte bara den i sammanhanget relativt begränsade gruppen av personer som rör sig till och från Sverige. Min uppfattning är att förändringar av dessa principer måste utgå från ett mycket bredare perspektiv än enbart det gränsöver- skridande, något som ligger utanför den här utredningens uppdrag. Jag bedömer också, utifrån de överväganden som den nyligen genom- förda parlamentariska socialförsäkringsutredningen har gjort, att det för närvarande saknas politiskt stöd för den typen av genomgripande förändringar. Mot denna bakgrund är min bedömning att de anpass- ningar som behöver göras av de sociala trygghetssystemen med anled- ning av gränsöverskridande personrörlighet bör bygga på principerna om universell tillgång för alla, individuella rättigheter samt solidarisk finansering via socialavgifter och skatter. 
  
 16.4Bosättning och arbete bör fortsätta vara grunden svensk social trygghet och rätt till förmåner 
  
 Bedömning: Bosättning och arbete bör även fortsättningsvis vara de huvudsakliga grunderna för att omfattas av den sociala tryggheten i Sverige, samtidigt finns det skäl att förtydliga och anpassa regelverket kring bosättning respektive arbete i syfte att både upprätthålla tilliten till systemen och vid behov underlätta gränsöverskridande rörlighet samt möjliggöra en effektiv och 
  
 455 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 rättssäker administration. Villkoren för att få ta del av förmåner inom svensk social trygghet bör så långt som möjligt förutsätta att en person vistas lagligen i landet. 
  
 Skälen förbedömningen: Historiskt har tillgången till svensk social trygghet i huvudsak varit bosättningsgrundad, det vill säga för att få del av skyddet måste man vara bosatt i Sverige. Genom att arbeta i Sverige har det bosättningsbaserade sociala skyddet sedan länge dessutom kompletterats med inkomstrelaterade ersättningar vid t.ex. ålderdom, arbetsskador eller sjukdom. Utredningens uppdrag är for- mulerat så att det omfattar de sociala trygghetssystemen i form av socialförsäkring, arbetslöshetsförsäkring och hälso- och sjukvård. Bo- sättning eller arbete utgör grunden för att omfattas av dessa tre sociala trygghetssystem. Det finns dock skillnader mellan systemen, både när det gäller den exakta innebörden i dessa begrepp och hur explicit villkoren för att omfattas av systemen uttrycks i lagstift- ningen som reglerar respektive system. 
  
 Socialförsäkringen gäller för försäkrade som uppfyller SFB:s krav i fråga om bosättning, arbete eller andra omständigheter samt gällande krav på försäkringstider.8 Socialförsäkringen har dessutom en upp- delning i bosättningsbaserade respektive arbetsbaserade förmåner.9 I socialförsäkringen är det således reglerat under vilka perioder en enskild är försäkrad. 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen, däremot, innehåller endast villkor för rätt till ersättning, försäkringsskyddet följer därmed endast indirekt av ersättningsvillkoren. Arbetslöshetsförsäkringen kan därför sägas vara arbetsbaserad, om än indirekt. Arbetslöshetsförsäkringen innehåller inga bosättningsbaserade delar.10 
  
 En god hälso- och sjukvård ska erbjudas till dem som är bosatta inom ett landsting.11 En god hälso- och sjukvård ska även erbjudas dem som, utan att vara bosatt här, har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen 
  
 83 § 4 kap. SFB. 
  
 95 kap. och 6 kap. SFB. 
  
 1012 §, ALF (1997:238). 
  
 11Föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43, 8 kap. 1 § HSL. 
  
 456 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 (förordning 883/2004).12 Tillgång till hälso- och sjukvård är således i de allra flesta fall kopplat till att vara bosatt i Sverige, men det finns situationer när personer som inte bor (i folkbokföringslagens mening) men arbetar i Sverige, enligt förordning 883/2004, kan ha tillgång till hälso- och sjukvård, som landstingen ansvarar för inom det allmänna sjukvårdssystemet, här i landet. 
  
 Tanken att alla oavsett ekonomiska förutsättningar eller andra sociala aspekter ska ha tillgång till social trygghet är fast förankrad i Sverige. Den grund som under lång tid har gällt, att de som är bosatta eller arbetar i Sverige också ska ha tillgång till den sociala tryggheten i landet är som jag ser det en rimlig princip, som har gällt under lång tid. Samtidigt är det rimligt att det finns tydliga avgränsningar i till- gången till svensk social trygghet för dem som inte uppfyller villkoren för att anses vara bosatta eller arbeta här. 
  
 Det är upp till Sverige att bestämma villkoren för att omfattas av de sociala trygghetssystemen givet det ramverk som den inter- nationella rätten ger. Sverige är en del av EU och har även ingått multi- och bilaterala sociala konventioner och avtal. Sverige har även ratificerat ett antal  
 FN-konventioner 
  som därmed måste uppfyllas. 
  
 Jag anser mot bakgrund av detta att bosättning och arbete även fortsättningsvis bör vara de huvudsakliga grunderna för att omfattas av den sociala tryggheten i Sverige samtidigt som dessa grunder för att omfattas förtydligas som en konsekvens av de förändrade behoven i samband med en allt mer omfattande gränsöverskridande person- rörlighet. Förändringar bör också utformas så att de skapar förut- sättningar för en effektiv och rättsäker administration. 
  
 16.4.1Bosättning som grund för att omfattas av de sociala trygghetssystemen och rätt till förmåner 
  
 Bosättning i landet är ett grundläggande villkor för att omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen och därmed en förutsättning för att få tillgång till förmåner inom ramen för dessa system Det är således av stor vikt att kunna bedöma och fastställa under vilka förutsättningar och när en person anses bosatt i Sverige. Möjligheten att fastställa om en person är bosatt i Sverige regleras i flera olika lagstiftningar och 
  
 12 Föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43, 8 kap. 2 § HSL. 
  
 457 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 fyller delvis olika syften. Krav på bosättning finns bland annat i folkbokföringslagen (1991:481), SFB, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., (läke- medelsförmånslagen) samt tandvårdslagen (1985:125). Därutöver finns bosättningsbegrepp som endast är tillämpliga i gränsöverskrid- ande situationer. Dessa regleras av  
 EU-rätten 
  eller genom olika bi- laterala avtal.13 Särskilt viktiga för internationell social trygghet är det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet i samordningsbestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förord- ning 883/2004)14 samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 (förordning 987/2009)15. Vidare har Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlem- mars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr. 1612/68 och upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)16 betydelse för rätten att bosätta sig i en medlemstat. 
  
 Det nuvarande bosättningsbegreppet i SFB innebär att en per- son, enligt huvudregeln, anses bosatt i Sverige om han eller hon har sin egentliga hemvist i landet (5 kap. 2 § SFB). Enligt 5 kap. 3 § första stycket SFB ska den som kommer till Sverige och kan antas att vistas här under längre tid än ett år anses vara bosatt i landet. 
  
 För att ha tillgång till hälso- och sjukvård i Sverige krävs enligt hälso- och sjukvårdslagen i princip att en person är bosatt i Sverige. Av förarbetena framgår att folkbokföringen är vägledande i fråga om bosättning och tillgång till hälso- och sjukvård. Genom att vårdgivare kontrollerar om en person finns registrerad som folkbokförd kan de som regel bedöma vilken tillgång till hälso- och sjukvård denne bör ha (all subventionerad vård, enbart nödvändig vård etc.). Utvecklingen inom  
 EU-rätten 
  har dock gjort att det inte är möjligt att ställa krav på att en person ska vara folkbokförd för att han eller hon ska anses 
  
 13De bilaterala avtalen hänvisar till de nationella bosättningsbegreppen i de fördragsslutande staterna. 
  
 14EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 15EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 16EUT L 158/77, 30.4.2004, s.  
 77–123. 
  
 458 
  
 SOU 2017:05 
  
 Allmänna överväganden 
  
 ha tillgång till hälso- och sjukvård (om det rör sig om gränsöver- skridande situationer som omfattas av samordningsbestämmelserna). De svenska villkoren för folkbokföring kan i vissa situationer hamna i konflikt med  
 EU-rätten. 
  I sådana situationer ska den sistnämnda tillämpas. 
  
 Det nuvarande regelverket för bosättning i Sverige är komplext och kan i vissa fall göra det svårt för enskilda som kommer till eller lämnar Sverige att bedöma om de omfattas av de sociala trygghets- systemen eller inte. För de ansvariga myndigheterna är regelverket ofta svårt att tillämpa på ett enhetligt sätt och tillämpningen har över tiden utvecklats så att det kan ifrågasättas om den i tillräcklig om- fattning beaktar alla relevanta omständigheter vid bedömningen av om en person ska anses bosatt i Sverige, vilket är något Europeiska kommissionen har kritiserat Sverige för. 
  
 Redan  
 EES-avtalet 
  begränsade möjligheterna att ha särskilda krav för utländska medborgare rörande tillgången till de sociala trygg- hetssystemen. Sveriges medlemskap i den Europeiska gemenskapen från den 1 januari 1995 innebar därför i princip inte någon förändring i detta avseende. 
  
 Det kan anses som rimligt att villkoren för att få tillgång till för- måner inom svensk social trygghet så långt möjligt ska förutsätta att en person vistas lagligen i landet. Med detta sagt måste regel- verket utformas på ett sådant sätt att personer som vistas i Sverige, särskilt när vistelsen är under längre tid, ändå har ett socialt skydd som garanterar grundläggande mänskliga rättigheter. En situation där personer befinner sig i Sverige utan ha ett adekvat socialt skydd, sär- skilt vad gäller tillgången till hälso- och sjukvård är enligt min mening inte acceptabel för ett välfärdssamhälle som det svenska. 
  
 De förändringar som görs får dock inte innebära att Sverige åsido- sätter sina åtaganden mot internationella överenskommelser rörande mänskliga rättigheter. 
  
 16.4.2Arbete som grund att omfattas av social trygghet och rätt till förmåner 
  
 Att arbeta i Sverige är ett grundläggande villkor för att tillhöra de arbetsbaserade delarna av de sociala trygghetssystemen och få tillgång till arbetsbaserade förmånerna. Det handlar exempelvis om sjukpen- ning, graviditetspenning, föräldrapenning på sjukpenningnivå, in- 
  
 459 
  
 Allmänna överväganden 
  
 SOU 2017:05 
  
 komstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning, arbetsskadeersättning. Allmänt när det gäller de krav som kan ställas i förhållande till att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen i SFB är att arbets- tagaren uppfyller bestämmelserna om försäkringstider. För arbets- tagare kan det ställas krav på arbetstillstånd, men i övrigt finns inga särskilda kvalificeringsvillkor för att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen. För att kunna få en arbetsbaserad förmån beviljad finns krav på inkomst, som ligger till grund för förmånsbeloppet. 
  
 Det finns ingen närmare definition av begreppet förvärvsarbete i SFB. I förarbetena ges viss ledning för att kunna avgöra vad som räknas som förvärvsarbete. Oavsett om man är arbetstagare, egen- företagare eller uppdragstagare i Sverige som utför förvärvsarbete är det försäkringsgrundande.17 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen innehåller endast villkor för rätt till ersättning, försäkringsskyddet följer därmed endast indirekt av er- sättningsvillkoren. Arbetslöshetsförsäkringen kan därför sägas vara arbetsbaserad, om än indirekt. 
  
 För att omfattas av den sociala tryggheten genom arbete i Sverige är det angeläget att arbetet som utförs är av sådant innehåll och om- fattning att det på ett rimligt sätt kan sägas ge en verklig anknytning till arbetsmarknaden. Detta är enligt min mening särskilt viktigt när det gäller gränsöverskridande personrörlighet. Möjligheterna att tydligare definiera begreppet förvärvsarbete och olika arbetsformer bör därför övervägas. Av samma skäl bör behovet av förändringar rörande kvalifikationsvillkor för att omfattas av den sociala tryggheten samt efterskyddstiden övervägas. 
  
 Den svenska ekonomin är djupt integrerad i världsekonomin. Många svenska företag verkar på den globala marknaden. För dessa företag är det viktigt att personal som är utsända har en adekvat social trygghet. Även egenföretagare bedriver verksamhet utomlands och har då behov av ett bra socialt skydd. Behovet av förändringar av de regler som finns för fortsatt skydd vid utsändning bör därför över- vägas. I detta sammanhang bör möjligheterna att införa någon forma av frivillig försäkringslösning övervägas. 
  
 17 Detsamma gäller för lagen om arbetslöshetsförsäkring (1997:238). 
  
 460 
  
 17Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 17.1Bedömning av huruvida en person omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen vid gränsöverskridande situationer 
  
 För personer i olika gränsöverskridande situationer finns olika inter- nationella, europeiska, nordiska och bilaterala regelverk och avtal som syftar till att ge dessa personer socialt trygghetsskydd. En gränsöver- skridande situation kan omfatta många olika grupper av personer som rör sig över landsgränserna av många olika anledningar, som exempel- vis arbete, studier eller bosättning. 
  
 Grundprincipen vid samordning i gränsöverskridande situationer är att endast en stats lagstiftning ska vara tillämplig. Syftet med att endast en stats lagstiftning ska gälla är att ingen ska stå utan socialt skydd, men heller inte omfattas av fler än en stats sociala trygghets- system. Detta kräver att de berörda staterna samarbetar så att den enskilde inte går miste om rättigheter när han eller hon bosätter sig eller arbetar i en annan stat. Inom Europeiska unionen (EU), Euro- peiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och Norden finns ett väl utvecklat regelverk som reglerar detta. 
  
 17.1.1Bedömningsförfarandet 
  
 Huruvida och i vilken omfattning en person i en gränsöverskridande situation som bor, vistas eller arbetar i Sverige och/eller i en eller flera andra stater (tillfälligt eller tillsvidare) ska omfattas av de sociala trygghetssystemen i Sverige ska bedömas utifrån samordningsbe- stämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygg- 
  
 461 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 hetssystemen (förordning 883/2004)1 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009)2, bilaterala avtal eller svensk nationell rätt. 
  
 Eftersom  
 EU-rätten 
  är överordnad både svensk rätt och avtal om social trygghet3 kan ett första steg vid fastställandet av gällande lag- stiftning i olika gränsöverskridande situationer vara att undersöka huruvida EU:s samordningsbestämmelser inom social trygghet ska tillämpas i det aktuella fallet. I 2 kap. 5 § socialförsäkringsbalken (SFB) anges att unionsrätten, avtal om social trygghet eller andra avtal som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämplig- heten av balken. Även 3 § i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäk- ring stadgar att rätt till ersättning har endast personer som i Sverige uppfyller ersättningsvillkoren enligt denna lag, om inte något annat följer av förordning 883/2004. Någon motsvarande paragraf finns inte i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 
  
 Om  
 EU-rätten 
  inte är tillämplig i det aktuella fallet bör det fast- ställas om något av de gällande avtalen om social trygghet är tillämplig. De olika bilaterala avtalen har bestämmelser om vilket lands lag- stiftning som den berörda personen ska omfattas av. Vissa avtal om social trygghet kan vara begränsade till att enbart omfatta medborgare i något av de avtalsslutande länderna, medan andra kan ha en vidare personkrets. De avtal som Sverige har slutit med olika länder redovisas i kapitel 13. Det är viktigt att notera i sammanhanget att bestäm- melserna om tillämplig lagstiftning i de bilaterala avtalen enbart får betydelse för de förmåner som avtalet reglerar. I övriga fall är svensk lagstiftning tillämplig. 
  
 1EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 2EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 3Tidigare har dessa benämnts konventioner. 
  
 462 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 17.1.2Bedömningsprocess 
  
 Bedömningen om tillämplig lagstiftning och huruvida en person om- fattas av de svenska sociala trygghetssystemen i gränsöverskridande situationer ska som regel göras utifrån en specifik bedömningsprocess, som redovisas nedan. 
  
 Innan det mer specifikt redogörs för denna bedömningsprocess är det viktigt att belysa att det finns många olika begrepp för de olika bedömningsstegen som florerar i dagligt tal, men även i förarbeten, akademiskt litteratur och på myndighetsnivå, såsom försäkringstill- hörighet och lagval, som inte används i den svenska lagstiftningen eller i förordningarna 883/2004 och 987/2009. För att ge en så tydlig be- skrivning som möjligt har jag därför valt att använda mig av begrepp som ligger så nära gällande lagstiftning som möjligt. Det är också viktigt att påpeka att detta är en genomgång av det teoretiska ram- verket och att det i den praktiska tillämpningen kan se något annor- lunda ut, bland annat beroende på vilket socialt trygghetssystem som berörs. Det vill säga att vissa delar av bedömningsförfarandet kan överlappa eller inte kan bedömas oberoende av varandra. 
  
 Bedömning av tillämplig lagstiftning 
  
 Personer som omfattas av förordningarna 883/2004 och 987/2009 
  
 Reglerna om tillämplig lagstiftning vilar huvudsakligen på två prin- ciper, dels den ovan nämnda principen att enbart en medlemsstats lagstiftning ska tillämpas (single state rule), dels att den tillämpliga lagstiftningen är arbetsstatens lagstiftning (lex loci  
 laboris-principen). 
  Arbetsstatens lagstiftning gäller för både anställda och egenföre- tagare. En person som inte omfattas av arbetsstatens lagstiftning om- fattas av lagstiftningen i den medlemsstat där hon eller han är bosatt (lex loci domicilii). Bosättningsstatens lag är även tillämplig för vissa arbetslösa personer. Det finns dessutom undantag eller särskilda regler gällande tillämplig lagstiftning för bland annat personer som sänds ut för att arbeta en kortare tid i en annan medlemsstat, för personer som arbetar i två eller flera medlemsstater, eller om en arbetstagare har flera arbetsgivare. 
  
 463 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Personer som inte omfattas av förordningarna 883/2004 och 987/2009 
  
 I gränsöverskridande situationer där förordningarna 883/2004 och 987/2009 inte är tillämpliga är antingen bilaterala avtal, som Sverige ingått med andra länder, eller svensk lagstiftning tillämplig. I gräns- överskridande situationer som omfattas av bilaterala avtal regleras det i avtalen vilken stats lagstiftning som är tillämplig. För personer som inte omfattas av de bilaterala avtalen är detta steg inte aktuellt eftersom svensk lagstiftning är tillämplig. 
  
 Villkor för att omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen 
  
 Om den svenska lagstiftningen är tillämplig ska en bedömning göras huruvida personen i fråga omfattas av de svenska sociala trygghets- systemen, det vill säga om han eller hon uppfyller villkoren för att omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen. Om så inte bedöms vara fallet kan alltså svensk lag anses vara tillämplig utan att en person omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen eftersom denne inte uppfyller de specifika villkoren.4 
  
 Villkoren i den nationella lagstiftningen ska inte vara diskrimi- nerande, utan unionsrätten ska respekteras.5 
  
 Villkor för rätten till förmåner från de svenska sociala trygghetssystemen 
  
 Om en person bedöms omfattas av de svenska sociala trygghets- systemen kan det bli aktuellt att gå vidare till att bedöma huruvida han eller hon uppfyller de specifika villkoren för att få en förmån från de svenska sociala trygghetssystemen. Inom arbetslöshetsförsäkringen gäller detta arbets- och medlemsvillkoret samt övriga allmänna vill- kor. Rätten till förmån utifrån de specifika förmånsvillkoren regleras i det nationella regelverket. 
  
 Det är dock viktigt i detta sammanhang att understryka att även om svensk lagstiftning bedöms som tillämplig och om en person 
  
 4En person måste uppfylla krav på socialförsäkringsskydd i  
 5–7 
  kap. SFB för respektive förmån. 
  
 5Skäl 17 a i förordning 883/2004 och artikel 4 i förordning 883/2004. 
  
 464 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 bedöms omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen så inne- bär det inte per automatik att han eller hon har rätt till en förmån. 
  
 17.2Möjligheten till intyg om att omfattas av social trygghet i Sverige i gränsöverskridande situationer 
  
 När det gäller gränsöverskridande situationer inom EU/EES anges i förordning 987/2009 att den behöriga institutionen i den medlems- stat vars lagstiftning enligt avdelning II i grundförordningen blir till- lämplig, ska underrätta den berörda personen och, i förekommande fall, personens arbetsgivare om de skyldigheter som föreskrivs i den lagstiftningen. Vidare framgår att på begäran av den berörda personen eller av arbetsgivaren, ska den behöriga institutionen utfärda ett intyg om att sådan lagstiftning är tillämplig.6 
  
 Inom EU/EES finns standardiserade intyg som är framtagna för olika situationer, exempelvis intyg om tillämplig lagstiftning när en person är utsänd eller arbetar i flera länder samtidigt (A1), intyg om rätt till sjukvård för personer som inte bor i det land de är för- säkrade (S1), det europeiska sjukförsäkringskortet eller intyg om uppgift om de försäkringsperioder som ska ingå i beräkningen av arbetslöshetsförmåner (U1). Därutöver finns vissa nationella intyg som stadgar huruvida en person omfattas av de nationella sociala trygghetssystemen i Sverige, som exempelvis inom hälso- och sjuk- vårdsområdet. En person ska med stöd av artikel 19.2 i förord- ning 987/2009 alltid ha rätt till ett intyg.7 
  
 Gällande gränsöverskridande situationer utanför EU/EES finns särskilda intyg för personer från länder som Sverige har ingått ett avtal om social trygghet med. På samma sätt som vid utsändning med tillämpning av förordning 883/2004 ska en person som sänds ut med tillämpning av avtal om social trygghet ha med sig ett intyg som visar att han eller hon är utsänd. 
  
 Försäkringskassan bedömer i dag om en person omfattas av svensk social trygghet med stöd av förordning 883/2004 (med ett undantag, 
  
 6Artikel 19. 
  
 7Försäkringskassans vägledning 2004:1 s. 128. 
  
 465 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 11.3 c i förordningen). Försäkringskassan prövar även om en person omfattas av svensk lagstiftning enligt avtal med annan stat. 
  
 17.2.1Rätt till beslut och intyg om en person är försäkrad enligt SFB 
  
 Förslag: Det ska införas en rätt för en enskild att på begäran få prövat han eller hon uppfyller villkoren i 4 kap. 3 § SFB. Om villkoren är uppfyllda ska Försäkringskassan utfärda ett intyg. Det ska även införas en rätt att överklaga beslutet. 
  
 En rätt att överklaga beslut som är utfärdade med stöd av avtal om social trygghet ska också införas. 
  
 Skälen för förslaget: I dag prövas som regel om en enskild är för- säkrad enligt SFB först i samband med att denne ansöker om en socialförsäkringsförmån. Jag anser att det, för den enskildes rätts- säkerhet, ska införas en bestämmelse i SFB som innebär att han eller hon ska kunna få prövat om villkoren i 4 kap. 3 § SFB är uppfyllda. Om villkoren är uppfyllda ska Försäkringskassan utfärda ett intyg. Detta är särskilt viktigt i gränsöverskridande situationer som ofta medför förändringar i den enskildes sociala trygghetsskydd. Vilken lagstiftning som är tillämplig i dessa fall är bland annat beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det betyder att det kan vara svårt för den enskilde att bedöma om han eller hon är försäkrad i Sverige. 
  
 Vidare när det gäller utsändning från Sverige har Svenskt Närings- liv informerat utredningen om att för vissa länder, exempelvis vissa regioner i Kina, har det ställts krav på att arbetstagare ska kunna upp- visa intyg, som visar att de omfattas av svensk lagstiftning om social trygghet. I dag finns inte något krav på eller författningsstöd i SFB för att utfärda intyg gällande utsändning till länder utanför EU/EES, om det inte gäller intyg till ett land som Sverige har ett avtal om social trygghet med. Om en arbetstagare inte kan visa att denne omfattas av det svenska systemet kan det medföra att socialavgifter behöver betalas i två länder. 
  
 Jag bedömer således att det finns ett behov av en lagstagad rätt för personer att på begäran få ett intyg som visar huruvida de är för- säkrade enligt SFB. Mitt förslag medför att alla personer i gränsöver- 
  
 466 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 skridande situationer – både inom och utom EU/EES – vid behov kan begära ett intyg som visar om de är socialförsäkrade i Sverige. 
  
 Ett sådant intyg från Försäkringskassan skulle till exempel kunna användas av en utsänd arbetstagare till tredje land som är försäkrade i samband med utsändning från Sverige. Jag bedömer att det skulle underlätta för personer som ska tjänstgöra i länder med vilka Sverige inte har avtal om social trygghet, oavsett om de har en statlig arbets- givare eller inte, eftersom det skulle medföra en större tydlighet och förutsägbarhet gällande vilket lands lagstiftning de kommer att tillhöra under utsändningstiden samt var socialavgifter ska betalas. Detta skulle även leda till att de inte längre kan bli dubbelförsäkrade eller riskerar att behöva betala socialavgifter i två länder. Därutöver anser jag att förslaget skulle bidra till att tydliggöra det generella intygsförandet eftersom personer i alla utsändningssituationer från Sverige skulle ges möjlighet till ett intyg. 
  
 Jag bedömer vidare att intyget vid behov även torde kunna an- vändas som grund för tillgång till vård i Sverige för de personer som omfattas av samordningsförordningen och har Sverige som behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet. Om dessa personer anses bosatta i Sverige, enligt mitt förslag i 5 kap. 3 § SFB, kan de också antas uppfylla kraven för tillgång till vård i Sverige enligt 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen, särskilt mot bakgrund av att kravet på ett års bosättning i 5 kap. 3 § tagits bort, samt att den föreslagna bosätt- ningsbedömningen i hög grad står i överensstämmelse med den EU- rättsliga. 
  
 I dag är det möjligt att överklaga beslut i ärenden om intyg ut- färdade i enlighet med förordning 883/2004 enligt 113 kap. 2 § andra stycket SFB. Samma möjlighet bör införas för de beslut om intyg som föreslås. Detta bör även gälla för beslut om intyg som utfärdats enligt avtal om social trygghet, vilka i dag endast kan överklagas enligt för- valtningslagen. Bestämmelsen kompletteras därför i dessa avseenden. 
  
 Jag bedömer avslutningsvis att det inte finns motsvarande behov för arbetslöshetsförsäkringen på grund av bland annat dess delvis fri- villiga försäkringsgrund. 
  
 467 
  
 Tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Registering och statistik 
  
 I SFB tas upp vissa situationer där den enskilde ska göra en anmälan till Försäkringskassan. Det är för den som bosätter sig och inte är folkbokförd i Sverige, den som arbetar utan att vara bosatt i Sverige, en utsänd statsanställd som avses i 5 kap. 4 § första stycket SFB och som inte är folkbokförd här i landet samt den som lämnar Sverige för tid som kan antas ha betydelse för socialförsäkringsskyddet.8 Jag anser att det är viktigt att ha ett aktivt registreringsförfarande av den- na grupp för att få en översyn av vilka som är bosatta och arbetar i Sverige utan att vara folkbokförda i landet. Det utgör även en viktig grund för uppföljning och kontroll. 
  
 Utöver att utvidga rättigheten för den enskilde att på begäran få ett intyg om han eller hon omfattas av svensk socialförsäkring, kan mitt förslag bidra till att ge en bättre framtida översikt av hur stort antal personer det gäller där Sverige har ett ansvar vad gäller den sociala tryggheten. Det är således sammantaget viktigt att För- säkringskassan fortsättningsvis för löpande statistik över hur många intyg som utfärdas, och på vilken grund, för att få en god bild av hur många utanför landets gränser som omfattas av svensk social trygghet och varför. Detta gäller även dem som är i en gränsöverskridande situation i Sverige. 
  
 8 110 kap. 43 och 44 §§ SFB. 
  
 468 
  
 18Arbete som villkor för 
  
 att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 18.1Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Att arbeta i Sverige är ett grundläggande villkor för att tillhöra de arbetsbaserade delarna av de sociala trygghetssystemen och få tillgång till arbetsbaserade förmånerna. Det handlar exempelvis om sjuk- penning, graviditetspenning, föräldrapenning på sjukpenningnivå, in- komstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning, arbetsskadeersättning. Allmänt när det gäller de krav som kan ställas i förhållande till att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen i socialförsäkringsbalken (SFB) är att arbetstagaren uppfyller bestämmelserna om försäkrings- tider. För arbetstagare kan det ställas krav på arbetstillstånd, men i övrigt finns inga särskilda kvalificeringsvillkor för att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen. För att kunna få en arbetsbaserad för- mån beviljad finns krav på inkomst, som ligger till grund för förmåns- beloppet. Men när det gäller en situation inom Europeiska unionen (EU) eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och storleken på en kontantförmån ska beräknas avgörs det av regelverket hos den behöriga staten, vanligtvis arbetslandet. Om ersättningens storlek i den behöriga statens lagstiftning baseras på tidigare arbete under en specifik referensperiod och om inkomster har intjänats under den perioden i en annan medlemsstat än den behöriga institu- tionen, följer av vissa principer i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)1 att faktiska in- 
  
 1 EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 469 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 komster från den andra medlemsstaten behandlas som om de hade intjänats i den behöriga staten.2 Jag noterar att de svenska reglerna om ett antagande om framtida inkomster inte passar in på någon av dessa. 
  
 När det är en gränsöverskridande situation i förhållande till en stat utanför EU/EES och där det inte finns bilateralt avtal om social trygghet tillämpas den svenska SFB för att bedöma arbete. När det gäller arbete och arbetstagarnas möjligheter att nyttja den fria rörlig- heten inom EU/EES för att arbeta i en annan medlemsstat är det reg- lerat i förordning 883/2004 samt Europaparlamentets och rådets för- ordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpnings- bestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009).3 Gällande tredje- landsmedborgare är det viktigaste regelverket Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av den 24 november 2010 om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar (förordning 1231/2010)4 eftersom det medför att tredjelandsmed- borgare kan omfattas självständigt av förordning 883/2004 om sam- ordning av social trygghet. Arbetstagarnas fria rörlighet regleras även i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen (för- ordning 492/2011)5. 
  
 18.2Förvärvsarbete i SFB 
  
 Den svenska lagstiftningen reglerar att arbete i Sverige är grunden för att en person ska tillhöra den svenska arbetsbaserade socialför- säkringen. Med arbete, enligt 6 kap. 2 § första stycket SFB avses, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet. 
  
 2Principerna om likställande och sammanläggning kana vara aktuella. För att underlätta en sådan beräkning finns i artikel  
 21.2–4 
  i förordning 883/2004 särskilda bestämmelser om hur för- månerna ska beräknas. Olika bestämmelser gäller beroende på om ersättningen baseras på en genomsnittsinkomst respektive avgiftsgrund eller en standardinkomst. 
  
 3EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 4EUT, L 344, 29.12.2010, s.  
 1–3 
  
 5EUT L 141,, 27.5.2011, s.  
 1–12. 
  
 470 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Arbete i Sverige är på så sätt uppdelat i två begrepp, vilka är förvärvs- arbete och verksamhet här i landet.6 
  
 Det finns ingen definition av begreppet förvärvsarbete i SFB.7 Det innebär dock inte att det är alla typer av arbete som ger en person rätt att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen, utan det ska vara frågan om förvärvsarbete. I förarbetena är förvärvsarbete sparsamt definierat men det bygger på de uttryck som fanns i de numera upphävda socialförsäkringslagen (1999:799) och lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring.8 I förslaget till lagen om arbetsskadeförsäkring var personkretsen från början endast arbetstagare, men innan lagstiftningen trädde i kraft inkluderades också egenföretagare och uppdragstagare, bland annat på grund av att uppdragstagare ansågs var i samma ekonomiska och sociala situation som arbetstagare.9 Sammantaget kan det konstateras att så länge ett arbete utgör för- värvsarbete är det försäkringsgrundande och det spelar ingen roll om det utförs av arbetstagare, uppdragstagare eller egenföretagare. 
  
 Frågan är dock vad som kännetecknar förvärvsarbete och hur man ska skilja förvärvsarbete från andra sorters arbete som utförs i samhället. Enligt svensk rättspraxis ska förvärvsarbete handla om arbete som utförs mot kontantersättning, men i övrigt finns det inga särskilda krav.10 Det spelar till exempel ingen roll om ersätt- ningen motsvarar värdet av det utförda arbete, om arbetet är av en viss omfattning och det behöver inte heller vara regelbundet. Vidare, är det inte avgörande om ersättning verkligen utbetalas eller ger en reell inkomst för arbetstagaren. Den förvärvsarbetandes ålder har inte heller någon betydelse. Det betyder att till exempel arbete som utförs av barn under ferier betraktas som förvärvs- arbete, liksom arbete som utförs av lärlingar och praktikanter.11 Det 
  
 66 kap. 2 § första stycket SFB. 
  
 7Ingen definition finns i 6 kap. 2 § eller i 2 kap.  
 11–16 
  §§ SFB, där det finns definitioner och förklaringar som är gemensamma för balken. 
  
 8Prop. 1998/99:119 s. 103. 
  
 9Prop. 1976/77:64 s. 103. 
  
 10FÖD 1982:22 I och II och FÖD 1988:18. 
  
 11Det finns dock nedre gränser för förvärvsarbete som utförs av barn. Minimiåldern för att börja arbeta har fastställts internationellt till 15 år av ILO:s konvention 138 (konventionen om minimiålder för tillträde till arbete antagen i Genève den 26 juni 1973 och ratificerad i Sverige den 23 april 1990). För lättare arbeten gäller generellt en åldersgräns på 13 år, medan 
  
 18år gäller som gräns för farliga arbeten. I Sverige har gränsen i flertalet fall satts vid  
 16-års 
  ålder i föräldrabalken och arbetsmiljölagstiftningen. Det finns vissa frågetecken när det gäller om deltagande i olika lukrativa aktiviteter, till exempel pristävlingar eller olika spel enligt 
  
 471 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 bör dock redan här nämnas att när det gäller rätten till förmåner finns det minimigränser när det gäller inkomsten från arbete.12 
  
 Anledningen till att förvärvsarbete inte är definierat kan vara att begreppet har ansetts relativt självklart. Det kan även ha varit svårt att beskriva begreppet i lagtext utan att det i praktiken riskerar att ge en tillämpning som uppfattas som rigid. Begreppet arbete behöver även ses ur ett  
 EU-perspektiv 
  eller i olika gränsöverskridande situationer (se vidare jämförelse mellan begreppen nedan). 
  
 För en egenföretagare innebär förvärvsarbete att det är arbete i Sverige om det utförs som ett led i arbete vid fast driftställe i Sverige. 
  
 En person som inte utför förvärvsarbete på grund av arbets- löshet, men som uppfyller kraven som ställs på en arbetssökande ska fortsätta att omfattas av SFB:s bestämmelser om arbetstagare. En person som inte tidigare har varit arbetstagare eller är arbetslös och inte uppfyller kraven för att vara arbetssökande kan inte ses som arbetstagare i SFB:s bestämmelser. 
  
 18.2.1Jämförelse mellan det  
 EU-rättsliga 
  arbetstagarbegreppet och det svenska begreppet förvärvsarbete i SFB 
  
 Grunden för fri rörlighet för arbetstagare är artikel 45 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget). 
  En person kan kvalificera sig som arbetstagare enligt artikel 45 i  
 EUF-fördraget 
  även om han eller hon arbetar få timmar, har ett tidsbegränsat kontrakt eller har en låg ersättning. Vid bedömningen om en person ska anses vara arbetstagare, ska en helhetsbedömning göras av alla omständig- heter.13 Enligt  
 EU-domstolens 
  rättspraxis ska begreppet arbetstagare inte tolkas restriktivt.14 För en närmare redogörelse, se kapitel 10. 
  
 Både förordning 883/2004 om samordning av de sociala trygghets- systemen och förordning 492/2011 om arbetskraftens fria rörlighet berör personer som arbetar eller har arbetat. Även arbetssökande har rätt till samma behandling som den inhemska befolkningen i fråga om 
  
 lotterilagen (1994:1000) kan betraktas som förvärvsarbete. Se Martin (2012), s. 133 ff och RÅ 2004 ref. 88. 
  
 12I jämförelse med minimigränserna för förmån enligt Hanson som enbart handlar om omfatt- ningen av arbetet, där spelar alltså inkomsten ingen roll vad gäller grundförsäkringen. 
  
 13 
 EU-domstolens 
  dom Harris  
 C-413/01,ECLI:EU:C:2003:600. 
  
 14 
 EU-domstolens 
  dom Pollard  
 C-75/63 
  ECLI:EU:C:1964:19. 
  
 472 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 tillgång till ekonomiska förmåner som syftar till att underlätta till- gången till sysselsättning för arbetssökande.15 Utgångspunkten för förordning 492/2011 är likabehandling vid tillträde till arbetsmark- naden samt under arbete i medlemsstaten. Förordningen säkerställer likabehandling avseende sociala förmåner. 
  
 Förordning 492/2011 är enbart relevant för arbetstagare men den har ingen definition av arbetstagare utan begreppet är detsamma som i artikel 45  
 EUF-fördraget.16 
  Det innebär att arbetstagare inom ramen för förordningen inte ska definieras nationellt, utan det är ett begrepp med  
 EU-rättslig 
  innebörd.17 Arbetstagare enligt artikel 45 i EUF- fördraget är en person som under en viss tid mot ersättning utför arbete av ekonomiskt värde åt en annan under dennes ledning.18,19 En person kan kvalificera sig som arbetstagare enligt artikel 45 i EUF- fördraget även om han eller hon arbetar få timmar, har ett tids- begränsat kontrakt eller har en låg ersättning. Vid bedömningen av om en person anses vara arbetstagare ska en helhetsbedömning göras av alla omständigheter.20 Enligt  
 EU-domstolens 
  rättspraxis ska begreppet arbetstagare inte tolkas restriktivt.21 I jämförelse med den svenska rätten stämmer detta väl överens med nuvarande regelverk eftersom man för kvalificering för arbete inom ramen för SFB inte heller beaktar lön samt huruvida det är ett vikariat eller deltidsarbete. Begreppen kan dock skilja sig något åt genom att varken SFB eller förarbetena tydligt markerar att det ska röra sig om ett faktiskt och verkligt arbete. 
  
 Förordning 883/2004 använder begreppet arbete som anställd22, där det i definitionen framgår att med anställd avses en likvärdig situation som betraktas som arbete som anställd vid tillämpningen av nationell lagstiftning. Den hänvisar således till den nationella lagstiftningen inom sociala tryggheten. Definitionen av anställd har dock skapat vissa problem i den svenska rätten när det bland annat 
  
 15 
 EU-domstolens 
  dom, Ramirez,  
 C-138/02, 
  ECLI:EU:C:2004:172;  
 EU-domstolens 
  dom, Ioannadis  
 C-258/04, 
  ECLI:EU:C:2005:559 och  
 EU-domstolens 
  dom i de förenande målen Hardin och Fletcher,  
 C-22/08 
  och C- 23/08 ECLI:EU:C:2009:344. 
  
 16Pennings, F. (2015). European Social Security Law. 
  
 17Pennings (2014), som anser att det är en arbetsrättslig definition. 
  
 18 
 EU-domstolens 
  dom  
 Lawrie-Blum, 
  C- 66/85, ECLI:EU:C 1986:284. 
  
 19 
 EU-domstolens 
  dom Payne,  
 C-53/81 
  ECLI:EU:C 1982:105. 
  
 20 
 EU-domstolens 
  dom Harris  
 C-413/01,ECLI:EU:C:2003:600. 
  
 EU-domstolens 
  domar Payne,  
 C-53/81, 
  ECLI:EU:C: 1982:81 och Meeusen,  
 C-337/97 
  ECLI:EU:C:1999:284. 
  
 21 
 EU-domstolens 
  dom Pollard  
 C-75/63 
  ECLI:EU:C:1964:19. 
  
 22Artikel 1 a i förordning 883/2004. 
  
 473 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 gäller efterskyddsreglerna och vid tjänstledighet i gränsöverskridande situationer (dessa behandlas i avsnitt 18.4.5 och i kapitel 23).23 Vidare kan arbetstagardefinitionen skilja sig åt mellan de olika medlems- staterna. De olika medlemsstaternas arbetstagarbegrepp får dock inte vara diskriminerande gentemot  
 EU/ESS-medborgare. 
  
 EU-domstolen 
  har slagit fast att förordning 883/2004 ska tolkas i ljuset av fördrags- bestämmelsen för att säkerställa den fria rörligheten för arbetstagare.  
 EU-domstolen 
  har även uttalat att en person som har förlorat sitt arbete men som söker ett annat, förvisso har förlorat sin ställning som arbetstagare men ska ändå ses som arbetstagare.24 Rätten till fri rörlig- het för arbetstagare i artikel 45 i  
 EUF-fördraget 
  omfattar även arbets- sökandens rätt att flytta och söka anställningar och uppehålla sig i en annan  
 EU-medlemsstat. 
  Vidare anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet) att arbetstagare respektive egenföretagare, kan behålla sin rättsliga ställ- ning i fall av exempelvis sjukdom eller ofrivillig arbetslöshet. De be- håller därmed sin uppehållsrätt under den tid förhållandet består.25 
  
 18.2.2Definitioner av förvärvsarbete och olika arbetsformer 
  
 Bedömning: Det finns inte ett behov av att närmare definiera eller detaljreglera vad som avses med förvärvsarbete, de olika formerna av arbete (anställd, arbetstagare, egenföretagare, upp- dragstagare) som anges i SFB. 
  
 Skälen för bedömningen: Det finns ingen närmare definition av begreppet förvärvsarbete i SFB. I förarbetena ges viss ledning för att kunna avgöra vad som räknas som förvärvsarbete. Oavsett om en 
  
 23Vidare använder förordningen begreppet verksamhet som egenföretagare23, som likväl det ska definieras i den nationella lagstiftningen., Artikel 1 b i förordning 883/2004. 
  
 24 
 EU-domstolens 
  dom i de förenande målen Hardin och Fletcher,  
 C-22/08 
  och  
 C-3/08 
  ECLI:EU:C:2009:344. 
  
 25Artikel 7.3 a i rörlighetsdirektivet. 
  
 474 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 person är arbetstagare, egenföretagare eller uppdragstagare i Sverige som utför förvärvsarbete är det försäkringsgrundande.26 
  
 En typisk arbetstagare definieras genom att personen utför arbete på arbetsgivarens villkor, under dennes ledning och det finns en kon- tinuitet i arbetet. Det ska även finnas en säkerhet i form av inkomst och en adekvat nivå av social trygghet, som pensionsutbetalningar samt skydd mot ohälsa och arbetslöshet.27 En arbetsgivare betalar socialavgifter samt är ansvarig för arbetstagarens arbetsmiljö. När ett anställningsförhållande inte uppfyller dessa villkor talas om atypiskt arbete. Det gäller till exempel nya former av arbete med deltid, be- manningsföretag, egenföretagare, hemarbetande och distansarbetande. Denna form av anställningar har ökat under de två senaste decennierna men ses fortfarande som atypiska. Det finns även en viktig jämställd- hetsdimension till debatten om atypiskt arbete, eftersom män är över- representerade i standardanställningsförhållanden och ett ökande antal kvinnor arbetar under atypiska villkor.28 
  
 Det finns i dag även andra anställningsformer som inte alltid up- pfyller ovan redogjorda villkor, till exempel praktikanter som utför obetalt arbete eller i vissa fall doktorander. Den som har fått utbild- ningsbidrag för doktorander anställs inte och inga socialavgifter be- talas. En doktorand vars utbildning finansieras med stipendium är som regel heller inte anställd och stipendier berättigar inte till sociala trygghetsförmåner på samma sätt som en anställning. Doktorander med stipendier är inte heller berättigade till arbetslöshetsersättning då studier inte är att betrakta som förvärvsarbete. Stipendier som är skattefria är inte pensionsgrundande, vilket innebär att doktorander med stipendier också går miste om kompensation för pension under den tid som doktoranden finansierar sin utbildning på forskarnivå med stipendier.29 
  
 Jag har övervägt att föreslå att införa definitioner av begreppen anställd, arbetstagare, uppdragstagare och egenföretagare i SFB. I hela Europa pågår politiska diskussioner om nya anställningsformer (de atypiska arbetena). De handlar om hur arbetsmarknaden kan göras mer flexibel och öppen för alla, hur odeklarerat arbete kan legaliseras, hur socialt skydd och bra arbetsvillkor kan garanteras samt hur man 
  
 26Detsamma gäller för lagen om arbetslöshetsförsäkring (1997:238). 
  
 27Eurofound, Atypical work, 2009. 
  
 28Eurofound, Atypical work, 2009. 
  
 29Se vidare SOU 2016:29 s. 111. 
  
 475 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 kan undvika att vanliga anställningsformer ersätts av anställnings- former som är mindre förmånliga för arbetstagarna. Arbetsgivarnas företrädare försvarar sitt behov av flexibilitet och arbetstagarnas företrädare framför sina farhågor när det gäller det sociala skyddet, arbetstagarnas rättigheter och arbetsvillkor. I en studie från European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions (Eurofound) framgår att det utifrån de senaste årens samhällsutveck- ling och ekonomiska utveckling finns ett behov för både arbetstagare och arbetsgivare av en ökad flexibilitet, vilket har resulterat i flera nya anställningsformer. De nya anställningsformerna kännetecknas bland annat av nya arbetsmönster, arbetsplatser (exempelvis från hemmet) samt oregelbundet tillhandahållande av arbete. Eurofounds kartlägg- ning syftade till att hitta känntecken för dessa arbeten och vilka konsekvenser de har för arbetsmarkanden. I kartläggningen identi- fierades nio nya typer av anställningsformer. Exempel som nämns är tillfälligt arbete (casual work), där en arbetsgivare inte är skyldig att regelbundet förse de anställda med arbete utan har flexibilitet att anlita dem vid behov.  
 IKT-baserat 
  (informations och kommunika- tionsteknik) mobilt arbete, där arbetstagarna kan utföra sitt arbete från vilken plats som helst och när som helst, med stöd av modern teknik. Folkentreprenad (crowdsourcing), där en onlineplattform matchar arbetsgivare och arbetstagare, ofta så att större uppgifter delas upp mellan arbetstagare i ett virtuellt moln. Eurofond kommer fram till att det behövs skyddsnät särskilt för dessa tre nya anställ- ningsformerna.30 
  
 Jag bedömer att dagens arbetsmarknad, som består av en rad olika anställningsformer som ständigt utvecklas och förändras över tid, innebär praktiska svårigheter när det gäller att finna adekvata definitioner. Det finns därför en risk att en uttrycklig definition i SFB skulle kunna utesluta vissa grupper eller leda till en fyrkantig och rigid tillämpning. Införandet av definitioner av anställd, arbets- tagare, uppdragstagare och egenföretagare i SFB skulle även kunna få felaktiga konsekvenser i en nationell kontext eftersom dessa ligger till grund för flera olika regelverk. Om man genomför en lag- mässig definition av begreppen är risken sammantaget stor att definitionen snabbt blir föråldrad, för detaljerad och därför inte fyller någon funktion. Det är således bättre att en bedömning av 
  
 30 Eurofound, Nya anställningsformer 2015. 
  
 476 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 begreppen görs i det enskilda fallet där hänsyn kan tas till samtliga omständigheter. 
  
 Detta till trots, om sådana definitioner skulle införas i SFB torde det ligga nära till hands att utforma dessa med ledning av de arbetsrättsliga definitionerna. Detta kan dock skapa problem i relation till  
 EU-rätten 
  eftersom  
 EU-domstolen 
  har konstaterat att begreppet anställd i Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (förord- ning 1408/71) hänvisar till de definitioner som ges i medlemsstaternas lagstiftningar i fråga om social trygghet oberoende av vilken be- skaffenhet de har enligt arbetsrätten.31 Jag bedömer att  
 EU-dom- 
  stolens konstaterande inte har förändrats genom förordning 883/2004. 
  
 Mot bakgrund av detta bedömer jag att de olika formerna av arbete i SFB inte bör definieras närmare eller detaljregleras. Av- slutningsvis, när det gäller arbetstagare i situationer där förord- ning 492/2011 är tillämplig, är det enligt min bedömning ingen större skillnad mellan det  
 EU-rättsliga 
  och det svenska arbetstagarbegreppet, och det borde således inte skapa några större problem i gränsöver- skridande situationer. 
  
 18.3Verksamhet här i landet 
  
 Med arbete avses, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet.32 Som ovan nämndes är arbete i Sverige upp- delat i två begrepp, vilka är förvärvsarbete och verksamhet här i landet.33 
  
 Som för förvärvsarbete (se ovan) är förarbetena begränsade gällande verksamhet i landet. I den numera upphävda lagen om arbetsskadeförsäkring gällande vem som var försäkrad för arbetsskada avsågs med begreppet verksamhet i landet den verksamhet som rent fysiskt bedrevs i landet, och i förarbetena till den nu upphävda socialförsäkringslagen (1999:799) framgår att det i första hand inne- bar att arbetet rent fysiskt skulle utföras i Sverige.34 Det viktiga 
  
 31 
 EU-domstolens 
  dom, Baesen, C- 296/09, ECLI:EU:C:2010:755, punkten 24. 
  
 326 kap. 2 § första stycket SFB. 
  
 336 kap. 2 § första stycket SFB. 
  
 34Prop. 1998/99:119 s. 103. 
  
 477 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 verkar ha varit att det bedrevs en verksamhet här i landet och det spelade heller ingen roll om arbetsgivaren var svensk eller ut- ländsk.35 Det fanns dock undantag för sjömän och utsända.36 Det framgår inte heller av SFB hur mycket av arbetet som ska utföras i Sverige eller hur stor del av en arbetsgivares verksamhet som ska bedrivas i landet för att det ska ses som arbete i Sverige. Situationer där en arbetstagare utför arbete eller en arbetsgivare bedriver verk- samhet i flera länder samtidigt är dock inte ovanliga. 
  
 Om en fysisk person bedriver näringsverksamhet och har ett fast driftställe i Sverige, ska verksamhet som hänför sig till drift- stället anses bedriven här i landet. Bestämmelsen är avsedd för fysiska personer som bedriver näringsverksamhet (egenföretagare) och innebär att det anses som arbete i Sverige om det utförs som ett led i arbete vid ett fast driftställe i Sverige.37 
  
 Inom EU/EES och när förordning 883/2004 är tillämplig gäller för arbetstagare och egenföretagare att den behöriga staten är arbets- staten. Det bör avses vara där arbetstagaren har sitt ekonomiska intressecentrum. Frågan var detta ekonomiska intressecentrum finns har dock inte tolkats vidare. Frågorna till  
 EU-domstolen 
  har i stället rört om personer kan kvalificera sig som arbetstagare eller egenföretagare enligt nationell social trygghetslagstiftning. I för- handsavgörandet Partena önskade den hänskjutande domstolen få ledning gällande i vilken utsträckning en medlemsstat, när det gällde anslutningen till dess system för social trygghet för egenföretagare, kunde bestämma vad som betraktas som platsen för en egenföre- tagares utövande av verksamhet.  
 EU-domstolen 
  konstaterade att begreppet plats för utövande har en unionsrättslig innebörd. I det här fallet ska begreppet plats för utövandet av en verksamhet förstås i enlighet med de använda ordens grundbetydelse, det vill säga som den plats där personen i fråga rent konkret utför de handlingar som hänger samman med verksamheten. Enligt  
 EU-domstolen 
  är det med- 
  
 35 Se Kammarrätten i Stockholm har i dom i mål  
 2260-06 
  fastslagit att en kvinna som efter att ha flyttat hem till Sverige men innan sin föräldraledighet fortsatt att här utföra arbete för sin tyske arbetsgivare enligt 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen och artikel 13.2 i förordning nr 1408/71 ska anses ha varit försäkrad i Sverige, och att hennes SGI skulle beräknas utifrån inkomsten från Tyskland. Det saknade enligt kammarrätten betydelse för målets utgång att arbetsinkomsten härrört från Tyskland och inte från Sverige. Det är också sedan gammalt praxis att om en utländsk arbetsgivare bedriver verksamhet i Sverige gäller försäkringen (Ds 1981:14) och vid utsändning hit gäller 6 kap. 4 § andra stycket SFB. 
  
 366 kap. 3 och 4 §§ SFB. 
  
 376 kap. 2 § andra stycket SFB. 
  
 478 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 lemsstaternas behörighet att bedöma vilka som är att betraktas som anställda eller som egenföretagare.  
 EU-domstolen 
  erinrade vidare om att bestämmelserna i förordning 1408/71 ska tolkas mot bakgrund av ändamålet med artikel 48  
 EUF-fördraget, 
  vilket är att bidra till att åstadkomma en fri rörlighet för migrerande arbetstagare som är så fullständig som möjligt.38 
  
 Kriteriet för plats för utövandet av ekonomisk aktivitet säker- ställer dock inte alltid att en lagstiftning kan pekas ut eftersom en person kan utöva ekonomisk aktivetet i flera medlemsstater. För- ordning 883/2004 innehåller regler för att peka ut en av medlems- staterna i sådana situationer som behörig stat (se kapitel 11). 
  
 Det kan enligt mig finnas tolkningsproblem gällande verksamhet här i landet. Detta gäller främst hur man ska tolka olika typer av distansarbete, där man i tidigare förarbeten inte tydligt har tagit ställ- ning. Av de tidigare förarbetena framgår att om arbetet inte utförs fysiskt i Sverige, ska det finnas en stark anknytning till Sverige för att personen ska omfattas av svensk arbetsbaserad socialförsäkring.39 Vad stark anknytning är framgår dock inte och det förs inte heller några resonemang om vad det innebär. Detta kanske delvis kan förklaras med att det har skett en omfattande teknikutveckling och att det i dag finns flera olika arbetsformer. 
  
 18.4Försäkringens början, upphörande och efterskyddstid 
  
 18.4.1Försäkringens början 
  
 För arbetstagare gäller socialförsäkringen för de arbetsbaserade för- månerna från och med den första dagen av anställningstiden. För den som inte är anställd, det vill säga exempelvis egenföretagare, gäller försäkringen från den dag när arbetet har påbörjats i Sverige.40 I för- arbetena om socialförsäkringens personkrets diskuteras ingående när försäkringen ska börja gälla. Det påpekas att vid internationella för- hållanden kan det förekomma ett glapp mellan tillträdet till anställ- 
  
 38 
 EU-domstolens 
  dom Partena,  
 C-137/11, 
  ECLI:EU:C:2012:593 punkt  
 46–57. 
  
 39Prop. 1998/99:119 s. 103. 
  
 406 kap. 8 § första stycket SFB och prop. 1998/99:119 s. 112. 
  
 479 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 ningen och arbetets början.41 Frågan uppstod då om försäkringen skulle gälla från och med den första anställningsdagen eller från den dag arbetet påbörjas. Den lösning som slutligen valdes var den första anställningsdagen, som är en anpassning till reglerna om rätt till sjuklön.42 Det påpekades samtidigt att det på grund av internationali- seringen finns en risk att personer med svag eller ingen anknytning alls till Sverige mycket snabbt kan få tillgång till arbetsbaserade förmåner. Därför ansåg man att en verklig anknytning till arbetslivet i Sverige bör ha uppkommit innan personen i fråga kan omfattas av den arbetsbaserade försäkringen.43 Det finns dock inga förtydligan- den eller kriterier för när en verklig anknytning ska anses föreligga.  
 EU-domstolen 
  har uttalat att för att personer ska få tillgång till de sociala trygghetssystemen ska personen ha en verklig anknytning till landet. I  
 EU-domstolens 
  rättspraxis har det handlat om den ekono- miska och sociala anknytningen, arbetsmarknaden samt att arbets- tagare betalar inkomstskatt. Det ska dock handla om en tillräckligt klar anknytning till arbetslandets arbetsmarknad.44 
  
 Förarbetena fäster också ganska stor uppmärksamhet på frågan om när ett arbete som uppdragstagare eller egenföretagare ska anses vara påbörjat. Det betonas att det inte finns några krav på att ett direkt inkomstbringande arbete har påbörjats för att ge rätt till arbetsbaserade socialförsäkringsförmåner. För att ha rätt till för- måner ska dock uppdragstagaren eller egenföretagaren ha påbörjat sitt arbete eller sin verksamhet, det vill säga någon form av aktivitet som kan anses vara ett led i verksamheten, till exempel införskaff- ande av maskiner och råvaror. Enbart inregistrering av en firma hos Bolagsverket eller skatte- och avgiftsanmälan hos Skatteverket bör alltså inte anses som ett påbörjat arbete.45 
  
 Det finns dock ett behov av att närmare tolka detta begrepp utifrån att dagens arbetsmarknad har genomgått stora förändringar de senaste decennierna, vilket bland annat innebär att det i dag finns flera anställningsformer som inte nödvändigtvis innebär att en person fysiskt vistas på den ordinära arbetsplatsen under vissa tidpunkter. 
  
 41Jfr  
 EU-domstolens 
  dom Delgado,  
 C-482/93 
  ECLI:EU:C: 1995:349. 
  
 42En arbetstagare som blir sjuk får sjuklön betald av arbetsgivaren de första 14 dagarna. 
  
 43Prop. 1998/99:119 s. 114. 
  
 44 
 EU-domstolens 
  dom, Brown,  
 C-287/05, 
  ECLI:EU:C:2007:494, och Ramirez,  
 C-138/02, 
  ECLI:EU:C:2004:172 och  
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339. 
  
 45För en utförligare redogörelse, se prop. 1998/99:119 s. 115. 
  
 480 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 18.4.2Försäkringens upphörande 
  
 Om rätten till att bli socialförsäkrad i stort sett sammanfaller med arbetets början, så gäller inte detsamma angående upphörandet av socialförsäkringen. Principiellt borde socialförsäkringen upphöra i samband med att arbetet upphör eller ett uppdrag avslutas. Emeller- tid fortsätter den arbetsbaserade försäkringen att gälla efter det att arbetet har upphört av annan anledning än semester, ferier eller mot- svarande uppehåll eller om det finns andra särskilda skäl.46 Exempel på särskilda skäl kan vara att arbetstagaren lämnar Sverige och all anknytning hit bryts.47 För att säkerställa ett socialförsäkringsskydd vid till exempel byte av en anställning eller andra kortare arbetsuppe- håll har en efterskyddstid införts.48 Efterskyddstiden är fastställd till tre månader och gäller även i de fall en person flyttar utomlands.49 Efterskyddstiden kan dock upphöra tidigare på grund av särskilda skäl, som till exempel att den enskilda börjar arbeta i ett annat land och omfattas av motsvarande försäkring (det vill säga arbetsbaserad försäkring) där. Andra exempel på särskilda skäl är när personer lämnar Sverige och anknytningen hit upphör, eller när en person har uppnått pensionsålder och inte har för avsikt att arbeta längre.50 
  
 Syftet med efterskyddsreglerna är inte att förlänga försäkrings- skyddet för den som frivilligt avstår från arbete under en längre tid, utan att skydda personer från att utförsäkras när de är mellan olika arbeten. Den arbetsbaserade socialförsäkringen fortsätter att gälla under semester och liknande korta uppehåll. Dock bör inte tjänst- ledighet utan lön ses som ett uppehåll som kan jämställas med semester, ferier eller motsvarande uppehåll.51 
  
 Det kan även finnas situationer då socialförsäkringen fortsätter att gälla efter att efterskyddstiden upphört. Enligt 6 kap. 9 § SFB är försäkringstiden förlängd i de fall en förmån utbetalas till en person 
  
 46Det krävs att arbetet har upphört men det krävs inte att anställningen har upphört innan det kan bli fråga om efterskydd. 
  
 47Det kan även vara andra skäl, exempelvis åldern att arbetstagaren inte har för avsikt att arbeta längre. Se prop. 1998/99:119 s. 116 och 185. 
  
 48Det skulle vara orimligt att en person ställs utanför sjukpenningförsäkringen på grund av att denna inte förvärvsarbetar under en kortare tid i samband med ett byte av anställning. Se prop. 1998/99:119 s. 117. 
  
 49RÅ1999 not. 88 och RÅ 1999 not. 174. Båda målen gällde rätten till sjukpenning i Sverige efter det att den berättigade flyttade till Norge. 
  
 506 kap. 8 § andra stycket SFB. Prop. 1998/99:119 s. 116 och 185. 
  
 51Riksförsäkringsverkets allmänna råd om bosättningsbaserad och arbetsbaserade försäkring (RAR 2000:1). Se även SOU 1997:72 s. 276. 
  
 481 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 som har flyttat från Sverige. I dessa fall ska den svenska socialför- säkringen fortsätta att gälla så länge som förmånen utbetalas enligt de svenska reglerna. 
  
 Tidpunkten vid vilken en arbetstagare kan anses ha upphört att arbeta är troligen inte svår att fastställa, men det kan finns svårig- heter gällande egen företagare och uppdragstagare. I princip handlar det om att dessa kategorier anses ha upphört med sitt arbete när den personliga verksamheten i rörelsen har upphört. Det kan till exempel vara fallet när de har sålt rörelsetillgångarna eller inte längre taxeras för sina inkomster. 
  
 Detta gäller inte tillfälliga avbrott i verksamheten. Enligt för- arbetena är ett tillfälligt avbrott inte grund för att arbetet ska ha an- setts upphöra.52 
  
 18.4.3Särskilda situationer för att fortsätta att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen 
  
 Det finns särskilt skyddsvärda situationer där man frångår det generella efterskyddet på tre månader och de berörda personerna har då ett särskilt efterskydd under ett år. Detta innebär att en per- son är fortsatt försäkrad för bland annat inkomstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning. Det ettåriga skyddet gäller enbart direkt efter att förvärvsarbete har upphört.53 Förlängd försäkringstid finns även för intjänade pensionsrätter och en person som har intjänade rättig- heter är försäkrad livet ut för inkomstgrundad ålderspension och efterlevandepension. Detsamma gäller för arbetsskadeersättningar, där man också är försäkrad från det att arbetet påbörjats i Sverige och försäkringsskyddet upphör först när personen avlider. Även när det gäller föräldrapenning över lägstanivån, kan det i vissa fall finnas en förlängd försäkringstid efter de första tre månaderna.54 
  
 Det finns även särskilda regler för vissa särskilda personkategorier (se kapitel 21). 
  
 52Prop. 1998/99:119 s. 119. 
  
 536 kap.  
 19–20 
  §§ SFB. 
  
 546 kap. 11 § SFB. 
  
 482 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 18.4.4De svenska efterskyddsreglernas förenlighet med förordning 883/2004 
  
 Det finns problem i gränsöverskridande situationer gällande tillämplig lagstiftning och efterskyddsreglerna. Med anledning av distinktions- linjerna i förordningen är det en skillnad mellan vilken lagstiftning som blir tillämplig för personer (arbetstagare) som gör tillfälligt arbetsuppehåll och rör sig över gränserna utan att uppbära en kontant- förmån jämfört med de som har en förmån och rör sig över gränserna. Arbetstagare som gör tillfälligt arbetsuppehåll och rör sig över grän- serna utan att uppbära en kontantförmån ska enligt förordningens regler omfattas av bosättningslandets lagstiftning. Det kan i praktiken innebära att bosättningslandet lagstiftning blir tillämplig innan efter- skyddstiden i Sverige löpt ut, vilket kan försämra rättsläget för den enskilde. Försämringen kan bestå i att personen flyttar till ett land där det överhuvudtaget inte finns några bosättningsbaserade för- måner eller som också kan vara troligt att de förmåner som finns i inflyttningslandet är mindre förmånliga än de svenska arbetsbaserade socialförsäkringsförmånerna. Det kan därför hävdas att förord- ning 883/2004 till viss del utmanar de svenska efterskyddsreglerna, vilket kan innebära en eventuell försämring av den rättsliga positionen för arbetstagare/personer som inte uppbär kontantförmåner när de lämnar Sverige.  
 EU-domstolen 
  har påpekat att det vid tillämpningen av förordningen inte ska leda till ogynnsamma resultat för enskilda som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet inom EU/EES. Det skulle kunna hävdas att fråntas de arbetsbaserade förmånerna i Sverige för att bosättningslandets lag är tillämplig omedelbart när en person flyttar från Sverige kan ge ett ogynnsamt resultat för den enskilde. I enlighet med  
 EU-domstolens 
  praxis ska förordningen tolkas i ljuset av fördragets bestämmelser om den fria rörligheten och om de svenska efterskyddsreglerna är mer gynnsamma för den fria rörlig- heten bör dessa fortsättningsvis kunna gälla för arbetstagare som gör tillfälligt arbetsuppehåll och rör sig över gränserna utan att uppbära en kontantförmån.55 
  
 55 Se även Morgan, Lloyd (2013). ”Socialförsäkringsbalkens efterskyddsregel om tillhörighet till den arbetsbaserade försäkringen i ljuset av EU:s samordningssystem”, Nordisk socialrättslig tidskrift. 
  
 483 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 18.4.5Efterskyddstiden ska inte förändras 
  
 Bedömning: Reglerna om efterskyddstid fyller en funktion i såväl icke gränsöverskridande som gränsöverskridande situationer, och den nuvarande tidsgränsen på tre månader bör fortsatt gälla. 
  
 Skälen för bedömningen: Syftet med de svenska efterskyddsreglerna är att säkerställa socialförsäkringsskydd vid kortare arbetsuppehåll, som till exempel vid byte av anställning, samt vid arbetshinder som sjukdom och arbetslöshet. Reglerna har utformats utifrån en nationell kontext och reglerna tillämpas även i gränsöverskridande situationer.56 I gränsöverskridande situationer innebär nuvarande regler att personer som har arbetat i Sverige och som bosätter sig i en annan stat i vissa fall fortsätter att uppbära förmåner i minst tre månader (efter- skyddstiden) från Sverige under förutsättning att de inte arbetar och omfattas av motsvarande försäkring i det andra landet.57 I takt med ökad gränsöverskridande rörelse ställs frågan på sin spets om per- soner som kan anses ha en svag anknytning till det svenska social- försäkringssystemet, genom att de inte längre varken arbetar eller bor i Sverige, ändå ska omfattas av den svenska socialförsäkringen under tre månader. Noterbart är att efterskyddet är ännu längre i arbetslös- hetsförsäkringen, och kan gälla i upp emot sex månader (se vidare kapitel 24). Det finns ett antal mål från Kammarrätten i Göteborg angående frågan om innebörden av begreppet anställd i förord- ning 883/2004, och om efterskydd samt rätten till barnbidrag.58 Målen handlade om polska arbetstagare som hade arbetat i Sverige och därefter återvänt till Polen. Domstolen bedömde att enligt arti- kel 11.3 a i förordning 883/2004 omfattades de av det svenska social- försäkringssystemet så länge de arbetade som anställda i Sverige. 
  
 Frågan i målen var om de för tiden efter att anställningen upphört var att betrakta som anställda utifrån definitionen i artikel 1 a) i för- ordning 883/2004. Av förordningens artikel 1 a) framgår att med an- ställd avses även en likvärdig situation som betraktas som arbete som anställd vid tillämpningen av nationell lagstiftning. Definitionen av 
  
 56Se RÅ 1999 not. 88 och RÅ 1999 not. 74. 
  
 576 kap. 8 § SFB. 
  
 58Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6410-15, 
  Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6391-15 
  Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6409-15 
  och Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6351-15. 
  Målen är överklagade till HFD och prövningstillstånd är meddelat den 14 december 2016. 
  
 484 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 vad som är att anse som en likvärdig situation tar här således sikte på de svenska bestämmelserna om social trygghet, det vill säga efter- skyddstiden. Kammarrätten kom i målen fram till att en person som uppfyller dessa kriterier ska anses försäkrad som anställd under efter- skyddstiden och får därmed anses vara i en sådan likvärdig situation som avses i artikel 1 a i förordning 883/2004. Av utredningen i målen har det inte framgått att någon av personerna i målen har arbetat i Polen. De har ansetts som anställda i Sverige i förordningens mening och därmed haft rätt till förmåner, i dessa mål barnbidrag.59 
  
 Jag har övervägt att förändra efterskyddstiden eftersom det utifrån ett gränsöverskridande perspektiv skulle kunna finnas ett visst behov av att förändra efterskyddtiden. Jag bedömer dock att med hänsyn till de förändringar som är föreslagna gällande förordning 883/2004 kan de svenska efterskyddsreglerna med tremånaders frist fylla en bra funktion och i stället stärka den rättsliga positionen för de som lämnar Sverige. Det talar för att i nuläget inte förändra de svenska efterskyddsreglerna. 
  
 18.5Kvalifikationskrav för den arbetsbaserade försäkringen 
  
 I dag finns det inte några särskilda kvalifikationskrav för att tillhöra den arbetsbaserade socialförsäkringen, såsom arbete under viss tid, lön eller inbetalade avgifter. I det svenska socialförsäkringssystemet finns inte något samband mellan de avgifter som har betalats in för en person och rätten till dennes förmåner eftersom skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter inte är knutet till den försäkrades rätt till förmåner. I förmånsvillkoren finns däremot särskilda kvalifikations- krav. Det görs heller inte i dag någon skillnad på om arbete utförs av arbetstagare, uppdragstagare eller egenföretagare. Dock finns särskilda krav för tredjelandsmedborgare genom arbetstillstånd (se nedan). 
  
 Sjukpenninggrundande inkomst används som grund för beräkning av vissa socialförsäkringsförmåner som utges som ersättning för inkomstbortfall.60 Det är ett framåtblickande kvalifikationskrav för SGI och i kravet finns en viss varaktighet av arbetet. Det finns även 
  
 59Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6410-15, 
  Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6391-15, 
  Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6409-15 
  och Kammarrätten i Göteborg målnr  
 6351-15. 
  
 60Se 25 och 26 kap. SFB. 
  
 485 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 vissa situationer där en person är försäkrad genom den arbetsbaserade försäkringen utan att denne arbetar.61 
  
 Arbetstillstånd 
  
 I december 2016 fanns cirka 12 000 tillfälliga arbetstillstånd beviljade för personer från länder utanför EU/ESS.62 Enligt 6 a kap. utlän- ningslagen ska en utlänning ha arbetstillstånd för att arbeta som anställd i Sverige om han eller hon varken har permanent uppehålls- tillstånd eller är medborgare i något annat nordiskt land. Från och med den 1 augusti 2013 finns även ett uppehålls- och arbetstillstånd för högkvalificerad tredjelandsmedborgare, som betecknas  
 EU-blå- 
  kort.63,64 
  
 Arbetstillståndet är bundet till viss arbetsgivare och avser ett visst arbete.65 För att beviljas arbetstillstånd finns krav på att anställningen möjliggör för arbetstagaren att försörja sig. Av förarbetena framgår att en person anses kunna försörja sig om anställningen är av sådan omfattning att inkomsten från den erbjudna anställningen inte är så låg att han eller hon behöver försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § social- tjänstlagen (2001:453) för att täcka kostnaderna för bland annat boende och uppehälle.66 Enligt Migrationsverket innebär det ett krav på en minsta månadslön på 13 000 kronor samt att arbetstagaren har ett försäkringsskydd. Det räcker att arbetsgivaren har kollektiv- avtalade försäkringar, såsom sjukförsäkring (inte hälso- och sjukvård) livförsäkring, trygghetsförsäkring och pension.67 Om arbetsgivaren 
  
 616 kap. 9, 11 och 20 §§ SFB. 
  
 62Uppgift från Migrationsverket. 
  
 63 Bestämmelserna finns i 6 a kap. utlänningslagen och i det så kallade blåkortsdirekti- vet 2009/50/EG (bet. 2012/13:SfU13). Europeiska kommissionen presenterade den 7 juni 2016 förslag till ett nytt direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkompetent anställning. Direktivet är tänkt att ersätta direktivet om  
 EU-blåkort. 
  
 64Enligt utlänningslagen är det visserligen förbjudet för arbetsgivare att anställa utlänningar som inte har föreskrivet arbetstillstånd, men det innebär inte att den som arbetar utan sådant tillstånd helt saknar rättigheter. Grundläggande skyddsregler inom arbetsrätt och arbetsmiljö kan i betydande delar tillämpas oavsett utlänningens migrationsrättsliga status. Enligt lagen (2013:644) om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i Sverige finns också från och med den 1 augusti 2013 rätt till viss minimi- lön och en presumtion för tre månaders utfört heltidsarbete. Något undantag från tillstånds- kravet i fråga om förmånstiden enligt denna paragraf finns dock inte för mer än arbetsskade- ersättning. Prop. 2012/13:125 och det så kallade sanktionsdirektivet 2009/52/EG. 
  
 656 kap. 2 a § utlänningslagen. 
  
 66Prop. 2007/08:147 s. 27 och 59. 
  
 676 kap. 2 § utlänningslagen. Se även Migrationsverkets, Handbok i Migrationsärenden 2008. 
  
 486 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 inte är kollektivavtalsbunden måste dessa försäkringar tecknas separat. Enligt rättspraxis ska dessa villkor vara uppfyllda varje månad som arbetstagaren arbetar i Sverige.68 Om arbetstagarna har kortare arbets- tillstånd än ett år så folkbokförs de som regel inte, vilket medför att de inte har tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård. För kortare arbeten i Sverige, krävs därför att arbetstagare har egna sjukvårdsförsäkringar som gäller i Sverige för att de inte ska behöva betala eventuella sjukvårdskostnader i Sverige med egna medel. 
  
 En tredjelandsmedborgare kan beviljas uppehållstillstånd i Sverige tillsammans med sin familj om han eller hon är erbjuden en anställ- ning i Sverige som uppfyller de ovan nämnda kraven för att beviljas arbetstillstånd. Arbetstagarens familjemedlemmar (även barn över 16 år) beviljas också arbetstillstånd, men tillståndet är inte bundet till en särskild arbetsgivare, vilket ger dem rätt att ta upp olika arbeten i Sverige. 
  
 Det finns undantag från arbetstillstånd för tredjelandsmedborgare med familj om arbetstagaren uppfyller kraven för undantag i 5 kap. utlänningsförordningen. Detta gäller dem som är varaktigt bosatta i annan medlemsstat i EU/ESS (enligt Rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning) eller är gästforskare med uppehållstillstånd i tre månader under en tolv månaders period. En person som söker asyl i Sverige kan, vid avslag på asylansökan, få uppehållstillstånd på grund av arbete om han eller hon är anställd sedan minst fyra månader och minst tolv månader framöver. De asylsökandena är då undantagna kravet på arbetstillstånd, men kraven på minsta lön och krav på för- säkringsskydd måste uppfyllas.69 
  
 Arbetstillståndet beviljas inte särskilt för studenter men uppe- hållstillstånd för studier medför att studenter, som i dagsläget inte anses bosatta i Sverige, kan arbeta i väldigt liten omfattning bredvid studierna och därmed omfattas av den arbetsbaserade försäkringen. En doktorand vars utbildning på forskarnivå finansieras med stipendium är inte anställd och stipendier berättigar inte till sociala förmåner på samma sätt som en anställning. När det gäller ersättning vid långvarig sjukdom och föräldraledighet är doktorander med stipendier för- 
  
 68MIG 2015:11. 
  
 69Detta framgår av  
 LMA-kortet, 
  som är ett bevis på att personen är asylsökande i Sverige och får vara i Sverige under tiden som han eller hon väntar på beslut. 
  
 487 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 säkrade via Kammarkollegiet. Försäkringen avser att kompensera doktorander om stipendiet bortfaller till följd av längre sjukfrånvaro, föräldraledighet eller vård av barn. 
  
 Sjukpenninggrundande inkomst 
  
 För att SGI ska kunna fastställs krävs att personen är försäkrad för arbetsbaserade förmåner enligt 4 och 6 kap. SFB. Enligt SFB är SGI den årliga inkomst i pengar som en person tills vidare kan antas få för eget arbete här i landet, antingen som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst (inkomst av anställning) eller på annan grund (inkomst av annat förvärvsarbete).70 Inkomsten ska komma från arbete i Sverige som kan antas vara under minst sex månader i följd eller år- ligen återkommande. Den årliga inkomsten ska antas uppgå till minst 24 procent av prisbasbeloppet71 72 En försäkrads SGI ligger till grund för beräkning av de arbetsbaserade förmånerna, sjukpenning, gravidi- tetspenning, föräldrapenning på sjukpenningnivå, tillfällig föräldra- penning, rehabiliteringspenning, arbetsskadelivränta, smittbärarpen- ning och närståendepenning. 
  
 Om en person inte längre har någon inkomst av arbete ska hon eller han i princip inte omfattas av den arbetsbaserade försäkringen efter efterskyddstiden. Men det finns undantag i form av SGI- skyddad tid som gäller för vissa förvärvsavbrott (som fortsätter att gälla även efterskyddstiden). 
  
 För migrerande arbetstagare finns möjlighet att tillgodoräkna sig inkomster av arbete i annat medlemsland i EU/EES eller vid återflytt till Sverige efter viss tid utomlands. Vid fastställande av SGI i dessa situationer kan det bli gränsdragningsproblem och ytterst handlar det om hur vidsträckt man kan tolka principerna om sammanläggning, likabehandling och likställande (se vidare kapitel 23). 
  
 7025 kap. 2 § SFB. 
  
 71Prisbasbeloppet för år 2017 är av SCB beräknat till 44 800 kronor. 
  
 7225 kap. 3 § SFB. 
  
 488 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Försäkrad utan att arbeta, speciella försäkringssituationer 
  
 Inom socialförsäkringen finns även några speciella situationer utifrån vilka den enskilde ska kunna bli socialförsäkrad även om han eller hon inte har ett arbete. Det rör bestämmelser om att olika slags förmåner kan komma att jämställas med inkomst av arbete. Vissa förmåner inom utbildning och tjänstgöring medför att en person är socialförsäkrad och kan få rätt till inkomstrelaterade förmåner, som pension, samt inkomstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning.73 Pen- sionsgrundande belopp beräknas för plikt, studier och för år med vård av småbarn. Dessa belopp beräknas oavsett om personen har eller haft ett arbete och har som syfte att ge pensionsrätter även när arbete inte utförs men som ändå ska grunda rätt till pension. Det finns ett krav på att personen ska uppfylla ett förvärvsvillkor innan personen fyller 70 år, om det vid utbetalningen av pension ska tas hänsyn tas till pensionsgrundande inkomst för plikttjänstgöring, studier eller barnår i beräkningen. Bestämmelsen ses inte som ett försäkringsvillkor utan enbart villkor för beräkning av inkomstpensionen.74 
  
 Arbetsskadeförsäkringen försäkrar främst de som arbetar men även annan verksamhet som kan ses som förvärvsarbete om det finns risk för arbetsskador.75 
  
 18.5.1Inga ytterligare kvalifikationskrav 
  
 Bedömning: Ytterligare kvalifikationskrav bör inte införas för att enskilda ska omfattas av den svenska socialförsäkringen genom arbete. Det bör inte heller införas någon väntetid för att tillhöra den arbetsbaserade socialförsäkringen. 
  
 736 kap. 9, 11 och 20 §§ SFB. De förmåner som innebär att personen omfattas av den arbets- baserade försäkringen fast han eller hon inte har arbete. Omfattas av skyddade personkretsen för inkomstrelaterade pensioner, det är dagpenning från  
 a-kassa, 
  vårdbidrag, stipendium m.m. Bestämmelsen innebär att en person som inte arbetat och på så vis blivit försäkrad innebär att vid tidpunkten ett försäkringsfall inträffar är de försäkrade för inkomstrelaterad sjuk och aktivitetsersättning och inkomstrelaterad efterlevandepension om personen får någon av för- månerna om räknas upp i 6 kap. 20 § SFB. 
  
 746 kap. 20 § SFB. Se även Martin,  
 L-G. 
  mf.l. Socialförsäkringsbalken, en kommentar, avdelning A. 
  
 756 kap. 22 § SFB. 
  
 489 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 Skälen för bedömningen: Utgångspunkten är att det arbetsbase- rade socialförsäkringsskyddet gäller under den tid som en person har ett arbete eftersom den arbetsbaserade försäkringen ska ge skydd mot förlorad arbetsinkomst. Det finns inga särskilda villkor för att komma in i den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen. Med den definition Sverige har av vad som utgör förvärvsarbete kan en person anses vara arbetstagare även när arbete utförs i mycket liten omfattning och det finns inget krav på en minimigräns i form av inkomstkrav. Dock kan arbetstillstånd för tredjelandsmedborgare anses vara en typ av kvalifikationskrav. 
  
 Jag har övervägt att införa kvalifikationskrav för att omfattas av socialförsäkringssystemet genom arbete (detta ska inte blandas ihop med kvalifikationskrav för förmåner), men bedömt att införandet av sådana kvalifikationskrav för att omfattas av den arbetsbaserade socialförsäkringen inte är önskevärt eftersom det kan få negativa konsekvenser för vissa grupper av arbetstagare, såsom nytillträdda på arbetsmarknaden. Det kan till exempel leda till ekonomiska svårig- heter för sådana arbetstagare i relation till möjligheten att vara borta från arbetsplatsen i samband med sjukdom76, eftersom detta kan medföra att de inte uppfyller kvalifikationsvillkoren. Införandet av kvalifikationskrav är särskilt problematiskt i relation till arbetsskade- försäkringen eftersom det skulle kunna innebära att arbetstagare som utför riskabla arbetsuppgifter inte har rätt till ersättning vid en skada. Arbetsskadeförsäkringen försäkrar främst de som arbetar, men även annan verksamhet som kan ses som förvärvsarbete om det finns risk för arbetsskador.77 Det avser personer som genomgår utbildning, arbetsmarknadspolitiska utbildningar, arbetsprövning, arbetslivsinriktad rehabilitering, lärlingar och praktikanter.78 Dessa kategorier har inte alltid en lön och att införa kvalifikationsvillkor, såsom krav på lön eller minsta antal arbetade timmar som villkor för att de ska tillhöra den arbetsbaserade försäkringen, skulle inne- bära att deras försäkringsskydd försämras. 
  
 Ett annat exempel är föräldraförsäkringen som skiljer sig från övriga socialförsäkringar genom att en person ska har varit försäkrad för sjukpenning under minst 240 dagar i följd före barnets födelse för 
  
 76Efter sjuklöneperioden. Det väcker frågan om att förlänga sjuklöneperioden, men det är utan- för denna utrednings område. 
  
 776 kap. 22 § SFB. 
  
 78 
 2–4 
  §§ föreskrifter om arbetsskadeförsäkring vid utbildning. 
  
 490 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 att kunna ta ut föräldrapenning på  
 SGI-nivå. 
  Det är alltså en slags kvalifikationstid som finns särskilt för föräldrapenningförmåner. Detta kvalifikationskrav kan fullgöras genom arbete inom EU/EES. En förvärvsaktiv person som även arbetat i ett annan  
 EU/EES-stat 
  kan med stöd av sammanläggningsprincipen i förordning 883/2004 uppfylla kravet på kvalifikationstider för den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen. Detta har, när det gäller gränsöverskridande situation, prövats i  
 Bergström-målet.79 
  I målet var det ostridigt att Snyder omfattades av svensk lagstiftning, men hon uppfyllde inte kvalifikationstiden (kravet i de nationella bestämmelserna för rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå). Det är klarlagt genom målet att den generella sammanläggningsprincipen i artikel 6 i för- ordning 883/2004 inte ska uppfattas som att det är två perioder av förvärvsarbete som ska ha fullgjorts i flera medlemsstater. Den be- höriga institutionen i en medlemsstat har alltså ingen möjlighet att kräva att ytterligare försäkringsperioder ska fullgöras i landet för att bevilja föräldrapenning.80 
  
 Vidare är den sjukpenninggrundande inkomsten nära samman- flätad med att tillhöra den arbetsbaserade försäkringen och är därför att anses som ett ytterligare villkor, som delvis kan ses som ett slags kvalifikationsvillkor. Även om den arbetsbaserade socialförsäkringen är knuten till arbete i Sverige, kräver i dagens system i princip inte att något förvärvsarbete utförts för att få fastställd SGI eftersom den är framåtsyftande. Ett av syftena med att ha en ersättning som grundar sig på en förväntad framtida inkomst är att det har bedömts vara en bra uppskattning för den arbetsinkomst som kan förväntas gå för- lorad under till exempel sjukfrånvaron. Det svenska synsättet skiljer sig åt jämfört med många andra europeiska länderna där ersättningen fastställs utifrån de inkomster som den försäkrade har haft innan sjukdomsfallet.81 
  
 Utifrån denna bakgrund är min sammantagna bedömning att det inte ska införas några ytterligare kvalifikationskrav, såsom som krav på att arbetet ska pågå viss tid eller minimiinkomst, för att tillhöra den arbetsbaserade socialförsäkringen. De krav som finns i dag i form av arbetstillstånd och att en persons måste ha en fastställd SGI för att 
  
 79 
 EU-domstolens 
  dom Snyder,  
 C-257/10, 
  ECLI:EU:C:2011:839. 
  
 80Dock är det annorlunda när det gäller arbetslöshetsförmåner enligt artikel 61 i förord- ning 883/2004. 
  
 81SOU 2012:47, Harmoniserat inkomstbegrepp, s. 141 och 163. 
  
 491 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 ha möjlighet att ta del av de arbetsbaserade förmånerna bedömer jag som tillräckliga. Den sjukpenninggrundande inkomsten är både framåtblickande i form av ett varaktighetskrav på arbetet samt har ett inkomstvillkor, som förvisso är väldigt lågt. Dock innebär nuvarande utformningen av SGI att vissa arbetstagare i dag har svårt att uppfylla det framåtsyftande villkoret för att kunna få rätt till ersättning från socialförsäkringssystemet. Det gäller arbetstagare som arbetar i Sverige kortare tid än sex månader och som därför inte kan få en SGI fastställd, men genom att de betalar socialavgifter i Sverige påförs PGI. Införandet av månadsuppgifter och ett bakåtsyftande inkomstunder- lag för SGI skulle kunna leda till ett mer omfattande försäkringsskydd för denna grupp. Det har lämnats förslag på införandet av ett inkomst- underlag baserat på månadsuppgifter.82 
  
 18.6Utsända arbetstagare av annan än statlig arbetsgivare 
  
 18.6.1Allmänt om utsändning till och från Sverige (med undantag för statligt anställda) 
  
 Uttag av socialavgifter 
  
 Enligt socialavgiftslagen (2000:980) ska Skatteverket debitera arbets- givar- och egenavgifter på arbete som utförts i Sverige och på arbete som utförs i utlandet av en person som när arbetet utfördes omfat- tades av svensk socialförsäkring. Den nu gällande socialavgiftslagen (SAL) trädde i kraft den 1 januari 2001 och syftet var bland annat att tydliggöra att socialavgifter ska betalas för personer som omfattas av den arbetsbaserade delen av socialförsäkringen. Den nya social- avgiftslagen skulle vara mer fristående från de lagar som då reglerade tillhörigheten till de sociala trygghetssystemen. Dock påpekade man att sambandet mellan socialförsäkringstillhörigheten och avgifts- skyldigheten skulle vidmakthållas. Skyldigheten att betala social- avgifter skulle gälla för ersättning för eller inkomst av arbete i Sverige i den betydelse begreppet arbete i Sverige hade enligt socialförsäkrings- lagen (numera socialförsäkringsbalken). Om arbetet inte hade utförts 
  
 82 SOU 2015:21, Mer trygghet och bättre försäkring. 
  
 492 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 i Sverige skulle socialavgifter betalas om den som utfört arbetet om- fattades av den svenska arbetsbaserade delen av socialförsäkringen. 
  
 Utsända av annan än statlig arbetsgivare 
  
 Arbete utomlands för en arbetsgivare med verksamhet i Sverige anses som arbete i Sverige om arbetstagaren är utsänd av arbetsgivaren och arbetet kan antas vara längst ett år.83 Av förarbetena till socialför- säkringslagen framgår att det var rimligt att arbete som inte fysiskt utförs i Sverige, men som har en stark anknytning till Sverige, ska omfattas av den arbetsbaserade delen av socialförsäkringen. Om den som sänds ut uppfyller kriterierna för utsändning ska det arbete som utförts i ett annat land jämställas med arbete i Sverige och arbets- tagaren ska omfattas av den svenska socialförsäkringen under hela utsändningstiden. Enligt ordalydelsen gäller bestämmelsen om ut- sändning för arbetstagare, men även uppdragstagare får anses om- fattade av utsändningsbestämmelsen.84 Arbetstagare som sänds ut till en stat utanför EU/EES eller som Sverige inte har ingått avtal med ska, enligt reglerna i 1 kap. 8 § SAL jämfört med 6 kap. 4 § första stycket SFB, vara försäkrade i Sverige om utsändningen kan antas vara längst ett år. I SAL finns inte ett krav på att arbetstagaren är för- säkrad vid utsändningstillfället. Under den i dag ettåriga utsändnings- tiden tillgodoför Skatteverket pensionsgrundande inkomst på in- komsten samt påför arbetsgivaravgifter på utgiven ersättning. 
  
 6 kap. 4 § andra stycket SFB är en omvänd utsändningsregel som anger att när en utländsk arbetsgivare under motsvarande förhållande sänder en person till Sverige för arbete ska arbete i Sverige inte anses föreligga.85 
  
 Det finns i dag inte någon lagstadgad möjlighet till intyg om vilken lagstiftning man omfattas av i samband med utsändning till länder utanför EU/EES. 
  
 836 kap. 4 § första stycket SFB. 
  
 84Se utskottsbetänkande 1983/48:SfU10. s. 18 – ”utskottet anser det rimligt att sjukpenning- skyddet upprätthålls för försäkrade som tillfälligt arbetar utomlands under sådana förhållanden att bosättningen i Sverige består. Det bör gälla oavsett om den försäkrade är anställd, upp- dragstagare eller egenföretagare”. 
  
 856 kap. 4 § andra stycket SFB. 
  
 493 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 Andra situationer som liknar utsändning 
  
 Det kan finnas gränsdragningsproblem mellan utsändning och distansarbete. Den utveckling som sker på arbetsmarknaden med nya anställningsformer innebär att arbete i dag inte alltid är knutet till en viss fast arbetsplats där arbetstagaren befinner sig mellan vissa tider. Det finns ingen rättslig definition av begreppet distansarbete, men jag menar att det kan beskrivas som arbete som utförs utanför den ordinära arbetsplatsen ofta med hjälp av moderna teknologiska hjälp- medel. I förarbetena till den tidigare socialförsäkringslagen noteras att arbete på distans inte per automatik innebär att en person omfattas eller exkluderas av svensk socialförsäkring, utan det bör vara de rätts- vårdande myndigheterna som genom praxis fastställer under vilka omständigheter arbete som helt eller delvis utförs i hemmet eller på distans ska anses som arbete i Sverige.86 Styrande för en person om- fattas av socialförsäkringssystemet skulle i stället vara om det fanns en stark anknytning till Sverige. Det preciserades dock inte några kriterier för när arbete skulle anses utfört i Sverige, utan det överlämas till de rättsvårdande myndigheterna.87 Försäkringskassan har i sin vägledning framhållit att det är lagstiftningen i det land där arbetet fysiskt utförs som är tillämplig, oavsett var arbetsgivaren finns.88 Försäkringskassans nuvarande tolkning innebär att personer som arbetar på distans i ett annat land inte kan vara försäkrade i Sverige även om de utför arbete åt svenska arbetsgivare med verksamhet i Sverige.89 Vidare är den rätts- praxis som har utvecklats på området varken tydlig eller anpassad till dagens olika arbetsformer. Kammarrätten i Stockholm har följt För- säkringskassans tolkning och i ett mål ansett att det avgörande är var arbetet rent fysiskt utförs.90 I ett annat mål hade personen utfört arbete för en svensk arbetsgivare på distans och domstolen menade i detta mål att det i stället är avgörande var personen är anställd.91 I ytterligare avgörande bedömde kammarrätten att en person som 
  
 86Prop. 1998/99:119 s. 105. 
  
 87Prop. 1998/99:119 s. 105. 
  
 88Försäkringskassans vägledning Tillämplig lagstiftning, EU, socialförsäkringskonventioner. 
  
 2004:11, version 4. 
  
 89Försäkringskassans vägledning 2004:11, Tillämplig lagstiftning, EU, socialförsäkringskon- ventioner, version 4 s. 65. 
  
 90Kammarrätten i Stockholm, målnr  
 5876-1999. 
  Hon ansågs vara omfattad av engelsk lag- stiftning för tid som hon varit bosatt i England och utfört arbete där, och inte ha rätt till svensk föräldrapenning. 
  
 91Kammarrätten i Stockholm, målnr  
 4084-1999. 
  
 494 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 flyttat tillbaka och bosatt sig i Sverige och fortsatt utföra arbete i Sverige för sin tyska arbetsgivare ansågs vara försäkrad i Sverige.92 I ytterligare ett mål har kammarrätten bedömt att det arbete som utfördes från bostaden i Storbritannien, på distans för arbetsgivaren i Sverige, inte var att jämställa med ett arbete som utförs i Sverige. En annan fråga i det målet var om arbetstagaren kunde ses som utsänd av den svenska arbetsgivaren och domstolen konstaterade att kvinnan i målet uppfyllde kriterierna för att anses som utsänd av arbetsgivaren.93 Det finns alltså olika bedömningar i rättspraxis angående distansarbete och som belyser gränsdragningsproblematiken mellan utsända och distansarbete. Distansarbete i gränsöverskridande situationer är i dag inte ovanligt och kommer säkerligen att öka framöver i takt med ny teknologi och nya anställningsformer. Det uppkommer därför frågor om hur en arbetsgivare och det offentliga ska kunna tillförsäkra arbetstagaren i dessa situationer socialt skydd. 
  
 Distansarbete i gränsöverskridande situationer är viktigt för att möjliggöra att grupper, såsom exempelvis medföljande till utsända, kan fortsätta att arbeta samt behålla en koppling till den svenska arbetsmarknaden. Dessa kan dock inte fortsätta att omfattas av den arbetsbaserade socialförsäkringen om krav på att vara fysiskt i landet finns. Jag har övervägt att mot bakgrund av tidigare förarbetsuttalan- den närmare reglera vilka kriterier som ska gälla för stark anknytning till Sverige, men bedömer att det utifrån det faktum att anknytningen kan se så olika ut från fall till fall är svårt att mer exakt definiera begreppet. Det bör därför vara upp till tillämpande myndighet och domstolar att bedöma när distansarbete i gränsöverskridande situa- tioner har en så stark koppling till Sverige att distansarbetet bör ses som arbete i Sverige. Vissa kriterier, såsom arbetets karaktär, var det fysiskt utförs, arbetets varaktighet, omfattning, arbetsgivarens verk- samhet i landet och var arbetstagaren är anställd samt var social- avgifter betalas skulle kunna tjäna som vägledning i bedömningen om det kan vara ett distansarbete som kan jämställas med ett arbete som utförs i Sverige. 
  
 De flexibla lösningar som finns inom unionsrätten, att med- lemsländerna träffar särskilda avtal för de enskilda personerna, bör 
  
 92Kammarrätten i Stockholm, målnr  
 2260-06. 
  
 93Kammarrätten i Jönköping, målnr  
 1804-07, 
  se även problematiken i exempelvis Förvaltnings- rätten i Göteborg målnr  
 5226-15. 
  
 495 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 även kunna tillämpas på nationell nivå för de personer som ska arbeta på distans. Rätten till att få ett beslut om intyg som stadgar om en person är försäkrad i Sverige enligt SFB, som jag föreslår, bör bidra till större trygghet, tydlighet och förutsägbarhet för den enskilde, inklusive personer som arbetar på distans eller sänds ut (se kapitel 17). 
  
 Tillgång till hälso- och sjukvård 
  
 Gällande tillgång till hälso- och sjukvård har de som är folkbokförda i Sverige, enligt 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), (HSL) till- gång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård. Av 20 § folkbok- föringslagen (1991:481) (FOL) framgår att den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila utom landet under minst ett år ska avregistreras från folkbokföringen som utflyttad om inte annat följer av fjärde stycket eller 14 § FOL. Personer som är utsända längre tid än ett år i annan tjänst än statlig tjänst har således inte som regel tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige. 
  
 Det bör även poängteras att hälso- och sjukvård omfattas av sak- området i förordning 883/2004, vilket betyder att tidsperioden för tillgång till hälso- och sjukvård för utsända, som följer av 20 § FOL är kortare än i jämförelse med förordning 883/2004. Vidare ger det europeiska sjukförsäkringskortet (EHIC) rätt för utsända och deras familjemedlemmar att inom en  
 EU/EES-medlemsstat 
  få tillgång till nödvändig sjukvård i arbetsstaten på samma villkor som den statens invånare. Sverige har dessutom i vissa av de bilaterala avtalen reglerat rätten till sjukvård och dessutom ingått sjukvårdskonventioner med vissa länder (se vidare kapitel 14). 
  
 Utsänd enligt förordning 883/2004 
  
 Utsändningstiden i enlighet med SFB och FOL är kortare än i jäm- förelse med förordning 883/2004, där utsändningstiden är 24 månader. Reglerna i förordningen kan även omfatta tredjelandsmedborgare som bor i en  
 EU/EES-medlemsstat 
  och arbetar i en annan.94 
  
 94 Avtalet med  
 EES-länderna 
  och Schweiz gäller inte för tredjelandsmedborgare. Sverige har ett bilateralt avtal med Schweiz som gäller för tredjelandsmedborgare. I avtalet är utsänd- 
  
 496 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Av artikel 12 i förordning 883/2004 framgår att det finns flera specifika villkor som ska vara uppfyllda för att personer som sändas ut ska fortsätta att omfattas av den sociala tryggheten i den utsänd- ande staten. Dessa villkor är: 
  
 5.Personen ska arbeta som anställd. 
  
 6.Arbetet ska utföras för en arbetsgivare som normalt bedriver verksamhet i landet. 
  
 7.Arbetet ska utföras för arbetsgivarens räkning. 
  
 8.Arbetet ska maximalt utföras 24 månader. 
  
 9.I förordningen uppställs även krav på att den som sänds ut inte ska ersätta någon annan utsänd person. 
  
 10.Därtill kommer kravet på att personen fortsatt ska omfattas av lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten. 
  
 Försäkringskassan är behörig institution att utfärda och ta emot  
 A1-intyg 
  om tillämplig lagstiftning.95 Försäkringskassan vidare- befordrar kopior av samtliga utfärdade  
 A1-intyg 
  till Skatteverket för att de ska kunna fastställa om den enskilde ska betala social- avgifter eller inte.  
 A1-intyget 
  är bindande. I Mason målet96 konstaterar  
 EU-domstolen 
  att den behöriga institutionen måste göra en bedömning av alla fakta som rör utsändningsreglerna efter- som den måste kunna garantera att den information som finns i intyget (A1) är korrekt. 
  
 Utsänd egenföretagare enligt förordning 883/2004 
  
 En person som normalt är verksam som egenföretagare i en med- lemsstat kan sända ut sig för att tillfälligt arbeta i en annan medlems- stat. För att han eller hon fortsättningsvis ska omfattas av lag- stiftningen i den utsändande staten ska han eller hon bedriva en 
  
 ningstiden 24 månader. Sverige har inget bilateralt avtal med Ford, vilket leder till att svensk rätt kan vara tillämplig vid utsändning till Ford. 
  
 95Den som är utsänd eller arbetar i flera stater kan till exempel ansöka om ett dokument som intygar vilken stats sociala trygghetssystem denne ska omfattas av. Intyget används också för att visa var personen betalar socialavgifter. 
  
 96 
 EU-domstolens 
  dom Mason,  
 C-202/97 
  ECLI:EU:C:2000:75. 
  
 497 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 liknande verksamhet som i den stat han eller hon sänder ut sig från. Arbetet, precis som för anställda, får inte vara längre än 24 månader.97 Att vara verksam som egenföretagare i den utsändande staten innebär att personen stadigvarande utövar omfattande verksamhet i den medlemsstat där denne är etablerad. Den behöriga institu- tionen ska kontrollera om egenföretagaren har ett kontor, betalar skatt och har momsregistrering. Enligt ett beslut från Administra- tiva kommissionen ställs även krav på att egenföretagare måste ha utövat sin verksamhet under en viss tid, där en period på två månader anses uppfylla kravet.98 Den verksamhet som egenföretagaren ska utöva i en annan medlemsstat ska vara liknande den som förekom- mer i den stat som utsändning sker ifrån, vilket innebär att man tar hänsyn till verksamhetens faktiska karaktär. Till exempel kan det vara av liknande karaktär när det är inom samma sektor, men även inom samma sektor kan det naturligtvis finnas skillnader som gör 
  
 att det inte anses vara verksamhet av liknande karaktär.99 
  
 Utsänd enligt de bilaterala avtalen om social trygghet 
  
 Sverige har slutit avtal om social trygghet100 med ett  
 20-tal 
  länder. I de flesta avtalen som Sverige har ingått med andra länder, finns inte några regler om att egenföretagare kan sändas ut. Endast i ett fåtal avtal, såsom de med USA och Kanada, nämns uttryckligen egenföretagare. När det gäller utsända arbetstagare är dessa dock reglerade i de olika avtalen. Tiden för utsändning varierar mellan  
 12–60 
  månader. Den utsände arbetstagaren omfattas av hemlandets socialförsäkring om utsändningen pågår under kortare tid än den tid som regleras i avtalet om social trygghet. Under denna tid be- talas avgifterna enligt avtalet i utsändningslandet, det är alltså den utsändes hemland, och därefter betalas alla avgifter i arbetslandet. I några av avtalen ska den anställde omfattas av arbetslandets lag- stiftning redan från första dagen om avsikten är att utsändningen ska vara längre tid än 12, 24, 36 eller 60 månader, de så kallade avsiktskon- ventionerna. En avsiktskonvention innebär att utsändningsreglerna 
  
 97Artikel 12.2 i förordning 883/2004. Se även betänkandet kapitel 11. 
  
 98AK beslut nr A2. 
  
 99Artikel 14. 4 i förordning 987/2009. 
  
 100Tidigare benämndes som konventioner. 
  
 498 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 inte blir tillämpliga om utsändningstiden från början är avsedd att vara längre tid än avtalets tidsgräns. 
  
 Vissa av avtalen om social trygghet reglerar endast pensions- förmåner, vilket innebär att en stor del av arbetsgivaravgifter betalas i Sverige. Det gäller avtalen med USA, Kanada, Indien och Sydkorea. 
  
 Avtalen om social trygghet mellan Sverige och andra EU/EES- länder har delvis förlorat sin betydelse efter det att förord- ningarna 883/2004 om samordning av social trygghet101 och förord- ning 1231/2010 om utvidgning av förordning 883/2004 till tredje- landsmedborgare102 trädde i kraft. 
  
 Tabell 18.1 Sveriges avtal om social trygghet 
  
 Avtalsländer 
  
 Utsändningstid 
  
 Avsiktskonventioner 
  
 Chile, Kent, Turkiet 
  
 12 månader 
  
 Chile, Israel 
  
 De Nordiska länderna103, Indien, 
  
 Serbien-Montenegro104, 
  Sydkorea 
  
 och Quebec 
  
 24 månader 
  
 Indien och Sydkorea 
  
 Marocko och Israel 
  
 36 månader 
  
 Turkiet 
  
 Kanada och USA 
  
 60 månader 
  
 USA 
  
 För en arbetstagare upphör den arbetsbaserade försäkringen om arbetet av någon anledning inte längre räknas som arbete i Sverige. Det kan till exempel röra sig om att arbetstagaren i stället omfattas av motsvarande försäkring i det land han eller hon är utsänd till. I andra fall kan det bero på att utsändningstiden blir förlängd och då överskrider tidsgränsen.105 
  
 101Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, EUT L 166, 30.4.2004, s. 1 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 102Europarlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av den 24 november 2010 om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förord- ningar. EUT 2010 L 344/1, 29.12.2010. Se även  
 EU-domstolens 
  dom James,  
 C-475-93, 
  ECLI:EU:Clarke. 
  
 103Konventionen tillämpas i förhållande till Island och Norge på tredjelandsmedborgare bo- satta inom Norden. 
  
 104Avtalet tillämpas avseende Serbien och även i förhållande till  
 Bosnien-Hercegovina. 
  (SÖ 2002:18). Sedan Slovenien och Kroatien blev medlemmar i EU gäller inte avtalet för dessa. 
  
 1056 kap.  
 8–11 
  §§ SFB. Även 4 kap. 5 § SFB. 
  
 499 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 Den nordiska konventionen tillämpas i förhållande till Island och Norge för tredjelandsmedborgare som är bosatta inom Norden. I den nordiska konventionen är utsändningstiden 24 månader. 
  
 För att kunna styrka att en person som har sänts ut för arbete i den andra staten krävs generellt i alla avtal ett intyg om tillämplig lagstift- ning. Det är Försäkringskassan som utfärdar sådana intyg. 
  
 Det finns vidare dispensmöjligheter där de behöriga institutionerna kan komma överens om undantag från avtalets regler om förlängd tid för utsändning. 
  
 18.6.2Oförändrad huvudregel gällande tidsfrist för utsändning 
  
 Bedömning: Nuvarande huvudregel för tidsfrist i SFB för utsänd- ning av arbetstagare till och från Sverige av annan än statlig arbetsgivare bör inte förändras. 
  
 Skälen för bedömningen: Möjligheten att vara utsänd och fort- sätta att kvarstå i hemlandets socialförsäkring (sociala trygghets- system) är i förordning 883/2004 och vissa av de bilaterala avtalen längre än för de som omfattas av 6 kap. 4 § första stycket SFB. 
  
 Jag har övervägt att föreslå att förlänga utsändningstiden i SFB till två år för utsända av annan än statlig arbetsgivare för att ytterligare främja gränsöverskridande rörelse av arbetstagare från och till Sverige. Vidare skulle en förlängd utsändningstid enligt mig kunna ge bättre möjligheter för svenska företag och andra arbetsgivare att verka i en globaliserad värld genom att de kan sända ut arbetstagare under en längre tid och därmed ytterligare bidra till kompetensförsörjning och  
 -utveckling 
  inom företaget såväl som på utsändningsorten. Därutöver bidrar dagens regelverk till att utsända inom EU/EES får möjlighet till längre utsändningstid än de som sänds ut till tredje land (med vissa undantag för de länder där bilaterala avtal om social trygghet finns), vilket negativt kan påverka företag och andra arbetsgivares möjlighet att etablera sig och verka i länder utanför EU/EES. Det kan således finnas skäl att göra de svenska utsändningsreglerna mer kon- forma med förordningens regler samt i vissa fall de bilaterala avtalen genom att ändra tidsfristen för utsändningsreglerna i SFB till två år. 
  
 Jag har utifrån detta övervägt att förlänga utsändningstiden i 6 kap. 4 § första stycket SFB till två år, vilket skulle innebära att utsända av 
  
 500 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 annan än statlig arbetsgivare omfattas av den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen under denna tid, men inte av den bosättnings- baserade försäkringen. Därutöver har jag övervägt att möjliggöra för denna grupp och deras medföljande att omfattas av den bosättnings- baserade socialförsäkringen under den förlängda utsändningstiden (upp till två år) för att ytterligare främja utsändning av arbetstagare, också för dem som har medföljande familjemedlemmar. Detta skulle kunna möjliggöras genom en särreglering i 5 kap. 4 § SFB. 
  
 Därutöver har jag även övervägt att förlänga tidsfristen i 6 kap. 4 § andra stycket SFB till två år, det vill säga för utsända till Sverige. Dock har det väckts frågor om ett sådant förslag kan ge kon- kurrensfördelar till utländska företag genom till exempel låga löner. Erfarenhet från östutvigden av EU visar å andra sidan att liknande farhågor gällande tillgången på låglönearbetskraft inte generellt har införlivas, även om vissa branscher, såsom byggsektorn, har ett stort antal arbetstagare utsända till Sverige.106 Enligt en underlags- rapport till globaliseringsrådet är det en vanligt förekommande syn att globaliseringen innebär förlorade arbetstillfällen, lägre löner och sämre arbetsvillkor. Forskning på området visar dock att globali- seringen ger positiva nettoeffekterna på sysselsättningen och att risken med globaliseringen snarare ligger i ökade inkomstklyftor än högre arbetslöshet.107 
  
 Dock har jag efter noga övervägande valt att inte lägga förslag kring en förlängd tidsfrist för utsända av annan än statlig arbetsgivare och deras medföljande mot bakgrund av att det blir ett otydligt och delvis skevt skydd för social trygghet för denna grupp utsända då de som regel endast har tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige under ett års utlandsvistelse. Personer som antas tillbringa sin dygnsvila utomlands under minst ett år avregisteras som regel från folkbokföringen, vilket medför att de inte har tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift). Vidare skulle en förlängd tidsfrist (till två år) för utsända till Sverige även medföra att denna grupp skulle kunna folkbokföras i Sverige, vilket återigen skulle med- föra ett otydlig och skevt skydd för social trygghet för denna grupp eftersom de därmed skulle ha tillgång till subventionerad hälso- och 
  
 106LO- rapport (2013). Facket och EU: Gäst i verkligheten - om utstationerad arbetskraft i praktiken. 
  
 107Calmfors, L. (2008). Globalisering – hot eller räddning för jobben. Underlagsrapport nr 25 till Globaliseringsrådet. 
  
 501 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 sjukvård i Sverige, men inte omfattas av socialförsäkringssystemet. Det är inte heller syftet med utsändningsreglerna att den utsände ska omfattas av det mottagande landets sociala trygghetssystem. Ett sådant förslag skulle därför bland annat kräva ändringar i FOL eller HSL, vilket jag bedömer inte är önskvärt. 
  
 Sammantaget har jag bedömt att det utifrån ovan inte är kompa- tibelt med de regelverk som finns i Sverige i dag att föreslå en för- längd utsändningstid för arbetstagare till och från Sverige i SFB. 
  
 18.6.3Möjlighet att fortsatt vara försäkrad i som längst tre år vid utsändning 
  
 Förslag: Försäkringskassan ska kunna medge att arbete utomlands som utsänd ska anses som arbete i Sverige i som längst tre år. 
  
 Skälen för förslaget: Den svenska ekonomin är djupt integrerad i världsekonomin. Många svenska företag verkar på den globala mark- naden. För dessa företag är det viktigt att personal som är utsända har en adekvat social trygghet. 
  
 Som nämnts ovan, har jag övervägt en generell möjlighet, oavsett situation, till förlängning för utsändning av annan än statlig arbets- givare men valt att inte lägga ett sådant förslag. För svenska företag kan det dock finnas vissa situationer i vilka det är angeläget att kunna ha nyckelpersonal utsänd för en längre tid. Jag anser att det därför finns skäl att införa en möjlighet att efter en prövning om skäl före- ligger medge att arbete utomlands som utsänd ska ses som arbete i Sverige i som längst tre år. Genom förslaget förbättras möjligheterna för svenska företag att verka och konkurrera på en internationell marknad. Möjligheten till förlängt socialförsäkringsskydd bör be- gränsas så att det som längst kan uppgå till tre år. För att kunna stå kvar i folkbokföringen är det lämpligt med prövning för ett år i taget. 
  
 En delvis likartad dispensregel finns även i förordning 883/2004. I förordningen finns möjlighet för medlemsstaterna att ge dispens för förlängd tid för utsändning.108 Dispensregeln kan användas för längre utsändningar, där man redan från början vet att en persons utsänd- ning kommer att vara längre tid än två år. En överenskommelse måste 
  
 108 Artikel 16 i förordning 883/2004. 
  
 502 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 ingås mellan staternas behöriga institutioner om den som ska sändas ut ska fortsätta att omfattas av lagstiftningen i den stat som sänder ut honom eller henne. Många medlemsstater accepterar sådana överens- kommelser i upp till fem år. 
  
 Den föreslagna ändringen i SFB ger en möjlighet att förlänga tiden för vissa situationer i de fall utsändningstiden antas överstiga ett år. Det kan, enligt min mening, bidra till att underlätta rörligheten över gränserna mellan Sverige och tredje land. Det kan även vara befogat att kunna utsträcka det svenska socialförsäkringsskyddet för den som är utsänd till ett land som inte har ett omfattande socialförsäkrings- system. Jag bedömer dock att möjligheten till förlängning bör be- gränsas i tid och det bedöms som rimligt att ha en möjlighet att för- länga tiden i som längst tre år om skäl föreligger. De situationer som avses är till exempel att arbetet eller arbetsförhållandena har för- ändrats under tiden och att det arbete som den utsände påbörjat inte kunnat slutföras inom den ursprungliga utsändningstiden. Detta gäller särskilt om personen i fråga är en nyckelperson för arbets- givaren. Andra skäl kan också vara att den utsände har sådan spets- kompetens som behövs i det andra landet och att han eller hon inte kan ersättas av en lokalanställd. 
  
 18.6.4Utsända arbetstagare från Sverige 
  
 Förslag: En person ska vara försäkrad enligt SFB vid tidpunkten för utsändning från Sverige för att kunna fortsätta att vara för- säkrad under utsändningstiden. 
  
 Skälen för förslaget: I förordning 883/2004 anges som ett krav för utsändning att personen fortsatt omfattas av lagstiftningen i med- lemsstaten. Enligt Europeiska kommissionen torde det innebära ett krav på att en person omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där arbetsgivaren är etablerad. Administrativa kommissionen har ansett att en period på minst en månad kan anses uppfylla det kravet. Kravet uppfylls även genom anställning hos en arbetsgivare i den ut- sändande staten. Det är dock inte nödvändigt att en person under denna tidsperiod (en månad) arbetar för den arbetsgivaren för vilken 
  
 503 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 utsändningens görs. Villkoret är därför också uppfyllt för en person som är försäkrad på grund av bosättning.109 
  
 Utsändningsregeln i SAL kräver inte att en arbetstagare är för- säkrad vid utsändningstillfället. Det finns inte heller ett sådant explicit krav i SFB, men eftersom en arbetstagare omfattas av den arbets- baserade socialförsäkringen från första anställningsdagen borde det dock i praktiken innebära att arbetstagare i merparten av utsänd- ningarna redan är försäkrade enligt svensk socialförsäkring. Den första anställningsdagen sammanfaller som regel med det faktiska arbetets första dag. I en icke gränsöverskridande situation medför detta generellt inte några svårigheter, men i gränsöverskridande situa- tion när en arbetstagare i utlandet har anställts för att sändas ut från Sverige, är det inte lika självklart när första anställningsdagen är eller när kravet på verklig anknytning till den svenska arbetsmarknaden är uppfyllt för att omfattas av svensk socialförsäkring (om dessa krav inte uppfylls kan det inte vara fråga om utsändning från Sverige).110 Som tidigare konstaterats finns inga förtydliganden eller kriterier för när en verklig anknytning till den svenska arbetsmarknaden ska anses föreligga. 
  
 Även om det finns ett behov av att förtydliga när en person i dessa fall ska omfattas av den svenska socialförsäkringen bedömer jag att det endast gäller ett fåtal fall när företag anställer personer som är i tredje land för att sändas ut till något annat land. Det bör här noteras att utsändningsreglerna inte rör lokalanställda i utlandet eller personer som direktanställs utomlands av utländska dotter- bolag till svenska företag. 
  
 Jag föreslår även att det ska finnas en rätt att begära ett intyg som anger att en person är försäkrad enligt SFB. Detta beslut kan exempelvis användas i samband med utsändning från Sverige till länder utanför EU/EES och till länder som Sverige inte har ingått ett avtal om social trygghet med (se närmare kapitel 17). 
  
 109Europeiska kommissionen (2013). Praktisk vägledning om den lagstiftning som gäller i EU, EES och Schweiz, s. 12. 
  
 110Prop. 1998/99:119 s. 114. 
  
 504 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 18.6.5Utsändning av egenföretagare från Sverige 
  
 Förslag: Det ska göras ett förtydligande i 6 kap. 2 § andra stycket SFB för fysiska personer som bedriver näringsverksamhet med fast driftsställe i Sverige. Förtydligandet innebär att det uttryck- ligen anges att verksamhet som utförs utomlands ska anses be- driven här i landet, om verksamheten hänför sig till driftsstället. Detta bedömer jag motsvarar vad som gäller i dag. 
  
 Bedömning: En särskild reglering för utsändning av egenföre- tagare från Sverige ska inte införas i SFB i dagsläget även om det råder viss osäkerhet kring regelverket vad gäller utsända egen- företagare. 
  
 Skälen för förslaget och bedömningen: I dag finns ingen särskild utsändningsregel för egenföretagare i SFB. För de egenföretagare som har fast driftsställe i Sverige finns dock möjligheten att omfattas av socialförsäkringsskyddet, om verksamheten som bedrivs utomlands hänför sig till ett fast driftsställe i Sverige. Denna bestämmelse om- fattar dock inte alla de personer som bedriver verksamhet som egen- företagare i dag då egenföretagare kan ha fast driftsställe i flera länder. 
  
 Anledningen till att inte införa några särskilda regler togs upp i förarbetena där det fördes resonemang om att arbete som egen- företagare utför utomlands är jämställt med arbete i Sverige i de fall inkomsten är hänförlig till den verksamhet som bedrivs i Sverige. Egenföretagarnas socialförsäkringsskydd knyts till att deras verksam- het bedrivs i Sverige genom fast driftställe. I och med att inkomsten som intjänats utomlands hänförs till det fasta driftstället i Sverige blir inkomsten skattepliktig och egenavgifter kan då debiteras på utlands- inkomsten i Sverige.111 Det råder dock i dag viss osäkerhet om vad som gäller för de svenska egenföretagare som arbetar utomlands och när det gäller frågan om och i vilken utstäckning som arbetet faller in under bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket SFB. Jag anser därför att det ska göras ett förtydligande av bestämmelsen. 
  
 Vidare har Skatteverket i en promemoria 2012 föreslagit att en särskild utsändningsregel för egenföretagare skulle införas. Förslaget 
  
 111 Prop. 1998/99:119 s. 105. 
  
 505 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 genomfördes dock inte eftersom vissa remissinstanser menade att förslaget inte innehöll någon tidsgräns och att det skulle kunna med- föra att fler skulle omfattas av svensk socialförsäkring.112 
  
 Jag har övervägt att införa en särskild utsändningsregel i SFB för egenföretagare från Sverige för att bland annat uppnå konformitet mellan reglerna i förordning 883/2004 och SFB gällande möjlighet till utsändning för egenföretagare. Förordning 883/2004 innehåller, till skillnad från SFB, särskilda regler om utsändning av egenföretagare. Det kan finnas behov av att vidareutveckla regelverket för denna grupp. Om en egenföretagare har en tydlig lagstadgad möjlighet att kvarstå i det svenska socialförsäkringssystemet under utsändnings- tiden kan det antas att denne är mer benägen att erbjuda sina tjänster som egenföretagare utomlands eftersom detta inte kommer att på- verka dennes ekomomiska och sociala villkor i relation till socialför- säkringsskyddet negativt. Jag har även övervägt ett sådant förslag mot bakgrund av att antalet egenföretagare i Sverige ökar och att de blir en alltmer viktig faktor i den svenska samhällsekonomin. Från SCB företagsregister framgår att det finns cirka 1 000 000 företag i Sverige. Företagen är  
 handels-, 
  kommandit- och aktiebolag samt en- skilda firmor. Företagen är en viktig drivkraft för den ekonomiska tillväxten i Sverige. Mellan åren 2003 och 2010 var det en ökning på 120 000 företag, vilket är ca 15 procent. Under åren 2012 och 2013 var den en minskning på 1 procent, men sedan år 2014 har antalet företag i Sverige ökat igen.113 
  
 Egenföretagare är dock en komplex grupp och jag finner vid en sammantagen bedömning att det finns behov av en djupare analys av det verkliga behovet av utsändningsregler för egenföretagare och de praktiska konsekvenserna av en sådan särskild reglering, vilket inte har varit möjligt inom ramen för denna utrednings uppdrag. Behovet av en djupare analys understryks av att det i dag finns många skillnader mellan de regler som gäller för egenföretagare och de som är anställda i ett eget aktiebolag. Till exempel kan egenföretagare välja karenstid och därigenom påverka egenavgiften. Den som driver sitt företag som ett aktiebolag räknas inom sjukförsäkringen som anställd medan den som driver sin verksamhet i en enskild firma, handels- 
  
 112Skatteverkets promemoria, Socialavgifter på icke inkomstbeskattade ersättningar m.m. Dnr  
 131-46356-12/113. 
  Se även prop. 2012/13:18. 
  
 113SCB företagsdatabas. 
  
 506 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 bolag eller kommanditbolag betecknas som egenföretagare, och faller under bestämmelserna för inkomst av annat förvärvsarbete.114 
  
 Jag avstår mot denna bakgrund att lägga särskilda förslag av- seende utsändning av egenföretagare. 
  
 Även om jag i dagsläget har bedömt att det saknas underlag för att lägga mer långtgående förslag kan det ändå vara av intresse att redo- göra för möjliga rekvisit för att reglera utsändning av egenföretagare som jag har övervägt. Det första möjliga rekvisitet är att arbetet utomlands inte ska vara självständigt i förhållande till verksamheten vid det fasta driftstället i Sverige. För att egenföretagaren fortsätt- ningsvis ska vara försäkrad i den utsändande staten (Sverige) ska han eller hon bedriva en liknande verksamhet som han eller hon bedriver i Sverige. I 6 kap. 8 § SFB anges att för andra än anställda gäller för- säkringen från den dag arbetet har påbörjats. Det skulle innebära att för att en egenföretagare ska kunna sända ut sig från Sverige och fort- sätta omfattas av svenskt socialförsäkringsskydd måste verksamheten ha påbörjats i Sverige. Ett sådant rekvisit kan innefatta krav på att näringsverksamheten ska ha bedrivits i Sverige under en viss tid. Administrativa kommissionen har ansett när det gäller krav på att verksamheten ska har bedrivits under viss tid är två månaders verk- samhet rimlig för att en egenföretagare ska kunna sändas ut och omfattas av utsändningsreglerna i förordning 883/2004. 
  
 Det bör även vara en tydlig tidsgräns för hur länge en egenföre- tagare kan vara utsänd. 
  
 18.6.6Utsändning av arbetstagare till Sverige 
  
 Bedömning: Det nuvarande rekvisitet motsvarande förhållande i SFB ska inte förändras. Med motsvarande förhållande bör dock inte avses att den utsände till Sverige omfattas av offentligt inrättade socialförsäkringssystem i utsändningsstaten. 
  
 Skälen för bedömningen: I nuvarande lydelse av 6 kap. 4 § andra stycket SFB stadgas att när en utländsk arbetsgivare under mot- 
  
 114 SOU 2015:21 s. 324. 
  
 507 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 svarande förhållande sänder någon till Sverige för arbete ska arbete i Sverige inte anses föreligga. 
  
 Utsändning är definierat i 1 kap. 8 § första stycket SAL där det framgår att arbete för en arbetsgivare som utförs i ett annat land än det där arbetsgivaren bedriver sin verksamhet anses som arbete i Sverige i samma utsträckning som enligt 6 kap. 4 § SFB. Paragrafen i SFB avser både en svensk arbetsgivare som sänder ut en anställd för arbete i annat land och en utländsk arbetsgivare som sänder hit personal för arbete här i landet. Regeln i SFB innebär således att när en utländsk arbetsgivare sänder en person till Sverige för ett arbete som kan antas vara under längst ett år ska det inte räknas som arbete i Sverige och socialavgifter ska till följd härav inte betalas i Sverige. Vidare framgår i kommentaren till socialavgiftslagen att lagtextens motsvarande förhållande i SFB torde innebära att det krävs att den utsände omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där arbets- givaren bedriver sin verksamhet för att en utsändning till Sverige ska anses föreligga.115 Det finns dock inte ett explicit krav i SFB på att en person ska fortsätta att omfattas av det utsändande landets social- försäkring under tid i Sverige. 
  
 I ett mål i Kammarrätten som rörde indiska arbetstagare var frågan om socialavgifter skulle betalas i Sverige. Kammarrätten hänvisade till förarbetsuttalanden (inom socialförsäkringen) om starkast anknyt- ning, där det framgår att det är motiverat att undanta vissa typer av arbete som utförs i Sverige om det finns en starkare anknytning till ett annat land. Vidare uttalade Kammarrätten att med hänsyn till detta bör undantagen för utsänd personal bara tillämpas i fall där den som sänts ut omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där arbetsgivaren bedriver sin verksamhet. Kammarrätten bedömde där- för att undantaget för utsända arbetstagare i 6 kap. 4 § andra stycket SFB bara är tillämpligt för de fall där den som sänts ut omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där arbetsgivaren bedriver verk- samhet. De indiska arbetstagarna i målet ansågs som lokalt anställda i Sverige eftersom de inte kunde visa att de omfattades av något annat lands lagstiftning. De skulle därför, enligt domstolen, omfattas av 
  
 115 Anderson, P. m.fl. (2007). Socialavgifter, kommentar till socialavgiftslagen, se kommentaren till l kap. 8 § socialavgiftslagen. 
  
 508 
  
 SOU 2017:05 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 svensk socialförsäkring från första anställningsdagen och social- avgifter skulle betalas i Sverige.116 
  
 Utsändningsregeln i SAL hänvisar till SFB och kan tolkas som att utländska arbetsgivare ska ha verksamhet i det andra landet och inte ha någon verksamhet i Sverige, och därutöver ska den utsände arbets- tagaren omfattas av det utsändande landets socialförsäkringssystem. Frågan är dock hur man ska förhålla sig till utsändning till Sverige från ett land utan ett nationellt offentligt inrättat socialförsäkringssystem. Det kan noteras att i tidigare förarbetsuttalanden angående utsända arbetstagare till Sverige har det inte gjorts någon direkt koppling till frågan om de utsända arbetstagarnas socialförsäkringsskydd i det utsändande landet.117 Kammarrätten får därför anses ha gjort en långt- gående tolkning av förarbetena och doktrin genom sitt konstaterande att en utsänd person måste omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där arbetsgivaren bedriver verksamhet.118 
  
 I de länder utan offentligt inrättade socialförsäkringssystem eller där vissa arbetstagare inte kan ansluta sig till socialförsäkrings- systemet, kan det anses orimligt att kräva att den utsände omfattas av ett offentligt inrättat socialförsäkringssystem i utsändningsstaten eftersom det skulle omöjliggöra utsändning för vissa arbetstagare och från vissa länder. Utifrån konstaterandet ovan, att det inte bör krävas att en person som är utsänd från tredje land (med undantag för land där Sverige har ett avtal om social trygghet) omfattas av ett lagstadgat socialförsäkringssystem i utsändningslandet för att utsändning till Sverige ska anses föreligga, följer att det är svårt att ställa krav på intyg om försäkringsskydd för denna grupp. Det är upp till det land från vilket utsändningen görs att bedöma om sådana intyg ska ut- färdas och alla länder har inte ett offentligt inrättat socialförsäkrings- system. Det som också talar emot att ställa krav på intyg från tredje land är att Sverige inte har gjort några överenskommelser med dessa länder och det är därför oklart hur länderna ska hantera ett sådant utbyte av intyg. 
  
 116Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 1941-1943-13. 
  
 117Prop. 1998/99:119. 
  
 118Exempelvis i prop. 1998/99:119. Det finns dock ett tidigare betänkande SOU 1966:54 som rörde yrkesskadeförsäkringen och utsända där utredningen konstaterade att utländska arbetstagare som sändes till Sverige var undantagna från yrkesskadelagstiftningen om de var skyddande av utländsk yrkeskadeförsäkring. 
  
 509 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 Mot bakgrund av att det finns svårigheter med att kräva intyg för dem som kommer från tredje land kan det finnas farhågor om att det kan förekomma fusk och att det finns individer som arbetar i Sverige som saknar försäkringsskydd under perioder. Det kan även leda till konkurrensfördelar för utländska företag. Jag bedömer att det borde räcka att det finns ett anställningskontrakt mellan den anställde och arbetsgivaren och att den senare har någon form av försäkringsskydd. En möjlig väg för att lösa detta är att ställa krav, i de fall det inte finns ett lagstadgat socialförsäkringssystem, på en annan försäkring, exem- pelvis en privat försäkring som täcker vissa risker inom sociala trygg- heten. Ett krav på att den anställde visar upp att de har en försäkring som täcker vissa delar av den sociala tryggheten skulle kunna vara tillräckligt. Att en person inte kan visa något intyg vid utsändning till Sverige kan även innebära att om denne sedan kommer till Sverige för att bosätta sig och ansöker om svenska grundförmåner som äldreför- sörjningsstöd eller garantipension kommer Pensionsmyndigheten att kompensera personen för att denne inte fått pensionsrätt för utfört arbete, som i praktiken utförts i Sverige. Det är därför angeläget för Pensionsmyndighetens verksamhet att det finns ett bevis för utsänd- ningen, i form av intyg om privat försäkring eller ett anställningsavtal. 
  
 Avslutningsvis kan nämnas att ett alternativ till intygen för utsända från ett land utanför EU/EES är att dessa arbetstagare an- mäler sin närvaro i Sverige till Försäkringskassan och det skulle kunna innebära att myndigheten kan utreda om arbetstagaren bör omfattas av svensk socialförsäkring. 
  
 18.6.7Utsändning av egenföretagare till Sverige 
  
 Bedömning: Det ska inte införas särskilda regler i SFB gällande utsändning av egenföretagare till Sverige 
  
 Skälen för bedömning: Precis som för egenföretagare som bedriver näringsverksamhet i Sverige finns idag ingen särskild reglering om utsändning i SFB för egenföretagare i annat land som är utsända till Sverige. Som nämnts ovan, finns i förordning 883/2004, till skillnad från SFB, regler om utsändning av egenföretagare. Enligt artikel 12 i förordningen ska en person som normalt bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat och som ska bedriva liknande verk- 
  
 510 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 samhet i en annan medlemsstat, fortsätta att omfattas av lagstift- ningen i den förstnämnda medlemsstaten, under förutsättning att verksamheten inte förväntas vara längre än 24 månader. 
  
 Jag har övervägt att föreslå en reglering i SFB för egenföretagare vid utsändning till Sverige. En sådan reglering skulle kunna bidra till ökade möjligheter att gynna gränsöverskridande person- och tjänste- rörlighet till och från Sverige för tredje land. Det skulle även kunna bidra till den svenska arbetsmarknaden genom att till exempel per- soner med spetskompetens från tredje land ges möjlighet att vara utsända – både som arbetstagare och egenföretagare – till Sverige, samt bidra till kompetensförsörjning inom de områden där det råder brist på arbetskraft i Sverige. Därutöver skulle en sådan reglering innebära att det blir likartade utsändningsmöjligheter för egen- företagare inom och utom EU/EES till Sverige. 
  
 Egenföretagare är dock en komplex grupp och jag finner vid en sammantagen bedömning att det finns behov av en djupare analys av det verkliga behovet av utsändningsregler för egenföretagare till Sverige och de praktiska konsekvenserna av en sådan reglering, vilket inte har varit möjligt inom ramen för denna utrednings uppdrag. 
  
 Även om jag i dagsläget bedömt att det saknas underlag för att lägga förslag kan det ändå vara av intresse att redogöra för möjliga rekvisit för att reglera utsändning av egenföretagare till Sverige som jag har övervägt. 
  
 Det första möjliga rekvisitet är att de egenföretagare som sänder ut sig från ett annat land till Sverige inte ska omfattas av svensk social- försäkring om utsändningsperioden varar som längst ett år och de bedriver en liknande verksamhet som i den stat han eller hon sänder ut sig från. Bakgrunden är att de under utsändningstiden anses ha en svag koppling till Sverige och de bör i stället omfattas av de sociala trygg- hetssystemen alternativt det försäkringsskydd de har i det land där de bedriver sin verksamhet (det vill säga det land de sänder ut sig från). Vidare ska en egenföretagare från tredje land som ska vistas i Sverige i mer än tre månader ha uppehållstillstånd och med det följer vissa krav som måste uppfyllas. Dessa omfattar viss branscherfarenhet och att delar av företaget ska ägas av egenföretagaren. Även inkomsten från eget företagande omfattas, vilket innebär att egenföretagaren kan försörja sig och har ett nätverk i Sverige.119 
  
 119 5 kap. 5 § andra stycket UtlL. Se även Migrationsverket handledning i migrationsärenden. 
  
 511 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 18.7Frivillig försäkring för att omfattas av svensk social trygghet 
  
 Ett sätt att förbättra möjligheterna att omfattas av den sociala tryggheten skulle kunna vara att införa en möjlighet för enskilda att frivilligt försäkra sig för hela eller delar av den sociala tryggheten. Ett sådant system finns bl.a. i Norge. Det norska systemet för frivillig försäkring är utformat enligt samma principer som det obligatoriska systemet. Detta innebär bl.a. att utgifterna finansieras löpandet enligt en så kallad  
 ”pay-as-you-go” 
  princip. Ingen individuell riskvärdering, t.ex. hälsokontroller görs heller i samband med beslut om frivilligt medlemskap. Hösten 2016 var cirka 5 250 000 personer folkbokförda i Norge. Vid denna tidpunkt hade drygt 2 900 personer frivilligt med- lemskap i folketrygden vid vistelse utomlands. Inga uppgifter finns om hur många personer som har frivilligt medlemskap i folketrygden vid vistelse i Norge. 
  
 Det norska systemet för social trygghet har generellt många lik- heter med det svenska och det är därför intressant att analysera- den norska frivilliga försäkringen för att överväga vilka för- och nackdelar ett motsvarande system skulle ha i en svensk kontext.120 
  
 18.7.1Det norska systemet för frivillig försäkring 
  
 Medlemskap i den norska folketrygden 
  
 I Norge kallas den offentliga socialförsäkringen för folketrygden. Om man har medlemskap i folketrygden kan det bland annat ge en rätt till att få stora delar av kostnaderna vid sjukvårdsbehandling, sjukpenning, arbetslöshetsersättning och bidrag i samband med födsel täckta. 
  
 Som huvudregel är alla som är folkbokförda i Norge medlem- mar i folketrygden, men det är också möjligt att i vissa situationer bli medlem även om man inte bor eller är folkbokförd i Norge. 
  
 Huvudregeln för att vara medlem i den norska folketrygden är att personen i fråga ska vara folkbokförd och bosatt i Norge samt uppehålla sig lagligt i Norge. Personer som inte är bosatta i Norge kan också vara medlem under förutsättning att de: 
  
 120 Uppgifterna i detta avsnitt kommer från underlag till utredningen Spörsmål om frivillig medlemsskap i folketrygden, Det kongelige Braun och socialdepartement,  
 2016-10-17. 
  
 512 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Arbetar i Norge, 
  
 Är anställd i norska statens tjänst utomlands, 
  
 Får lån och stipendium från Lånekassen och studerar utomlands, 
  
 Är utstationerad av en norsk arbetsgivare för att arbeta till- fälligt, upp till ett år, utomlands. 
  
 Medlemmar i den norska folketrygden och som har rättigheter i folketrygden samt inkomster från pension eller arbete är skyldiga att betala trygdeavgift. Den betalas in tillsammans med skatten och dras automatiskt. Norska pensionärer som bor i andra nordiska länder betalar också trygdeavgift i Norge 
  
 Personer som vistas utomlands i mindre än ett år fortsätter att vara medlem i den norska folketrygden. Om avsikten är att vistas utomlands i mer än tolv månader sker en avregistrering från den norska folketrygden. Detsamma gäller för personer som i två år eller mer (efter varandra) är utomlands i mer än sex månader inom loppet av ett år. För personer som växlar mellan att bo i Norge och utomlands krävs att de uppehåller sig i Norge i minst sex månader varje år för att medlemskapet i folketrygden ska kvarstå. Arbete utomlands kan medföra att medlemskapet i folketrygden upphör, även om personen fortfarande är bosatt i Norge 
  
 Frivilligt medlemskap i folketrygden vid vistelse i Norge 
  
 Personer som avser att vistas i Norge mellan tre månader och ett år utan att arbeta i landet, kan ansöka om att bli medlem i folke- trygden. Medlemskap kan endast beviljas personer som har starka band till Norge. Detta kan avse: 
  
 Studenter som studerar i Norge under ett år, 
  
 Personer som kommer att stanna i Norge i mer än tre månader för att besöka nära släktingar, 
  
 Norska kvinnor som bor utomlands och som besöker nära släktingar och planerar att föda barn i landet. 
  
 Turister i Norge som inte har nära anknytning till landet uppfyller inte villkoren för medlemskap i det nationella försäkringssystemet. 
  
 513 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 Det är möjligt att själv välja omfattningen av skydd som det fri- villiga medlemskapet i folketrygden ska ge. Det är t.ex. möjligt att begränsa skyddet till att omfattas av rätt till hälso- och sjukvård och sjukpenning eller bara ålderspensionsförmåner. 
  
 Frivilligt medlemskaps i folketrygden vid vistelse utanför Norge 
  
 Det är även möjligt att under vissa villkor teckna ett frivilligt med- lemskap i folketrygden för personer som kommer vistas utanför Norge längre än ett år. En förutsättning för frivilligt medlemskap är att personen varit medlem i det nationella försäkringssystemet i minst tre av de senaste fem kalenderåren som föregår ansöknings- dagen och har nära band till det norska samhället. Möjligheten att teckna frivilligt medlemskap i folketrygden gäller framför allt: 
  
 Anställda i utlandet på ett företag med huvudkontor i Norge, 
  
 Studenter som studerar vid universitet eller högskola utomlands och inte får stöd från det norska studiestödssystemet, 
  
 Har ett offentligt uppdrag eller stipendier utomlands, 
  
 Pensionärer med lång uppehållstid i Norge. 
  
 Utöver dessa situationer finns det även möjlighet att teckna fri- villigt medlemskap när särskilda omständigheter gör det rimligt. 
  
 Det är inte möjligt att teckna frivilligt medlemskap för pensionärer och funktionshindrade som bosätter sig i ett annat  
 EU/EES-land. 
  Även familjemedlemmar kan omfattas av det frivilliga medlemskapet men även här gäller att make eller maka måste ha varit medlem i folke- trygden minst tre av de senaste fem åren före tidpunkten för ansökan. 
  
 Frivilligt medlemskap i folketryggden kan beviljas efter en samlad bedömning av den sökandens förhållanden. Vissa grupper med särskilt stark anknytning till det norska samhällslivet har rätt till tillträde utan att någon egentlig bedömning behöver göras. Dessa inkluderar pensio- närer med minst 30 års medlemskap i folketrygden efter 16 års ålder. 
  
 Vid bedömningen om frivilligt medlemskap ska beviljas är syftet med utlandsvistelsen central samt att sökanden måste ha nära band till det norska samhället. I allmänhet är det lättare att få frivilligt med- lemskap för pensionsförmåner än för hälso- och sjukvård då det anses viktigt att upprätthålla ett kontinuerligt medlemskap i dessa delar. 
  
 514 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 Vistelsetiden utomlands är dock alltid central i bedömningen oavsett vilka delar som den enskilde vill försäkra. Frivilligt medlem- skap ges normalt vid relativt korta perioder utomlands. Den som varaktig lämnar Norge kan i allmänhet inte beviljas medlemskap. Vistelsetider utomlands som inte överskrider  
 2–3 
  år ökar möjlig- heterna för medlemskap i det nationella försäkringssystemet. 
  
 Finansiering av den frivilliga försäkringen 
  
 Folketrygden har tre finansieringskällor – trygdeavgift, arbetsgivar- avgift och tillskott via skatt från staten. Det samlade avgifts/skatteut- taget för anställda uppgår till 40,8 procent av inkomstunderlaget. Trygdeavgiften är i sin tur differentierad mellan pensionärer (5,1 pro- cent), anställda (8,2 procent) och egenföretagare (11,4 procent). 
  
 Den avgift en enskild måste betala för den frivilliga försäkringen beror på om skyddet ska motsvara hela folketrygden eller bara delar. Dessutom täcker den frivilliga avgiften även arbetsgivaravgiften om den enskilde saknar arbetsgivare samt även skattedelen i vissa fall. Som mest kan alltså avgiften för den frivilliga försäkringen uppgå till 40,8 procent för anställda. För inkomster understigande 49 650 norska kronor betalas ingen avgift till den frivilliga försäk- ringen. Ansvaret för att avgifter betalas ligger på den enskilde. Arbets- givare kan betala på den enskildes vägnar men den enskilde har ändå ansvaret för att avgiftsbetalningarna görs. 
  
 Det finns inga beräkningar rörande den finansiella ställningen för den frivilliga försäkringen. Det är således inte möjligt att bedöma eventuella över- eller underskott i denna del. 
  
 18.7.2En svensk frivillig försäkring? 
  
 Bedömning: En frivillig försäkring för att omfattas av svensk social trygghet vid utsändning bör inte införas. 
  
 Skälen för bedömningen: En översiktlig jämförelse mellan regel- verken i Sverige och Norge visar stora likheter när det gäller de obligatoriska reglerna för att omfattas av de sociala trygghets- systemen vid utsändning. Båda länderna har regler som möjliggör 
  
 515 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 SOU 2017:05 
  
 utsändning till och från länderna i upp till ett år. En väsentlig skillnad mellan Sverige och Norge är att hälso- och sjukvård ingår i folke- trygden, som därmed är ett mer sammanhållet system för de sociala trygghetssystemen än vad som är fallet i Sverige. Det problem som finns i Sverige där personer avregistreras från folkbokföringen om de vistas längre tid än ett år utanför landet och därmed förlorar rätten till hälso- och sjukvård i landet uppstår inte i Norge när någon tecknar ett frivilligt försäkringsskydd. 
  
 Min bedömning är att det är principiellt tveksamt att införa en fri- villig försäkring i ett i övrigt allmänt obligatoriskt socialförsäkrings- system. Den norska frivilliga försäkringen uppfyller inte rimliga krav på försäkringsmässighet när det gäller hantering av individuella och kollektiva risker och premiesättning. Den norska frivilliga försäk- ringen hanterar över huvudtaget inte de centrala utmaningar som finns i alla riskförsäkringar, nämligen moturval och moralisk risk. 
  
 Med moturval menas i försäkringssammanhang en företeelse som kan uppträda om premierna beräknas på ett sådant sätt att dåliga risker gynnas på bättre riskers bekostnad. Effekten kan bli att de försäkringssökande som utgör goda risker tycker att för- säkringen blir för dyr och avstår, medan däremot de som utgör de dåliga riskerna tecknar försäkring, vilket leder till att riskgruppens samlade skadekostnader blir större än förväntat. Detta riskerar leda till att försäkringen löpande underfinansieras och att de som om- fattas av försäkringen över tiden kommer ha en allt högre risk att nyttja försäkringen och samtidigt bli färre och färre (eftersom de med lägre risk inte kommer tycka att det är värt att vara omfattad av försäkringen). Moralisk risk är försäkringsterm för den subjek- tiva risken som betingas av etiska aspekter av försäkringstagarens handlande. Försäkringstagaren kan t.ex. lämna oriktiga uppgifter vid försäkringens tecknande eller i samband med en skadereglering. Han eller hon kan också simulera eller avsiktligt framkalla ett för- säkringsfall. Dessa beteendeeffekter hanteras normalt via t.ex. själv- risker. 
  
 En fördel för en allmän obligatorisk försäkring är att det undan- röjer riskerna för moturval då hela försäkringskollektivet tvingas vara med i försäkringen. Ingen kan avstå. Detta undanröjer behovet av individuella riskbedömningar vilket gör försäkringen kostnadseffektiv och ger ett effektivt skydd även för dem med höga risker till en 
  
 516 
  
 SOU 2017:05 
  
 Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring 
  
 kostnad som är lägre än i andra försäkringslösningar. Detta är en av de stora fördelarna med allmänna obligatoriska socialförsäkringar. 
  
 Allmänna obligatoriska socialförsäkringar har dock samma ut- maningar med moralisk risk som andra försäkringslösningar. I den svenska socialförsäkringen hanteras detta t.ex. med en karensdag i sjukpenningförsäkringen. I övrigt strävas efter att utforma regelverket så att en objektiv prövning i det enskilda ärendet så långt som möjligt kan göras utan att enskildes beteende kan påverka skadeutfallet. 
  
 Min uppfattning är att det inte är lämpligt att införa en statligt administrerad frivillig försäkringslösning som är helt försäkrings- mässig i det att den ställer krav på individuella riskbedömningar i form av t.ex. hälsokontroller och individuellt beräknade premier. En sådan ordning är väsensskild från vad som utgör en socialförsäkring och skulle sannolikt bli dyr att administrera och ha höga försäkrings- premier. Att införa ett frivilligt försäkringsskydd utan rimliga krav på försäkringsmässighet riskerar att leda till ovan nämnda problem med framför allt moturval. 
  
 517 
  
 19Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 19.1Allmänt om bosättning som villkor för att omfattas av de sociala trygghetssystemen 
  
 Att vara bosatt i Sverige är ett grundläggande villkor för att omfattas av de bosättningsbaserade delarna av de svenska sociala trygghets- systemen och få tillgång till bosättningsbaserade förmåner. Utöver bosättning ska en person, när det gäller socialförsäkringen, även upp- fylla ytterligare krav för att få socialförsäkringsskydd och de materiella villkoren för de olika förmånerna. Allmänt när det gäller de krav som kan ställas i förhållande till bosättningsbaserade förmåner kan nämnas att vissa förmåner är beroende av försäkringstid (t.ex. garantipension). Det kan innebära krav på att personen ska vara försäkrad när för- säkringsfallet inträffar eller ett krav på gällande försäkring genom bosättning som avser hela den tid för vilken förmåner ska lämnas (t.ex. aktivitetsersättning på garantinivå1). För vissa förmåner (exem- pelvis gällande garantipension samt sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning2) måste det även kunna fastställas perioder av bosättning bakåt i tiden. Det är således helt centralt för tillgång till de svenska systemen att kunna bedöma och fastställa under vilka omständigheter en person ska anses bosatt här i landet. Var en person är bosatt är centralt även för tillgång till hälso- och sjukvård i Sverige. 
  
 I den svenska nationella lagstiftningen finns olika bosättningskrav som utgör grunden för att bedöma huruvida en person anses bosatt i Sverige och som har direkt anknytning till de sociala trygghetssy- 
  
 133 kap. 4 och 5 §§ SFB. 
  
 233 kap. 3 §, 35 kap.  
 4–10 
  §§ SFB. 
  
 519 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 stemen. Krav på bosättning finns i folkbokföringslagen (1991:481), socialförsäkringsbalken (2010:110, SFB), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., (läkeme- delsförmånslagen) samt tandvårdslagen (1985:125). Därutöver finns bosättningsbegrepp som endast är tillämpliga i gränsöverskridande situationer. Dessa regleras av  
 EU-rätten3 
  eller genom olika bilaterala avtal.4 Det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet inom ramen för sam- ordningsbestämmelserna regleras i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)5 samt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 sep- tember 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förord- ning 987/2009) 6. Vidare har Europaparlamentets och rådets direk- tiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)7 betydelse för rätten att bosätta sig i en medlemstat. För att få uppehålla sig längre tid än tre månader i en annan medlemstat krävs uppehållsrätt eller uppehållstillstånd. I Sverige har rörlighetsdirektivet genomförts i svensk rätt genom ändringar i utlänningslagen8 och utlänningsförordningen9. För närvarande finns det i svensk lagstift- ning inget krav på uppehållsrätt enligt 3 a kap. utlänningslagen för att en person ska anses bosatt och få tillgång till de svenska sociala trygg- hetssystemen avseende bosättningsbaserade förmåner, men för att anses bosatt i enlighet med folkbokföringslagen krävs däremot uppehållsrätt.10 Eftersom tillgång till subventionerad hälso- och sjuk- vård är en bosättningsbaserad förmån, som tar ledning av folkbok- 
  
 3Europeiska unionen (EU). 
  
 4De bilaterala avtalen hänvisar till de nationella bosättningsbegreppen i de fördragsslutande staterna. 
  
 5EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 6EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 7EUT L 158/77, 30.4.2004 s.  
 77–123. 
  
 8Utlänningslagen (2005:716). 
  
 9Utlänningsförordningen (2006:97). 
  
 104 § FOL. 
  
 520 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 föringen, kan uppehållsrätten anses vara ett indirekt krav för tillgång till sådan hälso- och sjukvård i Sverige. 
  
 Vidare har även de bilaterala konventionerna om social trygghet, som Sverige har ingått med olika länder, relevans för vissa gräns- överskridande situationer. De bilaterala konventionerna innehåller bestämmelser om vilken stats lagstiftning som ska gälla i olika gräns- överskridande situationer. Grundprincipen i de nyare bilaterala av- talen är att en arbetstagare som arbetar i en konventionsstat ska omfattas av arbetsstatens lagstiftning även om han eller hon är bo- satt i en annan stat. Bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i de bilaterala avtalen får enbart betydelse för de förmåner som avtalet reglerar, det vill säga de bilaterala avtalen är inte tillämpliga för sociala trygghetsförmåner som inte specifikt regleras i avtalen. Om en arbetstagare ansöker en svensk bosättningsbaserad förmån, som inte är reglerad i konventionen är det den nationella svenska lagstiftningen som avgör om personen i fråga anses som bosatt i Sverige och där- efter om han eller hon uppfyller förmånsvillkoren. 
  
 För personer från stater som Sverige inte har ingått en överens- kommelse med och där ingen av samordningsförordningarna är tillämpliga är svensk lagstiftning tillämplig. 
  
 19.2Bosättning enligt SFB 
  
 19.2.1Nuvarande bosättningsbegrepp i SFB 
  
 Bosättningsbegreppet i SFB innebär att en person, enligt huvud- regeln, anses bosatt i Sverige om han eller hon har sin egentliga hemvist i landet (5 kap. 2 § SFB). Följande kriterier ska, enligt för- arbeten11 och rättspraxis12, beaktas för att bedöma egentlig hemvist och bosättning i Sverige enligt 5 kap. 2 § SFB.13 
  
 Begreppet bosatt ska enligt lagens förarbeten i största möjliga utsträckning användas i dess betydelse enligt normalt språkbruk. 
  
 11Prop. 1998/99:119 s.  
 89–100. 
  
 12Exempelvis RÅ 1994 ref. 4 och RÅ 2004 ref. 21. 
  
 13För översikt av rättsfall gällande hemvist se exempelvis Westerhäll, L. (1986). Bosättnings- begreppet inom folkbokföringen och sjukförsäkringen. 
  
 521 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 Begreppet bosatt ska återspegla de faktiska förhållandena. Den en- skildes normala vistelseort bör därför tillmätas avgörande betydelse för var han eller hon ska anses bosatt. 
  
 Bosättningsbegreppet i SFB har likheter med bosättningsbe- greppet inom folkbokföringen och den så kallade dygnsvilo- principen (att en person anses bosatt där han eller hon sin regel- mässigt tillbringar sin dygnsvila). Att en person är folkbokförd kan såldes ha viss betydelse för att fastställa egentlig hemvist i enlighet med SFB. Folkbokföringen ska dock endast vara vägledande och inte avgörande för bosättning i SFB:s mening.14 
  
 I enlighet med tidigare förarbeten är uppehållstillstånd ett krite- rium som ska beaktas när det gäller egentlig hemvist. Uppehålls- tillstånd är ett krav för att personer som inte är unionsmedborgare ska få vistas i Sverige i mer än tre månader. I förarbetena anges att endast den som har rätt att vistas i Sverige bör rimligen anses vara bosatt här. Krävs det i ett enskilt fall uppehållstillstånd för att en person ska få vistas i landet bör sådant tillstånd ha beviljats om den enskilde ska omfattas av den bosättningsbaserade försäkringen.15 
  
 När det gäller kravet på uppehållsrätt framgår av 3 a kap. 5 § utlän- ningslagen att uppehållsrätten finns så länge villkoren är uppfyllda. Det innebär att kravet på uppehållstillstånd även kan omfatta unionsmedborgare som saknar uppehållsrätt. Kravet gäller dock inte för nordiska medborgare. Möjligheterna att stanna kvar i Sverige blir då beroende av att personen uppfyller villkoren för uppehållstillstånd enligt svensk rätt. Om villkoren för uppehållsrätt inte längre uppfylls gäller de nationella bestämmelserna om krav på uppehållstillstånd och utvisning när ett sådant tillstånd saknas.16 
  
 Det ska göras en helhetsbedömning av dessa kriterier i det enskilda fallet. 
  
 14Se exempelvis RÅ 2004 ref. 21. 
  
 15Prop. 1998/99:119 s. 99 f. 
  
 16Prop. 2012/13:120 s. 39. Se även kommentaren till utlänningslagen. 
  
 522 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 19.2.2Särskilt om bosättningsbedömning i gränsöverskridande situationer 
  
 Enligt 5 kap. 3 § första stycket SFB ska den som kommer till Sverige och kan antas att vistas här under längre tid än ett år anses vara bosatt i landet. 
  
 Enligt förarbetena och kommentaren till SFB ska följande kriterier användas som grund för att bedöma om en person anses bosatt enligt 5 kap. 3 § SFB.17 
  
 Personliga förhållanden. 
  
 Personens sysselsättning i Sverige. En anställning under längre tid än ett år talar för bosättning i Sverige. 
  
 Familjeförhållanden. 
  
 Bostadsförhållanden. 
  
 Uppehållstillstånd. 
  
 Enligt 5 kap. 3 § andra stycket SFB som rör personer som lämnar Sverige ska dessa anses som bosatta i landet om utlandsvistelsen kan antas vara som längst ett år. Detta gäller om de vid tidpunkten för utresa ansågs som bosatta i Sverige. I detta hänseende ska motsvarande bedömning göras som för dem som kommer till Sverige enligt para- grafens första stycke. Detta gäller oavsett om de lämnar landet på grund av utsändning eller av annat skäl. Beträffande vissa särskilda personkategorier såsom statsanställda, biståndsarbetare, utlandsstude- rande samt deras familjemedlemmar finns dock särskilda bestäm- melser i 5 kap.  
 4–8 
  §§ SFB. 
  
 Sammanfattningsvis kan det konstateras att huvudvillkoret för att en person ska anses som bosatt i Sverige är att dennes egentliga hemvist är här i landet.18 Huvudregeln för bosättningsbedömningen ska tillämpas på alla, det vill säga även i gränsöverskridande situa- tioner. De bedömningskriterier som tillämpas vid bedömningen av bosättning utifrån 5 kap. 2 § ska alltså även tillämpas vid bedöm- ning av bosättning utifrån 5 kap. 3 § och därutöver ska vistelsens 
  
 17Se prop. 1998/99:119 s. 91 ff. Se även Martin,  
 L-G. 
  Kommentar till socialförsäkrings- balken, Avd. A, uppdaterad januari 2016. 
  
 18SOU 1997:72 s. 228. 
  
 523 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 längd beaktas.19 Det finns dock vissa undantagsfall. Det gäller per- soner som kommer att vistas i Sverige under en längre tid men där det finns synnerliga skäl som talar emot bosättning, som till exem- pel personer som dömts för brott och enbart kommer att vistas i Sverige för att avtjäna fängelsestraffet. 
  
 19.2.3Vad innebär det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet? 
  
 I samordningsbestämmelserna används bosättning som grund för att fastställa tillhörighet till sociala trygghetssystem för de som inte är förvärvsaktiva. En persons bosättning har också betydelse för ut- pekandet av behörig stat när det gäller sammanträffande av vissa för- måner enligt förordningen, exempelvis tillgång till vårdförmåner vid bosättning i en annan stat än den behöriga, tillgång till vårdförmåner för pensionärer, rätt till arbetslöshetsförmåner om personen bor i en annan stat än den behöriga samt de  
 icke-avgiftsfinansierade 
  för- månerna.20 
  
 I förordning 883/2004 finns både begreppen bosättning och vistelse. Enligt artikel 1 k avses med vistelse en tillfällig bosättning. Det betyder att personen i fråga har för avsikt att återvända till sin stadigvarande bosättningsort.21 I artikel 1 j i förordning 883/2004 definieras bosättning som den ort där den enskilde är stadigvarande bosatt. Stadigvarande bosatt är ett  
 EU-rättsligt 
  begrepp som inne- bär att bedömningen av bosättning ska göras utifrån var den en- skilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Kriterierna för att bedöma varaktigt centrum för en persons intressen har utveck- lats i rättspraxis och kodifierats i artikel 11 i förordning 987/2009. I den artikeln anges ett antal exempel på kriterier som är avsedda att användas som verktyg för att fastställa bosättningsorten för en enskild individ i de fall det finns meningsskiljaktigheter mellan be- rörda medlemstater. Även om kriterierna primärt omnämns i situa- tioner där det finns meningsskillnader mellan medlemstaterna bygger de på  
 EU-domstolens 
  praxis och kan därför anses som vägledande för hur medlemsstaterna och dess tillämpande myndigheter ska tillämpa begreppet. Kriterierna är inte uttömmande och det finns ingen in- 
  
 19Hessmark,  
 L-G. 
  kommentar till socialförsäkringsbalken, avd. A, uppdaterad januari 2016. 
  
 20Artiklarna 17, 23, 65 och 70 i förordning 883/2004. 
  
 21 
 EU-domstolens 
  dom I mot Health Service Executive,  
 C-255/13, 
  ECLI:EU:C:2014:1291. 
  
 524 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 bördes hierarki.22  
 EU-domstolen 
  har vid tillämpning av förord- ning 1408/71 dock fastslagit att bosättningsbegreppet ska tolkas en- hetligt i medlemsstaterna oberoende av vad som föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Det innebär att de nationella tolkningarna för att fastställa bosättning inte kan få genomslag.23 Genom denna tillämpning säkerställs att en person alltid är bosatt i en medlemsstat samtidigt som det inte är möjligt att vara bosatt i flera medlemsstater samtidigt. Den  
 EU-rättsliga 
  definitionen av bosättningsbegreppet har samma innebörd för alla förmånerna i förordningarna 883/2004 och 987/2009. Eftersom förordningarna inte harmoniserar utan enbart samordnar medlemsstaternas sociala trygghetssystem kan medlems- staterna införa ytterligare villkor. Det innebär att det således finns ett visst utrymme för medlemsstaterna att i den nationella lagstiftningen införa ytterligare villkor för exempelvis en viss förmån. Ytterligare villkor kan också ha sin grund i att nationell lagstiftning kräver bosätt- ning i medlemsstaten i överensstämmelse med en nationell definition av bosättning men en sådan kan endast få genomslag om de inte stri- der mot  
 EU-rätten. 
  Det vill säga att rätten till fri rörlighet inte hindras eller att de strider mot likabehandlingsprincipen.24 
  
 Följande kriterier omnämns i artikel 11 i förordning 987/2009 som stöd vid fastställande av stadigvarande bosättning: 
  
 Vistelsens varaktighet och kontinuitet på de berörda medlems- staternas territorier. 
  
 Personens situation, inbegripet: 
  
 –Verksamhetens art och särskilda karaktär, särskilt platsen där verksamheten vanligtvis utövas, verksamhetens stadigvarande karaktär och ett anställningsavtals varaktighet. 
  
 –Personens familjesituation och personens familjeband. 
  
 –Utövandet av oavlönad verksamhet. 
  
 –När det gäller studerande, deras inkomstkälla. 
  
 22Europeiska kommissionen (2014). Praktisk vägledning om den lagstiftning som gäller i EU, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och Schweiz, s. 44 f. 
  
 23 
 EU-domstolens 
  dom de Wit,  
 C-282/91, 
  ECLI:EU:C: Begreppet bosättning har samma innebörd i 1408/71 som förordning 883/2004. 
  
 24Se även Europeiska kommissionen (2014). Praktisk vägledning om den lagstiftning som gäller i EU, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och Schweiz, s. 42. 
  
 525 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 –Personens bostadsförhållanden, särskilt huruvida bostaden har permanent karaktär. 
  
 –Den medlemsstat där personen anses vara bosatt för skatte- ändamål. 
  
 Varje enskilt fall ska bedömas utifrån en individuell bedömning på grundval av alla relevanta omständigheter i det aktuella fallet.25 
  
 19.2.4Jämförelse mellan det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet och nuvarande bosättningsbegrepp i SFB 
  
 Vistelsens varaktighet och kontinuitet på de berörda medlemsstaternas territorier 
  
 Gällande vistelsens varaktighet och kontinuitet har samordnings- bestämmelserna inte ett lika uttalat villkor om regelbunden fysisk närvaro i medlemsstaten som SFB, vilket möjligen kan ses som en skillnad mellan regelverken. Rättspraxis från  
 EU-domstolen 
  har inte heller uppställt något krav på att personer regelbundet ska be- söka ursprungsstaten för att anses som bosatta där. En mer tydlig skillnad mellan det nationella och  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet är tidsfaktorn. I SFB är bosättning starkt förknippat med antagandet om vistelsens längd vid inflyttning till Sverige och utflyttning från landet, medan den inte har samma avgörande betydelse i samord- ningsbestämmelserna. Tidsfaktorn förefaller ofta vara styrande i tillämpningen när bosättning utifrån SFB ska bedömas. Av EU- domstolens rättspraxis framgår att krav på en viss tids bosättning inte får uppställas som ett självständigt krav utan det måste göras en sam- lad bedömning av olika kriterier, varav ett kan vara tidsfaktorn.26 När det gäller hur länge en person kan antas vara borta från en medlemstat och ändå ses som bosatt i den staten har det i  
 EU-domstolens 
  tidigare rättspraxis, avgjord under förordning 1408/71, förtydligats att en kortvarig bortavaro från en medlemsstat inte medför att bosättnings- 
  
 25Se även Europeiska kommissionen (2014). Praktisk vägledning om den lagstiftning som gäller i EU, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och Schweiz, s. 44. 
  
 26 
 EU-domstolens 
  dom Swaddling,  
 C-90/97 
  ECLI:EU:C:1999:96 punkterna 29 och 30. 
  
 526 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 staten ändras.27  
 EU-domstolen 
  har vidareutvecklat rättspraxis kring bosättning och tidsgränser för vistelse utomlands i målet I mot Health Service Executive (målet redogörs för nedan).28 
  
 Personens situation 
  
 Vid bedömning av bosättning enligt såväl  
 EU-rätten 
  som SFB ut- gör en persons familjesituation samt bostadsförhållanden viktiga kriterier. Det anges fler möjliga anknytningsmoment i bosättnings- bedömningen utifrån artikel 11 i tillämpningsförordning 987/2009 i jämförelse med det svenska nationella bosättningsbegreppet. Ett sådant är det skatterättsliga kriteriet, det vill säga där personen är bosatt för skatteändamål. I SFB anges inte skattskyldighet som en bedömningsgrund för bosättning. 
  
 Det skatterättsliga bosättningsbegreppet är avsett som grund för bedömningen av huruvida en person ska vara skattskyldig i Sverige. Det är ett vidare begrepp än det socialförsäkringsrättsliga begreppet. Som framgår av förarbetena behöver en person inte ha en bostad i Sverige för att anses skatterättsligt bosatt i landet utan det kan vara tillräckligt att han eller hon har personliga eller ekonomiska intressen i landet. Inom skatterätten kan en person anses bosatt i Sverige långt efter det att han eller hon har lämnat landet. Den som vistas utom- lands en längre tid omfattas emellertid vanligen av en annan stats system för social trygghet, och det saknas därför i allmänhet skäl att låta en person omfattas av svensk socialförsäkring under en längre tids utlandsvistelse såvida det inte finns en kvalificerad anknytning till landet såsom bosättning eller förvärvsarbete.29 
  
 En annan skillnad mellan samordningsbestämmelserna och SFB är bosättningsbedömningen för studenter. Om det uppstår en konflikt mellan medlemsstaterna om vilken medlemstats lagstiftning som är tillämplig ska enligt  
 EU-rätten 
  den berörda studentens bosättnings- ort bestämmas utifrån var han eller hon har sin huvudsakliga in- komstkälla. Enligt SFB anses emellertid personer som kommer till Sverige för att studera inte som bosatta här i landet. 
  
 27 
 EU-domstolens 
  dom Meyers mot Kommissionen,  
 C-452/93, 
  ECLI:EU:Klein. 
  
 28 
 EU-domstolens 
  dom I mot Health Service Executive,  
 C-255/13, 
  ECLI:EU:C:2014:1291 punkt 56. 
  
 29Prop. 1998/99:119 s. 88 f. 
  
 527 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 Vidare lyfts kriterier i tillämpningsförordningen som är relaterade till avlönat och oavlönat arbete eller verksamhet. Ersättningens be- tydelse betonas inte direkt i svensk rätt, men enligt svensk rättspraxis är det inte fråga om förvärvsarbete i Sverige om det inte utgår ersättning.30 
  
 19.3Överväganden och förslag 
  
 19.3.1Tydligare skiljelinje mellan bosättning i gränsöverskridande- och icke gränsöverskridande situationer 
  
 Förslag: Bestämmelsen om bosättning i 5 kap. 3 § första stycket SFB för personer som kommer till Sverige ska förändras. Kravet på antagande om längre tid än ett års vistelse för att bedömas som bosatt i Sverige ska tas bort. Det ska i stället uttryckligen anges att bedömningen av om en person är bosatt i Sverige ska utgöras av en samlad bedömning av samtliga omständigheter. 
  
 Bestämmelsen i 5 kap. 2 § SFB om att en person ska anses bosatt i Sverige om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet ska inte förändras. 
  
 Det ska även i 5 kap. 3 § andra stycket anges att den som behöver ha uppehållstillstånd för att få vistas i Sverige måste ha ett sådant tillstånd för att anses bosatt här i landet. 
  
 Skälen för förslaget: Det nuvarande socialförsäkringsrättsliga bo- sättningsbegreppet bygger på en bedömning av flera kriterier, såsom vistelse i landet, uppehållstillstånd, personliga förhållanden, syssel- sättning i Sverige, familjeförhållanden samt bostadsförhållanden. Även om nuvarande begrepp och tillämpning förefaller fungera förhållande- vis väl bedömer jag att det finns ett behov av att förtydliga gällande regelverk i gränsöverskridande situationer för att skapa större tyd- lighet gällande bosättningsbedömningen, samt skapa möjligheter för en mer omfattande bosättningsbedömning i sådana situationer. Till exempel förekommer det, enligt uppgift från Försäkringskassan, att bosättning för personer i gränsöverskridande situationer bedöms en- 
  
 30 FÖD 1992:22 I och II. FÖD 1988:18. 
  
 528 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 bart utifrån vistelsens längd i 5 kap. 3 § SFB, vilket skulle innebära att man inte beaktar 5 kap. 2 § SFB, trots att bosättningsbedömningen ska göras med tillämpning av denna och hjälpregeln i 5 kap. 3 § SFB. 
  
 Genom förslaget införs en tydligare skiljelinje än i dag mellan socialförsäkringsrättslig bosättning i icke gränsöverskridande respek- tive gränsöverskridande situationer. Bestämmelsen i 5 kap. 2 § SFB ska enbart utgöra grund för att bedöma bosättning i icke gränsöver- skridande situationer medan bosättning i gränsöverskridande situa- tioner ska bedömas enbart med stöd av 5 kap. 3 § SFB. Med en gräns- överskridande situation avses i detta sammanhang en situation när en person rör sig eller har rört sig över landsgränser, till exempel i syfte att bo eller arbeta i ett annat land, och hans eller hennes bosättning i Sverige inte uppfyller villkoren enligt 5 kap. 2 § SFB. 
  
 Behovet av en tydlig uppdelning på två paragrafer understryks av det faktum att bosättningsbedömningen ofta är väldigt olikartad i de olika situationerna. När det gäller personer i icke gränsöver- skridande situationer fattas beslut om omfattning av svensk social- försäkring genom bosättning i samband med att en person begär en bosättningsbaserad förmån. Personen måste dock uppfylla kraven för att vara försäkrad för bosättningsbaserade förmåner vid varje enskilt förmånsbeslut.31 I gränsöverskridande situationer kan det vara aktuellt att fatta beslut om en person är försäkrad genom bosätt- ning även när rätten till en förmån inte prövas. Därutöver är bosätt- ningsbedömningen i gränsöverskridande situationer som regel mer komplex än i icke gränsöverskridande situationer eftersom det ofta krävs att flera omständigheter beaktas och att en mer utförlig utredning görs för att kunna göra en välavvägd bosättningsbedöm- ning i dessa fall. 
  
 Jag anser vidare att nuvarande kriterier för att bedöma socialför- säkringsrättslig bosättning i Sverige i gränsöverskridande situatio- ner är för generella i sin utformning och att det finns ett behov av att tydligare definiera kriterierna för bosättning och hur tolkningen av detta begrepp ska göras (se rubrik nedan). Detta skulle i sin tur bidra till att ge ett mer konkret stöd för tillämpande myndigheter samt bidra till ökad rättsäkerhet. Därutöver bedömer jag att det finns utrymme för att komplettera nuvarande kriterier och möj- 
  
 31 Försäkringskassan (2012). Genombrottsprocessen försäkringstillhörighet, Diarienummer: 040455- 2012. 
  
 529 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 liggöra en ännu mer välavvägd bosättningsbedömning genom att till- lämparen ska beakta fler omständigheter i det enskilda fallet. Jag bedömer även att den socialförsäkringsrättsliga bosättningsbedöm- ningen i gränsöverskridande situationer kan förenklas och förtydligas genom att ha en mer likartad metod för bedömningen av bosättning för personer som omfattas av samordningsbestämmelserna respektive för dem som enbart svensk rätt ska tillämpas. 
  
 19.3.2Särskilt om socialförsäkringsrättslig bosättning i gränsöverskridande situationer 
  
 Förslaget gällande 5 kap. 3 § SFB innebär en komplettering och vidareutveckling av de kriterier som i dag ligger till grund för be- dömningen av bosättning i gränsöverskridande situationer. De föreslagna kriterierna redovisas nedan. Därutöver innebär förslaget att den uttryckliga tidsgränsen i 5 kap. 3 § första stycket SFB ska tas bort för att tydliggöra att detta kriterium inte ska vara helt av- görande för bosättningsbedömningen utan att en helhetsbedömning av alla relevanta kriterier ska göras i varje enskilt fall. Jag bedömer att nuvarande regelverk kan leda till en rigid och fyrkantig tillämpning och den föreslagna bestämmelsen avser att möjliggöra en mer om- fattande och välavvägd bedömning i gränsöverskridande situationer. Att endast bedöma bosättning utifrån vistelsens längd kan strida mot unionsrätten. Av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis framgår att krav på en viss tids bosättning inte får uppställas som ett självständigt krav utan det måste göras en helhetsbedömning av olika relevanta kriterier, varav ett kan vara tidsfaktorn.32 
  
 Jag anser vidare att nuvarande regelverk och tillämpning kan för- enklas och förtydligas genom att ett mer likartat regelverk för alla personer i gränsöverskridande situationer införs samt genom att ett mer likartat administrativt tillvägagångssätt och praxis för sådana situationer utvecklas. Genom den föreslagna vidareutvecklingen och kompletteringen av de kriterier som ska ligga till grund för bedöm- ningen av bosättning i Sverige skulle en mer likartad bedömning kunna göras för de flesta personer i gränsöverskridande situationer. Det är dock i detta sammanhang viktigt att framhålla att även om de 
  
 32  
 EU-domstolens 
  dom Swaddling,  
 C-90/97 
  ECLI:EU:C:1999:96 punkterna 29 och 30. 
  
 530 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 föreslagna kriterierna har utvecklats utifrån ramverket för det EU- rättsliga bosättningsbegreppet så har hänsyn tagits till socialför- säkringssystemets svenska kontext. De föreslagna kriterierna har an- passats till det svenska systemet och svenska omständigheter. Vidare är det viktigt att understryka att de föreslagna kriterierna enbart innebär en utveckling av nuvarande rekvisit eftersom dagens bosätt- ningsbegrepp i SFB redan är relativt snarlikt det  
 EU-rättsliga 
  bosätt- ningsbegreppet (se jämförelse ovan).33 
  
 Den socialförsäkringsrättsliga bosättningsbedömningen för per- soner i flertalet gränsöverskridande situationer är ofta relativt resurs- krävande handläggningsmässigt. En mer enhetlig administrativ praxis för bosättningsbedömningen i flertalet gränsöverskridande situa- tioner skulle kunna bidra till ökad administrativ effektivitet genom till exempel gemensamma handläggningsprocesser och kunskapsbaser för denna grupp. Därutöver bedömer jag att förslaget även kan bidra till processen att utveckla och skapa tydligare riktlinjer kring den nationella tolkningen av det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet. Detta begrepp ligger till grund för att bedöma huruvida en person som omfattas av personkretsen för samordningsbestämmelserna ska omfattas av socialförsäkringssystemet, hälso- och sjukvårdssystemet och arbetslöshetsförsäkringen i Sverige genom  
 EU-rättslig 
  bosätt- ning. I dag finns ingen enhetlig, nationell tillämpning av detta be- grepp utan det kan bli aktuellt med flera parallella bedömningar beroende på vilka system samt aktörer och myndigheter som berörs (se vidare kapitel 20). 
  
 Kriterier för bedömning av bosättning enligt 5 kap. 3 § SFB 
  
 Detta avsnitt behandlar mer ingående de kriterier som jag föreslår ska beaktas vid bedömningen av bosättning i Sverige enligt 5 kap. 3 § SFB. De föreslagna kriterierna syftar till att ge stöd i tillämp- ningen genom att ge ett tydligt ramverk för vilka kriterier som ska beaktas samt vilka kriterier som ska vara styrande och vägledande vid 
  
 33 Det innebär att bedömningen av  
 EU-rättslig 
  bosättning ska göras utifrån var den enskilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Den största skillnaden i bedömningen mellan det  
 EU-rättsliga 
  begreppet och SFB:s regler är den starka betoningen av tidsaspekten (den så kallade ettårsgränsen) i SFB och att skattskyldighet inte beaktas för att anses som social- försäkringsrättsligt bosatt i Sverige. 
  
 531 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 bosättningsbedömningen. Kriterierna beskrivs på en övergripande nivå för att även fortsättningsvis ge utrymme för viss flexibilitet i bo- sättningsbedömningen och därmed möjliggöra för tillämpande myn- digheter att ta hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Det bör också inledningsvis konstateras att i varje enskilt fall ska en samlad bedömning av alla kriterier göras. 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 Huruvida en person har en bostad av mer permanent karaktär i Sverige ska vara ett av kriterierna som ska beaktas när man ska bedöma bo- sättning här i landet. Det finns ingen definition av permanentbostad som jag anser vara tillämplig för att bedöma bostadshållanden i relation till socialförsäkringsrättslig bosättning. Bedömningen av en sådan bostad måste därför göras i fall till fall. Det kan vidare före- komma att en person har bostad i flera olika länder. Om flera bostäder skulle kunna ses som permanentbostäder måste det utredas var per- sonen huvudsakligen fysiskt befinner sig. Utöver kravet på att ha en bostad i Sverige bör personen huvudsakligen också vistas här i landet. I samband med en sådan bedömning bör man beakta kriterier såsom personliga avsikter, arbete, uppehållstillstånd och familjeförhållanden. 
  
 Om den berörda personen enbart har en adress i Sverige kan det vara tveksamt om han eller hon uppfyller kravet. I sådana fall bör personen också kunna visa att han eller hon faktiskt bor i Sverige, till exempel genom att visa upp ett hyreskontrakt för ett rum eller lägenhet. Andra sätt att visa detta kan vara bostadsanknutna räk- ningar såsom  
 el-, 
  värme- eller gasräkningar. 
  
 Att en person är folkbokförd i Sverige kan beaktas i bedömningen, men det bör göras med försiktighet. Enligt folkbokföringslagen krävs att man är bosatt på adressen som man är folkbokförd på, men en person kan vara folkbokförd på en fastighet utan att faktiskt vistas där.34 Om det råder tveksamhet om en persons bostadsförhållanden bör tillämpande myndighet i stället begära in kompletterande upp- gifter från den enskilde. 
  
 34 Se prop. 1998/99:119 s. 91 ff. Se även Martin,  
 L-G. 
  Kommentar till socialförsäkrings- balken, Avd. A, uppdaterad januari 2016. 
  
 532 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 I gränsöverskridande situationer kan det i vissa fall få felaktiga konsekvenser om folkbokföringen tillmäts för stor betydelse vid bedömningen av socialförsäkringsrättslig bosättning mot bakgrund av de olika regelverkens syften och användningsområden, särskilt i förhållande till unionsrätten såsom samordningsbestämmelserna och rörlighetsdirektivet. Exempelvis kan en sådan tillämpning i vissa fall strida mot den  
 EU-rättsliga 
  principen om likabehandling. I dag är uppehållsrätt inte ett rekvisit i SFB vilket det däremot är i folkbok- föringslagen. Om folkbokföringen får en avgörande betydelse vid fastställandet av socialförsäkringsrättslig bosättning kan det medföra en indirekt bedömning av uppehållsrätt i bosättningsbedömningen enligt SFB. 
  
 Jag anser att detta kriterium bör vara ett vägledande kriterium för bosättning i socialförsäkringsrättslig mening i Sverige. 
  
 Arbets- och anställningsförhållanden 
  
 Enligt förarbetena och lagkommentaren ska en persons sysselsätt- ning beaktas i samband med bedömningen av egentlig hemvist en- ligt nuvarande bestämmelse i 5 kap. 2 § SFB.35 
  
 Jag bedömer att arbete i Sverige även fortsättningsvis bör beak- tas vid bosättningsbedömningen i gränsöverskridande situationer eftersom det, enligt min mening, bidrar till att främja och stärka den svenska arbetslinjen – också i gränsöverskridande situationer. Avgörande för att beaktas som en väsentlig anknytning till Sverige är arbetets eller anställningskontraktet varaktighet, arbetets eller verksamhetens karaktär och var det utförs, vilket i sin tur kan ut- göra en indikation på en varaktig och kontinuerlig vistelse i Sverige. Arbetstagare som har kortare anställningsperioder eller egenföreta- gare som arbetar en kortare tid i Sverige får anses ha en svagare an- knytning till landet, även om det inte utesluter att en person som har flera kortare anställnings- eller arbetsperioder i landet tillsam- mans med andra kriterier kan anses som bosatt. När det gäller per- soner som tidigare har haft en anställning men blivit arbetslösa kan 
  
 35 Se prop. 1998/99:119 s. 91 ff. Se även Martin,  
 L-G. 
  Kommentar till socialförsäkrings- balken, Avd. A, uppdaterad januari 2016. 
  
 533 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 under vissa förutsättningar anses behålla sin rättsliga ställning som arbetstagare enligt SFB. 
  
 Ledning för bosättning för personer som arbetar i två eller flera länder finns i artikel 13 i förordning 883/2004. Där stadgas bland annat att endast i de fall en person arbetar en väsentlig del i sitt bo- sättningsland kommer han eller hon att tillhöra bosättningslandets sociala trygghetssystem. 
  
 Genom rådets direktiv 2009/50/EG av den 25 maj 2009 om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning infördes det så kallade  
 EU-blåkortet, 
  ett särskilt arbets- och uppehållstillstånd med mer förmånliga villkor i syfte att ge bättre möjligheter för arbetstagare från tredjeländer att ta högkvalificerade arbeten i medlemsstaterna. Jag anser att en person med  
 EU-blåkort 
  bör anses som bosatt i Sverige. Detsamma ska gälla för dennes familje- medlemmar. 
  
 För säsongsarbetare reglerar Europaparlamentets och rådets direk- tiv 2014/36/EU av den 26 februari 2014 villkoren för tredjelandsmed- borgares inresa och vistelse för anställning som säsongsarbetare.36 Migrerande säsongsarbetare får vistas lagligen och tillfälligt i EU under en period på mellan fem och nio månader (beroende på medlemsstat) för att bedriva en verksamhet som är beroende av årstidernas väx- lingar, samtidigt som de behåller sin huvudsakliga bosättning i ett tredje land. Dessa personer bör, enligt min mening, inte ses som bo- satta i Sverige. 
  
 Sammanfattningsvis anser jag att arbets- och anställningsförhål- landen i Sverige bör vara ett vägledande kriterium för att fastställa bosättning. Det bör dock understrykas i detta sammanhang att min bedömning är att personer som omfattas av svensk socialförsäkring genom arbete enligt vad som följer av förordning 883/2004, men som inte anses bosatta i Sverige enligt nuvarande 5 kap. 2 och 3 §§ SFB, ska anses som försäkrade för både bosättnings- och arbetsbaserade förmåner (se vidare kapitel 23). 
  
 36 Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/36/EU av den 26 februari 2014 om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för säsongsanställning. 
  
 534 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 Personliga avsikter 
  
 EU-domstolen 
  har konstaterat, bland annat i målet Swaddling, att en persons avsikt att stanna kvar i en stat bör vara av större betydelse än vistelsens längd vid bedömningen om bosättningen är stadigvarande.37 Jag föreslår att en persons avsikter med vistelsen i Sverige ska beaktas i samband med bosättningsbedömningen. Detta bör omfatta en bedömning av vistelsens karaktär och längd, samt anledningen till att personen väljer att flytta till eller från Sverige. Den enskilde måste kunna styrka sina avsikter. Det är alltså inte tillräckligt att en person endast förklarar sina avsikter om var han eller hon vill vara bosatt eller anser sig vara bosatt.38 Enligt artikel 16 i förordning 883/2004 finns dock möjligheter för en enskild att ansöka om dispens, vilket innebär att de två medlemsstaternas institutioner kommer överens om undan- tag från regeln om tillämplig lagstiftning.39 Ett exempel på detta är 
  
 Öresundsöverenskommelsen.40 
  
 Jag anser att personliga avsikter endast bör vara en vägledande om- ständighet för att bedöma bosättning i Sverige. En persons avsikter kan styrkas genom till exempel anställningskontrakt, uppehållstill- stånd, familjesituation och bostadsförhållande. Personens avsikter att bosätta sig i Sverige bör tillmätas mer tyngd än vistelsens längd. 
  
 Familjeförhållanden och familjens bosättning 
  
 Ett annat kriterium som bör vara vägledande i bedömningen är den enskildes familjesituation och familjeband, och huruvida dennes familj är bosatt eller vistas i Sverige. Även barns skolgång i Sverige kan vara en faktor som pekar på att en familj vistas varaktigt och kontinuerligt i landet. Familjemedlemmar till en person som är bo- satt i Sverige och som flyttar hit bör ses som bosatta om de har för avsikt bosätta sig i landet och uppfyller andra kriterier. 
  
 Beträffande vilka som kan ses som familjemedlemmar finns det inte någon definition i SFB, men ledning finns i 5 kap. 8 § där 
  
 37 
 EU-domstolens 
  dom Swaddling,  
 C-90/97, 
  ECLI:EU:C:1999:96 punkterna 17 och 30. 
  
 38Det kan finnas avvikande bestämmelser om särskilda förmåner i avdelning III i förord- ning 883/2004. Exempelvis vårdförmåner vid sjukdom till pensionärer som är bosatta i en annan stat än den som betalar ut pensionen. Se  
 EU-domstolens 
  dom, Eaton m.fl.  
 C-345/09, 
  ECLI:EU:C:2013:249, punkt 48. 
  
 39Artikel 16 i förordning 883/2004. 
  
 40Se bilaga. 
  
 535 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 familjemedlemmar anses vara make och barn under 18 år.41 Förord- ning 883/2004 hänvisar till den nationella lagstiftningens definition av familjemedlemmen, men det finns även en definition av familje- medlemmar i artikel 1 i) 2 i förordning 883/2004. Det är make eller maka, minderåriga barn samt myndiga barn som är beroende av underhåll. 
  
 Uppehållstillstånd 
  
 När det gäller uppehållstillstånd anges i förarbetena till socialför- säkringslagen att endast den som har rätt att vistas i landet bör rim- ligen anses som bosatt här.42 Om uppehållstillstånd krävs för att en person ska få vistas i Sverige ska ett sådant vara beviljat om denne ska kunna omfattas av den bosättningsbaserade socialförsäkringen.43 
  
 Jag bedömer att uppehållstillstånd även fortsättningsvis ska vara ett styrande kriterium för bosättning i Sverige. 
  
 Asyl definieras som när det kan finnas skäl att bevilja asylsökande uppehållstillstånd för att han eller hon är flykting enligt flykting- konventionen. Det kan också gälla den som är alternativt skydds- behövande enligt EU:s gemensamma regler.44 Jag bedömer att den som ansöker om asyl i Sverige inte kan anses vara bosatt i landet förrän han eller hon har fått sitt uppehållstillstånd beviljat. Detta gäller också om beslutet är ett lagakraftvunnet utvisningsbeslut. Även om utvisningsbeslutet inte kan verkställas bör en person inte kunna ses som bosatt i Sverige eftersom denne inte vistas lagligt i landet. Det finns utvisningsbeslut som inte kan verkställas på grund av att personen i fråga håller sig undan och han eller hon kan då inte anses vistas lagligen i landet (så kallade papperslösa). Där- utöver finns verkställighetshinder i 12 kap. 1 och 2 §§ utlännings- 
  
 41När det gäller sambo hänvisas till sambolagen, förälder hänvisas till föräldrabalken m.m. Se 
  
 2kap.  
 12–16 
  §§ SFB. 
  
 42Socialförsäkringslagen gällde före SFB. I det aktuella avseendet innebar införandet av SFB ingen ändring i sak. 
  
 43Prop. 1998/99:119 s. 99. Se även SOU 1997:72 s. 254. 
  
 44Enligt Flyktingkonventionen som Sverige har skrivit under måste Sverige pröva varje an- sökan om asyl individuellt. Se även rådets direktiv 2004/83/EG den 29 april 2004 om betraktas om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet) och rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (asylprocedurdirektivet). 
  
 536 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 lagen. Det kan röra sig om att det finns skälig anledning att anta att utlänningen skulle vara i fara att straffas med döden eller utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande be- handling eller bestraffning. I de fall verkställighetshinder föreligger kan Migrationsverket bevilja permanent eller tidsbegränsat uppehålls- tillstånd enligt 12 kap. 18 och 19 §§ utlänningslagen. Om uppehålls- tillstånd inte meddelas fortsätter verkställighetsarbetet. I väntan på beslutet får personen i fråga vara kvar i Sverige på samma villkor som asylsökande. Han eller hon bör dock inte anses bosatt i Sverige. 
  
 En tidsbegränsad lagändring om tillfälliga uppehållstillstånd som ska gälla i tre år trädde i kraft den 20 juli 2016.45 Lagen begränsar till- fälligt asylsökandens möjlighet att få uppehållstillstånd och i vissa fall begränsningar för anhöriginvandring för skyddsbehövande samt ett skärpt försörjningskrav. Lagändringen innebär att flyktingar och alternativt skyddsbehövande som beviljas skydd i Sverige ska beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd i stället för permanenta uppehålls- tillstånd. De som bedöms ha flyktingskäl får ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd på tre år och får möjlighet till familjeåterförening. De tidsbegränsade uppehållstillstånden för alternativt skyddsbehövande gäller i 13 månader och beroende på när personen ansökte om asyl har denne möjlighet till familjeåterförening.46 Dessa personkategorier kan alltså enligt gällande rätt anses som bosatta i Sverige, men för att framöver anses som bosatta bör de utöver uppehållstillståndet även uppfylla andra relevanta kriterier för bosättning. 
  
 Rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om var- aktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning ska tillämpas för tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta på en medlemsstats territorium. Personer med ställning som varaktigt bosatt i en med- lemsstat ska under vissa villkor ha rätt att bosätta sig i en annan med- lemsstat och få uppehållstillstånd där. Om varaktigt bosatta utövar sådan rätt till bosättning ska deras anhöriga som ingår i kärnfamiljen också ha rätt att bosätta sig i den medlemsstaten under förutsättning att familjen redan var bildad i den första medlemsstaten. Direktivet ska tillämpas även på flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Det är dock inte tillämpligt på asylsökande. När det gäller direktivet om 
  
 45Lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige. Se även prop. 2015/16:174. 
  
 46Prop. 2015/16:174 s. 39. 
  
 537 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 varaktigt bosatta har det föreslagits att det inte längre ska ställas som krav för beviljande av status som varaktigt bosatt i Sverige att sökan- den har permanent uppehållstillstånd. Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 mars 2017.47 
  
 Flyktingars rättsliga ställning regleras i FN:s konvention från 1951 angående flyktingars rättsliga ställning (Genèvekonventionen), revi- derad genom dess tilläggsprotokoll från 1967 (New  
 York-proto- 
  kollet), vilken Sverige har ratificerat. EU:s skyddsgrundsdirektiv48 är en del av EU:s gemensamma europeiska asylsystem. Direktivets bestämmelser ska tolkas med beaktande av FN:s flyktingkonvention samt stå i överensstämmelse med de rättigheter som erkänns i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. I direktivet finns bestäm- melser som ger personer som har beviljats internationellt skydd till- gång till sociala trygghetssystem. I de svenska förarbetena för att genomföra skyddsgrundsdirektivet konstateras att flyktingar och andra skyddsbehövande har samma rätt till förmåner på socialför- säkringsområdet som andra personer som arbetar eller anses som bo- satta i Sverige enligt bestämmelserna i då gällande socialförsäkrings- lagen.49 Det bör tolkas som att flyktingar och skyddsbehövande ska ges tillgång till det svenska socialförsäkringssystemet genom bosätt- ning om de bedöms som bosatta. Mitt ställningstagande får därför anses vara förenligt med den internationella rätten. 
  
 I detta sammanhang är det viktigt att notera att Europeiska kom- missionen den 13 juli 2016 antog ett förslag till skyddsgrundsför- ordning, som avser att ersätta det nuvarande skyddsgrundsdirektivet. Förslaget syftar till en ökad harmonisering mellan medlemsstaterna när det gäller bedömningar av asylansökningar och innehållet i ett beviljat skydd. I artikel 22.3 i förslaget till skyddsgrundsförordningen finns ett förtydligande om att tillstånd att uppehålla sig i en med- 
  
 47DS 2016:3 s. 33. Ändring i 5 kap. 1 § utlänningslagen. 
  
 48Direktivet 2004/83/EG om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet. Direktivet arbetades om genom Europaparlamentets och rådets direk- tiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skydds- behövande, och för innehållet i det beviljade skyddet. 
  
 49Prop. 2009/10:31 s. 158. 
  
 538 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 lemstat kan vara ett villkor för att få tillgång till den statens sociala trygghetssystem.50 
  
 Vistelsens längd 
  
 Det är min bedömning att vistelsens längd även fortsättningsvis ska beaktas vid bedömning av bosättning i Sverige. Dock anser jag att till skillnad från i dag bör vistelsens längd inte vara ett helt avgörande kriterium för bosättning för personer som kommer till Sverige utan alla relevanta omständigheter ska beaktas i det enskilda fallet för att möjliggöra en välavvägd bedömning. Jag föreslår därför att den ut- tryckliga tidsgränsen för vistelsens längd i 5 kap. 3 § första stycket SFB ska tas bort. 
  
 Gällande bedömning och uppfyllande av detta kriterium anser jag att den som kommer till Sverige och har intention att vistas i landet, eller har ett uppehålls- eller arbetstillstånd bör kunna uppfylla detta kriterium redan i samband med ankomst till Sverige. Exempel på grupper som har krav på uppehålls- eller arbetstillstånd är personer från tredje land,  
 EU-medborgare 
  utan uppehållsrätt eller personer som inte är nordiska medborgare. För övriga som inte har krav på uppehållstillstånd eller inte har en tydlig intention att vistas stadig- varande i landet, bedömer jag att det finns ett behov av ett riktmärke för vistelsens längd i Sverige för att kunna bedömas som bosatt i landet. Jag menar att det först efter tre månaders vistelse i Sverige bör anses finna en viss koppling till landet. Rörlighetsdirektivets reglerar inte rätten till att bli socialförsäkringsrättsligt bosatt men enligt rör- lighetsdirektivet kan alla unionsmedborgare uppehålla sig i tre månader i en annan  
 EU-medlemsstat 
  utan att omfattas av andra krav än att ha  
 id-handlingar 
  eller pass. Uppehållsrätten gäller även dessa personers familjemedlemmar, oavsett om de är unionsmedborgare eller tredjelandsmedborgare. 
  
 50 Europeiska kommissionen (2016). Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning (KOM (2016) 466) om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som upp- fyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet och om ändring av rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om var- aktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning, KOM 2016 466. Se även Fakta PM om skydds- grundsförordningen 2015/16:FPM130. 
  
 539 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 De som lämnar Sverige måste ha ansetts bosatta i Sverige vid tidpunkten för utresan för att fortsättningsvis anses som socialför- säkringsrättsligt bosatta i Sverige. Enligt nuvarande bestämmelse i 5 kap 3 § andra stycket SFB ska en i Sverige bosatt person som lämnar landet fortfarande anses vara bosatt här i landet om utlands- vistelsen kan antas vara längst ett år. I dag åligger det personer som ska flytta utomlands att informera ansvarig myndighet om detta. Den som är folkbokförd och ska flytta utomlands ska enligt 27 § folkbok- föringslagen kontakta Skatteverket. Enligt 110 kap. 45 § SFB ska den som lämnar Sverige för en tid som kan antas ha betydelse för social- försäkringsskyddet enligt 5 eller 6 kap. SFB anmäla detta till För- säkringskassan. 
  
 Jag föreslår att nuvarande tidgräns för personer som lämnar landet ska kvarstå eftersom den anser att bestämmelsen fyller en viktig funktion genom att ge en tydlig bortre gräns för när en person inte längre kan anses ha en väsentlig anknytning till Sverige och därför inte bör anses som bosatt här i landet. Den fyller även en viktig kon- trollfunktion för att säkerställa att de som inte bör anses vara bosatta i landet inte heller omfattas av socialförsäkringssystemet genom bo- sättning. I dag sammanfaller denna tidsgräns som regel med avregi- steringen från folkbokföringen. Både Pensionsmyndigheten och För- säkringskassan har i dagsläget tillgång till folkbokföringsregistret. 
  
 Gällande kontroll och uppföljning av folkbokföringsregistret sker i dag största delen av kontrollverksamheten genom efterkon- troll av bosättning. Majoriteten av kontrollerna sker med utgångs- punkt av underrättelser enligt 2 § folkbokföringsförordningen eller andra underrättelser från tredje part, som ofta är privatpersoner. Skatteverket får årligen in omkring 80 000 sådana underrättelser. En mindre del av myndighetens efterkontroll sker utifrån egna undersökningar inom ramen för folkbokföringsdatabasen.51 
  
 51 Underlag från Skatteverket till utredningen om uppföljning och kontroll av folkbokförings- registret, daterat 16 mars 2016. 
  
 540 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 Skattsskyldighet 
  
 Skatterättens bosättningsbegrepp kan inbegripa skattskyldiga i Sverige och i andra stater, vilket ger en större personkrets än de som bör ha rätt till bosättningsbaserade förmåner i Sverige. Bak- grunden till detta är att olika rättspolitiska motiv ligger bakom regelverken. Den skatterättsliga bosättningsbedömningen är inte densamma som i SFB, det krävs exempelvis inte att personen vistas i Sverige eller har kvar sin bostad i Sverige för att anses skatterätts- ligt bosatt här i landet. 
  
 Jag anser att med anledning av att de svenska sociala trygghets- systemen till viss del finansieras genom skattmedel och är uni- versellt, skulle arbete och skattskyldighet i Sverige kunna vara ett vägledande kriterium för att bedöma bosättning i landet. Å andra sidan kan en person vara skattskyldig i Sverige utan att ha en sär- skilt stark anknytning till Sverige i övrigt, som att denne har familj och bostad i ett annat land. En person som inte är skattskyldig i Sverige kan ha andra väsentliga anknytningar till Sverige som pekar på att han eller hon är socialförsäkringsrättsligt bosatt här i landet. 
  
 Jag bedömer med anledning av ovanstående att skattskyldighet i Sverige inte ska vara ett styrande kriterium vid bedömningen av socialförsäkringsrättsliga bosättningen, men den kan vara vägledande. 
  
 Studier och forskning 
  
 En person som är bosatt i Sverige och börjar studera i en annan stat anses enligt 5 kap. 7 § första stycket SFB som bosatt i Sverige så länge han eller hon genomgår en studiemedelsberättigad utbildning eller har utbildningsbidrag för doktorander. Det bakomliggande syftet till bestämmelsen är att studenter ofta är unga människor som har en stark anknytning till Sverige, som till exempel familj i landet, och många återvänder till landet efter studierna. En av- görande anknytning till Sverige är som nämnts studiestödet, men även om en student har arbete eller inkomster i det andra landet ska anknytningen till Sverige inte påverkas. Studenten måste dock ha 
  
 541 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 varit bosatt i Sverige innan studierna påbörjades i den andra staten för att det ska anses vara en tillräcklig anknytning.52 
  
 En person som kommer till Sverige enbart för att studera kan anses ha en tillfällig bosättning i landet och bör som huvudregel inte bedömas som bosatt i landet om personens avsikt enbart är att studera.53 Utländska doktorander med svenskt utbildningsbidrag ska dock anses som bosatta i landet (om de uppfyller bosättningskraven). Doktoranderna kan i vissa fall vara anställda av ett svenskt universitet eller högskola och kan då uppfylla kraven för arbete och tillhöra den arbetsbaserade socialförsäkringen. En students situation och avsikter under vistelsen i Sverige kan dock förändras över tid och han eller hon kan då anses uppfylla villkoren för bosättning. Vid ändrade om- ständigheter för den enskilde ska, enligt min mening, en bosättnings- prövning göras i enlighet med 5 kap. 2 och 3 §§ SFB. 
  
 Om det uppstår en konflikt mellan unionsstaterna om vilken medlemstats lagstiftning som är tillämplig i det enskilda fallet ska studentens bosättningsort enligt artikel 11 i tillämpningsförord- ning 987/2009 bestämmas utifrån var han eller hon har sin huvud- sakliga inkomstkälla. Det kan innebära att reglerna i SFB inte är tillämpliga. 
  
 Vissa undantag från bosättning enligt 5 kap. 3 § SFB 
  
 Lång vistelse i Sverige där synnerliga skäl som talar mot bosättning 
  
 Det finns vissa situationer då personer vistas i Sverige en längre tid utan att de anses som bosatta i landet. Den nuvarande ettårsregeln gäller enligt 5 kap. 3 § första stycket andra meningen SFB inte om synnerliga skäl talar mot det. Enligt uttalanden i tidigare förarbeten avser detta fall där personer som döms för brott enbart kommer att vistas i Sverige för att avtjäna fängelsestraffet.54 Det kan även avse personer som på grund av sjukdom vistas i Sverige under längre tid för till exempel sjukvårdsbehandling, men som inte har sin egent- liga hemvist här i landet. Detta är i linje med  
 EU-domstolens 
  mål I 
  
 525 kap. 7 och 8 §§ SFB. Jmf. RÅ 2008 ref. 9. Det var inte bara en fortsatt tillhörighet utan en uppkommen tillhörighet för sonen som föddes i Thailand. 
  
 535 kap. 7 § SFB. 
  
 54Prop. 1998/99:119 s. 176. 
  
 542 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 mot Health Service Executive.55 I målet som rörde en man som hade vistats elva år utanför ursprungsstaten på grund av sitt akuta sjukdomstillstånd, slog  
 EU-domstolen 
  fast att detta inte var en till- räcklig grund för att han skulle anses som bosatt i vårdstaten. 
  
 Jag bedömer att dessa synnerliga skäl som talar emot bosättning inte ska förändras inom ramen för mitt förslag. 
  
 Massflyktssituation 
  
 I 4 § andra stycket i FOL finns ett undantag från huvudregeln i 3 § samma lag om att den som efter inflyttning till Sverige kan antas komma att vistas i landet under minst ett år i princip ska folkbok- föras. När det gäller bosättning i socialförsäkringsrättslig mening föreskrivs i 5 kap. 3 § första stycket andra meningen SFB att en utlänning som enligt 4 § andra stycket FOL inte ska folkbokföras inte heller ska anses vara bosatt i Sverige. 
  
 Europeiska unionens råd kan under vissa förutsättningar besluta att en massflyktsituation ska anses föreligga. Skyddsperioden upp- går inledningsvis till ett år men kan automatiskt förlängas ytter- ligare ett år. Den automatiska förlängningen sker i två omgångar med sex månader vid varje tillfälle. Därefter kan rådet besluta att slutligen förlänga skyddet i ett år till.56 En person som beviljats uppehållstill- stånd med tillfälligt skydd och som kan antas komma att vistas här under kortare tid än tre år ska som huvudregel inte folkbokföras. Det står uttryckligen i bestämmelsen i SFB att dessa personer inte ska anses som bosatta enligt SFB under den tid de inte är folkbok- förda.57 Jag bedömer att denna bestämmelse ska vara kvar som ett undantag i enlighet med tidigare förarbetens motivering. Det ska ses som ett tillfälligt skydd och meningen är att de berörda per- sonerna ska återvända till hemlandet när den akuta situationen i det landet är över. Personerna ska således inte anses bosatta under den tid de inte är folkbokförda. En person som beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd och som inte är folkbokförd har rätt till insatser enligt lagen om mottagande av asylsökande. SFB är subsidiär till lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA). Det innebär att 
  
 55 
 EU-domstolens 
  dom I mot Health Service Executive,  
 C-255/13, 
  ECLI:EU:C:2014:1291. 
  
 56Prop. 2001/02:185. 
  
 57Prop. 2001/02:185 s. 85. 
  
 543 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 asylsökande som omfattas och har fått bistånd enligt LMA inte har rätt till förmåner av motsvarande karaktär i enligt SFB. LMA om- fattar även hälso- och sjukvård samt tandvård. Enligt artikel 29 skyddsgrundsdirektivet ska de som beviljats tillfälligt skydd få samma nödvändiga social stöd som tillhandhålls medborgarna i landet. Även om personer med tillfälligt skydd inte blir folkbokförda och inte bedöms som bosatta i SFB har de rätt till nödvändigt socialt stöd. 
  
 Kriterier utifrån vilka bosättning i Sverige inte bör bedömas 
  
 Jag har övervägt följande kriterier med utgångspunkt från rätts- praxis, förarbeten och tidigare lagkrav för socialförsäkringsrättslig bosättning samt internationell rätt, men bedömt att de inte ska utgöra en grund för att bedöma bosättning i Sverige. Grunden till detta beskrivs under respektive rubrik nedan. 
  
 Uppehållsrätt 
  
 Varje unionsmedborgare ska enligt artikel 21 i  
 EUF-fördraget 
  ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördraget och i bestämmelserna om genomförande av fördraget. Rör- lighetsdirektivet reglerar rätten till fri rörlighet mellan medlems- staterna, det vill säga att resa in, uppehålla sig och bosätta sig. För vistelser längre än tre månader gäller enligt rörlighetsdirektivet ett krav på att en person inte ska bli en orimlig belastning för de sociala biståndssystemen i medlemsstaterna för att uppfylla kraven på uppe- hållsrätt. Rörlighetsdirektivet reglerar dock inte när en person ska an- ses socialförsäkringsrättsligt bosatt i ett land eller hur bosättningen ska fastställas i en medlemsstat. 
  
 Det finns varken i förordning 883/2004 eller i dess tillämpnings- förordning reglering om laglig rätt för att vistas i landet, det vill säga uppehållsrätt enligt rörlighetsdirektivet, som en förutsättning för att anses bosatt. Regelverken hänvisar heller inte till varandra. En person kan alltså bedömas som socialförsäkringsrättsligt bosatt, men egentligen sakna laglig rätt att vistas i landet enligt rörlighets- direktivet på grund av bristande försörjningsförmåga. 
  
 544 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 EU-domstolen 
  har i juni 2016 i målet Kommissionen mot Stor- britannien godtagit den brittiska lagstiftningen om familjeförmåner, vilken är förenade med både bosättningskrav och krav på uppe- hållsrätt för icke förvärvsaktiva. Dock får kontrollen av uppehållsrätt inte ske automatiskt, utan bara i tveksamma fall i linje med propor- tionalitetsprincipen. Enligt den Europeiska kommissionen var det brittiska villkoret om uppehållsrätt i lagstiftningen i strid mot för- ordning 883/2004 som endast kräver att en person är stadigvarande bosatt i landet.  
 EU-domstolen 
  konstaterade att förordning 883/2004 används för att peka ut behörig stat, men att den inte bestämmer de materiella villkoren för rätten till förmåner. Det är lagstiftaren i varje enskild medlemsstat som fastställer dessa. Domstolen anser alltså att det inte finns något som hindrar att det finns ett krav på uppehållsrätt för tillgång till vissa sociala förmåner i en medlemstat eftersom ett sådant krav inte innebär att en person inte kan omfattas av statens lag (regeln om tillämplig lagstiftning) enligt förordning 883/2004. 
  
 Utifrån  
 EU-domstolens 
  rättpraxis gällande uppehållsrätt för icke förvärvsaktiva personer anser jag att det är tveksamt att ett krav på uppehållsrätt, för att över huvud taget anses som bosatt i Sverige, skulle kunna införas i den nationella lagstiftningen. Jag bedömer därför att ett krav på uppehållsrätt för att anses som bo- satt i Sverige inte ska införas i SFB. Uppehållsrätt ska inte heller beaktas vid bosättningsbedömningen. Det finns dock, enligt min mening, skäl att beakta uppehållsrätten i samband med prövningen av rätt till vissa förmåner. Detta kommer att behandlas i kapitel 22. I kapitel 22 finns även en analys av relationen mellan rörlighets- direktivet och förordning 883/2004. 
  
 Medborgarskap 
  
 Jag anser inte att medborgarskap bör vara ett kriterium för att be- döma bosättning i Sverige. 
  
 Den internationella rätten grundar sig bland annat på suveräni- tetsprincipen.58 En allmän princip är att varje stat suveränt avgör om en person som inte är medborgare i staten ska ges tillträde till dess territorium och få stanna kvar på territoriet. Europakonven- 
  
 58 Artikel 2 i Förenta Nationernas stadga och stadga för den internationella domstolen. 
  
 545 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 tionen medför i princip ingen ändring av detta. Det är alltså inte en mänsklig rättighet att resa in eller stanna kvar i ett främmande land.59 I artikel 21  
 EUF-fördraget 
  stadgas dock att unionsmedbor- gare fritt kan röra och uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium.  
 EU-domstolen 
  har även konstaterat att ett villkor som inriktas på nationalitet för att begränsa inträde i medlemsstatens väl- färdssystem står i konflikt med den grundläggande rättigheten att röra sig fritt och bosätta sig i unionen.60 
  
 Sverige har tidigare haft medborgarskap som anknytning till de sociala trygghetssystemen. Försäkrade enligt lagen (1962:381) om all- män försäkring (AFL) var dels svenska medborgare, dels personer som inte var svenska medborgare men som var mantalsskrivna i Sverige. Medborgarskap som kriterium togs bort när socialförsäk- ringslagen trädde i kraft år 2001 eftersom man ansåg att det kunde vara diskriminerande för utländska medborgare. Detta gäller även i dag. Det skulle alltså gå emot  
 EU-rätten, 
  inklusive de direktiv som föreskriver likabehandling för tredjelandsmedborgare i EU och rättig- hetsstadgan, att ha medborgarskap som ett kriterium för att anses som bosatt i Sverige eftersom detta skulle strida mot likabehandlings- principen. Bestämmelser om likabehandling finns även i de bilaterala socialförsäkringskonventionerna, som Sverige har ingått med andra länder. Vidare skulle medborgarskap som kriterium kunna resultera i att svenska medborgare som inte är bosatta i Sverige omfattas av de svenska trygghetssystemen. Detta skulle få mycket tveksamma kon- sekvenser för de svenska systemens legitimitet och ekonomiska håll- barhet 
  
 Mot denna bakgrund bedömer jag sammanfattningsvis att med- borgaskap inte ska vara ett kriterium som återigen ska införas eller beaktas för att en person ska bedömas som bosatt eller för annan tillhörighet till de svenska sociala trygghetssystemen. 
  
 59Danelius, H. (2015). Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 632. Artikel 3 i fjärde tilläggs- protokollet till Europakonventionen kan en person inte utvisas eller förvägras rätt att resa in i den stat som han eller hon är medborgare. Jmf. även 2 kap. Regeringsformen. 
  
 60 
 EU-domstolens 
  dom, Bidar,  
 C-209/03, 
  ECLI:EU:C:2005:169. 
  
 546 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 Rättspraxis 
  
 En fråga som får betydelse för förslaget är hur svenska myndig- heter och domstolar ska förhålla sig till äldre svensk rättspraxis om egentlig hemvist. 
  
 Mitt förslag innebär att nuvarande bestämmelse i 5 kap. 2 § SFB ska fortsätta att gälla för icke gränsöverskridande situationer. 
  
 Gällande 5 kap. 3 § SFB innebär förslaget om bosättning i gräns- överskridande situationer en ny lydelse samt flera nya och vidareut- vecklade bedömningskriterier. Den föreslagna bosättningsbedöm- ningen i gränsöverskridande situationer är mer omfattande än den hittillsvarande bedömningen av egentlig hemvist. Vissa av kriterierna som ska beaktas vid bedömningen av bosättning har varit föremål för prövning i domstol. Jag bedömer att vissa delar av tidigare rättspraxis skulle kunna stå sig även framöver, men det är mest rimligt att svenska myndigheter och domstolar skapar ny rättspraxis och vägledning för bosättningsbedömningen för bosättning i gränsöverskridande situa- tioner.  
 EU-domstolens 
  rättspraxis kan ge viss vägledning. 
  
 19.4Barns bosättning 
  
 Barns bosättning kan ha betydelse både vid tillämpning av SFB samt förordning 883/2004. I enlighet med förordning 883/2004 kan, när det gäller exempelvis familjeförmåner, underåriga barn ses som familje- medlemmar.61 Det kan ge rätt till familjeförmåner i olika gränsöver- skridande situationer, såsom exempelvis det svenska barnbidraget.  
 EU-domstolen 
  har uttalat att ett barns bosättning i en annan med- lemsstat i princip innebär att förordningens bestämmelser blir tillämpliga.62 
  
 Artikel 67 förordning 883/2004 innebär att det i vissa fall, när förordningen är tillämplig, inte kan vidhållas ett nationellt krav på att en familjemedlem, exempelvis ett barn, även ska vara bosatt i den behöriga medlemsstaten för rätt till familjeförmåner. Det inne- 
  
 61Se artikel 1 i) i förordning 883/2004. Enligt artikel 67 förordning 883/2004 ska personer ha rätt till familjeförmåner enligt lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten, även för sina familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat, som om de vore bosatta i den förra medlemsstaten. 
  
 62 
 EU-domstolens 
  dom, Humer,  
 C-255/99, 
  ECLI:EU:C:2002:73. 
  
 547 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 bär att det inte kan krävas att ett barn till en person som är försäk- rad enligt förordning 883/2004 i Sverige också ska vara bosatt här i landet för rätt till familjeförmåner. 
  
 Barns rätt till pensionsgrundande inkomst (PGI) är dock obero- ende av om barnets bosättning är i Sverige eller i ett annat land. Ett barns bosättning kan ha betydelse för att kunna beräkna pensions- grundande belopp (barnår) för en förälder. Dock krävs det då att barnet både bor i Sverige och bor tillsammans med föräldern. Det pensionsgrundande beloppet bildar, tillsammans med den PGI, ett pensionsunderlag som sedan används för att fastställa pensions- rätter för föräldern. För ett barn som har fått inkomster från arbete ska Stephens beräknas, förutsatt att inkomsten uppgår till ett visst lägsta belopp. PGI kan fastställas oavsett barnets ålder.63 Det inne- bär att så fort barnet har en inkomst, till exempel inom teater eller reklam, får barnet PGI fastställd. Minimiåldern för att kunna börja arbeta har fastställts internationellt till 15 år av ILO:s konven- tion 138.64 I Sverige har gränsen i flertalet fall satts vid  
 16-års 
  ålder i föräldrabalken och arbetsmiljölagstiftningen.65 
  
 I SFB blandas begreppen bosatt och försäkrat barn för rätt till vissa förmåner. Exempelvis anges gällande föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning samt underhållsstöd, att barn ska vara bosatta i landet.66 Inom vissa andra förmåner anges i stället att ett barn ska vara försäkrat för att det ska finnas rätt till en förmån. Det avser barn- bidrag67, vårdbidrag68, assistansersättning69, bilstöd70 och efterlevande- stöd.71 Att ett barn är försäkrat eller bosatt borde dock ha mot- svarande betydelse och innebär ingen väsentlig skillnad mellan förmånerna. 
  
 6360 kap. SFB. 
  
 64Konventionen om minimiålder för tillträde till arbete antagen i Genève den 26 juni 1973, ratificerad i Sverige den 23 april 1990. 
  
 65För lättare arbeten gäller generellt en åldersgräns  
 13–15 
  år i enklare arbeten. Barn mellan  
 16–18 
  år kan arbeta i alla typer av arbeten utom sådana som är direkt farliga såsom arbete med maskiner och kemikalier. 
  
 6611 kap. 8 § SFB samt 18 kap. 2 § SFB. 
  
 6715 kap. 2 § SFB. 
  
 6822 kap. 3 § SFB. 
  
 6951 kap. 2 § SFB. 
  
 7052 kap. 3 § SFB. 
  
 7179 kap. 2 § SFB. 
  
 548 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 19.4.1Barns bosättning ska bedömas enskilt 
  
 Förslag: Barns bosättning ska bedömas och fastställas fristående från föräldrarnas bosättning. 
  
 Skälen för förslaget: I och med en vårdnadshavares tillsynsansvar för barn kan det anses vara naturligt att låta ett barn följa vårdnads- havarens bosättning och försäkring i stället för att fastställa barnets bosättning.72 Men redan i dag görs vid tillämpning av SFB bedöm- ningar av om barn ska anses bosatta här i landet. I många situationer, såväl nationella som gränsöverskridande, behöver Försäkrings- kassans handläggare bedöma och fastställa ett barns faktiska bosätt- ning för att kunna bedöma rätten till en förmån. 
  
 Mot bakgrund av att ett barns bosättning kan få betydelse för vilket regelverk som blir tillämpligt samt för rätten till förmåner, anser jag att det tydligt ska framgå att ett barns bosättning ska be- dömas och fastställas enskilt. Det innebär att i samtliga fall där SFB ställer krav på att ett barn ska vara bosatt eller försäkrat för rätt till förmån ska barnets bosättning fastställas. Jag bedömer att det inte behövs särskilda kriterier för att göra en bosättningsbedömning för barn, utan den bör kunna göras genom att använda flertalet av kri- terierna som gäller för bosättningsbedömning i Sverige. 
  
 När det gäller förmåner som exempelvis föräldrapenning och barnbidrag anges det uttryckligen att barnet ska vara bosatt i Sverige. Dessa förmåner hanteras till största delen maskinellt och jag bedömer att införa krav på att barnets bosättning ska bedömas enskilt kommer att öka administrationen för Försäkringskassan. Mitt förslag kan leda till att Försäkringskassan behöver göra något fler bedömningar av barns bosättning än i dag, men det finns redan en upparbetad rutin och erfarenhet av sådana bedömningar. Jag bedömer mot bakgrund av detta att förslaget troligtvis inte kommer att medföra stora admi- nistrativa kostnader. 
  
 Jag bedömer att det är angeläget ur ett legitimitets- och rätts- säkerhetsperspektiv att ett barn bosättning bedöms fristående från vårdnadshavarna, i de fall det krävs att barnet är bosatt i Sverige för att erhålla förmånerna. I en situation som råder i dag med flykting- 
  
 72 Jmf. 6 kap. 2 § föräldrabalken. 
  
 549 
  
 Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 
  
 SOU 2017:05 
  
 strömmar kan det inträffa att vårdnadshavare och barn inte alltid kommer samtidigt till Sverige. Om barnet alltid skulle följa vård- nadshavarens bosättning skulle det kunna medföra att barnet anses bosatt här tidigare än vad som faktiskt är verkligheten. Att kunna bedöma barnets bosättning fristående kan särskilt bli aktuellt för de föreslagna ändringarna att begränsa föräldrapenningen, där antalet föräldradagar för personer som kommer till Sverige är relaterat till barnets bosättning.73 
  
 Dock är det värt att notera att förordning 883/2004 kan vara tillämplig för tredjelandsmedborgare genom förordning 1201/2010 och barn omfattas också av personkretsen i förordning 883/2004. När förordning 883/2004 är tillämplig vill jag särskilt lyfta konse- kvenser som är knutna till klassificeringen av föräldrapenningen. I dag är föräldrapenningen klassificerad som en moderskaps- och likvärdig faderskapsförmån, vilket innebär att det är en kontantför- mån som bara kan begäras av den som är individuellt försäkrad i Sverige och inte av familjemedlemmarna i en annan medlemsstat (se vidare i kapitel 23.5 om klassificering av föräldrapenning). 
  
 I SFB blandas begreppen bosatt och försäkrat barn för rätt till vissa förmåner. När det gäller förmånskapitlen i SFB bedömer jag att det inte finns någon direkt skillnad mellan att ett barn är försäk- rad eller bosatt i Sverige. I Sverige är man försäkrad för en förmån genom bosättning eller arbete. Det senare är inte tillämpligt för barn under 16 år. Jag har inte funnit någon förklaring till använ- dandet av två olika begrepp och konstaterar därför att de förefaller avse samma sak. 
  
 73 SOU 2016:73, Begränsningar i föräldrapenningen för föräldrar som kommer till Sverige med barn. 
  
 550 
  
 20  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige 
  
 20.1Allmänt om  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige 
  
 I artikel 1 j i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 883/2004)1 definieras bosättning som den ort där den enskilde är stadigvarande bosatt. Begreppet stadigvarande bosatt innebär att bedömningen av bosättning ska göras utifrån var den enskilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Bosättnings- bedömningen är en sammanvägning av olika kriterier, såsom vistelsens varaktighet och kontinuitet samt personens situation (se vidare kapitel 19). 
  
 Det  
 EU-rättsliga2 
  bosättningsbegreppet ligger till grund för att be- döma huruvida en person som ingår i personkretsen för samordnings- bestämmelserna ska omfattas av socialförsäkringssystemet, hälso- och sjukvårdssystemet och arbetslöshetsförsäkringen i Sverige genom EU- rättslig bosättning. 
  
 I dag finns ingen enhetlig, nationell tillämpning av detta begrepp utan det kan bli aktuellt med flera parallella bedömningar beroende på vilka system och myndigheter som berörs. Bedömningen för socialförsäkringsområdet, med undantag för pensioner, görs av För- säkringskassan. För pension och pensionsrelaterade förmåner görs denna bedömning av Pensionsmyndigheten. Försäkringskassan tar även beslut om rätt till ersättning vid gränsöverskridande vård i annan unionsstat, ofta i samråd med landstingen, samt utfärdar intyg om till- gång till hälso- och sjukvård i Sverige eller i andra unionsstater, som till exempel europeiska sjukförsäkringskortet. För arbetslöshetsför- säkringen görs denna bedömning av arbetslöshetskassorna. 
  
 1EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 2Europeiska unionen (EU). 
  
 551 
  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige 
  
 SOU 2017:05 
  
 När det gäller själva prövningen rapporterar flera myndigheter att det finns tillämpningssvårigheter med gällande regelverk. Det gäller mer specifikt vad det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet omfattar och när bedömningen av bosättning ska göras utifrån  
 EU-rätten 
  eller den nationella rätten. Till exempel förefaller folkbokföringen i viss mån vara ledande för bedömningen av bosättning i situationer som omfattas av samordningsbestämmelserna trots att den nuvarande tillämpningen av folkbokföringen i vissa fall kan anses strida mot den  
 EU-rättsliga 
  principen om likabehandling. Tillämpningen av bosatt i betydelsen folkbokförd för tillgång till vissa förmåner kan utgöra en indirekt diskriminering eftersom detta krav främst ute- sluter migrerande personer (både yrkesaktiva och icke yrkesaktiva) i olika gränsöverskridande situationer i Sverige. Att ha mer restriktiva krav för migrerande personer i olika gränsöverskridande situationer som faller inom ramen för samordningsbestämmelserna än för indi- vider som inte befinner sig i en gränsöverskridande situation (exem- pelvis personer som bor och arbetar i Sverige) kan alltså strida mot  
 EU-rätten 
  (se vidare kapitel 10). 
  
 Exempelvis visar Försäkringskassans egna rapporter att folkbok- föringen är den omständighet som oftast framkommer som moti- vering till varför myndighetens handläggare bedömer att en person ska anses bosatt i Sverige vid tillämpningen av det  
 EU-rättsliga 
  bosätt- ningsbegreppet. Det framkommer även att i ungefär var femte av de granskade ärendena ansågs underlagen för beslut om  
 EU-rättslig 
  bosättning vara undermåliga.3,4 Det bör dock nämnas i detta samman- hang att Försäkringskassan bara har tillämpat det  
 EU-rättsliga 
  bosätt- ningsbegreppet sedan år 2013 och att myndigheten arbetar med att åt- gärda de påvisade bristerna. Även det svenska  
 SOLVIT-centret5 
  har uppmärksammat utredningen på ett flertal problematiska situationer för enskilda unionsmedborgare som är orsakade av bosättningskravet i folkbokföringslagen (1991:481). Överlag är problem relaterade till 
  
 3Försäkringskassan (2015). Svar på regeringsuppdrag, utredning av stadigvarande bosättning. Dnr  
 005766-2015. 
  
 4Försäkringskassan (2015).  
 EU-rättslig 
  bosättningsbedömning, rättslig kvalitetsrapport, rättslig upp- följning 2015:5. 
  
 5SOLVIT är ett informellt nätverk i Europeiska kommissionens regi som syftar till att lösa hinder för den grundläggande  
 EU-rättigheten 
  till fri rörlighet, det vill säga att fritt kunna bo, arbeta, studera, exportera eller importera varor, erbjuda tjänster eller etablera sig i vilket  
 EU-land 
  som helst. Det finns ett  
 SOLVIT-center 
  i varje  
 EU-land 
  (och i Norge, Island och Ford). Kommerskollegium är Sveriges  
 SOLVIT-center. 
  
 552 
  
 SOU 2017:05 
  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige 
  
 folkbokföringen ett av de största hindren för enskilda unionsmed- borgare att utnyttja sina  
 EU-medborgerliga 
  rättigheter att bosätta sig, arbeta, studera, etablera sig och erbjuda tjänster i Sverige, som rapporteras till SOLVIT. De vanligaste  
 SOLVIT-ärendena, 
  som bygger på anmälningar från enskilda eller företag, är relaterade till socialförsäkring, uppehållsrätt och erkännande av yrkeskvalifika- tioner.6 Även Europeiska kommissionen har påpekat att det i prak- tiken har funnits svårigheter för personer som bör ha tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) utifrån samordnings- bestämmelserna, men som inte är folkbokförda i landet, att få tillgång till sådan vård. Anledningen till detta verkar bland annat ha varit att folkbokföringen har använts felaktigt som grund för att bedöma tillgång till svensk hälso- och sjukvård för vissa personer som om- fattas av samordningsbestämmelserna. Avslutningsvis framgår av en granskningsrapport, publicerade av Inspektionen för arbetslöshets- försäkringen år 2016, att det finns potentiella risker i arbetslöshets- kassornas nuvarande hantering och bedömning av bosättningsland utifrån artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 987/2009).7 Detta gäller särskilt under- lagen för bedömningen samt bristfällig dokumentation.8 
  
 20.2Tolkning av det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet 
  
 Bedömning: Det finns behov av att se över tolkningen av det EU- rättsliga bosättningsbegreppet samt om möjligt utveckla gemen- samma nationella riktlinjer för hur begreppet ska tolkas av tillämp- ande myndigheter. 
  
 Skälen för bedömningen: Även om det finns  
 EU-rättslig 
  vägled- ning när det gäller kriterierna som ligger till grund för att bedöma 
  
 6SOLVIT årsrapport (2014). 
  
 7EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 8Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Arbetslöshetskassornas bosättnings- bedömningar kan förbättras, rapport 2016:24. 
  
 553 
  
 EU-rättslig 
  bosättning i Sverige 
  
 SOU 2017:05 
  
 en persons  
 EU-rättsliga 
  bosättning, finns ett visst nationellt tolk- ningsutrymme för medlemsstaterna gällande villkor för bosättning, men dessa kan endast få genomslag vid bedömning av bosättning utifrån samordningsbestämmelserna om de inte strider mot EU- rätten (se kapitel 10). Som redovisats ovan, rapporterar flera myn- digheter att tillämpningen av gällande regelverk är svåröverskådlig och  
 -tolkat 
  i praktiken, och att det finns problem i tillämpningen. Jag anser därför att det finns behov av att se över tolkningen av det  
 EU-rättsliga 
  bosättningsbegreppet samt om möjligt utveckla gemen- samma nationella riktlinjer för hur begreppet ska tolkas av tillämp- ande myndigheter. I denna process kan vägledning hämtas från mitt förslag gällande socialförsäkringsrättslig bosättning (se kapitel 19). 
  
 Utvecklandet av sådana nationella riktlinjer skulle, enligt mig, bidra till att säkerställa en mer enhetlig och rättsäker nationell tillämpning, vilket i sin tur även kan bidra till ett mer effektivt administrativt förfarande. 
  
 554 
  
 21Tillgång till social trygghet för vissa särskilda personkategorier 
  
 Detta kapitel behandlar bosättning och arbete som villkor för att omfattas av svensk social trygghet för statligt utsända till annat land, biståndsarbetare samt deras familjemedlemmar. Det finns särskilda bestämmelser för dessa grupper (så kallade särskilda personkategorier) gällande omfattning av svensk social trygghet vid längre utlands- vistelse. 
  
 Utformningen av dessa särskilda bestämmelser har diskuterats länge och det finns ett behov av att se över det sociala skyddet för dessa personkategorier. Ytterst handlar detta om vilka villkor svenska staten ska kunna erbjuda sina anställda och deras familjemedlemmar när det tjänstgör utomlands. Det skulle vara möjligt för staten som arbetsgivare att erbjuda löne- och försäkringsmässiga lösningar som ger ett tillräckligt bra skydd i dessa fall. Detta är sannolikt en mer kostsam lösning för staten än att göra särlösningar för denna grupp inom de sociala trygghetssystemen. Samtidigt innebär den här typen av särskilda bestämmelser att i övrigt generella principer för systemen åsidosätts för en viss grupp. Jag presenterar nedan ett antal förslag för hur ett bättre skydd för dessa särskilda personkategorier kan för- bättras inom ramen för social trygghet. 
  
 21.1Biståndsarbetare och deras medföljande familjemedlemmar 
  
 Det finns flera hundra enskilda organisationer som bedriver svenska biståndsinsatser i utvecklingsländer och katastrofdrabbade områden. En del av organisationerna finansieras genom medlemsavgifter, en- 
  
 555 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 skilda fonder eller genom ideellt arbete. Biståndsarbetet kan även finansieras med statliga biståndsmedel, exempelvis genom bidrag från Sida och Utrikesdepartementet. 
  
 Det finns särregler i socialförsäkringsbalken (SFB) gällande social- försäkringsskydd för utsända biståndsarbetare och deras medföljande (5 kap. 6 och 8 §§, 26 kap. 24 §, 12 kap. 38 § SFB). Biståndsarbetare som är anställda av en svensk ideell organisation som bedriver bi- ståndsverksamhet eller ett svensk trossamfund eller organ som är knutet till sådant samfund kan omfattas av det svenska socialför- säkringssystemet under utlandsvistelsen. Förutsättningen för att anses vara fortsatt bosatt i Sverige är att utlandsvistelsen kan antas pågå som längst i fem år (5 kap. 6 § SFB). 
  
 I prop. 1990/91:100 framgår att både organisationer respektive svenskt trossamfund ska ha styrelsesäte i Sverige, ha stadgar och revisorer, samt avge verksamhetsberättelse. Därutöver ska anställ- ningsavtalets för biståndsarbetaren ha ingåtts i Sverige och den ut- sände ska ha varit bosatt i Sverige sedan minst sex månader.1 
  
 För information om vilka organisationer som uppfyller dessa vill- kor hänvisas till Styrelsen för Internationellt Utvecklingssamarbete (Sida) eller Forum Syd, samarbetsorganisation inom folkrörelse- biståndet.2 När det gäller trossamfund kan vägledning hämtas från förordning (1999:974) om statsbidrag till trossamfund. I 2 § i förord- ningen framgår att med trossamfund avses en sammanslutning för religiös verksamhet i vilken det ingår att anordna gudstjänst eller en grupp av samverkande församlingar eller trossamfund (samverkans- organ). Med församling avses en sammanslutning som bedriver lokal religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. 
  
 Utredningen har varit i kontakt med representanter för svenska biståndsorganisationer (Svenska Afghanistankommittén och Svenska missionsrådet samt Svenska Röda Korset) för att utreda om det finns några särskilda problem för utsända biståndsarbetare i relation till social trygghet.3 Svenska missionsrådet och Svenska Afghanistan- 
  
 1Med förslag till statsbudget förbudgetåret 1991/92, bilaga 7, s. 43 f. Se även SOU 1997:72, s. 313. 
  
 2En vägledande organisationsförteckning finns på Forum Syds webbplats. I fråga om trossamfund i punkt 2 kan exempelvis ledning hämtas från förordningen (1999:974) om statsbidrag till trossamfund. 
  
 3Utredningen kontaktade Forum Syd som samordnar ett nätverk för generalsekreterare i biståndsorganisationer. De vidarebefordrade utredningens frågor till cirka 20 bistånds- organisationer. Svenska missionsrådet har sammanställt sitt underlag efter samtal med repre- 
  
 556 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 kommittén har uppgett att den definition som anges i SFB inte skapar några problem för de ideella organisationerna eller trossamfunden. Det finns dock frågetecken om vad som menas med ”organ som är knutet till ett sådant samfund” i 5 kap. 6 § SFB och ett förtydligande angående denna lydelse vore därför, enligt de konsulterade organisa- tionerna, önskvärt. 
  
 Den femårsfrist som finns för utlandsvistelsen anses av Svenska Afghanistankommittén och Svenska missionsrådet som bra och väl- avvägd. Enligt Svenska missionsrådet är utlandsvistelsen för deras biståndsarbetare sällan mycket längre än så eftersom det är viktigt att det sker en återkoppling till organisationen i Sverige för att förmedla kunskap om arbetet i tredje land. Svenska Röda Korset uppger där- emot att det inte är ovanligt inom organisationen med långtidsupp- drag eller flera uppdrag efter varandra, antingen för samma organisa- tion eller olika organisationer. Svenska Röda Korset anser att fem- årsgränsen kan vara en begränsande faktor. 
  
 Ett annat problem som lyftes är att det är oklart hur länge en biståndsarbetare måste återvända och vara i Sverige innan han eller hon kan påbörja en ny utsändningsperiod. Enligt information från För- säkringskassan krävs ett års vistelse i Sverige för att kunna påbörja ett nytt utsändningsuppdrag. Detta kan skapa svårigheter för de bistånds- arbetare som byter organisation eller arbetsgivare eller har en specialistkompetens som behövs omgående i tredje land, vilket gör att det inte är önskvärt att avvakta ett år till nästa utsändningsperiod. 
  
 Som ett ytterligare problem nämndes även rätten till arbetslös- hetsersättning för de medföljande familjemedlemmarna. Det rör de fall som lönen inte utbetalas i Sverige. Avslutningsvis lyftes även pro- blemen kring nuvarande reglering av efterskyddstiden för medföljande familjemedlemmar till biståndsarbetaren (se rubrik nedan). 
  
 21.1.1Socialförsäkringsskydd för biståndarbetare 
  
 Biståndsarbetare som är anställda av svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet eller svensk trossamfund eller ett organ som är knutet till sådant samfund kan omfattas av det svenska social- 
  
 sentanter från Svenska missionsrådet, Pingstmissionens utvecklingssamarbete och Fletcher. Även Svenska Röda Korset har bidragit. 
  
 557 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 försäkringssystemet under utlandsvistelen. En förutsättning för att omfattas av det svenska bosättningsbaserade delen av socialför- säkringen är att biståndsarbetaren ska ha varit bosatt i Sverige omedel- bart före utlandstjänstgöringen samt att utlandsvistelsen antas vara som längst fem år.4 Även medföljande familjemedlem omfattas av den bosättningsbaserade försäkringen under utlandsvistelsen enligt 5 kap. 6 § och 8 § SFB. Dessa måste ha varit bosatta i Sverige omedelbart före utlandsvistelsen för att omfattas av den bosättningsbaserade för- säkringen. 
  
 Biståndsarbetare omfattas inte av den arbetsbaserade försäkringen under längre tid än ett år. Dock finns en specialregel gällande tillhörig- heten till den arbetsbaserade socialförsäkringen för denna grupp. Enligt 6 kap. 12 § SFB ska efterskyddstiden för biståndsarbetare, som till följd av utlandsarbete inte omfattas av den arbetsbaserade för- säkringen, börja löpa först efter återkomsten till Sverige om utlands- vistelsen varat som längst fem år. Detta gäller de som omedelbart efter utlandsvistelsens slut återvänder till Sverige. Regeln innebär att biståndsarbetaren blir försäkrad för arbetsbaserade förmåner vid återkomsten till Sverige i samband med att efterskyddstiden börjar löpa.5 Bestämmelsen om efterskyddstiden gäller dock inte för med- följande familjemedlemmar. I 26 kap. 24 § SFB regleras möjlighet till vilande sjukpenninggrundad inkomst (SGI) under utlandsvistelsen för sådana personer som enligt 5 kap. 6 och 8 §§ SFB anses bosatta i Sverige även under vistelse utomlands. Den sjukpenninggrundande inkomsten ska vid återkomsten till Sverige motsvara lägst det belopp som utgjorde dessa personers sjukpenninggrundande inkomst omedelbart före utlandsresan. Det innebär att de i samband med återkomsten till Sverige får en fastställd SGI som lägst motsvarar det belopp som var fastställt före utlandsvistelsen.6 26 kap. 24 § SFB 
  
 45 kap. 6 § SFB. Se även prop. 1998/99:119 s. 136. 
  
 5Enligt 2 § Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS 2000:10) om registrering och avregi- strering av personer i sjukförsäkringsregistret m.m. 
  
 6Genom lagstiftning år 1993, infördes i lagen om allmän försäkring en ny bestämmelse i 
  
 3kap. 5 b § som innebar att för en försäkrad person som av Svenska kyrkan, ett svenskt tros- samfund, ett organ som är knutet till ett sådant samfund eller en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet varit sänd till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning, skulle den sjukpenninggrundande inkomsten vid återkomsten till Sverige fastställas till lägst det belopp som utgjorde hans eller hennes sjukpenninggrundande inkomst omedel- bart före utlandsresan, om utlandsvistelsen varat högst tre år. Bestämmelsen gällde även den medföljande maken eller därmed jämförbar sambo (prop. 1992/93:178). I samband med in- förandet av SofL kom paragrafen att, i stället för att räkna upp de olika kategorierna utsända, ange personkretsen till sådana personer som enligt 2 kap. 4 och 6 §§ i den lagen ansågs som 
  
 558 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 gäller biståndsarbetare och deras medföljande familjemedlemmar om de har arbetat i Sverige och har en SGI fastställd före avresa från landet. Regeln kompletteras även av särskild beräkning av kvalifika- tionstid för föräldrapenning.7 
  
 Om biståndsarbetaren i stället har en statlig arbetsgivare är ut- sändningstiden obegränsad och utsändningsreglerna i SFB för statligt anställda gäller.8 
  
 21.1.2Efterskyddstid för medföljande till biståndsarbetare 
  
 Förslag: En efterskyddstid för medföljande till biståndsarbetare ska införas i 6 kap. 12 § SFB. Efterskyddstiden ska börja löpa dagen efter att denne har återvänt till Sverige, om utlandstjänst- göringen för biståndsarbetaren varat som längst fem år. Detta ska endast gälla om medföljande familjemedlemmen har återvänt till Sverige omedelbart efter avslutad utlandsvistelse. 
  
 Skälen för förslaget: Även om medföljande familjemedlemmarna till biståndsarbetare har möjlighet till vilande SGI under utsändnings- tiden omfattas de inte av särregeln om efterskydd som endast gäller för biståndsarbetare. Det innebär att reglerna om vilande SGI i praktiken inte gäller för den medföljande familjemedlemmen.9 Detta beror på att den medföljande familjemedlemmen inte är försäkrad för arbetsbaserade förmåner under utlandsvistelsen. 
  
 Det faktum att medföljande till biståndsarbetare inte omfattas av reglerna om efterskyddstid i 6 kap. 12 § SFB har tidigare uppmärk- sammats av  
 SamSol-utredningen, 
  som ifrågasatte om det var en lämp- lig ordning eftersom det i praktiken innebär att medföljande inte har möjlighet till vilande SGI i enlighet med 26 kap. 24 § SFB. SamSol- utredningen gällde främst språklig och teknisk bearbetning av SFB, och även om man inte föreslog någon ändring av gällande rätt för 
  
 bosatta i Sverige även under vistelse utomlands, det vill säga biståndsarbetare m.fl. och deras familjemedlemmar. Någon förändring av personkretsen innebar inte den nya hänvisningen. I den till SFB överförda bestämmelsen hänvisas nu till bestämmelserna i 5 kap. 6 och 8 §§ SFB vilka motsvarar de nämnda bestämmelserna i SofL. Se 26 kap. 24 § SFB. 
  
 712 kap. 38 § SFB. 
  
 8Omfattas av den arbetsbaserade försäkringen enligt 6 kap 4 § tredje stycket SFB. 
  
 9Försäkringskassans vägledning 2004:5, Sjukpenninggrundande inkomst – och årsarbetstid, version 13, s. 288. 
  
 559 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 denna grupp ansåg utredningen att en översyn av bestämmelsen skulle göras.10 
  
 I tidigare förarbeten anges som motiv till särregleringen för biståndsarbetare att tjänstgöringen är förenad med personliga upp- offringar för biståndsarbetaren när det gäller både ekonomiska och sociala villkor. Ofta är dessa tjänstgöringar förlagda i länder med mindre utvecklade sociala trygghetssystem jämfört med Sverige.11 Även biståndsarbetarens medföljande familjemedlem kan antas göra likartade personliga uppoffringar som biståndsarbetaren när det gäller både ekonomiska och sociala villkor i samband med utlandsvistelsen. I dag bedrivs svenskt biståndsarbete ofta genom mer eller mindre ideella organisationer och jag bedömer att det ligger i Sveriges intresse att erbjuda denna grupp ett rimligt socialförsäkringsskydd för att möjliggöra ett fortsatt svensk aktivt, långsiktigt och hållbart bistånds- arbete, i linje med de svenska internationella biståndsåtagandena. 
  
 Jag anser därför att det är befogat att ge en likartad rätt till arbets- baserade förmåner för medföljande familjemedlem till bistånds- arbetare som för biståndsarbetare. Medföljande till biståndsarbetare ska omfattas av reglerna om efterskyddstid i 6 kap. 12 § SFB. En sådan förändring skulle medföra en reell möjlighet till vilande SGI för med- följande till biståndsarbetare under utlandsvistelsen i enlighet med 26 kap. 24 § SFB. Det torde även vara i linje med intentionen bakom nuvarande regel i 26 kap. 24 § SFB. I likhet med nuvarande bestäm- melse för biståndsarbetare innebär förslaget att endast medföljande familjemedlemmar som har arbetat i Sverige och har en SGI fastställd före avresa från Sverige kommer att omfattas av bestämmelsen. Det kommer även fortsättningsvis att ställas krav på att den medföljande har varit bosatt i Sverige för att omfattas av den bosättnings- baserade försäkringen. 
  
 10Prop. 2008/09:200, s. 409. 
  
 11Prop. 1998/99:119, s. 135. 
  
 560 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 21.2Utsända statligt anställda och deras medföljande familjemedlemmar 
  
 21.2.1Wienkonventionerna 
  
 Regleringen avseende beskickningsmedlemmar finns i Wienkon- ventionen om diplomatiska förbindelser, Wien den 18 april 1961.12 Regleringen avseende konsulatsmedlemmar finns i Wienkonven- tionen om konsulära förbindelser, Wien den 24 april 1963.13 Den gemensamma utgångspunkten är att de berörda personerna är ut- sända av sina hemländer och har kvar en sådan stark anknytning till dessa att de i folkrättslig mening inte anses vara stadigvarande bo- satta i det andra landet, trots att de i en mer allmän bemärkelse faktiskt bor där och kan göra det under flera år.14 Dessa konventioner innehåller utförliga bestämmelser om viss ambassad- och konsulat- personals rättsliga ställning. Det kan innebära undantag från att om- fattas av bestämmelserna om social trygghet i den stat där konsulatet eller beskickningen är beläget. 
  
 Enligt Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser gäller att diplomatiska företrädare och deras medföljande familjemedlemmar som huvudregel inte ska omfattas av den sociala tryggheten i den mottagande staten. Detta gäller dock inte för familjemedlemmar som är medborgare eller stadigvarande bosatta i den mottagande staten. När Sverige är mottagande stat innebär det att utländska diplomatiska företrädare och deras medföljande familjemedlemmar inte omfattas av svensk social trygghet om de inte är svenska med- borgare eller stadigvarande bosatta i Sverige enligt bestämmelserna i Wienkonventionen. Familjemedlemmarna som inte är svenska med- borgare kan omfattas av svensk socialförsäkring då reglerna om tillämplig lagstiftning i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)15 har företräde framför Wienkonventionen. Wienkonventionen är inte införd som ett undan- tag enligt artikel 8 i förordning 883/2004 bilaga II. Lokalanställd per- sonal på utländska ambassader och konsulat i Sverige, som följt med 
  
 12SÖ 1967:1. 
  
 13SÖ  
 1974:10-12. 
  
 14Prop. 2009/10:245, s. 10. 
  
 15EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 561 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 från det sändande landet för att arbeta på ambassaden eller konsulatet, omfattas i regel inte av de svenska sociala trygghetssystemen. 
  
 21.2.2Villkor för att omfattas av svensk social trygghet 
  
 En arbetstagare som av en statlig arbetsgivare sänds ut till en annan stat för att arbeta för dennes räkning anses vara bosatt i Sverige under hela utsändningstiden utan tidsbegränsning. För att omfattas av den bosättningsbaserade socialförsäkringen måste den utsände statsanställde någon gång ha varit bosatt i Sverige.16 I propositionen till socialförsäkringslagen anges i författningskommentaren att med- följande make eller maka samt barn under 18 år anses som bosatta i Sverige i de fall den statsanställde själv anses som bosatt i landet.17 Den som är utsänd av en statlig arbetsgivare omfattas av den arbets- baserade delen av socialförsäkringssystemet oavsett utsändningstidens längd och har sjukpenninggrundande inkomst i Sverige. Endast yrkes- aktiva medföljande kan omfattas av den arbetsbaserade socialför- säkringen. Medföljande som omfattades av den arbetsbaserade social- försäkringen före utresa och som inte arbetar under utsändningstiden förlorar sin SGI efter tre månader utan arbete. Det betyder att de vid hemkomsten till Sverige inte har rätt till arbetsbaserade förmåner om de inte har återupptagit sitt arbete eller återvänt till Sverige inom ramen för efterskyddstiden. 
  
 Svenska staten gör inte några avsättningar till pension för medfölj- ande familjemedlemmar under utlandsvistelsen. Ett av motiven till skattefrihet för medföljandetillägget är att ge möjlighet för den ut- sända familjen att själva, till exempel genom inbetalningar till privat pensionsförsäkring, kompensera för att den medföljande går miste om dels pensionsrätter i det svenska allmänna pensionssystemet, dels tjänstepension. Som villkoren är utformade i dag går det inte att till- godoräkna medföljande pensionsgrundandeinkomst baserad på med- följandetillägget. 
  
 16Undantaget för statsanställda infördes tidigare, genom en ändring i lagen om allmän för- säkring år 1985, i syfte att undanröja bristande överensstämmelse mellan rättigheter och skyldigheter i förhållande till svenska staten för personen som sänts ut och fick sin lön av staten. 
  
 17Se prop. 1998/99:119 s. 179. Med make likställs den som utan att vara gift med den utsände lever tillsammans med denne, om de tidigare har varit gifta med varandra eller gemensamt har eller har haft barn. 
  
 562 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 Medföljande har dock möjlighet att få pensionsrätt för barnår. Det är den förälder som har lägst pensionsunderlag som automatiskt får rätten till barnår. För att pensionsrätterna för barnår ska kunna räknas med i en framtida pension behöver den medföljande ha minst fem år med inkomster från arbete innan han eller hon fyller 70 år. Inkomsterna ska motsvara minst två inkomstbasbelopp. 
  
 När det gäller medföljande till utsända inom Europeiska unionen (EU) och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) finns ingen särskild reglering i förordning 883/2004 för medföljande familjemedlemmar, utan de omfattas självständigt av förordningens regler. Vilket lands lagstiftning som blir tillämpligt beror på om en person är  
 icke-yrkesaktiv, 
  yrkesaktiv eller uppbär en kontantförmån. En kontantförmån som uppbärs med anledning av arbete eller utfört arbete skulle kunna innebära att en person står kvar i arbetsstatens lag- stiftning. 
  
 I dag får medföljande familjemedlem till utsända inom utrikes- förvaltningen ett medföljartillägg, men eftersom utlägget inte uppbärs med anledning av arbete bör det, enligt min mening, inte ses som en kontantförmån i enlighet med förordning 883/2004.18 Det är således ingen grund för att stå kvar eller tillhöra arbetsstatens lagstiftning. 
  
 Särskilt om hälso- och sjukvård 
  
 Enligt 14 § folkbokföringslagen (1991:481) (FOL) ska den som är utsänd för anställning på utländsk ort i svenska statens tjänst folkbokföras under denna tjänstgöring tillsammans med sin med- följande familj på den fastighet och i den kommun där den utsände senast var eller borde ha varit folkbokförd eller, om ändrade för- hållanden föranleder det, endast i kommunen. De som inte kan folk- bokföras i Sverige är utsända och deras familjemedlemmar som inte är folkbokförda vid utsändningen. Det kan exempelvis röra sig om nyanställda som är bosatta utomlands och som direkt efter intro- duktionsutbildningen stationeras vid en utlandsmyndighet. Ett annat exempel är anställda i Regeringskansliet eller Sida som direkt efter tjänstledighet för arbete vid internationella organisationer, som till 
  
 18 I Förvaltningsrätten i Stockholms mål nr  
 810-14 
  togs ställning att medföljartillägget inte var en kontantförmån. 
  
 563 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 exempel Europeiska utrikestjänsten och FN, placeras på tjänster inom utrikesrepresentationen på svenska utlandsmyndigheter. Det- samma gäller för medföljande familjemedlemmar som inte tidigare har varit bosatta i Sverige. Barn till personer som är utsända av svenska staten ska folkbokföras direkt från födseln om modern eller fadern är folkbokförda i Sverige enligt 14 § FOL. I de fall enbart fadern är folk- bokförd i Sverige krävs för att barnet ska folkbokföras från födseln att fadern är vårdnadshavare vid barnets födelse. 
  
 I dagsläget har endast den grupp av utsända och deras medföljande som är folkbokförda i Sverige tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård enligt 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), (HSL) eller annan vård som härleds från FOL. 
  
 Kompletterande  
 UVA-försäkringen 
  vid utsändning 
  
 Kompletterande hälso- och sjukvårdsförsäkring kan tecknas av de myndigheter som har utlandsstationerad personal i enlighet med avtal om utlandstjänstgöring (UVA). Försäkringen tillhandahålls av Kam- markollegiet, som har ensamrätt på att hantera samtliga försäkringar för statliga arbetsgivare. 
  
 När det gäller hälso- och sjukvård betalar försäkringen nödvändiga och skäliga kostnader för akut sjuk- eller tandvård utomlands när den försäkrade under utlandsvistelsen drabbats av sjukdom eller olycksfall (genom  
 UVA-försäkring). 
  För varje händelse betalas sådana kost- nader som längst under en period av nittio dagar från och med den första kontakten med vårdgivare.19 Det finns särskilda regler för kost- nader för vård utomlands i samband med graviditet samt mödravård. Detta regleras i en separat försäkring, UVA  
 plus-försäkring. 
  För- säkringen betalar även nödvändiga och skäliga merkostnader för hem- transport till Sverige (eller evakuering till tredje land) av den för- säkrade på grund av att han eller hon drabbats av allvarlig akut sjuk- dom eller omfattande personskada utomlands, samt ersätter återresa till stationeringslandet. Vid planerad vård hänvisar Kammarkollegiet (och deras assistansföretag samt UD/Sida läkarmottagning) regel- mässigt patienter direkt till hälso- och sjukvård i Sverige, främst av medicinska men även av ekonomiska skäl. 
  
 19 Detta gäller även personer med kroniska sjukdomar. 
  
 564 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 Sammanfattningsvis innebär det att statligt anställda och deras medföljande som är folkbokförda i Sverige endast har tillgång till subventionerad vård på stationeringsorten i nittio dagar. I fall av all- varlig ohälsa som kräver en längre behandling (mer än nittio dagar eller vid viss planerad vård) hänvisas dessa personer till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige eller att bekosta vård på stationerings- orten eller i tredje land med egna medel. 
  
 Utsända och deras medföljande som inte är folkbokförda i Sverige har inte tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige när  
 UVA-försäkringens 
  nittio dagar förflutit eller i de fall då berörda per- soner hänvisas direkt till svensk hälso- och sjukvård (för planerad vård). Det betyder att denna grupp då måste betala vårdkostnaderna själva på stationeringsorten, i tredje land eller i Sverige.20 
  
 21.2.3Tidigare utredningar 
  
 När det gäller försäkringsskyddet för medföljande familjemedlemmar till statligt anställda har flera utredningar tidigare behandlat frågan21. 
  
 I utredning Beskattning av statligt anställda under utlandsstatio- neringen noterade man att det finns tecken på att medföljandes situation – främst vad gäller karriäravbräck och förlust av pensions- underlag samt svårigheterna att finna adekvat arbete på stationerings- orten – kan påverka en anställds benägenhet att söka utlandstjänst negativt. Man menade vidare att detta kan försvåra bemanningen av utlandsmyndigheterna, det vill säga möjligheten för arbetsgivaren att stationera rätt person på rätt plats. Utredningen ansåg att det var svårt att avgöra till vilken grad detta kan påverka verksamheten på utlandsmyndigheterna, men man ansåg att risken var tillräckligt stor för att vissa åtgärder bör vidtas för att underlätta medföljandes situation, och då särskilt gällande deras ekonomiska villkor. Detta är, enligt den ovan nämnda utredningen, särskilt viktigt mot bakgrund av att villkoren för utsändning inte ger en rimlig kompensation för de 
  
 20Underlag från UD. 
  
 21Se betänkande 1989/90:UU14, betänkande 2005:06:SkU6 och SOU 2006:86. 
  
 565 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 merkostnader och andra nackdelar som utsändning ofta innebär för medföljande familjemedlemmar.22 
  
 I en senare utredning Utlandstjänstens villkor, som lades fram år 2004, behandlades även möjligheten att förbättra medföljandes vill- kor genom att anställa dem på utlandsmyndigheten eller anlita dem som uppdragstagare. Det skulle bland annat innebära att utgående ersättningar skulle gå direkt till den medföljande och inte indirekt via den utsände. Utredningen såg inga hinder mot att medföljande anställs eller får uppdrag av Utrikesdepartementet. Dock måste varje beslut om anställning av medföljande kunna motiveras från ett verksamhetsperspektiv och den medföljande måste ha lämplig kom- petens för arbetet eller uppdraget. Samma utredning föreslog att medföljande till utsända statsanställda ska omfattas av ett  
 SGI-skydd, 
  vilket skulle innebära att den sjukpenninggrundande inkomsten som gällde för den medföljande omedelbart före utresan från Sverige även skulle gälla vid återkomsten till landet.23 
  
 Utredningen om Sjukpenninggrundande inkomst kom i sitt be- tänkande fram till att det kan anses finnas tre olika principiella lösningar för  
 SGI-skydd 
  i samband med förvärvsavbrott: 
  
 Individen får behålla sitt försäkringsskydd. 
  
 Försäkringsskyddet hålls vilande. 
  
 Individen får tillbaka sitt försäkringsskydd. 
  
 En förutsättning för att omfattas av skyddsbestämmelserna är att förvärvsavbrottet bedöms som skyddsvärt av samhället. De vanligaste  
 SGI-skydden 
  är arbetslöshet, föräldraskap och studier. Utredningen identifierade att följande fyra principer kan motivera skyddssystemet: principerna om anknytning till förvärvslivet, gynna barnafördandet, princip om det livslånga lärandet och slutligen principen om samhälls- nyttig verksamhet.24 
  
 22Prop. 2005/06:19. Se även Skatteutskottets betänkande (2005:06:SkU6). I det finns ett yttrande från Utrikesutskottet (2005/06:UU2y) där det understryker den utlandsstatio- nerade personalens arbetsinsatser. 
  
 23SOU 2004:24. 
  
 24SOU 2003:50. 
  
 566 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 21.2.4Behov av att ändra det sociala trygghetsskyddet 
  
 för medföljande familjemedlemmar till utsända statligt anställda 
  
 I en föränderlig och alltmer globaliserad värld där Sverige vill vara en aktör och kunna påverka utvecklingen behövs en fungerande utrikesförvaltning och en möjlighet att sända ut statligt anställda till andra delar av världen för tjänstgöring. Statligt utsända och deras medföljande befinner sig på dessa orter för att fullfölja ett upp- drag för den svenska statens räkning. Under denna tid har de berörda personerna en sådan stark anknytning till Sverige att de i rättslig mening inte anses vara stadigvarande bosatta i det land till vilket de är utsända, trots att de i en mer allmän bemärkelse faktiskt bor i landet och kan göra det under flera år. Samtidigt betalar staten socialavgifter för de utsända som även är fullt skattskyldiga i Sverige. Även de utsändas medföljande familjer befinner sig på dessa orter till följd av den statliga utsändningen av deras partner eller förälder. Staten bör därför även anses ha ett ansvar för att tillgodose medföljande familje- medlemmars behov inom ramen för socialförsäkring och hälso- och sjukvård. 
  
 Genom en ökad internationalisering på arbetsmarknaden har dock en växande grupp medföljande familjemedlemmar till statligt utsända delvis hamnat utanför de svenska sociala trygghetssystemen i Sverige. Detta är särskilt problematiskt för medföljande till statligt anställda inom till exempel utrikesförvaltningen då en sådan anställning ofta innebär flera utrikesplaceringar på olika kontintenter och inte sällan i länder som har väldigt olika samhälls- och arbetsmarknadsstrukturer jämfört med i Sverige. I många länder utanför EU är det inte möjligt eller mycket svårt för medföljande att få arbetstillstånd. Sverige verkar aktivt för att få ingå bilaterala avtal om arbetstillstånd för med- följande. I dag finns sådana avtal eller liknande arrangemang med 15 länder utanför EU. 
  
 Även i de fall medföljande familjemedlemmar kan arbeta under utsändningstiden innebär ovan nämnda omständigheter i samband med utsändning i många fall försvårande möjligheter för medföljande familjemedlemmar att arbeta och fullfölja en yrkeskarriär under ut- sändningstiden. Detta försvårar även möjligheten att få arbete vid åter- komsten till Sverige. Detta kan få till följd att medföljande familje- medlemmar blir ekonomiskt beroende av den statligt anställda maken 
  
 567 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 eller makan och kan därför drabbas särskilt hårt ekonomiskt vid eventuell skilsmässa eller makes/makas dödsfall. Nuvarande situation behöver även beaktas från ett jämställdhetsperspektiv för medföljande familjemedlemmar såväl som för de statligt anställda. 
  
 Som framhållits av tidigare utredningar kan medföljandes situation påverka en anställds benägenhet att söka utlandstjänst negativt och åtgärder bör därför vidtas för att underlätta de medföljandes situa- tion, och då särskilt deras ekonomiska villkor. Detta är särskilt viktigt mot bakgrund av att villkoren för utsändning inte kan anses ge en rimlig kompensation för de merkostnader och andra nackdelar som en utlandsstationering ofta kan innebära för medföljande familjemedlemmar.25 Även jag anser att det sociala skyddet för med- följande till statligt anställda ska stärkas eftersom det är en viktig komponent i att möjliggöra en långsiktigt hållbar kompetensförsörj- ning inom utrikesförvaltningen och i andra internationella samman- hang, där det är viktigt att staten Sverige finns representerad. För att kunna attrahera anställda med familj till utlandstjänst krävs att staten erbjuder medföljande familjemedlemmar rimliga villkor och socialt skydd. Om nuvarande skydd inte ses över kan förutsättningarna att behålla och motivera personal som behövs för att möta Sveriges internationella åtaganden under kommande år försämras. 
  
 Mot denna bakgrund bedömer jag att det är fortsatt motiverat att ha särskilda regler för statligt utsända som tjänstgör utanför Sverige på statens uppdrag och representerar staten Sverige i olika internationella sammanhang, samt bidrar till att verka för Sveriges internationella och nationella politiska och ekonomiska åtaganden. Statligt utsända fyller därmed en särskilt viktig samhällelig funktion. De specifika om- ständigheterna som en statlig utsändning ofta innebär för den ut- sändas familj och att familjemedlemmarna är på en stationeringsort till följd av ett uppdrag för svenska staten, motiverar även, enligt min mening, särskilda bestämmelser för medföljande till statligt anställda gällande tillgång till hälso- och sjukvård och socialförsäkringsskydd. 
  
 25 Prop. 2005/06:19. Se även Skatteutskottets betänkande (2005:06:SkU6). Det finns ett yttrande från Utrikesutskottet (2005/06:UU2y) där det understryker den utlandsstatio- nerade personalens arbetsinsatser. 
  
 568 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 21.2.5Socialförsäkringsskydd avseende bosättningsbaserade förmåner för medföljande familjemedlemmar 
  
 Bedömning: Anslutande familjemedlem som blir medföljande familjemedlem bör omfattas av den bosättningsbaserade social- försäkringen i Sverige. Det bör inte krävas att de tidigare har varit bosatta i Sverige. 
  
 Skälen för bedömningen: För att omfattas av svensk bosättnings- baserad socialförsäkring gäller för utsända statsanställda att de någon gång tidigare har varit bosatta i Sverige. Det är dock inte lika tydligt vad som gäller för den statsanställdes familjemedlemmars bosättning.26 Det har förts resonemang i förarbetena gällande frågan, där det ut- talades att make och barn under 18 år automatiskt blir försäkrade under den tid som den anställde vistas utomlands, oavsett om de har varit försäkrade tidigare. Detsamma gäller för den som den utsände gifter sig med och de barn som föds utomlands, och även för de barn som mannen eller hustrun har med sig in i äktenskapet.27 
  
 När det gäller frågan om barns bosättning för ett barn som är fött utomlands finns vägledning i rättspraxis. Utifrån denna kan man dra slutsatsen att barn som föds utomlands till föräldrar som omfattas av den svenska socialförsäkringen borde ses som bosatta i Sverige även om de inte fysiskt har varit eller vistats en längre tid i landet. Högsta förvaltningsdomstolen har prövat bosättningsfrågan för ett barn som fötts under en förälders utlandsstudier, där föräldern omfattades av svensk socialförsäkring, och då bifallit den försäkrades talan med bl.a. följande motivering i RÅ 2008 ref. 9: 
  
 Av förarbetena framgår således att avsikten i fråga om statsanställda varit att regeln ska tolkas så att det inte krävs att barnet rent faktiskt har följt med till utlandet från Sverige. Bestämmelsen är emellertid gemensam för alla berörda personkategorier och den är formulerad så att samma villkor gäller familjemedlemmar oavsett vilken personkategori det 
  
 265 kap. 8 § SFB. Följande uttalas i tidigare förarbeten om medföljande familjemedlemmar till statsanställd: ”Den med vilken en utsänd gifter sig och de barn som föds utomlands, liksom de barn som mannen eller hustrun medför i äktenskapet, anses bosatta i Sverige. För den stats- anställde och de medföljande familjemedlemmarna kommer detta att gälla under hela utsänd- ningstiden, det vill säga den tid under vilken den anställde har förordnande från arbetsgivaren att tjänstgöra utomlands. Visserligen innebär detta ett avsteg från principen att en särreglering av bosättningsbegreppet även i framtiden bör vara begränsad till förlängning av tidigare etablerad bosättning här i landet”. Se även prop. 1998/99:119, s. 129 och prop. 1984/85:78, s. 116. 
  
 27Prop. 1984/85:78, s. 116. 
  
 569 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 är fråga om. Något krav på att barnet ska ha bott i Sverige före förälderns utlandsvistelse kan alltså inte ställas upp. 28 
  
 Jag bedömer att avgörandet ska tolkas som att barn ska anses tillhöra den bosättningsbaserade socialförsäkringen i Sverige genom den socialförsäkrade föräldern oavsett vilken personkategori det är frågan om. Även gällande medföljande maka och make anser jag att det finns grund för att denne ska omfattas av den bosättningsbaserade försäk- ringen genom den socialförsäkrade maken eller makan.29 Detta gäller anslutande familjemedlemmar som blir medföljande när de flyttar vidare till ett nytt land tillsammans med den statligt utsända. 
  
 De personer som enligt  
 UVA-försäkringen 
  uppfyller villkoren för att räknas som medföljande till en statligt utsänd vid flytt till ett nytt land omfattas av de regler som gäller för medföljande oberoende av till exempel nationalitet och folkbokföringshemvist. Därmed kan de exempelvis få medföljandetillägg om villkoren i övrigt är uppfyllda. Oavsett bakgrund kommer de att befinna sig i det nya landet till följd av den svenska staten har beslutat att sända dit en familjemedlem, den statligt utsände. Det talar för att det finns en tydlig koppling till den svenska staten och det bör därför falla inom statens ansvar att till- godose medföljande familjemedlemmars behov även inom ramen för socialförsäkringssystemet. Jag bedömer därför att anslutande familje- medlemmar som blir medföljande familjemedlemmar till statligt ut- sända ska omfattas av den svenska bosättningsbaserade socialför- säkringen även om de inte tidigare har varit bosatta i Sverige. 
  
 En medföljandes socialförsäkringsskydd genom den socialför- säkrade maken eller makan bör enligt min mening upphöra i samband med skilsmässa eller dödsfall. 
  
 28Barnet hade troligtvis haft rätt till barnbidrag men det låg utanför prövningsramen och Högsta förvaltningsdomstolen kunde därför inte ge rätt till förmånen. 
  
 29Med make eller maka likställs den som utan att vara gift med den utsände lever till- sammans med denne, om de tidigare har varit gifta med varandra eller gemensamt har eller har haft barn. 
  
 570 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 21.2.6Socialförsäkringsskydd avseende arbetsbaserade förmåner för medföljande familjemedlemmar 
  
 Förslag: Det ska införas särbestämmelser för medföljande make eller maka till statligt anställda gällande efterskyddstid och vilande sjukpenninggrundande inkomst. Därutöver föreslås vissa särskilda villkor för föräldrapenning. Förslaget innebär att det vid fast- ställande av  
 240-dagarsvillkoret 
  ska bortses från utlandsvistelsen. 
  
 Skälen för förslaget: I samband med utsändning av en statligt an- ställd avbryter ofta den medföljande familjemedlemmen sin anställ- ning för att kunna flytta med sin make eller maka till stationerings- orten. Medföljande som inte arbetar under utsändningstiden för en svensk arbetsgivare förlorar sin SGI efter tre månader utan arbete, vilket betyder att de vid återkomsten till Sverige inte har rätt till arbetsbaserade förmåner om de inte har återupptagit sitt arbete eller återvänder till Sverige inom ramen för efterskyddstiden. Avsaknaden av  
 SGI-skydd 
  innebär att den medföljande hamnar utanför en viktig del av det svenska socialförsäkringssystemet både under utlands- vistelsen och vid återkomsten till Sverige. Konsekvenserna av detta illustreras av följande exempel. Vid hemkomst till Sverige har med- följande som återvänder till landet efter efterskyddstiden och som inte har ett arbete som varar minst sex månader ingen SGI. SGI kan inte heller fastställas. Detta betyder att i de fall de är långvarigt sjuka, har kronisk sjukdom eller funktionshinder har de inte rätt till sjuk- förmåner, såsom exempelvis sjukpenning. Avsaknaden av SGI betyder också att medföljande som blir föräldrar under utsändningen eller vid hemkomst till Sverige inte har rätt till föräldrapenning på  
 SGI-nivå. 
  Av 12 kap. 37 § SFB framgår att enbart föräldrar som är försäkrade genom arbete i Sverige har rätt till föräldrapenning på  
 SGI-nivå 
  de första 180 dagarna. Enligt 12 kap. 25 § SFB uppställs ett krav på 240 dagars försäkringstid före barnets födelse. Enligt 12 kap. 36 § SFB kan dock viss ersättning lämnas till föräldrar som enbart är försäkrade för bosättningsbaserade föräldrapenning. Det omfattar ersättning de första 180 dagarna på grundnivå. 
  
 571 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 Efterskyddet 
  
 Enligt 6 kap. 8 § SFB upphör den arbetsbaserade socialförsäkringen att gälla tre månader efter den dag då arbetet upphört, så kallad efterskyddstid. Efterskyddstiden innebär ett generellt efterskydd i tre månader efter att ett arbete har upphört och syftar till att ge försäkrade skydd i samband med kortare förvärvsavbrott, till exem- pel vid arbetslöshet eller glapp mellan anställningar. Det har således egentligen inte till syfte att förlänga försäkringsskyddet för den som frivilligt avstår från förvärvsarbete under en längre tid. 
  
 I 6 kap. 12 § SFB finns en reglering om att efterskyddstiden först ska börja löpa när en biståndarbetare återvänt till Sverige. Jag har ovan föreslagit att denna bestämmelse om efterskyddstid även ska gälla för medföljande till biståndsarbetare. Bestämmelsen för biståndsarbetare och den föreslagna ändringen för medföljande till biståndsarbetare gäller om utlandstjänstgöringen varat som längst fem år. 
  
 Jag bedömer att det utifrån de skäl som angetts ovan är motiverat att även medföljande till statligt anställda ska omfattas av en liknande bestämmelse om efterskydd. Jag bedömer dock att en liknande tids- gräns som för biståndsarbetare inte vore önskvärd för medföljande till statligt utsända eftersom en sådan anställning ofta kan innebära flera utlandsplaceringar efter varandra, vilket kan resultera i en avse- värt mycket längre utsändningstid än fem år. Eftersom det är svårt att sätta en bortre tidsgräns då längden på utsändningstiden varierar från fall till fall, anser jag att efterskyddstiden inte ska vara tidsbegränsad för medföljande till statligt anställda. Detta är i linje med praxis inom arbetslöshetsförsäkringen. 
  
 Jag anser att för att efterskyddet ska vara obegränsat i tid kan den medföljande inte förvärvsarbeta på stationeringsorten eftersom i fall den medföljande arbetar på stationeringsorten kan det innebära att han eller hon i stället ska tillhöra socialförsäkringssystemet i det landet. Om den medföljande familjemedlemmen börjar arbeta under den tid som denne vistas utomlands kan efterskyddstiden komma att brytas om denne omfattas av motsvarande försäkring i enlighet med nu gällande regler i 6 kap. 8 § andra stycket SFB. 
  
 572 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 Vilande SGI 
  
 I 26 kap. 24 § SFB finns regler om vilande SGI under utlandsvistelsen för sådana personer som enligt 5 kap. 6 och 8 §§ SFB anses som bosatta i Sverige även under vistelse utomlands. Den sjukpenning- grundande inkomsten ska vid återkomsten till Sverige motsvara lägst det belopp som utgjorde deras sjukpenninggrundande inkomst omedelbart före utlandstjänstgöringen. Denna bestämmelse gäller för biståndsarbetare som är anställda av en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet, eller ett svenskt trossamfund eller ett organ som är knutet till ett sådant samfund. Även deras medföljande omfattas i dag av denna bestämmelse. 
  
 Jag bedömer att det utifrån de skäl som angetts ovan är motiverat att även medföljande till statligt anställda ska omfattas av en liknande bestämmelse. Det skulle innebära att medföljande till statligt anställda som vid avresa till stationeringsorten hade ett arbete och fastställd SGI i Sverige, men av olika skäl avslutade sitt arbete i samband med utsändningen, skulle ha rätt till en vilande SGI under utlandsvistelsen. Föreslaget skulle innebära att det i likhet med bestämmelsen för medföljande biståndsarbete inte är möjligt att uppbära arbetsbaserade förmåner under tiden med vilande SGI. 
  
 Jag anser att vilande SGI endast ska vara möjlig under den tid som den medföljande inte förvärvsarbetar under utsändningstiden. Där- utöver anser jag att den sjukpenninggrundande inkomsten inte ska omräknas med anledning av löneutvecklingen i Sverige eller indexeras i relation till antal år utomlands. 
  
 Särskilda villkor för föräldrapenning 
  
 Reglerna i 12 kap. 35 § SFB gäller föräldrapenning för de första 180 dagarna för föräldrar som är försäkrade för både bosättnings- baserad och arbetsbaserad föräldrapenning. I paragrafen regleras att om en förälder uppfyller det så kallade  
 240-dagarsvillkoret 
  har han eller hon rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivån. 
  
 Föräldraförsäkring på grundnivå är både en bosättningsbaserad och arbetsbaserad försäkring. För de som enbart är socialförsäkringsrätts- ligt bosatta kan föräldrapenning på grundnivå och lägstanivå utges. De som arbetar i Sverige, utan att vara bosatta i landet, kan vara försäkrade för grundnivån gällande föräldrapenning. För dem som endast är 
  
 573 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 försäkrade genom arbete i Sverige uppställs ett särskilt kvalifika- tionskrav på 240 dagars försäkring före barnets födelse med en sjuk- penninggrundande inkomst som ger rätt till föräldrapenning över grundnivån. Om villkoret för 240 dagars försäkringsnivå inte är upp- fyllt får personen i fråga endast föräldrapenning enligt grundnivån. Kravet på de svenska kvalifikationsvillkoren kan uppfyllas genom sammanläggning av utländska försäkringsperioder inom EU/EES. 
  
 När det gäller 240  
 dagars-villkoret 
  finns i dag en särbestämmelse i 12 kap. 38 § SFB för biståndsarbetare och deras medföljande familje- medlemmar. Av 38 § första stycket framgår att för en förälder som anses bosatt i Sverige även under vistelse utomlands enligt bestäm- melserna i 5 kap. 6 och 8 §§, ska det bortses från tiden för utlands- vistelsen när det bestäms om  
 240-dagarsvillkoret 
  i 35 § 1 SFB är upp- fyllt. 
  
 Jag föreslår att denna bestämmelse även ska gälla för medföljande till utsända statsanställda. Mitt föreslag innebär att om dessa personer anses bosatta i Sverige och ansöker om föräldrapenning ska man vid bestämmandet av kvalifikationsvillkoret bortse från tiden utomlands. 
  
 21.2.7Folkbokföring av utsända i svenska statens tjänst 
  
 Förslag: Den som har avregistrerats från folkbokföringen och som sedan blir utsänd för anställning på utländsk ort i svenska statens tjänst ska åter kunna folkbokföras i Sverige. Folkbok- föring i Sverige ska även vara möjlig för de familjemedlemmar som följer med. 
  
 Skälen för förslaget: Enligt 14 § FOL ska den som är utsänd för anställning på utländsk ort i svenska statens tjänst under denna tjänstgöring folkbokföras tillsammans med sin medföljande familj på den fastighet och i den kommun där den utsände senast var eller borde ha varit folkbokförd eller, om ändrade förhållanden föran- leder det, endast i kommunen. Denna regel är endast tillämplig vid utsändande av en person som redan är folkbokförd i Sverige.30 Ut- sända och deras familjemedlemmar som inte är folkbokförda vid 
  
 30 Se HFD 2014 ref. 6. 
  
 574 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 utstationeringen kan inte folkbokföras i Sverige eftersom de inte kan antas komma att vistas minst ett år i landet, såsom krävs enligt 3 § FOL. 
  
 Det innebär bland annat att denna grupp i dagsläget inte har tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård enligt 3 § HSL eller annan vård som härleds från FOL. 
  
 Barn till personer som är utsända av svenska staten ska folkbok- föras direkt från födseln om föräldrarna är folkbokförda i Sverige enligt 14 § FOL.31 Barn som föds under utsändningstiden och vars föräldrar inte är folkbokförda ska enligt dagens regler inte folkbok- föras i Sverige direkt från födseln utan först vid inflyttning till Sverige. 
  
 Genom en ökad internationalisering av arbetsmarknaden har det blivit vanligare att de som utstationeras inte är folkbokförda i Sverige. Det kan exempelvis handla om nyanställda som är bosatta utomlands och som direkt efter introduktionsutbildningen stationeras vid en utlandsmyndighet. Ett annat exempel är anställda i Regeringskansliet eller Sida som direkt efter tjänstledighet för arbete vid internationella organisationer, som till exempel Europeiska utrikestjänsten och FN, placeras på tjänster inom utrikesrepresentationen på svenska utlands- myndigheter. 
  
 Reglerna för folkbokföring av personal i Sveriges utrikesförvalt- ning har sedan gammalt varit annorlunda än dem som har gällt för andra.32 Detta har motiverats med att den som är anställd i svenska statens tjänst regelmässigt har en så stark anknytning till Sverige att folkbokföring i landet är motiverad. Stöd för detta finns även att hitta i Wienkonventionerna där utgångspunkten är att de beskick- nings- och konsulatsmedlemmar är utsända av sina hemländer och har kvar en sådan stark anknytning till dessa att de i rättslig mening inte anses vara stadigvarande bosatta i landet de är utsända till, trots att de i en mer allmän bemärkelse faktiskt bor där och kan göra det under flera år. Såvitt gäller diplomatiska företrädare är dessas immunitet och privilegier omfattande och gäller såväl i tjänsten som utanför denna, för att underlätta deras tjänsteutövning. Dessa personer ska enligt allmänna internationella principer för hur diplomatiska företrädare ska hanteras av den mottagande staten inte registreras som bosatta i landet 
  
 312 § andra stycket FOL. 
  
 32Se t.ex. prop. 1978/79:58, s. 15. 
  
 575 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 de sänds ut till. De får i stället anses ha en så stark anknytning till Sverige att de bör vara folkbokförda här. 
  
 Jag anser att lagstiftningen måste anpassas efter det förändrade arbetslivet som internationaliseringen innebär. Det faktum att en person som till exempel har flyttat från Sverige för att arbeta för FN i några år ska inte hindra att han eller hon ska kunna folkbokföras i Sverige i samband med ett nytt uppdrag inom Sveriges utrikesför- valtning. Detta är viktigt eftersom folkbokföringsuppgifter ligger till grund för ett stort antal rättigheter och skyldigheter i Sverige som kan vara beroende av såväl att en person är folkbokförd som var denne är folkbokförd. Utifrån ett socialt trygghetsperspektiv skulle detta förslag möjliggöra tillgång till subventionerad svensk hälso- och sjukvård för vissa utsända statligt anställda och deras medföljande som i dag inte kan folkbokföras i Sverige. Även om det i dag finns en viss kompletterande försäkring genom  
 UVA-försäkringen 
  är denna inte heltäckande och är tidsbegränsad till tre månader (se ovan), vilket kan innebära att denna grupp har en mer begränsad tillgång till vård än andra statligt utsända och deras medföljande som är folk- bokförda i Sverige. Enligt uppgift är det inte heller möjligt för Reger- ingskansliet att hemstationera alla som varit tjänstlediga för tjänst- göring i internationella organisationer under ett år och därmed möj- liggöra folkbokföring i Sverige, innan en ny utsändning kan bli aktuell. Samma sak gäller för alla utsända som har gift sig under utlands- stationeringen. Vidare får Utrikesdepartementet i dag inte ersätta offentlig vård i Sverige skattefritt enligt inkomstskattelagen. Att förmånsbeskatta den anställde för den vård eller medicin som en icke folkbokförd medföljande måste få i Sverige förefaller inte heller, enligt mig, rimligt i förhållande till Utrikesdepartementets ambition att erbjuda likvärdig sjukvård för alla utsända och deras medföljare. Det finns också begränsningar för svenska staten att teckna andra privata försäkringar. 
  
 Jag anser sammantaget att den svenska staten har ett ansvar att tillförsäkra dessa personer fungerande hälso- och sjukvård. Vidare bedömer jag att det, utöver behovet av att tillse att dessa personer har likvärd tillgång till en fungerande sjukvård, även finns argument från ett samhällsekonomiskt perspektiv att göra den föreslagna ändringen i FOL. Detta förslag kan även motiveras med att utsända i svenska statens tjänst är fullt skattskyldiga i Sverige. 
  
 576 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 Den föreslagna förändringen kommer att innebära ett avsteg från ettårskravet i 3 § FOL, ett krav som får betraktas som något av en grundprincip i FOL. En ny möjlighet att bli folkbokförd utan att det finns en avsikt att bo i Sverige i minst ett år bör utformas så att den inte träffar andra personkategorier än de där jag har sett att det finns goda skäl för folkbokföring i Sverige. Jag föreslår därför att den nya bestämmelsen endast ska gälla för den som blir utsänd för anställning på utländsk ort i statlig tjänst. Regeln bör också be- gränsas så att den endast gäller för personer som tidigare har varit folkbokförda i Sverige. 
  
 På samma sätt som de medföljande i dag ska vara fortsatt folk- bokförda i Sverige enligt 14 § FOL bör den nya bestämmelsen om folkbokföring även kunna tillämpas på den utsändes medföljande familj. För de medföljande är det dock inte lämpligt att ställa krav på tidigare folkbokföring i Sverige. I många fall har visserligen de medföljande också tidigare varit folkbokförda i Sverige, men det är inte ovanligt att utsända träffar en partner under tiden i utlandet. En sådan partner räknas av Regeringskansliet som medföljande när paret gemensamt flyttar till en ny utstationeringsort om paret gift sig eller om de varit sammanboende under minst ett år på stationerings- orten. Även om partnern inte tidigare har varit folkbokförd i Sverige bör det finnas en möjlighet till folkbokföring i samband med att den utsände ska folkbokföras i Sverige igen eller vid en senare tidpunkt. Det är dock inte självklart att den utsändes respektive vill bli folkbokförd i Sverige utan att faktiskt vistas här. De medföljandes folkbokföring i Sverige bör därför ske endast om det finns ett sådant önskemål. 
  
 För att kunna upptas i folkbokföringen krävs normalt personlig inställelse på ett av Skatteverkets servicekontor där handlingar som styrker identitet och andra förhållanden såsom civilstånd och familje- relationer ska visas upp. Denna procedur kommer att vara nödvändig även för de personer som blir folkbokförda enligt den nya föreslagna bestämmelsen. Det kommer alltså inte att vara möjligt att som med- följande bli folkbokförd i Sverige utan att någonsin ha satt sin fot på svensk mark. 
  
 577 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 21.3Folkbokföring av lokalanställda vid främmande makts beskickningar och karriärkonsulat 
  
 i Sverige 
  
 21.3.1Allmänt om folkbokföringsreglerna 
  
 Att en person är folkbokförd kan i olika författningar vara ett av flera kriterier för att författningen ska kunna tillämpas i förhållande till personen i fråga. Någon självständig bedömning av om en person ska anses bosatt i landet görs då som regel inte av myndigheten som tillämpar författningen. Sådana bestämmelser finns exempelvis i för- ordningen (2009:284) om identitetskort för folkbokförda i Sverige. En person som inte är folkbokförd kan omfattas av en författning som kräver folkbokföring endast om kravet på folkbokföring inte skulle strida mot  
 EU-rättsliga 
  eller andra överordnade bestämmelser. I andra författningar finns en egen definition av bosättning som, för att den specifika författningens syfte ska kunna uppfyllas, inte är identisk med den i FOL. Den omständigheten att en person är folkbokförd kan dock ändå ha betydelse vid bedömningen av bosättningen. 
  
 Huvudregeln inom svensk folkbokföring är att personer som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila i landet under minst ett år ska folkbokföras (3 § FOL). Folkbokföringsutredningen övervägde om tidsgränsen skulle kortas till sex månader, men anförde att en sådan förändring skulle få mycket stora konsekvenser för det svenska samhället och därför inte var lämplig.33 Folkbokföringsutred- ningen hade också i uppdrag att utreda om det fanns behov av sär- skilda bestämmelser vid folkbokföring av unionsmedborgare och deras familjemedlemmar, mot bakgrund av bestämmelserna om uppe- hållsrätt i rörlighetsdirektivet. Folkbokföringsutredningen uttalade i detta sammanhang att det är upp till varje medlemsstat i EU att av- göra om en person ska anses bosatt i landet men att dessa regler inte får begränsa möjligheten att uppehålla sig i landet eller vara en förut- sättning för att få tillgång till rättigheter som kan följa av  
 EU-rättsliga 
  bestämmelser, exempelvis förmåner som följer av de sociala trygghets- systemen.34 Högsta förvaltningsdomstolen har senare konstaterat 
  
 33SOU 2009:75, s. 174. 
  
 34SOU 2009:75, s. 147. 
  
 578 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 att ett beslut om folkbokföring inte i sig har några direkta rätts- verkningar.35 
  
 21.3.2Anställda vid främmande makts beskickningar och karriärkonsulat (lönade konsulat) 
  
 Gällande anställda vid främmande makts beskickningar och karriär- konsulat är utgångspunkten att de berörda personerna är utsända av sina hemländer och har kvar en sådan stark anknytning till dessa att de i rättslig mening inte anses vara stadigvarande bosatta i Sverige, trots att de i en mer allmän bemärkelse faktiskt bor i landet och kan göra det under flera år. Sedan den 1 januari 1985 ska även en person som inte är svensk medborgare folkbokföras i landet om denne var bosatt här när han eller hon kom att tillhöra beskickningen eller konsulatet eller dess betjäning. Detta gäller även familjemedlemmar och tjänare. I förarbetena till 1985 års ändring uttalades att det var lämpligt att de personer som inte tillförsäkras immunitet och privile- gier i konventionerna kyrkobokförs på samma sätt som andra per- soner som bor här i landet. Undantagsregeln skulle därför inte längre gälla lokalanställda som inte var svenska medborgare och deras anhöriga.36 Av förarbetsuttalandet framgår att man likställer en lokalanställd person med det begrepp som används i lagregeln, det vill säga en person som var bosatt i Sverige när han eller hon kom att tillhöra beskickningen eller konsulatet eller dess betjäning. 
  
 21.3.3Folkbokföring av lokalanställda vid främmande makts beskickningar och karriärkonsulat 
  
 Förslag: Lokalanställda vid främmande makts beskickningar och karriärkonsulat ska kunna folkbokföras i Sverige. 
  
 Skälen för förslaget: Till följd av 1985 års regeländring kan den lokal- anställda personalen bli folkbokförd i Sverige oberoende av med- borgarskap. Tidigare var det i princip alltid så att de lokalanställda 
  
 35HFD 2014 ref. 6. 
  
 36Prop. 1984/85:55, s 13. 
  
 579 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 SOU 2017:05 
  
 rekryterades från det geografiska område där beskickningen var be- lägen. Detta förfarande har emellertid förändrats under de drygt trettio år som gått. Utrikesdepartementet har uppmärksammat att utländska beskickningar i Sverige i dag emellanåt rekryterar lokal- anställd personal utomlands, särskilt från  
 EU/EES-området, 
  för att arbeta som exempelvis chaufförer, översättare, tolkar och receptio- nister. Om sådana personer flyttar till Sverige i samband med att de påbörjar sin anställning kan de i dag inte folkbokföras eftersom de anses tillhöra en främmande makts beskickning enligt 5 § FOL. Det kan även förekomma att utsända till Sverige, som erhållit immunitet eller privilegier, sedermera beviljas uppehållstillstånd i landet på grund av anknytning till en svensk person och att han eller hon avser att bo stadigvarande i landet. Om denna person övergår till en lokal anställ- ning på beskickningen så tillförsäkras personen inte längre immunitet eller privilegier, men han eller hon kan i dagsläget inte folkbokföras i Sverige. 
  
 Det förhållandet att 1985 års ändring av folkbokföringsreglerna motiverades med att det var lämpligt att de personer som inte till- försäkras immunitet och privilegier i konventionerna folkbokförs på samma sätt som andra personer som bor här i landet, talar för att även lokalanställd personal som inte var bosatt i Sverige när de kom att tillhöra beskickningen eller konsulatet bör folkbokföras i Sverige. Lokalanställda personer arbetar utifrån ett lokalt kontrakt, det vill säga det är de lokala rättsreglerna som gäller för anställningen. Från och med år 2001 omfattas lokalanställda dessutom fullt ut av det svenska socialförsäkringssystemet och socialavgifter betalas i Sverige för ersättningar till de lokalanställda. Sedan beskattningsåret 2007 är den lokalanställda personalen därutöver fullt skattskyldig i Sverige.37 Dock har denna grupp i dagsläget inte tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård enligt 3 § HSL eller annan vård som härleds från folkbokföringen, eftersom de inte är folkbokförda i Sverige. Därutöver ligger folkbokföringsuppgifter till grund för ett stort antal rättigheter och skyldigheter i Sverige. 
  
 Mot denna bakgrund bedömer jag att det framstår som det mest lämpliga att all lokalanställd personal vid beskickningar eller konsulat eller dess betjäning i Sverige ska kunna folkbokföras, om de uppfyller övriga kraven för folkbokföring i Sverige. Detta skulle innebära att 
  
 37 Prop. 2003/04:151. 
  
 580 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till social trygghet för särskilda personkategorier 
  
 denna grupp fullt ut skulle omfattas av svensk social trygghet, inklusive svensk subventionerad hälso- och sjukvård enligt 3 § HSL. En ändring av 5 § FOL möjliggör att denna grupp kan folkbokföras i Sverige. 
  
 581 
  
 22Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 22.1Rörlighetsdirektivet – en översikt 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upp- hävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)1 antogs 29 april 2004 av med- lemsstaterna i Europeiska unionen (EU). Syftet med direktivet är att stärka unionsmedborgares rätt till fri rörlighet och att uppehålla sig i en annan medlemsstat, samt att skapa en större tydlighet kring gällande villkor och regelverk. 
  
 I enlighet med direktivet har unionsmedborgare rätt att resa in i en medlemsstat samt uppehålla sig i landet i tre månader. Det enda krav som ställs är att de innehar ett giltigt identitetskort eller pass för att kunna styrka sin identitet och nationalitet.2 För att ha rätt att uppe- hålla sig (uppehållsrätt) längre tid än tre månader krävs att unions- medborgaren antingen är ekonomiskt aktiv som anställd eller egen- företagare (även dennes familjemedlemmar omfattas), eller för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att 
  
 1EUT L 158/77, 30.4.2004 s.  
 77–123. 
  
 2Artikel 5.1 och 5.2 i rörlighetsdirektivet. Krav på visering följer av rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och för- teckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav. EGT L 81 21.3.2001 s.  
 1–7. 
  Krav på visering kan i förekommande fall framgå i nationell lag. 
  
 583 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens3 sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukför- säkring som gäller i den mottagande medlemsstaten. Permanent uppehållsrätt ges till unionsmedborgare som har uppehållit sig lagligt under en fortlöpande period av fem år i den mottagande medlems- staten. Detta gäller även familjemedlemmar till unionsmedborgare som inte är medborgare i en medlemsstat, men som lagligt har uppe- hållit sig i den mottagande medlemsstaten under en period av fem på varandra följande år.4 
  
 Gällande tredjelandsmedborgare som inte står i någon relation till en unionsmedborgare gäller den enskilda medlemsstatens migra- tionslagstiftning. 
  
 Det är således upp till medlemsstaten vilka tredjelandsmedbor- gare som har rätt att arbeta eller bosätta sig i staten. Dessa regler måste dock vara förenliga med EU:s regelverk på området samt internationella migrationsåtaganden. För arbete i medlemsstaterna krävs som regel arbetstillstånd för tredjelandsmedborgare, där- ibland i Sverige.5 I Sverige är nordiska medborgare eller de unions- medborgare och deras familjemedlemmar som omfattas av de ovan nämnda regelverken (varaktigt bosatta och rörlighetsdirektivet) undantagna från krav på arbetstillstånd.6 Som huvudregel ska både arbetstillstånd och uppehållstillstånd vara beviljade före inresan till Sverige.7 
  
 Rörlighetsdirektivet har beröringspunkter med andra  
 EU-rättsliga 
  regelverk som har betydelse för tredjelandsmedborgare såsom Rådets direktiv 2003/109/EG den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning8 samt rådets direktiv 2003/86 den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening9. 
  
 3Den mottagande medlemsstaten definieras i den svenska versionen av direktivet som ”den medlemsstat dit unionsmedborgaren reser för att utöva sin rätt att fritt röra sig eller uppe- hålla sig”. 
  
 4Artikel 16 i rörlighetsdirektivet. 
  
 52 kap. 7 § UtlL. 
  
 66 kap. 1 § UtlL. 
  
 7Som huvudregel är det Migrationsverket som beslutar om uppehålls- och arbetstillstånd. En utlänning som beviljats uppehållstillstånd har rätt att resa in och vistas i Sverige under den tid tillståndet gäller. 
  
 8EUT L 16, 23.1.2004 s.  
 12–18. 
  
 9EUT L 251, 3.10 2003  
 s.12–18. 
  
 584 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 22.2Rörlighetsdirektivet i svensk rätt – en översikt 
  
 I Sverige har rörlighetsdirektivet genomförts i svensk rätt genom ändringar i främst utlänningslagen (2005:716) (UtlL) och utlännings- förordningen(2006: 97). 
  
 En unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar har rätt att vistas i Sverige i tre månader med giltig identifikationshandling. Familjemedlemmar är make eller maka och registrerade partnerskap (om det i värdlandet behandlas som likvärdiga med äktenskap), barn under 21 år och underhållsberättigade släktingar i rakt upp- stigande led. Även barn och föräldrar till unionsmedborgares maka eller make omfattas.10 Rörlighetsdirektivet har inte en reglering om uppehållsrätt för sambo, men Sverige har ensidigt infört rätt för sambo i UtlL. Begreppet sambo har samma betydelse som i sambo- lagen (2003:376). 
  
 För uppehållsrätt längre än tre månader krävs att en unions- medborgare är ekonomiskt aktiv eller har tillräckliga tillgångar för sin försörjning11 samt har en heltäckande sjukförsäkring. Dennes familjemedlem har en härledd uppehållsrätt från unionsmedbor- garens uppehållsrätt. 
  
 I UtlL anges att en unionsmedborgares familjemedlem som är tredjelandsmedborgare har uppehållsrätt att vistas i Sverige i mer än tre månader om unionsmedborgaren uppfyller ovan villkor. Tredje- landsmedborgare har, till skillnad från familjemedlemmar som är unionsmedborgare, skyldighet att ansöka om uppehållskort hos Migrationsverket senast tre månader efter att de rest in till Sverige. Det gäller dock inte om tredjelandsmedborgaren redan har uppe- hållstillstånd eller inom tre månader från ankomsten till Sverige har ansökt om uppehållstillstånd.12 
  
 Efter fem års laglig vistelse i Sverige ges permanent uppehållsrätt, vilket innebär att unionsmedborgaren i fråga inte längre är under- kastad villkoren för uppehållsrätt.13 Detsamma gäller för familje- medlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat. 
  
 I sammanhanget är att märka att familjemedlemmar till en unions- medborgare har en särställning jämfört med övriga tredjelandsmed- 
  
 10Artikel 2 i rörlighetsdirektivet. 
  
 11I UtlL har begreppet försörjning använts i stället för tillräckliga tillgångar. 
  
 123 a kap. 10 § UtlL. 
  
 133 a kap. 6 § UtlL. 
  
 585 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 borgare som är underkastade nationella regler på så vis att vid äktenskapsskillnad eller unionsmedborgarens död behåller familje- medlemmen som inte är unionsmedborgare sin uppehållsrätt.14 Det kan även vara aktuellt för en tredjelandsmedborgare att efter fem års laglig vistelse i en unionsmedlemsstat ansöka om att få ställning som varaktigt bosatt. 
  
 22.2.1Laglig vistelse 
  
 En person som uppfyller kraven för uppehållsrätt har laglig vistelse i Sverige.15 En person som inte uppfyller dessa krav kan inte efter fem års vistelse i en annan medlemsstat beviljas permanent uppe- hållsrätt.16 
  
 EU-domstolen 
  har konstaterat att vistelse i en medlemsstat som enbart är baserad på uppehållstillstånd utan att några av villkoren för uppehållsrätt är uppfyllda, inte kan anses utgöra en laglig vis- telse.17 Det är därför inte tillräckligt att en person har haft uppe- hållstillstånd under fem år för att beviljas permanent uppehållsrätt. I det unionsrättsliga perspektivet är uppehållstillstånd, till skillnad från uppehållsrätt, mer en bevishandling än en rättighetsbärande handling.18 
  
 22.3Förutsättningar för uppehållsrätt 
  
 – icke förvärvsaktiva 
  
 Rörlighetsdirektivet gör en distinktion mellan uppehållsrätt för per- soner som är ekonomisk aktiva och de som är icke förvärvsaktiva. För att ha uppehållsrätt måste unionsmedborgare som inte är ekonomiskt aktiva (arbetstagare eller egenföretagare samt dennes familjemed- 
  
 143 a kap. 7 § UtlL. 
  
 15Jfr 3 a kap. 6 § UtlL, se även artikel 7.1 i rörlighetsdirektivet. 
  
 163 a kap. 6 § och 7 § UtlL. Jfr  
 EU-domstolens 
  dom i den förenade målen, Morrow  
 C-424/10 
  och Oneal  
 C-425/10, 
  ECLI:EU:C:2011:866 
  
 17 
 EU-domstolens 
  dom, Hayes,  
 C-325/09 
  ECLI:EU:C:2001:498. Uppehållstillstånd är enbart deklarativt och grundar inga rättigheter. 
  
 18 
 EU-domstolens 
  dom, MRAX,  
 C-459/99, 
  ECLI:EU:C:2002:461, punkt 74. 
  
 586 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 lemmar19) kunna visa att han eller hon för egen och sina familje- medlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala bistånds- system under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten. 
  
 Unionsmedborgares utövande av rätten att uppehålla sig i en medlemsstat får således underordnas staternas legitima intressen, i förevarande fall att inte belasta det sociala biståndssystemet i den mottagande medlemsstaten.20 
  
 22.3.1Belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem 
  
 Vad som utgör en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem är inte definierat i rörlighetsdirektivet, men det anges att kravet på tillräckliga tillgångar inte får fastställas till ett fast belopp, utan det ska göras en individuell bedömning i varje enskilt fall.21 Unionsmedborgarens tillgångar ska anses vara till- räckliga om de överstiger minimipensionen eller den beloppsgräns som föranleder beviljande av socialt bistånd för att en person ska nå upp till existensminimum i den mottagande medlemsstaten.22 Det betyder att om en person kommer ifråga för en förmån som syftar till att garantera denne ett existensminimum kan han eller hon anses vara en belastning för det sociala biståndssystemet i den mottagande medlemsstaten, men eftersom det i varje enskilt fall ska göras en proportionalitetsbedömning betyder det inte att en utvisningsåtgärd 
  
 19Arbetstagarbegreppet har vid flera tillfällen tolkats av  
 EG-domstolen, 
  som slagit fast att begreppet vad avser fri rörlighet har en gemenskapsrättslig innebörd och att det inte får ges en nationell tolkning. 
  
 20Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlem- sstaternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 21Artikel 8.4 i rörlighetsdirektivet. Vid implementeringen av rörlighetsdirektivet, i den svenska UtlL nämns inget i förarbetena till angående  
 EU/EES-medborgares 
  tillräckliga tillgångar. Angående socialt bistånd anges I förarbetena till UtlL framgår ”Enligt regeringens bedömning motsvarar uttrycket ”socialt bistånd” av vad som i svensk rätt inordnas under socialtjänstlagstift- ningens område”(prop. 2005/06:77 s. 127). Se även Erhag, T. (2011). Bedömning av uppehållsrätt i socialförsäkringen, Festskrift till Diaz, Santerus Förlag. 
  
 22Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 587 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 kan vara en automatisk påföljd för den som söker bidrag från det sociala biståndssystemet.23,24 
  
 EU-domstolen 
  har i  
 Grzelczyk-målet 
  konstaterat att det bör finnas viss solidaritet mellan värdstatens medborgare och medbor- gare i andra stater som uppehåller sig i landet, särskilt när en person med uppehållsrätt endast har tillfälliga ekonomiska svårigheter.25 Vidare har  
 EU-domstolen 
  klarlagt genom målen Zhu och Fuller samt Kommissionen mot Belgien att villkoret om tillräckliga till- gångar inte innefattar något krav på tillgångarnas ursprung efter- som ett sådant krav är ovidkommande i förhållandet till målet att skydda statens offentliga medel, och kan vara ett oproportionerligt hinder för utövandet av den fria rörligheten för vissa obemedlade grupper, som till exempel minderåriga barn.26 
  
 Europeiska kommissionen har angett följande exempel på indi- katorer för att bedöma huruvida en person är en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem: 
  
 Varaktighet 
  
 Hur länge beviljas bidraget? 
  
 Utsikter: Är det sannolikt att  
 EU-medborgaren 
  kommer att kunna lämna det sociala skyddsnätet snart? 
  
 Hur länge har vistelsen varat i den mottagande medlemsstaten? 
  
 Personlig situation 
  
 Vilken grad av anknytning har  
 EU-medborgaren 
  och dennes familjemedlemmar till samhället i den mottagande medlemsstaten? 
  
 Finns det några överväganden som hänför sig till ålder, hälso- tillstånd, familjesituation och ekonomisk situation som måste beaktas? 
  
 23Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 24Skäl 16 i rörlighetsdirektivet. 
  
 25 
 EU-domstolens 
  dom Zuniga,  
 C-184/99, 
  ECLI:EU:C:2001:458. 
  
 26 
 EU-domstolens 
  domar Zhu och Chen,  
 C-200/02, 
  ECLI:EU:Hall och Kommissionen mot Belgien,  
 C-408/03, 
  ECLI:EU:C:2005:192. 
  
 588 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 Belopp 
  
 Sammanlagt beviljat stödbelopp? 
  
 Har  
 EU-medborgaren 
  i fråga tidigare i stor utsträckning varit hänvisad till socialt bistånd? 
  
 Har  
 EU-medborgaren 
  i fråga tidigare bidragit till finansieringen av socialt bistånd i den mottagande medlemsstaten?27 
  
 22.3.2Vad är ett socialt biståndssystem om vilka förmåner omfattar det? 
  
 Hur begreppet sociala biståndssystemet i rörlighetsdirektivet tol- kas är avgörande för när en person anses vara en orimlig belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem. 
  
 Det råder viss oklarhet om vad begreppet sociala biståndssystem i rörlighetsdirektivet omfattar. Frågan är om det endast är upp- bärande av socialt bistånd, som det ekonomiska biståndet i den svenska socialtjänstlagen (2001:453), eller om det även kan omfatta sociala trygghetsförmåner. 
  
 I bland annat målet Velazquez uttalade  
 EU-domstolen 
  att en förmåns klassificering enligt nationell rätt inte styr den  
 EU-rätts- 
  liga bedömningen. Det som är avgörande är om en förmån utgör en social trygghetsförmån eller ett socialt bistånd är dess grund- läggande kännetecken som syfte och villkor för beviljande.28 Socialt bistånd är det yttersta skyddsnätet och är förmåner av social- bidragskaraktär som utgår till följd av personens konkreta behov och som syftar till att ge dem som är i behov av hjälp en skälig ekonomisk levnadsnivå. En social trygghetsförmån är en lagstadgad rättighet för förmånstagaren och bedömningen om rätt till förmån utgår från objektiva villkor. Det görs ingen individuell behovspröv- ning i det enskilda fallet.29 
  
 27Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 28 
 EU-domstolens 
  domar Velazquez  
 C-249/83, 
  ECLI:EU:C:1985:139 och Hughes  
 C-78/91, 
  ECLI:EU:C:1992:331. 
  
 29SOU 1997:72 s. 178. 
  
 589 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 Inslaget av individuell behovsprövning förefaller vara den viktigaste skiljelinjen mellan socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner.30 
  
 I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssyste- men (förordning 883/2004) undantas uttryckligen socialhjälp och medicinsk hjälp, vilka är förmåner som vanligtvis kräver individuell behovsprövning.31 Detta betyder att sociala trygghetsförmåner som omfattas av förordning 883/2004 och som utges utan individuell behovsprövning inte borde kunna ses som socialt bistånd. Det finns dock vissa icke avgiftsfinansierade förmåner inom ramen för förordning 883/2004 som har karaktären av både socialt bistånd och social trygghetsförmån. Dessa kan inte exporteras till en annan medlemsstat eftersom de är nära anknutna till levnadsvillkoren i den aktuella staten.32 De är ofta tillägg till de andra sociala trygg- hetsförmånerna och garanterar en minimiersättning i bosättnings- landet.33 Frågan om de särskilda avgiftsfinansierade kontantför- månerna är en del av det sociala biståndssystemet i en medlemsstat har prövats av  
 EU-domstolen 
  i flera mål de senaste åren (se nedan).  
 EU-domstolen 
  har i detta sammanhang uttalat att socialt bistånd även kan innefatta förmåner som omfattas av förordning 883/2004 då begreppet socialt biståndssystem avser samtliga biståndssystem som inrättats av offentliga myndigheter på nationell eller lokal nivå dit personer kan vända sig om de saknar tillräckliga tillgångar för sin eller familjens försörjning. De riskerar därmed att belasta de offentliga medlen i den mottagande staten under den tid de vistas där och att påverka nivån på det bistånd som den staten totalt kan ge.34 
  
 30 
 EU-domstolens 
  domar mål Velazquez  
 C-249/83, 
  ECLI:EU:C:1985:139 och Hughes,  
 C-78/91, 
  ECLI:EU:C:1992:331. 
  
 31Artikel 3 i förordning 883/2004. 
  
 32Medlemsstaterna anmäler att förmånerna ska vara undantagna i en särskild bilaga X i förordning 883/2004. Det ska godkännas av Europeiska kommissionen och rådet. 
  
 33I Sverige är det äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer som är anmälda i bilaga X i förordning 883/2004 som särskilda avgiftsfinansierade förmåner. 
  
 34 
 EU-domstolens 
  dom Hale,  
 C-140/12, 
  ECLI:EU:C:2013:565, punkt 61. 
  
 590 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 Konsekvenserna av utvidgningen av begreppet socialt bistånds- system kommer att analyseras vidare i avsnittet nedan om relatio- nen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 883/2004 respektive förordning 492/2011.35 
  
 Heltäckande sjukförsäkring 
  
 Det andra villkoret för uppehållsrätt för icke förvärvsaktiva är heltäckande sjukförsäkring.36 Enligt Europeiska kommissionen är en försäkring, privat eller offentlig, som tecknats i den mottagande medlemsstaten eller annorstädes, i princip godtagbar så länge som den är heltäckande och inte belastar de offentliga finanserna i den mottagande medlemsstaten. Vidare betonas att medlemsstaterna i samband med bedömningen av en försäkrings täckningsgrad ska beakta proportionalitetsprincipen.37 
  
 Pensionärer anses uppfylla villkoret på heltäckande sjukförsäk- ring om de har rätt till sjukvård från den medlemsstat som betalar deras pension. Europeiska kommissionen har konstaterat att en unionsmedborgare som uppehåller sig i en annan medlemsstat och har avsikt att återvända till ursprungsmedlemsstaten, borde anses ha en heltäckande sjukförsäkring genom det europeiska sjukför- säkringskortet. Detta kan exempelvis gälla vid studier eller arbets- placering i en annan medlemsstat.38 
  
 35Gällande förmåner som syftar till att underlätta tillgången till arbetsmarknaden är det dock klarlagt att dessa inte kan anses vara socialt bistånd enligt artikel 24.2 i rörlighetsdirektivet. Det innebär att en icke yrkesaktiv som ansöker om sådana förmåner inte kan ses som en belastning för det sociala biståndssystemet.  
 EU-domstolen 
  dom i de förenade målen Hardin och Fletcher,  
 C-22/08 
  och  
 C-23/08 
  ECLI:EUC:2009:344. Bekräftas i EU- domstolen dom, Allen,  
 C-67/14, 
  ECLI:EU:C: 2015:597. 
  
 36Sjukförsäkring ska i detta sammanhang förstås som hälso- och sjukvård. 
  
 37Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 38Europeiska kommissionen (2009). Meddelande från Europaparlamentet och rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 591 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 22.3.3Förutsättningar för uppehållsrätt för icke förvärvsaktiva i Sverige 
  
 Vad innebär belastning av det sociala biståndssystemet i Sverige? 
  
 Uppehållsrätt i enlighet med 3 a kap. i UtlL kräver att en unionsmed- borgare har tillräckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring för sig och sina familjemedlemmars försörjning. Det kan jämföras med 8 kap. 9 § UtlL, där det framgår att unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar får avvisas om de under de första tre månaderna efter inresa till Sverige utgör en orimlig belastning för bistånds- systemet enligt socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 Även om det av paragrafernas ordalydelse verkar göras skillnad på tillräckliga tillgångar och att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet används dessa synonymt i UtlL:s för- arbeten.39 I förarbetena anges att när det gäller vistelse de tre första månaderna ska orimlig belastning förstås som att man har anlitat socialtjänsten i mer än endast obetydlig omfattning. Att en person redan under de första tre månadernas vistelse i Sverige visar sig ha blivit en orimlig börda för det sociala biståndssystemet bedöms i motiven bli sällsynt, varför avvisning på den grunden endast undan- tagsvis torde bli aktuell.40 
  
 När det gäller unionsmedborgare som har vistas i Sverige mer än tre månader och som inte har uppehållsrätt anges i 8 kap 10 § UtlL att de får utvisas om de saknar de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Det anges dock inte, till skillnad från grup- pen som vistas i landet kortare än tre månader, mer specifikt vad en orimlig belastning av det sociala biståndssystemet kan omfatta. 
  
 Det finns vidare oklarheter i förarbetena avseende vilka för- måner som omfattas av termen socialt bistånd eftersom det även framgår att för svenska förhållanden bör det avgörande för om en person ska anses ta i anspråk socialt bistånd i direktivets mening vara om vederbörandes ekonomiska situation är sådan att han eller hon är i behov av ekonomiskt bistånd som är behovsprövat. Pri- märt blir det därför, enligt förarbetena, fråga om att bedöma ris- kerna för att försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen eller om 
  
 39Prop. 2005/06:77 s. 193. 
  
 40Jämför prop. 2005/06:77 s. 193 med prop. 2013/14:82. s. 51. Se Leblanc, Wagner, Rubio, G. (2014). Utlänningslagen – med kommentarer, Nordstedts Juridik. 
  
 592 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 äldreförsörjningsstöd kommer att behöva tas i anspråk. Även bostadsbidrag och bostadstillägg för pensionärer41 beviljas efter en prövning av den enskildes ekonomiska förmåga.42 
  
 Frågan om uppehållsrätt för personer som vistas i Sverige längre än tre månader har prövats av Migrationsöverdomstolen. I målet som rörde tillräckliga tillgångar och vilken betydelse det har för uppehållsrätten att en person uppbär särskilda avgiftsfinansierade kontantförmåner, konstaterade domstolen att det sociala bistånds- systemet endast avser ersättningar enligt socialtjänstlagen. Kvinnan i målet uppbar äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg, som inte beviljas enligt socialtjänstlagen, och domstolen ansåg att hon därför inte kunde anses sakna tillräckliga tillgångar och var således inte en belastning för det sociala biståndssystemet. Domstolen bedömde att kvinnan hade uppehållsrätt i Sverige.43 Domstolens avgörande får anses vara en snäv bedömning av det sociala biståndssystemet. 
  
 Målet avgjordes dock före  
 EU-domstolens 
  avgöranden som berör samma fråga. Av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis är det numera förtydligat att socialt bistånd inte enbart är stöd eller bidrag som rent organisatoriskt faller under de sociala myndigheterna. 
  
 Heltäckande sjukförsäkring i Sverige 
  
 Kravet på heltäckande sjukförsäkring kan delvis tangera de för- måner vid sjukdom som omfattas av förordning 883/2004. Inom detta sakområde finns både förmåner som täcker inkomstbortfall (kontantförmåner) samt hälso- och sjukvård (vårdförmåner). 
  
 Migrationsöverdomstolen har bedömt att kravet på heltäckande 
  
 sjukförsäkring avser hälso- och sjukvård. 
  
 För 
  
 icke yrkesaktiva 
  
 är bosättningsstaten i sista hand behörig 
  
 stat 
  
 enligt förord- 
  
 ning 883/2004, vilket betyder att han eller hon kan omfattas av den statens hälso- och sjukvårdssystem om det rör sig om bosättnings- baserade förmåner och således ha en heltäckande sjukförsäkring redan genom sin bosättning (och därmed uppfylla ett av kraven på uppe- hållsrätt). 
  
 41Äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg och bostadsbidrag regleras i socialförsäkrings- balken. 
  
 42Prop. 2005/06:77, s. 145. 
  
 43MIG 2011:19. 
  
 593 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 Hälso- och sjukvård är en bosättningsbaserad förmån i Sverige. I enlighet med svensk gällande rätt innebär det att en person som folkbokförs får tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård. I samband med folkbokföring bedöms en persons uppehållsrätt, och frågan är om han eller hon måste ha en heltäckande sjukför- säkring innan denne kan bli folkbokförd. 
  
 Migrationsdomstolen har bedömt att kravet på en heltäckande sjukförsäkring ska vara uppfyllt innan uppehållsrätten ska bedö- mas. En person kan därför inte genom folkbokföringen hävda att han eller hon uppfyller kravet på en heltäckande sjukförsäkring. Dock besvarades inte frågan om kravet på en individuellt tecknad sjukförsäkring även skulle gälla efter att en person har blivit folk- bokförd i Sverige.44 
  
 De svenska myndigheternas tolkning av tillräckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring 
  
 Huruvida en person har uppehållsrätt i Sverige grundar sig inte på någon prövning eller beslut från en myndighet, utan den enskilde unionsmedborgarens uppehållsrätt bygger på att han eller hon kan visa att villkoren för uppehållsrätt är uppfyllda.45 
  
 Bedömningen om huruvida en person uppfyller kravet på till- räckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring samt om han eller hon kan anses utgöra en belastning för det svenska bistånds- systemet görs först när en person ansöker om en förmån eller vid folkbokföring eftersom ingen myndighet i dagsläget fattar formellt beslut om uppehållsrätt (med undantag för permanent uppehålls- rätt som prövas av Migrationsverket).46 
  
 Som nämns ovan får medlemsstaterna inte bestämma något fast belopp för att bedöma tillräckliga tillgångar då beloppet kan variera beroende på den enskildes omständigheter. Beloppet får dock inte 
  
 44MIG 2012:15 och MIG 2015:15. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om  
 EU-rättens 
  påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt Sverige, Tallinna Raamatutrükikoda. 
  
 45Prop. 2005/06:77 s.  
 41–45 
  och  
 70–71. 
  
 46Detta torde även innebära att det är upp till vårdgivare i samband med vårdtillfälle att göra bedömningen av huruvida en person har tillräckliga tillgångar samt heltäckande sjuk- försäkring. Vissa borde dock kunna omfattas av möjligheten att ansöka om intyg från För- säkringskassan som bestyrker tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård för personer som inte är folkbokförda i Sverige, men som omfattas av svensk lagstiftning enligt samordningsbestämmelserna genom  
 EU-rättslig 
  bosättning. 
  
 594 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 överstiga respektive medlemsstats beloppsgräns för socialt bistånd.47 I Migrationsverket handledning framgår att tillräckliga tillgångar, bör innebära att summan är så pass stor att personen kan leva på den under hela vistelsen. Exempelvis om en person avser att bo i Sverige tillsvidare bör summan räcka i fem år, då personen kan få perma- nent uppehållsrätt.48 Enligt Skatteverket ska tillräckliga tillgångar bedömas utan att hänsyn tas till om personen kan vara berättigad till andra offentliga bidrag, till exempel barnbidrag eller bostads- bidrag. Även tillgång till kapital kan utgöra tillräckliga medel. Myndigheten understryker att det inte går att lämna ett generellt svar på hur mycket egna medel som krävs, men ett riktvärde kan vara 150 000 kronor. 
  
 Av Skatteverkets ställningstagande framgår att en sjukförsäkring är heltäckande om den bland annat ersätter nödvändig vård upp till ett riktvärde av minst 10 miljoner kronor eller att det klart framgår att den motsvarar den allmänna sjukförsäkringen i det land som personen flyttat ifrån.49 Enligt Socialstyrelsen kan en unionsmed- borgare i normalfallet uppfylla kravet på heltäckande sjukförsäkring genom att visa upp ett europeiskt sjukförsäkringskort eller någon annan av de intyg utfärdade enligt förordning 883/2004 som styrker att personen omfattas av en annan stats sociala trygghetssystem.50 Skatteverket godkänner i dagsläget europeiskt sjukförsäkringskort som heltäckande försäkring för studenter. I Skatteverkets ställnings- tagande framgår att det europeiskt sjukförsäkringskortet inte anses visa att en person har en heltäckande sjukförsäkring som gäller för bosättning utomlands, med undantag för studenter.51 Migrations- överdomstolen har vidare förtydligat att det inte är tillräckligt att göra en jämförelse mellan vad som täcks av den svenska allmänna sjuk- försäkringen och den privata sjukförsäkringen, utan en bedömning av 
  
 47Artikel 8.4 i rörlighetsdirektivet. 
  
 48Migrationsverket, Handledning för migrationsärenden. Finns på  
 www.migrationsverket.se/Om-Migrationsverket/Styrning-och-uppfoljning/Lagar-och- 
  
 regler/Handbok-i-migrationsarenden.html. 
  
 2016-05-04. 
  
 49Skatteverkets ställningstagande, Uppehållsrätt, version 9, s. 43. 
  
 50Socialstyrelsen (2014). Rätten till socialt bistånd för medborgare inom  
 EU/EES-området: 
  en vägledning, artikelnummer:  
 2014-6-16. 
  
 51I Skatteverkets ställningstagande framgår att det europeiskt sjukförsäkringskortet inte anses visa att en person har en heltäckande sjukförsäkring som gäller för bosättning utomlands, med undantag för studenter. Skatteverkets ställningstagande, Uppehållsrätt, version 9, s. 45. 
  
 595 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 alla omständigheter i det enskilda fallet måste göras.52 Exempel på sådana omständigheter kan vara ålder och hälsotillstånd. 
  
 Avvisning och utvisning från Sverige 
  
 Frågan om avvisning av personer som inte anses ha uppehållsrätt i Sverige fattas av Migrationsverket och Polismyndigheten.53 Av 8 kap. 9 § UtlL framgår att en  
 EES-medborgare 
  eller en familje- medlem till en  
 EES-medborgare 
  som inte har uppehållsrätt får avvisas under de tre första månaderna efter inresan om han eller hon visar sig utgöra en orimlig belastning för det svenska bistånds- systemet enligt socialtjänstlagen (2001:453). I 8 kap. 10 § UtlL an- ges att  
 EES-medborgare 
  och deras familjemedlemmar som har vistas i Sverige mer än tre månader och som inte har uppehållsrätt får utvisas om de uppehåller sig i landet men saknar de tillstånd som krävs. Beslut om utvisning fattas av Migrationsverket.54 
  
 Frågan är dock hur Migrationsverket får kännedom om att en  
 EES-medborgare 
  eller dennes familjemedlem utgör en orimlig belast- ning för det sociala biståndssystemet. I dag torde bedömningarna av huruvida en person är en belastning på det sociala biståndssystemet i huvudsak falla på Skatteverket och socialtjänsten. Det finns dock ingen möjlighet för socialtjänsten att ex officio informera Migra- tionsverket om enskilda fall som anses utgöra en orimlig belastning för biståndssystemet enligt socialtjänstlagen på grund av rådande sekretessregler.55 
  
 Den ordning som gäller i dag medför således att Migrationsverket inte kan informeras om aktuella fall inom ramen för socialtjänsten och därmed inte kan utreda och bedöma om personerna i fråga ska kunna avvisas eller utvisas från Sverige. Det borde även medföra svå- righeter för Migrationsverket att bedöma permanent uppehållsrätt. 
  
 52Migrationsöverdomstolen målnr. UM  
 3604-14. 
  
 538 kap. 17 § UtlL. 
  
 548 kap. 18 § UtlL. 
  
 5526 kap. 1 § offentlighet- och sekretesslagen. 
  
 596 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 22.3.4Registrering av unionsmedborgare 
  
 I enlighet med rörlighetdirektivet kan medlemsstaterna kräva att unionsmedborgare som stannar längre än tre månader rapporterar sin närvaro i territoriet inom rimlig tid, eller registrerar Bell Registreringen har dock ingen direkt betydelse för unionsmed- borgarens uppehållsrätt. 
  
 År 2006 införde Sverige ett registreringsförfarande för unions- medborgarna. Man angav som skäl att ett sådant förfarande skulle innebära en möjlighet att utöva en individuell utlänningskontroll, göra statistiska bevakningar samt underlätta utfärdandet av olika bevishandlingar, exempelvis uppehållskort. Ett registreringssystem med en ansvarig myndighet bedömdes minska risken att olika myn- digheter skulle göra olika bedömningar. 
  
 Fram till år 2014 var unionsmedborgare som kom till Sverige ålagda att registrera sig hos Migrationsverket. Det svenska genom- förandet av rörlighetsdirektivet ifrågasattes dock av Europeiska kommissionen. Mer specifikt ifrågasattes om det var förenligt med rörlighetsdirektivet att en unionsmedborgare som kom till Sverige kunde bli föremål för två registreringsförfaranden – utöver Migra- tionsverkets registrering kunde det i vissa fall bli aktuellt med folkbokföring hos Skatteverket. Vidare lämnade Migrationsverket en skrivelse till Justitiedepartementet med en fråga om registre- ringen i UtlL var i överensstämmelse med rörlighetsdirektivet, eftersom unionsmedborgare fick vända sig till både Migrations- verket för registrering och Skatteverket för folkbokföring.58 Migra- tionsverket föreslog att registreringen i UtlL skulle tas bort med åberopande av att den inte var avgörande för rätten att vistas i landet, inte inverkade på rätten att folkbokföra sig och därmed rät- ten till hälso- och sjukvård. Myndigheten ansåg vidare att registre- ringen endast var till begränsad nytta och ledning för andra myn- digheter då registreringen inte utnyttjades som hjälp för att avgöra en unionsmedborgares uppehållsrätt. Migrationsverket anförde även att registreringen inte gav något tillförlitligt underlag för att statistiskt följa inflyttningen av unionsmedborgare. 
  
 56Artikel 5.5 i rörlighetsdirektivet. 
  
 57Artikel 8 i rörlighetsdirektivet. 
  
 58Tillämpningen av  
 EG-direktivet 
  2004/38 (rörlighetsdirektivet), lämnade Migrationsverket förslag till vissa författningsändringar (Ju2007/5661/L7). 
  
 597 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 I maj 2014 slopades kravet på registrering i Sverige med bak- grund av det bland annat ansågs vara oklart om registreringsför- farandet stod i överensstämmelse med rörlighetsdirektivet.59 
  
 22.4Relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 883/2004 
  
 I bestämmelserna i Fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt  
 (EUF-fördraget) 
  återfinns de generella principerna om lika- behandling och unionsmedborgares rätt att flytta och uppehålla sig i en annan medlemsstat. Förordning 883/2004, preciserar närmare principen om likabehandling. 
  
 Vad avser relationen mellan rörlighetsdirektivet och förord- ning 883/2004 är relationen mellan direktivets uppehållsrätt och en bosättning enligt förordningen särskilt intressant.60 
  
 En persons bosättning i enlighet med förordning 883/2004 fast- ställs utifrån en  
 EU-rättslig 
  bosättningsbedömning, där vistelsens varaktighet och kontinuitet samt personens situation är kriterier som har betydelse. 
  
 Rörlighetsdirektivet har inte någon definition av bosättning. Vidare finns inte någon klar åtskillnad mellan begreppen bosättning och vistelse, utan rätten till att uppehålla sig (och därmed möjligheten att bosätta sig) i en stat gäller för alla personer som flyttar till en annan medlemsstat, men är avhängig krav som är relaterade till tidsperioder samt för icke förvärvsaktiva krav på tillräckliga tillgångar och hel- täckande sjukförsäkring. Även om det framgår att laglig vistelse i en medlemsstat bör tolkas enhetligt utifrån rörlighetsdirektivets bestäm- melser återfinns ingen definition av begreppet vistelse i rörlighets- direktivet. Viss ledning finns dock i skäl 17 till rörlighetsdirektivet, där det framgår att permanent uppehållsrätt (och därmed rätt till perma- nent bosättning) bör föreskrivas för alla unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som har varit stadigvarande bosatta i den mot- 
  
 59Se prop. 2012/13:120s. 40. 
  
 60Relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 492/2011 är också problematisk. Den belyses närmare i kapitel 10. 
  
 598 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 tagande staten i enlighet med villkoren i direktivet under en fort- löpande period av fem år utan att bli utvisade.61 
  
 Till skillnad från rörlighetsdirektivet finns det inget uttalat krav om laglig vistelse i förordning 883/2004 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009). Det görs inte heller någon hänvisning till rörlighetsdirektivet. 
  
 Eftersom det inte finns några hänvisningar i rättsakterna till var- andra borde man kunna se dem som helt fristående från varandra. Förordningens bosättningsbegrepp borde därför inte heller påver- kas av rörlighetsdirektivets krav på laglig vistelse. 
  
 Det är dock inte fullt så enkelt eftersom det finns vissa fråge- tecken gällande förhållandet mellan rättsakterna. Genom att vara bosatt enligt förordning 883/2004 skulle en icke förvärvsaktiv unionsmedborgare kunna få tillgång till bosättningsbaserade sociala trygghetsförmåner som icke avgiftsfinansierade kontantförmåner samt ha rätt till förmåner vid sjukdom, vilket i sin tur skulle kunna medföra att denne lättare uppfyller kraven på uppehållsrätt enligt rörlighetsdirektivet. De särskilda icke avgiftsfinansierade kontant- förmånerna i förordning 883/2004 har visst inslag av behovspröv- ning och liknar socialt bistånd. 
  
 Frågan är om en person som beviljas dessa förmåner i sitt nya bosättningsland, kan anses utgöra en belastning för det sociala biståndssystemet som innebär att han eller hon har förverkat sin rätt att vistas i landet enligt rörlighetsdirektivet. 
  
 Dessa frågor har belysts av  
 EU-domstolen 
  i flera domar, som har avgjorts relativt nyligen. Dessa domar och dess konsekvenser redogörs för nedan. 
  
 61  
 EU-domstolens 
  dom i den förenade målen, Morrow  
 C-424/10 
  och Oneal  
 C-425/10, 
  ECLI:EU:C:2011:866. 
  
 599 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 22.4.1 
 Brey-målet 
  i  
 EU-domstolen 
  
 Det har framhållits att det centrala i  
 EU-domstolens 
  resonemang i målet Hale är kategoriseringen av de österrikiska särskilda icke avgifts- finansierade förmånerna som ett socialt bistånd i rörlighetsdirektivets mening. 
  
 I jämförelse med tidigare praxis har  
 EU-domstolen 
  gjort en bre- dare tolkning av begreppet socialt bistånd i  
 Brey-målet, 
  vilket gör att särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner upptagna i bilaga X i förordning 883/2004 kan ses om socialt bistånd. 
  
 EU-domstolen 
  konstaterar emellertid att en utvisningsåtgärd inte ska vara den automatiska följden för att en enskild begär en sådan förmån. Medlemsstaterna måste fortsatt bedöma den specifi- ka bördan som beviljande av förmåner får på systemet i sin helhet. De nationella myndigheterna måste vidare göra en helhetsbedöm- ning av den belastning som beviljandet av förmånen skulle ha på det sociala biståndssystemet mot bakgrund av den enskildes om- ständigheter, innan utvisning kan bli aktuell. 
  
 Utifrån domstolens resonemang ska således den enskildes per- sonliga omständigheter och situation beaktas, men dessa ska även sättas i relation till det sociala biståndssystem som helhet. Denna fråga ställs på sin spets i  
 Dano-målet. 
  
 22.4.2 
 Dano-målet 
  – strikt kontra extensiv tolkning 
  
 Enligt Verschueren, kan  
 Dano-avgörandet 
  tolkas både strikt och extensivt.62 
  
 Enligt den strikta tolkningen av domen kan medlemsstaterna neka förmåner till icke förvärvsaktiva utan uppehållsrätt om de uteslutande har kommit till staten med intentionen att erhålla förmåner. I dessa fall ska ingen proportionalitetsbedömning behöva göras: en person som inte har för avsikt att arbeta utan flyttar till en annan stat enbart i syfte att erhålla förmåner ska inte likabehandlas. Det måste dock vara klargjort att personerna i fråga inte har för avsikt att integrera sig i den nya värdstaten (individens motiv). En inskränkning av den fria rörligheten är i dessa fall legitim eftersom syftet med direktivet är att 
  
 62 Verschueren, H. (2015). “Free movement of EU citizens, including for the poor?” 
  
 European Journal of Migration and Law 1/2015. 
  
 600 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 icke förvärvsaktiva inte ska bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet. 
  
 En extensiv tolkning av domen innebär att medlemsstaterna kan vägra att utge sociala förmåner (både socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner) till alla icke förvärvsaktiva unionsmedborgare som saknar uppehållsrätt (oavsett motiv till vistelse i värdlandet) utan att göra en bedömning om huruvida beviljandet av förmåner utgör en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet. Denna tolkning stödjs av  
 EU-domstolen 
  konstaterande att unionsmed- borgare kan kräva likabehandling avseende rätt till förmåner endast om vistelsen i den mottagande medlemsstaten uppfyller villkoren i rörlighetsdirektivet.63 
  
 När det gäller frågan om en tillämpning som generellt utesluter icke yrkesverksamma från förmåner strider mot fördragets bestäm- melser,64 uttrycker domstolen i  
 Dano-målet, 
  att även om unions- medborgarskapet är den grundläggande rättsliga ställningen, finns villkor och begränsningar i förordning 883/2004 och rörlighetsdirek- tivet. Domstolen gör alltså en strikt bedömning utifrån de sekundär- rättsliga reglerna utan att göra en fördragskonform tolkning. 
  
 I det efterföljande  
 Garcia-Nieto-målet 
  ställdes frågan av den nationella domstolen om fördraget utgjorde ett hinder mot att ute- sluta icke förvärvsaktiva i de fall det föreligger en verklig anknyt- ning till värdstaten och särskilt till värdstatens arbetsmarknad. I både  
 Gonzales 
  och det senare  
 Alimanovic-målet 
  har det funnits kopplingar till arbetsmarknaden i värdlandet. Frågeställ- ningen besvarades dock inte av  
 EU-domstolen. 
  Frågan kvarstår därför hur man ska se på gruppen av icke yrkesaktiva personer som har en koppling till arbetsmarknaden, men en relativt svag sådan. I  
 Alimanovic-målet 
  gjordes en strikt tolkning av arbetstagarbegrep- pet utifrån rörlighetsdirektivet. Å andra sidan finns exempel på av- göranden där  
 EU-domstolen 
  inte gjort en sådan strikt tolkning utan frångått arbetstagarbegreppet i rörlighetsdirektivet och i stäl- let tillämpat arbetstagarbegreppet i  
 EUF-fördraget. 
  Det gäller till exempel Saint  
 Prix-målet, 
  som rörde en kvinna som blev föräldra- ledig, en period innan barnets beräknade nedkomst.  
 EU-domstolen 
  
 63 
 EU-domstolens 
  dom Dano, C- 333/13, ECLI:EU:C:2014:2358, punkten 69. 
  
 64 
 EU-domstolen 
  har i tidigare rättspraxis konstaterat att det var i strid mot artikel 18 i EUF- fördraget att inte bevilja en unionsmedborgare socialt bistånd.  
 EU-domstolens 
  dom Zuniga C- 184/99, ECLI:EU:C:2001:458. 
  
 601 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 konstaterade att hon kunde behålla sin arbetstagarstatus under för- utsättning att hon återupptog arbete inom skälig tid efter att barnet hade fötts. 
  
 22.4.3Kommissionen mot Förenade Kungariket – avgörandet i  
 EU-domstolen 
  
 Den extensiva tolkningsmöjligheten av Dano som berörts ovan indikerar att det skulle kunna vara möjligt att godta ett nationellt krav på uppehållsrätt även vad avser åtkomsten till renodlade sociala trygghetsförmåner. 
  
 Frågeställningen har belysts i överträdelseärendet, Kommissionen mot Förenade Kungariket där  
 icke-brittiska 
  medborgare underkas- tades en prövning av om de var lagligt bosatta i samband med pröv- ningen av rätt till vissa förmåner. Europeiska kommissionen menade att en persons bosättning bestäms utifrån de faktiska omständig- heterna, med särskild hänsyn till där personen har sitt intresse- centrum. Tolkningen kunde således inte påverkas av bestämmelserna 
  
 om uppehållsrätt 
  
 i rörlighetsdirektivet. 
  
 Storbritanniens krav 
  
 var därmed, enligt 
  
 Kommissionen, inte 
  
 förenligt med förord- 
  
 ning 883/2004 där laglig vistelse inte är ett krav för att ses som bo- satt enligt förordningens regler om tillämplig lagstiftning. Europe- iska kommissionen menade vidare att resultatet annars kunde bli att ingen stat kommer att vara ansvarig för att betala ut vissa, som i denna talan, familjeförmåner trots att den berörda personen bor i en medlemsstat. Europeiska kommissionen menade dessutom att vill- koret är direkt diskriminerande enligt artikel 4 i förordning 883/2004 eftersom det bara tillämpades på andra än brittiska medborgare. 
  
 Det som skiljer detta mål från Hale, Garcia,  
 Carr 
  och Allen är att i förevarande mål rör det sig om en familjeför- mån, en traditionell socialförsäkringsförmån, och inte en särskilda icke avgiftsfinansierad kontantförmån. 
  
 Frågorna  
 EU-domstolen 
  har prövat är om ett nationellt krav på laglig bosättning är förenligt med förordning 883/2004 som ett kompletterande villkor för bosättning. Den andra frågan handlade om konsekvensen av att endast  
 icke-brittiska 
  medborgare under- kastas en prövning av uppehållsrätt, och om det kan anses diskri- minerande att kontrollera om sökanden är lagligt bosatt i samband med prövningen av rätt till vissa sociala trygghetsförmåner. 
  
 602 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 EU-domstolen 
  konstaterar i domen i juni 2016 att förord- ning 883/2004 inte bestämmer de närmare materiella villkoren för rätt till förmåner utan det är i lagstiftaren i varje medlemsstat som fastställer dessa villkor. Vad avser frågan om kontrollen av uppe- hållsrätt är diskriminerande finner  
 EU-domstolen 
  att Storbritan- niens rättfärdigande av villkoret, att skydda de offentliga finanserna och för att säkerställa att förmåner betalas ut till de som har till- räcklig anknytning till staten, är godtagbart. Domstolen anser vid den efterföljande bedömningen dock att de brittiska myndigheter- nas kontroll av uppehållsrätten är indirekt diskriminerande, men att denna kontroll ändå kan anses uppfylla kravet på proportionalitet eftersom den inte sker systematiskt vid varje ansökan utan enbart i tveksamma fall. Den går därför inte utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa finanserna skyddas.65 
  
 22.4.4Sammanfattande kommentarer 
  
 I Rollins  
 Sala-målet, 
  som kännetecknar utvecklingen av det sub- stantiella unionsmedborgarskapet, slog  
 EU-domstolen 
  fast att den som vistades lagligen i en stat hade rätt till likabehandling vad gäller de sociala förmånerna. Domstolen fann i avgörandet att det utgjorde otillåten särbehandling att av medborgare från andra medlemsländer kräva intyg om uppehållstillstånd för rätt till vårdnadsbidrag för barn, när sådant inte avkrävdes de egna medborgarna. I de senare rättsfall som följde, där icke förvärvsaktivas rätt till likabehandling ifråga om förmåner ytterligare etablerades, var inte uppehållsrätten ifrågasatt. Personerna ifråga vistades enligt nationell rätt lagligen i landet.66 EU- domstolen uttalade vidare att nuvarande artikel 21 i  
 EUF-fördraget 
  om fri rörlighet för unionsmedborgare har direkt effekt och att alla begränsningar av den fria rörligheten skulle prövas i ljuset av proportionalitetsprincipen. Rörlighetsdirektivet, som kodifierar denna rättspraxis, tydliggör under vilka förutsättningar en person vistas lagligen i landet och fastslår en princip om likabehandling. Arbets- tagare har i princip rätt till uppehåll och likabehandling utan in- skränkningar. En icke yrkesaktiv har krav på tillräckliga tillgångar för 
  
 65 
 EU-domstolens 
  mål, Kommissionen mot Förenade konungariket Storbritannien och Nord- irland,  
 C-308/14, 
  ECLI:EU:C:2016:436. 
  
 66Se  
 EU-domstolens 
  dom Myers,  
 C-85/96, 
  ECLI:EU:C:1998:217. 
  
 603 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet i värdlandet för att principen om likabehandling ska gälla fullt ut. EU- domstolens senare rättspraxis får sedan dess anses ha genomgått ett paradigmskifte genom en striktare tolkning gentemot icke yrkes- aktiva unionsmedborgare. 
  
 I ljuset av denna utveckling av unionsmedborgarskapet kom för- ordning 883/2004, när den antogs, att utvidga personkretsen till att omfatta i princip alla unionsmedborgare då dess artikel 2 stadgar att alla som är medborgare i en medlemsstat ”[…] och som är bosatta i en medlemsstat och som omfattas eller har omfattats av lagstift- ningen i en eller flera medlemsstater […]” omfattas av förordningens regler. Förordning 883/2004 innefattar dock inte någon möjlighet att göra åtskillnad mellan ekonomiskt aktiva och icke förvärvsaktiva unionsmedborgare som följer av rörlighetsdirektivet. 
  
 Gällande relationen mellan förordning 883/2004 och rörlighets- direktivet och icke förvärvsaktivas rätt till fri rörlighet och lika- behandling, kan det tyckas utifrån  
 EU-domstolens 
  senare avgöranden att det är rörlighetsdirektivet som får anses vara avgörande för vill- koren och möjligheterna att fritt röra sig och uppehålla sig i en annan medlemsstats territorium. En sådan övergripande slutsats kan emeller- tid inte dras då den är förenad med alltför många förbehåll. 
  
 Det man åtminstone kan konstatera i förordningens bosätt- ningsbegrepp begränsats gentemot de icke förvärvsaktiva eftersom  
 EU-domstolen 
  godtagit uppehållsrätt för att få del av särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner. Detta är dock inte helt i överens- stämmelse med förordningens artikel 70 som slår fast att de sär- skilda icke avgiftsfinansierade är undantagna export men utgår vid bosättning.67 
  
 I  
 Brey-målet 
  menar  
 EU-domstolen 
  att det måste göras en hel- hetsbedömning av den belastningen på systemet som beviljandet av förmåner kan ha på det nationella systemet. Detta skulle till exem- pel kunna göras genom att medlemsstaten i fråga samlar in upp- gifter om hur stor andel av förmånstagarna som är unionsmedbor- gare med ålderspension från en annan medlemsstat och som skulle 
  
 67 År 1992 ändrade man förordning 1408/71 så att särskilda icke avgiftfinansierade skulle kunna ingå i samordningsbestämmelserna. Se rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. EGT L 136, 19.5.1992, p.  
 1–6. 
  
 604 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 kunna komma ifråga för en förmån på grund av att de har en otill- räcklig pension.68 Bedömningen ska emellertid även göras på indi- vidnivå utifrån varje enskild unionsmedborgares situation. I de fallen ska myndigheterna beakta storleken och regelbundenheten av den berördes inkomst, samt de specifika omständigheterna i det individuella fallet. Generaladvokaten har i sitt förslag till avgörande i  
 Brey-målet 
  utvecklat resonemanget om hur myndigheterna ska bedöma när en belastning är att anse som orimlig. Det begärda beloppet var förvisso inte oproportionerligt men ersättningen kunde stiga till ett betydande belopp eftersom det inte var en till- fällig ekonomisk svårighet. Enligt generaladvokaten, är det svårt att förstå hur en enskild individ kan bli en orimlig belastning för en medlemsstats offentliga finanser, samtidigt som rörlighetsdirek- tivets bestämmelser skulle bli meningslösa om det inte var möjligt att göra sådana bedömningen i det individuella fallet. Det är således fortsatt oklart hur man ska förhålla sig till tidigare rättspraxis vad gäller det individuella perspektivet. Å ena sidan har medlemsstaterna kunnat kräva en viss integration i staten för att ge tillgång till för- måner, å andra sidan har det vid en individuell proportionalitets- bedömning förväntats en ekonomisk solidaritet med unionsmed- borgare från andra stater. Det är oklart om en sådan ekonomisk solidaritet kvarstår vid en läsning av Hale. 
  
 Dano är här mer instrumentell på så vis att rörlighetsdirektivets regler utmejslar rättigheterna för de icke förvärvsaktiva och varje belastning är att ses som en orimlig belastning. Dock är det oklart i dagsläget vad gäller förhållandet mellan rörlighetsdirektivet och den övergripande primärrättsliga artikel 18 i  
 EUF-fördraget. 
  
 EU-dom- 
  stolen valde att inte beröra denna frågeställning närmare i Dano men den frågan besvaras av domstolens avgörande och markerar en tydlig förändring av uppehållsrätten utan närmare nöjaktig förklaring. 
  
 Gällande målet Europeiska kommissionen mot Förenade Kunga- riket anser jag att det inte är klarlagt utifrån utgången i målet att det kan uppställas krav på laglig vistelse vid beviljandet av traditionella sociala trygghetsförmåner då förhandsavgörandet inte avgjordes i stor avdelning.69 Förhandsavgörandet indikerar ett ingripande para- 
  
 68 
 EU-domstolens 
  dom Hale,  
 C-140/12, 
  ECLI:EU:C:2013:565, punkten 64. 
  
 69Se även Paju, J. (2016).  
 ”EU-domstolens 
  begränsning av åtkomst till sociala trygghetsförmåner”, Europarättslig tidskrift 2016/3 s. 502. 
  
 605 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 digmskifte som exkluderar ett stort antal personer från tillgången till förmåner som de typiskt sett bör få tillgång till vid bosättning. Avsaknaden av resonemang i domen om när en nationell inskränk- ning är att ses som godtagbar för att skydda de offentliga finanserna gör läget svårbedömt hur ingående en medlemsstat har att redovisa behovet av en sådan inskränkning. Vidare kan konstateras att den efterföljande proportionalitetsbedömningen inte klargör när en kon- troll av uppehållsrätt är att förstås som systematisk då den brittiska kontrollen, som godtogs som proportionerlig, i akt och mening torde vara systematiskt gentemot den aktuella personkretsen. 
  
 Vad avser utvisning av unionsmedborgare kan konstateras att av tidigare domar från  
 EU-domstolen 
  framgår det att vid eventuella utvisningsbeslut måste medlemsstaten beakta om det är fråga om tillfälliga ekonomiska svårigheter samt andra omständigheter som kan vara av vikt i det enskilda fallet.70 Proportionalitetsprincipen gäller alltså även vid utvisningsbeslut. 
  
 Det faktum att det återstår en del frågor kring till den praktiska tillämpningen och att det inte finns ett tydligt rättsläge kring uppe- hållsrättsliga bedömningar kan skapa en rättsosäker situation för den enskilde eftersom det är svårt för denne att i gällande rättsläge kunna veta sina rättigheter och skyldigheter. Det samma torde gälla utifrån ett medlemsstatsperspektiv. Redan i dag har vissa medlems- stater, såsom Frankrike och Nederländerna, valt att ställa krav på laglig vistelse för att erhålla sociala trygghetsförmåner. Ett sådant krav finns också i Finland även om ett intyg eller liknande gällande laglig vistelse i landet inte krävs vid bedömning av rätt till förmån. Å andra sidan krävs inte laglig vistelse i exempelvis Italien samt bara för vissa förmåner i Belgien och Tyskland.71 
  
 Sammantaget finner jag, mot bakgrund av ovanstående att rätts- läget innebär en begränsning av den fria rörligheten för icke för- värvsaktiva unionsmedborgare. Av rättspraxis följer att de för- måner som bygger på en individuell behovsprövning samt vissa av de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmånerna anses som socialt bistånd och kan villkoras med krav på uppehållsrätt. När det gäller traditionella socialförsäkringsförmåner kan i dagsläget inte samma slutsats dras. 
  
 70 
 EU-domstolens 
  dom Zuniga,  
 C-184/99, 
  ECLI:EU:C:2001:458. 
  
 71Se bilaga 4. 
  
 606 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 Framtida behov av att tydliggöra relationen mellan förordning 883/2004 och rörlighetsdirektivet 
  
 Min slutsats är att den otydliga relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 883/2004 skulle kunna tydliggöras på samma sätt som är fallet mellan förordning 883/2004 och förordning 492/2004, det vill säga genom att införa en artikel i rörlighetsdirektivet att dess bestämmelser inte påverkar bestämmelserna i förordning 883/2004, alternativt inom vilka områden rörlighetsdirektivet påverkar bestäm- melserna inom förordningen. Ett annat alternativ som jag bedömer skulle underlätta tolkningen av förhållandena mellan de två rättsätts- akterna skulle vara om en definition av begreppet socialt bistånd infördes i rörlighetsdirektivet samt en definition av medicinsk hjälp infördes i förordningen. 
  
 Nyligen har dock Europeiska kommissionens förslag för ändring av förordning 883/2004 offentliggjorts. Det innebär förändringar för icke förvärvsaktiva personers tillgång till sociala förmåner där den föreslagna lösningen innebär att det i likabehandlingsprincipen i förordning 883/2004 görs en hänvisning till begränsningarna i rörlig- hetsdirektivet.72 
  
 22.5Uppehållsrätt och tillgång till sociala trygghetsförmåner i Sverige 
  
 Förslag: Hänvisningen till socialtjänstlagen i 8 kap. 9 § UtlL ska tas bort, eftersom det är möjligt att tolka orimlig belastning bre- dare än bistånd enligt socialtjänstlagen. Dessutom föreslås ett förtydligande i UtlL för att vara i bättre överrensstämmelse med lydelsen i rörlighetsdirektivet. Krav på uppehållsrätt införs för äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. 
  
 72 European Commission, (2016). Proposal for a Regulation of the European Parliament and of the Council amending Regulation (EC) No 883/2004 on the coordination of scocial security systemes and regulation (EC) No 987/2009 laying down the procedure for implementing Regulation (EC) No 883/2004, COM (2016) 815 final. 
  
 607 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 Skälen för förslagen 
  
 För närvarande finns i svensk lagstiftning inget krav på en uppe- hållsrätt enligt 3 a kap. UtlL för att en person ska få tillgång till de svenska sociala trygghetssystemen avseende bosättningsbaserade förmåner. 
  
 Försäkringskassan har tidigare bedömt en persons uppehållsrätt i samband med bedömning om rätt till förmåner, men sedan en tid tillbaka görs inte en sådan bedömning eftersom lagstöd bedöms sak- nas.73 Möjligheten att bedöma uppehållsrätt i samband med bedöm- ning om rätt till förmåner har prövats i HFD. I målet, som rörde ett par som var brittiska medborgarna och inte hade uppehållsrätt i Sverige vid tidpunkten för Försäkringskassans beslut om bostads- bidrag, konstaterade HFD att det inte finns ett uttryckligt krav på uppehållsrätt varken i socialförsäkringsbalkens bestämmelser om bosättning eller i reglerna för bostadsbidrag. Det aktuella paret hade därefter blivit folkbokförda och frågan om Försäkringskassan kunde pröva uppehållsrätt ställdes inte på sin spets i avgörandet.74 
  
 Skatteverket gör en bedömning av uppehållsrätt i samband med folkbokföring. Eftersom tillgång till hälso- och sjukvård är en bo- sättningsbaserad förmån, där bosättningsbegreppet sammanfaller med begreppet i folkbokföringslagen, är uppehållsrätten indirekt ett krav för tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige. 
  
 Här finns en potentiell konflikt mellan kravet på uppehållsrätt för att bli folkbokförd för icke yrkesaktiva unionsmedborgare och EU- rättslig bosättning i Sverige enligt förordning 883/2004.  
 Icke-för- 
  värvsaktiva kan endast anses bosatta i folkbokföringslagens mening om de tecknar en sjukförsäkring som täcker hälso- och sjukvård i Sverige (samt uppfyller övriga krav på att beviljas uppehållsrätt). Folkbokföringen uppställer med andra ord ytterligare krav för bosättning för icke yrkesaktiva utöver de krav som finns i förord- ning 883/2004, vilket torde vara oförenligt med unionsrätten i de fall Sverige är behörig stat och de icke yrkesaktiva bedöms som EU- rättsligt bosatta i landet eftersom dessa personer då bör omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen och ha tillgång till förmåner på samma villkor som övriga bosatta i landet i den mån de uppfyller 
  
 73IM 2013:141. 
  
 74HFD 2014 not. 20. 
  
 608 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 förmånsvillkoren. Personer från denna grupp borde således ha till- gång till hälso- och sjukvård från den dagen de kan anses bosatta i Sverige enligt förordning 883/2004:s regler om tillämplig lagstiftning. Jag föreslår därför bland annat nya bestämmelser i hälso- och sjuk- vårdslagen, tandvårdslagen och lagen om läkemedelsförmåner m.m. för att tydliggöra tillgång till hälso- och sjukvård för denna grupp. Vidare är det viktigt att i detta sammanhang understryka att Försäk- ringskassans möjlighet att utfärda intyg som styrker tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård (för personer som inte är folkbokförda i Sverige, men som omfattas av svensk lagstiftning enligt samordningsbestämmelserna) redan i dag delvis löser denna problematik (se vidare kapitel 14 och 25). 
  
 En annan fråga med direkt relevans för uppehållsrätt är att de icke förvärvsaktiva unionsmedborgarna i samband med folk- bokföring ska kunna visa att de har en sjukförsäkring som täcker kostnaderna för hälso- och sjukvård i Sverige, men i samband med att de folkbokförs får automatisk rätt till subventionerad hälso- och sjukvård (genom att de blir folkbokförda och då anses som bosatta i Sverige enligt hälso- och sjukvårdslagen). Det borde bety- da att de i praktiken inte behöver nyttja sin sjukförsäkring eller kan avsäga sig den eftersom eventuella kostnader för hälso- och sjuk- vården framdeles täcks av det allmänna svenska hälso- och sjuk- vårdssystemet. I ett mål som berörde frågan om heltäckande sjuk- försäkring har Migrationsdomstolen dock inte tagit ställning till om personen i fråga kunde säga upp sin försäkring efter att han eller hon blivit folkbokförd.75 Det framstår således fortsatt oklart om kravet på heltäckande sjukförsäkring verkar uppfyllas av den svenska hälso- och sjukvårdslagstiftningen när en person bosätter sig i Sverige (i folkbokföringslagens mening). 
  
 Hänvisningen till socialtjänstlagen tas bort 
  
 EU-rätten 
  tar sikte på att underlätta gränsöverskridande rörlighet. Arbetstagarnas särskilda rättigheter fastställs i förordning 492/2011. Rätt till social trygghet för unionsmedborgare i gränsöverskridande situationer inom EU/EES regleras i förordningarna 883/2004 och 
  
 75 MIG 2012:15 och MIG 2015:15. 
  
 609 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner SOU 2017:05 
  
 987/2009. Rörlighetsdirektivet avser att tydliggöra den fria rörlig- heten för unionsmedborgare och fastställer villkor och begränsningar vad gäller unionsmedborgares rätt att röra sig fritt och uppehålla sig inom EU. Rätten till fri rörlighet och socialt bistånd avseende icke förvärvsaktiva unionsmedborgare villkoras enligt  
 EU-rätten. 
  Med- lemsstaterna har dock motsatsvis även möjlighet att tillämpa mer gynnsamma villkor för personer som omfattas av rörlighetsdirek- tivet.76 De flesta av rörlighetsdirektivets bestämmelser har införlivats i utlänningslagen, främst i 3 a kap. och 8 kap UtlL. 
  
 Jag föreslår att det sociala biståndssystemet i UtlL ska tolkas bredare än vad som är fallet i dag mot bakgrund av rörlighetsdirek- tivets ordalydelse i artiklarna 7 och 14, (vilka anger de sociala bistånds- systemen) samt  
 EU-domstolens 
  och svensk rättspraxis. Min bedöm- ning är därför att orimlig belastning för det sociala biståndssystemet inte bör begränsas till socialtjänstlagen eftersom andra förmåner än de som utgår enligt socialtjänstlagen kan anses omfatta av det sociala biståndssystemet. Jag föreslår därför att ta bort begränsningen ”enligt socialtjänstlagen” som framgår i 8 kap. 9 § UtlL. Bestämmelsen avser endast de tre första månaderna av uppehållsrätt. Jag bedömer där- utöver att förslaget kan bidra till en ökad rättsäkerhet och transparens för enskilda genom att unionsrätten tillämpas uniformt. 
  
 Jag bedömer vidare att det finns behov av att förtydliga 3 a kap. 3 punkten 3 och 4 i UtlL med beaktande av artikel 7.1 b i rör- lighetsdirektivet. Enligt 3 a kap.  
 3–4 
  punkterna UtlL anges att en  
 EES-medborgare 
  har uppehållsrätt i mer än tre månader om han eller hon har tillräckliga tillgångar för sin försörjning och har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i Sverige (uppehållsrätt). I punkten 3 framgår att studenter och deras familjemedlemmar ska ha tillräckliga tillgångar för sin försörjning. Jag föreslår att det i lydelsen i 3 a kap. 3 punkterna 3 och 4 UtlL, framgår på samma sätt som det uttrycks i artikel 7 i rörlighetsdirektivet, att personen ska ha tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning på det sociala biståndssystemet samt ha heltäckande sjukförsäkring. Föränd- ringen att byta ut begreppet försörjning mot orimlig belastning innebär att det kan tolkas bredare och även omfatta andra förmåner än ekonomiskt bistånd. Detta rör uppehållsrätt överstigande tre månader. I 8 kap. 10 § UtlL får en  
 EES-medborgare 
  eller en familje- 
  
 76 Artikel 37 i rörlighetsdirektivet. 
  
 610 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 medlem till en  
 EES-medborgare 
  som har vistats i Sverige mer än tre månader och som inte har uppehållsrätt, utvisas om han eller hon uppehåller sig i landet, men saknar de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig här. Beslut om utvisning fattas av Migrationsverket.77 
  
 Behov av att ändra nuvarande definition av det sociala biståndssystemet i UtlL 
  
 Definitionen av ett socialt biståndssystem i en medlemsstat är av- görande för när en person kan anses utgöra en orimlig belastning av systemet. I dag bedöms huruvida en person är en belastning på det sociala biståndssystemet utifrån socialtjänstlagen. 
  
 Rörlighetsdirektivet har ingen definition av socialt bistånd. I artikel 8.4 rörlighetsdirektivet framgår vad som anses utgöra till- räckliga tillgångar (för att ge en icke förvärvsaktiv unionsmed- borgares uppehållsrätt som avses i 7.1 b). Enligt artikel 8.4. får med- lemsstaterna inte fastställa något fast belopp som de anser vara ”tillräckliga tillgångar”, utan de måste ta hänsyn till den berörda personens personliga omständigheter. Detta belopp får inte överstiga den beloppsgräns under vilket medborgare i den mottagande med- lemsstaten är berättigade till socialt bistånd, eller, om detta kriterium inte kan tillämpas, högre än minimipensionen (inom socialförsäk- ringssystemet) i den mottagande medlemsstaten. Artikel 8.4 i rörlig- hetsdirektivet kopplar således samman socialt bistånd och social trygghet och när det ska fastställas om en unionsmedborgare har rätt att uppehålla sig i en annan medlemsstat (se vidare kapitel 10). 
  
 I förordning 883/2004 är socialhjälp eller medicinsk hjälp undan- tagna från förordningens sakområde. Dock finns ingen definition av begreppen i förordningen. 
  
 Av tidigare rättspraxis framgår att socialt bistånd är det yttersta skyddsnätet och är förmåner av socialbidragskaraktär som utgår till följd av personens konkreta behov och som syftar till att ge dem som är i behov av hjälp en skälig levnadsnivå. Socialt bistånd utges som regel utifrån en individuell prövning av den sökandes personliga behov.78 En social trygghetsförmån å andra sidan är en lagstadgad rättighet för förmånstagare och bedömningen om rätt till förmån 
  
 778 kap. 18 § UtlL. 
  
 78 
 EU-domstolens 
  dom Hughes,  
 C-78/91, 
  ECLI:EU:C:1992:331, punkten 17. 
  
 611 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 utgår från objektiva villkor. Sociala trygghetsförmåner beviljas utan någon individuell och skönsmässig bedömning av berörda personers personliga behov.79 Dessa förmåner hänförs till de sociala risker som anges i artikel 3 i förordning 883/2004. 
  
 Inslaget av individuell behovsprövning förefaller vara den tydligaste skiljelinjen mellan socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner.80 Dock finns förmåner, särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner, som har karaktär av både socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner. I artikel 70 i förordning 883/2004 föreskrivs att dessa särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna inte behöver exporteras. 
  
 För att förmånerna ska ses som särskilt icke avgiftsfinansierade kontantförmåner ska förmånerna uppfylla följande tre villkor. 
  
 De ska vara ett tillägg, ersättning eller komplettering för att täcka de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i artikel 3 i förordningen. De ska garantera en minimiinkomst i förhållande till den ekonomiska och sociala situationen i med- lemsstaten. De ska vidare till sin karaktär utgöra socialt bistånd som grundar sig på ekonomisk och social hänsyn enligt fast- ställda objektiva rättsliga kriterier. De ska utges i stället för eller som tillägg till en social trygghetsförmån och kan skiljas från sådana förmåner. 
  
 Finansieringen ska uteslutande härröra från generella skatte- medel för att täcka offentliga utgifter. Förmånerna ska alltså inte vara beroende av någon avgiftsinbetalning för att finansiera de sociala trygghetssystemen. 
  
 Särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner ska anges i bilaga X i förordning 883/2004. 
  
 Genom  
 EU-domstolens 
  domar Hale, Garcia, Schultz och García- Nieto kan medlemsstaterna förbehålla de särskilda icke avgiftsfinan- sierade förmånerna till i landet bosatta personer och  
 EU-domstolen 
  har även lagt till ett ytterligare krav på uppehållsrätt för dessa för- måner för icke förvärvsaktiva unionsmedborgare. Det kan noteras att 
  
 79 
 EU-domstolens 
  dom i förenade målet Habelt m.fl.  
 C-396/05, 
  
 C-419/05 
  och  
 C-450/05 
  ECLI:EU:C:2007:810,punkten 63 och däri angiven rättspraxis. 
  
 80 
 EU-domstolens 
  domar mål Velazquez  
 C-249/83, 
  ECLI:EU:C:1985:139 och Hughes,  
 C-78/91, 
  ECLI:EU:C:1992:331. 
  
 612 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 EU-domstolen 
  åsidosätter den politiska överenskommelsen från år 199281 där medlemsstaterna kom överens om att de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna ska utges i bosättningslandet och är undantagna från export. Å andra sidan kan det utifrån bland annat ett samhällsekonomiskt samt legitimitetsperspektiv för välfärds- staten vara problematiskt att de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna kan utges från första bosättningsdagen och bidra till tillräckliga tillgångar för att en person ska uppfylla rörlighetsdirek- tivets krav att inte utgöra en orimlig belastning gentemot vistelse- statens sociala biståndssystem. Detta är bland annat beroende på graden av social tillit, solidaritet samt perceptionen av demos i respektive medlemsstat, exempelvis huruvida solidariteten är begrän- sad till en viss grupp, medborgare i samma stat eller om den är bredare än så. 
  
 Tillit kan beskrivas i ett bredare sammanhang som social tillit eller social kapital. Det senare beskrivas som graden av tillit mellan indi- vider, grupper och samhällen samt omfattningen av dessa kontakter. Länder med hög social tillit har i allmänhet också högre kvalitet i sina offentliga institutioner och en mindre omfattande korruption. Sverige och de övriga nordiska länderna betraktas generellt som länder med hög tillit.82 Som jag har konstaterat i mina allmänna över- väganden är viktiga aspekter för ett bevarande av den höga tilliten till de svenska sociala trygghetssystemen att de även fortsättningsvis uppfattas som rättvisa. De sociala trygghetssystemen är en del av ett samhällskontrakt där viljan att betala för systemen är avhängig att föreställningen om att systemet fungerar som avsett. 
  
 Sverige har anmält förmånerna äldreförsörjningsstöd och bostads- tillägg för pensionärer som särskilda icke avgiftsfinansierade förmå- ner.83 Syftet med äldreförsörjningsstödet är att tillgodose grundläg- gande försörjningsbehov för dem som inte får sin försörjning tryggad genom pension eller andra inkomster. Det är ett statligt stöd för att avlasta samhällets yttersta skyddsnät. Äldreförsörjningsstöd ges efter 
  
 81Förordning 1247/92, Rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 1408771 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, EGT L 136, den 19 maj 1992. 
  
 82Sandstig, G. (2013). Perspektiv på social tillit i stadens olika delar i Snyder, Lee, Mills, Ross (red). En region för alla? Medborgare, människor och medier i Västsverige. Göteborgs universitet:  
 SOM-institutet. 
  
 83Bilaga X i förordning 883/2004. 
  
 613 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 individuell behovsprövning, och är avpassat till skälig levnadsnivå samt utgår som en långvarig form av socialbidrag.84 De grundläggande kriterierna leder till att det snarare ska ses som ett socialt bistånd. Även bostadstillägg för pensionärer beviljas efter en prövning av den enskildes ekonomiska förmåga. Dessa förmåner kan således sägas ha inslag av behovsprövning och är anpassade till svenska levnadsvillkor. Jag föreslår därför att krav på uppehållsrätt införs som förmånsvillkor i socialförsäkringsbalken för äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. 
  
 Frågan är om fler svenska bosättningsbaserade socialförsäkrings- förmåner i dagsläget skulle kunna omfattas av begreppet social biståndssystem utifrån  
 EU-domstolens 
  praxis. Avgörandet för om en förmån kan omfattas av det sociala biståndssystemet är syftet med ersättningen, det vill säga om avsikten är att ge försörjning till den som inte har tillräckliga tillgångar, och inte under vilket regelverk förmånerna faller under eller vilken myndighet som är ansvarig. Det bör dock noteras i detta sammanhang att på grundval av rättspraxis från  
 EU-domstolen 
  tydliggör Europeiska kommissionens förslag till ny samordningsförordning att medlemsländerna har rätt att besluta att inte bevilja sociala förmåner för ekonomisk icke aktiva  
 EU-med- 
  borgare.85 
  
 Vad gäller renodlade sociala trygghetsförmåner ställer jag mig i dagsläget tveksam till att sådana sociala trygghetsförmåner som inte omfattas av undantaget i artikel 70 skulle kunna villkoras av ett nationellt krav på uppehållsrätt. Jag anser att införa ett krav på uppe- hållsrätt går tvärtemot grundvalarna med en bosättningsbaserad social trygghet. Som nämnts ovan, undantas medicinsk hjälp från förordning 883/2004. Det är i dag oklart vad medicinsk hjälp närma- re innebär enligt förordning 883/2004. Jag bedömer att det därför är svårt att avgöra vilka svenska förmåner det kan handla om, men att begreppet åtminstone inte kan omfatta sådan hälso- och sjukvård som är reglerat i förordning 883/2004. Dock skulle det vara möjligt att hemtjänst och andra medicinska vårdinsatser inom ramen för socialtjänstlagen är att bedöma som medicinsk hjälp som kan undan- tas förordningens sakområde. Dessa förmåner skulle i så fall kunna 
  
 84Prop. 2001/01:36. 
  
 85Det är personer som varken arbetar eller aktivt söker arbete och som inte har laglig rätt att uppehålla sig på medlemsstatens territorium. 
  
 614 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 omfattas av det sociala biståndssystemet i rörlighetsdirektivets mening och således skulle krav på uppehållsrätt kunna uppställas. Jag bedömer dock att det krävs en djupare analys inom ramen för socialtjänstlagen och andra relevanta regelverk för att närmare kunna bedöma vad som kan anses som medicinsk hjälp som inte omfattas av förord- ning 883/2004. Detta bedömer jag är utanför utredningens uppdrag. 
  
 I Hale målet nämns utöver rörlighetsdirektivet även två andra direktiv, nämligen familjeåterföreningsdirektivet och direktivet om varaktigt bosatta, som också reglerar rätten att uppehålla sig och har bestämmelser om socialt bistånd. I familjeåterföreningsdirekti- vet artikel 7.1 c anges att rätten till familjeåterförening är förbe- hållen tredjelandsmedborgare med stabila och regelbundna försörj- ningsmedel som är tillräckliga för att försörja dennes hushåll, utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda staten. I direk- tivet om varaktigt bosatta nämns att medlemsstaterna får begränsa likabehandlingen för tredjelandsmedborgare i fråga om socialt bistånd och social trygghet till grundläggande förmåner, som anges i skäl 13 i direktivet. Dessa grundläggande förmåner omfattar minimiinkomst, bistånd vid sjukdom, graviditet, föräldrabistånd och långtidsvård.  
 EU-domstolen 
  har även konstaterat att stöd till boendet är en grund- läggande förmån under förutsättning att förmånen är avsedd att trygga en värdig tillvaro för dem som saknade medel.86 
  
 Eftersom  
 EU-domstolens 
  hänvisningar till familjeåterförenings- direktivet och direktivet om varaktig bosatta gäller rätten för fri rörlighet och uppehållsrätt för tredjelandsmedborgare är det dock oklart hur relevanta dessa är för unionsmedborgare.87 Bakgrunden är att inom unionsrätten är unionsmedborgares och tredjelandsmed- borgare rättsliga status och rätt till likabehandling inte jämförbara. Därför bedömer jag att dessa direktiv i dagsläget inte bör utgöra grunden för att definiera det sociala biståndssystemet i UtlL i Sverige. Definitionen i dessa direktiv är mer omfattande än socialt bistånd där det även tas upp grundläggande förmån som jag inte anser ska omfattas av socialt bistånd exempelvis minimipensioner. 
  
 Det kan sammanfattningsvis konstateras att  
 EU-domstolens 
  rättspraxis verkar peka på att de olika förmånernas syfte och villkor 
  
 86 
 EU-domstolens 
  dom, Kamberaj,  
 C-571/10, 
  ECLI:EU:C:2011:827. 
  
 87Verschueren, H, (2014). “Free Movement or Benefit Tourism: The Unreasonable Burden of Brey”, European Journal of Migration and Law vol 16. 
  
 615 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 får en allt mindre betydelse, och att praxis i stället går mot en bredare definition av begreppet sociala biståndssystem. 
  
 Även om jag tolkar denna utveckling med viss försiktighet bedömer jag att den riktning som  
 EU-domstolen 
  anför i sin praxis ger skäl till att anta en bredare svensk definition av det sociala biståndssystemet. I dagsläget bedömer jag att det sociala bistånds- systemet utöver socialt ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen även kan omfatta socialförsäkringsförmånerna äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. Detta är också i linje med tidigare förarbeten. Som ovan nämndes bedömer jag att det är oklart om övriga bistånd enligt socialtjänstlagen, som hemtjänst och särskilt boende för äldre, inryms i det sociala biståndssystemet. 
  
 Orimlig belastning på det svenska biståndssystemet 
  
 Rekvisitet för att grund för avvisning ska kunna föreligga är att den enskilde ska utgöra en orimlig belastning på det sociala bistånds- systemet. Det innebär att ansvariga myndigheter måste ta ställning till om utbetalningen av en förmån leder till en orimlig belastning för det svenska biståndssystemet. 
  
 Utifrån unionsrätten är det inte klarlagt vad som utgör en orimlig belastning utan detta är upp till de enskilda medlemsstaterna att avgöra. Av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis framgår dock att en person som begär en förmån inte per automatik kan anses utgöra en orimlig belastning på systemet utan det ska göras en helhetsbedömning i varje enskilt fall av den belastning som beviljandet av en sådan för- mån faktiskt skulle ha på det nationella sociala biståndssystemet mot bakgrund av de enskilda omständigheterna. För att kunna bedöma om det är en orimlig belastning är det även relevant att fastställa hur stor andel av förmånstagarna som är unionsmedborgare från en annan medlemsstat.88 Europeiska kommissionen har angett exempel på indikatorer för att bedöma huruvida en person är en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem. De om- fattar bidragets varaktighet och belopp samt den berörda personens 
  
 88  
 EU-domstolens 
  dom Hale,  
 C-140/12, 
  ECLI:EU:C:2013:565, punkterna 64 och 78. 
  
 616 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 situation. Belastningen på det sociala biståndssystemet ska som nämnts ovan bedömas utifrån systemet i sin helhet.89 
  
 Av detta följer att bedömningen om uppehållsrätt i Sverige ska bedömas från fall till fall. Utvisning får heller inte ske omedelbart för att en  
 EU/EES-medborgare 
  eller dennes familjemedlem begär eller uppbär en förmån inom det sociala biståndssystemet. De krav som kan ställas på den enskilde gällande tillräckliga tillgångar begränsas av proportionalitetsprincipen och det finns därför ett behov av att ytterligare tydliggöra tolkningen av proportionalitets- principen i relation till belastning av det svenska sociala bistånds- systemen. Europeiska kommissionen har angett att detta gäller särskilt de som inte bedriver någon ekonomisk verksamhet.90 Det kan innebära att en icke yrkesaktiv blir en orimlig belastning redan när de nyttjar välfärdssystemet (jämför Dano), men frågan kvarstår hur långt medlemsstaterna kan gå för att skydda sina offentliga finanser. Jag anser att det bör vara upp till de svenska domstolarna att tolka UtlL och ge denna princip sin innebörd, det vill säga vad orimlig belastning innebär. Det finns framför allt ett behov av att bringa klarhet i huruvida och till vilken grad man i bedömning av proportionalitetsprincipen ska beakta huruvida en person är en orimlig belastning på det svenska sociala biståndssystemet som helhet, eller om bedömningen huvudsakligen ska utgå från den enskildes omständigheter. Viss ledning kan fås från  
 EU-dom- 
  stolens rättspraxis. Det torde dock i dagsläget vara svårt att hävda att en person som begär eller uppbär äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer utgör en orimlig belastning på det svenska sociala biståndssystemet som helhet. En sådan bedömning förefaller också svårt att göra för en enskild myndighet. 
  
 89Dock finns tendenser att  
 EU-domstolen 
  verkar fästa större betydelse vid medlemsstaternas legitima intressen att skydda sina finanser i sin senare rättspraxis. Domstolen har slagit fast att rörlighetsdirektivets mål är att bevara den ekonomiska jämvikten i medlemsstaternas sociala trygghetssystem. I  
 Dano-målet 
  gjordes ingen närmare bedömning om det de facto förelåg en orimlig belastning. Även i Kommissionen mot Förenade Kungariket saknades en sådan bedömning. 
  
 90Europeiska kommissionen (2009). Meddelande till Europaparlamentet och Rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM(2009) 313 slutlig. 
  
 617 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 SOU 2017:05 
  
 Hur ska informationen kunna delas mellan berörda myndigheter 
  
 I dag torde bedömningarna av huruvida en person är en belastning på det sociala biståndssystemet i huvudsak falla på Skatteverket och socialtjänsten. Det finns dock ingen möjlighet för socialtjänsten att ex officio informera Migrationsverket om enskilda fall som anses utgöra en orimlig belastning för biståndssystemet enligt social- tjänstlagen på grund av rådande sekretessregler. Myndigheter kan inte utan samtycke lämna ut känsliga personuppgifter.91 Den ord- ning som gäller i dag medför att Migrationsverket inte kan infor- meras om aktuella fall inom ramen för socialtjänsten och därmed inte kan utreda och bedöma om personerna i fråga som saknar uppehållsrätt ska kunna avvisas eller utvisas från Sverige. Frågan kvarstår således till viss del hur berörda myndigheter ska få infor- mation om att en enskild person kan utgöra en belastning på det svenska sociala biståndssystemet. År 2014 slopades kravet på regi- strering i Sverige med bakgrund av det bland annat ansågs vara oklart om registreringsförfarandet stod i överensstämmelse med rörlighetsdirektivet.92 Den registreringsmöjlighet som finns enligt rörlighetsdirektivet har inte något med själva uppehållsrätten att göra. Av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis framgår att det inte heller hade någon betydelse vid bedömningen av uppehållsrätt att personen i fråga hade ett sådant intyg. Det var alltså inte en förutsättning för beviljande av en förmån att personen i fråga hade ett sådant intyg.93 
  
 Jag bedömer sammantaget att det finns ett behov av att vidare utreda möjliga vägar för hur information ska samlas in och delges berörda myndigheter att en person kan utgöra en orimlig belast- ning på det svenska sociala biståndssystemet. 
  
 Vid en ansökan om äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer måste Pensionsmyndigheten, innan dessa förmåner kan lämnas, utreda om personen har uppehållsrätt i Sverige. För att Pen- sionsmyndigheten ska kunna bedöma om personen har tillräckliga tillgångar finns ett behov av att kontakta andra myndigheter som kan ha sådan information om personen. Detta är inte möjligt på grund av i dag gällande sekretessbestämmelser. Pensionsmyndigheten kan 
  
 9126 kap. 1 § offentlighet- och sekretesslagen. 
  
 92Se prop. 2012/13:120 s. 40. 
  
 93 
 EU-domstolens 
  rättspraxis, Myers,  
 C-85/96, 
  ECLI:EU:C:1988:217. 
  
 618 
  
 SOU 2017:05 
  
 Uppehållsrätt och tillgång till förmåner 
  
 dock inhämta denna information genom ett samtycke från den berörda personen. I det fall det inte ges ett samtycke finns inte ett tillräckligt underlag för att fatta beslut om förmånerna vilket betyder att förmånerna inte kan lämnas. 
  
 Beslut om äldreförsörjningsstöd beviljas för en period av högst 12 månader i taget medan beslut om bostadstillägg för pensionärer kan beviljas löpande eller tidsbegränsat, vilket i de här fallen be- döms som lämpligt. Beslut om bostadstillägg kan då följa längden på äldreförsörjningsstödet, det vill säga 12 månader så att uppe- hållsrätten fortlöpande kan bedömas. Det tidsbegränsade besluten innebär då att uppehållsrätten kommer att bedömas vid varje an- sökan. Jag bedömer att det borde vara tillräckligt att pröva uppe- hållsrätten vid varje inkommen ansökan. Även om uppehållsrätten kan förändras från en dag till en annan bedömer jag utifrån ett administrativt hållbart förhållningssätt att det torde vara tillräckligt att pröva uppehållsrätten vid varje ny ansökan. 
  
 Om Pensionsmyndigheten bedömer att en person inte har uppe- hållsrätt kan det finnas behov av att meddela till exempel Migra- tionsverket. För att möjliggöra att informationen om uppehållsrätten delas med andra myndigheter bedömer jag dock att sekretessbestäm- melserna behöver ses över. 
  
 619 
  
 23Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i gränsöverskridande situationer 
  
 23.1Att omfattas av svensk social trygghet vid gränsöverskridande situationer 
  
 I vissa fall verkar det finns oklarheter gällande huruvida en bosätt- ningsprövning ska göras i samband med bedömningen av rätt till bosättningsbaserade förmåner för arbetstagare som har Sverige som arbetsland och som omfattas av personkretsen i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004.)1 
  
 Den fria rörligheten för arbetstagare är en av grundpelarna i Euro- peiska unionen (EU) och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Den är reglerad i fördraget om Europeiska unionens funk- tionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  och kompletteras av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen (förordning 492/2011)2. Förordning 492/2011 har som mål att förtydliga och förstärka denna rätt till fri rörlighet för arbetstagare. För att säkerställa en enhetlig tillämpning och efterlevand i praktiken av dessa rättigheter samt likabehandling antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/54/EU av den 16 april 2014 om åtgärder som underlättar ut- övandet av arbetstagares rättigheter i samband med fri rörlighet för arbetstagare.3 Direktivet handlar om att arbetstagare och deras familje- medlemmar som upplever sig ha drabbatas av hinder gällande sin rätt 
  
 1EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 2EUT L 141, 27.5.2011, s.  
 11–12. 
  
 3EUT L 128, 30.4.2014, s. 8. 
  
 621 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 till fria rörlighet ska ha tillgång till rättsliga förfarande för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt artikel 45 i EUF- fördraget och artiklarna  
 1–10 
  i förordning 492/2011.4 Direktivets krav bedöms redan vara uppfyllt genom svensk nationell rätt.5 När det gäller direktivets krav på organ som ska främja, analysera, övervaka och stödja likabehandling har uppdraget för Kommerskollegium i förordning (2012:990) med instruktion för Kommerskollegium förtydligats. Kommerskollegium har utsetts att vara svensk kontakt- punkt för samarbetet med kontaktpunkter i andra medlemsstater för att främja likabehandling av unionsmedborgare och deras familje- medlemmar. Kommerskollegium ska även vid behov samordna oberoende hjälp till arbetstagarna och deras familjemedlemmar.6 
  
 Även förordning 883/2004 syftar till att förstärka den fria rör- ligheten för arbetstagare och egenföretagare. Förordningen behöver ses i ljuset av  
 EUF-fördragets 
  regelverk eftersom det finns viktiga kopplingar mellan förordningen och  
 EUF-fördragets 
  regelverk, som stadgar fri rörlighet för arbetstagare och likabehandling i fråga om sociala förmåner. Det understryks av att  
 EU-domstolen 
  tolkar för- ordningen mot bakgrund av  
 EUF-fördragets 
  bestämmelser.7 
  
 Enligt artiklarna 11.1 och 11.3 a i förordning 883/2004 om til- lämplig lagstiftning omfattas en arbetstagare av arbetsstatens lag- stiftning (lex loci laboris), och endast en medlemsstat är behörig stat. Om det exempelvis är arbetsstaten som är behörig enligt för- ordningen kan inte den staten avsäga sig behörigheten i förhållande till arbetstagare som inte är bosatta på grund av att den medlems- statens lagstiftning enbart är tillämplig för bosatta. Lex loci laboris principen gäller således även om arbetstagaren är bosatt i en annan stat. När medlemsstaterna fastställer villkoren för rätten eller skyl- digheten att ansluta sig till ett nationellt system för social trygghet har de en skyldighet att följa bestämmelserna i  
 EU-rätten. 
  Enligt  
 EU-domstolens 
  rättspraxis kan inte bosättningskrav uppställas från arbetslandets sida eftersom detta skulle leda till att principen lex loci laboris skulle förlora sin innebörd.8 Enligt  
 EU-domstolens 
  rättspraxis i Summers Krier Frères Sàrl är ett bosättningskrav i princip olämpligt vad 
  
 4DS 2015:36 om genomförandet av EU:s direktiv om fri rörlighet för arbetstagare. 
  
 5DS 2015:36, s. 7. 
  
 6SFS 2016:351. 
  
 7Se t.ex.  
 EU-domstolens 
  dom, Brown,  
 C-287/05, 
  ECLI:EU:C:2007:494, punkten 52. 
  
 8 
 EU-domstolens 
  dom i Kits van Heijningen  
 C-2/89, 
  ECLI:EU:C: 1990:183, punkterna  
 20–22. 
  
 622 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 gäller migrerande arbetstagare och gränsarbetare eftersom dessa, genom sitt arbete, i princip har blivit tillräckligt integrerade i sam- hället för att kunna åberopa principen om likabehandling med arbets- tagare som är medborgare respektive bosatta i medlemsstaten.9 
  
 Det kan i en svensk kontext anses främmande att hälso- och sjuk- vård omfattas av samordningen av social trygghet eftersom det i Sverige finns i ett parallellt system till socialförsäkringssystemet. Det har sin förklaring i de ursprungliga medlemsstaternas organisation av hälso- och sjukvården. I enlighet med förordning 883/2004 är hälso- och sjukvård en vårdförmån. Det innebär att den inte kan exporteras utan den ska ges i den behöriga medlemsstaten. Oftast bor och arbetar personer i samma stat, men för att underlätta för de som inte gör det finns särskilda bestämmelser i artiklarna i förordning 883/2004 (se 
  
 vidare kapitel 25). 
  
 Gällande tillgång till förmåner har 
  
 förvärvsaktiva personer 
  
 rätt till likabehandling vad gäller sociala 
  
 förmåner enligt förord- 
  
 ning 492/2011. Även om den fria rörligheten gäller för alla unions- medborgare är det personer som är förvärvsaktiva som har det starkaste skyddet. 
  
 Begreppet ”sociala förmåner” har tolkats extensivt av  
 EU-dom- 
  stolen och avser alla förmåner, med eller utan koppling till ett anställ- ningsavtal, som i allmänhet tillerkänns landets egna arbetstagare.10 Även gränsarbetare omfattas av förordning 492/2011 och ska likabe- handlas vad gäller rätten till sociala förmåner. Sociala förmåner enligt förordning 492/2011 är bredare än sociala trygghetsförmåner i förord- ning 883/2004 och kan omfatta även sådana förmåner som inte täcks av artikel 3 i förordning 883/2004. Arbetstagare har enligt förord- ning 492/2011 även tillgång till sociala förmåner i medlemsstaten. Med sociala förmåner avses exempelvis adoptionsbidrag (som är exkluderat från förordning 883/2004) studielån, rabattkort för resor för stora familjer, minimiersättningar för en skälig levnadsnivå (motsvarar för- sörjningsstöd i Sverige) samt bostadsbidrag. Förmånerna behöver allt- så inte vara kopplade till anställning utan kan vara sådana som utges till landets egna medborgare och således även till arbetstagare. 
  
 9 
 EU-domstolen 
  dom i Summers Krier Evans,  
 C-379/11, 
  ECLI:EU:C:2012:798, punkten 53. (Se även kapitel 10 för en utförligare beskrivning av målet). 
  
 10 
 EU-domstolens 
  dom i Even,  
 C-207/78, 
  ECLI:EU:C:1979:174, punkten 22. 
  
 623 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Utöver den  
 EU-rättsliga 
  bakgrunden till mitt ställningstagande, anser jag att det är skäligt att arbetstagare från andra medlemsstater som betalar socialavgifter och skatt i Sverige och därmed bidrar till det svenska välfärdssystemet även ska ha tillgång till systemen på lik- artade villkor som personer i icke gränsöverskridande situationer. 
  
 Jag gör, mot bakgrund av ovanstående, bedömningen att per- soner som omfattas av svensk socialförsäkring genom arbete, enligt förordning 883/2004, men som inte anses bosatta i Sverige enligt nuvarande 5 kap. 2 och 3 §§ SFB, är försäkrade för både bosättnings- och arbetsbaserade förmåner. 
  
 23.2Socialförsäkringstillhörighet för personer som gör tillfälliga arbetsuppehåll 
  
 Bedömning: Tjänstlediga i gränsöverskridande situationer bör ses som arbetstagare i SFB om de uppbär en kontantförmån på ett sådant sätt att den skyddar vederbörandes sjukpenning- grundande inkomst (SGI) för att de fortsättningsvis ska om- fattas av arbetslandets lag. Tjänstledighet är i övriga fall inte en grund för att vara fortsatt omfattad av svensk socialförsäkring efter att efterskyddstiden löpt ut. 
  
 Skälen för bedömningen: Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemen- skapen (förordning 1408/71) omfattar främst anställda personer och de som tidigare arbetat och omfattas av sociala trygghetssystem (som gäller anställda), men som inte längre är anställda.  
 EU-dom- 
  stolen har konstaterat att det innebär att en person står kvar i det senaste arbetslandets lagstiftning även om han eller hon upphör att vara förvärvsaktiv där.11 Konsekvenserna av detta blev att personen tvingades stå kvar i arbetslandets lagstiftning trots att rätten till ersättning löpt ut och att denne hade rätt till förmåner enligt bosätt- ningslandets lag. För att lösa denna problematik infördes artikel 13.2 f i förordning 1408/71, som stadgar att en person för vilken 
  
 11  
 EU-domstolens 
  dom Ten Holder,  
 C-302/84, 
  ECLI:EU:Dunn, punkten 10. 
  
 624 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 lagstiftningen i en medlemsstat upphört att gälla ska omfattas av bosättningslandets lag. Enligt artikel 10 b i förordning 574/72 ska det avgöras av lagstiftningen i det aktuella medlemslandet. En mot- svarande bestämmelse finns inte i förordning 883/2004 eller Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (för- ordning 987/2009). I förordning 883/2004 anges att artikel 11.3 e endast är tillämplig för en person för vilken de andra reglerna för att peka ut tillämplig lag inte är tillämpliga. I dessa fall omfattas personen av lagstiftningen i bosättningsstaten. 
  
 Frågan om vilken lagstiftning som ska gälla vid tillfälliga arbets- uppehåll, som föräldraledighet och tjänstledighet, och från vilken tidpunkt är en komplicerad fråga inom  
 EU-rätten 
  och den påverkar tillämplig lagstiftning både vid flytt till och från Sverige. Detta berör främst de som icke är yrkesaktiva, men även dessa personer kan i vissa fall anses som anställda. I Flores, som gällde den svenska föräldrapenningen, konstaterade  
 EU-domstolen 
  att en kvinna, som hade varit arbetslös innan hon blev föräldraledig och lämnat Sverige under den tid hon uppbar föräldrapenning, inte längre skulle omfattas av det senast arbetslandet lagstiftning (det vill säga Sveriges lagstift- ning).  
 EU-domstolen 
  menade att personer som upphört att vara yrkesverksamma ska utförsäkras från det senaste arbetslandet i sam- band med flytt till annan unionsstat. I svensk rättspraxis kom målet att innebära att föräldrapenning drogs in för personer som lämnade Sverige och inte hade någon anställning kvar i landet, medan de som var tjänstlediga från arbete i landet inte ansågs ha upphört med all yrkesverksamhet.12 I Dodl och  
 Oberhollenzer-målet 
  som handlade om att tillhöra det sociala trygghetssystemet för föräldralediga i en gräns- överskridande situation, konstaterade  
 EU-domstolen 
  att för att anses som anställd i förordning 1408/71 räckte det att vara försäkrad för en enda social risk enligt det nationella systemet för social trygghet. Att anställningsförhållandets huvudförpliktelser upphör under viss tid fråntar inte, enligt  
 EU-domstolen, 
  personens ställning som arbets- 
  
 12 Se RÅ 1999 ref. 4 och 2004 not. 213. 
  
 625 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 tagare. Det är dock upp till det enskilda medlemslandet att avgöra om en person omfattas av någon gren av social trygghet.13 
  
 Det är således oklart utifrån dessa rättsfall huruvida en person som gör ett tillfälligt arbetsuppehåll men som har kvar sin anställning kan vara skyddad mot utförsäkring i samband med bosättning utomlands enbart genom att ha kvar sin anställning eller om person endast behöver omfattas av någon gren av socialförsäkringen för att vara fortsatt försäkrad i Sverige.  
 EU-domstolens 
  rättspraxis kan medföra svårigheter för det svenska socialförsäkringssystemet som är upp- delad på två försäkringsgrenar (bosättning och arbete). Problema- tiken belyses i ett avgörande från Kammarrätten i Stockholm som rörde en kvinna som var tjänstledig från sin anställning i Sverige för att med studiemedel studera i Frankrike mellan åren  
 2005–2007. 
  Därefter beslutade Försäkringskassan att kvinnan skulle avregistreras från svensk socialförsäkring mot bakgrund av att hon inte längre var bosatt i Sverige, vilket medförde att hennes vårdbidrag, barnbidrag och flerbarnstillägg drogs in. Kvinnan menade i sin tur att hon var tjänstledig och inte hade upphört med all yrkesverksamhet i Sverige. Försäkringskassan påpekade då att en person som är tjänstledig från sitt arbete inte är att se som anställd enligt förordningen (artikel 13.2 a i 1408/71 jfr med 11.3 a i förordning 883/2004).14 Försäkringskassan menade vidare att tjänstledigheten saknade relevans så länge hon inte uppfyllde villkoren för att erhålla en förmån som har med anställningen att göra samt att förmånen skulle tas ut på ett sådant sätt att SGI skyddades. Kammarrätten konstaterade först att artikel 13.2 f i förordning 1408/71 inte hindrar att en medlemsstat uppställer krav på att en person som upphört att vara yrkesverksam i staten måste vara bosatt i den aktuella staten för att omfattas av dess lagstiftning. Därefter fastslog Kammarrätten att kvinnan, i enlighet med 13.2 a i förordning 1408/71, var att anse som fortsatt anställd i Sverige för att hon inte helt hade upphört att vara yrkesverksam i landet, vilket medförde att bosättningskrav i Sverige inte kunde upp- rätthållas. Kvinnan omfattades inte heller av en annan stats sociala trygghetssystem. Mot denna bakgrund bedömde domstolen att 
  
 13 
 EU-domstolens 
  dom i de förenande målen Dodl och Oberhollenzer,  
 C-543/03, 
  ECLI:EU: C:2005:364, punkterna  
 30–33. 
  
 14Försäkringskassans vägledning 2004:11, Tillämplig lagstiftning, EU, socialförsäkringskon- ventioner, version 4, s. 63 ff. 
  
 626 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 kvinnan hade rätt till bosättningsbaserade förmåner i Sverige.15 Målet överklagades till HFD som inte meddelade prövningstillstånd.16 Kammarrättens avgörande är i linje med den rättspraxis som ut- arbetades efter Flores, det vill säga att tjänstlediga personer inte kan anses ha upphört med all yrkesverksamhet i Sverige och därmed kan bli berättigade bosättningsbaserade förmåner.17 Det får dock anses oklart hur det ovan nämnda kammarrättsavgörande före- håller sig till SFB och de allmänna råden där tjänstledighet inte utgör en grund för att stå kvar i det svenska socialförsäkringssystemet. 
  
 Frågan som kom upp i kammarrättsmålet kvarstår därför gällande hur man ska se på de som är tjänstlediga från en anställning i Sverige och som är bosatta utanför landet och som ansöker om fortsatt ut- betalning av bosättningsbaserade förmåner. Ska personen ha upphört med all yrkesverksamhet i Sverige (jfr Kuusijärvidomen) eller är det dagens reglering i det svenska regelverket (SFB och allmänna råd) som ska tillämpas för bedömningen när tjänstledighet inte är en grund för att fortsätta omfattas av den svenska socialförsäkringen.18 
  
 I artikel 1 a förordning 1408/71 är anställda den som är försäk- rad, obligatoriskt eller frivilligt mot en eller flera sociala risker som täcks av grenarna i ett system för social trygghet. Det är alltså inte anställningsförhållandet utan skyddet mot risker som är av- görande för huruvida de tillhörde personkretsen för vilken förord- ning 1408/71 är tillämplig. Att anställningsförhållandet upphör under en viss tid innebär dock inte att ställningen som arbetstagare upphör. I förordning 883/2004 är detta förändrat, eftersom det inte längre anges att skyddet för sociala risker är relevant för att anses som anställd. Definitionen av begreppet anställd uppfattas som snävare i förordning 883/2004 jämfört med förordning 1408/71 eftersom det är arbete som anställd enligt den nationella rätten och inte skyddet för sociala risker som är relevant. Jag bedömer att det bör innebära att en person som gör uppehåll, exempelvis som är tjänstledig under en längre period, inte längre är att anse som anställd enligt förord- ning 883/2004. 
  
 15Kammarrätten i Stockholm, målnr.  
 1222-1224-12. 
  
 16HFD målnr.  
 2410-2412-10. 
  
 17RÅ 2000 ref. 20. 
  
 18Underlag inlämnat till utredningen av universitetslektor Lopez, Juridiska institutionen Lunds universitet. 
  
 627 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Det bör vidare uppmärksammas att även reglerna om tillämplig lagstiftning för att omfattas av bosättningslandets lag är olika i de båda förordningarna. I förordning 883/2004 anges att artikel 11.3 e endast är tillämpligt på en person för vilken de andra reglerna för att peka ut tillämplig lag inte är tillämpliga. En sådan person omfattas av lagstiftningen i bosättningsstaten. Artikel 13.2 f i förordning 1408/71 stadgar att den för vilken lagstiftningen i en medlemsstat upphört att gälla ska omfattas av bosättningslandets lag. Enligt artikel 10 b i förordning 574/72 är det lagstiftningen i den aktuella medlems- staten som ska avgöra om lagstiftningen upphört att gälla. En mot- svarande bestämmelse finns inte i förordning 883/2004 eller förord- ning 987/2009. De som inte uppbär en kontantförmån från arbets- staten under ett tillfälligt arbetsuppehåll kommer att omfattas av bosättningslandets lag. De som flyttar till Sverige har rätt att omfattas av det nya bosättningslandets lagstiftning, men det är oftast inte möjligt att ta del av arbetsbaserade förmåner i ett land där man inte har arbetat eftersom man måste uppfylla nationella villkor för rätt till sådana förmåner. 
  
 Mot bakgrund av de skillnader som finns mellan regelverken och att tidigare rättspraxis till viss del har förlorat sin betydelse bedömer jag att även om en tjänstledig person har kvar sin anställ- ning i Sverige bör denne socialförsäkringsrättsligt inte anses som anställd enligt förordningens definition under tjänstledigheten och därmed kunna fortsätta att omfattas av den svenska socialför- säkringen (här bortses från de som uppbär förmåner). De personer som är tjänstlediga från sitt arbete i Sverige och som inte uppbär en kontantförmån bedömer jag inte ska kunna ses som anställda under längre tid än efterskyddstiden. Med andra ord så är inte tjänstledig- het en grund för att kvarstå i den svenska socialförsäkringen mer än under viss tid, vilket bör begränsas till efterskyddstiden. Det innebär att en person inte blir utförsäkrad från Sverige (om det är det tidigare arbetslandet) så länge en kontantförmån på grund av arbete tas ut från socialförsäkringen eller arbetslöshetsförsäkringen. De svenska för- månerna som är kontantförmåner och som är aktuella är graviditets- penning, föräldrapenning (ersättning på grund och  
 SGI-nivå), 
  tillfällig föräldrapenning, sjukpenning, rehabiliteringsersättning och närstå- endepenning. Även arbetslöshetsersättning är en kontantförmån. 
  
 Även om artikel 11.2 i förordning 883/2004 delvis har löst proble- matiken kring utförsäkring av icke förvärvsaktiva som har en arbets- 
  
 628 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 baserad kontantförmån finns oklarheter kring under hur lång tid en person ska kunna fortsätta att omfattas av socialförsäkringen samt vilka krav som ska finns på hur den arbetsbaserade kontantförmånen ska tas ut. För svensk del gäller detta framför allt föräldrapenningen som kan tas ut under lång tid och i olika omfattning. Enligt För- säkringskassan måste förmånen tas ut på ett sådant sätt att SGI är skyddad, annars kan det inte finnas rätt att under tiden med förmån omfattas av arbetslandets lagstiftning, det vill säga svensk lagstiftning. 
  
 Jag bedömer i likhet med Försäkringskassan att endast de som tar ut förmåner på ett sådant sätt att SGI skyddas ska fortsätta att om- fattas av svensk socialförsäkring under tillfälligt arbetsuppehåll. Denna tolkning bidrar till att hindra att en person skulle kunna ta ut exempelvis föräldrapenning i väldigt liten omfattning under tid i annat land och därmed fortsätta att omfattas av svensk socialför- säkring under lång tid. Det kan även innebära att den som uppbär någon av dessa kontantförmåner också kan ha rätt att ta del av andra arbetsbaserade förmåner eftersom endast en medlemsstats lagstift- ning ska gälla (single state rule). 
  
 23.3Att som bosatt (icke yrkesaktiv) i Sverige få rätt till arbetsbaserade förmåner 
  
 Bedömning: Principen om likställande bör användas med viss för- siktighet eftersom en generös tillämpning för Sveriges del torde innebära att indelningen mellan förmåner baserade på bosättning respektive arbete förlorar betydelse. Detta kan i sig få långtgående negativa konsekvenser för välfärdsstatens legitimitet och finan- siering. De principer som slogs fast i  
 EU-domstolen 
  bör enbart gälla för föräldrapenning. 
  
 Skälen för bedömningen: Förhållandet mellan bosättning i Sverige och de arbetsbaserade förmånerna för icke yrkesaktiva är i en  
 EU/EES-kontext 
  i vissa fall komplicerad. Gällande arbetsbaserade socialförsäkringsförmåner kräver dessa förmåner att det finns en sjukpenninggrundande inkomst (SGI), vilket icke yrkesaktiva som regel inte har. Det finns också som krav i svensk nationell rätt att 
  
 629 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 den försäkrade personen måste tillhöra den arbetsbaserade delen av socialförsäkringen för att SGI ska kunna fastställas.19 Bergström- målet och även  
 Hermansson-målet20 
  i  
 EU-domstolen 
  är tämligen belysande för att beskriva hur tillhörighetsfrågan och även rätten till svenska socialförsäkringsförmåner kan påverkas av förordningens principer. I  
 Bergström-målet 
  tog domstolen inte ställning till vilken lagstiftning som var tillämplig eftersom det var ostridigt att kvinnan i målet omfattades av svensk lagstiftning på grund av bosättning. Frågan i målet var om hon kunde vara berättigad till svensk föräldra- penning på  
 SGI-nivå 
  i Sverige baserat på tidigare arbete i Schweiz. Föräldrapenning på  
 SGI-nivå 
  är en arbetsbaserad förmån (som enligt nationell svensk rätt kräver att man har varit försäkrad för en SGI under 240 dagar före barnets födelse. SGI är även en förutsättning för att beräkna förmånens storlek).21 Snyder hade nekats föräldra- penning på  
 SGI-nivå 
  av Försäkringskassan som endast bedömde att hon hade rätt till föräldrapenning på grund- och lägstanivå (en bo- sättningsbaserad förmån).  
 EU-domstolen 
  konstaterade dock att Snyder som bosatt i Sverige skulle ha rätt till föräldrapenning på  
 SGI-nivå 
  eftersom hon hade fullgjort de 240 dagarna i Schweiz (med tillämpning av sammanläggningsprincipen och likställande i förord- ning 883/2004). Domstolen beaktade även likabehandlingsprincipen som bygger på att migrerande arbetstagare inte ska gå miste om sociala trygghetsförmåner i jämförelse med andra arbetstagare som inte har utövat denna rätt. Snyder fick då som enbart bosatt i Sverige rätt till en arbetsbaserad förmån. 
  
 Mot bakgrund av Bergström- och Moore prejudikaten pekar rättsutvecklingen på att även personer som enligt reglerna om till- lämplig lagstiftning anses tillhöra den svenska socialförsäkringen enbart på grund av bosättning kan ha rätt till SGI och därmed arbets- 
  
 19Det framgår av 25 kap. 3 § SFB att SGI endast kan fastställas för personer som är försäkrade för arbetsbaserade förmåner enligt 4 och 6 kap. SFB. För att en förmån ska kunna utlämnas enligt den aktuella avdelningen i balken krävs också allmänt enligt 23 kap. 4 § SFB ett gällande försäkringsskydd för respektive förmån enligt  
 4–7 
  kap SFB. Därigenom kommer även regler om förmåner vid utlandsvistelse med i bilden. 
  
 20HFD 2012 ref. 44 I och HFD 2012 ref. 44 II. 
  
 21 
 EU-domstolen 
  har i flera domar prövat just frågan om sammanläggning för uppfyllt  
 240-dagars- 
  villkor som måste vara uppfyllt vid ansökan om föräldrapenning på sjukpenningnivå och fastslagit att arbete i annan medlemsstat kan ligga till grund för uppfylld kvalifikationstid, se exempelvis  
 EU-domstolens 
  mål  
 C-137/04 
  Rockler, ECLI:EU:C:2006:106 och  
 C-185/04 
  Ramsey, ECLI:EU: C:2006:107. Sammanläggning av perioder kan alltså bli aktuell i Sverige gäller prövning om det så kallade  
 240-dagarsvillkoret 
  är uppfyllt vid ansökan om föräldrapenning på sjukpenningnivå. 
  
 630 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 baserade förmåner, antingen på grundval av arbete i annan  
 EU-stat 
  eller på grundval av arbete i Sverige och  
 SGI-skyddsreglerna.22 
  EU- domstolen tog dock inte upp  
 SGI-skyddsreglerna 
  i sin dom utan det var endast i Högsta förvaltningsdomstolens domar som det fördes resonemang om dessa.23 Av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis har det skapats en distinktion i den bosättningsbaserade socialförsäkringen mellan de icke yrkesaktiva som har rätt till bosättnings- och arbets- baserade förmåner utifrån likabehandlingsprincipen (även om det enbart handlar om föräldrapenning) och de som har rätt till enbart bosättningsbaserade förmåner, som barnbidrag och föräldrapenning på grund- och lägstanivå. I SFB finns inte denna distinktion utan den som är försäkrad endast på grund av bosättning i Sverige har enbart rätt till bosättningsbaserade förmåner.24 
  
 För Sveriges del kan rättsutvecklingen innebära att personer som omfattas av samordningsbestämmelserna får tillgång till arbetsbase- rade förmåner även om de enbart är försäkrade på grund av bosätt- ning. Avgörandet i  
 EU-domstolen 
  gällde dock bara föräldrapenning, och frågan är om rätten till arbetsbaserade förmåner endast ska gälla föräldrapenning eller även andra arbetsbaserade förmåner. Försäkringskassan har tolkat det som att alla förmåner som är baserade på SGI omfattas.25 Detta är dock, enligt min bedömning, inte den enda möjliga tolkningen med bakgrund av skäl 12 i för- ordning 883/2004, där det framgår att principen om likställande inte ska leda till följder som inte är berättigade objektivt sett eller till att förmåner av samma slag sammansträffar. Dessutom är principens tillämpningsområde omdiskuterat och det är således inte självklart att principen ska ges ett så brett användningsområde att det ska gälla för andra förmåner än föräldrapenning (principens innebörd behandlas vidare nedan). Det är också viktigt att här notera att  
 Bergström-målet 
  avgjordes under förordning 1408/71, som nu i stort har ersatts av för- ordning 883/2004. I jämförelse med tidigare förordning lägger för- ordning 883/2004 ett större ansvar på det senaste arbetslandet att betala ut arbetsbaserade förmåner.26 Det talar för att bosättnings- 
  
 22 
 EU-domstolens 
  dom Snyder,  
 C-257/10, 
  ECLI:EU:C:2011:839, punkt 22. Se även HFD 2012 ref. 44 II. 
  
 23HFD 2012 ref. 44 I och II. 
  
 245 kap. SFB. 
  
 25Försäkringskassans domsnytt 2012:81. 
  
 26Artikel 11.2 i förordning 883/2004. 
  
 631 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 landets ansvar att utbetala arbetsbaserade förmåner numera är mer tveksamt eftersom en person kan vara skyddad från utförsäkring från det senaste arbetslandet under tiden en föräldrapenning betalas ut. 
  
 Huruvida en person ska få rätt till arbetsbaserade förmåner även om han eller hon enbart är bosatt (det vill säga icke yrkesaktiv) är alltså en fråga om hur långt man ska tolka principerna om likabehand- ling, likställande av fakta, inkomster, omständigheter eller händelser och sammanläggningsprincipen. Principen om likställande är föremål för diskussion i både internationell27 och svensk doktrin. Diskus- sionen rör principens innebörd och huruvida den är att ses som en ny princip eller en kodifiering av tidigare rättspraxis och rättsutveckling. Dessutom handlar det om svårigheterna att dra gränsen gentemot förordningens andra principer. Det finns delade uppfattningar om hur relationen mellan likabehandlingsprincipen och principen om lik- ställande ska tolkas. Det har framhållits att principen är ett kom- plement eller en vidarutveckling av likabehandlingsprincipen.28,29 Andra menar att det inte är en helt ny princip, men att det inte heller enbart är en kodifiering av tidigare rättspraxis. Principen är dock begränsad och underordnad de andra principerna, men den behöver utvecklas och preciseras. Viss ledning kan fås genom att studera tidigare svensk rättspraxis, i vilken man kan identifiera områden i den nationella socialförsäkringsrätten där utvecklingen kan kopplas till principen om likställande, bland annat i förhållande till kortfristiga förmåner, som sjukpenning och föräldrapenning. Frågorna i målen har ofta handlat om de svenska kraven om kvalifikationstid (för föräldrapenning eftersom det inte finns liknande för sjukpenning) och SGI. Det kan sammataget konstateras att principen är svårtolkad och att det är svårt att förutse principens räckvidd och det har därför framhållits att det är nationell rättspraxis som ska ge principen dess innehåll. Frågan har väckts om principen också kan leda till en ut- vidgning av förordningens sakområde på så sätt att principen om 
  
 27Se exempelvis Pennings, F. (2015). European Social Security Law. Se även Church, Dean, Rivas, F. (2009). ”General principles of Coordination in Regulation 883/2004”, 
  
 European Journal of Social Security, volume 11,  
 1–2. 
  
 28Holm E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och EU- rätten, Juristförlaget i Lund, s. 119. 
  
 29Erhag, T. (2102). ”Om EU:s samordning av förmåner från sjuk- och invaliditetsför- säkring”, Förvaltningsrättslig tidskrift 2012:2 s. 224. 
  
 632 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 likställande materiellt ändrar nationell lagstiftning.30 Andra är av upp- fattningen att principen inte ska användas eftersom det finns risk för en  
 de-facto 
  harmonisering som skulle leda till att inte spelar någon roll i vilken stat personen i fråga arbetar eller har arbetat.31 Det finns dock en allmän uppfattning i internationell doktrin att principen medför en grundläggande ändring i samordningsrätten.32 
  
 I skälen till förordning Parker framgår att principen om lik- ställande inte ska inkräkta på sammanläggningsprincipen, men för- hållandet och skillnaderna mellan dessa principer är svårare att fastslå. Det har framhållits att principen om likställande inte kan skapa kvali- fikationstider för att komma in i den svenska socialförsäkringen utan att dessa endast ska beaktas genom sammanläggningsprincipen. Det har även poängterats att det inte finns en klar regel i förord- ning 883/2004 som uttryckligen undantar erhållandet av försäkrings- perioder från att bli en fråga om likställande av omständigheter.34 Sammanläggningsprincipen är avsedd att tillämpas i förhållande till förmåner som förutsätter kvalifikationstider, vilka ofta är arbets- baserade förmåner. I motsats torde principen om likställande avse arbetsbaserade förmåner som inte kräver kvalifikationstider och det omfattar även bosättningsbaserade förmåner. Innan  
 Bergström-av- 
  görandet var uppfattningen att sammanläggningsprincipen förutsatte att det fanns en försäkringsperiod i den behöriga staten att lägga samman med, men det verkar ha förändrats genom  
 Bergström-av- 
  görandet. Det finns en uppfattning att  
 Bergström-avgörandet 
  är ett uttryck för principen om likställande när det gäller frågan om SGI eftersom  
 EU-domstolen 
  använde en bredare rättslig grund än sam- manläggningsprincipen för att komma fram till slutsatsen att arbete och inkomster i en annan medlemsstat skulle ha samma rättsliga verkan i Sverige.35 Detta tydliggör att även om medlemsstaterna ut- 
  
 30Paju, J. (2012). Introduktion till EU:s socialförsäkringsrätt, Nordstedts, s. 43. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om  
 EU-rättens 
  påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt Sverige, Tallinna Raamatutrükikoda s. 256 f. 
  
 31Erhag T. (2012). “Om EU:s samordning av förmåner från sjuk- och invaliditetsförsäkring” 
  
 Förvaltningsrättslig tidskrift 2012/2 s. 224. 
  
 32Rennuy, N. (2011). “Assimilation, territoriality and reverse discrimination: a shift in European social security law”, European Journal of Social Law, 2011/4 s. 313. 
  
 33Skäl  
 10–12 
  i förordning 883/2004. 
  
 34Se även Church, Dean, Rivas, F. (2009) ”General Principles of Coordination in Regulation 883/2004”, European Journal and Social Security, volume 11,  
 1–2. 
  s. 66. 
  
 Robles, V. (2014). ”Den nya  
 EU-rättsliga 
  principen om likställande av förmåner, inkomster, omständigheter och händelser: omtumlande nyheter för den svenska social- försäkringsrätten”, Förvaltningsrättslig tidskrift, 2014/4 s. 463. 
  
 633 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 formar sina nationella sociala trygghetssystem kan förordningens regelverk i vissa fall begränsa de svenska behörighetskraven. 
  
 Utifrån ett snävt nationellt perspektiv kan rättsläget samman- fattas på så vis att Sverige ska betala ut föräldrapenning till personer som Snyder som inte har arbetat i Sverige, men som har arbetat i en annan  
 EU/EES-stat 
  eller Schweiz. Principen utmanar således den nationella föreställningen om solidaritet som bygger på att man bidrar till välfärdsstaten efter sin förmåga. Man kan dock inte bortse i detta sammanhang från att medlemsstaterna har kommit överens om att samordna, men inte harmonisera de sociala trygghetssystemen för att förstärka den fria rörligheten.36 
  
 Sammanfattningsvis kan det konstateras att det är oklart om prin- cipen om likställande ska anses omfatta alla nationella krav i förhål- lande till alla förmåner. Det är möjligt att myndigheter och domstolar kommer att följa  
 Bergström-avgörandet 
  även för andra sociala trygg- hetsförmåner, men med beaktade av proportionalitetsprincipen bör man se till att principen inte leder till följder som inte är berättigade objektivt sett.37 Många mål inom det sociala trygghetsområdet, även i svensk rättspraxis, har avgjorts med stöd av extensiv tolkning av EUF- fördraget och i ljuset av den fria rörligheten och likabehandlingen.38 
  
 Min bedömning är att dessa tre  
 EU-rättsliga 
  principer (princi- perna om likställande, sammanläggning och likabehandling) utmanar de territoriella krav som finns i de svenska sociala trygghetssystemen. Därför bör principen om likställande användas med viss försiktighet eftersom en generös tillämpning för Sveriges del torde innebära att indelningen mellan förmåner baserade på bosättning respektive arbete förlorar betydelse, vilket i sig kan få långtgående negativa konsekven- ser för välfärdsstatens legitimitet och finansering. Jag bedömer sam- mantaget att de principer som slogs fast i de ovan nämnda domarna rimligen enbart bör gälla för föräldrapenning. Den som kommer till Sverige i en liknande situation (och inte omfattas av  
 SGI-skydd) 
  kan alltså enbart stödja sig på de ovan nämnda domarna för att få föräldra- penning på  
 SGI-nivå 
  och inte för att kunna bli berättigade till andra 
  
 36Se Erhag, T. (2012). ”Om EU:s samordning av förmåner från sjuk- och invaliditetsför- säkring”, Förvaltningsrättslig tidskrift 2012/2 om att principen inte ska leda till  
 de-facto 
  harmonisering. 
  
 37Se skäl 12 i förordning 883/2004. 
  
 38Paskalia, V. (2014). ”Den nya  
 EU-rättsliga 
  principen om likställande av förmåner, inkomster, omständigheter och händelser: omtumlande nyheter för den svenska socialförsäkringsrätten”, Förvaltningsrättslig tidskrift, 2014/4 s. 477. 
  
 634 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 arbetsbaserade förmåner. Detta styrks även av att förordning 1408/71 inte har en motsvarande artikel som artikel 11.2 i förord- ning 883/2004. Artikel 11.2 innebär att arbetslandet har större ansvar för utbetalning av förmåner och bosättningslandet ansvar borde där- för vara tämligen begränsat. Jag bedömer utifrån detta att Bergström- domen numera torde ha en minskad betydelse. 
  
 23.4Principen om en behörig stat (exklusivitet) 
  
 23.4.1 
 EU-rätten 
  
 Syftet med att endast ha en behörig stat är att undvika att en per- son är försäkrad i två länder (positiv lagkonflikt) eller att denne inte är försäkrad i något land (negativ lagkonflikt). Det finns heller ingen möjlighet för en person att välja att avstå från att omfattas av den lagstiftning som förordningen har pekat ut.39 
  
 Huvudregeln är att den medlemsstat som pekas ut genom reg- lerna om tillämplig lagstiftning är den behöriga staten och denna tillämpar den nationella lagstiftningen. Reglerna om tillämplig lag- stiftning är exklusiva, vilket innebär att de personer som omfattas av förordning 883/2004 ska omfattas av den utpekade behöriga statens sociala trygghetssystem.40 Den behöriga staten blir då i princip ensamt ansvarig för att ta ut avgifter41 och utge förmåner till den migrerande arbetstagaren i enlighet med den statens nationella lagstiftning. Det är en gränsdragning mellan frågan om behörighet för en medlems- stat och frågan om den faktiska rätten till en förmån. 
  
 EU-domstolen 
  har även i  
 Ten-Holder 
  målet tagit ställning till principen och konstaterat att ingen annan stat än den behöriga staten ska utge förmåner.42 Det bör dock noteras att för vissa förmåner i förordning 883/2004 finns det undantag som innebär att vissa för- måner kan utges från flera staters lagstiftningar samtidigt. Det gäller främst familjeförmåner som ges till en familj och inte till en indi- 
  
 39 
 EU-domstolens 
  dom, Van Delft m.f.l.  
 C-543/13, 
  ECLI:EU:C: 2015:359, punkten 37. 
  
 40Arbetsstaten är den behöriga staten för arbetstagare enligt förordningen och den staten kan inte neka sin behörighet till icke bosatta arbetstagare på grund av att den nationella lagstiftningen endast gäller bosatta.  
 EU-domstolens 
  dom i Kits van Heijningen  
 C-2/89, 
  ECLI:EU:C: 1990:183, punkterna  
 20–22. 
  
 41 
 EU-domstolens 
  dom, Peerenboom,  
 C-102/76, 
  ECLI:EU:C:1977:71. 
  
 42 
 EU-domstolens 
  dom, Ten Holder,  
 C-302/84, 
  ECLI:EU:C: 1986:242. 
  
 635 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 viduellt försäkrad person. Det finns särskilda prioritetsregler för familjeförmåner som innebär att en stat har det primära ansvaret och den andra staten enbart ett sekundärt ansvar, det vill säga den måste utge tilläggsbelopp om familjeförmånerna i det landet är högre. Dessa regler syftar till att se till att det inte utges dubbla förmåner. 
  
 Även i de fall då inte prioritetsreglerna för en särskild förmån är tillämpliga har dock principen om enbart en behörig stat frångåtts. I exempelvis i  
 Bosmann-målet, 
  konstaterade  
 EU-domstolen 
  att det inte finns några hinder i reglerna om tillämplig lagstiftning för den icke behöriga staten att betala ut bosättningsbaserade förmåner. Det finns dock utrymme för medlemstaterna att begränsa nationella förmåner på grund av att de utges av en annan medlemsstat.43 I EU- domstolens mål Ross och Gonzales fastslog  
 EU-domstolen 
  att det står medlemsstaterna fritt att utforma sina system så länge  
 EU-rätten 
  beaktas. Detta mål gällde arbetstagare som erhöll barn- bidrag från Polen för sina familjer som var bosatta där. Arbetstagarna arbetade i Tyskland (en person var utsänd den andre var säsongs- arbetare) och de var obegränsat skattskyldiga i Tyskland, vilket kunde berättiga dem till tyskt barnbidrag.  
 EU-domstolen 
  konstaterade att det inte fanns hinder för Tyskland att utge förmåner.44 Det som är viktigt i detta mål är att  
 EU-domstolen 
  ansåg att Tyskland var förhindrat att tillämpa en nationell regel genom vilken förmåner enligt dess egen lagstiftning bortföll helt när en person erhöll för- måner från en annan stat (jfr 4 kap. 5 § SFB). Konsekvensen blev att Tyskland, trots att det inte var behörig stat, fick utge tillägg för mellanskillnaden mellan polskt och tyskt barnbidrag. 
  
 Även i det mer nyligen avgjorda målen Jacobs m.fl. ställdes bland annat frågan om två länders lagstiftning kunde tillämpas sam- tidigt. De förenade målen handlade om personer bosatta i Neder- länderna, men som arbetade i Tyskland. Den behöriga staten var enligt artikel 11.3 a i förordning 883/2004 Tyskland men eftersom de berörda personerna arbetade i liten omfattning (minijobs) i Tysk- land, omfattades de inte av alla sociala trygghetsförmåner i landet. De omfattades inte av de tyska lagstadgade förmånerna för arbets- löshet, pension och familjeförmåner och var således inte berättigade 
  
 43 
 EU-domstolens 
  dom Liu,  
 C-352/06, 
  ECLI:EU:Lawson. 
  
 44 
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339. 
  
 636 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 till dessa förmåner. De omfattades enbart av arbetsskadeförsäkringen i Tyskland. Enligt nederländsk lagstiftning omfattades alla som var bosatta i Nederländerna av familjeförmåner och ålderspension, med undantag för de som omfattades av en annan stats lagstiftning. Frågan i målet var om Nederländerna i ljuset av primärrätten kunde neka för- måner på den grunden att en annan stats lagstiftning var tillämplig.  
 EU-domstolen 
  konstaterade i analogi med domen i  
 Bosmann-målet 
  att artiklarna 13.1 och 13. 2 i förordning 1408/71 (jfr artiklarna 11.1 och 11.3 i förordning 883/2004) om tillämplig lagstiftning inte är ett hinder för migrerande arbetstagare som omfattas av lagstiftningen i arbetsstaten att uppbära förmåner från ålderspensionssystemet eller familjeförmåner i bosättningsstaten om de uppfyller villkoren för att beviljas sådana förmåner enligt lagstiftningen i bosättningsstaten.45 
  
 23.4.2Den svenska regleringen i SFB och svensk rättspraxis 
  
 Redan vid socialförsäkringslagens tillkomst infördes en reglering som hindrar att nationella socialförsäkringsförmåner utges till per- soner som omfattas av en annan stats sociala trygghetssystem. I 4 kap. 5 § SFB stadgas att om den enskilde omfattas av lagstift- ningen i en annan stat medför det att han eller hon inte ska vara försäkrad för sådana förmåner enligt SFB som motsvarar förmåner som avses i förordning 883/2004. Den behöriga staten för arbets- tagare är den stat där de arbetar. Det är således i arbetsstaten som de är försäkrade och eventuellt har rätt till förmåner. Paragrafen klargör att sådana svenska bosättningsbaserade förmåner som om- fattas av förordningen, som exempelvis barnbidrag, inte ska lämnas i Sverige till en person som visserligen bor här i landet, men som enligt förordningen 883/2004 ska erhålla alla sina förmåner i ett annat land, det vill säga där han eller hon arbetar. 
  
 Regleringen i 4 kap. 5 § SFB kan dock innebära att en migrerande person hamnar i en sämre situation jämfört med en i Sverige bosatt och arbetande person som inte befinner sig i en gränsöverskridande situation. Den kan således verka både avskräckande och vara hindrade för den fria rörligheten av arbetstagare, som är en grundläggande princip i  
 EUF-fördraget. 
  Principen om den fria rörligheten för 
  
 45  
 EU-domstolens 
  dom, Jacobs m.fl.,  
 C-382/13, 
  ECLI:EU:C:2015:261. 
  
 637 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbetstagare finns i artikel 45 respektive artikel 48 i  
 EUF-fördraget. 
  Domstolen har flera gånger slagit fast att syftet med artiklarna i 45 och 48  
 EUF-fördraget 
  inte kan uppnås om arbetstagarna förlorar de förmåner för social trygghet som lagstiftningen i en medlemsstat garanterar dem på grund av att de utövar sin rätt till fri rörlighet. Det framgår även av domstolens rättspraxis att  
 EUF-fördraget 
  och för- ordning 883/2004 bland annat har till syfte att säkerställa att migrer- ande arbetstagare inte utan sakliga skäl missgynnas i förhållande till arbetstagare som inte utnyttjat sin rätt till fri rörlighet. Vidare har  
 EU-domstolen 
  slagit fast i Liu målet att parallella förmåner kan utges (se ovan). Det är heller inte i linje med den fria rörligheten att de som är skattskyldiga i en stat inte får ta del av de förmåner som de bidrar till att finansiera (jmr Ross och Gonzales målet). 
  
 Enligt HFD 2014 ref. 64 (nedan Lettlandsdomen) kan en parallell tillämpning av nationell svensk lagstiftning vara möjlig. Målet gällde rätt till barnbidrag, som är en familjeförmån med särskilda bestäm- melser i förordning 883/2004. Kvinnan i målet hade arbetat i Lettland och fått föräldrapenning därifrån. Hon kvarstod i sin anställning i Lettland och uppbar barnbidrag enligt lettisk lagstiftning. Kvinnan och hennes son folkbokfördes i Sverige och hon ansökte om kom- pletterande barnbidrag för sonen. Barnbidrag är en bosättnings- baserad förmån i Sverige och det framgår som förmånsvillkor i SFB att barnet och bidragsmottagaren (vårdnadshavaren) ska vara bosatta i Sverige. Försäkringskassan avslog kvinnans begäran eftersom hon var försäkrad i Lettland (på grund av att hon uppbar föräldrapenning därifrån) med motiveringen att 4 kap. 5 § SFB hindrade utbetalning av barnbidrag från Sverige. För att barnbidrag ska utbetalas krävs att bidragsmottagaren (vårdnadshavaren) är försäkrad i Sverige. Av be- stämmelsen i 4 kap. 5 § SFB följde att kvinnan inte var försäkrad för barnbidrag enligt SFB. HFD ansåg att tillämpningen av 4 kap. 5 § SFB inte var förenlig med  
 EU-rätten; 
  att sonens rätt till barnbidrag bortföll helt på grund av att modern omfattades av lagstiftningen i en annan stat, trots att de hade en stark anknytning hit genom bosättning. Domstolen beviljade därför barnbidrag motsvarande mellanskillnaden mellan det svenska och lettiska barnbidraget. 
  
 638 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 23.4.3Socialförsäkringsskyddet och  
 EU-rätten 
  
 Bedömning: 4 kap. 5 § SFB är förenlig med unionsrätten, med undantag för vissa särskilda situationer när det gäller familje- förmåner. I dessa situationer bör bestämmelsen åsidosättas. 
  
 Skälen för bedömningen: Den exklusiva effekten av principen i förordning 883/2004 innebär att endast en behörig stat pekas ut samt tillförsäkrar att endast en stat är tillämplig för den berörda personen. Principen eliminerar även särbehandling som kan vara en konsekvens av att tillämpa flera lagstiftningar, samt säkerställer lika- behandling av de som är verksamma i medlemsstaten.46 För en person i en gränsöverskridande situation kan det innebära att dennes be- höriga stat kan ändras och det kan medföra att personen hamnar i en mer eller mindre gynnsam situation.  
 EU-domstolen 
  har konstaterat att även en ändring till en mindre gynnsam situation är förenligt med  
 EUF-fördraget 
  eftersom artikel 48 i  
 EUF-fördraget 
  bidrar till full rörlighet för arbetstagare, men förskriver inte harmonisering. Det kan därför inte garantera att konsekvenserna för de som bosätter sig eller arbetar i en annan medlemsstat blir oförändrade gällande social trygg- het. Det är därför förenligt med unionsrätten att tillämpa en nationell lagstiftning som är mindre fördelaktig.47 Dock ska det ändå noteras att många av dessa negativa konsekvenser inom det sociala trygg- hetsområdet för arbetstagare och deras familjemedlemmar för- hindras genom bestämmelserna i förordning 883/2004. Principen om likabehandling kan dock inte åberopas gentemot den stat som inte är behörig eftersom den endast förbjuder olikbehandling mellan personer som är försäkrade i samma stat. 
  
 Principen om en behörig stat syftar till att säkerställa förutsäg- barhet och rättsäkerhet.48 Principen kan ändå leda till praktiska konsekvenser och påverka den enskilde personens rättigheter och skyldigheter. 
  
 46 
 EU-domstolens 
  dom, Kommissionen mot Franska republiken,  
 C-34/98, 
  ECLI:EU:C:2004:84 punkterna  
 45–48. 
  
 47 
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339, punkterna 42 och 43. Se även  
 EU-domstolens 
  dom, Taylor, 
  
 C-208/07, 
  ECLI:EU:C:2009:455 punkterna  
 84–87. 
  
 48 
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339, punkten 67. 
  
 639 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Det finns genom  
 EU-domstolens 
  rättspraxis tecken på ett para- digmskifte genom  
 Bosmann-målet, 
  som skapar rättigheter inom det sociala trygghetsområdet för migrerande personer i en medlemsstat som inte är den behöriga staten. Ett frångående av principen om en behörig stat kan leda till ackumulering av förmåner när medlems- staterna kan bestämma om och hur de ville utge förmåner till per- soner som är försäkrade i en annan stat. 
  
 Den icke behöriga medlemsstaten har, enligt reglerna om tillämplig lagstiftning, inte någon skyldighet, att bevilja personer som inte är försäkrade i medlemsstaten förmåner. Men enligt  
 EU-domstolens 
  rättspraxis är bosättningsstaten inte förhindrad att berättiga rätt till motsvarande (partiella) förmåner som ges från den behöriga staten.49 Å andra sidan uttalade  
 EU-domstolen 
  i Ross och Gonzales målet att den icke behöriga bosättningsstaten har viss skyldighet att bortse från nationella bestämmelser som begränsar rätten till för- måner. Den tyska bestämmelsen som innebar att förmånen helt föll bort var inte förenlig med bestämmelser om den fria rörligheten.50 
  
 Med beaktande av domarna från  
 EU-domstolen 
  kan det kon- stateras, att en nationell bestämmelse, som 4 kap. 5 § SFB, som innebär att rätten till en förmån helt faller bort om den sökande omfattas av en annan stats lagstiftning medför en betydande negativ konsekvens för migrerande arbetstagare i jämförelse med arbets- tagare som inte har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet och som under hela sitt arbetsliv arbetat i den berörda medlemsstaten. Även om den icke behöriga staten har rätt att exkludera personer från rätt till förmåner kan det av domen i Ross och Gonzales målet utläsas en viss skyldighet för den berörda medlemsstaten utifrån EU- domstolens uttalande att en person kan få tillgång till förmåner om det finns en verklig anknytning till den icke behöriga staten. Det kan röra sig om bosättning, anknytning till arbetsmarknaden, skatt- skyldighet eller andra anknytningar till samhället. Om en tillräcklig anknytning föreligger kan den även ligga till grund för export av förmåner.51 
  
 49 
 EU-domstolens 
  dom Liu,  
 C-352/06, 
  ECLI:EU:Lawson. 
  
 50 
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339, punkten 76. 
  
 51 
 EU-domstolens 
  dom, Brown,  
 C-287/05, 
  ECLI:EU:C:2007:494, och Ramirez,  
 C-138/02, 
  ECLI:EU:C:2004:172 och  
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU:C :2012:339. 
  
 640 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 Min bedömning är att det är förenligt med  
 EU-rätten 
  att den nationella lagstiftningen i 4 kap. 5 § SFB anger att nationella förmåner inte kan utgå parallellt när en annan medlemstat utpekas som behörig stat. Dock är det med anledning av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis inte lika självklart om principen och bestämmelsen kan upprätthållas i alla situationer.52 Eftersom frångåendet av principen om en behörig stat i  
 EU-domstolens 
  rättspraxis enbart rört familjeförmåner och ålders- pensionsförmåner är det tveksamt hur 4 kap. 5 § SFB kan tillämpas i förhållande till andra förmåner. Detta understryks av det faktum att familjeförmånerna i förordning 883/2004 är särskilt reglerade och det är därför oklart vilka konsekvenser  
 HFD-domen 
  har för tillämp- ningen av 4 kap. 5 § SFB i förhållande till övriga förmånstyper än familjeförmåner. I svensk rättspraxis har bestämmelsen enbart prövats gällande familjeförmåner. 
  
 När det gäller familjeförmåner kan det konstateras att det inom  
 EU-rätten 
  inte har någon betydelse vem som uppbär förmånerna (förmånen ges till en familj och inte till en individuellt försäkrad person). Omständigheterna i  
 HFD-domen 
  var speciella med an- ledning av att det berörda barnet var bosatt i Sverige. Utifrån ett barnperspektiv kan man se barnbidraget som en rätt för ett barn som faktiskt är bosatt i Sverige och därför bör erhålla svensk barnbidrag. 
  
 Jag bedömer mot denna bakgrund att det är klarlagt utifrån EU- domstolens och svensk rättspraxis att 4 kap. 5 § SFB inte kan tillämpas när det gäller familjeförmåner i alla situationer eftersom dessa för- måner är av särskild karaktär. Jag bedömer vidare att skyldigheten för Sverige, som en icke behörig stat, att utge förmåner inte ska gälla generellt för alla bosättningsbaserade förmåner i förordning 883/2004, utan det måste bedömas i det enskilda fallet. Detta bör vara upp till de rättsvårdande myndigheterna. 
  
 52  
 EU-domstolens 
  dom Liu,  
 C-352/06, 
  ECLI:EU:Lawson.  
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen Ross och Gonzales,  
 C-611/10 
  och  
 C-612/10, 
  ECLI:EU: C:2012:339. HFD 2014 ref. 64. 
  
 641 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 23.5Klassificering av förmåner, särskilt om föräldrapenning 
  
 En förutsättning för att sociala trygghetsförmånerna ska kunna sam- ordnas är att de kan hänföras till ett av sakområdena i artikel 3 i för- ordning 883/2004. Dessa sakområden är: förmåner vid sjukdom, förmåner vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap, förmåner vid invaliditet, förmåner vid ålderdom, förmåner till efter- levande, förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdom, döds- fallsersättningar, förmåner vid arbetslöshet, förmåner vid förtida pensionering samt familjeförmåner. Bedömningen huruvida en för- mån kan hänföras till ett av sakområdena ska grundas på varje förmåns grundläggande kännetecken, vilket innebär förmånens syfte och villkoren för att den ska beviljas. 
  
 Följande förmåner i SFB har Sverige klassificerat som familje- förmåner: 
  
 Barnbidrag 
  
 Flerbarnstillägg 
  
 Bostadsbidrag såvitt gäller bostadsbidrag till barnfamiljer med den del det lämnas som särskilt bidrag 
  
 Lagen (2003:1067) om särskild bestämmelse om bostadsbidrag 
  
 Studiestödslagen (1999:1395)i fråga om följande förmåner 
  
 Studiebidrag 
  
 Extra tillägg. 
  
 Den svenska föräldrapenningen och tillfällig föräldrapenning har varit klassificerad som en familjeförmån, men är sedan år 2011 klassificerad som en förmån vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap. Tillfällig föräldrapenning är klassificerad som förmån vid sjukdom. Efterlevandestöd till barn är också klassificerat som en familjeförmån som betalas ut till barn som mist en eller två föräldrar.53 
  
 53 Artikel 69 i förordning 883/2004. 
  
 642 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 23.5.1Den svenska föräldrapenningen 
  
 I 12 kap. 2 § SFB anges att en förälder som är försäkrad i Sverige och som vårdar barn under tid han eller hon inte förvärvsarbetar eller avstår förvärvsarbete har rätt till föräldrapenning om ytterligare villkor är uppfyllda. För en förälder som är försäkrad genom arbete lämnas föräldrapenning på sjukpenningnivå och beräknas med led- ning av förälderns sjukpenninggrundande inkomst. Föräldrapenning och sjukpenning syftar båda till att täcka inkomstbortfall vid vård av barn eller vid egen sjukdom. 
  
 Om barnets båda föräldrar är försäkrade i Sverige har vardera föräldern rätt till 240 dagar. En förälder med ensam vårdnad har rätt till 480 dagar.54 Den tid för vilket föräldrapenning kan lämnas med anledning av barnets födelse uppgår till 480 dagar vilket mot- svarar tiden fram tills barnet är 16 månader. Den svenska föräldra- penningen är flexibel och föräldrar behöver inte ta ut alla dagar i en följd. Det är endast 96 dagar som kan användas efter att barnet fyllt fyra år men innan barnet fyller tolv år.55 
  
 Sammanfallande av förmåner 
  
 Om föräldrarna arbetar i olika länder, kan det vara vanligt med sammanfallande förmåner när det gäller familjeförmåner eftersom de kan vara berättigade till förmåner för samma barn och period. För att förhindra kumulering av sociala trygghetsförmåner för samma försäkringsperiod och för samma slags förmåner, regleras den gene- rella principen om överlappande av förmåner i artikel 10 i förord- ning 883/2004. Artikel 10 torde enbart vara tillämplig när det inte är särskilt reglerat inom sakområdet. När det gäller familjeförmåner finns särskilda prioritetsregler i förordning 883/2004 vilket torde inne- bära att artikel 10 i jämförelse med skäl 35 i förordning 883/2004 om sammanfallande förmåner inte är tillämplig. Det finns inte mot- svarande prioritetsregler för moder- och likvärdiga faderskapsför- måner. 
  
 5412 kap. 14 och 15 § SFB. 
  
 55Det finns ett betänkande med förslag att begränsa föräldrapenningen för föräldrar som kommer till Sverige med barn. Se SOU 2016:73. 
  
 643 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 SFB innehåller även vissa bestämmelser om att föräldrapenning med anledning av ett barns födelse inte lämnas om det för samma barn och tid lämnas en motsvarande förmån enligt utländsk lagstift- ning.56 Om en förälder har fått en förmån enligt utländsk lagstiftning, som motsvarar föräldrapenning med anledning av ett barns födelse, ska den tid som den utländska förmånen har lämnats räknas av från det högsta antal dagar som föräldrapenning kan lämnas för.57 Bestäm- melserna infördes för att undvika att oavkortade föräldrapenning- förmåner utges från två eller flera länder för vård av samma barn.58För en förälder som är försäkrad i Sverige finns enligt den svenska rätten inte möjlighet att avstå rätt till föräldrapenning till förmån för en förälder som är försäkrad i annan medlemstat.59 
  
 Syftet med föräldrapenning och andra familjeförmåner i SFB 
  
 Föräldrapenning är en individuell socialförsäkringsförmån i förhål- lande till förälderns inkomst för att täcka inkomstbortfall när för- äldern avstår från arbete. Det gör det möjligt för en förälder att kom- binera förvärvsarbete med vården av ett barn utan att det ska få en negativ inverkan på förälderns fortsatta yrkesliv. Föräldraledigheten med föräldrapenning är som ovan nämndes flexibel för att kunna kombinera yrkesliv och önskan att vårda sitt barn. Föräldraför- säkringen är en del av den svenska familjepolitiken och syftar även till att skapa jämlika förhållanden för kvinnor och män i arbetslivet och i familjelivet. Den förälder som inte är försäkrad i Sverige har inte en självständig rätt till föräldrapenning i Sverige. 
  
 När det gäller de andra familjeförmånerna i SFB är dessa upp- delade på förmåner som utges automatiskt som allmänt barnbidrag, förlängt barnbidrag, flerbarnstillägg. Därutöver finns det förmåner som särskilt bostadsbidrag för hemmavarande barn som man måste ansöka om. Barnbidraget är en kompensation för den försörjnings- börda föräldrar har för att tillgodose barns behov.60 Syftet med 
  
 5611 kap. 15 § SFB. 
  
 5712 kap. 33 och 34 §§ SFB. 
  
 58Prop. 1994/95:197, s. 17. Se HFD 2015 ref. 15. Se även Kammarrättens i Göteborg dom i mål nr  
 3584-14. 
  
 5912 kap. 15b § SFB. 
  
 60Prop. 2013/14:6, s. 10. 
  
 644 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 barnbidrag och liknande bidrag är alltså att kompensera för kostna- der för barnet. 
  
 23.5.2Bakgrund gällande klassificeringen av föräldrapenning 
  
 Den svenska föräldrapenningen har vissa särskilda drag i och med att den består av en del som ersätter inkomstförlust (föräldrapenning på  
 SGI-nivå) 
  och två andra delar, som utges om föräldern inte uppfyller arbetskrav och kvalifikationsvillkor och som ett komplement till den inkomstbaserade ersättningen (ersättning på grundnivå och lägsta- nivå). I vissa situationer utges även dessa delar som ersättning vid inkomstförlust). 
  
 I samband med  
 EES-inträdet 
  tillsattes utredningen om social- försäkringen och EG. Enligt den utredningen skulle föräldrapen- ning klassificeras som en moderskapsförmån främst med anledning av föräldraförsäkringens uppbyggnad. Föräldrapenning på  
 SGI-nivå 
  och sjukpenning skulle på så sätt falla inom samma kapitel i för- ordning 1408/71. I svensk nationell rätt är dessa förmåner upp- byggda på samma sätt. Det fanns tveksamheter om föräldrapenning på garantinivå och det fördes resonemang om det skulle vara en moderskapsförmån eller en familjeförmån.61 
  
 I  
 Kuusijärvi-målet, 
  som gällde den svenska föräldrapenningen, konstaterade  
 EU-domstolen 
  att en kvinna, som hade varit arbetslös innan hon blev föräldraledig och lämnat Sverige under den tid hon uppbar föräldrapenning, inte längre skulle omfattas av det senast arbetslandet lagstiftning (det vill säga svensk lagstiftning). Sverige argumenterade i samband med målet att den svenska föräldrapen- ningen skulle ses som en familjeförmån, vilket  
 EU-domstolen 
  fast- slog.62 Detta fastslog  
 EU-domstolen 
  även i det senare Snyder målet.63 
  
 I  
 Kuusijärvi-domen 
  togs upp olika faktorer som var avgörande för att se den svenska föräldrapenningen som en familjeförmån.64 Dessa sammanfattas nedan. 
  
 61SOU 1993:115, s. 373 ff. och 419 ff. 
  
 62 
 EU-domstolens 
  som Hogan,  
 C-275/96, 
  ECLI:EU:C:1998:279. 
  
 63 
 EU-domstolens 
  dom Snyder,  
 C-257/10, 
  ECLI:EU:C:2011:839. 
  
 64Se Thomas, E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och  
 EU-rätten, 
  Juristförlaget i Lund s. 239. 
  
 645 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 1.Ersättningen kan utges till båda föräldrarna, vilket talar för att det inte är en typisk moderskapsförmån enligt förordning 1408/71. Faderskapsförmåner fanns inte i 1408/71, utan infördes i för- ordning 883/2004. 
  
 2.Ersättningen utges under lång tid, vilket talar emot att det skulle vara en moderskapsförmån. Det finns ingen definition av moder- skaps eller faderskapsförmån i varken förordning 1408/71 eller förordning 883/2004. Enligt skäl 19 i förordning 883/2004 utges moderskapsförmåner under den första tiden av ett nyfött barns liv.65 
  
 3.Ersättningen är avsedd att kompensera inkomstbortfall för den förälder som vårdar ett barn.  
 EU-domstolen 
  har gjort en vidsträck tolkning av familjeförmåner som innebär att dessa också omfattar förmåner som kompenserar för inkomstbortfall.66 
  
 Efter att  
 EU-domstolen 
  bedömde föräldrapenningen som en familje- förmån, stödde kvinnan sig på sin mans rätt att få svenska familje- förmåner. Högsta förvaltningsdomstolen gick på denna linje och hon fick fortsatt rätt till föräldrapenning från Sverige.67 
  
 23.5.3Förordningens definition av familjeförmån samt  
 EU-rättspraxis 
  
 I den tidigare förordningen 1408/71 finns bland annat en uppdelning mellan familjeförmåner och familjebidrag. Familjeförmåner definie- rades i artikel 1 u i) i förordning 1408/71 som alla vård- eller kontant- förmåner, som är avsedda att täcka en familjs utgifter enligt den lag- stiftning som anges i artikel 4.1 h, utom de särskilda bidrag vid barns födelse som nämns i bilaga 1. Denna uppdelning finns dock inte kvar i förordning 883/2004. I förordning 883/2004 finns endast familje- förmåner. I artikel 1 (z) i förordning 883/2004 definieras familjeför- måner som alla förmåner och kontantförmåner avsedda att kompen- sera för en familjs utgifter. Det innebär att en nationell förmån ska 
  
 65Se skäl 19 i förordning 883/2004 samt  
 EU-domstolens 
  mål Kommissionen mot Luxemburg,  
 C-319/03, 
  ECLI:EU:C:2004:574. 
  
 66Se även  
 EU-domstolens 
  dom i förenade målet Hoever och Zachow,  
 C-245/94 
  och  
 C-312/94 
  ECLI:EU:C:1996:379. 
  
 67RÅ 2000 ref. 20. 
  
 646 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 omfattas av förordningens bestämmelser om familjeförmåner om det är en social förmån som utges utan att någon individuell behovs- prövning görs. Från förordningens tillämpningsområde kan göras undantag för förskott för underhållstöd till barnets vårdnadshavare samt särskilda bidrag vid födelse och adoption.68 
  
 Det bör dock noteras att alla förmåner som betalas ut till familje- medlemmar inte är familjeförmåner enligt förordning 883/2004. I förordning 883/2004, skäl 34, framgår att familjeförmåner har ett stort tillämpningsområde och erbjuder skydd i såväl så kallade klas- siska situationer som i andra situationer där förmånerna har varit före- mål för prövning, som i målen Hoever och Ferguson samt Kuusijärvi. I dessa mål har definitionen av familjeförmåner närmare analyserats.  
 EU-domstolen 
  har i målen påtalat att familjeförmåner syftar till att täcka de ökade kostnaderna som uppkommer genom att ha vårdnaden av barn samt den oförmånliga finansiella situationen som kan uppstå i och med att en person inte kan arbeta heltid till följd av vårdnad av barn. Det får därför anses vara en bred bedömning för att täcka in olika familjesituationer.69 De förenade målen Hoever och Zachow rörde ett tyskt föräldrabidrag. För att beviljas den aktuella förmånen krävdes att en person var bosatt i landet och ägnade stor del av sin tid att vårda barn och kunde därför inte arbeta heltid. Den tyska reger- ingen argumenterade för att förmånen inte skulle ses som en familje- förmån, utan skulle ses som en individuell rättighet för en förälder.  
 EU-domstolen 
  konstaterade att den tyska förmånen var en familje- förmån som utbetalades till hushåll med barn och att förmånsnivån var beroende av antalet barn och barnens ålder.70 
  
 EU-domstolens 
  dom i målet Wiering handlade om beräkning av en tilläggsförmån. Frågan i målet gällde om det endast är familjeför- måner av samma slag eller samtliga familjeförmåner som arbets- tagarens familj uppbär i hemviststaten som ska beaktas vid beräk- ningen av tilläggsförmånen. I det aktuella målet arbetade mannen i Luxemburg och kvinnan i Tyskland, där de också bodde tillsammans med sina barn. Det lämnades elterngeld från Tyskland (för inkomst- 
  
 68Artikel 1 (z) förordning 883/2004. Se även bilaga 1 i förordningen. Det svenska underhålls- stödet enligt SFB har undantagits. 
  
 69Schoukens, Irwin, L. (2010). Introduction to Social Security  
 Co-ordination 
  in the EU, Leuven. 
  
 70 
 EU-domstolens 
  dom i förenade målet Hoever och Zachow,  
 C-245/94 
  och  
 C-312/94 
  ECLI:EU:C:1996:379. 
  
 647 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 bortfall, förmånen är baserad på tidigare lön och kan ges till den som vårdar barn och kan lämnas tills barnen är 14 månader)och kindergeld (förmånen kompenserar för familjens utgifter, ett slags existens- minimum). Mannen i familjen ansökte om ett familjebidrag (vård- nadsbidrag tills barnet är två år) från Luxemburg. Frågan i målet var om elterngeld var en förmån av samma slag som det luxemburgska familjebidraget och således skulle beaktas vid beräkningen av tilläggs- beloppet. Av domen framgår att vid beräkning av artikel 76 i för- ordning 1408/71 förutsattes att det var fråga om familjeförmåner av samma slag. Det ska avgöras med hänsyn till syfte, ändamål, beräk- ningsgrund och villkor för beviljande är detsamma, men att det inte krävdes en fullständig överstämmelse mellan beräkningsgrunder eller villkoren för beviljande för att det skulle vara fråga om förmåner av samma slag.  
 EU-domstolen 
  konstaterade att vid beräkningen av tilläggsbeloppet skulle hänsyn inte tas till samtliga familjeförmåner som lämnades till arbetstagarens familj i Tyskland eftersom elterngeld (enligt tysk rätt) inte är av samma slag som kindergeld (enligt tysk rätt) och är inte heller av samma slag som familjebidrag i luxemburgsk rätt. I målet var det ostridigt att förmånerna skulle kategoriseras som familjeförmåner och  
 EU-domstolen 
  bedömde inte frågan närmare.71 
  
 I artikel 4.1 a) i förordning 1408/71 avsågs moderskapsförmåner och sjukdom. Artikel 4.1 h avsåg familjeförmåner. Som nämnts ovan, genom införandet av förordning 883/2004 har förmåner vid sjuk- dom och moderskapsförmåner förändrats och de omfattar numera också likvärdiga förmåner vid faderskap. Det finns ingen definition av moderskapsförmåner och likvärdiga faderskapsförmåner, men i skäl 19 till förordning 883/2004 anges att dessa förmåner utges under de första månaderna av ett nyfött barns liv. I målet Kommis- sionen mot Luxemburg, som förvisso inte direkt handlar om förord- ningarna 1408/71 eller 883/2004, utan om ramavtal för införandet av föräldraledighet där man gör åtskillnad mellan föräldraledighet och mammaledighet, konstaterade  
 EU-domstolen 
  att mammaledigheten har ett annat syfte än föräldraledighet. Det ska skydda kvinnans biologiska välstånd och den speciella relationen mellan en moder och hennes barn under den sena graviditeten och omedelbart efter för- 
  
 71  
 EU-domstolens 
  dom Wiering,  
 C-347/12, 
  ECLI:EU:C: 2013:504, punkt 50, 54 och 55. 
  
 648 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 lossningen genom att hindra att relationen störs av de otaliga bördor som hade blivit följen av samtidig förvärvsverksamhet.72 
  
 Föräldrapenningen som familjeförmån respektive moderskap och likvärdig faderskapsförmån 
  
 Familjeförmåner är oftast baserade på bosättning utan att det finns krav på att personen ska uppfylla olika försäkringsperioder. De är inte heller inkomstrelaterade. Här finns således en skillnad mellan familjeförmåner och moderskap och likvärdiga faderskapsförmåner. Genom att familjeförmåner utgår till familjen och inte till arbets- tagaren innebär det i en gränsöverskridande situation att det kan uppkomma rätt till familjeförmåner från flera medlemsstater. För exempelvis den som arbetar i Sverige kan det enligt artikel 67 i för- ordning 883/2004 finnas rätt till familjeförmåner från Sverige även om familjen är bosatt i en annan medlemsstat. Det vill säga en rätt att exportera förmåner från arbetsstaten till bosättningsstaten. Familjen kan även ha rätt till förmåner från bosättningslandet, men Sverige är primärt ansvarigt för att utge sådana förmåner. Bosättningslandet blir sekundärt ansvarigt för att utge förmåner, vilket kan innebära att bosättningslandet betalar ut tilläggsbelopp om bosättningslandets förmåner är högre än i arbetsstaten. I den situation där båda för- äldrarna arbetar i olika medlemsstater och där den ene föräldern utför arbete i bosättningsstaten, så är det bosättningsstaten som är primärt ansvarigt för familjeförmånerna.73 
  
 De flesta socialförsäkringsförmåner är individuella rättigheter i Sverige, men när det gäller familjeförmåner enligt förord- ning 883/2004 är dessa riktade till familjen som en enhet. Det åläggs som framkommer av regleringen om ansvar mellan staterna i gräns- överskridande situationer som regel ett större ansvar på bosättnings- staten när det gäller familjeförmåner. Detta är troligtvis mot bakgrund av att familjen ska likabehandlas i jämförelse med andra familjer i bosättningsstaten.74 
  
 72 
 EU-domstolens 
  dom i Kommissionen mot Luxemburg,  
 C-519/03, 
  ECLI:EU:C:2005:234 punkt 32. 
  
 73Artiklarna 68.1 och 68.2 i förordning 883/2004. 
  
 Walsh, E. (2014). “Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit In? – The Swedish Example”, European Journal of Social Security 2014/2 s. 127. 
  
 649 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Föräldrapenning som moderskaps- och likvärdiga faderskaps- förmåner samordnas inom ramen för 883/2004 och Sverige är därför skyldigt att betala ut samma belopp som till personer i likvärdiga icke gränsöverskridande situationer. Föräldrapenningen (som moderskaps- förmån) ska utbetalas till den berättigade föräldern utan att andra förmåner minskar ersättningen.75 Sverige behöver dock inte betala ut föräldrapenning till familjemedlemmar som inte är individuellt för- säkrade i Sverige eftersom det inte finns en motsvarande artikel 67 i förordning 883/2004 som gäller för moderskap och likvärdiga fader- skapsförmåner. Dessa är i stället kontantförmåner, vilket betyder att artikel 21 i förordning 883/2004 blir tillämplig. I skäl 20 jämfört med artikel 21 i förordning 883/2004 anges att försäkrade personer, och deras familjemedlemmar, som är bosatta eller vistas i en annan med- lemsstat än den behöriga medlemsstaten ”bör ges skydd.” Reglerna om tillämplig lagstiftning i förordningen innebär att det görs en själ- vständig bedömning av varje persons tillhörighet. Därutöver är reg- lerna om sammanfallande av förmåner (prioritetsreglerna) i artikel 68 i förordning 883/2004 inte tillämpliga gällande moderskap och lik- värdiga faderskapsförmåner, eftersom det normalt sett inte uppstår dubbla förmåner när det gäller individualiserade förmåner baserade på inkomst. Det sker alltså ingen beräkning av tilläggsbelopp i fall rätten till förmåner grundas på bosättning.76 Artiklarna  
 21.2-4 
  i förordningen reglerar uttryckligen att den medlemsstats lagstiftning som är tillämp- lig ska vid beräkningen av kontantförmåner grundas på inkomster från arbete i arbetsstaten. 
  
 Betydelsen för familjemedlemmar av att föräldrapenning klassificeras som moderskapsförmån respektive familjeförmån 
  
 Enligt artikel 73 i förordning 1408/71 är en anställd som omfattas av lagstiftningen i en annan medlemsstat, för sina familjemedlemmars räkning berättigad till familjeförmåner som utges enligt lagstiftningen i den förra medlemsstaten, som om de vore bosatta i den staten. I Hoever och Zachow målet konstaterade  
 EU-domstolen 
  att syftet var att garantera att familjemedlemmar som bodde i annan stat än den behöriga staten skulle beviljas familjeförmåner. Familjen skulle vidare 
  
 7512 kap. 33 § SFB. 
  
 76Artikel 68.2 i förordning 883/2004. 
  
 650 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 ses som en enhet när det gällde familjeförmåner.77 Artikel 67 i förord- ning 883/2004 anger att personer ska ha rätt till familjeförmåner i en- lighet med lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten och att deras familjemedlemmar ska behandlas som om de vore bosatta i den be- höriga staten. Detta innebär att det inte längre krävs att en person omfattas av en stats lagstiftning på grund av arbete, utan denne kan omfattas på grund av att han eller hon är bosatt i staten. Det innebär att den som är bosatt i en stat skulle kunna ha rätt till familjeför- måner för sina familjemedlemmar i en annan medlemsstat.78 Ett nationellt krav på att familjemedlemmen ska vara bosatt i den be- höriga staten kan således inte upprättshållas. Dock kan, om familje- medlemmen har rätt till förmåner i den staten, de olika prioritets- reglerna i artikel 68 i förordning 883/2004 aktualiseras. 
  
 Enligt förordning 883/2004 kan ett barn ses som familjemedlem och därmed grunda en rätt till bland annat familjeförmåner. I EU- domstolens dom i Humer målet slog domstolen fast att en arbets- tagares familjemedlem, inklusive ett underårigt barn, omfattas av personkretsen i artikel 2 i förordning 883/2004, vilket kan ge en direkt rätt till familjeförmåner. Domstolen poängterade också att artikel 2 i förordningen innebär att den omständigheten att en familjemedlem till arbetstagaren har sin hemvist i en annan medlemsstat i princip gör att bestämmelserna i förordningen är tillämpliga.79 Det innebär att Försäkringskassan inte kan kräva att ett barn till en person som enligt förordning 883/2004 har Sverige som behörig stat också ska vara bosatt i Sverige för rätt till familjeförmåner (exempelvis barnbidrag). 
  
 Familjemedlemmars rätt till förmåner som är klassificerade som moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner är mer begränsade jämfört med förmåner klassificerade som familjeförmåner i enlighet med artikel 67 i förordning 883/2004 eftersom det inte finns en liknande bestämmelse för moderskaps och likvärdiga faderskapsför- måner. Som ovan nämndes om artikel 21 i jämförelse med skäl 20 gällande moderskap- och likvärdiga faderskapsförmåner bör familje- medlemmar ges skydd. Försäkringskassan har tolkat att det innebär ett yttersta skydd, det vill säga familjemedlemmar som inte kan få 
  
 77 
 EU-domstolens 
  dom i förenade målet Hoever och Zachow,  
 C-245/94 
  och  
 C-312/94 
  ECLI:EU:C:1996:379. 
  
 78Holm, E. (2014). “Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit In? – The Swedish Example”, European Journal of Social Security 2014/2 s. 127. 
  
 79 
 EU-domstolens 
  dom i Humer,  
 C-255/99, 
  ECLI:EU:C:2002:73 
  
 651 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 någon moderskaps- eller likvärdig faderskapsförmån i sitt bosättnings- land ska kunna få föräldrapenning i Sverige. Familjemedlemmen har dock i en sådan situation inte någon självständig rätt till föräldra- penning utan den i Sverige bosatta eller arbetande föräldern måste avstå sina föräldradagar till förmån för den andra familjemedlemmen.80 
  
 Klassificeringen och de svenska avräkningsreglerna 
  
 Svensk föräldrapenning lämnas inte, enligt 11 kap. 15 § SFB om det för samma barn och tid lämnas en motsvarande förmån enligt ut- ländsk lagstiftning.81 Det finns även en avräkningsregel för föräldra- penning i 12 kap. 33 § SFB. Den innebär att om en förälder har fått en förmån enligt utländsk lagstiftning som motsvarar föräldra- penning med anledning av ett barns födelse, ska den tid som den utländska förmånen har lämnats för, räknas av från det högsta antal dagar som föräldrapenning kan lämnas för. Bestämmelserna in- fördes för att undvika att oavkortade föräldrapenningsförmåner utges från två eller flera länder för vård av samma barn.82 Som ovan nämndes, finns inte någon bestämmelse i förordning 883/2004 om att föräldrapenningsdagar (eller liknade) som tagits ut i ett annat land ska avräknas i det andra landet när det gäller familjeförmåner. 
  
 23.5.4Nuvarande klassificering kan bestå 
  
 Bedömning: Den tudelade föräldrapenningen, som består av en del baserad på inkomst och en del som utgörs av en grund- ersättning, är svårförenlig med den struktur som finns i förord- ning 883/2004. Den svenska föräldrapenningen bör dock även fortsättningsvis klassificeras som moderskaps- och likvärdig faderskapsförmån. 
  
 80Försäkringskassans rättsliga ställningstagande 2011:1 
  
 81Föräldrapenningsförmåner (föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning) lämnas inte heller om en förälder för samma tid får sjuklön, sjukpenning eller motsvarande på grundval av svensk eller utländsk lagstiftning, 11 kap. 14 § SFB. 
  
 82Prop. 1994/95:197, s. 17. 
  
 652 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 Skälen för bedömningen: Vid Sveriges  
 EU-medlemskap 
  klassifice- rades föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning som moder- skapsförmåner. Dessa har därefter under en period varit klassifice- rade som familjeförmåner eftersom det innan regelverket moderni- serades inte fanns en kategori som var helt överensstämmande med en förmån som gällde på likartade villkor för både mödrar och fäder.83 Föräldrapenningen är sedan år 2011 åter klassificerade som moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner. 
  
 Jag har i detta avsnitt behandlat betydelsen av att klassificera för- äldrapenningen som familjeförmån respektive moderskaps- och lik- värdig faderskapsförmån. Av tidigare rättspraxis och de problem som har lyfts i detta kapitel framkommer att det finns vissa problematiska aspekter relaterade till klassificeringen av föräldrapenning som familje- förmån. Detta gäller bestämmelserna om tillämplig lag, berättigandet och beräkning av förmåner (jfr Rodriguez), möjligheterna att exportera familjeförmån via en familjemedlem till en annan medlems- stat samt gällande de som lämnat Sverige under föräldraledigheten. Klassificeringen av föräldrapenning som familjeförmån var avgörande i  
 Kuusijärv-målet 
  för att denna skulle kunna exporteras. 
  
 Konsekvensen av att klassificera föräldrapenning som en familje- förmån skulle kunna, enligt artikel 67, vara att även personer som aldrig själva varit bosatta eller försäkrade i Sverige kan göra anspråk på föräldrapenning utifrån den andra förälderns arbete i landet. I en svensk kontext med en individualiserad socialförsäkring kan det anses främmande att familjemedlemmar bosatta i en annan medlemsstat och som inte arbetar i Sverige kan ha rätt till förmåner som i vissa fall är baserad på inkomst från arbete i Sverige. Att klassificera den svenska föräldrapenningen som en moderskaps- eller likvärdig fader- skapsförmån kan å sin sida få negativa konsekvenser för familjemed- lemmar, eftersom artikel 67 inte är tillämplig. Detta får dock anses löst genom Försäkringskassans tillämpning eftersom i de fall en familjemedlem inte är berättigad till en likande förmån i bosättnings- staten kan föräldrapenning utbetalas från Sverige.84 Vid export från 
  
 83Regeringskansliets yttrande, Svar på motiverat yttrande angående föräldrapenning, ärende- nummer 2014/4101, den 19 augusti 2015. 
  
 84Försäkringskassans ställningstagande 2011:01. 
  
 653 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Sverige kan familjemedlemmarna endast ta del av föräldrapenning på grund och lägstanivå.85 
  
 Klassificering av svensk föräldrapenning 
  
 I förordning 1408/71 var moderskapsförmånen inte definierad utan endast uppräknad i kategorin förmåner vid sjukdom och moder- skap. Den var främst kopplad till de medicinska aspekterna av graviditet och förlossning, vilket inte är lika relevant i förord- ning 883/2004. 
  
 Skäl 19 i förordning 883/2004 ger inte någon ledning för när en nationell förmån ska klassificeras som moderskap- och likvärdiga faderskapsförmån eller som familjeförmån utan syftar till att tydlig- göra att båda föräldrarna ska kunna vårda sitt barn och få ersättning för förlorade arbetsinkomst. Detta är i linje med svensk föräldra- penning (i vart fall på  
 SGI-nivå) 
  eftersom den är en individuell för- säkring som täcker inkomstbortfall vid förvärvsuppehåll. Föräldra- försäkringen har ett även ett jämställdhetsperspektiv som syftar till att möjliggöra för föräldrar (mödrar och fäder) att kunna förena familje- och yrkesliv utan att föräldraledigheten får en negativ inverkan på föräldrarnas yrkesliv. Förmåner som ersätter inkomstför- luster borde därför kunna ses som moderskaps- och faderskaps- förmåner. Även andra nordiska länder har valt att klassificera för- måner som liknar föräldrapenningen (inkomstbaserade delar av er- sättning till föräldrar) som en moderskaps- och faderskapsförmån. I skäl 19 framgår även att moderskap- och faderskapsförmåner ut- ges under de första månaderna av ett nyfött barn. Den tid för vilket föräldrapenning kan lämnas med anledning av barnets födelse uppgår till 480 dagar vilket motsvarar tiden fram tills barnet är 16 månader. Jag bedömer dock att den tid under vilken en förmån kan tas ut inte bör beaktas i alltför stor omfattning eftersom tidsaspekten inte torde fylla något särskilt syfte vid klassificeringen. Det kan även noteras att det kan variera stort mellan de  
 EU-medlemsstaterna 
  även om det flesta stater har föräldrapenningförmåner och att ersättningen lämnas under olika lång tid. 
  
 85 Thomas, E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och  
 EU-rätten, 
  Juristförlaget i Lund s. 315. 
  
 654 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 Familjeförmåner enligt definitionen i både förordning 883/2004 och 1408/71 är ersättningar som är avsedda att kompensera för en familjs utgifter.  
 EU-domstolen 
  har gjort en bred tolkning av vad som enligt förordning 1408/71 ska anses utgöra familjeförmåner. Denna understöds av skäl 19 i förordning 883/2004 med däri angivna hänvis- ningar till Hoever och Ferguson och Hogan målen.86 I Bergström- målet ansåg  
 EU-domstolen 
  att det är utrett att svensk föräldrapen- ning, är en familjeförmån i enlighet med förordning 1408/71.87 Jag bedömer att det svenska barnbidraget, förlängt barnbidrag och fler- barnstillägg som är anmälda som familjeförmåner väl stämmer överens med definitionen av familjeförmåner. Hur en nationell föräldrapen- ningförmån är klassificerad när förordning 883/2004 tillämpas kan leda till olika resultat gällande rätten för en familjemedlem att begära en förmån, rätten att exportera och risken för sammanfallande för- måner. 
  
 Med hänsyn till att det är bestämmelserna i kapitel 8 i förord- ning 883/2004 som gäller för familjeförmåner kan det få betydelse hur förmånerna klassificeras. Det finns flera problematiska aspekter med att klassificera föräldrapenning som en familjeförmån. 
  
 Med familjeförmåner följer primärt och sekundärt ansvar för dessa förmåner i gränsöverskridande situationer. Den inkomstrelaterade svenska föräldrapenningen är relativt hög i förhållande till flera andra länder. Det kan medföra tilläggsutbetalningar med anledning av arti- kel 68 i förordning 883/2004. Familjeförmåner från respektive land räknas ihop och jämförs, vilket kan innebära att Sverige får utge till- läggsbelopp (som sekundärt ansvarigt land) i förhållande till länder som har klassificerat sin motsvarande förmån till föräldrapenning som moderskaps- faderskapsförmåner. Samma sak gäller i förhållande till länder där exempelvis barnbidraget är lägre. 
  
 Prioritetsreglerna i artikel 68 i förordning 883/2004 avser att för- hindra att familjeförmåner utges för samma period och samma slag för familjemedlem. Det finns inte motsvarande särskilda prioritets- regler för moderskap- och faderskapsförmåner. Ett möjligt problem 
  
 86 
 EU-domstolens 
  dom i förenade målet Hoever och Zachow,  
 C-245/94 
  och  
 C-312/94 
  ECLI:EU:C:1996:379.  
 EU-domstolens 
  som Hogan,  
 C-275/96, 
  ECLI:EU:C:1998:279. Under 2013 fastslog  
 EU-domstolen 
  i de förenade målen Hliddal och Bornand, en vid tolkning av familjeförmåner med åberopande av Hoever och Ferguson samt Kuusijärvi.  
 EU-domstolens 
  dom i de förenade målen  
 C-216/12 
  Hliddal och,  
 C-217/12 
  Bornand, ECLI:EU:C: 2013:568. 
  
 87 
 EU-domstolens 
  dom Snyder,  
 C-257/10, 
  ECLI:EU:C:2011:839, punkt 37. 
  
 655 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 handlar därför också om administrativt merarbete eftersom myndig- heterna i olika medlemsstaterna måste kunna fastställa ansvarsfördel- ningen och få information om vilken rätt till förmåner det finns i de andra länderna och på vilka grunder. Om den svenska föräldrapen- ningen klassificeras som en familjeförmån kan det befaras att en sam- ordning enligt artikel 68 i förordning 883/2004 kan innebära att familjeförmåner från annan medlemsstat (en annan sekundärt an- svarig stat än Sverige) kan leda till att den svenska föräldrapenningen minskas med andra familjeförmåner som är mer grundersättningar i den andra staten, exempelvis barnbidrag.88 
  
 Det är inte meningen att en person ska få överlappande rättigheter eller förmåner och artikel 68 är inte tillämplig när den svenska föräldrapenningen är klassificerad som en moderskap- och fader- skapsförmån, men enligt min bedömning innebär det inte en kumu- lering av förmåner även om föräldrapenningen klassificeras som moderskap- och likvärdig faderskapsförmån med anledning av arti- kel 10 i förordning 883/2004. Det sker även en avräkning enligt svensk nationell rätt för förmåner som motsvarar föräldrapenningen från ett annat land. Det är därför inte möjligt att en förälder får be- hålla eventuella överlappande rättigheter till föräldrapenning om den klassificeras som moderskap- och faderskapsförmåner. De svenska avräkningsreglerna i SFB förhindrar en kumulering av förmåner.89 
  
 Om föräldrapenningen klassificeras som en moderskaps- eller likvärdig faderskapsförmån lämnas föräldrapenning till den berätti- gade föräldern utan att andra förmåner, vars syfte och karaktär är annorlunda, minskar ersättningen.90 Att i stället klassificera föräldra- penningen som en familjeförmån skulle innebära en försämring för en person som nyttjar den fria rörligheten eftersom föräldrarna riskerar att få en lägre ersättning än vad de får om föräldrapenningen är klassi- ficerad som en moderskaps- och likvärdig faderskapsförmån. Det är alltså en försämring för en person som har nyttjat den fria rörligheten i jämförelse med de i en icke gränsöverskridande situation som inte rört sig över gränserna.91 
  
 88Holm, E. (2014).”Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit In? – The Swedish Example”, European Journal of Social Security 2014/2 s. 134 f. 
  
 8912 kap. 33 och 34 §§ SFB. 
  
 90Artikel 10 i förordning 883/2004. 
  
 91Regeringskansliets yttrande (2015). 
  
 656 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 Slutligen är ett annat problem med att många andra medlemsstater har klassificerat föräldrapenningen (inkomstbaserade delar av ersätt- ning till föräldrar) som en moderskaps- eller likvärdig faderskaps- förmån. Eftersom den gränsöverskridande rörligheten till och från Sverige är stört inom Norden, är det särskilt intressant att exempelvis Finland och Danmark har klassificerat föräldrapenningen som en moderskapsförmån.92 I artikel 11.1 i den Nordiska konventionen finns dessutom särskilt reglerat om förmåner vid föräldraskap. Vid beräk- ning av tilläggsbelopp och överskjutande belopp undantar man in- komstrelaterade förmåner som är avsedda att kompensera för in- komstbortfall vid föräldraskap i enlighet med artikel 68.2 i förord- ning 883/2004. Det verkar således inte vara helt förenligt med det nordiska samarbetet och de nordiska välfärdsmodellerna att klassi- ficera inkomstrelaterade förmåner vid föräldraledighet som familje- förmåner.93 
  
 Jag bedömer att med anledning av de argument som har framförts ovan att det finns skäl för att föräldrapenningen kan klassificeras som både familjeförmån och moder- faderskapsförmån. Dock har, som också framgått ovan, klassificeringen av den svenska föräldrapen- ningen medfört vissa problem sedan  
 EU-inträdet. 
  Även den svenska föräldrapenningens konstruktion medför att klassificeringen av för- månen är svår. Föräldrapenningen har drag av en individualiserad moderskaps- och likvärdig faderskapsförmån som kompenserar för inkomstbortfallet, men även drag av klassiska familjeförmåner. Det senare avser föräldrapenning på grund och lägstanivå. 
  
 Jag bedömer att definitionen av en familjeförmån i förord- ning 883/2004 inte överensstämmer helt med den svenska föräldra- penningen på  
 SGI-nivå 
  eftersom den är en individuell försäkring som täcker inkomstbortfall. Den borde sålunda fortsättningsvis även kunna klassificeras som en moderskaps- och likvärdig faderskaps- förmån. Det skulle även vara möjligt att anse föräldrapenning på grund och lägstanivå som en familjeförmån eftersom den i vart fall delvis har mer karaktär av att vara en klassisk familjeförmån enligt definitionen i förordningarna. Dessa grundersättningar liknar mer andra förmåner som Sverige klassificerat som familjeförmån (exem- 
  
 92 
  
 MISSOC jämförande tabell om moderskap och likvärdiga faderskapsförmåner den 
  
 16 november 2016. 
  
 93 
  
 Thomas, E. (2014). “Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit 
  
 In? – The Swedish Example”, European Journal of Social Security 2014/2 s. 136. 
  
 657 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 pelvis barnbidraget) eftersom den inte förutsätter arbete, utan är en grundersättning för alla föräldrar och syftar till att ge familjen viss levnadsstandard. Jag bedömer att det största problemet med klassifi- ceringen inte handlar om sammanfallandet av förmånerna och tilläggs- beräkningar utan om det problem som inledningsvis togs upp om att familjemedlemmarnas situation påverkas av hur förmånerna klassi- ficeras. Dock har de potentiella negativa konsekvenserna av att klassi- ficera den svenska föräldrapenningen som en moderskaps- eller likvärdig faderskapsförmån genom att artikel 67 inte är tillämplig lösts genom Försäkringskassans tillämpning eftersom i de fall en familje- medlem inte är berättigad till en liknande förmån i bosättningsstaten kan föräldrapenning, på grund och lägstanivå, utbetalas från Sverige.94 Flera andra medlemsstater har en grundersättning som faller in under familjeförmåner.95 Det kan övervägas om det inte bör göras för- ändringar i föräldraförsäkringen för att renodla föräldraförsäkringen till att bättre överensstämma med de normativa strukturerna i för- ordningen. Detta bedömer jag bör utredas vidare. 
  
 23.6Att omfattas av svensk social trygghet vid gränsöverskridande situationer genom 
  
 arbete och bosättning för personer från stater utanför EU/EES 
  
 Utöver  
 EU-rättsliga 
  rättsakter finns internationella avtal och kon- ventioner som har till syfte att samordna och reglera tillämpningen av olika länders socialförsäkringssystem. Även EU har ingått avtal med länder utanför unionen för att utveckla politiska, ekonomiska och sociala förbindelser med omvärlden. Det finns avtal där likabehand- lingsprincipen gäller i förhållande till anställningsförhållande men inte till social trygghet. Utöver dessa finns internationella överenskom- melser som ställer krav på att länderna ser till att personer har tillgång till viss social trygghet samt har vissa rättigheter vid migration, exem- pelvis överenskommelser inom FN, ILO och Europarådet (se vidare kapitel 9). 
  
 94Försäkringskassans ställningstagande 2011:01. 
  
 95Holm, E. (2014).”Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit In? – The Swedish Example”, European Journal of Social Security 2014/2 s. 138. 
  
 658 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 Samtliga bilaterala avtal om social trygghet har bestämmelser om vilket lands lagstiftning som personkretsen ska omfattas av. Vissa av avtalen anger bosättningslandet som behörig stat och andra arbetslandet. I en situation när en person från tredje land kommer till Sverige och inte omfattas av varken förordning 883/2004 eller ett av- tal om social trygghet, ska hans eller hennes rätt till socialförsäkring i Sverige bedömas i enlighet med SFB: s regler.96 
  
 I oktober 2016 var det cirka 18 000 beviljade tillfälliga arbetstill- stånd för personer utanför EU.97 
  
 De i denna grupp som inte bedöms ha egentlig hemvist i landet enligt SFB och folkbokföringslagen omfattas i dag enbart av den arbetsbaserade socialförsäkringen. De kan alltså inte ta del av de bosättningsbaserade socialförsäkringsförmånerna eller subventio- nerad hälso- och sjukvård i Sverige. Även om de omfattas av den arbetsbaserade försäkringen, kan tredjelandsmedborgare som har kortare anställningar än sex månader i Sverige inte ta del av de arbets- baserade förmånerna eftersom de inte har en sjukpenninggrundande inkomst. För att SGI ska kunna fastställas krävs ett arbete i Sverige som kan antas vara under minst sex månader i följd eller vara år- ligen återkommande. Dessutom är ett krav att den årliga inkomsten ska uppgå till 24 procent av prisbasbeloppet. 
  
 23.6.1Ingen förändring av reglerna för medborgare från tredje land 
  
 Bedömning: Nuvarande regelverk för tredjelandsmedborgare bör inte förändras. 
  
 Skälen för bedömningen: Jag har övervägt huruvida arbetstagare från tredje land ska ha samma utgångsläge som arbetstagare från EU/EES och omfattas av både den arbetsbaserade och bosättnings- baserade socialförsäkringen i Sverige även vid kortare arbete här i landet. Detta har gjorts mot bakgrund av att denna grupp bidrar till att finansiera de sociala trygghetssystemen genom både skatter och avgifter i Sverige, samt att arbete är grunden för att upprätthålla de 
  
 965 och 6 kap. SFB. 
  
 97Uppgift från Svensk Näringsliv. Se även Migrationsverket. 
  
 659 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 svenska välfärdssystemen. Detta skulle kunna motivera att denna grupp av arbetstagare kan få ta del av de svenska bosättningsbaserade förmånerna utan att de faktisk är bosatta i landet. Detta kan dock bli problematiskt i relation till vissa förmåner, som exempelvis in- tjänandet av garantipension som beräknas utifrån antalet år som per- sonen i fråga har bott i Sverige.98 Om denna grupp skulle omfattas av de bosättningsbaserade förmånerna skulle de som arbetstagare tjäna in till garantipension i Sverige utan att vara faktiskt bosatta här i landet, vilket skapar problem eftersom garantipension endast kan utbetalas till de som bor i Sverige eller annan  
 EU-medlemstat 
  och till Kanada. 
  
 Min bedömning är därför att en arbetstagare från tredje land som inte uppfyller bosättningskraven i SFB eller folkbokförings- lagen endast ska omfattas av den arbetsbaserade socialförsäkringen. 
  
 När det gäller tillgång till bosättningsbaserade socialförsäkrings- förmåner för tredjelandsmedborgare (som inte omfattas av förord- ning 883/2004 genom förordning 1231/2010 eller ett bilateralt avtal om social trygghet) krävs i dag att de antas vistas i Sverige längre än ett år för att anses som socialförsäkringsrättsligt bosatta i landet. Mitt förslag gällande 5 kap. 3 § SFB innebär att kriterierna för bosättnings- bedömningen i gränsöverskridande situationer kommer att utvecklas och kompletteras för att möjliggöra en mer utförlig och välavvägd bosättningsbedömningen i gränsöverskridande situationer. Ett av de styrande kriterierna för socialförsäkringsrättslig bosättning i dag är uppehållstillstånd i Sverige. Jag har föreslagit att detta kriterium ska vara fortsatt styrande. Det betyder att tredjelandsmedborgare som inte omfattas av förordning 883/2004 eller ett avtal om social trygghet måste ha uppehållstilstånd samt uppfylla andra kriterier för att kunna anses som socialförsäkringsrättsligt bosatta i Sverige (se vidare kapitel 19). Föreslaget innebär vidare att arbete i landet ska vara ett av kriterierna för bosättning i Sverige. Detta kan innebära att fler arbetstagare från tredje land kan bedömas som socialför- säkringsrättsligt bosatta i Sverige. Det är dock viktigt att poängtera att konsekvensen av att fler omfattas av det svenska socialförsäkrings- systemet genom bosättning inte är detsamma som att alla kommer att begära eller ha rätt till de bosättningsbaserade socialförsäkrings- förmånerna. Därutöver innebär mitt förslag att barns bosättning ska 
  
 98 67 kap. 25 § SFB. 
  
 660 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 bedömas enskilt, att en separat bosättningsbedömning ska göras för alla familjemedlemmar. 
  
 Avslutningsvis bör det uppmärksammas att arbetstagare från tredje land som inte bedöms som bosatta i landet enligt folkbok- föringslagen inte kommer ha tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige. Tredjelandsmedborgare har ingen särskilt reglerad tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård utan 3 § hälso- och sjukvårslagen (1982:763) är tillämplig för denna grupp.99 Om det rör sig om längre anställningar med både uppehållstillstånd och arbetstillstånd på minst ett år folkbokförs dessa personer som regel och har därmed tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i Sverige. Det största problemet för gruppen tredjelandsmedborgare med kortare arbete i Sverige, såsom säsongsarbetare, torde således vara avsaknaden av tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i landet. För kortare arbeten i Sverige, krävs därför att arbetstagare har egna sjukvårdsförsäkringar som gäller i Sverige för att de inte ska be- höva betala eventuella sjukvårdskostnader i Sverige med egna medel. Det är således den enskildes ansvar att ordna en sådan försäkring, men jag anser att arbetsgivare har ett ansvar för att informera arbetstagare från tredje land om denna reglering och dess konse- kvenser för den enskilde. 
  
 23.7Utbetalning av socialförsäkringsförmåner utomlands 
  
 23.7.1Arbetsbaserade socialförsäkringsförmåner 
  
 De arbetsbaserade socialförsäkringsförmånerna är till stor del in- tjänade förmåner och är alltså knutna till en persons arbete i Sverige. Så länge man har en anställning i Sverige finns inget krav på bosätt- ning i Sverige för rätten till ersättning, varken i SFB eller i lagen (1991:1047) om sjuklön. Samma rättigheter gäller därmed för alla som arbetar eller bedriver näringsverksamhet i Sverige. SFB innehåller dock några särskilda bestämmelser som begränsar möjligheten till utbetalning av arbetsbaserade kontantförmåner vid vistelse utom- lands. Dock är möjligheten till utbetalning av arbetsbaserade för- 
  
 99 Med undantag av de tredjelandsmedborgare som omfattas av förordning 883/2004 och vissa bilaterala avtal om social trygghet. 
  
 661 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 måner vid sjukdom, graviditet, tillfällig vård av barn och rehabilitering vid bosättning eller vistelse utomlands begränsad eftersom de endast utbetalas om ersättningsfallet inträffade utomlands i samband med att en person utförde arbete som ska ses som arbete i Sverige. 
  
 Sjukpenning, rehabilitering, rehabiliteringsersättning, bidrag till arbetshjälpmedel, graviditetspenning, föräldrapenning på grundnivå och sjukpenningnivå samt tillfällig föräldrapenning är förmåner som enligt SFB kan lämnas under utlandsvistelse endast om Försäkrings- kassan medger att den försäkrade reser till utlandet under ersättnings- fallet, eller om ett ersättningsfall inträffar under arbete utomlands.100 Sådant medgivande lämnas vanligen om resan inte försvårar tillfrisk- nandet eller negativt påverkar möjligheterna till rehabilitering. En anledning till att begränsningen infördes var att möjligheterna till en effektiv sjukkontroll ansågs vara mycket begränsade om den för- säkrade vistas utomlands.101 
  
 Huruvida denna bestämmelse är i överensstämmelse med för- ordning 883/2004 har prövats av Kammarrätten i Stockholm. Målet gällde en man som under tid med sjukpenning vistats i annan med- lemsstat under en längre tid än vad Försäkringskassan medgivit. Artikel 21.1 i förordning 883/2004 innebär enligt Kammarrättens dom att en person som omfattas av svensk socialförsäkring vid vis- telse i en annan medlemsstat har rätt till kontantförmåner som utges enligt svenska bestämmelser. Försäkringskassan kunde alltså inte neka ersättning till en person som uppfyller de materiella villkoren för en förmån, enbart på grund av att personen i fråga bosätter sig eller vistas i en annan medlemsstat. Det skulle enligt Kammarrätten strida mot unionsrätten.102 Utifrån detta kan det alltså tolkas som att 6 kap. 15 § SFB inte är tillämplig vid rörlighet inom EU/EES och Schweiz. Någon vägledande dom från HFD finns inte. 
  
 Man kan dock ställa sig frågande till Kammarrättens bedömning, då bestämmelsen i 6 kap. 15 § SFB endast reglerar formerna för ut- betalning till en annan stat och inte rätten till ersättning som sådan. Försäkringskassan är den tillämpande myndigheten som har ett upp- drag att kontrollera att en enskild är försäkrad för en förmån och uppfyller förmånsvillkoren i övrigt. För att kunna bedöma om för- 
  
 1006 kap. 15 § SFB. 
  
 101Prop. 1983/84:40 bilaga 3, s. 17. 
  
 102Kammarrätten i Stockholms dom i mål nr  
 19–14 
  och  
 20–14. 
  
 662 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 månsvillkoren är uppfyllda är det rimligt att Försäkringskassan känner till var den enskilde befinner sig. Så länge det inte finns någon vägledande dom från HFD som anger något annat, bör För- säkringskassan kunna kräva att en förmånstagare som reser till en annan medlemsstat anmäler det till myndigheten. 
  
 När det gäller inkomstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning, och arbetskadeersättning och olika former av pensioner kan dessa lämnas till en försäkrad som vistas utomlands så länge som rätten till förmånen består. När det gäller utbetalning utomlands får det enligt 110 kap. 15 § SFB krävas bevis om att rätten till förmånen består. När det gäller övriga arbetsbaserade socialförsäkringsför- måner kan även dessa fortsätta att utbetalas till personer som är bosatta eller vistas längre tid utomlands så länge personen i fråga fortsätter att uppfylla de materiella villkoren. Det finns dock viss begräsning av föräldrapenning över lägstanivån som kräver en viss anknytning till Sverige. I 6 kap. 16 § SFB framgår att föräldrapenning på grund- eller  
 SGI-nivå 
  lämnas till en person som vistas utomlands så längre rätten till förmånen består om barnet är bosatt i Sverige eller i samband med att ett barn hämtas i samband med adoption, om Försäkringskassan medger det. I förarbetena till socialförsäkrings- lagen framgår att förmånen är helt arbetsbaserad och ska kunna ut- betalas även när ett barn vistas utomlands, men att kravet på att barnet ska vara bosatt i Sverige ska behållas. Bosättningskravet syftar till att tydliggöra att det ska finnas en anknytning till Sverige för att kunna uppbära denna förmån, som kan utbetalas under en lång tidsperiod.103 Jag bedömer att bestämmelsen om föräldrapen- ning och krav på att barnet är bosatt är tillämplig och förenlig med förordning 883/2004 under förutsättning att föräldrapenning klassificeras som moder- och likvärdig faderskapsförmån. I det fall föräldrapenningen omklassificeras till familjeförmån kan inte kravet på barnets bosättning upprätthållas. 
  
 Av en särskild bestämmelse i SFB följer att närståendepenning endast får lämnas vid vård här i landet.104 Närståendepenning, som är en arbetsbaserad förmån, omfattades till en början inte av sam- ordningsbestämmelserna i förordning 1408/71, med anledning av att 
  
 103Prop. 1998/99:119 s. 150. 
  
 10447 kap. 3 § 2 SFB. 
  
 663 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 det är en förmån som ges för en anhörig.105 Högsta förvaltnings- domstolen har dock i ett mål fastställt att närståendepenning är en kontantförmån vid sjukdom enligt artikel 3 i förordning 883/2004106 för en vårdbehövande (som var försäkrad i Sverige). Det innebär också att det är en förmån som kan exporteras till andra medlems- stater. Domstolen ansåg att en tillämpning av den nationella bestäm- melsen enligt unionsrätten vore en otillåten begränsning av arbets- tagares, medborgares och tjänsters rörlighet samt att den skulle strida mot kravet på att unionsmedborgare i samma situation inom för- dragets tillämpningsområde ska få samma rättsliga behandling.107 Närståendepenning kan utges vid vård i andra medlemsländer, och vården behöver alltså inte ges i Sverige. Jag bedömer således att den nationella bestämmelsen inte är tillämplig vid vård som ges inom EU/EES. 
  
 Men rättsläget är i dag oklart om en person som är försäkrad i Sverige kan vårda en sjuk anhörig som inte omfattas av svensk socialförsäkring och vården sker inom EU/EES. Det följer av den nationella bestämmelsen att den vårdbehövande behöver vara för- säkrad för någon bosättningsbaserad, arbetsbaserad eller övrig för- mån i SFB.108 Min bedömning när det gäller närståendepenning och kravet på att den vårdbehövande ska vara försäkrad i Sverige är att den bör kunna upprätthållas. Den som är närstående och även den vårdbehövande ska enligt min mening omfattas av svensk social- försäkring även om vården ges i ett annan  
 EU/EES-stat. 
  
 23.7.2Bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner 
  
 De bosättningsbaserade socialförsäkringsförmånerna är till största delen skattefinansierade. För att en person ska kunna ta med sig en bosättningsbaserad förmån vid utlandsvistelse krävs att han eller hon fortfarande anses som bosatt i Sverige.109 En person anses som 
  
 105SOU 1993:115, s. 198. 
  
 106Artikel 4.1 a i förordning 1408/71. 
  
 107RÅ 2010 ref. 52. 
  
 10847 kap. 3 § 1 SFB. Det kan i teorin uppstå en situation där en vårdbehövande som varken bor eller arbetar i Sverige ändå omfattas av en övrig förmån, exempelvis smittbärarersättning. 
  
 109I enlighet med 5 kap. 3 § andra stycket SFB. 
  
 664 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 bosatt i Sverige om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.110 Det finns dock undantag för denna regel. 
  
 En person som lämnar Sverige för tid som kan ha betydelse för socialförsäkringsskyddet ska anmäla det till Försäkringskassan.111 
  
 Det finns inga begränsningar i SFB om utbetalningen av bosätt- ningsbaserade förmåner om personen anses bosatt i Sverige och vistas inom EU/EES. Däremot är de av Sverige anmälda särskilda icke av- giftsfinansierade förmånerna, äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer, undantagna från export eftersom dessa förmåner endast utges i bosättningslandet enligt förordning 883/2004. 
  
 Försäkringskassan har meddelat särskilda föreskrifter om sättet och tiden för utbetalning.112 
  
 I SFB finns dock begränsningar gällande utbetalning av för- måner för personer som vistas i ett land utanför EU/EES. Bo- sättningsbaserade förmåner i dessa fall kan endast utbetalas om vistelsen i en sådan stat antas vara som längst sex månader. Det finns dock en särreglering för äldreförsörjningsstöd i SFB där tidsgränsen för utbetalning i samband med utlandvistelse är tre månader.113,114 Det finns även mer långvariga bosättningsbaserade förmåner som kan betalas ut så länge som en person anses bosatt i Sverige (som regel upp till ett år). Dessa har alltså inte den begräns- ning på sex månader som allmänt gäller för bosättningsbaserade för- måner. Detta undantag gäller för sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning, garantipension, särskilt pensionstillägg, efter- levandestöd och garantipension till omställningspension.115 Vidare finns möjlighet att söka om dispens hos Försäkringskassan eller Pensionsmyndigheten om bosättningen i Sverige inte anses bestå eller 
  
 1105 kap. 3 § SFB. 
  
 111110 kap. 45 § SFB. 
  
 112Försäkringskassans föreskrifter (FKFS 2010:4) om sättet och tiden för utbetalning av vissa förmåner, ersättningar och bidrag till den som vistas eller bor utomlands. 
  
 1135 kap. 14 § 1 stycket SFB. 
  
 114Äldreförsörjningsstöd utbetalas för vad som är en skälig levnadsnivå enligt svenska förhållan- den och utbetalas som regel bara till de som vistas i landet. De som har kommit till Sverige senare i livet, kan i vissa fall ha en starkare anknytning till hemlandet. Av humanitära skäl tillåts därför vistelse utanför EES i tre månader med bibehållet stöd. Se prop. 2000/01:136 s. 23. 
  
 1155 kap. 14 § andra stycket SFB. Det finns möjlighet att söka om dispens hos Försäkringskassan eller Pensionsmyndigheten om det bedöms som uppenbart oskäligt att inte fortsätta att betala ut förmånen. (garantipension utanför EU om enskilde inte kan påverka hälsoskäl, krig m.m. Det ska användas restriktivt. Se prop. 1998/99:119 s 148. Krav finns på bevisning, 114 kap. 15 § SFB och levnadsintyg enligt Pensionsmyndighetens föreskrift om levnadsintyg (PFS 2012:2). 
  
 665 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 om rätten till utbetalning utomlands har upphört.116 I sådana fall får förmåner enligt 5 kap. 18 § SFB fortsätta att lämnas ut om det med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt att inte fortsätta att betala ut förmånen. I Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2000:1) om bosättnings- och arbetsbaserad för- säkring anges bland annat att det ska röra sig om uppenbart oskäliga situationer som den enskilde inte själv kan påverka. Det kan till exempel röra sig om sjukdom, naturkatastrof, krigshandlingar och transporthinder. Som ett exempel på tillämpning av denna dispens- regel kan nämnas ett mål i Kammarrätten som rörde makar som flyttat från Sverige till Chile på grund av deras behov av stöd och hjälp av sina barn i samband med försämrad hälsa. Makarna var eko- nomiskt beroende av garantipensionen. Kammarrätten fann i detta mål att det var oskäligt att dra in makarnas garantipension.117 
  
 Tidsbegränsningen för att utbetalning av bosättningsbaserade för- måner vid längre vistelse utanför EU/EES gäller dock inte för vissa personkategorier. I 5 kap. 15 § SFB framgår att för utsända stats- anställda och deras familjemedlemmar gäller inte tidsbegränsningen på sex månader och inte heller kravet på medgivande. Statsanställda och deras familjemedlemmar anses som bosatta i Sverige under hela utlandsvistelsen och därför finns det inga begränsningar i utsänd- ningstiden. Tidsbegränsningen gäller inte heller för biståndsarbetare och studenter samt deras familjemedlemmar för vissa familjeförmåner. För biståndsarbetare och utlandsstuderande är den förlängda rätten till fortsatt utbetalning begränsad till de bosättningsbaserade familje- förmånerna föräldrapenning på lägstanivå och grundnivå, barn- bidrag, underhållsstöd och adoptionsbidrag.118 
  
 När det gäller utbetalning utomlands får det enligt 110 kap. 15 § SFB krävas bevis om att rätten till förmånen består. Bestämmelsen gäller samtliga förmåner enligt SFB och ger möjlighet till kontroll i samband med utbetalningar till utlandet. Ett exempel är Pensions- myndighetens föreskrifter (2012:2) om levnadsintyg. 
  
 1165 kap. 18 § SFB. 
  
 117Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 3822-3823-13. 
  
 1185 kap. 15 § SFB. 
  
 666 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 23.7.3 Rätt till utbetalning inom EU/EES 
  
 Exporträtten i förordning 883/2004 
  
 En person som omfattas av förordning 883/2004 har rätt att erhålla eller ha kvar sina intjänande rättigheter från den behöriga staten även om han eller hon inte är bosatt där. I artikel 48.2  
 EUF-fördraget 
  förstärks exportabilitetsprincipen genom att det anges att förmånerna betalas ut till personer bosatta inom medlemsstaternas territorier. Frågan om export av kontantförmåner är nära knutet till att personen omfattas av den statens försäkring och det är endast under förutsätt- ning att en person är försäkrad som han eller hon kan exportera förmåner. Den generella principen om exportabilitet innebär att en person som har rätt till kontantförmåner från en medlemsstat (den behöriga staten, vilket oftast arbetsstaten) kan få förmåner även om han eller hon bor i en annan medlemsstat (exempelvis barnbidrag). Personen ansöker om kontantförmåner i den medlemsstat där han eller hon är försäkrad och ska inte nekas dem på grund av att per- sonen eller hans eller hennes familjemedlemmar bor i en annan med- lemsstat, så länge som övriga kriterier för rätten till förmåner är upp- fyllda. Export av förmåner mellan staterna är en förutsättning för att undvika diskriminering på grund av bosättning. I skäl 37 till förord- ning 883/2004 framgår att bestämmelser som avviker från principen om att förmåner kan exporteras måste tolkas strikt. Dock är export- principen olika omfattande eller generös för de olika förmånerna eftersom det finns regler om export i avdelning III för de olika för- månerna att ta hänsyn till. Sammanfattningsvis är förmåner inom sjuk- doms, moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner kontantför- måner som är exportabla. Familjeförmåner är enligt artikel 67 i förordning 883/2004 exportabla från den behöriga staten även till den försäkrades familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat. Pensioner är fullt exportabla. Utbetalningarna av de olika pensionerna från olika länder ska dock fördelas proportionerligt  
 (pro-rata) 
  och den totala pensionen som en person erhåller baseras på försäkrings- perioder som personen har fullgjort i respektive medlemsstat som an- ställd, egenföretagare eller genom bosättning. 
  
 För arbetslöshetsförmåner finns vidare särskilda bestämmelser om export av förmåner när en arbetslös person önskar söka arbete i en 
  
 667 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 annan medlemsstat med bibehållen arbetslöshetsersättning från den behöriga staten.119 För att ha rätt att exportera sin arbetslöshetsersätt- ning till en annan medlemsstat ska den arbetslöse ha varit registrerad som arbetssökande under minst fyra veckor samt registrera sig som arbetssökande i den medlemsstat till vilken personen reser. Vidare krävs intyg U2 från den behöriga institutionen i den första medlems- staten.120 Enligt artikel 64.1 a i förordning 883/2004 kan den behöriga institutionen ge den sökande tillstånd att resa innan de fyra veckorna har passerat.121 
  
 Frågan om perioden om minst fyra veckor har prövats i det svenska målet Rydergård.122  
 EU-domstolen 
  gav beskedet att det är nationell rätt som avgör huruvida en person kan anses vara tillgänglig för Arbetsförmedlingen i den mening som avses i artikel 69.1 a i för- ordning 1408/71. Domstolen ansåg vidare att för att uppfylla fyra- veckorsvillkoret i artikel 69 måste en person vara tillgänglig för Arbetsförmedlingen i totalt minst fyra veckor efter att han eller hon blev arbetslös, men att det dock inte är nödvändigt att fyraveckors- perioden är sammanhängande. 
  
 Exporträtten i förordning 492/2011 är begränsad 
  
 När det gäller sociala förmåner i förordning 492/2011 omfattar den förordningen enbart arbetstagare och deras familjemedlemmar. En- ligt artikel 7 i förordningen gäller rätten till likabehandling bara när en anställd och hans eller hennes familjemedlemmar befinner sig i en medlemsstat och förordningen ger därför ingen rätt för en arbets- tagare att exportera svenska förmåner. 
  
 119Artikel 64 i förordning 883/2004. 
  
 120Tidigare gällde intyg E303. I Sverige är det IAF som utfärdar dessa, 48 § ALF. 
  
 121Situationer som avses kan till exempel vara att den sökande ska resa med make, maka, registrerad partner eller sambo som har fått en anställning i en annan medlemsstat. Detta följer av Administrativa kommissionens rekommendation U2. 
  
 122 
 EU-domstolens 
  mål Miller, C 215/00, ECLI:EU:C:2002:111. 
  
 668 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 23.8Krav på uppehållstillstånd för utbetalning av socialförsäkringsförmåner 
  
 Gällande utbetalning av bosättningsbaserade socialförsäkringsför- måner anges i 5 kap. 12 § första stycket SFB att för en person som enligt utlänningslagen behöver ha uppehållstillstånd i Sverige får bo- sättningsbaserade förmåner lämnas tidigast från och med den dag ett sådant tillstånd börjar gälla, men inte för längre tid tillbaka än tre månader. Om det finns synnerliga skäl får förmåner lämnas även om uppehållstillstånd inte har beviljats. Dock får sådana förmåner inte lämnas för tid då bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande har lämnats till den försäkrade, om förmånerna är av motsvarande karaktär.123 
  
 23.8.1Andra begränsningar av utbetalning av bosättningsbaserade förmåner 
  
 SFB är subsidiär till lagen (1994:137) om mottagande av asyl- sökande (LMA). Det innebär att asylsökande som omfattas och har fått bistånd enligt LMA inte har rätt till förmåner av motsvarande karaktär i enlighet SFB. Syftet med begränsningen i utbetalningen av bosättningsbaserade förmåner är att det inte ska utgå dubbla för- måner och den avser bosättningsbaserade förmåner av liknande slag inte ska utbetalas. En förmån som nämndes i samband med införan- det av bestämmelsen var barnbidrag.124 Enligt LMA kan asylsökande få bistånd till logi, bostadsersättning, dagersättning och särskilt bi- drag för den dagliga livsföringen. Vilka bosättningsbaserade förmåner enligt SFB som kan anses vara av motsvarande karaktär som de i för- fattningarna om bistånd till asylsökanden anser jag i vart fall är äldre- försörjningsstöd, bostadstillägg för pensionärer och andra bostads- bidrag. Det är dock inte omöjligt att även andra bosättningsbaserade förmåner skulle kunna vägras, exempelvis efterlevandestöd och för- äldrapenning som utges på lägstanivå eller grundnivå.125 
  
 1235 kap. 12 § andra stycket SFB. 
  
 124Prop. 1998/99:119 s. 100. 
  
 669 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Av 6 kap. 14 § SFB framgår att den som enligt utlänningslagen (2005:716) behöver ha arbetstillstånd i Sverige eller ett uppehålls- tillstånd med motsvarande verkan inte har rätt till arbetsbaserade förmåner förrän ett sådant tillstånd har beviljats. Ersättning får läm- nas tidigast från och med den dag då tillståndet börjar gälla men inte för längre tid tillbaka än tre månader före det att tillståndet beviljades. Enligt paragrafens andra stycke gäller begränsningarna dock inte för ersättningar från arbetsskadeförsäkringen, eftersom den har anknyt- ning till skadeståndsrätten. Det finns inga synnerliga skäl att bevilja arbetsbaserade förmåner om inte tillstånden har beviljats. 
  
 Begränsningar av möjligheten till uppehållstillstånd i Sverige 
  
 Lagen (2016:752) om tillfälliga begräsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige trädde i kraft den 20 juli 2016 och ska gälla i tre år. I 5 § i denna lag regleras de tidsbegränsade uppehålls- tillstånden för skyddsbehövande. Den som bedöms vara flykting får ett uppehållstillstånd som gäller i tre år och den som bedöms vara alternativt skyddsbehövande får ett tillstånd för 13 månader. Om personen fortfarande har skyddsskäl när uppehållstillståndet går ut, kan han eller hon få ett förlängt uppehållstillstånd i Sverige. Om per- sonen kan försörja sig själv kan han eller hon få ett permanent uppe- hållstillstånd.126 
  
 Lagstiftningen väcker frågan om rätt till social trygghet efter att det tidsbegränsade tillståndet löpt ut och utlänningen ansökt om förlängt tillstånd, men ännu inte beviljats ett sådant. En ökad inströmning av ansökningar om förlängning av uppehållstillstånd kommer med stor sannolikhet att öka. Det kan även innebära att handläggningstiderna blir längre hos Migrationsverket. 
  
 Det är i dag inte klarlagt i gällande regelverk vad som gäller för rätten till socialförsäkringsförmåner när en person har ansökt om förlängt uppehållstillstånd, men det gällande uppehållstillståndet har löpt ut under tiden Migrationsverket handlägger ärendet. HFD har bedömt i en nyligen avkunnad dom som gällde en kvinna från Vietnam att enligt 5 kap. 12 § SFB skulle hon vid tidpunkten för för- säkringsfallet ha ett uppehållstillstånd för att kunna få bosättnings- 
  
 126 9 § lagen om tillfälliga begräsningar av möjligheten till uppehållstillstånd. 
  
 670 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 baserade socialförsäkringsförmåner. Kvinnan i målet åberopade som skäl att hon hade lämnat in ansökan om uppehållstillstånd, men att den försvunnit i posthanteringen. Vid förlust av ett uppehållstillstånd eller när det tidsbegränsade tillståndet löpt ut har en person enligt HFD inte rätt till bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner. Domstolen stödjer denna tolkning på förarbetena till nuvarande be- stämmelse. Det finns dock möjlighet att på grund av synnerliga skäl betala ut förmåner även om uppehållstillstånd inte har meddelats. I tidigare förarbeten har det ansetts föreligga när prövningen av uppe- hållstillstånd enbart har varit av formell natur, till exempel för ut- ländska adoptivbarn till här i landet bosatta personer.127 I det aktuella målet konstaterade domstolen att det inte fanns några synnerliga skäl för att betala ut socialförsäkringsförmånerna utan att närmare gå in på när sådana skäl föreligger.128 Avslutningsvis kan det noteras att kvinnan i målet sedan fick ett beviljat uppehållstillstånd i Sverige. 
  
 23.8.2Fortsatt utbetalning av bosättningsbaserade förmåner under Migrationsverkets handläggning av uppehållstillstånd 
  
 Bedömning: I promemorian ”Ett sammanhållet mottagande med tidsbegränsade uppehållstillstånd” (Ds 2016:45) lämnas förslag till ändringar i LMA och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. som innebär att den som ansöker om ett fortsatt uppehålls- tillstånd innan det tidigare tillståndet löper ut inte ska återgå till mottagandesystemet hos Migrationsverket eller till en mer be- gränsad rätt till vård. 
  
 Det lämnas också förslag till ändringar i SFB och studie- stödslagen som innebär att bosättningsbaserade socialförsäkrings- förmåner samt studiehjälp och studiestöd ska kunna betalas ut även om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd har upphört att gälla om en ansökan om fortsatt uppehållstillstånd lämnas in innan tillståndet löper ut. 
  
 Jag anser att dessa förslag är väl avvägda och avstår därför att lägga egna förslag i denna del. 
  
 127Prop. 1998/99:119 s. 100 och 138. 
  
 128HFD målnr  
 3297-15 
  och  
 3298-15, 
  meddelad i juni 2016. 
  
 671 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Skälen för bedömningen: Ett uppehållstillstånd ska beviljas innan inresan till Sverige men undantag finns i 5 kap. 18 § utlänningslagen, vilket innebär att ansökan i vissa fall kan göras medan personen vistas i landet. En utgångspunkt för att få förmåner från de sociala trygg- hetssystemen i Sverige är att personen vistas lagligen i landet.129 
  
 För den som anses uppbär socialförsäkringsförmåner och vars beslut om förnyat uppehållstillstånd inte hinner fattas innan tidigare tillstånd löpt ut uppstår fråga om förmåner ska utbetalas under hand- läggningstiden eftersom de inte längre uppfyller det särskilda villkoret på uppehållstillstånd. En förlust av ett uppehållstillstånd eller det för- hållandet att ett tidsbegränsat tillstånd har löpt ut medför enligt den ovan redogjorda domen i HFD att en person inte har rätt till bosätt- ningsbaserade socialförsäkringsförmåner enligt den nu aktuella be- stämmelsen i 5 kap. 12 § SFB. Det betyder att även personer som har ansökt om förlängt uppehållstillstånd och det föreliggande tillståndet har löpt ut under tiden Migrationsverket handlägger ärendet, inte har rätt till bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner. Det framgår enligt mig inte tydligt i 5 kap. 12 § SFB. 
  
 Det finns därför ett behov av att se över och förtydliga bestäm- melserna för personer som har ansökt om förlängt uppehållstillstånd, och det föreliggande tillståndet har löpt ut under tiden Migrations- verket handlägger ärendet. Behovet av att klargöra nuvarande regel- verk är särskilt viktigt i ljuset av lagen (2016:752) om tillfälliga begrä- sningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige som trädde i kraft den 20 juli 2016, som innebär att fler personer beviljas tillfälliga uppehållstillstånd i Sverige än vad som var fallet innan lagen trädde i kraft. Detta kommer troligtvis att leda till en ökad arbetsbörda och troligen förlängda handläggningstider hos Migrationsverket. Där- utöver har antalet personer som har sökt om uppehållstillstånd i Sverige det senaste åren ökat kraftigt, även om antalet asylsökande under år 2016 var betydligt färre än under de närmaste föregående åren. 
  
 Jag har övervägt att föreslå ett förtydligande i SFB där det framgår att socialförsäkringsförmåner inte kan utgå i väntan på förlängt beslut om uppehållstillstånd. Berörda personer skulle då under väntan på beslut från Migrationsverket omfattas av LMA, vilket skulle kunna medföra att de har rätt till bistånd. Jag bedömer dock att detta inte är 
  
 129 Det finns dock undantag exempelvis hälso- och sjukvård för papperslösa. 
  
 672 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 ett skäligt förfarande eftersom det kan slå mycket hårt mot den en- skilde och kan medföra ökade kostnader och administration för kommunerna. Det är också, enligt mig, inte rimligt att den enskilde på detta sätt ska drabbas av ansvarig myndighets handläggningstider och höga arbetsbelastning. Därutöver kan detta leda till visst mer- arbete för Försäkringskassan eftersom när Migrationsverket beviljat förlängt uppehållstillstånd måste Försäkringskassan innan den på nytt beviljar vissa av socialförsäkringsförmånerna utreda och kontrollera att den enskilde inte har fått förmåner av motsvarande karaktär. Det skulle även skapa en stor administrativ börda för Försäkringskassan. 
  
 En möjlig väg är att en person kan fortsätta att erhålla socialför- säkringsförmåner under den tid som Migrationsverket utreder möjlig- heten till förlängt uppehållstillstånd. Det finns dock inte författnings- stöd för att behålla förmåner under utredningstiden om man ansökt om förlängning av uppehållstillståndet innan det andra löpt ut. I ett mål i Kammarrätten i Göteborg, som gällde beslut om utvisning utan omedelbar verkställighet, ansåg domstolen att den som har rätt att ansöka om förlängt uppehållstillstånd utan att behöva lämna landet och gjort det i god tid innan tillståndet gått ut, får fortsätta att visats och anses bosatt här i landet under den tid ett överklagande prövas och fram till dess att av migrationsdomstolens dom vinner laga kraft.130 
  
 Jag bedömer att för den som har rätt att ansöka om förlängning utan att behöva lämna landet och ansökan om förlängt uppehålls- tillstånd har lämnats in i god tid innan det föregående tillståndet löpt ut, kan vistelsen i landet ses som lagligt. Vistelsen ska i sådana fall ses som laglig tills beslutet om uppehållstillstånd vunnit laga kraft. En sådan tolkning är rimlig i ljuset av Myers målet131, där EU- domstolen bedömde att kvinnan i målet vistades lagligen i landet under handläggningstiden av uppehållstillståndet. Det skulle innebära att under förutsättning att en person fortsatt anses som stadigvarande bosatt i Sverige och vistas lagligt i Sverige kan han eller hon uppbära socialförsäkringsförmåner under handläggningstiden för dennes an- sökan om förlängning av uppehållstillstånd tills beslutet vinner laga kraft. 
  
 130Kammarrätten i Göteborg mål  
 4124-14. 
  
 131 
 EU-domstolens 
  dom Myers C- 85/96, ECLI:EU:C:1998:217. 
  
 673 
  
 Tillgång till svenska socialförsäkringsförmåner i … 
  
 SOU 2017:05 
  
 Jag delar de överväganden och förslag som redovisas i den nyligen remitterade promemorian ”Ett sammanhållet mottagande med tids- begränsade uppehållstillstånd” (Ds 2016:45) och avstår därför att lägga egna förslag i denna del. 
  
 674 
  
 24Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 För inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet krävs enligt svensk lagstiftning minst 12 månaders medlemskap (medlemsvillkor) i en arbetslöshetskassa, utöver övriga villkor för rätt till ersättning. Vid en gränsöverskridande situation när en person uppfyller villkoren för arbetslöshetsersättning genom sammanläggning av perioder enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)1, uppstår frågan hur och vilka perioder som kan räknas med för att uppfylla medlemsvillkoret. I Sverige är det arbetslöshetskassorna som tillämpar lagstiftningen och bedömer om en sökande uppfyllt medlemsvillkoret. Efter en dom i Högsta förvalt- ningsdomstolen har det uppstått en praxis hos arbetslöshetskassorna där tid som medlem under arbete utomlands, så kallat kvarstående medlemskap, räknats med vid uppfyllandet av medlemsvillkoret. Rådande praxis har uppstått ur en otydlighet i lagstiftningen om vem som omfattas av den svenska arbetslöshetsförsäkringen och under vilken tid. 
  
 Den problematiska tillämpningen av kvarstående medlemskap bör lösas genom att det tydliggörs i lagstiftningen att medlemskapet i arbetslöshetskassa i Sverige ska vara knutet till arbete i Sverige eller arbete som anses vara arbete i Sverige. Jag anser det vara orimligt att i praktiken låta svensk arbetslöshetsförsäkring omfatta arbete utom- lands som inte anses som arbete i Sverige. Förordningen är avsedd att 
  
 1 EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 675 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 genom sammanläggning lösa försäkringsskyddet så att personer som omfattas av förordningen alltid omfattas av ett lands lagstiftning. 
  
 Jag föreslår vidare en rad åtgärder rörande inträdet i och utträdet ur arbetslöshetskassor i Sverige.  
 64-årsgränsen 
  vid inträde bedömer jag bör förändras. Ett förslag är att införa en regel som innebär att en person som ansökt till en arbetslöshetskassa vars verksamhets- område de inte omfattas av, kan ansöka till en annan arbetslöshets- kassa utan att gå miste om den medlemstid de kunnat få om de redan vid första tillfället ansökt till rätt arbetslöshetskassa. Ett annat förslag är att reglera att en person som kommer till Sverige och som inom åtta veckor från att försäkringsskyddet upphört i det tidigare arbetslandet, träder in i en arbetslöshetskassa, också får tillgodoräkna sig medlemstid för att överbrygga tiden som förflutit sedan personen omfattades av det andra landets försäkringsskydd. Ändringarna syftar till att underlätta för personer som vill omfattas av det inkomstrelaterade skyddet i arbetslöshetsförsäkringen, att uppfylla villkoren för detta i en gränsöverskridande situation. Vissa av förändringarna får också positiva konsekvenser för personer som inte befinner sig i en gränsöverskridande situation. 
  
 Vidare efterfrågar jag en större översyn av lagen om arbets- löshetsförsäkring, för att tydliggöra försäkringsskyddet. En sådan översyn behöver dock göras utifrån ett mer generellt perspektiv än vad den här utredningen haft i uppdrag. 
  
 24.1Samordning av arbetslöshetsförsäkringen med unionsrätten 
  
 Regleringen av arbetslöshetsförmåner i Sverige skiljer sig mycket åt från den som gäller i många andra europeiska länder. Dels är både lagstiftningen och administrationen av arbetslöshetsförmåner sepa- rerad från övriga delar av de sociala trygghetssystemen, dels består den svenska arbetslöshetsförsäkringen av både en allmän del och en frivillig del. Endast Finland har en liknande sådan tudelad arbetslös- hetsförsäkring. Det gör att förutsättningarna för samordning av arbetslöshetsförmåner skiljer sig åt en del jämfört med övriga med- lemsstater. 
  
 I det här avsnittet redovisas en kartläggning över rådande tillämp- ning av samordningsbestämmelserna i förordning 883/2004 och 
  
 676 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 tillgången till svensk arbetslöshetsförsäkring genom samordning med unionsrätten. En beskrivning av gällande nationell rätt finns i avsnitt 6.3. En kortfattad beskrivning av några av de särskilda samordningsbestämmelserna för arbetslöshetsförmåner i förord- ning 883/2004 redovisas i avsnitt 11.4.6. Utöver förordning 883/2004 och den nordiska konventionen om social trygghet2, som beskrivs i avsnitt 3.1.3, har Sverige också ingått bilaterala avtal om social trygghet som rör arbetslöshetsförmåner med Chile, Israel, Turkiet, Kap Verde och Marocko (se kapitel 13). 
  
 24.1.1Sammanläggning av perioder vid rörlighet inom EU/EES och Schweiz 
  
 Ett första kriterium för att kunna beviljas arbetslöshetsersättning i Sverige är att svensk lag är tillämplig enligt den bedömningsprocess som beskrivs i avsnitt 17.1. Beslut om tillämplig lagstiftning fattas vid behov av Försäkringskassan. Arbetslöshetskassorna fattar endast beslut om tillämplig lagstiftning i situationer för en helt arbetslös gränsarbetare3 eller så kallad sällanhemvändare4 i situationer enligt artikel 11.3 c när en helt arbetslös gränsarbetare eller sällanhemvän- dare beviljas rätt till svensk ersättning enligt artikel 65 i förord- ning 883/2004. 
  
 För att genom sammanläggning av perioder kunna använda arbetad tid i en annan stat i Europeiska unionen (EU) eller Euro- peiska ekonomiska samarbetesområdet (EES) för att uppfylla ersätt- ningsvillkoren i lag (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring (ALF), krävs att det senaste arbetet utförts i Sverige enligt artikel 61.2 i förordning 883/2004. För den som är en helt arbetslös gränsarbetare eller sällanhemvändare tillämpas sammanläggningsprincipen även vid 
  
 2Den nordiska konventionen om social trygghet gäller som lag i Sverige sedan den 1 maj 2014, se lagen (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet. 
  
 3Gränsarbetare definieras enligt förordning 883/2004, artikel 1 f) såsom en person som arbe- tar eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat men som är bosatt i en annan medlemsstat, och återvänder dit dagligen eller åtminstone en gång i veckan. 
  
 4Sällanhemvändare finns inte som begrepp i förordning 883/2004. Där talas i stället om arbetslösa personer som inte är gränsarbetare, se till exempel artikel 65 2. andra stycket. Ett annat uttryck för denna grupp är oäkta gränsarbetare. De som avses är likväl de som i förordningen betecknas som arbetslösa personer som inte är gränsarbetare. De är inte gränsarbetare eftersom de återvänder alltför sällan till bosättningsstaten för att uppfylla för- ordningens definition, men anses likväl ha en sådan koppling till bosättningsstaten att de anses bosatta där. 
  
 677 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 ansökan om arbetslöshetsersättning i Sverige direkt efter arbete i en annan medlemsstat, enligt en undantagsregel i artikel 61.2.5 Även den som omfattas av den nordiska konventionens femårs- regel6 kan sammanlägga perioder direkt efter arbete i en annan med- lemsstat. Femårsregeln innebär att för den som har utfört arbete i sådan utsträckning att han eller hon har omfattats av lagstiftningen om förmåner vid arbetslöshet eller har uppburit sådana förmåner i Sverige, om arbetet har utförts eller förmåner vid arbetslöshet har uppburits inom en femårsperiod från dagen för anmälan om arbets- löshet hos arbetsförmedlingen och, i förekommande fall, från dagen för ansökan om medlemskap i arbetslöshetskassa, tillämpas samman- läggningsprincipen vid ansökan om arbetslöshetsersättning i Sverige direkt efter arbete i en annan nordisk stat. 
  
 Sammanläggning av försäkringsperioder, anställningsperioder och perioder av verksamhet som egenföretagare sker genom tillämpning av den särskilda bestämmelsen i artikel 61.1 i förordning 883/2004. Av artikel 1  
 t–u) 
  i förordningen framgår att försäkringsperioder, anställningsperioder och perioder av verksamhet som egenföretagare definieras enligt den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts, eller för försäkringsperioder enligt den lagstiftning de har fullgjorts eller betraktas som fullgjorda. Det är därför upp till varje medlemsstat att i sitt nationella system definiera vad som avses med en period. 
  
 De perioder i ALF som sammanläggningsprincipen tillämpas på är dels perioder av förvärvsarbete som ligger till grund för uppfyllande av arbetsvillkoret, dels perioder av medlemskap i en arbetslöshets- kassa för uppfyllande av medlemsvillkoret. 
  
 Sammanläggning för uppfyllande av arbetsvillkoret 
  
 För att kunna beviljas ersättning från grundförsäkringen, det så kallade grundbeloppet, krävs både att de allmänna villkoren för rätt till ersättning och arbetsvillkoret uppfylls i Sverige.7 För att uppfylla arbetsvillkoret krävs att den sökande under en ramtid av 12 månader omedelbart före arbetslöshetens inträde behöver har haft förvärvs- arbete i minst 6 månader och utfört arbetet under minst 80 timmar 
  
 5De fall som avses i artikel 65.5 a i förordning 883/2004. 
  
 6Artikel 10 i lag (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet. 
  
 73 § och  
 Weber 
  §§ ALF. 
  
 678 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 per kalendermånad, eller haft förvärvsarbete i minst 480 timmar under en sammanhängande tid av 6 kalendermånader och utfört arbetet under minst 50 timmar under var och en av dessa månader.8 Vissa arbeten utförda utomlands jämställs med arbete i Sverige vid bedöm- ning om uppfyllt arbetsvillkor.9 
  
 Perioder av förvärvsarbete i Sverige hanteras som försäkrings- perioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004. Enligt IAF följer det av att alla genom förvärvsarbete i Sverige kan kvalificera sig för rätten ersättning från grundförsäkringen.10 Genom tillämpning av artikel 61.1 första stycket kan därmed fullgjorda försäkringsperioder i en annan medlemsstat sammanläggas med försäkringsperioder i Sverige för att uppfylla arbetsvillkoret. Genom tillämpning av arti- kel 61.1 andra stycket kan även anställningsperioder och perioder av verksamhet som egenföretagare i en annan medlemsstat samman- läggas med försäkringsperioder i Sverige för att uppfylla arbetsvill- koret. Det följer av att alla anställningsperioderna hade varit för- säkrade för den obligatoriska delen av den svenska arbetslöshetsför- säkringen om de hade fullgjorts i Sverige, och därmed ska hanteras som försäkringsperioder. 
  
 Detta innebär att en person som exempelvis endast har arbetat 3 månader i Sverige efter arbete utomlands och blir arbetslös, kan använda arbetade perioder i en annan medlemsstat, vare sig det lan- det klassificerat perioderna som försäkringsperioder, anställnings- perioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare, för att uppfylla arbetsvillkoret. Sammanläggning kan även ske för beräk- ning av normalarbetstiden, som enligt 24 § andra stycket ALF har betydelse för dagpenningens storlek i grundförsäkringen.11 
  
 När ramtiden på 12 månader före arbetslöshetens inträde fast- ställs, är vissa perioder då den sökande varit förhindrad att arbeta överhoppningsbara.12 Det gäller bland annat vid sjukdom, vård av eget barn som inte fyllt 2 år (utöver de två månader som kan lik- ställas med förvärvsarbete enligt 13 a § ALF) och heltidsstudier som avslutats efter fyllda 25 år eller som har föregåtts av förvärvsarbete på 
  
 812 § ALF. 
  
 92 kap. 8 § Inspektionen för Arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter (IAFFS 2016:3) om arbetslöshetsförsäkring. 
  
 10Underlag inskickat  
 2015-05-20 
  till utredningen, IAF dnr. 2015/720, s. 3. 
  
 11Beräkning av inkomstrelaterad ersättning efter sammanläggning beskrivs i avsnitt 24.1.4. 
  
 12 
 16–17 
  a §§ ALF. 
  
 679 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 heltid i minst 5 månader. Om en sådan händelse eller omständighet har inträffat i en annan medlemsstat ska den likställas med en mot- svarande i Sverige, och därmed också vara överhoppningsbar vid fastställande av ramtiden. Det följer av principen om likställande av fakta enligt artikel 5 i förordning 883/2004. 
  
 Även sådana händelser som har inträffat i ett tredje land, som Sverige inte har ingått något bilateralt avtal om social trygghet med, ska hoppas över vid fastställandet av ramtiden. Den slutsatsen kan dras efter en dom i HFD.13 Frågan i målet gällde om en period av studier i Australien, som hade föregåtts av arbete i Sverige, kunde ses som överhoppningsbara. Enligt 3 § ALF ska ersättningsvillkoren upp- fyllas i Sverige, om inte annat följer av förordning 883/2004. Martin stolen argumenterade dock att bestämmelserna om överhoppnings- bar tid när ramtiden för arbetsvillkoret fastställs inte är ersättnings- villkor. Mot den bakgrunden, och då den sökande uppfyllde övriga krav för att studierna skulle vara överhoppningsbara, konstaterade domstolen att studierna i Australien var överhoppningsbara. 
  
 Sammanläggning för uppfyllande av medlemsvillkoret 
  
 För att kunna beviljas inkomstrelaterad ersättning krävs förutom att de allmänna villkoren för rätt till ersättning och arbetsvillkoret uppfylls, även ett uppfyllt medlemsvillkor i Sverige. För att uppfylla medlemsvillkoret krävs att den sökande varit medlem i en arbetslös- hetskassa under minst 12 månader, under förutsättning att medlem- men efter det senaste inträdet i kassan uppfyllt arbetsvillkoret enligt  
 12–14 
  §§ ALF.14 Av praxis följer att medlemstiden behöver vara sammanhängande. 
  
 Perioder av medlemskap i en arbetslöshetskassa hanteras också som försäkringsperioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004 vid bedömning om uppfyllt medlemsvillkor. Arbetslöshetskassorna jämställer försäkringsperioder i en annan medlemsstat med med- lemskap i en arbetslöshetskassa och sammanlägger dessa perioder enligt artikel 61.1 första stycket. Anställningsperioder och perioder av verksamhet som egenföretagare sammanläggs dock inte med med- 
  
 13RÅ 2009 ref. 99. 
  
 147 § ALF. 
  
 680 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 lemsperioder i Sverige för att bedöma om medlemsvillkoret uppfylls. För att ha rätt till inkomstrelaterad ersättning genom samman- läggning av perioder måste arbetet enligt nuvarande tillämpning klas- sificeras som en försäkringsperiod enligt lagstiftningen i det land där de utfört arbetet.15 Därutöver krävs att den sökande trätt in i en svensk arbetslöshetskassa i anslutning till påbörjat arbete i Sverige, så att det inte uppstått ett glapp i försäkringsperioden. 
  
 Denna hantering är dock inte självklar, då perioder av medlem- skap i sig inte ger rätt till ersättning utan ett uppfyllt arbetsvillkor (se vidare avsnitt 24.3.2). IAF konstaterar i till utredningen in- skickade underlag att medlemskapet är unikt och svårt att jämställa med andra typer av perioder, men att medlemsperioder av förenk- lingsskäl hanteras som försäkringsperioder.16 Arbetsförmedlingen menar till och med att det inom EU:s samordningsbestämmelser inte finns något utrymme för medlemsperioder.17 Och både IAF och Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) menar att det finns risk för att det förekommer olika tillämpningar på arbets- löshetskassorna i och med att det så länge varit oklart vilka perio- der det är som vi i Sverige sammanlägger, och att arbetslöshets- kassorna saknar och efterfrågar vägledning i den frågan.18 
  
 Intygande av perioder utåt 
  
 En person som börjar arbeta i en annan medlemsstat och blir arbets- lös där, kan på samma sätt som vid sammanläggning i Sverige vid behov använda utfört arbete i Sverige för att uppfylla villkoren för omfattas av arbetslöshetsförsäkringen i det landet. Perioder som ska sammanläggas intygas av arbetslöshetskassorna på ett intyg19. På in- tyget uppges om en period enligt den nationella lagstiftningen är en försäkringsperiod, anställningsperiod eller en period av verksamhet som egenföretagare. För försäkringsperioder gäller att även perioder som likställs med försäkringsperioder kan intygas. 
  
 15Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2014). Arbetslöshetskassornas sammanläggning av perioder enligt  
 EU-förordning 
  nr 883/2004, IAF rapport 2014:26, s. 14. 
  
 16Underlag inskickad  
 2015-05-20 
  till utredningen, IAF dnr. 2015/720, s. 6. 
  
 17Underlag inskickad  
 2014-10-29 
  till utredningen från Arbetsförmedlingen, s. 8. 
  
 18Underlag inskickad  
 2015-05-20 
  till utredningen, IAF dnr. 2015/720, s. 6. 
  
 19PDU1, SED U002 och U017, tidigare även E301. 
  
 681 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Rådande praxis hos arbetslöshetskassorna är den att perioder av förvärvsarbete som ligger till grund för arbetsvillkoret intygas utåt som försäkringsperioder. Det innebär att även två månader med föräldrapenningsförmån eller värnplikt, som kan jämställas med för- värvsarbete, intygas som försäkringsperioder. Uppgift om överhopp- ningsbar tid intygas inte utåt i dag. Önskar den andra medlemsstaten information om dessa perioder, kan den utländska myndigheten i stället begära att den sökande styrker uppgift om överhoppningsbar tid på annat sätt. 
  
 Uppgift om medlemskap i en arbetslöshetskassa redovisas i en bilaga till PD U1. Denna bilaga har tagits fram av arbetslöshetskassor- nas samorganisation (SO). SO anser att uppgift om medlemstid inte bör utelämnas eftersom det i något annat medlemsland kan finnas regler inom socialförsäkringar där man tar hänsyn till denna tid. In- tyget bör enligt SO bifogas samtliga utfärdade  
 U1-intyg 
  oavsett till vilket land sammanläggningsintyget ska skickas.20 
  
 24.1.2Medlemskap i svensk arbetslöshetskassa under arbete i annan medlemsstat 
  
 Efter att den europeiska arbetsmarknaden blev mer tillgänglig, genom Sveriges  
 EU-medlemskap, 
  uppstod frågan hur den enskilde bör göra med sitt medlemskap i en arbetslöshetskassa vid arbete utomlands. Enligt artikel 11.1 i förordning 883/2004 ska en person endast omfattas av en medlemsstats lagstiftning åt gången. Det inne- bär att försäkringstillhörigheten med en medlemsstat bryts så fort personen omfattas av den sociala tryggheten i ett annat land, till exempel genom att börja arbeta där. En person som är medlem i en svensk arbetslöshetskassa och flyttar utomlands för arbete i en annan medlemsstat omfattas därmed inte av den svenska arbetslöshetsför- säkringen under arbetet utomlands. Det finns däremot inget i svensk lagstiftning i dag som hindrar denne från att kvarstå som medlem under sitt arbete utomlands, vilket Högsta förvaltningsdomstolen (HFD), (dåvarande Regeringsrätten) fastslagit i en dom.21 
  
 Målet RÅ 2008 ref 90 gällde en så kallad sällanhemvändare som under tiden hon arbetat i Spanien hade fortsatt att betala medlems- 
  
 20SO:s lathund för ifyllande av intyg PD U1, inskickad till utredningen  
 2016-09-14. 
  
 21RÅ 2008 ref. 90, mål nr  
 494-08. 
  
 682 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 avgift till arbetslöshetskassan i Sverige och därmed kvarstått som medlem. Hon hade arbetat i Spanien och hade enligt sitt intyg E301 från Spanien också varit försäkrad mot arbetslöshet enligt den spanska lagstiftningen under perioden september 2001 till och med mars 2002. När arbetet i Spanien upphörde återvände hon till Sverige och anmälde sig på Arbetsförmedlingen här den 3 april 2002. Den 26 mars 2004 begärde hon ersättning från och med den 3 april 2002. 
  
 Arbetslöshetskassan bedömde att hon uppfyllde de allmänna vill- koren samt arbetsvillkoret, men menade att hon inte uppfyllde med- lemsvillkoret. De menade att hon inte uppfyllde det krav på samman- hängande medlemstid om 12 månader som krävs för att uppfylla medlemsvillkoret, eftersom personen vid tillbakakomst till Sverige inte ansökt om återinträde i arbetslöshetskassan. Arbetslöshetskassan resonerade att under arbete i Spanien var hon försäkrad där och skulle därför inte omfattas av försäkringen i Sverige. 
  
 HFD konstaterade att frågan om medlemskap är självständigt reglerad i förhållande till frågan om försäkringsskydd. Domstolen menade vidare att det inte finns några regler i lag (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK) som innebär att medlemskapet skulle upphöra utan att ett särskilt beslut om detta fattas av arbetslöshets- kassan. Något sådant beslut hade inte fattats i det aktuella målet. Domstolen konstaterade att det inte heller finns någon regel om att ett medlemskap ska upphöra automatiskt när en medlem arbetar i en annan medlemsstat eller har anslutits till en annan stats social- försäkringssystem. 
  
 Utfallet blev att medlemmen skulle anses ha upprätthållit sitt medlemskap under tiden hon arbetade utomlands och arbetslöshets- kassan skulle därmed pröva hennes rätt till inkomstrelaterad ersätt- ning igen. Domstolen ansåg att ”enligt förordningen upphörde såle- des hennes svenska försäkringsskydd när hon började arbeta i Spanien. Om detta också innebar att hennes medlemskap i kassan upphörde är en associationsrättslig fråga som inte omfattas av regle- ringen i förordningen”22. 
  
 Kammarrätten i Stockholm fann i mål nr  
 5115-07, 
  att en person som under oförsäkrat arbete i Danmark bibehållit sitt medlemskap i svensk arbetslöshetskassa hade rätt till inkomstrelaterad ersätt- ning. I domskälen hänvisades till ovannämnda avgörande i HFD 
  
 22 RÅ 2008 ref 90, s. 5. 
  
 683 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 (RÅ 2008 ref. 90). IAF överklagade kammarrättens dom med moti- veringen att en person som bibehållit sitt medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa under arbete i annat  
 EU/EES-stat 
  inte kunde till- godoräkna sig den svenska medlemstiden för att uppfylla medlems- villkoret enligt 7 § ALF vid en ansökan om ersättning i Sverige. HFD beslutade dock att inte bevilja prövningstillstånd, varpå kamma- rrättens dom stod fast. 
  
 Utöver kammarrättsdomen ovan finns ytterligare tre kammar- rättsdomar23 där rätten dömt att personer som kvarstått i arbetslös- hetskassa under arbete utomlands uppfyllde kravet om minst 12 må- naders oavbrutet medlemskap. För närvarande finns ingen kammar- rättsdom som enbart ger rätt till grundbeloppet efter fullgjorda an- ställningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare i ett annat  
 EU/EES-stat 
  när personen har bibehållit sitt medlem- skap i en svensk arbetslöshetskassa. 
  
 Arbetslöshetskassorna har efter dessa mål justerat sin tillämp- ning gällande återinträde i arbetslöshetskassan efter arbete utom- lands. Numera behöver man inte ansöka om återinträde om man inte först begärt utträde ur arbetslöshetskassan vid utlandsarbete. 
  
 SO anser att det med tanke på rättsläget går att dra slutsatsen att det är möjligt att bevilja en sökande inkomstrelaterad ersättning efter oförsäkrat arbete i ett annat  
 EU/EES-stat 
  om personen har bibehållit sitt medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa och upp- fyller arbetsvillkoret. Detta meddelade SO till arbetslöshetskassor- na den 11 februari 2010, strax efter att prövningstillstånd inte bevil- jats för IAF:s överklagande av Kammarrätten i Stockholms dom i mål nr  
 5115-07.24 
  
 Enligt en kartläggning som IAF utförde under 2016 informerar arbetslöshetskassorna de sökande om att de kan stå kvar som med- lemmar under kortare arbetsperioder i ett annat land.25 Arbetslös- hetskassorna uppgav också att de rutinmässigt informerar de sökande om vikten av ett sammanhängande medlemskap. Alla arbetslöshets- 
  
 23Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 6612-07 
  och mål nr  
 450-07 
  samt Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 5671-08. 
  
 24”Meddelande: Försäkringen”, Nr: 05/2010,  
 2010-02-11. 
  
 25Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5, s. 23. 
  
 684 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 kassor utom en uppgav att de informerade de sökande om att de bör kontrollera att de tillhör arbetslandets försäkringssystem.26 
  
 24.1.3Inträde i svensk arbetslöshetskassa efter arbete utomlands 
  
 Inträde i respektive utträde ur arbetslöshetskassor är reglerat i LAK (se 34,  
 36–40 
  §§ LAK). För att kunna få ersättning på inkomstrela- terad nivå för en person som arbetat i en annan medlemsstat, och som ansöker om arbetslöshetsförsäkring i Sverige krävs, vid samman- läggning, dels en fullgjord period i Sverige att sammanlägga med en- ligt artikel 61.2, dels inträde i en arbetslöshetskassa i Sverige. Kravet på en fullgjord period innebär i princip att personen ska ha arbetat i Sverige. IAF har utfärdat en föreskrift (IAFFS 2016:2) om övergång mellan stater, med bestämmelser om att en gränsarbetare eller sällan- hemvändare som är helt arbetslös har rätt till inträde i en arbetslös- hetskassa.27 Enligt artikel 61.2 är dessa grupper undantagna kravet om en senast fullgjord period i bosättningslandet när de ansöker om sammanläggning för rätt till förmån i bosättningslandet. För dessa grupper kan således inte kravet om en fullgjord period att samman- lägga med i Sverige upprätthållas. Föreskriften ger dels dessa grupper rätt till inträde i arbetslöshetskassa, dels pekar den ut vilken eller vilka arbetslöshetskassor rätten till inträde gäller. 
  
 Tidpunkt för inträde och uppehåll mellan försäkringsperioder 
  
 Den sökande måste uppfylla medlemsvillkoret för att ha rätt till in- komstrelaterad ersättning, det vill säga ha varit medlem i en arbets- löshetskassa i minst 12 månader samt efter det senaste inträdet i arbetslöshetskassan uppfylla arbetsvillkoret enligt  
 12–14 
  §§ ALF. Medlemskapet kan avse flera olika svenska arbetslöshetskassor, men kravet är att medlemsperioderna är sammanhängande. Kravet om en sammanhängande period kommer sig av praxis baserat på att 8 § ALF, som reglerar att personer som omedelbart före inträdet i en 
  
 26Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5, s. 24. 
  
 272 § IAFFS 2016:2. 
  
 685 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbetslöshetskassa har varit medlemmar i en annan arbetslöshets- kassa, får för uppfyllandet av medlemsvillkoret tillgodoräkna sig tiden i den kassan. 
  
 Kravet på obruten medlemsperiod om 12 månader för att upp- fylla medlemsvillkoret gäller även för personer som återvänder från ett arbete i en annan  
 EU/EES-stat 
  eller Schweiz. Det får då inte finnas något uppehåll i tiden mellan utträde ur en annan medlemsstats arbetslöshetsförsäkring och inträde i en svensk arbetslöshetskassa. Det finns dock undantag. Kammarrätten i Stockholm har i ett avgör- ande28 uttalat att tre dagars oförsäkrad tid mellan två försäkrings- perioder kunde godtas då den enskilde ansågs ha gjort vad som var möjligt för att undvika ”glapp” mellan försäkringsperioderna. 
  
 Det har vidare utvecklats en praxis hos arbetslöshetskassorna att bortse ifrån kortare perioder av oförsäkrad tid. De allra flesta arbets- löshetskassor tillåter i dag kortare uppehåll mellan två försäkrings- perioder. Vissa arbetslöshetskassor tillåter upp till 30 dagars oförsäk- rad tid när de prövar medlemsvillkoret vid sammanläggning med försäkringsperioder från andra medlemsstater.29 
  
 Inträde i en svensk arbetslöshetskassa sker i dag den första dagen i den kalendermånad30 när ansökan lämnas in. Det innebär att en period om upp till 30 dagar utan medlemskap i en arbetslöshets- kassa kan bli ovidkommande om ansökan inkommer vid en gynn- sam tidpunkt, liksom att ett kortare uppehåll om endast två dagar, men över ett månadsskifte, inte kan anses ovidkommande. Uppe- håll i försäkringsperioden har således att göra med att medlem- skapet, och därmed tillträde till inkomstbortfallsförsäkringen, är en fråga om frivilligt medlemskap i en förening i Sverige, och beror på vilken kalendermånad ansökan kommit in till arbetslöshetskassan. 
  
 Kammarrätten i Jönköping prövade ett ärende31 med en person vars försäkringsperiod i ett annat land upphörde den 2 januari. Johns sonen trädde in i sin tidigare arbetslöshetskassa igen den 1 februari. Då han inte kunde uppvisa intyg om försäkringsperiod från annat land under perioden 3 januari till 31 januari, dömde kammarrätten att han inte uppfyllde medlemsvillkoret. Domen är överklagad av IAF då de menar att personens korta uppehåll mellan försäkrings- 
  
 28Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 859-09. 
  
 29Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5. 
  
 3034 § LAK. 
  
 31Kammarrätten i Jönköping mål nr  
 1338-15. 
  
 686 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 perioderna, mot bakgrund av rådande praxis hos arbetslöshetskassorna samt förordningens principer om likabehandling och  
 icke-diskrimi- 
  nering, inte ska medföra att han går miste om sin rätt till inkomst- relaterad ersättning.32 
  
 Arbetslöshetskassornas verksamhetsområde 
  
 Den svenska arbetslöshetsförsäkringen ställer i 34 § LAK kravet på den som vill bli medlem i en arbetslöshetskassa, att personen ska arbeta eller senast ha arbetat inom arbetslöshetskassans verksam- hetsområde. Arbetslöshetskassans verksamhetsområde ska enligt 5 § LAK anges i arbetslöshetskassans stadgar. Enligt 1 § LAK ska en arbetslöshetskassas verksamhet omfatta ett visst verksamhets- område. Enligt samma paragraf omfattar ett verksamhetsområde en viss yrkeskategori eller bransch eller vissa närbesläktade sådana. 
  
 En person som arbetar inom ett annat yrke eller en annan bransch än vad som enligt stadgarna utgör en arbetslöshetskassas verksam- hetsområde, har därför inte rätt till inträde i den arbetslöshetskassan. En medlem får också uteslutas enligt 37 a § LAK, om medlemmen inte uppfyller och inte heller under de senaste sex månaderna har uppfyllt det stadgade kravet om arbete inom kassans verksamhets- område. 
  
 Den som inte har en stark anknytning till svensk arbetsmarknad och inte heller känner till systemet med arbetslöshetskassor, kanske för att den kommer till Sverige för första gången för att arbeta, kan antas ha svårare att identifiera vilken arbetslöshetskassas verksam- hetsområde som överensstämmer med sitt arbete. I dag överlapper också flera arbetslöshetskassors verksamhetsområden, och några arbetslöshetskassor har också Tapia som ger liten vägledning kring vilket verksamhetsområde de omfattar. Andra arbetslöshetskassor har i stället namn som antyder ett mer restriktivt verksamhetsom- råde än vad arbetslöshetskassan faktiskt omfattar34. Information om arbetslöshetskassornas verksamhetsområden ska naturligtvis lämnas 
  
 32IAF, Utvecklande av talan i mål nr  
 3085-16, 
  
 2016-08-31. 
  
 33Här kan nämnas till exempel Unionens  
 a-kassa 
  och  
 A-kassan 
  Vision. 
  
 34Här kan nämnas till exempel Handelsanställdas  
 a-kassa 
  vars verksamhetsområde omfattar fiskare, och ST:s  
 a-kassa 
  vars verksamhetsområde omfattar anställda både inom stat, kom- mun, landsting och företag. 
  
 687 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 av respektive arbetslöshetskassa, men i kombination med det ovan diskuterade kravet om en sammanhängande medlemsperiod för rätt till inkomstrelaterad ersättning, kan ett fördröjt inträde i rätt arbets- löshetskassa få till följd att en person går miste om rätten till inkomst- relaterad ersättning, och att rätten till inkomstrelaterad ersättning måste upparbetas på nytt. 
  
 Återvändande utlandsarbetare som fyllt 64 år 
  
 Medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa är i dag otillgängligt för en person som fyllt 64 år på grund av åldersgränsen för medlem- skap i 34 § LAK. Åldersgränsen innebär att en person som arbetat utomlands och varit försäkrad i arbetslandet, och som sedan åter- vänder till Sverige efter  
 64-årsdagen 
  och ansöker om medlemskap i rätt tid, på grund av sin ålder ändå inte har rätt till inträde i arbets- löshetskassan och därmed inte kan få rätt till inkomstrelaterad ersättning vid eventuell arbetslöshet. 
  
 Regeln är förståelig ur det nationella perspektivet, då det inte finns anledning för en person att för första gången gå med i en arbetslöshetskassa vid 64 års ålder om personen inte har några perio- der att sammanlägga med för uppfyllande av medlemsvillkoret vid eventuell arbetslöshet. Det kommer då att ta 12 månader att arbeta in sig i inkomstförsäkringen, och efter 64 år och 11 månaders ålder betalas inte arbetslöshetsersättning ut. Regeln innebär emellertid problem även i rent nationella situationer, då den innebär att det inte går att byta till en annan arbetslöshetskassa efter fyllda 64 år. 
  
 För en person som arbetat utomlands innebär regeln dock bety- dande hinder, vilket Kammarrätten i Stockholm funnit i en dom35. Målet gällde en gränsarbetare som efter att hon blivit arbetslös från sitt arbete i Danmark begärde utträde ur sin danska arbetslös- hetskassa och ansökte om medlemskap i en svensk arbetslöshets- kassa. Hon var då 64 år gammal. Arbetslöshetskassan nekade kvin- nan inträde med hänvisning till åldersgränsen. Kvinnan överklagade och fick rätt i Förvaltningsrätten. I sitt överklagande till Kammar- rätten framförde arbetslöshetskassan bland annat att det inte är visat att åldersgränsen i 34 § LAK utgör en otillåten inskränkning 
  
 35 Kammarrätten i Stockholm, mål nr  
 4799-14. 
  
 688 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 av rätten till fri rörlighet då det inte anges att ålder skulle vara en grund för diskriminering inom ramen för artikel 45 i  
 EUF-för- 
  draget. Kammarrätten fann dock att ”bestämmelsen utgör ett hin- der för den fria rörligheten inom EU och därigenom står i strid med gemenskapsrätten. Det går därmed inte att neka medlemskap i svensk arbetslöshetskassa på den grunden att hon vid tidpunkten för ansökan hade fyllt 64 år”. Arbetslöshetskassans överklagande avslogs därmed, och IAF valde att inte överklaga domen. Därmed finns ett vägledande avgörande om att 34 § LAK inte bör vara tillämplig vad gäller gränsarbetare. 
  
 Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen (PSFU) ut- tryckte redan i SOU 2011:74 att  
 64-årsgränsen 
  på sikt helt bör tas bort. Man avvaktade då slutförandet av en annan statlig utredning, Pensionsåldersutredningen, som hade i uppgift att se över bland annat pensionsrelaterade åldersgränser i socialförsäkringssystemet och arbetslöshetsförsäkringen. I sitt slutbetänkande angav Pensionsålders- utredningen36 att frågorna rörande arbetslöshetsförsäkringen inte be- handlades närmare med anledning av PSFU:s fortsatta arbete. Pen- sionsåldersutredningen gjorde dock bedömningen att åldersreglerna i arbetslöshetsförsäkringen borde anpassas till den föreslagna rikt- åldern för pension. I ett delbetänkande37 noterade PSFU att frågan om  
 64-årsgränsen 
  återigen låg på deras bord. Utredningen konsta- terade då att de redan lyft frågan i sitt tidigare delbetänkande38, och menade vidare att det kunde finnas anledning att återkomma till frågan i slutbetänkandet. I sitt slutbetänkande39 lyfte PSFU dock aldrig frågan om  
 64-årsgränsen 
  för inträde arbetslöshetskassan. 
  
 24.1.4Beräkning av arbetslöshetsersättning efter arbete i annan medlemsstat 
  
 I de fall ersättning baseras på tidigare inkomstuppgifter från arbete i annan medlemsstat kan endast lönen från det senaste arbetet som anställd eller egenföretagare som omfattades av landets lagstiftning beaktas.40 Denna regel skiljer sig med andra ord från den nationella 
  
 36SOU 2013:25. 
  
 37SOU 2013:64. 
  
 38SOU 2011:74. 
  
 39SOU 2015:21. 
  
 40Artikel 62 i förordning 883/2004. 
  
 689 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 regleringen att dagsförtjänsten ska utgöra den genomsnittliga in- komst som den ersättningssökande har haft under ramtiden, vilket vanligtvis är de 12 månader närmast före den månad som inskrivning hos Arbetsförmedlingen ägde rum. 
  
 Bestämmelserna om beräkning av förmåner, och deras tidigare motsvarighet i förordning 1408/7141, har prövats i svensk domstol. I ett mål där en kvinna först arbetat i Danmark som anställd och därefter arbetet i Sverige som egenföretagare, ville kvinnan åberopa svensk lagstiftning42 som medgav att arbetslöshetsersättningen skulle baseras på hennes tidigare inkomst från den tidigare anställningen i stället för hennes inkomst från det egna företaget. Detta eftersom ersättningen då skulle bli mer fördelaktig för kvinnan. 
  
 Kammarrätten angav i sin bedömning att artikel 62.1 och 62.2 i förordningen 883/2004 inte kan förstås på annat sätt än att arbets- löshetskassan i den aktuella situationen endast fick beakta den inkomst som personen hade vid sitt senaste arbete i Sverige, det vill säga arbetet i det egna företaget.43 Unionsrätten medförde enligt domen att kvinnan missgynnades jämfört med den som enbart hade arbetat i Sverige och som därför kunde utnyttja bestämmelserna i 37 a § ALF. Kammarrätten menade dock att utgången följde direkt av förordningen 883/2004 och att det inte kunde komma i fråga att åsidosätta förordningens bestämmelser. Något förhandsavgörande från  
 EU-domstolen 
  begärdes dock inte. 
  
 Även Högsta förvaltningsdomstolen har i liknande fråga om en annan löntagare tolkat artikel 68.1 i förordningen 1408/71, som i stort sett överensstämmer med artikel 62.1 i förordningen 883/2004, på samma Wells 
  
 I den svenska arbetslöshetsförsäkringen finns även andra skydds- regler – 27 a och 30 §§ ALF – som med anledning av ovannämnda dom inte heller kan tillämpas i sammanläggningsärenden. 
  
 41Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemen- skapen (EGT L 149, 5.7.1971, s. 2). 
  
 42I 37 a § ALF anges emellertid att för en företagare som upphör att bedriva näringsverk- samhet inom 24 månader från det att verksamheten startade får dagsförtjänsten grundas på företagarens tidigare anställning. Bestämmelsen ·innebär en alternativ möjlighet att beräkna dagsförtjänsten för den som före tiden som företagare har haft en varaktig anknytning till arbetsmarknaden som anställd. 
  
 43Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 7015-10. 
  
 44RÅ 2009 ref. 97. 
  
 690 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 Ett problem enligt IAF är att det ändå är otydligt hur den in- komst som ligger till grund för arbetslöshetsersättningen ska kom- bineras med tid, för att kunna få fram ett genomsnitt till grund för dagbeloppet. I enbart nationella ärenden används normalarbets- tiden för detta, men vid  
 EU-ärenden 
  uppstår frågan om vilken tid som ska användas. De menar att det saknas en sådan reglering, vil- ket gör att det finns ett stort tolkningsutrymme gällande vilken tid som ska användas.45 Detta gör också att risken är stor att arbets- löshetskassorna gör olika, vilket en granskning från IAF har visat.46 Vidare anser SO att det inte är rimligt att en gemenskapsbestäm- melse får företräde framför en mer gynnande nationell bestämmelse, då konsekvensen kan bli att medborgare avstår från att utnyttja sin rätt till fri rörlighet vilket står i strid med ett av EU:s huvudmål, att avskaffa de hinder som finns för personer att utnyttja sin rätt till de grundläggande friheterna. 
  
 24.2Jämförelse med Danmark och Finland 
  
 Våra nordiska grannländer Danmark och Finland är de enda med- lemsstater i EU som har en arbetslöshetsförsäkring som liknar vår. Det är därför av intresse att se hur sammanläggning av perioder görs i dessa länder. Nedan redovisas en kort sådan redogörelse. 
  
 24.2.1Danmark 
  
 I den danska arbetslöshetsförsäkringen47 sammanläggs försäkrings- perioder i utlandet med försäkringsperioder i Danmark. Det är reglerat i en så kallad bekendtgørelse från den danska regeringen.48 En person som inte varit medlem i en dansk arbetslöshetskassa de senaste fem åren, men som varit arbetslöshetsförsäkrad i en annan medlemsstat, kan medräkna försäkringsperioder från den andra med- lemsstaten för att uppfylla kravet om medlemsperiod i den danska 
  
 45Underlag inskickat till utredningen  
 2015-05-20, 
  IAF dnr. 2015/720. 
  
 46Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring (2012). Arbetslöshetskassornas beräkning av arbetslöshetsersättning enligt  
 EU-förordningen, 
  IAF rapport 2012:15. 
  
 47Lov om arbejdslø,shedsforsikring m.v., Beskæ. 
  
 48Se Bekendtgørelse om arbejdsløshedsforsikring ved arbejde m.v. inden for EØS, 
  
 Færøerne og i det øvrige udland, BEK nr 1313 af 26/11/2015. 
  
 691 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbetslöshetsförsäkringen. Detta på villkor att personen inom åtta veckor efter det att personen upphört att vara arbetslöshetsförsäkrad i den andra medlemsstaten, både skriftligt ansökt om medlemskap i en arbetslöshetskassa, och börjat arbeta i Danmark i minst 296 timmar inom 12 veckor eller 3 månader. 
  
 I Danmark finns dock ingen obligatorisk grundförsäkring mot- svarande den vi har i Sverige. Den danska försäkringen kan således sägas bygga enbart på försäkringsperioder, och försäkrade är endast de som är medlemmar i en arbetslöshetskassa. Denna distinktion är viktig att ta i beaktande vid jämförelse länderna emellan. 
  
 Efter ett års medlemskap i en dansk arbetslöshetskassa har rätten till ersättning upparbetats, förutsatt att den sökande också uppfyller kraven på arbetad tid. Kravet på arbetad tid kommer under år 2017 att ändras till ett inkomstkrav. Ersättningen som utbetalas, dag- penge, är från och med den 1 juli 2017 maximalt 18 113 kronor49 per månad. 
  
 Arbetslöshetskassornas verksamhetsområden 
  
 Inom den danska arbetslöshetsförsäkringen finns ett krav på anknyt- ning till de verksamhetsområden som anges i kassans stadgar. Med anknytning menas till exempel att en person är anställd inom verk- samhetsområdet, eller annan anknytning som framgår av kassans stadgar. Det är kassan själv som definierar kriterierna för anknyt- ning. I en vägledning exemplifieras sådan anknytning med att en per- son tidigare varit anställd inom verksamhetsområdet, att en person tidigare har varit medlem i arbetslöshetskassan, eller att personen tidigare varit medlem i en organisation, till exempel en branschorga- nisation, som kassan definierat ger anknytning till deras verksam- hetsområde.50 
  
 49Per den första januari 2016. I Danmark är ersättningen indexerad. 
  
 50Vejledning til bekendtgørelse om standardvedtægt for anerkendte  
 a-kasser, 
  Arbejds- markeds- og Rekrutteringsstyrelsens vejledning nr 10201 af 19/8 2015. 
  
 692 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 Åldersgräns för  
 a-kassemedlemskap 
  
 Danmark har en åldersgräns för inträde i arbetslöshetskassorna, den är uttryckt som två år under folkpensionsåldern. Folkpensionsåldern i Danmark är 65 år för personer födda före 195451. 
  
 Åldersgränsen gäller dock enbart inträde, och inte vid överflytt- ning från en arbetslöshetskassa till en annan, då gäller i stället att en medlem har rätt att bli överflyttad till en annan arbetslöshetskassa om medlemmen uppfyller kraven för att bli medlem i den nya arbets- löshetskassan. 
  
 Danmark upprätthåller därför inte denna åldersgräns när förord- ningen är tillämplig. När en person ansöker om inträde efter arbete utomlands, och förordningen är tillämplig, handläggs inträdesansö- kan i stället som en ansökan om överflyttning52 från en arbetslös- hetskassa till en annan, varpå åldersgränsen inte längre gäller. 
  
 Överflyttning från en arbetslöshetskassa till en annan är särskilt reglerat i dansk lagstiftning, och för överflyttning finns ingen ålders- gräns. En medlem som börjar arbeta utanför den danska arbetslös- hetskassans verksamhetsområde ska, enligt lagstiftningen, låta sig överflyttas till en annan arbetslöshetskassa eller utträda ur arbetslös- hetskassan. En medlem har också rätt att bli överflyttad till en annan arbetslöshetskassa, om han eller hon uppfyller kraven för inträde i den andra arbetslöshetskassan. 
  
 24.2.2Finland 
  
 Finland har, precis som Sverige, både en obligatorisk grundförsäkring och en frivillig inkomstrelaterad försäkring. Finland och Sverige skiljer sig åt vad gäller administrationen av arbetslöshetsförsäkringen. Den inkomstrelaterade dagpenningen administreras och betalas ut i Finland av arbetslöshetskassorna, medan grundförsäkringen, grund- dagpenningen, administreras av Folkpensionsanstalten, FPA. 
  
 Finland sammanlägger försäkringsperioder utomlands för att upp- fylla kraven på inkomstrelaterad dagpenning, efter minst fyra veckors arbete i Finland eller 4 månader av verksamhet som egenföretagare, 
  
 51Folkpensionsåldern i Danmark varierar. Den tidigaste folkpensionsåldern är 65 år. Folk- pensionsåldern för personer födda efter den 31 december 1962 är 68 år. 
  
 52Se vägledning från danska sysselsättningsdepartementet, VEJ nr 11142 af 03/12/2015. 
  
 693 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 omgående innan arbetslösheten, samt om den sökande anslutit sig till en arbetslöshetskassa inom fyra veckor från flytten till Finland. 
  
 En person som inte uppfyller medlemskaps- eller arbetsvillko- ren för inkomstrelaterad dagpenning kan få grunddagpenning eller arbetsmarknadsstöd från FPA. 
  
 Vid arbete i Danmark eller Sverige, där det också finns arbets- löshetskassor, sammanläggs endast de försäkrings- och arbetsperio- der under vilka den sökande varit medlem i en arbetslöshetskassa, vad gäller rätt till den inkomstrelaterade ersättningen. 
  
 Under 1408/71 godkändes i Finland även kortvariga ”felför- säkrade” arbetsperioder av finländska kassor, dock utan reell grund i lagstiftningen. Då ansågs att en person kunde arbeta i till exempel Sverige under upp till tre månader utan  
 a-kassemedlemskap 
  i Sverige, och personens arbete kunde ändå läggas till godo om personen samtidigt hade varit medlem i en finsk kassa. I SHM53:s anvisningar står fortfarande att kortvarigt arbete i Sverige enligt rättspraxis kan räknas till arbetsvillkoret i Finland trots att personen inte har varit medlem i en svensk arbetslöshetskassa.54 
  
 Försäkringsdomstolen55 i Finland har i ett mål (353:2005)56 där en person som har arbetat i Sverige under en kortare tid har fått sitt i Sverige oförsäkrade arbete medräknat i det finska arbetsvillkoret, eftersom personen under arbetstiden hade varit medlem i en finsk arbetslöshetskassa. Detta mål har tagits med i SHM:s anvisningar, eftersom det är ett av få av försäkringsdomstolen publicerade målen på området. 
  
 Försäkringsdomstolen menar i sitt utslag att personen var för- säkrad under sitt arbete i Sverige då personen täcktes av grundför- säkringen. Det kan här påpekas att i Danmark, eftersom de inte har en grundförsäkring, så är inte arbete i Danmark försäkrat mot arbets- löshet såvida inte personen aktivt går med i en arbetslöshetskassa. 
  
 53Finska Social- och Hälsovårdsministeriet. 
  
 54Enligt mailkonversation med finska finansdepartementet. 
  
 55Försäkringsdomstolen är en finsk specialdomstol för ärenden gällande social trygghet. Ärenden som berör inkomstrelaterad dagpenning avgörs i första instans av respektive arbets- löshetskassa. I dessa beslut söks ändring hos besvärsnämnden för utkomstskyddsärenden. Den som är missnöjd med ett beslut som fattats av besvärsnämnden för utkomstskydds- ärenden får söka ändring i beslutet hos försäkringsdomstolen. Försäkringsdomstolen är den högsta besvärsinstansen i dessa ärenden, vilket innebär att dess beslut inte kan överklagas genom besvär. 
  
 56vakuutusoikeus.fi/sv/index/vakuutusoikeusratkaisut/vakuutusoikeusratkaisut/1375190006 
  
 819.html 
  
 694 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 Vidare menade domstolen att en försäkringsperiod i en annan medlemsstat inte behöver anses som en försäkringsperiod enligt lagstiftningen i den stat från vilken förmån beviljas. En medlem av Försäkringsdomstolen var skiljaktig. 
  
 Nedan redovisas ett utdrag ur domen. 
  
 Europeiska gemenskapernas domstol  
 (EG-domstolen) 
  har i mål 126/77 Frangiamore fastställt att vid tillämpningen av artikel 67.1 i förord- ning 1408/71 behöver en försäkringsperiod i en annan medlemsstat inte anses som en försäkringsperiod enligt lagstiftningen i den stat från vilken förmånen beviljas, utan en godkänd försäkringsperiod enligt arbets- landets lag är tillräckligt. Det saknar betydelse, att ifrågavarande period inte anses som en försäkringsperiod enligt lagstiftningen i den stat från vilken förmånen beviljas. I mål 388/87  
 Warmerdam-Steggerda 
  har Nelson domstolen fastställt, att då det i en medlemsstats lagstiftning krävs fullgörande av försäkringsperioder i enlighet med artikel 67.1 i förord- ning 1408/71, behöver sådana anställningsperioder som fullgjorts i en annan medlemsstat inte vara fullgjorda inom samma socialförsäkrings- slag som krävs enligt lagstiftningen i den stat från vilken förmånen beviljas. Sammanläggning av perioder för erhållande av arbetslöshets- förmåner kräver inte, att personen i fråga uttryckligen skulle ha varit försäkrad mot arbetslöshet. 
  
 Arbetslöshetskassornas verksamhetsområden 
  
 I Finland är arbetslöshetskassornas verksamhetsområden definierade i lag57 att omfatta hela landet. Ingen annan geografisk begränsning får således finnas. Vidare ska de yrken eller branscher som omfattas av kassans verksamhet anges i kassans stadgar. 
  
 Åldersgräns för  
 a-kassemedlemskap 
  
 Finland har en åldersgräns för anslutning till arbetslöshetskassorna. Denna är dock betydligt högre än både i Sverige och i Danmark, nämligen 68 år 58. Anledningen är troligen att en arbetslös i Finland under vissa omständigheter kan uppbära ersättning som längst till utgången av den kalendermånad då personen fyller 68 år59, även om huvudregeln är att arbetslöshetsförmån beviljas högst till utgången 
  
 5724.8.1984/603 Lag om arbetslöshetskassor, 1 kap. 
  
 5824.8.1984/603 Lag om arbetslöshetskassor, 2 kap. 3 §. 
  
 591290/2002 Lag om utkomstskydd för arbetslösa, 3 kap. 1 §, 2 mom. 
  
 695 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 av den kalendermånad då den arbetssökande fyller 65 år60. Rätten till inträde i en finsk arbetslöshetskassa upphör därmed samma månad som rätten till ersättning senast upphör, men inte samma dag (förutsatt att personen inte fyller år den sista i månaden). 
  
 Tidpunkt för in- och utträde 
  
 Den finska lagstiftningen reglerar när medlemskapet i en arbets- löshetskassa börjar. Medlemskapet börjar den dag från vilken med- lemsavgiften har betalts, dock tidigast den dag då ansökan om med- lemskap gjordes. 
  
 Vem försäkringen omfattar 
  
 Den finska lagen om utkomstskydd61 reglerar också vem som lagen omfattar, i ett så kallat tillämpningsområde. Enligt lagstiftningen ska lagen tillämpas på; 
  
 personer i arbetsavtalsförhållande, tjänsteförhållande eller annat anställningsförhållande i Finland, 
  
 personer som arbetar på utländska handelsfartyg i utrikesfart samt på företagare och arbetslösa i Finland, 
  
 utsända arbetstagare som sänts ut av sin finska arbetsgivare för samma arbetsgivare eller till ett utländskt  
 moder-, 
  
 dotter-, 
  eller systerföretag, om anställningsförhållandet fortsätter under tiden utomlands, och 
  
 personer anställda av finska staten och som är utsänd inom Finlands utrikesrepresentation. 
  
 Lagen tillämpas inte på utländsk medborgare som i Finland tjänstgör som diplomatisk representant för främmande stat, som utsänd kon- sul, vid en mellanstatlig organisation eller som tillhör administrativ eller teknisk personal vid främmande stats utrikesrepresentation, eller tjänstepersonal, eller som är privattjänare hos en sådan person. 
  
 601290/2002 Lag om utkomstskydd för arbetslösa, 3 kap. 1 §, 1 mom. 
  
 6130.12.2002/1290 Lag om utkomstskydd för arbetslösa. 
  
 696 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 Enligt den finska lagstiftningen krävs, förutom anknytning till kassans verksamhetsområde samt att personen inte fyllt 68 år, även att personen omfattas av tillämpningsområdet för lagen om ut- komstskydd för arbetslösa, för att en person ska ges inträde i en arbetslöshetskassa. 
  
 24.3Konstruktionen av Hanson medför svårigheter vid samordning inom EU/EES 
  
 Grunden till den osäkerhet som finns om hur ALF ska tolkas i för- hållande till samordningsbestämmelserna i förordning 883/2004 är enligt min bedömning att Hanson inte innehåller några tydliga bestäm- melser om vem som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen och när försäkringen ger ett skydd. Den svenska modellen med en arbetslös- hetsförsäkring som både består av en allmän del och en frivillig in- komstrelaterad del, som bygger på medlemskap i fristående arbets- löshetskassor, ser jag inte som ett problem i sammanhanget. Det är slutsatsen av den analys av hur den nationella rätten förhåller sig till unionsrätten, som presenteras i detta avsnitt. 
  
 24.3.1En eller två försäkringar? 
  
 Enligt 4 § ALF består arbetslöshetsförsäkringen av en grundförsäk- ring och en inkomstbortfallsförsäkring. Detta är en formulering som både kan tolkas som att arbetslöshetsförsäkringen är en försäkring bestående av två delar, och som att arbetslöshetsförsäkringen är upp- delad i två försäkringar. Sett utifrån enbart svenska förhållanden saknar det betydelse om vad som gäller, men ur ett unionsrättsligt perspektiv kan det ha stor betydelse för hur samordningsbestäm- melserna ska tillämpas i Sverige. SO har i ett till utredningen in- skickat underlag påtalat att grunden till problematiken med olikheter i tillämpning av bland annat uppehåll mellan två försäkringsperioder, är en otydlighet om arbetslöshetsförsäkringen ur ett europeiskt sam- manhang ska ses som tudelad eller inte, samt att det inte heller är tydliggjort hur försäkringsperioder ska definieras i Sverige. Framför allt har det enligt min bedömning betydelse för tillämpningen av artikel 61 om sammanläggning av perioder, om arbetslöshetsför- 
  
 697 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 säkringen är en eller två försäkringar. Det är därför av vikt att tydlig- göra vad som gäller. 
  
 Ur ett försäkringsteoretiskt perspektiv har arbetslöshetsförsäk- ringen flera egenskaper som gör att delarna kan ses som separata försäkringar. För det första omfattar de båda delarna i praktiken två kollektiv. Anslutna till grundförsäkringen är alla som arbetar i Sverige. Anslutna till inkomstbortfallsförsäkringen är alla som arbetar i Sverige och dessutom är medlemmar i en arbetslöshetskassa. För det andra finansieras de båda delarna på delvis olika sätt. Grundförsäkringen finansieras uteslutande av socialavgifter, medan inkomstbortfallsför- säkringen finansieras av både socialavgifter och avgifter som arbetslös- hetskassorna betalar till staten. Ungefär en fjärdedel av den utbetalda inkomstrelaterade arbetslöshetsersättningen under ett år finansieras genom avgifter från medlemmarna, enligt uppgift från IAF. 
  
 Av förarbetena till nuvarande lagstiftning framgår dock en tyd- lig avsikt att skapa en allmän och sammanhållen arbetslöshetsför- säkring, det vill säga att integrera den dåvarande arbetslöshetsför- säkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS62) till en försäkring.63 Ett av skälen som angavs för en sammanhållen försäk- ring var följande: 
  
 En frivillig arbetslöshetsförsäkring kräver en mycket stor anslutning för att vara legitim. Den bör ha en hög täckningsgrad. Om både den obligatoriska och den frivilliga delen ligger inom en och samma försäk- ring, stimuleras en hög anslutning till den frivilliga delen av arbetslös- hetsförsäkringen.64 
  
 Av författningskommentarerna till 4 § ALF, där uppdelningen i en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring görs, framgår även att i bestämmelsen ”presenteras de delar som försäkringen består av”65. Även här uttrycks därmed tydligt att arbetslöshetsför- säkringen är en försäkring. 
  
 Arbetsvillkoret är i ALF angivet som ett villkor för rätt till er- sättning. Medlemsvillkoret är i och med bestämmelsens placering i ALF inte lika tydligt ett ersättningsvillkor, men beskrivs ändå som 
  
 62KAS var en ren statlig ersättning som under vissa förutsättningar kunde ges till en arbets- lös som inte var medlem i någon arbetslöshetskassa eller som inte uppfyllde villkoren som krävdes för att få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. 
  
 63SOU 1996:150, prop. 1996/97:107. 
  
 64SOU 1996:150, s. 92. 
  
 65En allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring, prop. 1996/97:107, s. 148. 
  
 698 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 ett sådant i författningskommentarerna.66 Medlemskap i en arbets- löshetskassa är med andra ord inte ett villkor för att omfattas av den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen, utan endast ett villkor för att kunna beviljas inkomstrelaterad ersättning. Vare sig en person som förvärvsarbetar är medlem i en arbetslöshetskassa eller inte, är han eller hon försäkrad vid arbetslöshet. 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen är alltså en försäkring bestående av två delar – en obligatorisk del och en frivillig inkomstrelaterad del. Detta är något att ha i åtanke vid tolkning av samordningsbestäm- melserna i förordning 883/2004. 
  
 24.3.2Definition av perioder i den svenska arbetslöshetsförsäkringen 
  
 Det är i dag inte tydligt definierat i lagstiftningen hur de perioder som finns i den svenska arbetslöshetsförsäkringen ska bedömas i förhållande till de begrepp som används vid samordning av arbets- löshetsförmåner i förordning 883/2004. Det är en av anledningarna till de oklarheter vid tillämpningen av förordningen som redo- gjordes för i avsnitt 24.1.1. Jag presenterar därför min syn på hur perioder i arbetslöshetsförsäkringen med nuvarande lagstiftning bör definieras i förhållande till förordningens begrepp. 
  
 Perioder i unionsrätten 
  
 De perioder som är aktuella vid samordning av arbetslöshetsförmåner är enligt artikel 61 i förordning 883/2004 försäkringsperioder, anställ- ningsperioder samt perioder av verksamhet som egenföretagare. Försäkringsperiod definieras i artikel 1 t) i förordning 883/2004 som avgiftsperioder, anställningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare, såsom de definieras eller erkänns som försäkrings- perioder i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts eller betraktas som fullgjorda, och alla perioder som behandlas som sådana, om de enligt den lagstiftningen erkänns som likvärdiga med försäkrings- perioder. Anställningsperiod och period av verksamhet som egen- företagare är enligt artikel 1 u) i förordning 883/2004 perioder som 
  
 66 Se prop. 1996/97:107. 
  
 699 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 definieras eller erkänns som sådana i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts, och alla perioder som behandlas som sådana, om de enligt den lagstiftningen erkänns som likvärdiga med anställnings- perioder eller perioder som egenföretagare. Vid tillämpningen av för- ordningen är det således i den svenska lagstiftningen som definitionen av en försäkringsperiod i den svenska försäkringen ska sökas. 
  
 Det finns inget mål i  
 EU-domstolen 
  som rör den svenska (eller den finska) arbetslöshetsförsäkringen, då någon svensk (eller finsk) domstol hittills inte har begärt något förhandsavgörande från EU- domstolen gällande arbetslöshetsförsäkringens medlemsvillkor. Inte heller de mål om gränsöverskridande situationer som svenska dom- stolar prövat har specifikt tagit upp frågan om perioder i den svenska arbetslöshetsförsäkringen. Någon vägledning om hur den svenska arbetslöshetsförsäkringen ska bedömas i förhållande till unionsrätten genom rättspraxis finns därmed inte. 
  
 EU-domstolens 
  dom i målet  
 Warmerdam-Steggerda67 
  slår dock fast att perioder som täcks av ett system för arbetslöshetsförsäkring68 är att anse som försäkringsperioder enligt förordning 883/2004. Domen definierar vidare förordningens anställningsperioder såsom ”varande enbart perioder av arbete som, enligt den lagstiftning de fullgjorts under, inte är att anse som perioder som berättigar till anslutning till ett system som tillhandahåller arbetslöshetsförmån”.69 Målen rörde förordning 1408/71, men definitionerna i förord- ning 883/2004 är i det närmaste identiska. Med hänvisning till denna dom drar jag slutsatsen att en period av försäkringsskydd från arbets- löshetsförsäkringen i Sverige är en försäkringsperiod. 
  
 Bestämmelse om försäkringsskydd saknas i ALF 
  
 Den svenska arbetslöshetsförsäkringen är obligatorisk, men någon definition om vem som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen och när försäkringen ger ett skydd finns inte i ALF. Det är ett i sam- manhanget uppenbart problem för arbetslöshetskassorna vid tillämp- 
  
 67 
 EU-domstolens 
  dom i mål nr  
 C-388/87 
  
 Warmerdam-Steggerda, 
  ECLI:EU:C:1989:196, punkt 19. 
  
 68”periods in which insurance cover by [an unemployment insurance] scheme is guaranteed”. 
  
 69 
 EU-domstolens 
  dom i mål nr  
 C-388/87 
  
 Warmerdam-Steggerda, 
  ECLI:EU:C:1989:196, punkt 20. 
  
 700 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 ning av samordningsbestämmelserna i förordning 883/2004. Av 1 § ALF följer att arbetslöshetsförsäkringen omfattar både arbetstagare och företagare. Av författningskommentarerna till denna portal- paragraf framgår att den delen av paragrafen endast anger omfatt- ningen av arbetslöshetsförsäkringen.70 
  
 Någon definition av vem som är arbetstagare finns inte i ALF. Definitionen av företagare och när personen upphör att anses som företagare finns i  
 34–35 
  a §§ ALF. Av dessa bestämmelser följer därmed indirekt när försäkringsskyddet upphör att gälla för före- tagare, det vill säga då personen i fråga inte längre anses vara före- tagare. Personen kan dock därefter ändå fortsätta att omfattas av arbetslöshetsförsäkringen om han eller hon i stället kan anses vara arbetstagare. 
  
 Det är dock möjligt att genom villkoren för rätt till ersättning i ALF härleda under vilka perioder en arbetstagare och företagare omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. I första hand omfattas arbets- tagare och företagare av arbetslöshetsförsäkringen under perioder av förvärvsarbete i Sverige, eller vissa arbeten utförda utomlands som ska jämställas med arbete i Sverige enligt 3 § andra stycket ALF.71 Med förvärvsarbete anses enligt  
 13–13 
  a §§ ALF även tid då den sökande haft semester m.m. och två kalendermånader med föräldra- penningsförmån eller värnplikt. Perioder av förvärvsarbete behöver vara fullgjorda för att kunna uppfylla arbetsvillkoret enligt 12 § ALF. Vad som är förvärvsarbete i Sverige finns väl upparbetad praxis för. Arbetslöshetsförsäkringen har dock indirekt en kvalifikationstid på sex månader, i och med att det krävs minst 6 månaders förvärvs- arbete under en ramtid på 12 månader för att kunna uppfylla arbets- villkoret. En nytillträdd person på arbetsmarknaden omfattas ändå av arbetslöshetsförsäkring under de första 6 månaderna av förvärvs- arbete, då dessa perioder kan ligga till grund för uppfyllandet av arbetsvillkoret. 
  
 Vidare gäller att en arbetstagare eller företagare under vissa för- utsättningar även omfattas av arbetslöshetsförsäkringens försäk- 
  
 70Prop. 1996/97:107. 
  
 71Enligt en föreskrift från IAF (IAFFS 2016:3) ska följande arbeten utomlands jämställas med arbete i Sverige och tillgodoräknas den sökande när arbetsvillkoret prövas: 1. arbete hos en arbetsgivare med säte i Sverige, om lön betalas ut från Sverige, 2. tjänstgöring vid svenska Försvarsmaktens utlandsstyrka, 3. biståndsarbete som Sida eller någon annan svensk statlig myndighet står lönekostnaderna för, eller 4. arbete hos Nordiska rådet, Nordiska minister- rådet eller organ som är knutna dit. 
  
 701 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 ringsskydd under perioder då han eller hon inte förvärvsarbetar. Det följer av vissa villkor för rätt till ersättning. En person som är förhindrad att arbeta på grund av någon orsak som anges i 16– 17 a §§ ALF (överhoppningsbar tid) omfattas av arbetslöshetsför- säkringen under den tiden. Det innebär exempelvis att en förälder som blir arbetslös under en period av vård av barn som inte fyllt 2 år kan beviljas arbetslöshetsersättning efter avslutad föräldra- ledighet, förutsatt att personen arbetat i åtminstone fyra månader innan påbörjad föräldraledighet. Hade personen inte haft något försäkringsskydd skulle någon ersättning inte kunna beviljas. Perioder av överhoppningsbar tid är med andra ord perioder som innebär anslutning till ett system som tillhandahåller arbetslöshets- förmåner enligt domen i målet  
 Warmerdam-Steggerda, 
  och därmed enligt min bedömning perioder som är eller kan likställas med för- säkringsperioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004. Att dessa perioder sedan inte används för att bedöma rätten till ersättning i Sverige när arbetslöshet väl har inträffat, är enligt min bedömning en annan fråga som inte har med försäkringsskyddet att göra. Perioder av moderskap eller vård av barn, sjukdom, frihetsberöv- ande, utbildning samt militär- eller civiltjänst, som kan vara över- hoppningsbara i ALF, finns vidare som förifyllda alternativ till ”andra försäkringsperioder” på  
 U1-intyget 
  att ifylla i tillämpliga fall och vore därmed enkla att intyga. 
  
 Slutligen ger arbetslöshetsförsäkringen, utöver den överhopp- ningsbara tiden, även ett efterskydd på uppemot 6 månader. Det följer indirekt av arbetsvillkorets konstruktion, i kombination med att det i ALF saknas bestämmelser om när försäkringen börjar och upphör att gälla. Det är tillräckligt med 6 månaders förvärvsarbete under en ramtid på 12 månader för att uppfylla arbetsvillkoret. Det har ingen betydelse när under ramtiden dessa sex månader av för- värvsarbete utförts för att uppfylla arbetsvillkoret, men färre arbetade timmar under ramtiden ger en lägre normalarbetstid och därmed en lägre ersättning. En person som har arbetat i minst sex månader och 80 timmar per månad och som efter avslutat arbete reser utomlands i uppemot ett halvår kan därmed fortfarande beviljas arbetslöshets- ersättning när han eller hon återvänder till Sverige, förutsatt att personen inte under den perioden börjat arbeta i en annan  
 EU/EES-stat 
  eller stat med vilken Sverige har ingått avtal om social 
  
 702 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 trygghet. Hur lång efterskyddstiden är, beror på hur förvärvsarbetet fördelats under ramtiden. 
  
 Sammanfattningsvis gör jag bedömningen att en person, med nuvarande lagstiftning, omfattas av arbetslöshetsförsäkringens för- säkringsskydd under perioder av 
  
 –förvärvsarbete i Sverige (och perioder som jämställs med för- värvsarbete i Sverige) 
  
 –överhoppningsbar tid som den definieras i  
 16–17 
  a §§ ALF, och 
  
 –efterskydd som genom arbetsvillkoret kan uppgå till uppemot 6 månader. 
  
 Dessa perioder är enligt min bedömning försäkringsperioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004, och ska därmed hanteras som sådana vid sammanläggning av perioder för rätt till ersättning i Sverige och när perioder intygas utåt. Jag gör därmed en annan bedömning än arbetslöshetskassorna, som endast intygar perioder av förvärvsarbete i Sverige (och perioder som jämställs med förvärvsarbete) som för- säkringsperioder. 
  
 Medlemsperioder med försäkringsskydd möjliggör en högre ersättning 
  
 Perioder av medlemskap i en arbetslöshetskassa har inget med för- säkringsskyddet att göra, eftersom medlemsvillkoret såsom Hanson är konstruerad endast är ett villkor för rätt till en högre, inkomstrela- terad ersättning. Arbetslöshetsförsäkringen är som beskrivs i av- snitt 24.3.1 en försäkring, och den inkomstrelaterade arbetslöshets- försäkringen är en del av denna. Det kan jämföras med Danmark som bara har en frivillig försäkring, där perioder av medlemskap i en arbetslöshetskassa definierar försäkringsskyddet. Vidare fastslog HFD i RÅ 2008 ref. 90. att ”för att få försäkringsskydd för in- komstbortfall krävs enligt 7 § ALF att den enskilde varit medlem i kassan under minst 12 månader, under förutsättning att ett arbets- villkor är uppfyllt”. Försäkringsskyddet är därmed villkorat ett upp- fyllt arbetsvillkor. Ett arbetsvillkor kan uppfyllas under de tre perio- der som listas ovan. 
  
 703 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 En period av medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa är där- med enligt min bedömning i sig inte en försäkringsperiod enligt artikel 1 t) i förordning. Medlemsperioder har däremot betydelse för beräkningen av förmånens storlek för den som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. Enligt artikel 48 i  
 EUF-fördraget, 
  som är den rättsliga grunden för bestämmelserna om sammanläggning i förordning 883/2004, ska alla perioder som beaktas enligt lagstift- ningen i de olika länderna, läggas samman för förvärvande och bibehållande av rätten till förmåner och för beräkning av förmåners storlek. Medlemsperioder behöver därmed beaktas vid samman- läggning av perioder. Hur detta skulle kunna gå till diskuteras i nästa avsnitt. 
  
 24.3.3Sammanläggning av försäkringsperioder för rätt till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning i Sverige 
  
 Som beskrivs i avsnitt 24.1.1 kan försäkringsperioder, anställnings- perioder och perioder av verksamhet som egenföretagare fullgjorda i en annan  
 EU/EES-stat 
  eller Schweiz sammanläggas med försäk- ringsperioder i Sverige vid bedömning om uppfyllt arbetsvillkor. Om detta råder inga tvivel. Det följer av att förordning 883/2004 är direkt tillämplig i Sverige. En påminnelse om att bestämmelsen om att ersättningsvillkoren behöver uppfyllas i Sverige inte är tillämplig om något annat följer av förordningen, finns även i 3 § ALF. 
  
 Jag gör dock en bedömning som delvis skiljer sig från rådande praxis om hur fullgjorda perioder i en annan medlemsstat kan ligga till grund för att uppfylla medlemsvillkoret, och därmed rätten till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning. Det följer dels av en annan tolkning av artikel 61.1 andra stycket i förordning 883/2004, dels av en annan tolkning av begreppet försäkringsperiod i förhållande till Hanson som beskrivs ovan. Jag är samtidigt ödmjuk inför de svårigheter som föreligger med att tolka förordningens bestämmelser, när det i den svenska lagstiftningen inte är tydligt definierat när arbetslöshets- försäkringen ger ett försäkringsskydd. I slutändan behöver någon svensk domstol pröva den ännu obesvarade frågan om försäkrings- skyddet vid gränsöverskridande situationer och rådfråga  
 EU-dom- 
  stolen om hur bestämmelserna i förordning 883/2004 ska tolkas i förhållande till den svenska arbetslöshetsförsäkringen. 
  
 704 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 En försäkringsperiod är alltid en försäkringsperiod 
  
 Arbetsvillkoret och medlemsvillkoret är två separata villkor för rätt till ersättning som ska bedömas var för sig. För att uppfylla arbets- villkoret krävs fullgjorda perioder av förvärvsarbete i en tillräcklig omfattning och tidsperiod. För att uppfylla medlemsvillkoret krävs fullgjorda perioder av medlemskap i en arbetslöshetskassa, och ett uppfyllt arbetsvillkor efter det senaste inträdet i arbetslöshetskassan. 
  
 Om medlemsperioder hanteras som försäkringsperioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004, enligt rådande tillämpning vid sammanläggning av perioder, skulle man kunna argumentera för att anställningsperioder och perioder av verksamhet som egenföretagare i en annan medlemsstat, exempelvis Danmark som enbart har en frivillig arbetslöshetsförsäkring, inte hade varit försäkrade perioder för den inkomstrelaterade delen av arbetslöshetsförsäkringen i Sverige om de hade fullgjorts här i landet. Något som emellertid enligt min bedömning gör det svårt att motivera en sådan tillämp- ning är att den svenska arbetslöshetsförsäkringen är en samman- hållen försäkring. Det torde vara oförenligt med förordningen att en och samma period från en annan medlemsstat hanteras som en för- säkringsperiod vid bedömning av uppfyllt arbetsvillkor, och i samma försäkring hanteras som en anställningsperiod vid bedömning av upp- fyllt medlemsvillkor. Av  
 EU-domstolens 
  dom i målet Frangiamore72 följer dessutom att en försäkringsperiod fullgjord i en annan med- lemsstat alltid ska betraktas som en försäkringsperiod även om den inte hade varit det om den hade varit fullgjord i den behöriga staten. Och en försäkringsperiod i Sverige bör rimligen alltid betraktas som en försäkringsperiod i Sverige, oavsett vad som gör den till en för- säkringsperiod. Att arbetsvillkoret och medlemsvillkoret är två separata villkor saknar enligt min bedömning betydelse i samman- hanget. Det är tiden som är försäkrad. 
  
 Det kan vara värt att förtydliga att när sammanläggning av perioder enligt artikel 6 eller artikel 61 görs, ska de perioder som finns i den nationella lagstiftningen vid sammanläggning hanteras i enlighet med de definitioner som finns i förordningen. Försäkringsperioder ska en- ligt artikel 1 t) i förordning 883/2004 definieras utifrån den nationella lagstiftningen, men när de väl har definierats bedömer jag att de ska 
  
 72  
 EU-domstolens 
  dom i mål Crawford,  
 C-126/77, 
  ECLI:EU:C:1978:187. 
  
 705 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 hanteras som just försäkringsperioder. Det innebär att om medlems- perioder i Sverige är att betrakta som försäkringsperioder, ska de vid sammanläggning hanteras som försäkringsperioder för att bedöma om medlemsvillkoret är uppfyllt. Det är alltså inte försäkringsperioder i en annan medlemsstat som översätts till medlemsperioder i Sverige. Med tanke på rådande tillämpning verkar det dock som att det är så som förordningen tolkas, det vill säga att försäkringsperioder i en annan medlemsstat hanteras som medlemsperioder medan anställnings- perioder och perioder av verksamhet som egenföretagare inte gör det. Jag gör alltså en annan tolkning av artikel 61.1. 
  
 Försäkringsperioder med medlemskap i en arbetslöshetskassa 
  
 Som beskrivs i avsnitt 24.3.2 ser jag perioder av försäkringsskydd i Sverige som försäkringsperioder enligt artikel 1 t) i förord- ning 883/2004. Medlemsperioder ger i sig inget försäkringsskydd. Däremot bedömer jag att den medlemstid som används för att upp- fylla ett medlemsvillkor, för den som uppfyllt ett arbetsvillkor efter det senaste inträdet i en arbetslöshetskassa, helt och hållet samman- faller med försäkringsperioder då den sökande har ett försäkrings- skydd i Sverige. Man skulle kunna uttrycka det som att försäkrings- perioder i Sverige både kan innehålla perioder med och utan med- lemskap i en arbetslöshetskassa, och att det är en aspekt som behö- ver beaktas vid sammanläggning av perioder vid bedömning om upp- fyllt medlemsvillkor. Givet dessa resonemang är en period av enbart medlemskap i en arbetslöshetskassa i sig inte en försäkringsperiod. Men en medlemsperiod under en period av försäkringsskydd är för- säkrad tid i arbetslöshetsförsäkringen och därmed en försäkrings- period. Som beskrivs ovan kan en och samma tidsperiod inte både vara en försäkringsperiod och inte, när arbetslöshetsförsäkringen är en sammanhållen försäkring. 
  
 Vidare följer av domarna i  
 EU-domstolens 
  mål Delgado och Kirk att principen om sammanläggning ska tolkas på det för den enskilde mest generösa sättet. Målen rörde sammanläggning av kontantför- måner vid sjukdom, men är också tillämplig för arbetslöshetsför- måner då motiveringen till den tolkningen gjordes utifrån syftet med samordningsbestämmelserna enligt artikel 48 i  
 EUF-fördraget 
  – den 
  
 706 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 fria rörligheten för arbetstagare.73 Om en person från en annan med- lemsstat som gått med i en arbetslöshetskassa vid påbörjat arbete i Sverige skulle nekas inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning vid eventuell arbetslöshet för att han eller hon inte varit medlem i 12 månader, vore det enligt min bedömning också ett hinder mot den fria rörligheten för arbetstagare. En period av medlemskap i en arbetslöshetskassa har betydelse för beräkning av arbetslöshets- ersättningens storlek, och är därmed en period som enligt artikel 48 i  
 EUF-fördraget 
  behöver beaktas vid sammanläggning av perioder. 
  
 Detta innebär, givet ovanstående resonemang, att medlemsvill- koret också kan uppfyllas genom sammanläggning av försäkrings- perioder, anställningsperioder och perioder av verksamhet som egen- företagare i en annan medlemsstat. Det förutsätter dock att den sökande trädde in i en svensk arbetslöshetskassa i anslutning till att den sökande började arbeta i Sverige. Det följer av villkoret om 12 sammanhängande månader av medlemskap i en arbetslöshets- kassa. Om en sökande har arbetat i Sverige i mer än 12 månader blir sammanläggning av perioder i en annan medlemsstat aldrig aktuell, då villkoren för rätt till ersättning helt och hållet kan uppfyllas på basis av arbete i Sverige. Ett visst glapp mellan försäkringsperioderna kan dock tillåtas. Ett kort förvärvsavbrott när en arbetstagare flyttar sina ägodelar från det ena landet till det andra kan anses som vanligt förekommande och naturligt vid flytt mellan olika medlemsstater, och bör därför inte leda till ett avbrott av försäkringsskyddet.74 
  
 Slutligen kan tilläggas att Sverige också innan  
 EU-inträdet 
  hade en överenskommelse med Tyskland gällande ersättning vid arbets- löshet som ingicks 1976. Av den överenskommelsen framkommer enligt artikel 7 att tid varunder en avgiftspliktig sysselsättning utförts i Förbundsrepubliken Tyskland anses som tid under vilken den arbetslöse varit medlem i en svensk arbetslöshetskassa och varit sysselsatt i Konungariket Sverige. Det innebär således att samman- läggning med arbetade perioder utomlands för att uppfylla medlems- villkoret i den svenska arbetslöshetsförsäkringen inte är något nytt.75 
  
 73 
 EU-domstolens 
  dom i mål nr  
 C-481/93 
  Kirk, ECLI:EU:C:1995:348, punkt 28 och mål nr  
 C-482/93 
  Delgado, ECLI:EU:C:1995:349, punkterna  
 21–23. 
  
 74Se Generaladvokatens yttrande i mål nr  
 C-482/93 
  Delgado, ECLI:EU:C:1995:197, punkt 13. 
  
 75Förordning (1977:818) om tillämpning av en konvention den 28 juni 1976 mellan Sverige och Förbundsrepubliken Tyskland om ersättning vid arbetslöshet. 
  
 707 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Medlemskap i danska och finska arbetslöshetskassor skulle kunna beaktas vid sammanläggning av perioder 
  
 Av principen om likställande av fakta enligt artikel 5 i förord- ning 883/2004 följer att den behöriga medlemsstaten ska beakta omständigheter eller händelser som har inträffat i en annan medlems- stat som om de hade inträffat inom den egna staten. Den principen bör emellertid inte inkräkta på principen om sammanläggning av perioder som fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning. Perioder som har fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning bör därför beaktas endast genom att principen om sammanläggning av perioder tillämpas.76 
  
 Däremot gör jag bedömningen att principen om likställande av fakta kan komplettera principen om sammanläggning och appliceras efter att sammanläggningsprincipen har tillämpats. I ett beslut från den administrativa kommissionen för samordning av de sociala trygghetssystemen (AK) uttalas att det måste säkerställas att de för- säkringsperioder som anges som sådana av en medlemsstat måste godtas av den mottagande medlemsstaten utan att den ifrågasätter deras karaktär. Uttalandet gäller sammanläggning enligt artikel 6. Det kan dock antas att uttalandet också är giltigt vad gäller samman- läggning enligt artikel 61. I samma beslut slår AK fast att medlems- stater, efter att ha applicerat sammanläggningsprincipen, fortfarande har behörighet att fastställa sina övriga villkor för beviljande av för- mån med beaktande av artikel 5 i förordning 883/2004, under förut- sättning att dessa villkor tillämpas på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt.77 
  
 Till beslutet fogades även ett exempel av hur det kunde gå till att tillämpa beslutet. Det exempel som skulle visa hur en medlemsstat kunde använda sig av artikel 5, visade på att en medlemsstat som krävde ett antal års försäkringsperioder som hängde samman med ”faktiskt utövande av förvärvsarbete” därmed kunde applicera arti- kel 5 och därmed ta hänsyn till försäkringsperioder som fullgjorts utomlands under till exempel studier, utan att låta dem ligga till grund för förmån som enligt nationella villkor baserades på försäk- ringsperioder som hängde samman med ”faktiskt utövande av för- 
  
 76Skäl 10 till förordning 883/2004. 
  
 77BESLUT nr H6 av den 16 december 2010 om tillämpningen av vissa principer för samman- läggning av perioder enligt artikel 6 i förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (2011/C 45/04), punkt 2 och 3. 
  
 708 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 värvsarbete”. Detta beslut innebär således att  
 EU-regelverket 
  möj- liggör att hänsyn kan tas till försäkringsperioder som härleds från olika typer av situationer. 
  
 Vad gäller arbetslöshetsförsäkringen är artikel 5 intressant i det att den kan innebära en möjlighet att särskilja mellan försäkrings- perioder som skulle kunna ligga till grund för uppfyllande av med- lemsvillkoret, och försäkringsperioder som inte skulle kunna ligga till grund för uppfyllande av medlemsvillkoret. Jag bedömer alltså att det finns utrymme att med hjälp av artikel 5 skilja på försäk- ringsperioder med och utan arbetslöshetskassemedlemskap i Fin- land och Danmark, vid sammanläggning i Sverige, på så sätt att för- säkringsperioder med medlemskap skulle kunna ligga till grund för uppfyllande av medlemsvillkoret, och försäkringsperioder grundade på enbart arbete skulle kunna bortses ifrån vid prövningen av med- lemsvillkoret. 
  
 Tillämpningen av förordningen skulle då gå till så att perioder först lades samman enligt artikel 61, varpå sedan en bedömning av de sammanlagda perioderna görs enligt artikel 5 för att beakta perioder med och utan arbetslöshetskassemedlemskap vid bedömning av upp- fyllandet av medlemsvillkoret. Denna tillämpning skulle innebära att både det finska, danska och svenska arbetslöshetskassemedlemskapet skulle upprätthålla sin karaktär av frivillighet och behålla sin egen- skap som inkomstrelaterad försäkring. 
  
 Nackdelen med en sådan tillämpning av artikel 5 är att det går att ifrågasätta i relation till hur andra länders försäkringsperioder behandlas, och om det inte riskerar att bli en indirekt diskriminering av personer som arbetat i Finland eller Danmark utan  
 a-kasse- 
  medlemskap – grundat på att våra system är så lika, jämfört med en person som arbetat i ett annat land med ett annat system. Det kan ifrågasättas om artikel 5 är menad att användas för att inskränka rätten till förmån, och inte enbart för att utöka rättigheter. Artikeln är sprungen ur principen om likabehandling, och det diskuteras bland akademiker om den bör kunna användas i motsatt syfte eller ej.78 Artikel 5 används i dag regelmässigt för att utöka rättigheter, till exempel genom att tid som föräldraledig eller sjuk i ett annat land ses som överhoppningsbar tid vid prövning av ansökan om ersättning i 
  
 78 Se t.ex. Rennuy, N. (2011). “ Assimiliation, territoriality and reverse discrimination: a shift in European social security law?”, European Journal of Social Law, nr. 4. 
  
 709 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Sverige, även när den tiden inte är överhoppningsbar eller ger rätt till ersättning i det land där den fullgjorts. 
  
 Även inom det nordiska samarbetet har det diskuterats om och hur artikel 5 skulle kunna användas för att lösa olika gränshinder mellan de olika ländernas trygghetssystem som uppstår trots sam- ordningsförordningen.79 
  
 Jag bedömer att artikel 5 ger arbetslöshetskassorna möjlighet att ta hänsyn till det val som den sökande gjort under tiden den varit arbetslöshetsförsäkrad i ett annat land med en liknande uppbygg- nad av arbetslöshetsförsäkringen som vi har nationellt. Jag menar vidare att det är viktigt för tilliten till det svenska arbetslöshetskasse- medlemskapet och den svenska konstruktionen av arbetslöshets- försäkringen, att hänsyn kan tas till försäkringsvalet i en mycket lik situation i ett nära grannland. 
  
 Sammanfattning 
  
 Sammanfattningsvis bedömer jag att försäkringsperioder enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004 bör definieras utifrån perioder som ger försäkringsskydd i Sverige, som enligt Hanson direkt och indirekt gäller under perioder av förvärvsarbete, överhoppningsbar tid enligt  
 16–17 
  a §§ ALF och perioder av efterskydd i uppemot 6 månader som följer av arbetsvillkoret i 12 § ALF. En period av medl- emskap i en arbetslöshetskassa är enligt min bedömning i sig inte en försäkringsperiod, men kan hanteras som sådan vid sammanläggning av perioder när dessa perioder är försäkrade med anledning av för- säkringsskyddet definierat ovan. 
  
 Genom sammanläggning av perioder enligt artikel 61.1 i förord- ning 883/2004 kan fullgjorda anställningsperioder, perioder av verk- samhet som egenföretagare och försäkringsperioder i en annan med- lemsstat sammanläggas med perioder av förvärvsarbete i Sverige för att bedöma om arbetsvillkoret är uppfyllt. För den som varit medlem i en svensk arbetslöshetskassa sedan påbörjat arbete i Sverige kan dessa fullgjorda perioder i en annan medlemsstat även användas för att bedöma om medlemsvillkoret är uppfyllt. Detta gäller oavsett huru- 
  
 79 Gränshinder i Norden på social- och arbetsmarknadsområdet – Sammanfattande beskriv- ning av gränshinder med lösningsförslag.  
 ÄK-A/ÄK-S, 
  Nord 2012:002 
  
 710 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 vida medlemsperioder definieras som försäkringsperioder. Den be- dömningen skiljer sig från rådande praxis, då endast fullgjorda för- säkringsperioder i en annan medlemsstat i dag kan ligga till grund för rätten till inkomstrelaterad ersättning.80 
  
 Artikel 5 i förordning 883/2004 om likställande av fakta utgör dock enligt min bedömning en möjlighet för arbetslöshetskassorna att vid sammanläggning av perioder enligt artikel 61.1 i förord- ning 883/2004 för bedömning om uppfyllt medlemsvillkor, ta hän- syn till medlemskap och avsaknaden av medlemskap i danska och finska arbetslöshetskassor. På det sättet skulle perioder av arbete i Danmark och Finland utan medlemskap i danska och finska arbets- löshetskassor endast kunna användas för uppfyllandet av arbetsvill- koret i Sverige. 
  
 24.3.4Kvarstående medlemskap under arbete utomlands 
  
 I RÅ 2008 ref. 90 prövades frågan om kvarstående medlemskap under arbete i Spanien då arbetstagaren omfattades av försäkrings- skyddet i Spanien (se avsnitt 24.1.2). HFD tog dock aldrig ställning till huruvida perioder av medlemskap i en arbetslöshetskassa då den svenska arbetslöshetsförsäkringen inte ger något försäkringsskydd kan ligga till grund för rätten till ersättning, då det inte var den frågan som prövades i målet. Det ser jag som olyckligt. HFD:s dom med efterföljande avgöranden från kammarrätten81 har dock lett till en tillämpning hos arbetslöshetskassorna där kvarstående medlemskap vid arbete utomlands kan ligga till grund för uppfyl- landet av medlemsvillkoret och därmed rätten till inkomstrelaterad ersättning. Sammanläggning av perioder används då endast för upp- fyllandet av arbetsvillkoret. 
  
 I 3 § ALF anges att endast personer som i Sverige uppfyller ersättningsvillkoren har rätt till ersättning, om inte annat följer av förordning 883/2004. Hänvisningen till förordning avser enligt min bedömning endast bestämmelserna om sammanläggning av perioder enligt artikel 61.1 och export av arbetslöshetsersättning enligt arti- kel 64. Påminnelsen om att förordningen är direkt tillämplig i Sverige, 
  
 80Se IAF 2014:26, s. 14. 
  
 81Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 5115-07, 
  mål nr  
 6612-07 
  och mål nr  
 450-07 
  samt Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 5671-08. 
  
 711 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 såsom den är formulerad i 3 § ALF, innebär bara en komplettering av vilka som har rätt till ersättning och inte en begränsning som följer av bestämmelserna om tillämplig lagstiftning enligt avdelning II i för- ordning 883/2004. Genom att endast tillämpa ALF kan perioder av medlemskap under arbete i en annan medlemsstat, då svensk lag inte är tillämplig, ligga till grund för uppfyllandet av medlemsvillkoret. Det gäller så länge medlemsvillkoret uppfylls i Sverige vid tidpunkt för arbetslöshetens inträde. 3 § ALF säger inget om att svensk lag behöver vara tillämplig under hela den period som ligger till grund för uppfyllandet av medlemsvillkoret. 
  
 Som redogörs för i avsnitt 24.3.2 ger ett medlemskap i en arbetslöshetskassa i sig inte något försäkringsskydd i Sverige, utan försäkringsskyddet kommer av förvärvsarbete i Sverige. Det finns därmed inget hinder att kvarstå som medlem i en arbetslöshets- kassa under arbete i en annan medlemsstat, vilket HFD också fast- slog i RÅ 2008 ref. 90. Domstolen argumenterade att medlemskap i en arbetslöshetskassa är en associationsrättslig fråga som inte om- fattas av regleringen i förordningen. Om en medlemsperiod i en arbetslöshetskassa hade varit en försäkringperiod enligt artikel 1 t) i förordning 883/2004, hade medlemskapet i en arbetslöshetskassa sannolikt inte enbart varit en associationsrättslig fråga. Om där- emot en period av enbart medlemskap i en arbetslöshetskassa då svensk lag inte är tillämplig, och därmed inget försäkringsskydd en- ligt 12 § ALF föreligger, kan ligga till grund för uppfyllt medlems- villkor medför den perioden i praktiken ett försäkringsskydd för den inkomstrelaterade delen av arbetslöshetsförsäkringen. En sådan tillämpning strider enligt min bedömning mot principen om ett lands lagstiftning enligt förordning 883/2004. 
  
 Bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i förordning 883/2004 är tydliga. En person kan enligt artikel 11.1 endast omfattas av en medlemsstats lagstiftning åt gången. En medlemsstat kan under vissa förutsättningar frångå denna princip och vara mer generös vad gäller tillgång till förmåner. Men som beskrivs i avsnitt 23.4 har från- gåendet av principen om en behörig stat i  
 EU-domstolens 
  rättspraxis enbart rört familjeförmåner och ålderspensionsförmåner. Det finns därmed enligt min bedömning inget stöd i unionsrätten för att låta personer som tidigare har arbetat i Sverige omfattas av den frivilliga delen av arbetslöshetsförsäkringen under arbete i en annan med- lemsstat då de omfattas av det arbetslandets arbetslöshetsförsäkring. 
  
 712 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 Vid ansökan om ersättning efter kvarstående medlemskap under arbete i tredje land som Sverige inte har något avtal om social trygg- het med, är som beskrivs i avsnitt 17.1 enbart svensk lag tillämplig. En sådan gränsöverskridande situation bör därmed hanteras på sam- ma sätt som ett uppehåll i förvärvsarbete i Sverige, som inte utgör överhoppningsbar tid, vid en icke gränsöverskridande situation. Har arbetet utomlands varat kortare tid än 6 månader, och där arbetet inte kan jämställas med förvärvsarbete i Sverige, kan ett arbetsvillkor efter återvändning till Sverige uppfyllas om arbetet utomlands före- gåtts av minst 6 månaders arbete i Sverige. Medlemstiden under arbetet utomlands kan då ligga till grund för uppfyllandet av med- lemsvillkoret.82 Har arbetet varat längre än 6 månader bryts försäk- ringsskyddet, och ett nytt arbetsvillkor behöver uppfyllas innan arbetslöshetsersättning kan beviljas. 
  
 24.3.5Villkor om medlemskap i en arbetslöshetskassa inget problem 
  
 Varje medlemsstat kan enligt unionsrätten i princip ha vilka villkor för rätt till ersättning som helst, så länge villkoren inte är diskrimi- nerande gentemot personer som rör sig över gränser. Varje medlems- stat fastställer även nivån på försäkringsskyddet, det vill säga hur hög ersättning som betalas ut och under vilka villkor. Jag bedömer att ett krav på medlemskap i en arbetslöshetskassaför att kunna få inkomst- relaterad ersättning, som Sverige och våra nordiska grannländer Danmark och Finland har, är förenligt med unionsrätten. Det gäller så länge inte personer som kommer till Sverige för att arbeta för- hindras från att kunna bli medlemmar eller missgynnas på annat sätt när samordningsförordningen tillämpas. Nuvarande  
 64-årsregel, 
  som beskrivs i avsnitt 24.1.3, är dock en sådan regel som förhindrar tillgång till den inkomstrelaterade delen av arbetslöshetsförsäkringen. Den bestämmelsen är därmed inte tillämplig för  
 64-åringar 
  från någon annan  
 EU/EES-stat 
  som börjar arbeta i Sverige (se vidare avsnitt 24.3.6). I övrigt anser jag att det inte finns någon konflikt mellan medlemsvillkoret i 7 § ALF och samordningsförordningen. För den som träder in i en arbetslöshetskassa efter arbete i en annan med- 
  
 82 Något sådant mål har så vitt jag känner till inte prövats i någon domstol, men det borde inte föreligga någon osäkerhet om detta. 
  
 713 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 lemsstat kan medlemsvillkoret, som beskrivs i avsnitt 24.1.1 och 24.3.3, vid behov uppfyllas genom sammanläggning av perioder. 
  
 24.3.6Inträde i en arbetslöshetskassa efter arbete utomlands 
  
 För sammanläggning av perioder för att uppfylla medlemsvillkoret vid arbetslöshet krävs att den migrerande arbetstagaren har ansökt om och beviljats inträde som medlem i en arbetslöshetskassa. I dag är detta enligt 34 § LAK inte möjligt för personer som fyllt 64 år. För personer som är yngre än 64 år, är inträde i en arbetslöshetskassa möjligt om de arbetar eller senast arbetade inom det verksam- hetsområde som arbetslöshetskassans verksamhet omfattar. För en helt arbetslös gränsarbetare eller sällanhemvändare som återvänder till Sverige efter att arbetet upphört i arbetslandet kan inträde bevil- jas i den arbetslöshetskassa vars verksamhetsområde närmast mot- svarar den sysselsättning den sökande hade i arbetslandet.83 Inträde är vidare inte möjligt om en person är medlem i en annan arbets- löshetskassa. Detta har i åtminstone ett ärende hos en arbetslös- hetskassa tolkats som att en person som är medlem i en dansk arbetslöshetskassa inte har rätt till inträde i en svensk arbetslöshets- kassa.84 
  
 Inträde beviljas, vid en korrekt ansökan, första dagen i den kalendermånad när ansökan gjordes, enligt 34 § LAK. För rätt till inkomstrelaterad ersättning vid sammanläggning krävs, eftersom medlemsvillkoret enligt praxis ska uppfyllas sammanhängande, att den sökande lyckas att omedelbart gå över från arbetslöshetsför- säkringen i sitt gamla arbetsland, till arbetslöshetsförsäkringen och arbetslöshetskassan i Sverige. Däremellan får inte finnas någon period som inte är en försäkringsperiod eller likvärdig period, eller anställningsperiod eller period av verksamhet som egenföretagare. Av  
 EU-domstolens 
  dom i målet Delgado följer dock att ett kort för- värvsavbrott när en arbetstagare flyttar sina ägodelar från det ena landet till det andra kan anses som vanligt förekommande och natur- 
  
 83IAF:s föreskrift (IAFFS 2016:2) om ändring i inspektionens föreskrifter (IAFFS 2015:1) om övergång mellan stater. 
  
 84Se Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 1715-16. 
  Domen meddelades den 13 december 2016 och har vid skrivande stund inte vunnit laga kraft. 
  
 714 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 ligt vid flytt mellan olika medlemsstater, och bör därför inte leda till ett avbrott av försäkringsskyddet.85 
  
 För en migrerande arbetstagare innebär dock denna tillämpning att för att behålla sin rätt till inkomstrelaterad ersättning behöver han eller hon ansöka om inträde till en arbetslöshetskassa där han eller hon har rätt till inträde, i tid så att inträde kan beviljas i direkt anslutning till att personen slutar omfattas av det tidigare arbets- landets arbetslöshetsförsäkring. Vid ansökan till en arbetslöshets- kassa dit den sökande inte har rätt till inträde, på grund av att den sökande inte arbetar eller senast arbetade inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde, avslås ansökan. Den sökande kan då få infor- mation från arbetslöshetskassan om vilken eller vilka arbetslöshets- kassor vars verksamhetsområde han eller hon tillhör. Handlägg- ningen innan ansökan avslås kan dock ta tid, varpå ett månadsskifte kan hinna passera. Det är därefter omöjligt för den sökande att repa- rera den skada som åsamkats hans eller hennes inkomstrelaterade ersättningsskydd. Vid ett försenat inträde i rätt arbetslöshetskassa efter ett sådant avslag måste därför både ett nytt medlemsvillkor och ett nytt arbetsvillkor upparbetas för rätt till inkomstrelaterad ersätt- ning. Detta då enligt 7 § ALF arbetsvillkoret ska vara uppfyllt efter det senaste inträdet i en arbetslöshetskassa, utöver att medlemstiden ska uppgå till minst 12 månader, för att inkomstrelaterad ersättning ska kunna utgå. 
  
 Detta förfarande gör det betydligt svårare för en migrerande arbetstagare, som inte är väl insatt i de svenska arbetslöshetskas- sornas verksamhetsområden, och som inte har ett arbete från första dagen när han eller hon kommer till Sverige, att uppfylla villkoren för att behålla sitt inkomstrelaterade försäkringsskydd. 
  
 Det har också betydelse vilken dag i en kalendermånad som personens försäkringsskydd i arbetslandet upphör. En person vars anställning och försäkringsskydd upphör i slutet av en månad, men inte den sista i en månad, har betydligt kortare tid på sig att gå med i en arbetslöshetskassa i Sverige än en person vars anställning och försäkringsskydd upphör den sista i en kalendermånad. 
  
 85 Se Generaladvokatens yttrande i mål nr  
 C-482/93 
  Delgado, ECLI:EU:C:1995:197, punkt 13. 
  
 715 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Inträde efter arbete i Norden 
  
 Enligt den nordiska sociala konventionens86 artikel 10, den så kal- lade femårsregeln, kan en person som ansöker om medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa få undantag från kravet om en fullgjord period i landet, enligt artikel 61.2 i förordning 883/2004, inom fem år från det datum då han eller hon lämnade den svenska arbetslös- hetsförsäkringen för att arbeta i ett annat nordiskt land. För att femårsregeln ska kunna tillämpas krävs det enligt artikel 8 i det administrativa avtalet om tillämpningen av konventionen att ansö- kan om medlemskap i arbetslöshetskassa gjorts inom åtta veckor från den tidpunkt då den sökande upphörde att vara försäkrad i det land som han eller hon har flyttat från. 
  
 Regeln har kritiserats då den tolkats som så att det krävs att en person flyttar mellan två nordiska länder för att den ska vara giltig.87 För en gränsarbetare, som omfattas av förordningens artikel 65.5 a, behövs inte undantaget i konventionens artikel 10 från kravet om en fullgjord period enligt förordningens artikel 61.2, eftersom gräns- arbetare har ett sådant undantag direkt i artikel 61.2. Frågan om gränsarbetare omfattas av konventionens artikel 10 har ändå lyfts, och utreddes av den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Frågan fick dock i betänkandet inget ordentligt svar, då det vid tillfället för när betänkandet lades fram gjordes en översyn av den nordiska sociala konventionen och ett nytt förslag till konvention presenterades i anslutning till att utredningens delrapport publice- rades. Utredningen gjorde dock bedömningen att det var angeläget att frågan om vilken personkrets som skulle omfattas av femårs- regeln skulle tydliggöras inom ramen för översynen av konventio- nen.88 Efter översynen ser dock femårsregeln i dag, i allt väsentligt, likadan ut som den gjorde i den tidigare konventionen.89 
  
 Anledningen till att gränsarbetare skulle vilja omfattas av den nordiska konventionens femårsregel, har inte så mycket att göra med undantaget från fullgjorda försäkringsperioder enligt artikel 61.2, utan mer att göra med det administrativa avtalet som reglerar hur regeln ska tillämpas. I det administrativa avtalet framgår enligt arti- 
  
 86Lag (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet. 
  
 87Tolkningen att det krävs att den sökande måste ha flyttat framgår av IAF:s regelsamling. 
  
 88SOU 2011:74, s.  
 71–72. 
  
 89Se lag (2004:114) om nordisk konvention om social trygghet, artikel 12. 
  
 716 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 kel 8 att för att artikel 10 i konventionen ska kunna tillämpas ska ansökan om medlemskap i en arbetslöshetskassa ske inom åtta veckor från det att försäkringstillhörigheten upphört att gälla i frånflytt- ningslandet. Dels implicerar lydelsen ”frånflyttningslandet” att regeln gäller endast när en person flyttar från ett nordiskt land till ett annat, även om detta inte framgår tydligt av artikeln i konventionen. Dels har lydelsen i det administrativa avtalet tolkats som så att om ansökan om medlemskap i en arbetslöshetskassa enligt femårsregeln sker inom åtta veckor från det att försäkringstillhörigheten upphört att gälla ifrån flyttningslandets kan inträde i arbetslöshetskassan beviljas retroaktivt så att försäkringsperioden blir sammanhängande, så länge den retroaktiva medlemstiden inte blir längre än åtta veckor. Detta trots att det administrativa avtalet inte uttryckligen reglerar någon rätt till retroaktivt medlemskap. 
  
 Om gränsarbetare då inte omfattas av personkretsen som berörs av artikel 10 i konventionen, kan de inte heller ges rätt till retro- aktivt medlemskap, så som artikel 8 i det administrativa avtalet tol- kats, om de skulle behöva ett sådant för att behålla sitt inkomst- relaterade försäkringsskydd. Det innebär att gränsarbetare har en kortare tidsram för att hinna gå med i en svensk arbetslöshetskassa efter arbete i ett annat nordiskt land, för att kunna behålla sin rätt till inkomstrelaterad ersättning, än vad en person i samma situation som inte är gränsarbetare har. 
  
 24.4Överväganden och förslag 
  
 Syftet med våra förslag är att tydligare reglera den svenska arbetslös- hetsförsäkringen med avseende på vad som gäller för arbetstagare som rör sig till och från Sverige. Jag har formulerat förslagen på ett sådant sätt att de ska vara allmängiltiga, och gälla för alla som om- fattas av den svenska arbetslöshetsförsäkringen. Jag har medvetet valt att inte lägga förslag som endast berör gränsarbetare eller andra identifierbara rörliga grupper. Detta för att undvika särlösningar, och för att hålla regelverket så enkelt och tydligt som möjligt. Jag har också lagt särskild vikt vid medlemskapet i arbetslöshetskassan som en central del av den svenska arbetslöshetsförsäkringen, och beaktat detta i framtagande av förslagen. Min tolkning av direktiven i den delen innebär att jag särskilt beaktat att medlemskapet ska värnas vid 
  
 717 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbete i Sverige, samt att medlemskapet ska vara attraktivt för de personer som kommer till Sverige för att arbeta. 
  
 24.4.1Översyn av lagen om arbetslöshetsförsäkringens konstruktion 
  
 Bedömning: Lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkringens konstruktion bör ses över, för att förtydliga vilket försäkrings- skydd lagen ger. 
  
 Skälen för bedömningen: Av föregående avsnitt framgår att jag tolkar vissa samordningsbestämmelser i förhållande till de nationella bestämmelserna i ALF annorlunda än vad arbetslöshetskassorna gör. Avsikten med analysen är inte att rikta någon kritik mot arbetslös- hetskassorna, utan avser att belysa de svårigheter som finns att under rådande omständigheter tolka förordningens bestämmelser. Min bedömning är, som framgår av avsnitt 24.3, att grunden till den osäkerhet som finns är att det i ALF saknas tydliga bestämmelser om vem som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen och när försäkringen ger ett skydd. 
  
 Enligt 1 § ALF omfattar arbetslöshetsförsäkringen både arbets- tagare och företagare. Av författningskommentarerna till denna portalparagraf framgår endast att den delen av paragrafen anger omfattningen av arbetslöshetsförsäkringen.90 Definitionen av före- tagare och när personen upphör att anses som företagare finns i 34– 35 a §§. Någon definition av arbetstagare finns inte i ALF. Inte hel- ler framgår när arbetslöshetsförsäkringen börjar gälla och när den upphör. Det kan jämföras med konstruktionen av socialförsäk- ringsbalken (SFB) som innehåller särskilda bestämmelser om vem som omfattas av svensk socialförsäkring. Bland annat följer av 6 kap. 6 § SFB att den som arbetar i Sverige är försäkrad för arbets- baserade förmåner som sjukpenning, arbetsskadeersättning och in- komstrelaterad ålderspension. För arbetstagare börjar försäkrings- skyddet enligt 6 kap. 8 § första stycket SFB gälla redan den första anställningsdagen, och för egenföretagare från den dag när arbetet har påbörjats i Sverige. Försäkringen upphör enligt 6 kap. 8 § andra 
  
 90 Prop. 1996/97:107. 
  
 718 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 stycket att gälla tre månader efter att arbetat har upphört av någon annan anledning än ledighet för semester, ferier eller motsvarande uppehåll (efterskyddstid), eller tidigare än så om den enskilde börjar arbeta i ett annat land och omfattas av motsvarande för- säkring i det landet eller om det finns andra särskilda skäl (se vidare avsnitt 18.4). För att sedan kunna beviljas ersättning krävs dess- utom att förmånsvillkoren för respektive förmån uppfylls. SFB reglerar med andra ord under vilka perioder en enskild är försäkrad. Hanson däremot innehåller endast villkor för rätt till ersättning, mot- svarande förmånsvillkoren i SFB, och försäkringsskyddet och efter- skyddstiden följer endast indirekt av ersättningsvillkoren. I jäm- förelse med SFB saknar således Hanson en nivå i lagstiftningen. Jag anser att en liknande konstruktion av Hanson vore eftersträvansvärd. 
  
 I det här sammanhänget kan det vara värt att förtydliga att jag inte ser SFB som ett rättesnöre för hur lagstiftningar om sociala trygg- hetssystem bör byggas upp. Varje lagstiftning har sin egen natur och det kan finnas både historiska och sakliga skäl för att konstruera lagstiftningar på olika sätt. Men samordningen med unionsrätten blir mycket enklare om lagstiftningen är uppbyggd så att det också tydligt framgår vem som omfattas av den och när. Jag skulle vilja hävda att unionsrätten, särskilt bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i av- delning II i förordning 883/2004, förutsätter att det finns nationella bestämmelser om vem som omfattas av försäkringen. 
  
 Under utredningsarbetet har jag övervägt att i de inledande bestämmelserna i ALF införa vissa förtydliganden om vilket för- säkringsskydd arbetslöshetsförsäkringen enligt min uppfattning ger redan i dag. Men att i ALF med nuvarande konstruktion formulera ett sådant försäkringsskydd som i dag både är direkt och indirekt, såsom beskrivs i avsnitt 24.3.2 och 24.3.3, anser jag inte vore lämp- ligt utifrån enbart gränsöverskridande situationer. Det skulle vara svårt överblicka konsekvenserna av ett sådant förslag. För att komma till rätta med de problem som finns, behövs nationella bestämmelser om vem som omfattas av försäkringen och när. Med hänvisning till bedömningsprocessen, som beskrivs i avsnitt 17.1, skulle Hanson behöva en nivå ovanför villkoren för rätt till ersättning som reglerar just villkoren för att omfattas av försäkringen. Det är dock en större fråga som bör belysas ur ett helhetsperspektiv. Jag avstår därför för att lämna några sådana förslag, och efterfrågar i stället en översyn av hela lagstiftningen. 
  
 719 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Vid en sådan översyn kan det även övervägas att göra arbets- löshetsförsäkringen till två försäkringar. Om den inkomstrela- terade delen av arbetslöshetsförsäkringen vore en egen försäkring, skulle medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa rimligen vara ett villkor för att omfattas av den inkomstrelaterade arbetslöshetsför- säkringen. Med en sådan konstruktion skulle medlemskapet defini- era försäkringsskyddet, liknande den danska arbetslöshetsförsäk- ringen, och därmed bli en försäkringsperiod enligt artikel 1 t) i för- ordning 883/2004. Då skulle det inte råda några tvivel om att full- gjorda anställningsperioder och perioder av verksamhet som egen- företagare, i exempelvis Danmark, med rådande utformning av artikel 61.1 i förordning 883/2004, inte skulle kunna sammanläggas med försäkringsperioder för den inkomstrelaterade arbetslöshets- försäkringen. Finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen skulle i princip kunna vara densamma som i dag. I enbart nationella ären- den bedömer jag att en sådan förändring inte heller skulle behöva innebär någon skillnad jämfört med i dag. 
  
 Även utan en sådan strukturell förändring vore det önskvärt att se över begreppen grundförsäkring respektive inkomstbortfalls- försäkring. Begreppen skapar en viss osäkerhet huruvida arbets- löshetsförsäkringen är en eller två försäkringar, trots att förarbe- tena tydligt pekar på att arbetslöshetsförsäkringen är en försäkring. Vid en översyn av lagstiftningen och dess försäkringsskydd, bör det åtminstone övervägas om dessa begrepp är ändamålsenliga. 
  
 Slutligen anser jag det vara problematiskt med en försäkring som i så stor utsträckning bygger på praxis och föreskrifter, som är fallet med den svenska arbetslöshetsförsäkringen. En sådan konstruktion försvårar dels möjligheten för en enskild att förstå vilket försäkrings- skydd försäkringen ger, dels tillämpningen för handläggare på arbets- löshetskassorna. Ett syfte med en översyn bör även vara att överföra en del av den praxis som finns till lagstiftning. 
  
 24.4.2Tydliggörande gällande medlemskap i arbetslöshetskassa under arbete utomlands 
  
 Förslag: Vid prövning av medlemsvillkoret enligt 7 § ALF får månader av medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa under arbete utomlands, då svensk lagstiftning enligt förord- 
  
 720 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 ning 883/2004 eller andra av Sverige ingångna avtal om social trygghet inte är tillämplig, inte beaktas. 
  
 Skälen för förslaget: Det är enligt min bedömning inte rimligt att den svenska arbetslöshetsförsäkringen ska erbjuda försäkrings- skydd under tid med arbete då en annan medlemsstats lagstiftning är tillämplig. Bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i förord- ning 883/2004 är tydliga. En person kan enligt artikel 11.1 endast omfattas av en medlemsstats lagstiftning åt gången. Försäkrings- tillhörigheten till en annan  
 EU/EES-stat 
  eller Schweiz bryts när en person börjar arbeta i Sverige och enligt artikel 11 därmed ska om- fattas av svensk lagstiftning, och vice versa. 
  
 Förordning 883/2004 innebär i sig en lösning för de som arbetar utomlands i perioder och behöver tillgodoräkna sig den tiden för att uppbära ersättning i Sverige, genom principen om sammanläggning. Om en person som i Sverige ansöker om arbetslöshetsersättning, och under ramtiden har arbetat i en annan medlemsstat, kan dessa perioder användas för att uppfylla villkoren för rätt till ersättning i ALF. Som beskrivs i avsnitt 24.3.3 gäller det enligt min bedömning såväl arbetsvillkoret som medlemsvillkoret, vare sig arbetet utom- lands intygas som försäkringsperioder, anställningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare 
  
 Den praxis vad gäller kvarstående medlemskap som uppstått efter RÅ 2008 ref. 90, som i praktiken innebär att en person kan säkerställa att han eller hon omfattas av den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen i Sverige efter arbete utomlands genom att fortsätta betala medlemsavgift till arbetslöshetskassan i Sverige, bryter enligt min uppfattning gentemot syftet med samordnings- förordningen (se avsnitt 24.3.4). Denna situation bör därför regleras i lag. 
  
 Medlemskap i en arbetslöshetskassa bygger på frivillighet, och ska enligt mig så också fortsätta göra. Jag menar ändå att arbets- löshetskassor inte är vilka föreningar som helst, utan de ska enligt 3 § LAK ha till ändamål att ge sina medlemmar ersättning vid arbetslöshet. Det framstår därför som tydligt av lagstiftningen att det allt annat överskuggande syftet med ett medlemskap i en arbetslöshetskassa bör vara rätten till inkomstrelaterad ersättning. Det bör därför inte föreligga några oklarheter kring under vilka 
  
 721 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer SOU 2017:05 
  
 omständigheter ett medlemskap också uppfyller det syftet. Jag anser därför att detta bör förtydligas i lagstiftningen. 
  
 Jag föreslår att det tydligt skrivs in i medlemsvillkoret i ALF att månader med medlemskap i en arbetslöshetskassa i Sverige under arbete utomlands då svensk lag inte är tillämplig, inte får ingå vid prövning av om medlemsvillkoret är uppfyllt. 
  
 Regleringen innebär att incitamenten för att kvarstå som med- lem under arbete i en annan  
 EU/EES-stat 
  eller stat med vilken Sverige har ingått avtal om social trygghet för att säkerställa det inkomstrelaterade försäkringsskyddet i Sverige, minskar.91 Förslaget innebär att rätten till inkomstrelaterad ersättning efter arbete utom- lands ska säkerställas genom att personen, enligt bestämmelserna om tillämplig lagstiftning, omfattas av det andra landets arbetslös- hetsförsäkring under arbetet utomlands. Det arbetet kan då beaktas för uppfyllande av medlemsvillkoret vid ansökan om ersättning i Sverige om övriga villkor är uppfyllda. 
  
 Förslaget innebär att frågan kan uppkomma gällande en månad med medlemskap då personen delvis arbetat utomlands och inte om- fattats av svensk lagstiftning. Min bedömning är att medlemskap under en månad som delvis omfattats av svensk lagstiftning ska kunna ingå vid prövningen av medlemsvillkoret. Det kan till exempel röra sig om kulturarbetare och timanställda som har korta arbets- perioder i Danmark och som i dag inte ansöker om medlemskap i dansk arbetslöshetskassa i och med att de har betalat medlemsavgift hela månaden i Sverige. En sådan månad anser jag skulle kunna beaktas vid ansökan om ersättning efter återkomst till Sverige. 
  
 Tillsammans med de övriga föreslagna förändringarna för att reglera inträdet i en arbetslöshetskassa efter arbete utomlands (se avsnitt 24.4.3), anser jag att regelverket lever upp till vad som krävs för att kunna tillämpa samordningsförordningen på ett rättvisande och konsekvent sätt. 
  
 Ett annat sätt att hantera kvarstående medlemskap vid arbete utomlands skulle kunna vara att helt enkelt inte tillåta sådana, genom att i LAK införa krav på utträde eller automatisk uteslut- ning ur en arbetslöshetskassa vid arbete utomlands. Jag ser dock 
  
 91 Förslaget påverkar inte kvarstående medlemskap under arbete i tredje land, eftersom svensk lag är tillämplig om inget annat är avtalat (se avsnitt 17.1) i kombination med att Hanson inte innehåller några tydliga bestämmelser om vem som omfattas av försäkringen och när den ger ett skydd. 
  
 722 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 inte denna lösning som särskilt lämplig. Det skulle påföra både arbetslöshetskassorna och deras medlemmar administration genom att begära och bevilja in- och utträden. Det skulle vidare kunna innebära tveksamheter om vad som gäller om en sådan medlem inte träder ur och undgår uteslutning under arbetet utomlands. Där- utöver tillkommer frågan om en sådan reglering också skulle inne- bära att arbetslöshetskassorna förväntas utföra kontroller för att kontrollera i vilket land deras medlemmar arbetar. Vidare bygger medlemskapet på frivillighet, och detta alternativ måste därför också hanteras föreningsrättsligt. 
  
 Ett ytterligare alternativ att hantera kvarstående medlemskap skulle kunna vara att införa möjligheten till att pausa sitt medlem- skap under utlandsarbete. Med incitamentet att man under en sådan paus inte betalar någon medlemsavgift, skulle det vara attrak- tivt för personer som arbetar utomlands att höra av sig till sin arbetslöshetskassa och meddela sitt utlandsarbete. Det är möjligt att även ett pausat inträde skulle innebära administration för arbetslöshetskassorna. Medlemsavgiften för ett sådant pausat med- lemskap borde i vilket fall kunna hållas betydligt lägre än medlems- avgiften för ett ”aktivt” medlemskap. Det bör i vilket fall också tydliggöras att ett sådant pausat medlemskap inte heller kan ligga till grund för att uppfylla kravet om 12 månaders medlemskap i 7 § ALF. Syftet med att införa en sådan möjlighet till paus, skulle där- med vara att undvika administration kring utträde och efterföljande inträde när personen återvänder till svensk arbetsmarknad. Vidare skulle ett pausat medlemskap kunna återupptas, även om personen under utlandsarbetet eller efter utlandsarbetet tappat sin anknyt- ning till arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Om personen inte i rimlig tid återknutit kontakten till sitt verksamhetsområde efter att medlemskapet återupptagits efter en sådan paus, skulle arbetslöshetskassan kunna använda den lagstiftning som redan finns i  
 37–39 
  §§ LAK för att överväga om en sådan medlem skulle uteslutas. 
  
 En sådan möjlighet till paus av medlemskapet innebär dock ändå viss administration för arbetslöshetskassorna och den enskilde. Risk finns också att det skulle kunna uppfattas som att ett aktivt medlemskap under utlandsarbete, där medlemmen erlagt avgift, därmed är en slags frivillig möjlighet att stå kvar i den svenska 
  
 723 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbetslöshetsförsäkringen under sitt utlandsarbete. Det ser jag som i hög grad icke önskvärt. 
  
 24.4.3Rätt till inträde i en svensk arbetslöshetskassa efter arbete utomlands 
  
 Förslag: När en inträdesansökan om medlemskap i en arbets- löshetskassa beviljas, efter arbete i en annan  
 EU/EES-stat, 
  Schweiz eller en stat som Sverige har ingått avtal om arbetslöshetsförsäkring med, ska inträdet anses ha skett så att medlemmen omfattas av det inkomstrelaterade skyddet i arbetslöshetsförsäkringen i anslutning till att försäkringsskyddet upphör i det andra landet, dock som längst åtta veckor innan ansökan om medlemskap gjordes. 
  
 En sökande, som ansökt till en arbetslöshetskassa inom vars verksamhetsområde han eller hon inte arbetar eller inte vid det senaste arbetstillfället arbetade inom, och som därför nekats inträde, ska om ansökan till en annan arbetslöshetskassa görs inom tre veckor, och inträde beviljas, kunna få räkna inträdet från det datum som ansökan till den första arbetslöshetskassan gjordes. 
  
 Rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa har inte den som är medlem i en annan svensk arbetslöshetskassa. 
  
 Skälen för förslagen 
  
 Sveriges arbetslöshetsförsäkring skiljer sig från många andra med- lemsstaters, i det att den delvis är frivillig. Det frivilliga medlem- skapet i en arbetslöshetskassa medför väsentliga rättsverkningar för den enskilde. Reglerna om inträde i och utträde ur en arbetslös- hetskassa har därför reglerats i lag. 
  
 Det ställs stora krav på den som kommer till Sverige för att arbeta, vad gäller att själv söka information om arbetslöshets- försäkringen i Sverige och fatta beslut om att ansluta sig även till den frivilliga försäkringen. Många arbetslöshetskassor informerar därför om arbetslöshetsförsäkringen även på engelska på sina hem- sidor, för att underlätta för migrerande arbetstagare att ta del av regelverket kring den frivilliga försäkringen. 
  
 724 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 En person kan i den svenska arbetslöshetsförsäkringen mista rätten till inkomstrelaterad ersättning på grund av en kort period utan medlemskap vid sammanläggning av perioder, om det mellan de perioder som sammanläggs finns en kort period som varken är försäkringsperiod eller likvärdig med en försäkringsperiod med nuvarande tillämpning av artikel 61 i förordning 883/2004. Därför är det viktigt att regleringen kring in- och utträde ur en arbetslös- hetskassa är tydlig och begriplig. Detta gäller såväl vid gränsöver- skridande situationer som vid icke gränsöverskridande situationer. Jag tolkar i det här avseendet en gränsöverskridande situation som en situation då det vid ansökan om inträde i en arbetslöshetskassa eller ersättning från arbetslöshetsförsäkringen krävs att perioder från en annan medlemsstat beaktas för att uppfylla något eller några av villkoren för inträde, arbetsvillkoret, eller medlemsvillkoret. 
  
 Jag menar att det är viktigt att värna medlemskapet i arbets- löshetsförsäkringen. Det framgår också av utredningens direktiv92 att medlemskapet är en central del av arbetslöshetsförsäkringen, och att utgångspunkten för eventuella förslag bör vara att bevara medlem- skapet. Det är också viktigt att värna legitimiteten för medlems- villkoret i försäkringen, i förhållande till alla som valt att bli med- lemmar eller att stå utanför den inkomstrelaterade försäkringen. Medlemsvillkoret är dock inte menat att vara en dold fallgrop för den enskilde, och ska så heller inte vara. 
  
 Villkoret om medlemskap i en arbetslöshetskassa i minst 12 sam- manhängande månader för att kunna beviljas inkomstrelaterad er- sättning syftar bland annat till att värna försäkringsmässigheten i fö- rsäkringen, det vill säga förhindra att personer träder in i den frivilliga försäkringen först när de blir arbetslösa. Det är viktigt att påpeka att det syftet inte kan upprätthållas gentemot gränsarbetare, såsom samordningsförordningen ser ut i dag. Gränsarbetare ska i dag enligt förordningen omfattas av arbetslandets lagstiftning under tiden de arbetar. De har därför enligt förordningen ingen försäkringsmässig anledning att vara medlemmar i en arbetslöshetskassa i Sverige, om de bor men inte arbetar här. Vid arbetslöshet ska de sedan trots detta ansöka om ersättning från bosättningslandet, vilket innebär att de därför också bör ha rätt till inträde i en svensk arbetslöshetskassa vid arbetslöshet. Om de då vill ha inkomstrelaterad ersättning från 
  
 92 Se bilaga 1. 
  
 725 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Sverige måste de gå med i en arbetslöshetskassa i samband med att de blir arbetslösa och ansöker om ersättning. Alltså precis tvärtemot syftet med medlemsvillkoret. 
  
 Syftet med medlemsvillkoret är vidare att se till att många har anledning att betala medlemsavgift, och därmed bidra till finansi- eringen av försäkringen. Vad gäller gränsarbetare och andra migre- rande arbetstagare anser jag det därför vara viktigt, när de både har rätt och anledning att bli medlemmar i en arbetslöshetskassa i Sverige, att reglerna kring inträdet också gör det lätt för dessa grupper att bli medlemmar. 
  
 Jag ser en risk att personer som skulle vilja försäkra sig mot arbetslöshet på inkomstrelaterad nivå går miste om den möjligheten på grund av dels brist på kunskap om den frivilliga arbetslöshets- försäkringen och arbetslöshetskassornas verksamhetsområden, dels konstruktionen av den inkomstrelaterade försäkringen vad gäller kravet på ett sammanhängande medlemskap som innebär att endast några dagars försenat inträde i en arbetslöshetskassa kan innebära att en sökande går miste om rätten till inkomstrelaterad ersättning. 
  
 Jag anser att det därför finns skäl att se över reglerna vid inträde i en arbetslöshetskassa efter arbete utomlands för att säkerställa en likabehandling oavsett vilken arbetslöshetskassa som handlägger ansökan, men också för att göra medlemskapet i en arbetslöshets- kassa mer attraktivt och tillgängligt för personer som kommer eller återvänder till Sverige efter arbete utomlands. 
  
 Åttaveckorsregel – läkning vid sent inträde i en arbetslöshetskassa 
  
 En person som söker sig till Sverige efter arbete utomlands och som inte har något arbete och som inte heller är en helt arbetslös gräns- arbetare med bosättning i Sverige som omfattas av samordnings- förordningen, har inte rätt till inträde i en svensk arbetslöshetskassa. För att kunna bli medlem i en arbetslöshetskassa måste den personen börja arbeta i Sverige. Detta anser jag är rimligt. Dock uppstår situa- tionen att även om personen relativt snabbt efter ankomst till Sverige hittar en sysselsättning och då går med i en arbetslöshetskassa, så kommer personen inte vara berättigad till inkomstrelaterad ersätt- ning vid arbetslöshet innan personen upparbetat 12 månaders med- lemskap, om det innan inträdet i arbetslöshetskassan fanns en för- 
  
 726 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 säkrad period från det land som personen tidigare omfattades av den sociala tryggheten i. 
  
 Enligt ett avgörande från Kammarrätten i Stockholm93 kan dock tre dagars avbrott mellan en tidigare försäkringsperiod eller period som likställs med en försäkringsperiod, och en medlemsperiod i en svensk arbetslöshetskassa, om den sökande gjort vad som stod i dess makt för att undvika ett sådant avbrott, bortses ifrån. Domen har lett till att arbetslöshetskassorna kan tillåta kortare avbrott då en person inte omfattas av något lands arbetslöshetsförsäkring. Förfarandet kallas med ett vardagligt uttryck ”läkning”94. En sådan läkning anser jag också kan motiveras med hänvisning till målet Delgado i EU- domstolen, även vad gäller arbetslöshetsförmåner. 95 
  
 Även PSFU diskuterade i ett delbetänkande hur kortare sådana avbrott, då en person inte omfattas av något lands försäkrings- period eller period som likställs med försäkringsperiod, skulle kunna undvikas för att bevara personernas rätt till en inkomst- relaterad ersättning. Utredningen diskuterade alternativet att över- låta till arbetslöshetskassorna och domstolarna att avgöra hur långt ett sådant uppehåll får vara för att inte betraktas som ett avbrott, men menade att det kunde skapa olika tillämpning och osäkerhet för den enskilde, varför en lagändring var att föredra. Utredningen föreslog därför en bestämmelse om att inträdet i en arbetslös- hetskassa för dem vars rätt till arbetslöshetsförmåner skulle bedömas med stöd av förordning 883/2004, skulle anses ha skett tidigast första dagen i månaden innan den kalendermånad när ansökan om medlemskap gjordes. 96 
  
 Enligt en rapport från IAF97 ”läker” i dag vissa arbetslöshets- kassor sådana avbrott på upp till 30 dagar. Enligt samma rapport varierar det mycket mellan arbetslöshetskassorna, då vissa kassor inte ”läker” avbrott över huvud taget. Den ovan nämnda kammar- rättsdomen har således lett till den olika tillämpning och osäkerhet för den enskilde som PSFU såg en risk för redan 2011. Behovet att lagreglera detta förfarande kvarstår således. 
  
 93Kammarrätten i Stockholm mål nr  
 859-09. 
  
 94Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5, s. 24. 
  
 95Se Generaladvokatens yttrande i mål nr  
 C-482/93 
  Delgado, ECLI:EU:C:1995:197, punkt 13. 
  
 96SOU 2011:74, s.  
 88–89. 
  
 97Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5, s. 24. 
  
 727 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 Jag anser vidare att det finns skäl att vara generös vad gäller bibehållande av ett inkomstrelaterat skydd i arbetslöshetsförsäk- ringen efter arbete i ett annat land, för att bland annat uppmuntra till medlemskap i arbetslöshetskassan för personer som kommer till Sverige efter att ha arbetat utomlands. Enligt rapporten98 från IAF är en anledning till att grundersättning betalas ut vid arbetslöshet där någon form av sammanläggning gjorts för att uppfylla villkoren för ersättning, att personen som ansökt om ersättning inte är medlem i en arbetslöshetskassa. IAF uppskattade att cirka 30 pro- cent av sammanläggningsärendena i urvalet som endast fått grund- ersättning vid arbetslöshet, aldrig gick med i en arbetslöshetskassa. Cirka 50 procent hade gått med i en arbetslöshetskassa, men inte i tid för att kunna vara berättigade till inkomstrelaterad ersättning. Endast cirka 12 procent hade gått med i en arbetslöshetskassa i tid, men av andra anledningar ändå inte kunnat uppfylla medlems- villkoret för inkomstrelaterad ersättning. Det framstår således som att det är många av de migrerande arbetstagarna som vill gå med i en arbetslöshetskassa, men som av någon anledning inte hinner gå med i en arbetslöshetskassa i tid för att skydda sin rätt till inkomst- relaterad ersättning. 
  
 Jag föreslår därför en ny paragraf, 34 b § LAK, som tillåter retroaktivt medlemskap om ansökan inkommit inom åtta veckor efter att försäkringsskyddet i det andra landet upphört. Anled- ningen till valet om just åtta veckor, är att det överensstämmer med vad som framgår av det administrativa avtalet till den nordiska konventionen, där det slås fast att ansökan om medlemskap i en arbetslöshetskassa ska ske inom åtta veckor99 räknat från det att försäkringstillhörigheten upphört att gälla i frånflyttningslandet för att femårsregeln ska kunna tillämpas. Regeln har varit tillämplig för dem som omfattas av den nordiska sociala konventions femårsregel under en längre tid, och hittills har man inte sett skäl att varken förlänga eller förkorta den tidsrymd som ges för att hinna med att bli medlem i en arbetslöshetskassa, varför den framstår som väl avvägd. Ur ett likabehandlingsperspektiv torde det inte heller vara 
  
 98Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gränslandet, IAF rapport 2016:5, bilaga 3. 
  
 99Det administrativa avtalet till den nordiska sociala konventionen, artikel 8. 
  
 728 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 lämpligt med olika tidsfrister för olika grupper av rörliga arbets- tagare. 
  
 Ansökan till fel arbetslöshetskassa 
  
 Vidare anser jag att det behövs en reglering som tar hänsyn till den uttryckliga viljan att gå med i en arbetslöshetskassa, även om ansökan på grund av otillräcklig kunskap eller information, skickas in till en arbetslöshetskassa där personen på grund av arbete utan- för arbetslöshetskassans verksamhetsområde inte har rätt att bli medlem. Även i nationellt hänseende, så anser jag att det finns fog för att reglera situationer när en sökande ansökt till en arbetslöshets- kassa som den inte har rätt att bli medlem i. Anledningen till det är framför allt att regelverket blir mer lättöverskådligt ju färre sär- regleringar det innehåller, samt att regelverket inte ska vara diskri- minerande mot en person som inte är i en gränsöverskridande situation. Nationellt får dock regeln den konsekvensen att också en person som tidigare inte har arbetat, och som för första gången ansöker om inträde i en arbetslöshetskassa, kommer att kunna åberopa datumet för den ansökan vid ansökan till en andra arbets- löshetskassa. Det innebär i korthet att en person som ansöker till en arbetslöshetskassa dit han eller hon inte har rätt till inträde, och därefter ansöker till en arbetslöshetskassa där inträde beviljas, med hjälp av den föreslagna regeln snabbare kommer att kunna uppfylla medlemsvillkoret, jämfört med dagens lagstiftning. Detta ser jag som en fördel med förslaget. 
  
 Jag föreslår därför en ny paragraf, 34 a § LAK, som reglerar att en ansökan som inkommer till en arbetslöshetskassa från en sök- ande vars ansökan till en första arbetslöshetskassa avslagits på grund av otillräcklig anknytning till arbetslöshetskassans verksamhetsom- råde, och som skyndsamt efter avslaget ansöker till en andra arbets- löshetskassa, hos den andra arbetslöshetskassan ska behandlas som om den inkommit vid samma tidpunkt som den första ansökan inkom till den första arbetslöshetskassan. Ansökningsdatumet till den första arbetslöshetskassan kan med andra ord åberopas vid ansökan till den andra arbetslöshetskassan för att fastställa medlems- periodens första dag. Denna förändring innebär dels att den andra arbetslöshetskassan måste få kännedom om när den första ansökan 
  
 729 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 från personen inkom till den första arbetslöshetskassan och när den avslogs, dels att det bör definieras en tidsram för vad som anses vara skyndsamt. 
  
 Vad gäller informationen om de olika tidpunkterna för ansökan och avslag, anser jag att det skulle kunna räcka med att avslags- beslutet skickas in till den andra arbetslöshetskassan tillsammans med ansökan till densamma. Jag ser därför inget behov för en över- syn av sekretessregler mellan arbetslöshetskassorna, eftersom den sökande själv kan stå för underlagen som behövs. Vidare föreslår jag en tidsram om tre veckor från det att ansökan avslagits till det att den andra ansökan inkommer till den andra arbetslöshetskassan. Det kan diskuteras om det är en tillräcklig tidsram, eller om det är för lång tid. Syftet med regleringen är att ge en sökande som fått avslag, en möjlighet att kunna bevara sin rätt till inkomstrelaterad ersättning, eller att så snabbt som möjligt kunna upparbeta sin rätt till inkomstrelaterad ersättning. Samtidigt bygger medlemsvillkoret på ett kontinuerligt medlemskap. Möjligheten att kunna bli med- lem i viss mån retroaktivt bör därför inte vara alltför generös. Till detta ska också läggas mitt förslag om en så kallad åttaveckorsregel, beskriven ovan, som jag anser kan åberopas tillsammans med denna treveckorsperiod som föreslås här. För att det inte ska bli en alltför lång period som en person därmed retroaktivt kan åberopa, har jag valt att föreslå en tidsram på tre veckor. 
  
 Jag föreslår vidare att denna regel endast ska gälla en ansökan bakåt i tiden, det vill säga det ska inte vara möjligt att ansöka till en tredje och en fjärde kassa, och vid den fjärde ansökan hänvisa till tidpunkten för den första ansökan. 
  
 Jag finner ingen anledning att reglera att medlemsavgift ska er- läggas för hela den tid som medlemmen retroaktivt anses vara medlem. Det är en fråga för den enskilda arbetslöshetskassans stadgar. 
  
 Samtida medlemskap i en dansk eller finsk arbetslöshetskassa 
  
 Slutligen föreslår jag att det i 34 § LAK förtydligas att den som är medlem i en annan svensk arbetslöshetskassa inte har rätt att bli med- lem. Syftet med förändringen är endast att tydliggöra att medlem- skap inte ska kunna nekas enbart på grund av samtida medlemskap i en dansk eller finsk arbetslöshetskassa. Att någon nekas inträde av 
  
 730 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 det skälet torde vara mycket ovanligt, så förtydligandet innebär i praktiken ingen förändring jämfört med i dag. 
  
 En person kan inte vara medlem i två arbetslöshetskassor sam- tidigt, vilket följer av 34 § LAK. Situationer kan dock uppstå när en person fortfarande omfattas av försäkringsskyddet och medlem- skapet i en dansk eller finsk arbetslöshetskassa enligt nationella regler, men då förordningen pekar ut Sverige som behörig stat. En sådan situation beskrivs i målet från Kammarrätten i Göteborg, då en person genom att ta ut semester och flextid under slutet av sin anställning i Danmark kunde påbörja sitt arbete i Sverige innan anställningen i Danmark upphört.100 Personen var således vid det tillfället anställd i två stater. Förutom det målet i kammarrätten finns fler liknande mål där en person nekats inkomstrelaterad ersätt- ning hos en arbetslöshetskassa med anledning av medlemskap i en dansk arbetslöshetskassa då svensk lag var tillämplig.101 
  
 Som beskrivs i avsnitt 24.3.2 innebär medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa i sig inte något försäkringsskydd, varför det är möjligt att kvarstå som medlem vid resa från Sverige (se avsnitt 24.3.3). Med hänsyn tagen till bestämmelserna om tillämplig lag- stiftning i samordningsförordningen ser jag därmed ingen anled- ning att förhindra medlemskap, även om en person samtidigt är medlem i en dansk arbetslöshetskassa som ger ett försäkringsskydd i Danmark. 
  
 Vidare kan medlemskapet i den utländska arbetslöshetskassan vara reglerat på ett sådant sätt att det inte tar hänsyn till bestäm- melserna om tillämplig lagstiftning i förordning 883/2004. I fallet Danmark regleras utträdet så att det i normalfallet ska ske den sista i en månad. Utträde kan dock ske, och sker ibland, vid annat datum. Det är även så vid utträde ur en svensk arbetslöshetskassa, att en medlem som inte uppger något annat vanligen beviljas ut- träde den sista i en månad. En medlem som uppger att den önskar utträda snarast eller en specifik dag, beviljas dock i normalfallet utträde enligt sitt önskemål. Samtidigt är det tydligt enligt förord- ningen att tillämplig lagstiftning kan förändras under månadens alla dagar. 
  
 100Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 1715-16. 
  Domen meddelades den 13 december 2016 och har vid skrivande stund inte vunnit laga kraft. 
  
 101Se Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 Thompson 
  och  
 5122-10. 
  
 731 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 För att undanröja risken för att sådana situationer som i målen från kammarätten uppstår, även om det är ovanligt, anser jag att ett förtydligande ändå är motiverat. När regelverket för inträde i en arbetslöshetskassa ändå ses över i och med detta betänkande, är ett sådant förtydligande en enkel åtgärd för undanröja alla potentiella tveksamheter om vad som gäller vid samtida medlemskap i en dansk eller finsk arbetslöshetskassa, både gentemot handläggare på arbetslöshetskassorna och enskilda försäkringstagare. 
  
 24.4.4 
 64-årsregeln 
  bör tas bort 
  
 Bedömning: Nuvarande  
 64-årsregel 
  i 34 § första stycket LAK bör tas bort så att rätten att bli medlem i en arbetslöshetskassa i stället upphör vid den tidpunkt då rätten till dagpenning upphör enligt 22 § fjärde stycket ALF, det vill säga vid månadsskiftet före den månad då den arbetslöse fyller 65 år. Då ett liknande förslag remitterats nyligen avstår jag dock från att lämna ett eget förslag. 
  
 Skälen för bedömningen: För att svensk lagstiftning ska vara för- enlig med samordningsförordningens syfte med sammanläggning av perioder, såsom det beskrivs i artikel 48 i  
 EUF-fördraget, 
  krävs det att även uppfyllande av medlemsvillkoret är möjligt för en person som är ersättningsberättigad genom sammanläggning av perioder. En  
 64-åring 
  måste därför genom sammanläggning av perioder kunna få tal del av den inkomstrelaterade delen av arbetslöshetsförsäkringen, oavsett sin ålder, om villkoren i övrigt för inkomstrelaterad ersättning är uppfyllda. 
  
 Åldersgränsen har prövats av Kammarrätten i Stockholm, som kom fram till att ”bestämmelsen utgör ett hinder för den fria rör- ligheten i EU och [står därigenom] i strid med gemenskapsrätten”. Målet rörde en gränsarbetare som arbetat i Danmark. Kammar- rätten menade att det i det aktuella målet inte gick att neka med- lemskap i en svensk arbetslöshetskassa på den grunden att den ansökande fyllt 64 år. 
  
 732 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 IAF valde att inte överklaga domen. En av anledningarna att de valde att inte gå vidare var att det vid det laget redan förelåg ett förslag102 från parlamentariska socialförsäkringsutredningen om att gränsen för att kunna bli medlem skulle höjas, till månadsskiftet före den månad den sökande fyller 65 år, för personer vars rätt till arbetslöshetsförmåner ska bedömas enligt förordning 883/2004. Kommittén hade även i sitt betänkande slagit Dunn att det inte kunde uteslutas att bestämmelsen i 34 § LAK hindrar den fria rörligheten inom EU och därigenom står i strid med gemenskapsrätten. 
  
 Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen övervägde att ta bort  
 64-årsgränsen 
  för alla som önskade träda in i en svensk arbetslöshetskassa, men avstod med följande formulering104: ”Kom- mittén har övervägt om  
 64-årsgränsen 
  för att bli medlem i en arbetslöshetskassa bör tas bort, vilket på sikt vore önskvärt. Men med hänsyn till kommitténs fortsatta arbete samt till att pen- sionsåldern och följdändringar i socialförsäkringssystemet för när- varande utreds, anser kommittén att en åldersgräns tills vidare bör finnas kvar i 34 § LAK.”. 
  
 Jag gör bedömningen, liksom tidigare den parlamentariska socialförsäkringsutredningen (PSFU), att åldersgränsen riskerar att bryta mot  
 EU-lagstiftningen 
  om den tillämpas vid en gränsöver- skridande situation. Jag bedömer likaså skyddsvärdet av  
 64-års- 
  gränsen, att hindra personer utan möjlighet att uppnå tillräcklig medlemstid för att uppfylla medlemsvillkoret från att betala med- lemsavgifter i onödan, som lågt. De flesta som blir medlemmar i en arbetslöshetskassa ett givet år, kommer först att betala elva månads- avgifter innan de kan uppfylla villkoren för inkomstrelaterad ersätt- ning, vilket generellt inte ansetts vara en anledning att skydda dessa från inbetalningar som inte ger något försäkringsskydd. Vidare hindrar åldersgränsen, som den är formulerad i dag, även personer i icke gränsöverskridande situationer från att byta arbetslöshetskassa, om de till exempel byter yrke eller bransch efter  
 64-årsdagen. 
  Då kan situationen uppkomma att en person som vid 64 år fyllda byter bransch eller yrke, till en bransch eller yrke som inte omfattas av sin arbetslöshetskassas verksamhetsområde, att personen enligt 
  
 102SOU 2011:74, s.  
 31–32. 
  
 103SOU 2011:74, s. 87. 
  
 104SOU 2011:74, s. 87. 
  
 733 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 37 a § LAK får uteslutas ur sin arbetslöshetskassa efter sex månader på grund av bristande anknytning till verksamhetsområdet. Detta gäller samtidigt som personen också är förhindrad att byta arbets- löshetskassa till en där anknytning till verksamhetsområdet före- ligger. Åldersgränsen är således utformad på ett sådant sätt att den i dag gäller för fler än just de som inte hinner upparbeta rätt till inkomstrelaterad ersättning. 
  
 Sammanfattningsvis anser jag därför att det finns få goda skäl att behålla åldersgränsen i dess nuvarande form. Jag anser att det inte heller finnas skäl att avvakta vidare utredning, då två separata utredningar under de senaste åren behandlat frågan. Även Nordiska ministerrådets ämbetsmannakommittéer har behandlat frågan i en rapport105. 
  
 För att regelverket för arbetslöshetsförsäkringen ska vara tydligt och transparent, och lätt att förstå och att tillämpa, anser jag att fördelarna med att ta bort åldersgränsen för alla väger tyngre än fördelarna med att behålla den och särreglera ett undantag för rör- liga arbetstagare. Jag förespråkar därför att  
 64-årsgränsen 
  tas bort, till förmån för en annan åldersgräns. 
  
 Det finns i dag tre andra åldersgränser i regelverket kring arbets- löshetsförsäkring. Åldersgränsen då rätten till dagpenning upphör, åldersgränsen då ett medlemskap automatiskt avslutas samt ålders- gränsen vid 20 år då grundbeloppet tidigast kan lämnas. Rätten till dagpenning upphör enligt 22 § ALF vid månadsskiftet före den månad då den arbetslöse fyller 65 år. Medlemskapet i arbetslöshets- kassan upphör däremot först den dag medlemmen fyller 65 år, enligt 36 § LAK. Då medlemskapet i arbetslöshetskassan främst syftar till att få tillträde till den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen, finns det egentligen ingen anledning för en person att bli medlem efter att rätten till dagpenning upphört. Jag bedömer därför att in- träde i en arbetslöshetskassa inte bör beviljas efter att rätten till ersättning helt upphört, med nuvarande regler kring pensionsåldern och med hänvisning till arbetslöshetskassornas ändamål enligt 3 § LAK. Även PSFU avsåg i sitt förslag, som enbart gällde en annor- lunda åldersgräns för personer vars rätt till arbetslöshetsförmån be- dömdes med stöd av förordning 883/2004, att relatera åldersgränsen 
  
 105 Nordiska ministerrådet (2012): Gränshinder i Norden på social- och arbetsmarknads- området,  
 ÄK-A/ÄK-S, 
  Nord 2012:002 
  
 734 
  
 SOU 2017:05 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 till tidpunkten då rätten till dagpenning upphör.106 Jag tycker det därför vore naturligt att senast möjliga dag för inträde i en arbets- löshetskassa knyts till dagen då rätten till dagpenning helt upphör enligt 22 § fjärde stycket ALF. 
  
 Alternativet är att knyta åldersgränsen för inträde till den andra åldersgränsen som förekommer i lagstiftningen, den tidpunkt då medlemskapet i en arbetslöshetskassa automatiskt upphör enligt 36 § LAK, det vill säga den dag medlemmen fyller 65 år. Fördelen med det alternativet är att det blir en mycket tydlig åldersgräns, nämligen  
 65-årsdagen. 
  Nackdelen med det förslaget är att det inne- bär att en person kan ges inträde i en arbetslöshetskassa strax innan  
 65-årsdagen, 
  och automatiskt uteslutas enligt 36 § LAK innan första avgiftsinbetalningen hunnit göras eller kanske ens fakture- rats. Ett inträde i arbetslöshetskassan efter den tidpunkt då rätten till ersättning helt upphört kan heller aldrig ligga till grund för rätt till ersättning, oavsett sammanläggning av perioder. 
  
 I praktiken är det dock en mycket kort tidsrymd som skiljer de båda alternativen åt, och det är troligen mycket få personer som skulle välja att gå med i en arbetslöshetskassa samma månad som de fyller 65 år, om de informeras om att deras rätt till ersättning då redan upphört. 
  
 Då ett förslag om ett borttagande av  
 64-årsgränsen 
  till förmån för en åldersgräns som innebär att rätten till inträde i en arbets- löshetskassa ska gälla till och med dagen före den dag då medlems- kapet upphör utan uppsägning redan föreligger, avstår jag dock från att lämna ett eget förslag i denna del.107 
  
 Ett annat alternativ, som hade varit intressant att utreda vidare, är att helt ta bort åldersgränsen, vilket också PSFU påpekade i sitt delbetänkande108. HFD uttalade tydligt i sin dom RÅ 2008 ref. 90 att medlemskapet i sig är en föreningsrättslig fråga. Frågan uppstår då varför en person inte skulle kunna vara medlem, även om med- lemskapet i sig inte medförde en möjlighet till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Jag har tidigare övervägt att uttryck- ligen förbjuda medlemskap i en arbetslöshetskassa vid arbete utom- lands som inte omfattas av den svenska arbetslöshetsförsäkringens 
  
 106SOU 2011:74, s. 88. 
  
 107DS 2016:47. 
  
 108SOU 2011:74, se till exempel s. 87. 
  
 735 
  
 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 
  
 SOU 2017:05 
  
 försäkringsskydd. Jag valde i stället att föreslå en konstruktion där försäkringsskyddet och vem det omfattar tydliggörs i lagstift- ningen, och att därmed implicit tillåta medlemskap under arbete som inte omfattades av försäkringsskyddet men tydliggöra att detta inte omfattades av försäkringsskyddet. Givet det vägvalet, framstår det som rimligt att även pensionärer som passerat åldersgränsen för rätt till ersättning skulle kunna tillåtas att vara medlemmar i en arbetslöshetskassa. 
  
 Som beskrivs i avsnitt 24.2.1 öppnar den danska arbetslöshets- försäkringen upp för  
 senior-medlemskap, 
  till en billigare penning och utan försäkringsskydd, i sina arbetslöshetskassor. Arbetslöshets- kassorna i Danmark har dock några uppgifter utöver försäkrings- skyddet, såsom hjälp till att hitta rätt arbete, varför ett medlemskap i dansk arbetslöshetskassa utan rätt till försäkringsskydd har mer innehåll än motsvarande medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa under nuvarande reglering av arbetslöshetskassornas verksamhet. 
  
 Det skulle ändå kunna finnas situationer när en person över 65 år skulle se viss nytta med sitt medlemskap. Det gäller till exempel en person med koppling till den finska arbetslöshetsförsäkringen, som under arbete här i Sverige vill skydda sin rätt till inkomstrelaterad ersättning genom medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa. Då man i Finland kan uppbära inkomstrelaterad ersättning som längst till utgången av den kalendermånad man fyllt 68 år, om man inte går i ålderspension innan dess, tillåter de finska arbetslöshetskassorna inträde fram till dagen innan en person fyller 68 år. 
  
 Ett totalt borttagande av åldersgräns vid inträde innebär dock att försäkringsskyddet måste vara tydligare reglerat, vilket jag också tidigare anfört behövs av flera anledningar. Det innebär också att åldersgränsen när en person automatiskt utesluts ur en arbetslös- hetskassa109 behöver ses över. Jag anser därmed att ett totalt bort- tagande av åldersgräns vid inträde, eller en kraftigt höjd åldersgräns för inträde, bör utredas tillsammans med en större genomlysning av hela arbetslöshetsförsäkringslagstiftningen (se avsnitt 24.4.1). 
  
 109 36 § LAK säger att medlemskapet upphör den dag medlemmen fyller 65 år. 
  
 736 
  
 25Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.1Allmänt om hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen samt läkemedelsförmånslagen 
  
 25.1.1Hälso- och sjukvård 
  
 Av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) (HSL) framgår att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) (FOL) och stadigvarande vistas inom landstinget. Enligt förarbetena till hälso- och sjukvårds- lagen skulle med bosättning avses detsamma som i den då gällande folkbokföringsförordningen.1 Folkbokföringsförordningen har ersatts med FOL och det får antas att denna numera är vägledande i fråga om bosättning och tillgång till hälso- och sjukvård.2 
  
 Enligt 3 c § HSL ska landstinget även erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vård- förmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)3. Detsamma ska gälla för dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken (2010:110) (SFB) och som omfattas av nämnda förordning. Enligt denna paragraf anses en i Sverige bosatt person som lämnar landet för att studera i en annan stat fortfarande vara bosatt i Sverige så länge som han eller 
  
 1Prop. 1981/82:97, s. 115. 
  
 2SOU 1993:115 s. 250. 
  
 3EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 737 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 hon genomgår en studiestödsberättigande utbildning eller har utbild- ningsbidrag för doktorander.4 
  
 Vidare framgår av 3 c § HSL att vården ska erbjudas av det lands- ting inom vars område personen i fråga är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbetslös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbetssökande. I den utsträckning familje- medlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av den nämnda för- ordningen, ska familjemedlemmarna erbjudas vård av samma lands- ting. Om familjemedlemmarna är bosatta i Sverige, gäller dock 3 §. 
  
 Tillgång till sådan vård är begränsad till de vårdförmåner som omfattas av förordning 883/2004. 
  
 Av 4 § HSL framgår att ett landsting ska erbjuda hälso- och sjukvård åt dem som behöver omedelbar vård och vistas inom landstinget utan att vara bosatta där. 
  
 Regeringen har lagt fram en ny proposition (2016/17:43) om en ny hälso- och sjukvårdslag som föreslås träda i kraft den 1 april 2017. Den nya lagen syftar till att göra regelverket överskådligare, tydligare och mer lättillgängligt samt mer i enlighet med inten- tionen om en målinriktad ramlag. Nuvarande lydelse i 3 § och 3 c § föreslås ersättas av 8 kap. 1 och 2 §§. Dock förblir båda paragra- ferna i sak oförändrad. 
  
 25.1.2Tandvård 
  
 Gällande tandvård framgår av 5 § tandvårdslagen (1985:125) (TvL) att varje landsting ska erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § FOL och stadigvarande vistas inom landstinget. Även i övrigt ska landstinget verka för en god tandhälsa hos befolkningen. Med bosatt avses att en person är folkbokförd. 
  
 4 Studenter som inte är folkbokförda i Sverige men vars behöriga stat är inom Norden, EU/EES eller Schweiz har tillgång till nödvändig vård i Sverige (till patientavgift). Studenter från EU/EES och Schweiz har tillgång till sådan vård om de kan visa upp ett gällande europeiskt sjukförsäkringskort (EHIC). Icke nödvändig vård bekostas av den enskilde. Studenter från andra länder än de ovan nämnda har inte tillgång till subventionerad vård i Sverige utan måste bekosta den med egna medel. Dock finns vissa undantag i de bilaterala avtal som Sverige har undertecknat. 
  
 738 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 Av 5 a § samma lag framgår att landstinget även ska erbjuda en god tandvård åt dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom enligt vad som följer av för- ordning 883/2004. Detsamma ska gälla för den som avses i 5 kap. 7 § första stycket SFB och som omfattas av nämnda förordning. Tand- vården ska i dessa fall erbjudas av det landsting inom vars område per- sonen är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbets- lös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbets- sökande. I den utsträckning familjemedlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom, enligt vad som följer av den nämnda förordningen, ska de erbjudas tandvård av samma lands- ting. Om familjemedlemmarna är bosatta i Sverige gäller dock 5 §. 
  
 Vidare framgår av 6 § TvL att om en person som vistas i lands- tingskommunen utan att vara bosatt där behöver omedelbar tand- vård, ska landstingskommunen erbjuda sådan tandvård. 
  
 Kostnaden för tandvård för den enskilde är beroende av behand- ling och vårdgivare, men också av den enskildes ålder samt hälso- och sjukdomstillstånd. Barn och ungdomar har avgiftsfri tandvård till och med det år då de fyller 19 år. Som regel betalar vuxna personer, som inte har en sjukdom eller en funktionsnedsättning som medför risk för försämrad tandhälsa, sin tandvårdsbehandling med egna medel (se vidare nedan). Detta kan jämföras med hälso- och sjukvård, där vård- tagare betalar en mycket liten del av sin behandling genom patient- avgifter. 
  
 Enligt 5 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd utgår stö- det om patienten, när tandvårdsåtgärden påbörjas, är försäkrad för bosättningsbaserade förmåner enligt 4 och 5 kap. SFB, eller utan att vara bosatt här har rätt till förmåner som följer av förord- ning 883/2004. Stödet, som regleras i lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd, består av tre delar. 
  
 Den första delen är liktydig med det allmänna tandvårdsbidraget som syftar till att stimulera till förebyggande tandvård. Det allmän- na tandvårdsbidraget är för närvarande 150 kronor per år för perso- ner mellan 30 och 74 år och 300 kronor per år för övriga personer som fyllt 20 år, och får användas under en tidsperiod om två år. Bidraget kan användas som delbetalning vid ett tandvårdsbesök hos 
  
 739 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 valfri tandläkare eller tandhygienist, eller som delbetalning vid så kallad abonnemangstandvård.5 
  
 Den andra delen i det generella stödet är ett skydd mot höga kostnader. Grundtanken är att vårdtagaren alltid betalar en viss andel av kostnaden, men för dem som drabbas av höga kostnader utgår en relativt stor subvention. Fri prissättning gäller för vårdgivarna, men för att beräkna storleken på högkostnadsskyddet används en referens- prislista över alla tandvårdsåtgärder, vilken fastställs av Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket. Ersättning lämnas för närvarande med 50 procent för tandvårdsåtgärder där summan av referenspriserna upp- går till mellan 3 000 och 15 000 kronor. Om summan överstiger 15 000 kronor blir den statliga ersättningen för den överskjutande delen 85 procent. 
  
 Den tredje delen är ett särskilt tandvårdsbidrag som ska kunna lämnas för tandvård till personer som när tandvårdsåtgärden påbör- Hughes har en sjukdom eller en funktionsnedsättning som medför risk för försämrad tandhälsa. 
  
 25.1.3Lag om läkemedelsförmåner m.m. 
  
 I lagen om läkemedelsförmåner m.m. (2002:160) (läkemedelsför- månslagen) finns bestämmelser om läkemedelsförmåner, prisregle- ring av varor som ingår i förmånen och andra därmed samman- hängande frågor. 
  
 Av 4 § läkemedelsförmånslagen framgår att rätt till förmåner enligt denna lag har: (1) den som är bosatt i Sverige, och (2) den som, utan att vara bosatt här, har rätt till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom eller moderskap enligt vad som följer av förordning 883/2004. Det- samma ska gälla för den som avses i 5 kap. 7 § första stycket SFB och som omfattas av nämnda förordning. 
  
 I regeringens proposition (2016/17:43) om en ny hälso- och sjuk- vårdslag föreslås ändringar i denna paragraf. Dock ändras inte ovanstående i sak.6 
  
 5Abonnemangstandvård är ett sätt att fördela sina tandvårdskostnader över en treårsperiod. 
  
 6Prop. 2016/17:43, s. 43. 
  
 740 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.1.4Tillgång till vårdförmåner i Sverige 
  
 Europeiska kommissionen har uppmärksammat svårigheter rörande tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) för per- soner som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka Sverige är behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet. 
  
 Sedan 1 februari 2016 finns det dock möjlighet för personer som inte är folkbokförda i Sverige, men som omfattas av svensk lagstift- ning enligt samordningsbestämmelserna, att ansöka om ett intyg från Försäkringskassan som bestyrker tillgång till svensk vård (till patientavgift). Försäkringskassans intyg kan i dag utfärdas till den som bor eller den som bor och arbetar i Sverige. Intyget ger tillgång till sjukvård, läkemedel och sådan tandvård som landstingen ansvarar för inom det allmänna sjukvårdssystemet. Tillgång till sådan vård ges endast till dem i denna grupp som kan visa upp ett intyg i samband med vård. Landstingen får ersättning av Försäkringskassan för hälso- och sjukvård som ges med stöd av intyget.7 
  
 25.2Grund för tillgång till vårdförmåner i Sverige 
  
 Utifrån unionsrätten är min bedömning att landstingen är, enligt 3 c § HSL, 5 a § TvL samt 4 § punkt 2 läkemedelsförmånslagen, skyl- diga att erbjuda vård (till patientavgift) till personer som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka Sverige bedöms som behörig stat genom arbete eller  
 EU-rättslig8 
  bosättning, men som inte är folkbokförda i landet. Bakgrunden till detta ställnings- tagande redovisas nedan. 
  
 25.2.1Arbete som grund för rätt till vårdförmåner 
  
 Enligt artiklarna 11.1 och 11.3 a i förordning 883/2004 om tillämplig lagstiftning omfattas en arbetstagare av arbetsstatens lagstiftning (lex loci laboris), och endast en medlemsstat är behörig stat. Om det exempelvis är arbetsstatens som är behörig enligt förordningen kan inte den staten avsäga sig behörigheten i förhållande till arbetstagare 
  
 7Detta med stöd av förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i inter- nationella förhållanden och de ändringar som trädde i kraft 1 februari 2016. 
  
 8Europeiska unionen (EU). 
  
 741 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 som inte är bosatta på grund av att den medlemsstatens lagstiftning enbart är tillämplig för bosatta. Lex loci  
 laboris-principen 
  gäller således även om en arbetstagare är bosatt i en annan stat. När medlemsstaterna fastställer villkoren för rätten eller skyldigheten att ansluta sig till ett nationellt system för social trygghet har de en skyldighet att följa bestämmelserna i  
 EU-rätten. 
  Enligt  
 EU-dom- 
  stolens rättspraxis kan inte bosättningskrav uppställas från arbets- statens sida eftersom detta skulle leda till att principen lex loci laboris skulle förlora sin innebörd.9 Gällande tillgång till förmåner har förvärvsaktiva personer även rätt till full likabehandling vad gäller sociala förmåner enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen (förordning 492/2011). Enligt  
 EU-domstolens 
  rätts- praxis i Holmes  
 Sàrl-målet 
  är ett bosättningskrav i princip olämpligt vad gäller migrerande arbetstagare och gränsarbetare efter- som dessa, genom sitt arbete, i princip har blivit tillräckligt integre- rade i samhället för att kunna åberopa principen om likabehandling med arbetstagare som är medborgare respektive bosatta i medlems- staten.10 
  
 Begreppet ”sociala förmåner” har tolkats extensivt av  
 EU-dom- 
  stolen och avser alla förmåner, med eller utan koppling till ett anställningsavtal, som i allmänhet tillerkänns statens egna arbets- tagare.11 Även gränsarbetare omfattas av förordning 492/2011 och ska likabehandlas vad gäller rätten till sociala förmåner. Sociala för- måner enligt förordning 492/2011 är bredare än sociala trygghetsför- måner i förordning 883/2004 och kan omfatta även sådana förmåner som inte täcks av artikel 3 i förordning 883/2004. 
  
 Jag anser sammantaget att det utifrån den ovan redogjorda unions- rätten får anses klarlagt att arbetstagare som omfattas av person- kretsen i förordning 883/2004 och där Sverige är behörig stat, bör utifrån arbete i landet ha rätt till vårdförmåner (till patientavgift). Detta gäller även de som inte är folkbokförda. 
  
 9 
 EU-domstolens 
  dom i Kits van Heijningen  
 C-2/89 , 
  ECLI:EU:C: 1990:183, punkterna  
 20-22. 
  
 10 
 EU-domstolen 
  dom i Summers Krier Evans, C- 379/11, ECLI:EU:C: punkt 53. 
  
 11 
 EU-domstolens 
  dom i Even,  
 C-207/78, 
  ECLI:EU:C:1979:174, punkt 22. 
  
 742 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.2.2 
 EU-rättslig 
  bosättning som grund för rätt till vårdförmåner 
  
 I enlighet med förordning 883/2004 ska en person som inte omfat- tas av arbetsstatens lagstiftning omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där denne är bosatt (lex loci domicilii). 
  
 I det fall Sverige är behörig stat ska bedömningen huruvida en icke förvärvsaktiv person, som inte kan folkbokföras i landet, omfattas av det svenska hälso- och sjukvårdssystemet göras genom en  
 EU-rättslig 
  bosättningsbedömning. I artikel 1 j i förordning 883/2004 definieras bosättning som den ort där den enskilde är stadigvarande bosatt. Stadigvarande bosatt är ett  
 EU-rättsligt 
  begrepp som innebär att bedömningen av en persons bosättning ska göras utifrån var den en- skilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Kriterierna för att bedöma varaktigt centrum för en persons intressen har utvecklats i rättspraxis och kodifierats i artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009)12 (se vidare kapitel 19). 
  
 Icke förvärvsaktiva, som omfattas av personkretsen i förord- ning 883/2004 och för vilka Sverige är behörig stat, bör enligt min mening utifrån fasställd  
 EU-rättslig 
  bosättning här i landet ha rätt till vårdförmåner (till patientavgift) även om de inte är folkbok- förda. Detta ställningstagande är i linje med nuvarande administra- tiv praxis. 
  
 Är tillämpningen av folkbokföringen i strid mot likabehandlingsprincipen? 
  
 Likabehandling innebär att personer i gränsöverskridande situatio- ner som omfattas av förordning 883/2004 bör ha samma rättigheter och skyldigheter i fråga om de sociala trygghetsförmånerna som medborgare i den behöriga staten. 
  
 Den svenska folkbokföringen gör förvisso ingen skillnad på vem det är som folkbokförs, utan personer som flyttar till Sverige folkbokförs efter samma regler. Den svenska folkbokföringen som 
  
 12 EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 743 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 sådan är förenlig med unionsrätten utan det handlar om hur den har används eller används som ett indirekt krav för tillgång till hälso- och sjukvård för migrerande personer, och även i viss mån i bedömningen av rätten till att omfattas av andra sociala trygghets- system. Att behöva vara bosatt i betydelsen folkbokförd i Sverige för tillgång till hälso- och sjukvård borde i vissa fall kunna utgöra en indirekt diskriminering eftersom detta krav främst utesluter migrerande personer (både yrkesaktiva och icke yrkesaktiva) i olika gränsöverskridande situationer som har flyttat från en annan med- lemstat till Sverige. Att ha mer restriktiva krav för migrerande per- soner i olika gränsöverskridande situationer än för individer som inte befinner sig i en gränsöverskridande situation (exempelvis personer som bor och arbetar i Sverige) kan anses strida mot likabehand- lingsprincipen. Som framgår av skäl 16 i förordning 883/2004 är det inom gemenskapen i princip inte berättigat att göra rättigheter som rör social trygghet avhängiga av de berörda personernas bosätt- ningsort. 
  
 Den svenska folkbokföringen utesluter migrerande arbetstagare, som förvisso har uppehållsrätt i Sverige, men har planerat en kortare anställningstid (under sex månader) i Sverige. Folkbokföringen ute- sluter även icke förvärvsaktiva utan uppehållsrätt eftersom de inte kan bli folkbokförda. När det gäller kravet på uppehållsrätt kan folk- bokföringen utgöra en indirekt diskriminering för icke förvärvsaktiva som är  
 EU-rättsligt 
  bosatta i Sverige enligt förordning 883/2004 efter- som de endast kan anses som bosatta i folkbokföringslagens mening om de tecknar en sjukförsäkring som täcker hälso- och sjukvård i Sverige (samt uppfyller övriga krav på att beviljas uppehållsrätt). Folkbokföringen uppställer med andra ord ytterligare krav för bosättning för icke yrkesaktiva utöver de krav som finns i förord- ning 883/2004, vilket riskerar att vara oförenligt med unionsrätten i de fall Sverige är behörig stat och de icke yrkesaktiva bedöms som EU- rättsligt bosatta i landet eftersom dessa personer då torde omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen och ha tillgång till förmåner på samma villkor som övriga bosatta i landet i den mån de uppfyller eventuella förmånsvillkor. 
  
 744 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.3Vårdförmåner 
  
 25.3.1Allmänt om vårdförmåner 
  
 Gällande förmåner vid sjukdom görs i förordning 883/2004 en dis- tinktion mellan kontantförmåner vid sjukdom (benefits in cash) och vårdförmåner (benefits in kind). Kontantförmåner är förmåner som täcker inkomstbortfall på grund av sjukdom.  
 EU-domstolen 
  har definierat kontantförmåner vid sjukdom som periodiska bidrag som syftar till att säkerställa en ersättningsinkomst eller ett ekono- miskt stöd avsett att bibehålla den sjukes och eventuella familje- medlemmars generella levnadsnivå.13 Följande definition ges av vård- förmåner i artikel 1 (va) i förordning 883/2004: 
  
 Enligt avdelning III kapitel 1 (förmåner vid sjukdom, moder- skaps- och likvärdiga faderskapsförmåner) är vårdförmåner för- måner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning vilka är avsedda att tillhandahålla, tillgängliggöra, direkt betala eller ersätta kostnaden för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sido- tjänster till denna vård. Detta inbegriper förmåner vid långvarigt vårdbehov. 
  
 Enligt avdelning III kapitel 2 (olycksfall i arbetet och arbetssjuk- domar) definieras vårdförmåner som alla förmåner relaterade till olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar enligt definitionen ovan vilka tillhandahålls inom ramen för medlemsstaternas system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar.14 
  
 Det kan konstateras att definitionen av vårdförmåner är relativt generell jämfört med kontantförmåner vid sjukdom, pensionsför- måner eller familjeförmåner. Å andra sidan saknas helt en defini- tion för andra förmåner inom ramen för förordning 883/2004, till exempel arbetslöshetsersättningen. 
  
 Även artiklarna  
 17–20 
  respektive artiklarna  
 37–38 
  om arbetsska- dor i förordning 883/2004 är styrande för vårdförmåner. 
  
 13 
 EU-domstolen 
  dom Kidd,  
 C-466/04, 
  ECLI:EU:C:2006:405, punkt 33. 
  
 14Till definitionen av en vårdförmån har det gjorts ett tillägg genom förordning 987/2009. Enligt förordningen är vårdförmåner som tillhandhålls genom avdelning III i kapitel 1 för- måner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning och som är avsedda att till- handahållas, direkt betalas eller ersätta kostnader för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper även långvarigt vårdbehov. 
  
 745 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 I artiklarna 17 och 21 i förordning 883/2004 regleras situationer när en person inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten, eller vistas i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Gällande vårdförmåner avser artikel 17 de fall när en försäkrad per- son och dennes familjemedlemmar är stadigvarande bosatta (i enlig- het med artikel 1 j i förordning 883/2004) i en annan medlemsstat än den behöriga staten. En sådan person erhåller vårdförmåner i bosätt- ningsstaten och den behöriga staten. Den behöriga staten står för vårdkostnaderna även i bosättningsstaten. Artikel 18 i förordningen reglerar den försäkrades och dennes familjemedlemmars tillgång till vård under vistelse i den behöriga staten. Särskilt för gränsarbetare, det vill säga de arbetstagare som återvänder dagligen eller minst en gång i veckan till bosättningsstaten, och deras familjemedlemmar, gäller enligt artikel 18, att de har rätt till vårdförmåner under vistelse i den behöriga medlemsstaten. Om den behöriga staten är Danmark, Finland, Sverige, Kroatien eller Storbritannien gäller dock att de av en gränsarbetares familjemedlemmar som är bosatta i samma medlems- stat som gränsarbetaren endast har rätt till de vårdförmåner som av medicinska skäl blir nödvändiga under vistelsen i den behöriga medlemsstaten.15 Artikel 19 i förordning 883/2004 reglerar tillgång till vårdförmåner vid tillfällig vistelse utanför den behöriga medlems- staten, och artikel 20 vad som gäller vid resa inom unionen i syfte att erhålla vårdförmåner. 
  
 I ovan nämnda artiklar ges grunden för bestämmelserna rörande återbetalning av kostnader relaterade till vård. De vårdförmåner som utges av en medlemsstats institution för en annan medlemsstats institutions räkning ska återbetalas i sin helhet i enlighet med förordning 987/2009.16 Återbetalningarna ska fastställas och genom- föras i enlighet med artiklarna  
 62–64 
  i samma förordning, sedan de faktiska utgifterna styrkts eller på grundval av fasta belopp för de medlemsstater vars administrativa strukturer är sådana att inte ersätt- ning på grundval av faktiska utgifter inte är tillämpliga. 
  
 Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter, får föreskriva andra metoder för återbetalning eller avstå från all återbetalning mellan institutioner under dem. 
  
 15I bilaga III har vissa medlemsstater gjort undantag för gränsarbetares familjemedlemmar, däribland Sverige. 
  
 16Artiklarna 35 och 41 i förordning 883/2004. 
  
 746 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 När det gäller de omfattande vårdförmåner anges i artikel 33 i förordning 883/2004 att en försäkrad person eller en familjemedlem som har tillerkänts rätt till en protes, ett betydande hjälpmedel eller andra omfattande vårdförmåner av en institution i en medlemsstat, innan denne blev försäkrad enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen i en annan medlemsstat tillämpar, ska ha rätt till dessa förmåner på den förstnämnda institutionens bekostnad, även om förmånerna tillhandahålls efter det att personen blivit försäkrad enligt den lagstiftning som den andra institutionen tillämpar. Artikel 37 rör transportkostnader, för en person som råkat ut för ett olycksfall i arbetet och lider av en arbetssjukdom, antingen till bo- sättningsorten eller till ett sjukhus. I dessa fall ska den behöriga institutionen i en medlemsstat enligt vars lagstiftning ersättning ut- går för sådana kostnader betala kostnaderna för transport till mot- svarande ort i en annan medlemsstat där personen i fråga är bosatt, under förutsättning att institutionen i förväg lämnar sitt samtycke till en sådan transport. Sådant samtycke skall icke krävas när det gäller gränsarbetare. 
  
 I Administrativa kommissionens beslut S5 framgår vilka vård- förmåner som ska beaktas vid beräkningen av återbetalning enligt 62, 63 och 64 i förordning 987/2009 samt vilka som inte omfattas.17 I beslutet framgår att vårdförmåner som ska beaktas vid beräkning av återbetalning är sådana förmåner som betraktas som förmåner enligt den nationella lagstiftningen som tillämpas av den institution som utgett förmåner om rätt till förmånerna utgetts enligt artik- larna 17, 19, 20, 22, 24.1, 25, 26, 27.1, 27.3, 27.5, 28, 34, 36.1 och 36.2 i förordning 883/2004. 
  
 Även följande ska betraktas som vårdförmåner enligt förordning 883/2004 vid beräkning av återbetalningar: 
  
 Vårdförmåner enligt en vårdförsäkring som ger rätt till full eller partiell betalning av vissa kostnader som följer av den försäkrade personens vårdbehov och som denne har direkt nytta av till exempel kostnader för vård och omsorg i hemmet eller vård- 
  
 17 Beslut nr S5 av den 2 oktober 2009 om tolkningen av begreppet vårdförmåner enligt defini- tionen i artikel 1 va i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 vid sjukdom eller moderskap i enlighet med artiklarna 17, 19, 20, 22, 24.1, 25, 26, 27.1, 27.3, 27.4, 27.5, 28, 34, 36.1 och 36.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 samt om beräkningen av de belopp som ska återbetalas enligt artiklarna 62, 63 och 64 i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 (2010/C 106/18). 
  
 747 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 inrättning, inköp av vårdutrustning och ombyggnadsarbeten i bostaden. Sådana vårdförmåner ska i huvudsak vara avsedda att komplettera vårdförmåner vid sjukdom i syfte att förbättra de vårdbehövande personernas hälsotillstånd eller livskvalitet. 
  
 Vårdförmåner som inte utges på grund av en vårdförsäkring men som är av samma karaktär och har samma ändamål som de vård- förmåner som avses ovan, om de kan beaktas som vårdförmåner från socialförsäkringen i enlighet med förordning 883/2004 och kan förvärvas på samma sätt som avses ovan och enligt de ovan nämnda artiklarna i förordning 883/2004. 
  
 Det som inte ska betraktas som kostnader för vårdförmåner enligt de ovan nämnda artiklarna i förordning 883/2004 är: 
  
 Kostnader för förvaltning av sjukförsäkringssystemet, t.ex. kost- nader för handläggning och behandling av ärenden som rör ersättning till enskilda personer och återbetalning mellan insti- tutionerna. 
  
 Kostnader för beviljande av förmåner, t.ex. läkararvode för utfär- dande av de läkarintyg som krävs för bedömningen av en sökan- des invaliditetsgrad eller arbetsförmåga. 
  
 Kostnader för medicinsk forskning och subventioner till inrätt- ningar för förebyggande hälso- och sjukvård som avser allmänna hälsoåtgärder samt kostnader för allmänna åtgärder som inte avser någon specifik risk. 
  
 Avgifter betalade av enskilda personer. 
  
 Sammantaget kan det konstateras att vårdförmåner omfattar sådana förmåner som avser att tillhandahålla, direkt betala eller ersätta kostnader för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper förmåner vid långvarigt vårdbehov. Dessutom inbegriper definitionen vårdförmåner förmåner relate- rade till olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar som ryms inom ramen för medlemsstaternas system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar. 
  
 748 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.3.2Vårdförmåner i Sverige 
  
 Personer som är försäkrade i Sverige kan ha tillgång till vårdförmåner i andra stater och på motsvarande sätt kan försäkrade i andra stater ha tillgång till vårdförmåner i Sverige. Detta regleras av nationell lag- stiftning, EU:s regelverk, och då särskilt förordning 883/2004, rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (förordning 1408/71), samt av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (patientrörlighetsdirektivet).18 Därutöver finns reglering i de avtal, konventioner och överenskommelser om sjuk- vårdförmåner som Sverige ingått med andra stater. 
  
 Sverige har anmält att följande ska klassificeras som förmåner vid sjukdom som avses i artikel 3 i förordning 883/2004: sjukpenning, rehabilitering, rehabiliteringsersättning, smittbärarpenning, närstå- endepenning, handikappersättning, assistansersättning, bilstöd, till- fällig föräldrapenning, vårdbidrag och graviditetspenning enligt SFB, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., lagen (1991:1047) om sjuklön, lagen (1991:419) om resekost- nadsersättning vid sjukresor, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård samt gränssjukvårdsförordning (1962:390). 
  
 25.3.3Vad innebär en vårdförmån i Sverige 
  
 Det faktum att Sverige har anmält att vissa lagstiftningar ska klassi- ficeras som förmåner vid sjukdom som avses i artikel 3 i för- ordning 883/2004 leder till vissa oklarheter om vad vårdförmåner inom framför allt hälso- och sjukvårdsområdet faktiskt omfattar. 
  
 Enligt 3 c § HSL ska landstinget erbjuda en god hälso- och sjuk- vård åt dem som, utan att vara bosatta i Sverige, har rätt till vård- förmåner i Sverige vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer 
  
 18 EUT L 88, 4.4.2011, s.  
 45-65. 
  Direktivet har införlivats i svensk lag genom lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. 
  
 749 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 av förordning 883/2004. Frågan är dock vad begreppet god hälso- och sjukvård för denna grupp innebär. 
  
 I förarbetena identifieras fem krav för att hälso- och sjukvården ska kunna uppnå de övergripande målen om att vara en god hälso- och sjukvård.19 Vården ska: 
  
 Tillgodose patienternas behov av trygghet och kvalitet. 
  
 Präglas av en helhetssyn på den enskildes förhållanden. 
  
 Vara nära och lätt tillgänglig. 
  
 Utgå från den enskildes eget ansvar för sin hälsa och vara grun- dad på aktning för människors rätt till självbestämmande och okränkbarhet. 
  
 Vara organiserad så att goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdens personal underlättas. 
  
 Staten är ansvarig för den övergripande hälso- och sjukvårdspoli- tiken, medan landstingen och kommunerna har ansvaret för plane- ring, finansiering och drift av hälso- och sjukvården. Det betyder att även om det finns nationella regelverk och riktlinjer för hälso- och sjukvård samt tillsyn, så är det upp till landstingen och kom- munerna genom det regionala självstyret att inom vissa ramar ut- forma och tillhandahålla hälso- och sjukvård. Som bland annat har konstaterats av Socialstyrelsen finns i dag betydande regionala och andra skillnader gällande den vård och behandling som erbjuds i Sverige.20 
  
 Gällande 3 c § HSL är det inom vissa ramar upp till det berörda landstinget att närmare definiera dess skyldigheter att erbjuda god vård enligt denna bestämmelse. Det kan innebära att det i likhet för den del av befolkningen som omfattas av 3 § HSL kan finnas vissa regionala skillnader gällande den vård som tillhandages av lands- tingen. Det är således svårt att närmare klargöra vad som utgör en vårdförmån i Sverige för de som omfattas av samordningsbestäm- melserna utifrån de skyldigheter ett landsting har att tillhandahålla hälso- och sjukvård enligt HSL. 
  
 19Prop. 1981/82:97 s. 23. 
  
 20Se Socialstyrelsen (2011). Ojämna villkor för hälsa och vård: Jämlikhetsperspektiv på hälso- och sjukvården. Artikelnr  
 2011-12-30. 
  
 750 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 Den hälso- och sjukvård som landstingen är huvudmän för om- fattar öppen och sluten vård såväl som sjuktransporter, sjukresor och hjälpmedel. Landstingen kan vidare överlåta skyldigheten att erbjuda hemsjukvård till kommunerna. 
  
 Den kommunala hälso- och sjukvården, som är nära kopplad till beslut enligt socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) står för cirka 30 procent av den offentliga sektorns hälso- och sjukvårdsutgifter. Kommunens ansvar enligt LSS gäller i princip gentemot dem som är bosatta i kommunen.21 Vid bedömningen av var en person ska anses bosatt kan ledning enligt förarbetena hämtas från folkbokförings- lagens bestämmelser om rätt folkbokföringsort. Det förutsätts att en bosättningskommun finns i Sverige. För tillfälliga besökare från annat land finns inte någon rätt till  
 LSS-insatser 
  och därmed inte heller kommunal hälso- och sjukvård i samband med sådana insatser. Enligt SoL är det ytterst vistelsekommunen som ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild. Om det står klart att en annan kommun än vistelsekommunen (en bosättningskommun) ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild, är vistelsekommunens ansvar begränsat till akuta situationer. Personer som inte bedöms ha hemvist i en kommun där de tillfälligt vistas har bara rätt till bistånd för att avhjälpa en akut nödsituation som inte går att lösa på annat sätt. 
  
 Det kan följaktligen konstateras att rätt till vårdförmåner enligt 3 c § HSL är snävare än definitionen av vårdförmåner enligt sam- ordningsbestämmelserna eftersom denna även inkluderar förmåner vid långvarigt vårdbehov samt sjukvårdsprodukter, som även om- fattar hjälpmedel. Detta är vård som i alla fall delvis faller inom ramen för kommunernas hälso- och sjukvårdsåtagande. 
  
 Min bedömning är att det finns ett behov av att utreda gränsöver- skridande hälso- och sjukvården enligt förordning 883/2004 beträf- fande de delar som åligger den kommunala hälso- och sjukvården. Det saknas i dag en grundläggande kunskapsöversikt beträffande patienter som får vård i Sverige och där också hänsyn tas till Sveriges uppdelning av ansvaret på flera huvudmän (se vidare kapitel 28). Jag anser att frågan är så komplicerad, bland annat på grund av att viss hälso- och sjukvård är så intimt sammankopplad med socialtjänst- området, att en översyn bör göras av en särskild utredning. SoL ligger 
  
 21 16 § LSS. 
  
 751 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 även utanför denna utrednings uppdrag. Behovet av en sådan ut- redning är särskilt angeläget mot bakgrund av Europeiska kommis- sionens förslag gällande översyn av EU:s lagstiftning om samordning av de sociala trygghetssystemen som presenterades 13 december 2016. Förslaget omfattar bland annat nya bestämmelser kring förmåner vid långvarigt vårdbehov. 
  
 25.4Kostnadsansvar och debitering av kostnader 
  
 I gränsöverskridande situationer inom EU eller Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet (EES) är huvudregeln att den behöriga staten står för vårdkostnaderna i vårdstaten. Kostnaderna för denna vård faktureras som regel av vårdstaten till den behöriga staten via det direktbetalningssystem som finns för förordning 883/2004. Försäkringskassan sköter betalningsflödena mellan Sverige och övriga medlemsstater gällande gränsöverskridande vård samt ansvarar för själva utbetalningen. Förfarandet för ersättning m.m. av vårdkost- nader regleras i förordning 987/2009 (se ovan). 
  
 I enlighet med 4 § förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i internationella förhållanden ska Försäkrings- kassan ersätta ett landsting för kostnader som avser hälso- och sjukvård, tandvård, sjukresor, sjuktransporter och inköp av varor som omfattas av bestämmelserna i läkemedelsförmånslagen om: 
  
 Kostnaderna har uppkommit till följd av förordning 1408/71 när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, 
  
 Kostnaderna har uppkommit till följd av förordning 883/2004, 
  
 Det följer av en överenskommelse om social trygghet eller sjuk- vårdsförmåner mellan Sverige och annan stat, eller 
  
 Kostnaderna avser personer som vid tillämpning av förord- ning 883/2004 bedöms vara bosatta i Sverige men som inte ska folkbokföras. 
  
 Detta gäller inte kostnader som landstingen ansvarar för enligt lagen (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. Enligt 2 § i lagen (2013:514) om landstingens och 
  
 752 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet är landstingen kostnadsansvariga för ersättningar som har bestämts enligt 1, 7, 8 eller 9 § ersättningslagen eller förordning 883/2004 om personen i fråga vid tiden för den vård ersättningen avsåg var bosatt inom landstinget, eller kvarskriven enligt 16 § FOL och stadigvarande vistades där. Vidare har kommunerna kostnadsansvar för ersättning som avser hjälpmedel som de skulle haft kostnadsansvar för om dessa tillhandahållits i Sverige.22 Landstingen och kommunerna kompenseras för detta kostnadsansvar i enlighet med den kommunala finansieringsprincipen.23 
  
 Jag har uppmärksammats på att det finns administrativa svårig- heter gällande debitering för vissa personer som har erhållit vård i Sverige, men som har en annan behörig stat, samt för personer som har Sverige som behörig stat, men som inte är folkbokförda. Detta är bland annat en följd av att nuvarande administrativa system inom vården utgår ifrån folkbokföringen, vilket visar på behovet av att utveckla kompletterande administrativa system för personer som är i gränsöverskridande situationer. När det gäller debitering av kostna- der till Försäkringskassan för personer som omfattas av person- kretsen i förordning 883/2004, borde mitt förslag om ett förtydligat krav för den enskildes skyldighet att kunna visa sin rätt till vård- förmåner bidra till att i alla fall delvis tydliggöra vilka gruppen om- fattar samt ge underlag för debitering av kostnader (se vidare nedan). 
  
 Vidare finns det problem kring den grupp som är folkbokförd i Sverige, men där vårdkostnaderna ska bäras av den behöriga staten som inte är Sverige. Det gäller till exempel personer som bor i Sverige men som arbetar i en annan stat. Dessa personer har rätt till vårdförmån i bosättningsstaten (Sverige) på bekostnad av den behö- riga staten. Men om dessa personer är folkbokförda i Sverige kan det missas av vårdgivaren att begära ersättning från Försäkringskassan, och Försäkringskassan får då ingen möjlighet att begära ersättning från den behöriga staten. I samband med vård skulle vårdgivarnas ansvar att i dessa fall begära ersättning från Försäkringskassan kunna tydliggöras genom att den enskilde visar upp ett  
 S1-intyg24. 
  För vård- givaren är det dock, genom de administrativa rutiner och register som föreligger i dag, svårt att se skillnad mellan en person som är 
  
 224 § lag (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. 
  
 23Prop. 2012/13:150, s.  
 83–84. 
  
 24Intyg om tillgång till vård för personer som bor i ett annat land än där de är försäkrade. Detta gäller utsända, gränsarbetare, pensionär eller statligt anställd och deras familjemedlemmar. 
  
 753 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 folkbokförd, där kostnaden för vården ska bäras av landstinget, och en person som är folkbokförd och vars vårdkostnad ska bäras av en annan stat på grund av samordningsförordningen. Denna administra- tiva svaghet kan leda till att Sverige står för vårdkostnader som vi skulle kunna få återbetalda från en annan stat. 
  
 25.5Övervägande och förslag 
  
 25.5.1Rätt till vårdförmåner i Sverige 
  
 Förslag: De personer som har rätt till vårdförmåner enligt för- ordning 883/2004 i 8 kap. 2 § HSL ska kunna visa sin rätt till vårdförmån, till exempel genom ett intyg, för att landstinget ska vara skyldigt att erbjuda dem icke nödvändig eller subventio- nerad vård. Skyldigheten att visa sin rätt till vårdförmån enligt förordning 883/2004 gäller även familjemedlemmar till sådana personer, förutsatt att familjemedlemmen också befinner sig i en gränsöverskridande situation. Därutöver tydliggörs landstingens skyldighet att även erbjuda vård till icke förvärvsaktiva som har rätt till vårdförmåner i Sverige enligt förordning 883/2004. För en person som varken är yrkesverksam eller arbetslös är det landstinget där denne vistas som är skyldigt att erbjuda vården enligt ovan förordning. 
  
 Paragrafens hänvisning till förordningens avdelning III, kapi- tel 1 tas bort eftersom en hänvisning till enbart vårdförmåner bedöms vara tillräckligt. Hänvisningen till förordningens avdel- ning III är i dag inte överensstämmande med kapitlets namn i förordningen. 
  
 Likartade förändringar föreslås för 5 a § TvL och 4 § punkt 2 läkemedelsförmånslagen. Följdändringar föreslås även för 2 § lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, 2 § lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, 7 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168) samt 5 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd. 
  
 Nuvarande intygsförfarande bör även ses över. 
  
 Skälen för förslaget: Utifrån bland annat att Europeiska kommis- sionen har uppmärksammat svårigheter rörande tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) för personer som omfattas 
  
 754 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka Sverige är behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet, finns ett behov av att tydliggöra när rätt till vårdförmåner enligt 8 kap. 2 § HSL, 5 a § TvL samt 4 § läkemedelsförmånslagen föreligger. 
  
 De föreslagna förändringarna syftar bland annat till att tydlig- göra landstingens skyldighet att erbjuda vård till de personer som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka Sverige bedöms som behörig stat genom arbete eller  
 EU-rättslig 
  bosättning, samt dess familjemedlemmar. 
  
 I en icke gränsöverskridande situation gäller i dag att en person som är bosatt i Sverige ska erbjudas hälso- och sjukvård av det landsting inom vilket han eller hon är bosatt. Därutöver gäller för personer som, utan att vara bosatta, som har rätt till vårdförmån enligt förordning 883/2004, att landstingen ska erbjuda hälso- och sjukvård även till dem. Uppdelningen i bosatta, respektive de som har rätt till vårdförmån utan att vara bosatta, har lett till otyd- ligheter om vad som gäller för den grupp som inte anses bosatta i Sverige enligt folkbokföringen, men som ska anses vara bosatta här enligt samordningsbestämmelserna. Som beskrivits ovan har detta lösts genom att Försäkringskassan utfärdar ett intyg om tillgång till vård för dessa personer. Intyget baseras på nuvarande 3 § HSL, vilket innebär att det baseras på rätten till sjukvård för personer som är bosatta i Sverige och inte på nuvarande 3 c § HSL som hänvisar till förordning 883/2004. Jag anser att detta blir en olycklig samman- blandning av vilka som ska erbjudas hälso- och sjukvård som en följd av samordningsbestämmelserna, och vilka som ska erbjudas hälso- och sjukvård som en följd av enbart den nationella lagstiftningen. 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen är vidare en skyldighetslagstiftning för landstingen. Det innebär att det är viktigt att det i HSL framgår vilket landsting som är skyldigt att erbjuda vården, inte enbart vilka personer som ska erbjudas den. Jag anser att det behöver tyd- liggöras i lagstiftningen vilket landsting som ska erbjuda hälso- och sjukvården i en sådan gränsöverskridande situation, och lägger där- för ett sådant förslag. Förslaget innebär att hela den personkrets som har rätt till vårdförmån i Sverige, på något sätt grundad i sam- ordningsbestämmelserna, återfinns i samma paragraf. Där framgår även vilket landsting som är skyldigt att erbjuda hälso- och sjuk- vård för dessa personer. En gränsöverskridande situation definieras här, enligt min mening, i om förordningen kan åberopas. 
  
 755 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 Förslaget syftar även till att tydliggöra kostnadsansvaret för vissa gränsöverskridande situationer när en person bor och är folkbokförd i Sverige, men arbetar i ett annat  
 EU/EES-land. 
  Intresset för att åberopa förordningen ligger här egentligen inte hos den enskilde, eftersom den har tillgång till hälso- och sjukvård även enligt 8 kap. 1 § HSL. Intresset för att åberopa en gränsöverskridande situation ligger i stället hos den vars betalningsansvar skulle kunna undvikas genom att åberopa förordningen, det vill säga vårdgivaren/lands- tinget och i förlängningen staten. Detta eftersom kostnadsansvaret enligt samordningsbestämmelserna ska ligga hos den behöriga staten, vilket i dessa fall inte är Sverige. Jag har uppmärksammats på att det i dag finns administrativa svårigheter gällande debitering för vissa personer som har erhållit vård i Sverige, men som har en annan behörig stat. Mina förslag till förändringar i HSL syftar också till att för landstingen och vårdgivarna förtydliga personkretsen som är i en gränsöverskridande situation och där landstingen därmed kan åberopa förordningen vad gäller kostnadsansvaret. 
  
 Förslaget innebär vidare att personer som har rätt till vårdför- måner enligt förordning 883/2004, måste kunna visa sin rätt till vårdförmån för att landstinget ska vara skyldigt att erbjuda dem vård. Denna skyldighet gäller även familjemedlemmar till sådana personer, förutsatt att familjemedlemmen också befinner sig i en gränsöverskridande situation. Den enskilde ska alltså kunna visa upp ett myndighetsbeslut, till exempel i form av ett intyg, för att landstingen ska ha skyldighet att erbjuda dem icke nödvändig eller subventionerad vård. Detta syftar bland annat till att tydliggöra landstingets skyldigheter för vårdgivare såväl som vårdtagare, samt säkerställa att endast de som bör erbjudas hälso- och sjukvård genom dessa bestämmelser, ges tillgång till sådan vård. 
  
 Sedan 1 februari 2016 finns möjlighet för personer som inte är folkbokförda i Sverige, men som omfattas av svensk lagstiftning enligt samordningsbestämmelserna, att ansöka om ett intyg från Försäkringskassan. Intyget ger tillgång till sjukvård, läkemedel och sådan tandvård som landstingen ansvarar för inom det allmänna sjukvårdssystemet (till patientavgift). Landstingen får ersättning av Försäkringskassan för hälso- och sjukvård som ges med stöd av intyget. 
  
 Intygsförfarandet kan anses ha bidragit till en ökad rättsäkerhet samt administrativ tydlighet genom att ansvaret för bedömningen av 
  
 756 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 huruvida en person har tillgång till svensk subventionerad vård ut- ifrån samordningsbestämmelserna har förlagts till Försäkrings- kassan, som har specialkompetens på området att bedöma tillämplig lagstiftning och bosättning enligt samordningsförordningen. Försäk- ringskassan gör även liknande bedömningar inom ramen för social- försäkringsområdet. Denna utveckling är särskilt viktig för personer vars bosättningsstat ska bedömas utifrån det  
 EU-rättsliga 
  bosätt- ningsbegreppet. Tidigare kunde det vara upp till den enskilda vård- givaren att bedöma dessa personers tillgång till svensk subventio- nerad hälso- och sjukvård, vilket sannolikt skapade tolknings- och tillämpningsproblem för vårdgivaren samt en rättsosäker situation för den enskilde. 
  
 Jag anser att Försäkringskassan även fortsättningsvis ska bedö- ma huruvida en person har tillgång till svensk subventionerad vård utifrån samordningsbestämmelserna. Försäkringskassan är behörig institution i Sverige och det åligger myndigheten att fastställa om svensk lag är tillämplig lagstiftning utifrån förordning 883/2004. Intyg om tillgång till svensk subventionerad vård utifrån samord- ningsbestämmelserna bör kunna utfärdas med stöd av artikel 19 i förordning 987/2009. 
  
 I dag finns inga ytterligare förmånsvillkor för tillgång till hälso- och sjukvård, vilket betyder att en adekvat och välavvägd bedöm- ning är helt central för en rättsäker tillämpning för den grupp som föreslås omfattas av de bestämmelser i HSL, TvL och läkemedels- förmånslagen som läggs förslag om. Mitt förslag syftar därför till att ge ett tydligt författningsstöd för hela den grupp som har rätt till vårdförmån i Sverige enligt förordning 883/2004, inklusive den grupp som i dag av Försäkringskassan kan få ett intyg om tillgång till vård i Sverige utifrån förordning 883/2004. 
  
 Det är vidare centralt att säkerställa att de som bör ha tillgång till hälso- och sjukvård genom dessa bestämmelser, ges tillgång till sådan vård. Den grupp som åläggs att visa sin rätt till vårdförmån omfattar personer som inte är folkbokförda i Sverige och därför inte har något personnummer. De omfattas därför inte av gängse administrativt förfarande inom hälso- och sjukvården (som utgår från person- nummer, se nedan). Inte heller nuvarande  
 EU-gemensamma 
  intyg är tillämpliga för tillgång till vård i den behöriga staten för hela denna 
  
 757 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 grupp (S125, S226, S327, DA128 samt europeiska sjukförsäkrings- kortet29). Eventuellt skulle det vara möjligt att använda sig av systemet för samordningsnummer för delar av denna grupp, vilket skulle möjliggöra bättre uppföljning och kontroll, och också en samman- hållen journalföring.30 I samband med att de berörda personerna vänder sig till Försäkringskassan för att ansöka om ett bevis på sin rätt till vårdförmån från myndigheten skulle dessa personer kunna tilldelas ett samordningsnummer (om de inte redan har ett sådant, eller har ett personnummer). 
  
 En person som inte är eller har varit folkbokförd i Sverige, och inte har ett svenskt personnummer kan tilldelas ett samordnings- nummer. Ett samordningsnummer är en identifikationsbeteckning för att undvika personförväxling eller för att underlätta att mellan myndigheter eller organisationer utbyta information om en person. Samordningsnummer kan endast begäras av myndigheter och inte av den enskilde själv.31 För en person som har ett samordningsnummer, men som senare blir folkbokförd, ersätts samordningsnumret med ett svenskt personnummer. Samtliga tilldelade samordningsnummer ingår i folkbokföringsdatabasen. Uppgifterna tas inte bort eller gallras, vilket ger möjligheter att kontrollera om personen tidigare har till- delats ett samordningsnummer. Det minskar risken för dubbla iden- titeter. Innan samordningsnummer tilldelas en person kontrollerar Skatteverket att personen inte genom tidigare bosättning i landet eller av annan anledning redan tilldelats ett personnummer eller samordningsnummer.32 
  
 De flesta landsting kan hantera samordningsnummer. En person med samordningsnummer som söker vård hanteras administrativt 
  
 25Intyg om tillgång till vård för personer som bor i ett annat land än där de är försäkrade. Detta gäller till exempel utsända, gränsarbetare, pensionär eller statligt anställd och deras familjemedlemmar. 
  
 26Detta intyg gäller planerad vård. 
  
 27Detta intyg gäller vård för före detta gränsarbetare i den stat där de tidigare arbetade. 
  
 28Detta intyg gäller tillgång till vård för personer som omfattas av arbetsskadeförsäkring. 
  
 29Kortet ger tillgång till medicinskt nödvändig, offentlig sjukvård under en tillfällig vistelse i något av de 28  
 EU-länderna, 
  Island, Liechtenstein, Norge och Schweiz, enligt samma villkor och till samma kostnad som de som är försäkrade i det landet. 
  
 30Ett elektroniskt system, som gör det möjligt för en vårdgivare att ge eller få direktåtkomst till personuppgifter hos en annan vårdgivare. Sammanhållen journalföring regleras i Patient- datalagen (2008:355). 
  
 3118 a § folkbokföringslagen och 5 § folkbokföringsförordningen (1991:749). 
  
 32Skatteverkets PM om samordningsnummer och utländska fastighetsägare – en översyn. PM daterad  
 2014-08-18. 
  
 758 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 på samma sätt som en person som har personnummer. Om lands- tingen inte kan hantera samordningsnummer får personen i dessa fall ett reservnummer av landstinget när denne söker vård. Reserv- numret är för en specifik vårdsituation och inte ett identitetsnum- mer som följer personen i dess vårdkontakter.33 
  
 Det finns sammantaget, enligt min bedömning, ett behov av att utreda och se över de organisatoriska systemen för hälso- och sjuk- vård utifrån ett vård- och uppföljningsperspektiv såväl som ett kostnadsperspektiv. Det senare är viktigt för debitering av kostnader i gränsöverskridande situationer både inom och utom landet. Detta bedömer jag dock är utanför denna utrednings uppdrag. 
  
 Ett pappersbaserat intyg är inte optimalt utifrån ett uppfölj- nings- och kontrollperspektiv. Men mot bakgrund av att det i dag är oklart gällande alla enskilda vårdgivares möjligheter att använda sig av samordningsnummer, bedömer jag att det finns ett fortsatt behov av ett intygsförfarande för icke folkbokförda personer som är i gränsöverskridande situationer och där Sverige är behörig stat enligt förordning 883/2004, för att tydliggöra tillgång till svensk hälso- och sjukvård för såväl vårdtagare som vårdgivare. 
  
 Mot bakgrund av mina ställningstaganden ovan samt de före- slagna förändrade bestämmelserna i HSL, TvL och läkemedels- förmånslagen bör dock nuvarande intygsförfarandet ses över. Detta gäller även 4 § punkt 4 i förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i internationella förhållanden. Förordningen reglerar bestämmelser om ersättningar för vissa vårdkostnader i internationella förhållanden. Även om de situationer som intygen rör är gränsöverskridande situationer i och med att förordningen åberopas för att berörda personer ska få tillgång till vårdförmåner i Sverige (utan att vara folkbokförda), kan de förhållandena som reglerar vårdkostnaderna ses som nationella med anledning av att det rör sig om kostnader för tillgång till vård i Sverige för personer som har Sverige som behörig stat. 
  
 Intygens utformning och innehåll är upp till den behöriga myn- digheten att besluta om. Dock anser jag att det även fortsättnings- vis är viktigt att ha en tydlig giltighetstid för dessa intyg för att säkerställa att endast de som bör ha tillgång till svensk vård har det. Vidare ska det tydligt framgå att om den enskildes omständigheter 
  
 33 SOU 2008:60. 
  
 759 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 förändras så kan det innebära att intyget inte längre är giltigt samt att individen i sådana fall ska kontakta Försäkringskassan för en eventuellt ny bedömning. 
  
 En svaghet med mitt förslag är att personer som är folkbokförda i Sverige, men vars rätt till hälso- och sjukvård också kommer enligt förordningen, till exempel gränsarbetare som är bosatta här men som arbetar i en annan stat, visserligen omfattas av mitt förslag men på grund av vårdgivarnas och landstingens administrativa rutiner kommer denna grupp fortfarande troligtvis ges vård på grund av sin folk- bokföring snarare än sin rätt till vårdförmåner enligt förordningen. Detta innebär inte att någon i denna grupp riskerar att inte erbjudas vård, däremot innebär det att vårdgivarna och landstingen även fortsättningsvis kommer att ha svårigheter att identifiera denna grupp och Sverige kommer därmed att ha svårigheter att debitera den behöriga staten för denna vård. Sverige har med de andra nordiska länderna ingått avtal om att till stora delar avstå från återbetalning vad gäller förmåner vid sjukdom, moderskaps- och faderskapsförmåner.34 Den debitering av vård som vi därmed har svårigheter att genomföra gäller därför främst personer som är folkbokförda i Sverige men där en stat utanför Norden är behörig stat. Det är utan tillförlitlig statistik svårt att uppskatta hur stor denna grupp är, eller hur stor den ute- blivna intäkten är. I framtiden är det också möjligt att landstingen och vårdgivarna kommer att kunna utveckla sin administration för att kunna hantera personer som är folkbokförda men vars rätt till vård följer av förordning 883/2004, eller annan internationell överens- kommelse. Jag menar därför att fördelarna med att i lagstiftningen tydliggöra relationen mellan när landstingen och vårdgivarna är skyldiga att erbjuda hälso- och sjukvård baserat på nationell lagstift- ning, och när landstingen och vårdgivarna är skyldiga att erbjuda hälso- och sjukvård enligt förordningen, överväger. 
  
 34 Lag (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet, artikel 15. 
  
 760 
  
 SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 25.5.2Behov av förbättrad statistik 
  
 Bedömning: Det behöver föras bättre statistik över Sveriges kost- nader för vård i andra stater enligt förordningen som debiterats Sverige, samt kostnader för vård som utgivits i Sverige som debite- rats andra stater. 
  
 Skälen för bedömningen: Utöver att tydliggöra kravet på att kunna visa sin rätt till vårdförmån för tillgång till hälso- och sjukvård för denna grupp, syftar mina föreslagna förändringar till att ge en bättre framtida översikt av hur stort antal personer det gäller där Sverige är behörig stat, respektive inte behörig stat, och rätt till vård- förmåner i landet föreligger enligt samordningsbestämmelserna. I dagsläget är det svårt att veta omfattningen av Sveriges åtaganden enligt förordningen, vad gäller hälso- och sjukvård. 
  
 En uppgift om antalet personer det gäller skulle även ge en bättre grund för att bedöma om det i framtiden är motiverat att använda sig av samordningsnummer eller på annat sätt utveckla det administrativa förfarandet inom ramen för hälso- och sjukvården för denna grupp. I takt med tilltagande gränsöverskridande rörelse är det också önskvärt att långsiktigt utveckla ett övergripande system för personer som vistas i Sverige, men som inte är folkbokförda i landet, bland annat för att styrka tillgång till social trygghet i Sverige, men också för att få en tydlig översikt av vilka kostnader som ska debiteras till behörig stat. 
  
 Jag har blivit uppmärksammad på att det i dag kan vara svårt för Försäkringskassan att ge en samlad bild av vilka sjukvårdskostnader i Sverige som debiteras Försäkringskassan samt behörig stat. Det framstår också som att det eventuellt sker en viss underdebitering av vårdkostnader för vård som utgivits till personer som är folk- bokförda i landet, men som har en annan stat som behörig stat och där kostnaderna för vården skulle kunna debiterats den behöriga staten. Detta går dock inte att åtgärda utan att förändra de admi- nistrativa rutinerna hos vårdgivarna. 
  
 Jag menar att Sverige behöver föra bättre statistik över de kostnader och intäkter för hälso- och sjukvård enligt förord- ning 883/2004 som vi har. Jag väljer att inte lägga något författ- ningsförslag gällande insamling av sådan statistik, då jag anser att 
  
 761 
  
 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 
  
 SOU 2017:05 
  
 detaljerna i ett sådant förslag är en fråga som bör lösas mellan myn- digheten och regeringen. 
  
 Ett sådant statistikunderlag skulle kunna tjäna regeringen som beslutsunderlag vad gäller utvecklingen av svensk hälso- och sjukvård. 
  
 762 
  
 26 Överväganden om socialavgifter 
  
 Av utredningens direktiv framgår att det i uppdraget ingår att analy- sera hur relevanta regler på det sociala trygghetsområdet i internatio- nella situationer samspelar med andra nationella regelverk, exempelvis socialavgiftslagstiftningen.1 
  
 En grundläggande fråga vid utredningens analys har varit de pro- blem som klassificeringen av socialavgifterna ibland ger upphov till då olika staters sociala trygghetssystem och finansieringen av dem ser mycket olika ut samt om det kan finnas anledning att ändra klassificeringen av socialavgifterna och därmed den administrativa hanteringen av dem. Exempelvis är det som i Sverige administreras som socialavgifter och samordnas enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samord- ning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)2 i Dan- mark inkomstskatter som därmed omfattas av skatteavtal, däribland det multilaterala nordiska skatteavtalet. Till följd av stor gränspend- ling mellan länderna har detta lett till vissa mer omfattande problem, vilka fått lösas genom ett särskilt bilateralt avtal mellan Sverige och Danmark, ett sidoavtal till det multilaterala nordiska skatteavtalet, den så kallade Öresundsöverenskommelsen.3 
  
 I kapitlet Finansieringen av den sociala tryggheten har det för denna utredning relevanta svenska och  
 EU-rättsliga 
  regelverket be- skrivits med avseende på finansieringen av de sociala trygghets- systemen. Även de konventioner som Sverige har med andra länder har kort beskrivits. I detta kapitel redogörs för mina överväganden och bedömningar. 
  
 1Dir 2014:109. 
  
 2EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 3Se vidare avsnitt 26.2.1. 
  
 763 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 SOU 2017:05 
  
 26.1Samordningen av socialavgifter – avgift eller skatt? 
  
 Frågan vad som är socialavgift respektive skatt har betydelse för socialavgifternas hantering eftersom avgifter för att finansiera de sociala trygghetssystemen faller under tillämpningsområdet för för- ordning 883/2004 medan skatter förhandlas och ingår i Sveriges skatteavtal. 
  
 Socialavgifter är i Sverige enligt socialavgiftslagen (SAL) avgifter för finansiering av systemen för social trygghet.4 I vissa ekonomiska sammanhang ses de dock som skatter.5 I exempelvis Finansdeparte- mentets beräkningskonvention, vilken syftar till att ge en öppen och konsistent beräkning och redovisning av olika offentligfinansiella effekter, anges att socialavgifterna i ekonomisk mening är avgifter och skatter på lön eller annan ersättning för utfört arbete. Det som tas ut på den del av den enskildes inkomst som ligger över förmåns- taken och inte är förmånsgrundande betraktas som skatt och det som ligger under förmånstaken är socialavgift. Vidare används termen ”indirekt beskattning” av förvärvsinkomster och socialavgifterna han- teras som socialavgifter med ett visst eller ett betydande inslag av skatt.6 Det finns uttalanden i förarbeten, praxis och doktrin som pekar på att socialavgifter i vissa sammanhang ansetts som skatter, åtminstone till viss del.7 För en närmare beskrivning av SAL, lagen om fördelning av socialavgifter och verkställandet av fördelningen mellan olika avgiftsändamål, se kapitlet Finansiering av den sociala tryggheten. 
  
 Hur socialavgifterna betecknas nationellt har betydelse i gräns- överskridande situationer eftersom socialavgifter faller under till- lämpningsområdet för förordning 883/2004 och samordnas utifrån detta regelverk medan skatter i stället förhandlas med andra stater och blir föremål för internationella skatteavtal. Finansierings- strukturen och de nationella beteckningarna av socialavgifter samt skatter skiljer sig mycket åt mellan medlemsstaterna. Problemet med 
  
 41 kap. 1 § socialavgiftslagen (2000:980). 
  
 5Erhag, T (2002). Fri rörlighet och finansiering av social trygghet, s. 110, OECD (1995) Economic Survey of Sweden, s. 67, samt Finansdepartementets beräkningskonventioner 2016, s. 145. 
  
 6Finansdepartementets beräkningskonventioner 2016, s. 145. 
  
 7RÅ 1996 ref 5, se även prop. 1973:90 s. 213, Erhag , T (2002). Fri rörlighet och finansiering av social trygghet, s. 100 f. och Edebalk P G (1999), Beveridgeplanen – En klassiker, s. 27 ff. 
  
 764 
  
 SOU 2017:05 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 medlemsstaternas olika system, och samordningen enligt förord- ning 883/2004 samt bilaterala avtal, är att socialavgifterna koordi- neras enligt principen om lex loci laboris (arbetslandets lag) medan skattelagstiftningarna i medlemsstaterna i regel även tillämpar prin- cipen om lex domicili (bosättningslandets lag). 
  
 Olikheterna i finansieringsstruktur mellan medlemsstaterna leder till olika effekter när det gäller fördelning av förmåner och kostnader för arbetskraft. Rätten att uppbära socialavgifter bestäms av vilken stat som enligt förordning 883/2004 anses behörig medan skattskyl- digheten följer nationell lag och tillämpliga skatteavtal. Som nämnts ovan finns det ofta en skillnad mellan principerna för uttag av social- avgifter och skattskyldighet på inkomstskatteområdet. Det har bety- delse för de personer som betalar inkomstskatt i en medlemsstat och socialavgifter i en annan. Skillnaderna mellan staterna kan innebära ett hinder för arbetskraftens fria rörlighet8 men kan som jag ser det i vissa fall även vara ett incitament för rörlighet. 
  
 De juridiska argumenten för att socialavgifterna är skatter är bl.a. att de inte är försäkringsmässiga då de inte speglar någon risk (för t.ex. sjukdom) på individnivå utan snarare speglar en kollektiv risk samt att kopplingen mellan avgift och förmån eller ersättning är svag på individnivå. Socialavgifterna speglar inte heller den fram- tida kostnaden utan kostnaderna för försäkringen i dag vilket också talar för att de bör ses som skatter.9 
  
 Detta är dock en snäv definition av vad som är en försäkring. Socialförsäkringar syftar till att hantera sociala risker. Sedan lång tid har det i Sverige ingått i statens uppgift att stå för försäkringar mot risken för försörjningsproblem på grund av sjukdom, arbets- skada, funktionsnedsättning eller arbetslöshet. Det beror på att denna modell har visat sig överlägsen anda lösningar.10 
  
 Genom att göra socialförsäkringarna obligatoriska genom lag undanröjs behovet av individuella riskbedömningar. Detta har avgö- rande betydelse för att även personer med höga sociala risker ska få ett försäkringsskydd. Obligatoriska socialförsäkringar kan dessutom innebära en inkomstomfördelning från personer med höga inkoms- ter till personer med lägre inkomster då de sociala riskerna är större 
  
 8Erhag, T (2002). Fri rörlighet och finansiering av social trygghet, s. 108 ff. 
  
 9Erhag, T (2002). Fri rörlighet och finansiering av social trygghet, s. 100 f., Edebalk P G (1999). Beveridgeplanen – En klassiker, s. 27 ff. 
  
 10SOU 2015:21, s. 249. 
  
 765 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 SOU 2017:05 
  
 för de sistnämnda. Obligatoriska socialförsäkringar ger således ett ekonomiskt utfall som andra försäkringslösningar inte kan ge. Offentlig finansiering av socialförsäkringar möjliggör vidare att det är möjligt att löpande finansiera utgifterna från försäkringen, till skillnad mot andra försäkringslösningar där hela kostnaden för en skada avsätts vid skadetillfället. De speciella egenskaper som finns för obligatoriska offentligt finansierade socialförsäkringar innebär således inte att de är mindre försäkringsmässiga. jämfört med privata eller lösningar via arbetsmarknadens parter 
  
 I  
 EU-förordningarna 
  finns inte någon definition av begreppet socialavgifter.  
 EU-domstolen 
  har i mål gällande franska pålagor som nationellt betecknades skatter, uttalat att den omständigheten att en avgift benämns och behandlas som en skatt enligt nationell lagstiftning inte innebär att samma avgift faller utanför tillämp- ningsområdet för förordningen.11 Den avgörande faktorn för till- lämpningen av förordningen var enligt domstolen att det ska finnas ett ”direkt och tillräckligt relevant” samband mellan pålagan i fråga och de nationella lagar som reglerar de grenar av social trygghet som räknas upp i förordningen.12 Intäkterna från den franska avgif- ten som var aktuell i målen användes enligt domstolen specifikt och direkt för att täcka underskott i det allmänna systemet för social trygghet i Frankrike. Det ingick i en allmän reform av det franska sociala skyddet vars grenar ingick i de som nämns i förordningen. Det faktum att intäkterna från avgifterna betalades till ett finan- siellt organ och inte direkt till en socialförsäkringsmyndighet eller att avgiften drevs in som uttag av inkomstskatt och inte direkt av de myndigheter som har i uppgift att driva in avgifter till det all- männa systemet för social trygghet, påverkade inte domstolens be- dömning. Den franska regeringens invändning – att en direkt mot- prestation saknades – saknade enligt domstolen betydelse. 
  
 EU-domstolen 
  väljer alltså att inte ge en definition av vad som är en avgift som faller under tillämpningsområdet för förordningen och prövar inte avgifterna mot några särskilda kriterier. Domstolen anser i stället att det ska finnas ett samband, som ska vara direkt och till- 
  
 11 
 EU-domstolens 
  dom Kommissionen mot Frankrike,  
 C-34/98, 
  ECLI:EU:C:2000:84 och  
 EU-domstolens 
  dom Kommissionen mot Frankrike,  
 C-169/98, 
  ECLI:EU:C:2000:85. 
  
 Se även  
 EU-domstolens 
  dom Parker,  
 C-103/06, 
  ECLI:EU:Newton. I dessa mål gällde förordning 1408/71. 
  
 12I artikel 4. 
  
 766 
  
 SOU 2017:05 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 räckligt relevant, mellan bestämmelsen i fråga och de grenar av social trygghet som räknas upp i artikeln13. Den nationella beteckningen, att avgifterna saknade motprestation, vilket organ de betalades till samt att uppbörden följde skatterättsliga former saknade betydelse för om avgifterna skulle omfattas av förordningens tillämpningsområde eller inte. Avgiften skulle dock ”specifikt avsättas för finansiering av en medlemsstats system för social trygghet”.14 
  
 I förarbetena till regeringsformen (RF) framgår bl.a. att en skatt kan karaktäriseras som ett tvångsbidrag till det allmänna utan direkt motprestation15. Enligt bland annat uttalande från Högsta förvalt- ningsdomstolen (dåvarande Regeringsrätten), som i målet hade att ta ställning till om regeringen gått utöver sin normgivningsmakt vid ut- färdande av föreskrifter, är socialavgifter i regeringsformens mening att betrakta som skatter. Även i uttalanden i doktrinen har våra svenska socialavgifter i detta avseende ansetts vara skatter.16 
  
 De svenska arbetsgivar- och egenavgifterna är obligatoriska och finansierar – åtminstone delvis – de arbetsbaserade socialförsäkrings- förmånerna och arbetslöshetsförsäkringen (se vidare kapitel 7). I sam- band med omläggningen av pensionssystemet skedde en omstruk- turering av socialavgifterna. Inom ramen för ett i princip oförändrat avgiftsuttag skulle socialavgifterna bli mer lika försäkringar genom att ersättningarna i viss utsträckning relateras till individens inkomst. Därigenom har socialavgifternas försäkringsmässiga karaktär för- stärkts och dess karaktär av skatt har minskat. För en enskild kan dock en viss andel av socialavgifterna anses utgöra en skatt, bl.a. tas socialavgifter ut även på de delar av inkomsten som ligger över för- månstaken och som därmed inte är förmånsgrundande.17 
  
 13Se artikel 4. 
  
 14 
 EU-domstolens 
  dom, Kommissionen mot Frankrike,  
 C-34/98, 
  ECLI:EU:C:2000:84 och  
 EU-domstolens 
  dom, Kommissionen mot Frankrike  
 C-169/98, 
  ECLI:EU:C:2000:85. Se även  
 EU-domstolens 
  dom Parker,  
 C-103/06, 
  ECLI:EU:Newton. 
  
 15Prop. 1973:90, s. 213. 
  
 16RÅ 1996 ref. 5. 
  
 17Finansdepartementets beräkningskonventioner 2016, s. 145. 
  
 767 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 SOU 2017:05 
  
 26.2Socialavgifternas klassificering 
  
 Bedömning: Arbetsgivar- och egenavgifterna bör även fortsätt- ningsvis klassificeras och administrativt hanteras som social- avgifter och inte som skatter. 
  
 Skälen för bedömningen: Det finns argument både för och emot att socialavgifterna är just socialavgifter som faller under förord- ning 883/2004 och inte skatter.  
 EU-domstolen 
  menar att det är sam- bandet med de sociala trygghetssystemen som avgör hur de ska han- teras. Sambandet ska enligt domstolen vara direkt och tillräckligt relevant. Ett samband finns mellan socialavgifterna i Sverige och de sociala trygghetssystemen – även om det får sägas vara i huvudsak på en kollektiv nivå. Socialavgifterna räknas fram enligt vissa pro- centsatser och justeras i förhållande till användningen av socialför- säkringen. Avgifterna har dock, för de flesta förmåner, utom för den inkomstgrundade pensionen, inget direkt samband på individnivå. Det är alltså inte fråga om utbetalning av intjänade rättigheter eller om någon direkt motprestation från det allmänna. När det gäller den inkomstgrundade ålderspensionen intar den en särskild ställning genom att kopplingen mellan avgift och förmån är absolut. Den ord- ning som Sverige har, vilken bl.a. grundas på principer om omför- delning och solidaritet, har växt fram under lång tid och är något som jag anser ska värnas. Dessutom, alldeles oavsett om sambandet mellan socialavgifterna och förmånerna är tillräckligt relevant eller inte, är min bedömning att olikheterna och problemen med samordningen mellan medlemsstaterna när det gäller socialavgifterna inte löses genom att Sverige ändrar sin klassificering och administrativa hanter- ing utan är en större, i första hand politisk, fråga. En möjlig lösning skulle kunna vara en viss harmonisering av de  
 EU-rättsliga 
  reglerna om till exempel utsändning och gränsarbete. Detta är något som i så fall får lösas genom förhandlingar mellan medlemsstaterna. En möj- lighet som finns för stater i vilka systemen ser mycket olika ut är bi- laterala avtal, såsom Öresundsöverenskommelsen.18 Mot denna bak- grund och den rättsliga analysen i föregående avsnitt bör nuvarande ordning behållas. 
  
 18 Se beskrivning av problematiken och överenskommelsen nedan och bilaga 5. 
  
 768 
  
 SOU 2017:05 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 26.2.1Skattekonkurrensproblemet  
 Sverige-Danmark 
  
 Skattekonkurrensproblemet mellan Danmark och Sverige beror bland annat på att finansieringen av socialförsäkringarna i Sverige och Danmark ser olika ut. I Danmark finansieras socialförsäkringarna främst genom inkomstskatter medan de i Sverige främst finansieras genom socialavgifter. Detta bidrar bland annat till att inkomst- skatterna är högre i Danmark och till ett generellt högre brutto- löneläge. För år 2016 är den sammanlagda skatten i Danmark cirka 44 procent för inkomster upp till cirka 467 000 kronor (kommunal- skatt, statlig skatt, sundhedsbidrag samt arbejdsmarkedsbidrag) och för belopp över 467 000 utgår ytterligare 15 procent i skatt (så kallad toppskatt). Den kommunala skattedelen skiljer sig dock lite åt be- roende på bostadsort. 
  
 Tidigare beskattades arbetsinkomster i gränsöverskridande situa- tioner i bosättningslandet genom särskilda så kallade gränsgångar- regler i det nordiska skatteavtalet. Socialavgifter, som inte omfattas helt av skatteavtalet regleras i den interna rätten, betalades däremot i arbetslandet. Följden blev att arbetstagare hade incitament att bo- sätta sig i Sverige (med lägre inkomstskatt) och arbeta i Danmark (med högre löner som var beräknade för att täcka socialförsäk- ringskostnader via en högre inkomstskatt). För Ruiz del inne- bar det att man inte fick del av några skatteintäkter från arbetstagare med bosättning i Sverige som arbetade i Danmark, samtidigt som man hade kostnader för deras socialförsäkring. Gränsgångarreglerna slopades på Danmarks begäran från och med 1997, vilket innebar att Sverige inte fick någon del av inkomstskatteintäkterna för personer med bosättning i Sverige och arbete i Danmark, samtidigt som de svenska bosättningskommunerna hade utgifter för kommunal ser- vice. Efter att Öresundsbron stod färdig och arbetspendlingen från Sverige till Danmark ökade hade man enligt Finansdepartementet flera informella kontakter med Danmark för att undersöka möjlig- heterna att åter införa gränsgångarregler mellan Sverige och Dan- mark. Danskarna var inte intresserade av detta men kunde tänka sig någon form av utjämning av inkomstskatteintäkterna från gräns- pendlarna. Förhandlingarna ledde till slut fram till att Sverige och Danmark 2003 ingick ett särskilt bilateralt sidoavtal till det multi- laterala nordiska skatteavtalet, som bland annat innehöll den så kallade utjämningsordningen. 
  
 769 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 SOU 2017:05 
  
 26.3Ny hälso- och sjukvårdsavgift eller skatt för vissa utländska arbetsgivare? 
  
 Bedömning: Det bör utredas vidare om utländska arbetsgivare som saknar fast driftställe i Sverige ska betala skatt, motsvarande den allmänna löneavgiftens storlek, eller om det ska införas en ny delavgift som ska ingå i den totala arbetsgivar- och egenavgiften, med motsvarande sänkning av den allmänna löneavgiften. 
  
 Skälen för bedömningen: I utredningens uppdrag ingår att analysera samspelet mellan socialavgifterna och de sociala trygghetssystemen. Det kan konstateras att systemet som helhet fungerar väl. Vi har dock funnit att utländska arbetsgivare som inte har fast driftsställe i Sverige har en inte obetydlig skatte- och konkurrensmässig fördel, i förhållande svenska arbetsgivare, genom att dessa utländska arbets- givare inte betalar den allmänna löneavgiften. Avgiften har sedan Sveriges  
 EU-inträde 
  vuxit sig allt större. Den var ursprungligen 1,5 procent och finansierade  
 EU-inträdet 
  men uppgår år 2016 till 9,65 procent och är därmed den högsta delavgiften. Den allmänna löneavgiften utgör cirka 30 procent av den fulla arbetsgivar- och egen- avgiften19 och används i dag som ett slags regulator för att den totala arbetsgivar- eller egenavgiften ska kunna ligga kvar på samma nivå mellan åren samt i ett allmänt budgetförstärkande syfte. Den betalas av dem som ska betala arbetsgivar- och egenavgifter på samma sätt och på samma underlag som gäller för socialavgifterna.20 
  
 Enligt bl.a. förarbetena är den allmänna löneavgiften, i både rättslig och ekonomisk mening en skatt.21 Det är också anledningen till att utländska arbetsgivare utan fast driftställe i Sverige, som avlönar an- ställda för arbete här i landet, inte behöver betala den – trots att deras anställda i Sverige omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen, inklusive hälso- och sjukvård, med stöd av svensk lagstiftning och förordning 883/2004. 
  
 Jag har därför övervägt att föreslå en ny socialavgift, vilken skulle bidra till att finansiera hälso- och sjukvård i Sverige. Kopplingen mellan socialavgifterna och de sociala trygghetssystemen som helhet 
  
 19Full arbetsgivaravgift år 2016 är 31,42 procent på lönesumman. 
  
 20 
 2–4 
  §§ lagen om allmän löneavgift och Finansdepartementets beräkningskonventioner 2016. 
  
 21Prop. 1994/95:122, s. 18. 
  
 770 
  
 SOU 2017:05 
  
 Överväganden om socialavgifter 
  
 skulle med en sådan avgift bli starkare. Avgiften skulle enligt vår bedömning få ett så direkt och tillräckligt relevant samband med de nationella lagar som reglerar de grenar av social trygghet som räknas upp i förordningen att den skulle falla under samordnings- reglerna i förordning 883/2004. 
  
 Hälso- och sjukvårdssystemet ingår i de sociala trygghetssystemen i Sverige, i enlighet med förordning 883/2004, men finansieras i dag främst med skatter. En hälso- och sjukvårdsavgift skulle kunna enligt vår bedömning bidra till att stärka kopplingen mellan de sociala trygg- hetssystemen som helhet och samtidigt motverka den konkurrens- fördel som företag utan fast driftsställe i Sverige i dagsläget har. Den skulle även inbringa en viss inkomst. Vid bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsavgift skulle kunna införas behöver dock andra alternativ eller lösningar analyseras närmare, exempelvis skattskyldig- heten för dessa arbetsgivare, om det principiellt är möjligt att del- finansiera hälso- och sjukvård genom arbetsgivar- och egenavgifter samt om tillgången på arbetskraft eller arbetstillfällen skulle påverkas. Vid en eventuell förändring behöver det också tas i beaktande att det finns skäl för att ha kvar den allmänna löneavgiften. Den bidrar till att skapa ett förutsebart och stabilt samlat avgiftsuttag vilket har be- tydelse för arbetsgivare så att de kan bedöma sina sociala kostnader. Sammantaget anser jag att frågan är en större, delvis politisk fråga, som behöver analyseras närmare. 
  
 771 
  
 27Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 I detta avsnitt behandlas frågan om ett utökat informationsutbyte mellan Skatteverket och Försäkringskassan samt ett förstärkt sekretesskydd för dessa uppgifter hos Försäkringskassan. Avsnittet inleds med en kort beskrivning av samarbetsstrukturerna för sam- ordningen enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 883/2004)1 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 om till- lämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samord- ning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009) 2. Där- efter följer bakgrund och problembeskrivning. Avsnittet avslutas med de gällande bestämmelser som är relevanta för förslagen, därefter förslagen och skälen för förslagen. 
  
 27.1EU:s samarbetsstrukturer för samordningssystemet inom social trygghet 
  
 Eftersom det europeiska systemet bygger på samordning av de natio- nella trygghetssystemen har ansvariga departement och myndigheter i medlemsstaterna en helt central roll i det administrativa arbetet med att säkerställa ett effektivt och rättsäkert system. Med andra ord är ett effektivt europeiskt system helt beroende av effektiva nationella administrativa system. Det europeiska administrativa samordnings- arbetet berör i huvudsak strukturella och övergripande frågor medan de faktiska besluten om individuella rättigheter och skyldigheter – det 
  
 1EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 2EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 773 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 vill säga gällande vem som är försäkrad enligt statens lagstiftning, vem som har rätt till förmåner och på vilka villkor – är en nationell ange- lägenhet. Det är till exempel inte möjligt för enskilda medborgare att vända sig direkt till de europeiska administrativa organen utan de får vända sig till ansvariga myndigheter och institutioner i respektive medlemsstat. 
  
 I fördraget om Europeiska unionen (EU) finns en princip om en generell skyldighet för (administrativa) institutioner att bistå och samarbeta med varandra och med EU:s institutioner för att implementera unionsrätten (principen om lojalt samarbete).3 Detta gäller även för det sociala trygghetsområdet. Den särskilda samarbets- strukturen och processen inom ramen för EU:s samordningssystem för social trygghet är reglerad i de ovan nämnda förordningarna. 
  
 27.1.1Samarbete på systemnivå 
  
 På  
 EU-nivå 
  finns det huvudsakligen tre nationella huvudaktörer som deltar i det administrativa samarbetet: behöriga institutioner, behöriga myndigheter och förbindelseorgan.4 
  
 I Sverige är det Socialdepartementet som är behörig myndighet. I enlighet med förordning 883/20045 ska medlemsstaternas behöriga myndigheter lämna alla uppgifter till varandra om nationella åtgärder som vidtas för att tillämpa gällande regelverk, samt lagstiftnings- ändringar som kan påverka tillämpningen av denna förordning. Det finns alltså en skyldighet att informera varandra och samarbeta för att säkerställa en korrekt tillämpning av gällande regelverk. Detta infor- mationsutbyte sker främst inom ramen för Administrativa kom- missionen.6 Medlemsstaterna ska även informera de andra staternas myndigheter om ändringar i den praktiska hanteringen som har bety- delse för samordningen av det sociala trygghetsområdet. 
  
 De behöriga institutionerna utses av varje medlemsstat. De sköter kontakten med de andra medlemsstaternas behöriga institu- 
  
 3Artikel 4 i fördraget om Europeiska unionen. 
  
 4I kapitel 15, ”Administrativt samarbete”, beskrivs bl.a. behörig myndighet, behörig institution, förbindelseorgan och  
 A1-intyg 
  mer ingående. 
  
 5Artikel 76 i förordning 883/2004. 
  
 6Wenander, Martin (2013). “Network of Social Security Bodies – European Administrative Cooperation under Regulation (EC) No 883/2004”, Review of European Administrative Law vol. 6, nr 1, s.  
 39–71. 
  
 774 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 tioner. Förbindelseorganen tar hand om ansökningar om upplys- ningar och bistånd när det gäller tillämpningen av förordningarna. I Sverige är de behöriga institutionerna Försäkringskassan, Pensions- myndigheten, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, Arbetsför- medlingen, arbetslöshetskassorna och Kronofogdemyndigheten. För- bindelseorgan är Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, För- säkringskassan och Pensionsmyndigheten. 
  
 Enligt förordning 883/20047 är den behöriga institutionen: 
  
 –den institution hos vilken den berörda personen är försäkrad vid den tidpunkt då en ansökan om förmåner görs, 
  
 –den institution från vilken den berörda personen har eller skulle ha rätt till förmåner, om denne eller en eller flera medlemmar av hans familj var bosatta i den medlemsstat där institutionen finns, 
  
 –den institution som har utsetts av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet, eller 
  
 –när det gäller ett system som gäller arbetsgivarens ansvar för de förmåner som avses i artikel 3.18, antingen arbetsgivaren eller försäkringsgivaren i fråga, eller, om sådan saknas, ett organ eller en myndighet som har utsetts av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet. 
  
 27.1.2Samarbete i individuella ärenden 
  
 En annan grundläggande komponent i samordningssystemet är admi- nistrativt och juridiskt understöd mellan medlemsstaterna i indi- viduella ärenden. Det betyder att en medlemstat kan begära hjälp från en annan medlemstat i specifika individärenden, som till exempel gällande inhämtande av information eller annan dokumentation. Sådan kontakt tas direkt mellan medlemstaternas institutioner eller indirekt via förbindelseorganen beroende på den nationella samarbetsstruk- turen och processen i respektive stat. I förordning 883/2004 framgår 
  
 7Artikel 1q i förordning 883/2004. 
  
 8Följande förmåner listas i artikel 3.1: (1) förmåner vid sjukdom, (2) förmåner vid moder- skap och likvärdiga förmåner vid faderskap, (3) förmåner vid invaliditet, (4) förmåner vid ålderdom, (5) förmåner till efterlevande, (6) förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjuk- dom, (7) dödsfallsersättningar, (8) förmåner vid arbetslöshet, och (9) förmåner vid förtida pensionering, och (10) familjeförmåner. 
  
 775 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 att ”vid tillämpningen av denna förordning ska medlemsstaternas myndigheter och institutioner bistå varandra som om de tillämpade sin egen lagstiftning”9. De berörda institutionerna ska enligt principen om god förvaltning svara på alla förfrågningar inom rimlig tid samt lämna all information som är nödvändig för att berörda personer ska kunna hävda sina rättigheter i enlighet med förordning 883/2004. Vidare förtydligas i förordning 987/2009 att sådant utbyte ska grundas på principerna för offentliga tjänster, effektivitet, aktivt stöd, snabbt tillhandahållande och tillgänglighet.10 Principen om god förvaltning lyfts även fram i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 
  
 Det är dock viktigt att understryka i detta sammanhang att de olika länderna har olika lagstiftning och administrativa system vilket kan resultera i att understödet i individuella ärenden ser lite olika ut i medlemsstaterna. Ett viktigt sådant område är sekretess mellan olika institutioner, som kan medföra begränsningar i det understöd som respektive stat kan ge.11 
  
 När det gäller nationella beslut om tillhörighet till de sociala trygghetssystemen, som grundar sig på information som erhållits från andra medlemsstater, förtydligas i förordning 987/2009, att de hand- lingar som en medlemsstats institution utfärdat ska godtas av de andra medlemsstaternas institutioner så länge som de inte dras till- baka eller förklaras ogiltiga av den utfärdande medlemsstaten.12 Detta framgår även av  
 EU-domstolens 
  praxis, bland annat i målet Hicks m.fl. och Théâtre Royal de la Monnaie de Bruxelles, där det konstaterades att ett intyg om att en person uppfyller villkoren att omfattas av en specifik stats sociala trygghetssystem är bindande för en annan medlemsstats administration.13 Vidare framgår av förord- ning 987/200914 att om det råder tvivel om handlingarnas giltighet eller de faktiska omständigheter som ligger till grund för de uppgifter som anges i handlingarna, ska institutionen som mottagit hand- 
  
 9Artikel 76(2) i förordning 883/2004. 
  
 10Artikel 2 i förordning 987/2009. 
  
 11Wenander, Martin (2013). “Network of Social Security Bodies – European Administrative Cooperation under Regulation (EC) No 883/2004”, Review of European Administrative Law vol. 6, nr 1, s.  
 39–71. 
  
 12Artikel 5 i förordning 987/2009. 
  
 13 
 EU-domstolens 
  dom, Hicks m.fl. och Théâtre Royal de la Monnaie de Bruxelles,  
 C-178/97, 
  ECLI:EU:C:2000:169. 
  
 14Artikel 5 i förordning 987/2009. 
  
 776 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 lingarna vända sig till den utfärdande institutionen och begära nöd- vändiga förtydliganden och, i förekommande fall, att handlingarna dras tillbaka. Om de berörda institutionerna inte kommer överens kan de vända sig till den Administrativa kommissionen (tidigast en månad efter den dag då begäran lämnades av den institution som tog emot handlingen), som då har en tidsram på sex månader att försöka jämka samman de olika ståndpunkterna. 
  
 27.1.3 
 EU/EES-gemensamma 
  kort och intyg 
  
 För att underlätta tillämpningen av förordning 883/2004 har Admi- nistrativa kommissionen tagit fram gemensamma kort och intyg för vissa sociala trygghetsförmåner, så kallade portabla dokument. De ska användas av den försäkrade för att kunna visa sina rättigheter enligt förordning 883/2004 och utfärdas av den behöriga institutionen i hans eller hennes behöriga stat. Ett av dessa intyg är  
 A1-intyget. 
  Den som är utsänd eller arbetar i flera stater kan ansöka om detta, vilket talar om vilken stats sociala trygghetssystem som han eller hon ska omfattas av. Intyget används också för att visa var personen betalar socialavgifter. 
  
 27.2Bakgrund och problembeskrivning 
  
 I utredningens direktiv anges bland annat att utredningen ska analy- sera hur administrationen av de sociala trygghetssystemen, i relevanta delar, kan effektiviseras och förbättras.15 
  
 Jag har funnit att svenska myndigheters möjligheter att samarbeta och utbyta information i gränsöverskridande situationer i vissa fall hindras av gällande regelverk på sekretessområdet. Följande problem har uppmärksammats. 
  
 Socialförsäkringssystemet och arbetslöshetsförsäkringen i Sverige finansieras till stor del av socialavgifter. Det är Skatteverket som sköter uppbörden av socialavgifterna medan det är Försäkringskassan som är behörig institution enligt förordning 883/2004. Det innebär att det är Försäkringskassan som ska fastställa vilket lands lagstiftning 
  
 15 Dir 2014:109. 
  
 777 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 om social trygghet som en person omfattas av (försäkringstillhörig- het) och utfärda så kallade  
 A1-intyg. 
  Försäkringskassan informerar Skatteverket om de beslut som är av betydelse för Skatteverkets upp- börd och skickar kopior av de intyg om tillämplig lagstiftning som Försäkringskassan utfärdat till Skatteverket.16 
  
 Om en myndighet (behörig institution) i en annan medlemsstat utfärdat ett  
 A1-intyg 
  för en person, enligt vilket personen ska om- fattas av det landets lagstiftning trots att arbetet utförs i Sverige, får Försäkringskassan vanligtvis en kopia av intyget. Försäkringskassan sänder vidare en kopia av det till Skatteverket. 
  
 Vid kontroller i beskattningsverksamheten framkommer ofta uppgifter som kan ha betydelse för Försäkringskassans utredningar om och fastställande av tillämplig lagstiftning. Det kan handla om information om var en enskild arbetar eller är bosatt. Med Skatte- verkets information kanske utfallet av Försäkringskassans prövning om tillämplig lagstiftning skulle bli en annan. Skatteverkets bedöm- ning av de svenska bestämmelserna om sekretess innebär att det i dag inte finns någon möjlighet för verket att på eget initiativ med regelmässighet lämna dessa sekretessbelagda uppgifter till För- säkringskassan. Inte heller bedöms de  
 EU-rättsliga 
  reglerna kunna användas av Skatteverket till stöd för ett utlämnande. Uppgifter som avser en namngiven person och gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av SFB kan däremot lämnas när För- säkringskassan begär dem från Skatteverket17. Detta förutsätter dock att Försäkringskassan känner till att uppgifter som finns hos Skatte- verket kan vara intressant för bedömningen. 
  
 Om det inte finns ett  
 A1-intyg 
  som visar att den enskilde om- fattas av en annan medlemsstats sociala trygghetssystem eller att socialavgifter inte ska betalas för arbete i Sverige debiterar Skatte- verket, enligt myndighetens nuvarande rutiner, socialavgifter utifrån myndighetens bedömning av svensk lagstiftning. 
  
 Skatteverket är alltid bundet av ett  
 A1-intyg. 
  Eftersom För- säkringskassan är behörig institution i Sverige så bedömer Skatte- verket att det därför inte är möjligt att agera på egen hand och kon- takta behöriga institutioner i andra medlemsstater inom EU för att 
  
 16I kapitel 15, ”Administrativt samarbete”, beskrivs bl.a. behörig myndighet, behörig institution, förbindelseorgan och  
 A1-intyg 
  närmare. 
  
 17Se 110 kap. 31 § SFB. 
  
 778 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 ifrågasätta  
 A1-intyg 
  som de utfärdat. Om Skatteverket misstänker att ett intyg är utfärdat på felaktiga grunder är det bara Försäkringskassan som kan kontakta den institution eller myndighet i den stat som ut- färdat  
 A1-intyget 
  för att enligt fastställda rutiner utreda vilken med- lemsstats lagstiftning som är tillämplig för personen. Skatteverket har i vissa fall upptäckt att personer som troligen borde omfattats av svensk socialförsäkring, enligt reglerna i  
 EU-förordning 
  883/2004, under den tid de arbetat i Sverige varit försäkrade i andra länder. 
  
 Sammantaget innebär Skatteverkets bedömning av förord- ning 883/2004 och de svenska sekretessreglerna att det i dag inte finns någon möjlighet för Skatteverket att på eget initiativ, i frågor om tillämplig lagstiftning, lämna relevanta uppgifter till Försäkrings- kassan. Detta gäller både om Försäkringskassan ska kunna utreda eventuella felaktigheter i  
 A1-intyg 
  som utfärdats av en behörig in- stitution i en annan medlemsstat och för att Försäkringskassan ska kunna göra sina utredningar om tillämplig lagstiftning på ett full- ständigt underlag. 
  
 Följande två exempel belyser ytterligare i vilka situationer som Skatteverket på grund av sekretess anser sig förhindrat att infor- mera Försäkringskassan. 
  
 –Vid en revision uppmärksammar Skatteverket att Försäkrings- kassan har utfärdat ett  
 A1-intyg 
  för en person som arbetar i en annan  
 EU-stat. 
  Av intyget framgår att personen är utsänd från Sverige för arbete i den andra staten men av handlingarna som Skatteverket får tillgång till i revisionen talar det mesta för att personen är lokalanställd i den andra medlemsstaten och inte utsänd som det anges i intyget från Försäkringskassan. Efter- som Skatteverket anser sig bundet av intyget och till följd av sekretess är förhindrad att lämna dessa uppgifter till Försäkrings- kassan debiterar Skatteverket arbetsgivaravgifter och tillgodoför personen Stephens i enlighet med intyget, trots att verket bedömer att det är baserat på felaktiga uppgifter. 
  
 –I samband med beskattningen av en person uppmärksammar Skatteverket att han eller hon, förutom sitt arbete i Sverige åt sin svenska arbetsgivare, även har utfört en del extraarbete åt en arbetsgivare i Norge. Personen saknar dock  
 A1-intyg. 
  Enligt Skatteverkets tolkning av förordning 883/2004 (artikel 13) ska personen omfattas av svensk socialförsäkring, och den norska 
  
 779 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 arbetsgivaren ska betala arbetsgivaravgifter i Sverige. Vidare ska den anställde tillgodoföras Stephens även för arbetet i Norge. Skatte- verket behöver dock ett  
 A1-intyg 
  för att kunna fastställa Stephens för arbetet i Norge och för att kunna påföra den norska arbetsgivaren arbetsgivaravgifter. Skatteverket ser därför ett behov av att kunna lämna dessa uppgifter till Försäkringskassan för att Försäkrings- kassan ska kunna utreda förhållandena och utfärda ett  
 A1-intyg. 
  
 27.3Gällande bestämmelser 
  
 27.3.1Sekretessregler i beskattningsverksamheten 
  
 Den sekretess som gäller för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i beskattningsverksamheten är med några få undantag absolut, det vill säga den gäller oavsett om någon skada kan uppkomma genom att en uppgift röjs.18 
  
 Undantag gäller dock bl.a. för de vanligaste besluten i beskatt- ningsverksamheten som är offentliga.19 För vissa uppgifter i beskatt- ningsdatabasen tillämpas dock ett rakt skaderekvisit20, vilket innebär att huvudregeln är offentlighet. 
  
 Sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (OSL) gäller även mellan myndigheter.21 Syftet är att ett utbyte av känsliga uppgifter ska ske restriktivt men inte att förhindra myndigheter att lämna uppgifter till varandra, under vissa förutsättningar, se nedan.22 
  
 27.3.2Uppgiftsskyldighet och sekretessbrytande bestämmelser 
  
 Inledningsvis kan nämnas att det i förvaltningslagen (FL) finns en allmän bestämmelse i vilken det sägs att myndigheterna ska lämna varandra hjälp inom ramen för den egna verksamheten.23 
  
 I OSL anges rent allmänt att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna ut en uppgift som den förfogar över om inte 
  
 1827 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL (2009:400). 
  
 1927 kap. 6 § OSL. 
  
 202 kap. 5 § SdbL. 
  
 218 kap. 1 § OSL. 
  
 22Prop. 1979/80:2 Del A, s. 90 f. 
  
 236 § FL. 
  
 780 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång.24 Till skillnad från vad som gäller i förhållande till allmänheten omfattar denna skyldighet alla uppgifter som myndigheten förfogar över, det vill säga även sådana uppgifter som inte finns i en allmän handling. Såsom tidigare framgått kan ett utbyte av uppgifter emeller- tid inte ske helt fritt. Sekretessen gäller även mellan myndigheter.25 
  
 För att tillgodose myndigheternas informationsbehov finns dock vissa undantag från sekretessen mellan myndigheter i OSL, så kallade sekretessbrytande bestämmelser. De flesta finns i 10 kap. OSL. I en av dessa bestämmelser anges att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.26 Sådan uppgiftsskyldighet för Skatteverket gentemot Försäkringskassan finns bl.a. i SFB27 och i förordningen om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet (SdbF)28. Enligt förordningen (Sdbf) föreligger uppgiftsskyldighet för vissa uppgifter i beskattningsdatabasen i den utsträckning de behövs för vissa angivna syften, t.ex. för beräkning eller kontroll av sjukpenninggrundande inkomst och bostadsbidrag.29 
  
 Med stöd av 110 kap. 31 § SFB ska Skatteverket lämna ut upp- gifter om förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av SFB till Försäkringskassan men endast vid begäran. 
  
 Uppgiftsskyldighet mellan svenska myndigheter gäller även om den följer av en  
 EU-förordning 
  eftersom  
 EU-förordningar 
  får anses jämställda med svensk lag.30 
  
 Möjligheten för en myndighet att på eget initiativ lämna ut sekretessbelagda uppgifter är således mycket begränsad. Med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen 10 kap. 2 § OSL kan dock myn- digheten lämna ut sådana uppgifter om det är nödvändigt för att kunna fullgöra den egna verksamheten. Den bestämmelsen ska till- lämpas restriktivt. Endast bedömningen att en myndighet blir effek- 
  
 246 kap. 5 § OSL. 
  
 258 kap. 1 § OSL. 
  
 2610 kap. 28 § OSL. 
  
 27110 kap 31 § SFB. 
  
 28SFS 2001:588. 
  
 297 § första och andra stycket SdbF. 
  
 30Prop. 1999/2000:126 s. 272 och 283. 
  
 781 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 tivare om en sekretessbestämmelse inte tillämpas räcker t.ex. inte för att lämna ut uppgiften.31 
  
 En annan viktig sekretessbrytande bestämmelse är den så kallade generalklausulen som gör det möjligt för en myndighet att lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet, om det är uppen- bart att intresset av att uppgifterna lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Generalklausulen är dock sub- sidiär i förhållande till övriga sekretessbrytande bestämmelser i 10 kap. OSL, vilket innebär att det endast blir aktuellt att tillämpa den när möjligheten att lämna ut uppgifterna har prövats enligt de andra sekretessbrytande bestämmelserna.32 Utgångpunkten vid pröv- ningen är att den mottagande myndigheten har behov av uppgiften. Vilket skydd uppgifterna får hos den mottagande myndigheten, upp- giftens art och vad den ska användas till ska också beaktas.33 Vidare är det av betydelse hur ett utlämnande påverkar den som uppgiften gäller, om det finns möjlighet att i förväg underrätta de enskilda om uppgiftsutbytet och hur nära de aktuella verksamhetsområdena ligger varandra.34 För att ett utlämnande ska få göras krävs alltså att det all- männa intresset vid en sammanvägd bedömning uppenbart väger tyngre än skyddet av den enskildes integritet. 
  
 Det är inte något villkor att en uttrycklig begäran från en annan myndighet föreligger vid tillämpningen av generalklausulen. En myn- dighet kan på eget initiativ lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet.35 Hela sekretesslagstiftningen förutsätter dock att ett rutinmässigt utbyte av uppgifter i regel ska vara författnings- reglerat. När ett sådant utbyte inte är författningsreglerat men ändå kan anses tillräckligt motiverat måste den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen göras i förväg. Prövningen behöver inte avse enskilda ärenden utan kan i stället grunda sig på kunskaper om beställarens identitet och beställarens avsikt med uppgifterna till- sammans med en bedömning av den skaderisk som typiskt sett är för- bunden med uppgifter av det slag som avses med beställningen.36 
  
 31Prop. 1979/80:2 Del A s. 465 och 494 samt Tansjö, A m.fl., (2009). Offentlighets- och sekretesslagen, en kommentar. Se även JO:s ämbetsberättelse 1984/85 s. 265 och 1996/97 s. 480. 
  
 3210 kap. 27 § OSL. 
  
 33Norström, C. (1993). Sekretess inom allmän försäkring, s.  
 124–136. 
  
 34Prop. 1979/80:2 Del A s. 26 f. och 90 f. 
  
 35Prop. 1979/80:2 Del A s. 327. 
  
 36Prop. 1979/80:2 Del A s. 327 och 81. 
  
 782 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 27.4Förslag 
  
 27.4.1Ny uppgiftsskyldighet om tillämplig lagstiftning för Skatteverket 
  
 Förslag: En ny punkt ska införas i 7 § första stycket förord- ningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets be- skattningsverksamhet (SdbF), enligt vilken Skatteverket till För- säkringskassan ska lämna ut uppgift från beskattningsdatabasen för utredning om eller fastställande av tillämplig lagstiftning enligt förordning 883/2004. 
  
 Det ska även göras ett tillägg i andra stycket samma paragraf att det är uppgifter om inkomst av tjänst, anställning och bosättning som ska lämnas ut till Försäkringskassan. 
  
 Förslaget innebär inte att Försäkringskassan ska få direktåt- komst till uppgifterna. 
  
 Skälen för förslaget: 
  
 Behov av informationsutbyte 
  
 Syftet med tillägget i 7 § Sdbf är att främja ett effektivt informations- utbyte mellan Skatteverket och Försäkringskassan i fråga om vilken medlemsstats lagstiftning en person ska omfattas av i gränsöver- skridande situationer, exempelvis vid utsändning. 
  
 För att myndigheter ska kunna fullgöra sina ålagda uppgifter behöver de i vissa fall få tillgång även till sådan information som är sekretessbelagd hos andra myndigheter. Hos Skatteverket före- kommer uppgifter som är av betydelse för att Försäkringskassan, i sin egenskap av behörig institution enligt förordning 883/2004, så långt som möjligt ska kunna fatta korrekta beslut. Att Försäkringskassans beslut blir så korrekta som möjligt har betydelse för vilket trygghets- system en enskild ska omfattas av. Det har även betydelse för var socialavgifter ska betalas. Myndigheternas samarbete i detta avseende är vidare av stor betydelse för att Sverige som stat ska kunna uppfylla sina skyldigheter inom EU/EES och förordning 883/2004. För att den ordning som Sverige har, med en myndighet som ansvarar för socialförsäkringsförmånerna medan en annan myndighet ansvarar för uppbörden av socialavgifterna – och att det endast är Försäkrings- 
  
 783 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 kassan som är behörig institution– ska fungera är det angeläget att förslaget genomförs. För uppgifter som inte finns i skattedatabasen föreslås en motsvarande bestämmelse om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 34 a § SFB (se avsnitt 27.4.2). 
  
 Utifrån det material som Skatteverket och Försäkringskassan kommit in med till utredningen så handlar det om uppgifter som förekommer i skatteärenden och som Försäkringskassan har behov av för att beslut och intyg om tillämplig lagstiftning ska bli korrekta, till exempel vid utsändning av enskilda personer. Det handlar framför allt om uppgifter om anställning, bosättning och inkomst. Bristen på överföring av information kan med nuvarande regelverk få till följd att en enskild inte omfattas av det sociala trygghetssystemet i någon medlemsstat. Det kan också innebära att en enskild inte omfattas av svensk lagstiftning om social trygghet, vilket han eller hon skulle ha gjort om Försäkringskassan haft tillgång till Skatteverkets uppgifter – eller den omvända situationen. Följaktligen skulle även skyldigheten att betala socialavgifter kunna påverkas. 
  
 Som reglerna ser ut och tillämpas i dag finns det därmed, enligt min bedömning, en uppenbar risk för att Försäkringskassan i vissa fall utfärdar  
 A1-intyg 
  på grundval av felaktiga eller ofullständiga underlag, samt att  
 A1-intyg 
  utfärdade av behöriga institutioner i andra med- lemsstater inte kan ifrågasättas, trots att uppgifter finns hos Skatte- verket vilka tyder på att intygen borde ifrågasättas. 
  
 Fördelarna med att Försäkringskassan får de nämnda uppgifterna är att myndigheten får ett mer tillförlitligt beslutsunderlag i frågor om tillämplig lagstiftning och att risken för felaktiga beslut och ut- betalningar minskar. Det innebär också att  
 A1-intyg 
  som utfärdats av andra medlemsstater kan ifrågasättas, om de bedöms felaktiga. Ett utökat informationsutbyte kan således bidra till en effektivare och mer rättssäker handläggning samt ett ökat förtroende hos enskilda och all- mänheten för att de sociala trygghetssystemen i gränsöverskridande situationer fungerar på ett bra sätt. 
  
 Genom att få tillgång till de efterfrågade uppgifterna om t.ex. bostadsförhållanden kan Försäkringskassan få en impuls om att tillämplig lagstiftning behöver utredas närmare eller på nytt. 
  
 Jag bedömer att ett elektroniskt informationsutbyte av upp- gifterna innebär att Försäkringskassan kan effektivisera sin hand- läggning av i dessa ärenden avsevärt. Genom att ha tillgång till upp- gifterna skulle kassan således i ett tidigt skede av handläggningen ha 
  
 784 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 bättre möjligheter att avgöra i vilka fall det är motiverat med ytter- ligare utredning av vilken medlemsstats lagstiftning som är tillämplig. 
  
 Min bedömning är därför att det är av stor betydelse för effek- tiviteten och rättssäkerheten att Försäkringskassan så långt det är möjligt ges förutsättningar att fatta beslut i dessa ärenden på ett fullständigt och korrekt beslutsunderlag. Det ligger inte bara i myn- digheternas intresse utan är ett samhälleligt intresse. Att det så långt som möjligt fattas korrekta beslut torde i de flesta fall även ligga i enskilda personers intresse. Vidare bidrar det på de sätt som nämnts ovan även till att Sverige kan uppfylla sina skyldigheter enligt för- ordning 883/2004. 
  
 När det gäller den här typen av ärenden kan bedömer jag att För- säkringskassan inte behöver ha direktåtkomst till uppgifterna då de inte är av en ”brådskande karaktär”, särskilt med beaktande av att direktåtkomst innebär större risker ur integritetssynpunkt. Det be- döms tillräckligt att uppgifterna lämnas på annat sätt, till exempel på medium för automatiserad databehandling eller per telefon. 
  
 Informationsutbytet bör bygga på en författningsreglerad uppgiftsskyldighet 
  
 De uppgifter som det utökade informationsutbytet gäller omfattas av sekretess hos Skatteverket. Det krävs därför en bestämmelse om upp- giftsskyldighet eller en sekretessbrytande regel för att uppgifterna ska kunna lämnas ut till Försäkringskassan. 
  
 Är gällande regelverk redan tillräckligt för det aktuella informationsutbytet? 
  
 Frågan är om det redan i dag, med stöd av gällande regelverk, är möj- ligt för Skatteverket att lämna dessa uppgifter Försäkringskassan. Båda myndigheterna har bedömt att så inte är fallet. 
  
 Möjligheten att lämna uppgifter, exempelvis med stöd av 10 kap. 2 och 27 §§ OSL, är begränsade. Såsom framgått anges i förarbetena till sekretesslagstiftningen t.ex. att ett löpande informationsutbyte inte är tänkt med stöd av de sekretessbrytande bestämmelserna. 
  
 När det gäller bestämmelserna om uppgiftsskyldighet är den upp- räkning som görs i Skatteverkets förordning uttömmande och någon 
  
 785 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 skyldighet att lämna ut uppgifter för utredning eller fastställande av tillämplig lagstiftning föreligger inte (utredning av tillämplig lagstift- ning omfattas inte av någon av punkterna i 7 § första stycket Sdbf). 
  
 Uppgiftsskyldigheten i 110 kap. 31 § SFB förutsätter att För- säkringskassan begär ut uppgiften från Skatteverket. Det innebär att myndigheten måste känna till att uppgifter av intresse för ärendet finns hos Skatteverket, vilket inte alltid torde vara fallet. Någon annan bestämmelse om uppgiftsskyldighet eller sekretessbrytande regel som kan användas för dessa fall finns inte heller i övrigt i 110 kap. SFB. 
  
 Någon möjlighet att i detta fall lämna ut uppgifter med stöd av  
 EU-rätten 
  föreligger, enligt vår bedömning, inte heller. 
  
 Vår sammantagna bedömning är därför att det med stöd av gäl- lande regelverk inte finns stöd för det aktuella informationsutbytet, åtminstone inte på Skatteverkets eget initiativ eller med en viss regel- bundenhet. 
  
 Avvägning mellan behovet av ett utökat informationsutbyte och intrång i den personliga integriteten 
  
 I svensk lagstiftning finns inte någon allmängiltig definition av be- greppet personlig integritet. Vid en översyn av personuppgiftslagen (PuL) anfördes i förarbetena att det kan sägas att kränkning av den personliga integriteten innebär ett intrång i en fredad sfär som den enskilde bör vara tillförsäkrad och där ett oönskat intrång, såväl psykiskt som fysiskt, bör kunna avvisas.37 
  
 I samband med ändringar av Regeringsformen 2011, där skyddet för den personliga integriteten stärktes, fördes ett liknande resone- mang. ”Någon entydig och allmänt accepterad definition av be- greppet personlig integritet är svår att finna. En definition är dock inte nödvändig för att bedöma vilka intressen som har ett särskilt starkt skyddsvärde. Möjligen kan det sägas att kränkningar av den personliga integriteten utgör intrång i den fredade sfär som den en- skilde bör vara tillförsäkrad och där intrång bör kunna avvisas.”38 
  
 37Prop. 2005/06:173 s. 15. 
  
 38Prop. 2009/10:80 s. 175. 
  
 786 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 Vidare fördes följande resonemang i förarbetena till översynen av PuL.39 Automatiserad behandling av personuppgifter kan inne- bära särskilda risker ur ett integritetsperspektiv eftersom tekniken gör det möjligt att på ett enkelt sätt såväl samla in och sammanställa stora mängder av information som att sprida dem. Exempelvis kan förhållandevis oförargliga uppgifter tillsammans med andra sådana uppgifter innebära en kartläggning av en persons enskilda förhåll- anden som på ett otillbörligt sätt kränker den personliga integriteten. 
  
 Vissa faktorer har ansetts särskilt viktiga att ta hänsyn till när det gäller att bedöma integritetskänsligheten vid automatiserad behand- ling av personuppgifter. Det gäller arten av de personuppgifter som samlas in och registreras, varför detta görs, hur och av vem upp- gifterna används samt mängden av uppgifter som samlas på ett och samma ställe eller som på något annat sätt är tillgängliga för bearbet- ningar och sammanställningar. Sådana tankegångar kan sägas ligga till grund för de dataskyddsprinciper som utarbetats i Europaparla- mentets och rådets direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda per- soner med avseende på behandling av personuppgifter om och det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet)40, PuL och den särlagstiftning som finns för behandlingen av personuppgifter i en viss verksamhet tar sin utgångspunkt i. Vilken reglering och begräns- ning av användningen av personuppgifter som är nödvändig för att skydda den personliga integriteten är till stor del beroende av rådande värderingar i samhället. Med hänsyn till den teknikutveckling som ständigt pågår måste integritetsfrågorna, trots svårigheten att generellt definiera personlig integritet, alltid ges en särskild tyngd när ett utökat elektroniskt informationsutbyte av personuppgifter övervägs.41 
  
 Rätten till skydd för den personliga integriteten är dock inte absolut, utan kan bli föremål för inskränkningar. Skyddet för den personliga integriteten måste vägas mot motstående legitima och grundläggande värden och intressen som t.ex. yttrandefrihet, in- formationsfrihet, offentlighet, brottsbekämpning samt effektiv och korrekt ärendehandläggning hos myndigheter. Avvägningar mellan behovet av skydd för den personliga integriteten och andra in- tressen har skett och sker i lagstiftningen.42 
  
 39Prop. 2005/06:173. 
  
 40EUT L 281, 23.22.1995, s.  
 31–50. 
  
 41SOU 2007:45, Utökat elektroniskt informationsutbyte s. 176 f. 
  
 42SOU 2007:45 s. 179. 
  
 787 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 Oavsett om ett informationsutbyte som det nu aktuella sker på medium för automatisk databehandling eller inte medför det enligt min bedömning en viss ökad risk för intrång i den personliga integriteten. Såsom framgår av förarbetena innebär informations- överföring på elektronisk väg dock inte i sig oacceptabla intrång i den personliga integriteten.43 Ett utökat automatiserat informationsutbyte mellan myndigheter är ett naturligt och nödvändigt steg i samhällets  
 IT-utveckling. 
  Av betydelse är vilka uppgifter som lämnas ut eller överförs och den sammanlagda information som mottagaren får.44 
  
 Personlig integritet är inte heller en absolut rättighet. Skyddet för den personliga integriteten ska vägas mot de allmänintressen som talar för ett utökat informationsutbyte och styrkan av dessa intressen.45 
  
 Mot den bakgrund som redovisats anser jag att det finns ett starkt allmänt intresse för ett utökat informationsutbyte. Det bedöms leda till förbättrade möjligheter till utredning och korrekta beslut när det gäller tillämplig lagstiftning vilket innebär en större rättssäkerhet. Det minskar även risken för felaktiga utbetalningar. Vidare bedöms det innebära att Skatteverkets beslut om socialavgifter också kan grundas på mer tillförlitliga  
 A1-intyg. 
  Det bör även innebära en ökad effekti- vitet för myndigheterna. 
  
 Redan i dag finns ett elektroniskt informationsutbyte mellan Skatteverket och Försäkringskassan inom olika förmånsslag. Så som framgått lämnar Skatteverket t.ex. uppgifter till Försäkrings- kassan för utredning och kontroll av sjukpenninggrundande in- komst och bostadsbidrag (7 § första stycket 1 och 4 SdbF). I andra stycket preciseras vilka uppgifter som ska lämnas ut, t.ex. uppgift om enskilds inkomst. Den uppgiften levereras utan förfrågan från Försäkringskassan. I dessa fall har informationsutbytet, och att detta sker genom elektronisk informationsöverföring, ansetts vara förenligt med kraven på skydd för den personliga integriteten. Det framstår därför som svårt att hävda att det vore oacceptabelt från integritetsskyddssynpunkt att tillåta det nu aktuella informations- utbytet. Det kan vidare framhållas att det handlar om ett begränsat antal uppgifter och en liknande typ av uppgifter som lämnas i dag. 
  
 43Prop. 2000/01:129 s. 36 ff. och SOU 2007:45 s. 180. 
  
 44SOU 2007:45 s. 180. 
  
 45SOU 2007:45 s. 180. 
  
 788 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 Jag anser vidare att det har betydelse att regelverket, både på EU- rättslig och på nationell nivå, som styr myndigheternas verksamhet bygger på samarbete och förutsätter att myndigheter får vissa upp- gifter från varandra. Utbytet får då i viss mån ses som en nödvändig följd av gällande regelverk. 
  
 Sammantaget är min bedömning att det utökade elektroniska informationsbytet går att förena med kraven på skydd för den per- sonliga integriteten. Det förutsätter dock en uttrycklig reglering i lag eller förordning i vilken det anges vilka uppgifter som ska lämnas ut och för vilket ändamål. Vidare förutsätter det att behandlingen regleras i en författning eller framgår av ändamålsbeskrivningen för behandlingen av personuppgifter i Skatteverkets och Försäkrings- kassans verksamheter (se avsnittet nedan om behandling av person- uppgifter). De registrerade måste också bli informerade om att in- formationsutbyte med en annan myndighet sker i den aktuella verk- samheten, vilka som ingår i samarbetet och syftet med utbytet. 
  
 Ett tillräckligt sekretesskydd (se avsnittet om förstärkt sekretesskydd nedan) och skydd för den personliga integriteten vid behandlingen av uppgifterna måste finnas hos den mottagande myndigheten. Det förutsätts även att myndigheterna samråder med varandra och utbildar personalen så att det skapas garantier för skyddet för den personliga integriteten. 
  
 Som följer av tidigare avsnitt anser vi att den nu aktuella uppgifts- skyldigheten för Skatteverket gentemot Försäkringskassan ska gälla utan föregående begäran. 
  
 Behandlingen av personuppgifter är tillåten 
  
 Av lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet (SdbL) framgår att uppgifter får behandlas i Skatteverkets beskattningsverksamhet för tillhandahållande av infor- mation som behövs i författningsreglerad verksamhet hos någon annan än Skatteverket bland annat för att utgöra underlag för be- räkning, beslut och kontroll i fråga om förmån, bidrag och andra stöd samt i den utsträckning som en skyldighet att lämna uppgifterna följer av lag eller förordning.46 
  
 46 1 kap. 5 § SdbF. 
  
 789 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 Min bedömning är att den nu aktuella behandlingen av uppgifter avser sådana ändamål som anges i bestämmelsen. Den behandling av uppgifter som uppgiftsutlämnandet innebär för Skatteverket är därmed tillåten. 
  
 Av SFB47 framgår att Försäkringskassan i sin verksamhet får be- handla personuppgifter till exempel om det är nödvändigt för att till- godose behov av underlag som krävs för att den registrerades eller annans rättigheter eller skyldigheter i fråga om förmåner och ersätt- ningar ska kunna bedömas eller fastställas och för handläggning av ärenden. Min bedömning är att bestämmelsen medger den nu aktuella behandlingen av personuppgifter. 
  
 Vidare framgår av SFB48 att det i socialförsäkringsdatabasen endast får behandlas sådana personuppgifter som avser personer som om- fattas eller har omfattats av verksamhet enligt de ändamål som an- ges i SFB,49 eller personer om vilka uppgifter på annat sätt behövs för handläggningen av ett ärende. 
  
 Denna bestämmelse medger enligt min bedömning att de nu aktuella uppgifterna behandlas i socialförsäkringsdatabasen. 
  
 Förstärkt sekretesskydd för uppgifterna hos Försäkringskassan 
  
 Förslag: Ett tillägg ska införas i 27 kap. 1 § 3 OSL om att den sekretess som gäller hos Skatteverket även ska gälla hos För- säkringskassan för uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som Skatteverket har lämnat för utred- ning och fastställande av tillämplig lagstiftning. 
  
 Skälen för förslaget: Så som tidigare redogjorts för omfattas de aktuella uppgifterna av absolut sekretess hos Skatteverket.50 Den sekretessbestämmelse som gäller hos Försäkringskassan har ett rakt skaderekvisit, det vill säga presumtionen är att uppgifterna ska lämnas ut.51 
  
 47114 kap. 2 och 7 §§ SFB. 
  
 48114 kap. 14 § SFB. 
  
 49114 kap 7 § SFB. 
  
 5027 kap. 1 § OSL. 
  
 5128 kap. 1 § OSL. 
  
 790 
  
 SOU 2017:05 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 Mitt förslag om uppgiftsskyldighet innebär att uppgifterna ska föras över från Skatteverket till Försäkringskassan utan föregående begäran, till exempel genom filöverföring. Förslaget innebär dock inte att Försäkringskassan ska få direktåtkomst till uppgifterna. När en uppgift i skattedatabasen förs över och används i Försäkringskassans verksamhet upphör Skatteverkets databassekretess att vara tillämplig på uppgiften.52 Eftersom Försäkringskassans sekretessbestämmelse har ett rakt skaderekvisit innebär det att sekretesskyddet för upp- gifterna blir svagare än hos Skatteverket. Detta skulle bli fallet även om Försäkringskassan fick direktåtkomst och använde uppgifterna i sin handläggning. Behovet av och styrkan i en sekretess bestäms inte enbart med hänsyn till sekretessintresset. Det måste i varje samman- hang läsas mot intresset av insyn i myndighetens verksamhet. 
  
 För att avgöra om ett tillägg behöver göras i OSL med anledning av förslagen om ett utökat informationsutbyte är motiven till den stränga skattesekretessen av intresse. Avvägningen mellan å ena sidan de enskildas skyddsintresse och å andra sidan offentlighetsintresset framkommer på flera ställen i förarbetena, där man även hänvisar till tidigare uttalanden om betydelsen av att offentlighetsprincipen verk- ligen upprätthålls vid de avvägningar som aktualiseras i samband med tillkomsten av den nya sekretesslagstiftningen. Det påpekas å andra sidan att skyddsaspekten får särskild tyngd av de skattskyldigas långt- gående plikt att lämna uppgifter om sina förhållanden och det sägs vidare, att även om många av de uppgifter som förekommer i själv- deklarationer är av alldaglig beskaffenhet, kan det inte bortses från att många deklaranter skulle uppleva det som integritetskränkande om alla dessa uppgifter kom till offentligheten.53 
  
 Avvägningen mellan dessa intressen resulterade således i nu gäl- lande regler. De uppgifter som ska överföras till Försäkringskassan, och som setts som särskilt skyddsvärda i Skatteverkets verksamhet, skulle med nuvarande lagstiftning få ett väsentligt svagare skydd i Försäkringskassans verksamhet än hos Skatteverket, något som jag bedömer inte kan anses motiverat. Mot denna bakgrund är min bedömning att ett tillägg behöver göras i 27 kap. 1 § 3 OSL. 
  
 52Prop. 2010/11:78 s. 23 f. 
  
 53Prop. 1979/80: 2 Del A s. 253 ff. 
  
 791 
  
 Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 SOU 2017:05 
  
 27.4.2Uppgiftsskyldighet för Skatteverket i SFB 
  
 Förslag: Det ska införas en ny bestämmelse i SFB, 110 kap. 34 a §, om skyldighet för Skatteverket att lämna uppgifter till Försäkringskassan för utredning om eller fastställande av tillämp- lig lagstiftning enligt förordning 883/2004. 
  
 Skälen för förslaget: En motsvarande uppgiftsskyldighet som före- slås för SdbF behöver finnas i SFB. De uppgifter som finns hos Skatteverket – och som Försäkringskassan behöver för att beslut om tillämplig lagstiftning ska kunna fattas på ett så korrekt och fullständigt underlag som möjligt – finns enligt uppgift från Skatte- verket ofta i Skatteverkets utredningar eller revisioner, vilka hand- läggs i pappersakter. Alla uppgifter finns således inte i skattedata- basen. Det är, som angetts i avsnitten ovan, uppgifter om inkomst av tjänst, anställning och bosättning. För att Skatteverket ska kunna kontakta Försäkringskassan och lämna uppgifter i dessa ärenden räcker det således inte med en uppgiftsskyldighet i SdbF. En mot- svarande uppgiftsskyldighet behövs därför i SFB. 
  
 De överväganden som gjorts i tidigare avsnitt i detta kapitel för förslagen till ändringar i SdbF är relevanta även för detta förslag – särskilt när det gäller behovet av informationsutbytet, behovet av en författningsreglerad uppgiftsskyldighet och det förstärkta sekretess- skyddet för uppgifterna hos Försäkringskassan (se avsnitt 27.4.1.). Skälen för förslaget till ny 110 kap. 34 a § SFB utvecklas därför inte ytterligare i detta avsnitt. 
  
 Vissa av de överväganden som gjorts för SdbF, bland annat om tillåten personuppgiftsbehandling hos Skatteverket, är dock inte aktuella för detta förslag, eftersom förslaget i SFB tar sikte på de ärenden som handläggs manuellt och inte innebär någon registrering av personuppgifter eller automatiserad behandling. 
  
 792 
  
 28 Behov av fortsatt utredning 
  
 28.1Utred vidare behovet av prövning av uppehållsrätt 
  
 Bedömning: Sverige har för närvarande inget systematiskt sätt att pröva om medborgare i Europeiska unionen (EU)/Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) som har för avsikt att stanna längre tid än tre månader i landet har upphållsrätt. Behovet av en sådan ordning och hur den i så fall ska administreras bör utredas vidare. 
  
 Skälen för bedömningen: Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)1 Uppehållsrätten enligt rörlighetsdirektivet inträder automatiskt förutsatt att vissa villkor är uppfyllda. En varaktig uppehållsrätt kan ge rätt till folkbokföring. 
  
 En  
 EU/EES-medborgare 
  har uppehållsrätt i tre månader utan att några villkor eller formaliteter måste vara uppfyllda utom att personen ska ha ett giltigt pass eller ett nationellt identitetskort. Samma regler gäller för  
 EU/EES-medborgarens 
  familjemedlemmar som är med- borgare i ett tredje land och som följer med eller ansluter till EU/EES- medborgaren i Sverige. En tredjelandsmedborgare måste alltid visa upp ett giltigt pass.2 
  
 1EUT L 158/77, 30.4.2004 s.  
 77–123. 
  
 2Artikel 6 i direktiv 2004/38/EG 
  
 793 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 SOU 2017:05 
  
 För vistelser som är längre än tre månader krävs att EU/EES- medborgaren antingen har uppehållsrätt enligt utlänningslagen eller ett uppehållstillstånd. Uppehållsrätten behöver inte fastställas genom någon prövning, utan inträder automatiskt när  
 EU/EES-medborgaren 
  uppfyller något av kraven enligt utlänningslagen. En  
 EU/EES-med- 
  borgare som inte uppfyller kravet för uppehållsrätt måste ha ett uppehållstillstånd för vistelser längre än tre månader. 
  
 I den kartläggning som utredningen gjort rörande hur andra medlemsstater hanterar frågan om upphållsrätt i samband med gräns- överskridande personrörlighet så framgår att vissa andra stater har en betydligt mer omfattande prövning än vad som är fallet i Sverige. 
  
 Förenklat kan sägas att dessa andra stater har en uttalad skyldighet för personer som avser att vistas i landet längre tid än tre månader att anmäla sig till en myndighet. Den ansvariga myndigheten kan vara motsvarande en svensk kommun eller polismyndighet. Anmälan måste göras inom en eller ett par veckor från det att vistelsen på- börjades. I samband med anmälan görs en prövning om personen har uppehållsrätt. Om så inte är fallet finns möjlighet att avvisa personen från landet efter en individuell prövning. För de personer som man vid detta tillfälle konstaterar har uppehållrätt och som senare ansöker om socialt bistånd eller en förmån som har karaktären av socialt bistånd (s.k. särskild icke avgiftsfinansierad kontantförmån) kan frågan om upphållsrätt prövas igen. I dessa fall kan man bedöma att personen i fråga nu ligger de sociala trygghetssystemen till last och därmed inte lägre har uppehållsrätt. Personen kan då komma att av- visas från landet efter en individuell prövning. 
  
 Den svenska ordningen innebär att den som efter inflyttning anses vara bosatt i Sverige ska folkbokföras. Ett villkor för att en inflyttad ska kunna folkbokföras är att han eller hon har uppehålls- tillstånd om så krävs eller uppehållsrätt. För att sedan kunna folk- bokföras måste dessutom de övriga villkoren vad gäller om han eller hon kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin nattvila eller motsvarande vila (dygnsvilan) i landet under minst ett år uppfyllas. 
  
 Det är individen själv som ansöker om att bli folkbokförd. Detta innebär att det är möjligt att vistas under lång tid utan att uppe- hållsrätten någonsin kommer att prövas. Det finns stora praktiska fördelar att vara folkbokförd så för de personer som uppfyller vill- koren torde incitamenten att begära att få bli folkbokförd vara stora. Samtidigt finns det personer som inte uppfyller villkoren och 
  
 794 
  
 SOU 2017:05 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 som försörjer sig genom att t.ex. arbeta svart eller på annat sätt. Dessa personer har ingen anledning att begära att få bli folkbokförda. Detta kan bidra till att skapa ett skuggsamhälle där människor vistas i Sverige under lång tid utan att synas i eller kunna ta del av de all- männa systemen. 
  
 Frågan om Sverige behöver en mer sammanhållen och omfattande prövning av om personer som vistats i landet har upphållsrätt är komplicerad och spänner över flera samhällsområden än enbart frågan om tillgång till de sociala trygghetssystemen, även om detta är en viktig del. Jag gör bedömningen att det finns skäl att se över behovet av att kunna pröva om  
 EU/EES-medborgare 
  som vistas i Sverige längre tid än tre månader har uppehållsrätt. Behovet av en sådan ordning och hur den bör utformas för att vara i överensstämmelse med  
 EU-rätten 
  och hur den ska administreras bör därför utredas vidare. 
  
 28.2Politiska ställningstaganden är nödvändiga även när det gäller gränsöverskridande personrörlighet 
  
 Bedömning: Möjligheterna att underlätta för myndigheters tolk- ning av tillämpning av  
 EU-rätten 
  genom att utarbeta någon form av förarbeten bör utredas vidare. 
  
 Skälen för bedömningen: De sociala välfärdssystemen är ofta i centrum för den politiska debatten. Olika ställningstaganden mellan fördelningspolitiska effekter, individuella drivkrafter, finansiella konsekvenser, finansieringsmodeller, m.m. är centrala politiska ställ- ningstaganden. Dessa frågeställningar är relevanta också när det gäller gränsöverskridande personrörlighet och den nationella tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)3. 
  
 Ett uttryck för detta är att regeringen i budgetpropositionen för 2017 har angett sin uppfattning om hur samordningsbestämmelserna bör utvecklas på en rad områden bl.a. för att bättre återspegla de nya 
  
 3 EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 
  
 795 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 SOU 2017:05 
  
 rörlighetsmönstren inom EU. Regeringen anser att ”denna utveckling bör också värna enskildas rättigheter och medlemsstaternas rätt att själva utforma sina socialförsäkringssystem, särskilt med hänsyn till de nationella trygghetssystemens långsiktiga finansiella hållbarhet. Bestämmelserna bör ge en effektiv och ändamålsenlig samordning som främjar den fria rörligheten för personer utan att harmonisera medlemsstaternas system. Bestämmelserna ska även verka för att för- bättra människors levnadsstandard och egna försörjning. Balansen mellan den enskildes sociala skydd och ansvars- och kostnadsfördel- ning mellan medlemsstaterna måste också finnas i bestämmelserna.”4 
  
 Regleringen kring välfärdssystemen och gränsöverskridanden personrörlighet präglar av en omfattande och komplex juridisk regler- ing där svensk nationell rätt samspelar med sekundär och primärrätt samt rättspraxis inom EU samt andra internationella rättskällor, t.ex.  
 FN-konventioner 
  som Sverige ratificerat. 
  
 När det gäller samordningsreglerna inom EU sker utvecklingen genom att förordningen omförhandlas mellan medlemsstaterna och Kommissionen. Detta sker förhållandevis sällan. Den tidigare för- ordning 1408/71 har ersatts av förordning 883/2004 som började tillämpas 1 maj 2010. Regeringens redovisade uppfattning ovan är en följd av att kommissionen har aviserat att förhandlingar om en ny samordningsförordning bör inledas. Kommissionen har i december 2016 presenterat ett nytt förslag till samordningsförordning som nu ska förhandlas.  
 EU-rätten 
  är vidare under kontinuerlig utveckling genom  
 EU-domstolens 
  rättspraxis, där tolkningar ofta görs mot intentionerna i fördraget.  
 EU-domstolen 
  använder sig i dessa fall av en ändamålstolkning i förhållande till primärrätten. Av de senaste 10– 15 årens praxisutveckling inom området för samordning av sociala trygghetssystem kan man skönja att domstolen dessutom successivt till viss del förändrat sin bedömning av ändamålet med den fria rörligheten för personer. Praxis har gått från en stark betoning på individens frihet att röra sig över nationsgränserna till att medge att medlemsstaterna i vissa situationer får införa restriktioner i den fria rörligheten. 
  
 En viktig aspekt av lagstiftningsprocessen inom EU är att det inte tas fram några egentliga förarbeten som är en viktig del i svensk rätt. Propositioner, yttranden från Riksdagens utskott och yttranden från 
  
 4 Prop. 2016/17:1 Utgiftsområde 10, s.  
 41–42. 
  
 796 
  
 SOU 2017:05 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 Lagrådet är exempel på viktiga förarbeten i Sverige. Dessa förarbeten betraktas som en rättskälla i sig och bedöms vara av betydligt större vikt som sådan än i många andra länder. Förarbetena har därmed betydelse för de rättsvårdande instansernas tolkning av gällande nationell rätt och får därmed betydelse för myndigheternas tillämp- ning och domstolarnas praxisutveckling. 
  
 Myndigheter och domstolar i Sverige kan när det gäller att tolka och tillämpa svensk respektive  
 EU-rätt 
  förenklat sägas ha att hantera två olika rättsliga modeller, en med förarbeten att utgå ifrån och en utan. Detta i kombination med den svenska förvaltningsmodellen med en tydlig ansvarsfördelning där myndigheter står för en obero- ende tolkning och tillämpning av lagstiftning utan inblandning från den lagstiftande nivån innebär särskilda utmaningar. I de flesta stater inom EU finns en mer direkt styrning från regeringen ner i administrationen som svarar för tolkning och tillämpning. Minister- styre är normen. Frågan hur förändrad  
 EU-lagstiftning 
  ska tolkas och tillämpas i en nationell kontext kan därmed i dessa förvaltnings- system göras utifrån både juridiska och politiska utgångspunkter. I Sverige kommer däremot tolkning och tillämpning att göras utan att eventuella politiska utgångspunkter som normalt finns i för- arbeten kan vägas in. Detta är en svaghet i det svenska systemet och enligt mig bör möjligheterna att i dessa fall ge de rättsvårdande instanserna tydligare ändamålsbeskrivningar utredas vidare. En sådan förändring måste med nödvändighet ske inom ramen förde regeringsformens regler för regeringens normgivningsmakt och med beaktande av den svenska förvaltningsmodellen i övrigt. 
  
 28.3Kommunal vård i gränsöverskridande situationer 
  
 Bedömning: Den gränsöverskridande hälso- och sjukvården en- ligt förordning 883/2004 behöver utredas ytterligare beträffande de delar som åligger den kommunala hälso- och sjukvården. Det saknas i dag en grundläggande kunskapsöversikt beträffande patienter som får vård i Sverige och där också hänsyn tas till Sveriges uppdelning av ansvaret på flera huvudmän. Jag anser att frågan är så komplicerad, bland annat på grund av att viss hälso- och sjukvård är så intimt sammankopplad med socialtjänstom- 
  
 797 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 SOU 2017:05 
  
 rådet, att en översyn bör göras av en särskild utredning. Social- tjänstlagen ligger även utanför utredningens uppdrag. 
  
 Skälen för bedömningen: Den kommunala hälso- och sjukvården, som är nära kopplad till beslut enligt socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade (LSS) står för cirka 30 procent av den offentliga sektorns hälso- och sjukvårdsutgifter.5 
  
 Kommunens ansvar enligt LSS gäller i princip gentemot dem som är bosatta i kommunen.6 Vid bedömningen av var en person ska anses bosatt kan ledning enligt förarbetena hämtas från folkbokförings- lagens bestämmelser om rätt folkbokföringsort. Det förutsätts att en bosättningskommun finns i Sverige.7 För tillfälliga besökare från annat land finns inte någon rätt till  
 LSS-insatser 
  och därmed inte heller kommunal hälso- och sjukvård i samband med sådana insatser. 
  
 Enligt SoL är det ytterst vistelsekommunen som ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild. Om det står klart att en annan kommun än vistelsekommunen (en bosättningskommun) ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild, är vistelsekommunens ansvar begränsat till akuta situationer. Personer som inte bedöms ha hemvist i en kommun där de tillfälligt vistas har bara rätt till bistånd för att avhjälpa en akut nödsituation som inte går att lösa på annat sätt. Detta resonemang kan föras även i förhållande till  
 EU/EES-medborgare 
  som bedöms sakna uppehållsrätt och därmed inte har sin egentliga hemvist i Sverige. Bistånd till särskild boendeform eller dagverksamhet bör därför inte bli aktuell och då inte heller kommunal hälso- och sjukvård i samband med sådana insatser. Den gränsöverskridande hälso- och sjukvård i kommunen som däremot kan bli aktuell är den som kommunen ska erbjuda vid bistånd till vistelse på ett korttids- boende enligt SoL. Ett korttidsboende enligt SoL anses vara en sådan boendeform (särskild boendeform) där kommunen har ett hälso- och sjukvårdsansvar. För en person som endast tillfälligt vistas i Sverige skulle bistånd till en tids korttidsboende kunna bli nöd- vändigt. Behov av korttidsboende skulle till exempel kunna uppstå då en person fått akut (nödvändig) vård på sjukhus och sedan under 
  
 5Prop. 2016/17:1 Utgiftsområde 9, s. 27. 
  
 616 § LSS. 
  
 716 a § LSS. 
  
 798 
  
 SOU 2017:05 
  
 Behov av fortsatt utredning 
  
 en period är för sjuk för hemtransport, men för frisk för sluten vård. I ett sådant läge torde även hemtjänst och hemsjukvård kunna bli aktuellt om  
 EU/EES-medborgaren 
  under sin vistelse bor i ett hem ”i det vanliga bostadsbeståndet” (benämnt ordinärt boende i förslag till ny hälso- och sjukvårdslag, 14 kap. 1 §, prop. 2016/17:43). 
  
 För personer som uppfyller kraven för uppehållsrätt gäller lika- behandlingsprincipen, det vill säga dessa personer har samma rättig- heter m.m. som övriga personer i Sverige som uppfyller villkoren vad gäller SoL- och  
 LSS-insatser. 
  Då bistånd som beviljas är en boende- form eller dagverksamhet/daglig verksamhet, ska kommunal hälso- och sjukvård erbjudas i samband med biståndet. 
  
 Landstingens skyldighet att erbjuda hemsjukvård har överlåtits till kommunerna genom avtal. Det innebär att kommunens skyldig- het att erbjuda hemsjukvård inte kan bli större än landstingets innan överföringen. I kommunens hemsjukvård ingår inte läkarinsatser, hemsjukvården är en del av primärvården och har den begränsningen att kommunens ansvar endast omfattar personer som vistas i kom- munen. Det är inte känt huruvida avtal finns om hemsjukvård i gränsöverskridande fall. 
  
 Sammantaget bedömer jag att den gränsöverskridande hälso- och sjukvården enligt förordning 883/2004 behöver utredas ytterligare beträffande de delar som åligger den kommunala hälso- och sjuk- vården. Det bör även utredas om kommunal vård ska omfattas av för- ordning (2013:711) om ersättningar för vissa kostnader för gräns- överskridande hälso- och sjukvård mot bakgrund av att allt större del av kostnaderna för hälso- och sjukvård åligger på kommunerna. 
  
 799 
  
 29Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 Förslag: Samtliga förslag träder i kraft den 1 januari 2019. 
  
 Ändringarna i hälso- och sjukvårdslagen (2017:000), tandvårdslagen (1985:125), folkbokföringslagen (1991:481), lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., smittskyddslagen (2004:168), utlänningslagen (2005:716), lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd, offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) och socialförsäkringsbalken (2010:110) föreslås träda i kraft den 1 januari 2019. 
  
 Detsamma gäller den föreslagna ändrade lydelsen av förord- ningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskatt- ningsverksamhet. 
  
 Jag bedömer dock att det krävs en övergångsbestämmelse till de föreslagna bestämmelserna i 74 kap. 2 § andra stycket socialförsäk- ringsbalken (SFB) om krav på uppehållsrätt för äldreförsörjningsstöd och 101 kap. 3 § andra stycket SFB om krav på uppehållsrätt för bostadstillägg. 
  
 I övergångsbestämmelsen bör anges att den ändrade lydelsen inte ska tillämpas på ansökningar som kommit in före ikraftträdandet. På ansökningar före den 1 januari 2019 ska således äldre bestämmelser tillämpas. 
  
 801 
  
 30 Konsekvenser av förslagen 
  
 Enligt kommittédirektivet ska utredaren analysera kostnader och kon- sekvenser av de förslag som lämnas i enlighet med kommittéförord- ningen samt relevanta internationella regelverk. Utredaren ska belysa vilka konsekvenser de föreslagna åtgärderna har för personer som rör sig mellan Sverige och de övriga staterna i Europeiska unionen (EU)/Europeiska ekonomiska samarbetesområdet (EES), i synnerhet grannländerna. Utredaren ska även analysera hur de förslag som läggs kan utformas så att inte nya gränshinder uppstår mellan länder. Då förslagen även berör personer som rör sig mellan Sverige och tredje- land, är det en aspekt som också belyses i analysen. 
  
 Av tilläggsdirektivet, vad gäller eventuella förslag om krav på laglig vistelse, följer vidare att särskilt de administrativa konsekven- serna för de berörda myndigheterna i fråga om tillämpningen av de olika regelverken ska belysas. 
  
 Sammantaget bedömer jag att förslagen främst kommer att öka möjligheterna för personer i gränsöverskridande situationer att be- döma om och i vilken omfattning de har ett skydd från de sociala trygghetssystemen i Sverige, underlätta för den gränsöverskridande person- och tjänsterörligheten samt bidra till en ökad rättssäkerhet. Konsekvenserna för de offentliga finanserna är svåra bedöma då det saknas nödvändiga statistiska underlag för hur många personer som omfattas av förslagen. De flesta förslagen kan dock antas beröra ett fåtal personer och med såväl positiva som negativa förväntade marginaleffekter på intäkter och utgifter. Jag gör därmed bedöm- ningen att förslagen sammantaget inte medför några ökade kostnader eller minskade intäkter för staten som behöver finansieras ytterligare. 
  
 803 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 30.1Socialförsäkringen 
  
 30.1.1Rätt till beslut om en person är försäkrad enligt socialförsäkringsbalken 
  
 Förslaget i korthet 
  
 Genom en ny bestämmelse (4 kap. 6 § socialförsäkringsbalken, SFB) införs en rätt för en person att på begäran få prövat och ett intyg om han eller hon uppfyller villkoren i 4 kap. 3 § SFB (se avsnitt 17.2). Förslaget syftar till att ge den enskilde möjligheten att få kännedom om huruvida han eller hon är försäkrad enligt SFB, utan att behöva ansöka om en förmån. En sådan möjlighet kan vara särskilt viktig i gränsöverskridande situationer, som ofta kan medföra förändringar i den enskildes sociala trygghetsskydd. Vilken lagstiftning som blir till- lämplig i dessa fall är bland annat beroende av omständigheterna i det enskilda fallet samt vilka länder som är aktuella, vilket gör att det kan vara svårt för den enskilde att få en uppfattning av sitt försäkrings- skydd i gränsöverskridande situationer. Detta gäller såväl personer som kommer till Sverige som personer som lämnar landet. Därutöver kan ett sådant beslut till exempel användas vid utsändning till tredje land som Sverige inte har ingått avtal med. Intyget, som stadgar om en person är försäkrad enligt SFB i Sverige, kan då vid behov visas upp för till exempel myndigheter i den staten personen är utsänd till. Med stöd av den föreslagna ändringen i 113 kap. 2 § andra stycket SFB går beslutet att överklaga. 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Jag bedömer att den föreslagna lagstadgade rätten till intyg om man är försäkrad enligt SFB bidrar till en tydligare och mer rättsäker för- säkringssituation för den enskilde, vilket i sin tur kan underlätta och i förlängning främja gränsöverskridande rörelse till och från Sverige. I dag finns enbart möjlighet till intyg om tillämplig lagstiftning i gränsöverskridande situationer inom EU/EES samt med land som Sverige har ingått avtal om social trygghet. Mitt förslag medför att alla personer i gränsöverskridande situationer, både inom och utom EU/EES, kan begära ett intyg om de är försäkrade enligt svensk socialförsäkring. 
  
 804 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Gällande utsändning från Sverige bedömer jag att förslaget även kan underlätta för företag att få anställda att låta sig sändas ut till stater utanför EU/EES med vilka Sverige inte har något avtal, då de inför en eventuell utsändning med förslaget kan få en tydligare upp- fattning av sitt försäkringsskydd och hur utsändningen kan påverka detta. Svenskt Näringsliv har bland annat upplyst utredningen om att behovet av sådana intyg finns för arbetstagare som sänds ut till vissa länder, såsom Kina, men även för andra länder utanför EU/EES finns liknande behov. Intygen behövs bland annat för att tydliggöra att socialavgifter inte ska behöva betalas i två länder. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 För Försäkringskassan innebär förslaget att fler beslut om intyg kan behöva fattas, eftersom Försäkringskassan i dag inte har någon skyldighet att fatta beslut och utfärda sådana intyg om en person är försäkrad som inte omfattas av Europaparlamentets och rådets för- ordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen1 (förordning 883/2004), förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familje- medlemmar flyttar inom gemenskapen2 (förordning 1408/71) eller avtal om social trygghet. Antalet personer som det kan bli aktuellt för, är svårt att bedöma. Enligt uppgift från Försäkringskassan fattade myndigheten under år 2015 sammanlagt 14 768 beslut om tillämplig lagstiftning med stöd av förordning 883/2004, förordning 1408/71 respektive avtal om social trygghet. Av dessa gällde 4 510 beslut tillämplig lagstiftning vid utsändning av arbetstagare till annan  
 EU/EES-stat 
  enligt artikel 12 i förordningen, varav 4 144 bifall, och 5 604 beslut om tillämplig lagstiftning för arbetstagare med verksam- het i en eller flera stater enligt artikel 13.1 och 13.3 i förordningen. Uppgift saknas om hur många som sänds ut till tredje land som Sverige har ingått något avtal om social trygghet med. Det är därför svårt att förutse hur många som kommer att använda möjligheten att begära föreslaget intyg vid utsändning till tredje land. Jag bedömer 
  
 1EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 
  
 2EGT L 149, 5.7.1971, s. 2. 
  
 805 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 ändå att antalet beslut som kan bli aktuella vid utsändning som en följd av förslaget är betydligt färre än motsvarande vid utsändning inom EU/EES. 
  
 För övrigt bedömer jag att efterfrågan på intyg till personer som arbetar eller bor i Sverige är låg, och att begäran om intyg från dessa personer inte kommer att generera någon ökad belastning för För- säkringskassan. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Jag bedömer att förslaget inte medför några konsekvenser för de offentliga finanserna i Sverige. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslaget ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.1.2Ändrade kriterier för bosättningsbedömning i gränsöverskridande situationer 
  
 Förslaget i korthet 
  
 I kapitel 19 presenterar jag ett förslag om att införa en tydligare skilje- linje mellan prövningen av socialförsäkringsrättslig bosättning i icke gränsöverskridande respektive gränsöverskridande situationer, genom en ändring i 5 kap. 3 § SFB. Nuvarande bestämmelse i 5 kap. 2 § SFB föreslås endast utgöra grund för att bedöma bosättning i icke gräns- överskridande situationer, medan bosättning i gränsöverskridande situationer ska bedömas enbart med stöd av 5 kap. 3 § SFB (se av- snitt 19.3). Som regel är bosättningsbedömningen i gränsöverskrid- ande situationer mer komplex än i icke gränsöverskridande situa- tioner, eftersom det ofta krävs att flera omständigheter beaktas och att 
  
 806 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 en mer utförlig utredning görs för att kunna göra en välavvägd bosätt- ningsbedömning. En tydligare skiljelinje bestämmelserna emellan möj- liggör vid behov en mer omfattande och välavvägd bosättningsbedöm- ning i gränsöverskridande situationer. De kriterier som i dag ligger till grund för bedömningen av bosättning i gränsöverskridande situatio- ner kompletteras och vidareutvecklas. Kriterierna ska endast vara vägledande, förutom kravet på uppehållstillstånd som är ett styrande kriterium. 
  
 Vidare föreslår jag att det i SFB ska förtydligas att barns bosätt- ning ska bedömas och fastställas fristående från föräldrarnas (se avsnitt 19.4). 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Jag bedömer inte att förslagen kommer att medföra några konsekven- ser för hur många som rör sig till och från Sverige. Däremot skulle an- talet personer som anses vara socialförsäkringsrättslig bosatta i Sverige kunna öka något jämfört med i dag. Regelförändringen berör bland annat tredjelandsmedborgare med uppehållstillstånd i Sverige som vistas i landet kortare tid än ett år. I avsnitt 5.2.2 uppskattar jag kort- tidsmigrationen från tredjeland till i genomsnitt omkring 23 000 per- soner årligen, även om den siffran ska tolkas med stor försiktighet. Det är alltså sådan migration där vistelsen i Sverige överstiger tre månader men vid mättillfället understiger ett år. Bland dessa finns dock sannolikt en grupp personer som så småningom blir folkbok- förda i Sverige, samt vid en socialförsäkringsrättslig bosättningsbe- dömning skulle uppfylla nuvarande villkor i 5 kap.  
 2–3 
  §§ SFB. Bland dessa finns troligen även en del säsongsarbetare från tredjeland med uppehålls- och arbetstillstånd. Dessa personer skulle sannolikt inte uppfylla övriga kriterier jag föreslagit för bosättningsbedömning i gränsöverskridande situationer för att anses vara socialförsäkrings- rättsligt bosatt i Sverige. 
  
 Den nuvarande tillämpningen lägger stor vikt vid att vistelsen ska vara längre tid än ett år för att en person ska anses bosatt i Sverige. Samtidigt gäller sannolikt även det motsatta, nämligen att personer som vistats längre tid än ett år i Sverige vid en samlad bedömning ändå inte anses vara bosatta i landet. Utöver vistelsens längd innebär mitt förslag att även andra kriterier ska ges större vikt vid bedöm- 
  
 807 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 ningen av huruvida en person ska anses bosatt i Sverige jämfört med hur bedömningen görs i dag och även detta kan innebära en annan bedömning för vissa personer jämfört med i dag. Sammantaget be- dömer jag att ökningen av antalet försäkrade för bosättningsbaserade förmåner blir begränsad. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 Mer utvecklade och förtydligade kriterier för att bedöma socialför- säkringsrättslig bosättning i gränsöverskridande situationer i Sverige bidrar framför allt till ett tydligare definierat regelverk, vilket i sin tur bidrar till ökad rättsäkerhet. De föreslagna kriterierna ger större tyd- lighet i vad som ska beaktas vid bosättningsbedömningen, eftersom den enligt min mening bidrar till en mer ingående och mer välavvägd bedömning av huruvida en person har en väsentlig anknytning till Sverige och om han eller hon därmed ska omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet genom bosättning. Jag bedömer även att de föreslagna kriterierna ger ett bättre stöd vid tillämpningen genom att de tydliggör och utvecklar kriterierna för socialförsäkringsrättslig bo- sättning i Sverige. Detta är helt centralt eftersom bosättning i Sverige är grunden till att avgöra om en person omfattas av socialförsäkrings- systemet och i längden tillgång till bosättningsbaserade förmåner, och det är därför viktigt att ha väl utvecklade verktyg för att bedöma an- knytning till landet och i förlängningen säkerställa att endast de som ska omfattas av svensk socialförsäkring genom bosättning faktiskt gör det. 
  
 Förslaget medför vidare att nuvarande regelverk och tillämpning kan förenklas och förtydligas genom att ett mer likartat regelverk för alla personer i gränsöverskridande situationer införs samt genom att ett mer likartat administrativt tillvägagångssätt och praxis för sådana situationer utvecklas. Genom den föreslagna vidareutvecklingen och kompletteringen av de kriterier som ska ligga till grund för bedöm- ningen av bosättning i Sverige skulle en mer likartad bedömning kunna göras för de flesta personer i gränsöverskridande situationer, oavsett om samordningsbestämmelserna eller enbart svensk rätt ska tillämpas. Detta bedömer jag kommer att bidra till en tydligare och effektivare tillämpning och administration på systemnivå för de an- svariga myndigheterna i dagsläget Försäkringskassan och Pensions- 
  
 808 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 myndigheten. Å andra sidan, i vissa enskilda fall kan de utökade och vidareutvecklad kriterierna för bosättning enligt 5 kap. 3 § SFB leda till en mer ingående och resurskrävande handläggning för att bedöma bosättning i de enskilda fallen för tillämpande myndigheter. 
  
 Vidare är det möjligt att handläggningstiden hos Försäkrings- kassan och Pensionsmyndigheten, åtminstone vid tillämpning av en ny bestämmelse, kan öka något, då fler aspekter behöver beaktas vid bosättningsbedömningen. Administrationskostnaderna skulle därmed kunna öka något, men jag bedömer att det kan hanteras inom ramen för befintliga förvaltningsanslag. 
  
 Gällande förslaget om barns bosättning görs redan i dag vid till- lämpning av SFB bedömningar av om barn ska anses bosatta här i landet. I många situationer, såväl nationella som gränsöverskridande, behöver Försäkringskassans handläggare bedöma och fastställa ett barns faktiska bosättning för att kunna bedöma rätten till en förmån. Mitt förslag kan dock leda till att Försäkringskassan behöver göra något fler bedömningar av barns bosättning än i dag, men det finns redan en upparbetad rutin och erfarenhet av sådana bedömningar. Jag bedömer därför att förslaget troligtvis inte kommer att medföra några större administrativa kostnader för Försäkringskassan. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Om fler personer skulle bedömas uppfylla villkoren för att vara för- säkrade för bosättningsbaserade förmåner i SFB, skulle det kunna medföra ökade försäkringsutgifter. Som beskrivs ovan bedömer jag dock inte att förslaget gör att så många fler kommer att bli försäkrade för bosättningsbaserade förmåner. Vidare bör i detta sammanhang understrykas att en person som bedöms som bosatt i Sverige enligt det föreslagna begreppet jämfört med det tidigare begreppet inte är det- samma som att denne kommer att erhålla socialförsäkringsförmåner eftersom han eller hon även måste uppfylla de aktuella förmåns- villkoren. Jag bedömer även att förslaget ger en bättre och tydligare grindvakt till socialförsäkringen, genom att de som bedöms vara socialförsäkringsrättsligt bosatta har en tydligare anknytning till Sverige. 
  
 Förtydligandet om att barns bosättning ska bedömas enskilt bör inte innebära någon större förändring jämfört med i dag. Att ett barn 
  
 809 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 ska vara bosatt i Sverige är ett villkor för rätt till ersättning för bland annat föräldrapenning och närståendepenning. Men det kan inte ute- slutas att det ändå förekommer att föräldrapenning på sjukpenning- nivå utbetalas till föräldrar som är folkbokförda i Sverige men arbetar och bor med sina barn i ett annat  
 EU/EES-land, 
  då Sverige har ett mer omfattande försäkringsskydd vid vård av barn än i det flesta andra medlemsstater i kombination med att risken för upptäckt be- döms vara liten. Vid ett förtydligande att barns bosättning ska be- dömas fristående från förälderns, ökar möjligheten att upptäcka och förhindra felaktiga utbetalningar. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslaget ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.1.3Egenföretagare med fast driftsställe i Sverige verksamma utomlands 
  
 I kapitel 18 presenteras ett förslag till förtydligande av 6 kap. 2 § andra stycket SFB. För fysiska personer som bedriver näringsverk- samhet med fast driftsställe i Sverige ska verksamhet som hänför sig till driftstället anses som arbete i Sverige, även om arbetet utförts i ett annat land (se avsnitt 18.6.4.). Förslaget bedömer jag endast vara ett förtydligande av vad som gäller redan i dag, och bör därför inte medföra några ekonomiska, administrativa eller andra konsekvenser. 
  
 810 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 30.1.4 Utsändning av arbetstagare till och från Sverige 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 18 presenterar jag ett par förslag som rör utsändning av arbetstagare till en annan stat. Förslaget om att den utsände behöver uppfylla villkoren i 4 kap. 3 § SFB för att arbetet ska anses som arbete i Sverige bedömer jag endast vara ett förtydligande, som inte medför några ekonomiska, administrativa eller andra konsekvenser (se av- snitt 18.6.4). 
  
 För utsända arbetstagare av annan än statlig arbetsgivare, enligt 6 kap. 4 § andra stycket SFB, föreslår jag en möjlighet för Försäkrings- kassan att medge att arbete utomlands som utsänd anses som arbete i Sverige i som längst tre år (se avsnitt 18.6.3). De konsekvenser som beskrivs nedan avser detta förslag. 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslaget bedömer jag kan bidra till att underlätta rörligheten över gränserna mellan Sverige och tredje land som Sverige inte har något avtal om social trygghet med. Till vilken grad är svårt att bedöma, då uppgift om hur många som är utsända till tredje land saknas. De upp- gifter som finns rör utsända arbetstagare från Sverige till en annan medlemsstat i EU/EES genom Försäkringskassans registrering av A1- intygen. Under åt 2015 utfärdade Försäkringskassan drygt 4 000 A1- intyg till utsända arbetstagare från Sverige till en annan medlemsstat. Utsändning till tredje land bedömer jag vara mindre vanligt än så. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 Förslaget bedömer jag underlättar för svenska företag att verka och konkurrera på en internationell marknad. Den svenska ekonomin är djupt integrerad i världsekonomin. För företag verksamma på den globala marknaden är det viktigt att personal som är utsänd har en adekvat social trygghet. De utsändningsregler som finns fyller en viktig funktion i detta avseende, och en möjlighet till förlängning ger ytterligare bättre förutsättningar. 
  
 Förslaget borde inte medföra några ökade administrativa bördor för Försäkringskassan, eftersom det inte kan anses utvidga person- 
  
 811 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 kategorierna utan enbart är en möjlighet att fortsatt vara försäkrad vid förlängning av utsändningstiden. Försäkringskassan är den myn- dighet som har detta uppdrag. Förslaget kan dock resultera i något fler beslut, men jag bedömer ändå att den ökningen blir begränsad. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Jag bedömer inte att förslaget kommer att medföra att särskilt många kommer att utnyttja möjligheten till förlängning till land utanför EU/EES, utan det kommer att vara en relativt liten grupp och för- slaget kommer. Som beskrivs ovan torde vidare det främsta alter- nativet till förlängd utsändning vara arbete i Sverige. Några ökade försäkringsutgifter eller minskade skatteintäkter bedömer jag därför inte föreligger. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen får någon inverkan på sysselsättningen i Sverige. Under utsändningstiden fortsätter arbetstagaren att om- fattas av svenskt socialförsäkringsskydd, och arbetsgivaren betalar därmed socialavgifter för den utsända. För de flesta som sänds ut ett år i dag torde det främsta alternativet till en förlängning av utsänd- ningstiden vara att återvända till sin anställning i Sverige. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.1.5Utökat försäkringsskydd för medföljande till biståndsarbetare och statligt utsända arbetstagare 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 21 redovisas flera förslag som särskilt berör maka eller make till biståndsarbetare och statligt utsända arbetstagare. För medföljande make eller maka till biståndsarbetare föreslår jag att efterskyddstiden i 
  
 812 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 6 kap. 12 § SFB även ska gälla för dem. Efterskyddstiden ska börja löpa dagen efter att han eller hon har återvänt till Sverige, om utlands- tjänstgöringen varat som längst fem år. Detta ska endast gälla om medföljande maken eller makan har återvänt omedelbart till Sverige efter avslutad utlandsvistelse. Förslaget ger likartad rätt till arbetsbas- erade förmåner för medföljande make eller maka till biståndsarbetare som för biståndsarbetare, och medför även att de får en reell möjlighet till vilande sjukpenninggrundande inkomst (SGI) under utlandsvistel- sen i enlighet med 26 kap. 24 § SFB (se avsnitt 21.1.2). 
  
 För medföljande till statligt utsända arbetstagare föreslår jag att det ska införas särbestämmelser för medföljande make eller maka till statligt anställda gällande efterskyddstid och vilande SGI. Därutöver föreslås vissa särskilda villkor för föräldrapenning. Förslaget innebär att det vid fastställande av  
 240-dagarsvillkoret 
  ska bortses från utlands- vistelsen (se avsnitt 21.2.4). 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslaget om efterskydd för medföljande make eller maka till bi- ståndsarbetare och statligt utsända bedömer jag kunna underlätta för statliga arbetsgivare att sända ut personal utomlands. Som framhållits av tidigare utredningar kan medföljandes situation påverka en an- ställds benägenhet att söka utlandstjänst negativt. 
  
 Till vilken grad mina förslag kommer att få en positiv inverkan på gränsöverskridande rörelse för biståndsarbetare, statligt utsända och deras medföljande är svårt att uppskatta. Dock berör förslaget en relativt liten grupp. Enligt uppgift från Utrikesdepartementet var 662 personer utsända vid utlandsmyndigheter i januari 2016 från regeringskansliet och myndigheter som Försvarsmakten och Polis- myndigheten. Antalet medföljande makar till utsända från Reger- ingskansliet var under perioden  
 2006–2015 
  årligen mellan 278 och 326 personer. Därutöver tillkommer en del personer som statliga myndigheter skickar ut men som inte är knutna till Sveriges utlands- myndigheter. Säkra uppgifter om antalet utsända biståndsarbetare saknas också. Enligt uppgift från Sida hade de 171 personer utsända i januari 2017 med 110 medföljande makar. Därutöver hade Svenska missionsrådet tecknat privata försäkringar för cirka 300 bistånds- arbetare knutna till organisationer som finns under deras paraply- 
  
 813 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 organisation. Med antagandet att andelen medföljande bland dessa motsvarar Sidas biståndsarbetare, kan antalet medföljande till dessa uppskattas till cirka 200 makar. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 Som beskrivs ovan berör förslagen ytterst få personer, och jag be- dömer att antalet ärenden hos Försäkringskassan inte kommer att öka nämnvärt som en följd av förslaget. 
  
 För myndigheter som Försvarsmakten och Polismyndigheten be- dömer jag att förslaget kommer underlätta för myndigheterna att sända ut anställda. Försvarsmakten har uppmärksammat utredningen på att villkoren för medföljande make och maka är en försvårande om- ständighet för myndigheten att rekrytera personal för utlandstjänst- göring. Detsamma bedömer jag gäller för biståndsorganisationer. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Jag bedömer att förslagen kan medföra en liten ökning av kostnaderna för socialförsäkringssystemet, eftersom det innebär att medföljande familjemedlemmarna till biståndsarbetare kommer att kunna omfattas av de arbetsbaserade förmånerna och få en fastställd SGI baserat på den tidigare inkomsten när de återvänder till Sverige. Det betyder att de kan begära förmåner som föräldrapenning baserade på  
 SGI-nivå. 
  Av redovisningen ovan framgår dock att gruppen medföljande är relativt liten, så de ökade försäkringsutgifterna kommer att vara försumbara. Som beskrivs ovan var antalet medföljande makar till utsända från Regeringskansliet årligen mellan 278 och 326 personer under åren  
 2006–2015. 
  För personer som vistats långa perioder utomlands utan att arbeta är troligtvis den sjukpenningrundande in- komsten dessutom låg. Därutöver anser jag att SGI:n inte ska om- räknas med anledning av löneutvecklingen i Sverige eller indexeras i relation till antal år utomlands. Sammantaget borde därför kost- naderna i relation till dessa förslag vara mycket begränsade. 
  
 Om förslagen medför att fler personer kommer att sändas ut, be- dömer jag inte heller att det medför några minskade skatteintäkter som behöver finansieras. De som sänds ut av staten anses vara arbets- tagare i Sverige och betalar därmed skatt i Sverige under utlands- 
  
 814 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 vistelsen. Biståndsarbetare kan dock i vissa fall betala skatt där de arbetar. 
  
 Förslaget om särskilda villkor för föräldrapenning för medföljande till statsanställda kan förväntas innebära vissa ökade försäkringsut- gifter, i första hand vad gäller föräldrapenning. Men även om det kan innebära en viss ökning av antalet medföljande som återvänder till Sverige i samband med att de blir föräldrar bedöms antalet helt nya ärenden dock vara begränsat. Det understryks av det faktum att gruppen medföljande är relativt liten (se ovan). Ett mer troligt scenario är att förändringen skulle möjliggöra för föräldrar att opti- mera sitt uttag av föräldrapenning på ett bättre sätt i förhållande till barnets utveckling och inte som i dag avvakta tills kvalifikationsvillko- ret på 240 dagar har uppnåtts. Mitt förslag kommer därför troligtvis leda till marginella kostnadsökningar och snarare en tidigareläggning av när föräldrapenningen tas ut. Det finns även en kostnadsbegräns- ning genom att de medföljandes SGI inte följer löneutvecklingen eller indexeras. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Som beskrivs ovan kan medföljandes situation påverka en anställds benägenhet att söka utlandstjänst negativt. Utredningen har även informerats om att fler och fler svenska biståndsorganisationer väljer att anställa biståndsarbetare i tredjeland i stället för att använda sig av utsändningsreglerna i SFB. Ändrade möjligheter för medföljande make och maka att bibehålla sitt försäkringsskydd i Sverige kan där- med bidra till fler sysselsatta genom att fler biståndsarbetare och statligt anställda kommer att sändas ut. De utsända beskattas vanligt- vis i Sverige. Vidare är en möjlig konsekvens av förslagen att de också kommer att bidra till att färre sysselsatta i Sverige genom att fler makar, i absoluta tal, kommer att följa med sin partner till utlands- tjänstgöring, som annars skulle ha arbetat i Sverige. Min bedömning är att dessa båda effekter på det stora hela kommer att ta ut varandra, så att nettoeffekten på sysselsättningen i stort sett blir noll. 
  
 815 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Som beskrivs i avsnitt 21.2.4 kan det ibland vara svårt för med- följande make eller maka att arbeta under utsändningstiden, vilket även kan försvåra möjligheten att få arbete vid återkomsten till Sverige. Medföljande som inte arbetar under utsändningstiden för en svensk arbetsgivare förlorar sin SGI efter tre månader utan arbete, vilket betyder att de vid återkomsten till Sverige inte har rätt till arbetsbaserade förmåner om de inte har återupptagit sitt arbete eller återvänder till Sverige inom ramen för efterskyddstiden. Avsaknaden av  
 SGI-skydd 
  innebär att den medföljande hamnar utanför en viktig del av det svenska socialförsäkringssystemet både under utlands- vistelsen och vid återkomsten till Sverige. Förslagen medför bättre möjlighet för medföljande make och maka att ta ut sina föräldra- penningdagar på sjukpenningnivå, vilket kan bidra till ett mer jäm- ställt uttag av föräldraförsäkringen bland berörda föräldrar. 
  
 30.1.6Krav på uppehållsrätt för rätt till äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg till pensionärer 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 22 presenterar jag förslag på krav på uppehållsrätt för äldre- försörjningsstöd och bostadstillägg till pensionärer, som ett ytter- ligare villkor för rätt till ersättning (se avsnitt 22.5). 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslaget bedöms inte påverka rörligheten till och från Sverige nämnvärt eftersom äldreförsörjningsstödet och bostadstillägget för pensionärer endast utgör en del av det totala skyddet för pensionärer. Rörligheten till Sverige från andra  
 EU/EES-stater 
  är dessutom liten bland personer 65 år eller äldre. Dock kan förslaget resultera i att vissa pensionärer som ansöker om dessa förmåner inte anses uppfylla kravet om uppehållsrätt i Sverige, vilket kan leda till att de inte bedöms ha laglig vistelse i landet. Av administrativa skäl kan dock Pensionsmyn- digheten inte informera Migrationsverket om beslut i enskilda ärenden, så Pensionsmyndighetens beslut innebär inte nödvändigtvis att personen avvisas från Sverige (se avsnitt 30.4.1). I det här sam- 
  
 816 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 manhanget är det värt att påpeka att möjligheten för  
 EES-medborgare 
  att omfattas av andra bosättningsbaserade förmånerna som garanti- pension inte påverkas av förslaget. 
  
 Konsekvenser för Pensionsmyndigheten 
  
 Förslaget innebär att Pensionsmyndigheten kommer att behöva göra en egen bedömning av uppehållsrätten när personer ansöker om äldre- försörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer, vilket kan antas medföra en viss ökad administration för Pensionsmyndigheten. Beslut om äldreförsörjningsstöd beviljas för en period av högst 12 månader i taget medan beslut om bostadstillägg för pensionärer kan beviljas löpande eller tidsbegränsat, vilket i de här fallen bedöms som lämplig. Beslut om bostadstillägg kan då följa längden på äldreförsörjnings- stödet, det vill säga 12 månader, så att uppehållsrätten fortlöpande kan bedömas. Det tidsbegränsade besluten innebär då att uppehållsrätten kommer att bedömas vid varje ansökan. De administrativa konse- kvenserna för Pensionsmyndigheten till följd av förslaget bedömer jag som små. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Förslaget kan förväntas innebära vissa minskade försäkringsutgifter, genom att personer som saknar uppehållsrätt inte kommer att ha rätt till äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. Men hur vanligt förekommande det kommer att bli är svårt att uppskatta. En- ligt Pensionsmyndighetens officiella statistik fick drygt 290 000 pen- sionärer bostadstillägg utbetalt i december 2015 till ett genomsnittligt årsbelopp på cirka 30 000 kronor per betalningsmottagare. Samma månad utbetalade Pensionsmyndigheten äldreförsörjningsstöd till 21 000 pensionstagare till ett medelårsbelopp på cirka 39 000 kronor.3 Många av dem med äldreförsörjningsstöd kan antas också få bostads- tillägg. Effekterna på försäkringsutgifterna bedöms bli små. 
  
 3 www.pensionsmyndigheten.se 
  
 817 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.2Arbetslöshetsförsäkringen 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 24 redovisas några förslag på ändringar och tillägg i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring (ALF) och lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK). För att lösa problematiken med tillämpningen av medlemsvillkoret vid kvarstående medlemskap under arbete i en annan  
 EU/EES-stat, 
  som beskrivs i avsnitt 24.3.4, föreslår jag att det tydligt skrivs in i medlemsvillkoret i 7 § ALF att månader med medlemskap i en arbetslöshetskassa i Sverige under arbete utom- lands då svensk lag enligt förordning 883/2004 eller avtal om social trygghet med tredjeland inte är tillämplig, inte får ingå vid prövning av om medlemsvillkoret är uppfyllt (se avsnitt 24.4.2). 
  
 För att minska risken att glapp mellan en period i annan medlems- stat och Sverige uppstår, föreslår jag även ändrade regler för inträde i en arbetslöshetskassa (se avsnitt 24.4.3). 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslagen bedömer jag ha mycket liten påverkan på rörligheten för arbetstagare och egenföretagare till och från Sverige. Förslaget om ändring i 7 § ALF innebär endast att medlemskap i en svensk arbets- löshetskassa under arbete i en annan  
 EU/EES-stat 
  inte kan ligga till grund för uppfyllt medlemsvillkor, vilket främst berör gränsarbetare bosatta i Sverige som blir arbetslösa. Medlemsvillkoret kan i stället uppfyllas genom sammanläggning av perioder, om personen träder in i en svensk arbetslöshetskassa inom åtta veckor från det att försäkrings- skyddet i det andra landet upphörde. 
  
 818 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Min bedömning är att kvarstående medlemskap har uppstått dels för att avgiften är relativt låg, dels för att minska risken för krångel med inträde när den utländska anställningen upphör. Arbetslöshets- kassorna informerar de sökande om att de kan stå kvar som medlem- mar under kortare arbetsperioder i ett annat land, och de informerar även rutinmässigt de sökande om vikten av ett sammanhängande medlemskap. Så länge arbetslöshetskassorna informerar sina med- lemmar om nya gällande regler, ser jag ingen anledning att någon skulle avstå från att anta ett arbete i en annan medlemsstat av det skälet. Tvärtom är förslaget ämnat att motverka en osäkerhet om vad som gäller vid arbete utomlands, och att arbetslöshetskassorna ska kunna lämna tydliga besked vid frågor. 
  
 För företagare som startar verksamhet i en medlemsstat som saknar arbetslöshetsförsäkring för företagare innebär lagförslaget, med nuvarande tillämpning av artikel 61.1, att det arbetet inte kan ligga till grund för uppfyllt medlemsvillkor vid arbetslöshet i Sverige. Det gäller om arbetslandet på  
 U1-intyget 
  intygar perioder av verksamhet som egenföretagare som oförsäkrade, vilket enligt uppgift från Arbetslös- hetskassornas samorganisation (SO) förekommer efter arbete i Norge och Spanien. 
  
 Konsekvenser för arbetslöshetskassorna 
  
 Möjligheten att kvarstå som medlem i en svensk arbetslöshetskassa kommer fortsättningsvis att finnas, men förslaget innebär att driv- kraften att kvarstå minskar. Vissa minskade intäkter i form av inbetalade medlemsavgifter för personer som arbetar i en annan  
 EU/EES-stat 
  kan därmed förväntas bli en marginaleffekt. Vilka summor vi talar om är svåra att uppskatta, då det saknas uppgift om hur vanligt förekommande kvarstående medlemskap under arbete utomlands i dagsläget är. Säkerligen kommer dock många som i dag kvarstår som medlemmar under kortare arbete utomlands också göra det med ändrade regler, till följd av de låga avgifterna för att kvarstå och den transaktionskostnad som kan finnas för den enskilde av att lämna och återinträda. 
  
 Drivkraften att kvarstå som medlem i en arbetslöshetskassa finns i dag framför allt för gränsarbetare i Danmark, då oförsäkrat arbete i Danmark med rådande tillämpning inte kan ligga till grund för upp- 
  
 819 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 fyllt medlemsvillkor. Men en allmän osäkerhet om vilka regler som gäller kan också leda till att personer kvarstår, fastän arbetet utom- lands kan ligga till grund för uppfyllt medlemsvillkor. 
  
 År 2013 fanns omkring 16 000 gränsarbetare i Danmark och 30 000 gränsarbetare i Norge. Därutöver bodde omkring 10 000 respektive 32 000 svenska medborgare i arbetsför ålder i Danmark och Norge (se avsnitt 5.3). Min bedömning är ändå att en liten andel av dessa är medlemmar i en svensk arbetslöshetskassa. Oavsett bedömer jag att mitt förslag inte kommer att få någon större inverkan på de inbetalda medlemsavgifterna. Vid antagande om att så många som 1 000 personer som i dag kvarstår som medlemmar inte skulle göra det med nya regler, och att deras medlemsavgift i genomsnitt uppgår till 120 kronor samt att de har en genomsnittlig dagpenning mot- svarande den i december 2016 om 710 kronor, så innebär det minsk- ade intäkter per månad på cirka 42 500 kronor4. Arbetslöshets- kassorna har tillsammans omkring 3,5 miljoner medlemmar, så även om förslaget skulle kunna påverka medlemsantalet med rent av några promille bör den ekonomiska nettoeffekten vara hanterbar. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Förslaget bedömer jag endast har begränsade effekter på de offentliga finanserna. Något färre personer med kvarstående medlemskap under arbete i Danmark, enligt resonemangen ovan, ger marginellt min- skade intäkter i form av inbetalda finansieringsavgifter. Försäkrings- utgifterna bedömer jag också påverkas marginellt, då arbete i en annan medlemsstat vanligtvis kan ligga till grund för uppfyllt med- lemsvillkor. Främst efter oförsäkrat arbete i Danmark skulle det kunna uppstå en situation där en sökande endast beviljas grund- beloppet, som med nuvarande tillämpning beviljas inkomstrelaterad ersättning genom att kvarstå som medlem. Sammanläggning av perio- der för uppfyllande av arbetsvillkoret är relativt ovanligt, i genomsnitt cirka 2 000 gränsarbetare per år varav drygt 80 procent efter arbete i Norden enligt statistik från IAF. De flesta beviljas inkomstrelaterad ersättning och skulle med föreslagna regler sannolikt också göra det. 
  
 4 Minskad medlemsintäkt per månad: 1 000 × 120 = 120 000 kronor. Effekt på finansierings- avgift till staten per månad: 1 000 × 710 × 1,31/12 = 77 500 kronor. Nettominskning av med- lemsintäkter för arbetslöshetskassorna per månad: 120 000 – 77 500 = 42 500 kronor. 
  
 820 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Så även minskningen av försäkringsutgifterna som en följd av för- slagen bedömer jag bli försumbara. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen ger några sysselsättningseffekter i Sverige. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.3Hälso- och sjukvården 
  
 Förslagen i korthet 
  
 Utifrån bland annat att Europeiska kommissionen har uppmärk- sammat svårigheter rörande tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) för personer som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka Sverige är behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet, föreslår jag ett förtydligande i 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (HSL) av landstingens skyldighet att erbjuda vård till de personer som omfattas av personkretsen i för- ordning 883/2004 och för vilka Sverige bedöms som behörig stat genom arbete eller  
 EU-rättslig 
  bosättning, samt dess familjemed- lemmar. Även kostnadsansvaret i vissa gränsöverskridande situationer där Sverige inte är behörig stat tydliggörs (se avsnitt 25.5). 
  
 Likartade förändringar föreslås för 5 a § tandvårdslagen (1985:125) och 4 § punkt 2 lagen om läkemedelsförmåner m.m. (2002:160). Följdändringar föreslås även för 2 § lagen (1993:1651) om läkarvårds- ersättning, 2 § lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, 7 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168) samt 5 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd. 
  
 821 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslagen bedömer jag inte har någon direkt betydelse för hur många personer som kommer till Sverige. Redan i dag bör alla  
 EU/EES-me- 
  dborgare som omfattas av samordningsbestämmelserna och har Sverige som behörig stat ha tillgång till hälso- och sjukvård. Den be- gränsade effekten av förslaget understryks av att endast 24 intyg om bosättning i Sverige enligt förordning 883/2004 vid skrivande stund har utfärdats av Försäkringskassan enligt uppgift från myndigheten. Däremot kan föreslagen ha en positiv långsiktig effekt på gränsöver- skridande rörelse till Sverige eftersom det tydliggör regelverket kring tillgång till vård i Sverige och därmed bidrar till en mer rättsäker situa- tion för den enskilde. 
  
 Konsekvenser för regioner, landsting och kommuner 
  
 Jag bedömer att förslaget om ändring i 8 kap. 2 § HSL i kombination med en översyn av nuvarande möjlighet att få intyg från Försäkrings- kassan underlättar för hälso- och sjukvården vid mottagandet av patienter från andra  
 EU/EES-stater 
  och andra gränsöverskridande situationer i Sverige. Det borde även underlätta för personer som inte är folkbokförda i landet. Några ökade administrativa kostnader med hantering av intygen bedömer jag inte föreligger, särskilt mot bak- grund av de fåtal intyg som hittills har utfärdats. 
  
 Förslaget om förtydligande av kostnadsansvaret i vissa gräns- överskridande situationer där Sverige inte är behörig stat bedömer jag vara positivt för Sveriges landsting och kommuner, eftersom det ger en tydligare rättslig grund för att fakturera behörigt land för vård- kostnaderna (vilket i dessa fall inte är Sverige). Förslaget syftar till att tydliggöra kostnadsansvaret för vissa gränsöverskridande situationer när en person bor och är folkbokförd i Sverige, men arbetar i ett annat  
 EU/EES-land. 
  Intresset för att åberopa förordningen ligger här egentligen inte hos den enskilde, eftersom den har tillgång till hälso- och sjukvård även enligt 8 kap. 1 § HSL. Intresset för att åberopa en gränsöverskridande situation ligger i stället hos den vars betalnings- ansvar skulle kunna undvikas genom att åberopa förordningen, det vill säga vårdgivaren/landstinget och i förlängningen staten. I dessa fall ska kostnaderna inte bäras av Sverige eftersom Sverige inte är behörig stat. 
  
 822 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Dock återstår vissa administrativa problem gällande möjligheten för vårdnadsgivare att fånga upp denna grupp på grund av vård- givarnas och landstingens administrativa rutiner. Om landstingen och vårdgivarna i framtiden kan utveckla sin administration finns poten- tial till minskade utgifter genom att de aktuella vårdkostnaderna faktureras den behöriga staten i stället för att bäras av landstingen. Det är i dag utan tillförlitlig statistik svårt att uppskatta hur stor denna grupp är, eller hur stor den uteblivna intäkten i dagsläget är (se vidare kapitel 25). 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Jag bedömer inte att förslaget om förtydligande om vem som har tillgång till hälso- och sjukvård i Sverige utifrån samordningsbe- stämmelserna kommer att medföra några betydande konsekvenser för de offentliga finanserna. Som beskrivs ovan bör alla EU/EES- medborgare som omfattas av samordningsbestämmelserna och har Sverige som behörig stat redan i dag ha tillgång till hälso- och sjuk- vård. Förslaget om tydliggörande av kostnadsansvaret bedömer jag långsiktigt kan ha en positiv inverkan på de offentliga finanserna (se ovan). 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslaget ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 823 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 30.4Övriga förslag 
  
 30.4.1Förändringar i utlänningslagen 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 22 presenteras några ändringar i utlänningslagen (2005:716, UtlL). Jag föreslår en bredare definition av det sociala biståndssystemet i 8 kap. 9 § UtlL, som reglerar uppehållsrätten för  
 EES-medborgare 
  de första tre månaderna i Sverige. Orimlig belast- ning på det sociala biståndssystemet bör inte begränsas till social- tjänstlagen, eftersom även andra förmåner än de som utgår enligt socialtjänstlagen kan anses omfatta av det sociala biståndssystemet. 
  
 Jag föreslår även ett förtydligande i 8 kap. 3 § 3 och 4 UtlL att en  
 EES-medborgare, 
  förutom en heltäckande sjukförsäkring, även ska ha tillräckliga tillgångar för att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet, för att ha uppehållsrätt överstigande tre månader i Sverige. Syftet med förändringen är att få bättre överens- stämmelse med lydelsen i artikel 7.1 b i det så kallade rörlighets- direktivet5. 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Förslaget om en bredare definition på det sociala biståndssystemet i 8 kap. 9 § UtlL bedömer jag kan möjligen få en viss inverkan på antalet personer med uppehållsrätt i Sverige. Med en bredare defini- tion omfattas även de särskilda icke avgiftsfinansierade kontant- förmåner som Sverige har anmält till bilaga X i förordning 883/2004, i dagsläget äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg till pensionärer. Men i och med att jag också föreslår krav på uppehållsrätt för att kunna beviljas dessa förmåner (se avsnitt 30.1.6), bedömer jag att utökningen med just de förmånerna inte har någon betydelse för vilka som kan avvisas. Viss osäkerhet råder dock kring vissa medi- cinska vårdinsatser som hemtjänst, som skulle kunna omfattas av 
  
 5 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom med- lemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphä- vande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. EUT L 158, 30.4.2004 p.  
 77–123. 
  
 824 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 den bredare definitionen på det sociala biståndssystemet. På sikt kan däremot även andra förmåner inom det sociala trygghetssystemet komma att omfattas av den bredare definitionen, beroende på hur nationell och  
 EU-domstolens 
  rättspraxis utvecklas. Även omför- handlingen av förordning 883/2004 kan leda till att orimlig belast- ning kan förändras. Därför är det svårt att bedöma vad förslaget på sikt kommer att medföra när det gäller avvisning av EU/EES- medborgare som anses kunna utgöra en orimlig belastning på det sociala biståndssystemet. 
  
 Förslaget om krav på tillräckliga tillgångar för att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet berör dem med uppehållsrätt genom studier och tillräckliga tillgångar, som kan antas vara få till antalet. Under åren  
 2005–2013, 
  då Migrations- verket registrerade uppehållsrätter, registrerades årligen mellan 900 och 1 300  
 EES-medborgare 
  med uppehållsrätt genom enbart tillräck- liga tillgångar. Under samma period registrerades mellan 3 000 och 6 000  
 EES-medborgare 
  med uppehållsrätt genom studier. Antalet inresande studenter från  
 EES-stater 
  var under läsåren 2009/2010– 2013/2014 mellan 11 000 och 13 000. Att antalet inresande studenter är fler än beviljade uppehållsrätter förklaras sannolikt av både under- registrering av uppehållsrätt samt av att vissa studenter även kan ha uppehållsrätt av andra skäl än studier. De flesta studenter kan dock beviljas studiestöd, vilket i sig kan anses vara tillräckliga tillgångar och därmed skäl för uppehållsrätt. 
  
 Konsekvenser för myndigheter och kommuner 
  
 Skatteverket prövar självständigt en persons uppehållsrätt när en person ska folkbokföras och förslagen bör inte medföra någon för- ändring för Skatteverket. 
  
 Pensionsmyndigheten kommer med anledning av förslaget om krav på uppehållsrätt för rätt till äldreförsörjningsstöd och bostads- tillägg till pensionärer (se avsnitt 30.1.6) också göra en självständig uppehållsrättsbedömning. För att Pensionsmyndigheten ska kunna bedöma om personen har tillräckliga tillgångar och heltäckande sjuk- försäkring finns ett behov av att kontakta andra myndigheter som kan ha sådan information om personen. Detta är dock inte möjligt på grund av nu gällande sekretessbestämmelser. Pensionsmyndig- 
  
 825 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 heten kan däremot inhämta denna information genom ett samtycke från den berörda personen. I det fall det inte ges ett samtycke finns inte ett tillräckligt underlag för att fatta beslut om förmånerna vilket betyder att förmånerna inte kan lämnas. 
  
 För kommunerna kan förslaget innebära att bedömningen av uppehållsrätten blir bredare, eftersom andra sociala bistånd än eko- nomiskt bistånd kan bli aktuellt. Det kan i sin tur resultera i något fler bedömningar. 
  
 För Migrationsverket innebär regelförändringarna främst att myn- digheten kan behöva få information om att en enskild person kan utgöra en belastning för det sociala biståndssystemet från Skatte- verket, Pensionsmyndigheten och kommunerna. Frågan kvarstår dock hur Migrationsverket ska få tillgång till sådan information. Om uppgifterna kommer att kunna lämnas ut till en annan myn- dighet avgörs efter en prövning i det enskilda fallet. 
  
 Genom att information om exempelvis att en person inte har uppehållsrätt i Sverige inte alltid kan lämnas till en annan myndighet, kan det resultera i att olika myndigheter gör olika bedömningar. Dessutom kanske Migrationsverket inte får information om att exempelvis Pensionsmyndigheten har gjort en bedömning av att en person inte har uppehållsrätt, vilket gör att Migrationsverket inte kan ta ställning till om personen ska utvisas. 
  
 Däremot kan en konsekvens av förslaget om att förtydliga från ”försörjning” till ”orimlig belastning på det sociala biståndssystemet” innebär en skärpning som leder till att Migrationsverket och migra- tionsdomstolarna har större möjligheter att bedöma den orimliga belastningen som inte längre är enbart kopplat till att personen har tillräckliga tillgångar för sin försörjning. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 På kort sikt bedömer jag att förslagen inte kommer att ha någon inverkan på de offentliga finanserna, av samma skäl som beskrivs ovan. Viss osäkerhet råder dock på lång sikt beroende på hur nationell och  
 EU-domstolens 
  rättspraxis utvecklas. Förslagen kan på sikt leda till vissa minskade försäkringsutgifter genom något färre utbetalningar av bosättningsbaserade förmåner. 
  
 826 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 För kommunerna kan ändringen av tillräckliga tillgångar för sin försörjning till att i stället handla om tillräckliga tillgångarna för att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet bör långsiktigt kunna medföra vissa minskade kostnader för kommunerna. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslagen medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.4.2Förändringar i folkbokföringslagen 
  
 Förslagen i korthet 
  
 För att bland annat möjliggöra ett mer omfattade socialt trygghets- skydd för vissa utsända med statlig arbetsgivare och deras medfölj- ande familjemedlemmar föreslår jag utökade möjligheter till folkbok- föringen till denna grupp. Bakgrunden till förslaget om folkbokföring av statligt utsända och deras medföljande är att den ökade inter- nationaliseringen av arbetsmarknaden har gjort att det har blivit van- ligare att de som utsänds inte är folkbokförda i Sverige. Med mitt för- slag ska den som har avregistrerats från folkbokföringen och som sedan blir utsänd för anställning på utländsk ort i svenska statens tjänst ska åter kunna folkbokföras i Sverige. Folkbokföring i Sverige ska även vara möjlig för medföljande familjemedlemmar. 
  
 Vidare föreslår jag att all lokalanställd personal vid beskickningar, konsulat eller dess betjäning ska folkbokföras i Sverige, om de upp- fyller övriga kraven för folkbokföring (se avsnitt 21.3.3). 
  
 827 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser för den gränsöverskridande rörligheten 
  
 Jag bedömer att förslagen inte kommer att få någon inverkan på hur många som reser till och från Sverige. Sannolikt berörs endast ett fåtal personer av förslagen. 
  
 Vad gäller förslaget om utökad möjlighet till folkbokföring av utsända statsanställda och deras medföljande familjemedlemmar kan det exempelvis handla om nyanställda som är bosatta utomlands och som direkt efter introduktionsutbildningen stationeras vid en ut- landsmyndighet. Ett annat exempel är anställda i Regeringskansliet eller Sida som direkt efter tjänstledighet för arbete vid internationella organisationer, som till exempel Europeiska utrikestjänsten och FN, placeras på tjänster inom utrikesrepresentationen på svenska utlands- myndigheter. En person som till exempel har flyttat från Sverige för att arbeta för FN i några år hindras därmed inte från att kunna folk- bokföras i Sverige i samband med ett nytt uppdrag inom Sveriges utrikesförvaltning. 
  
 Förslaget om lokalanställda berör utländska medborgare anställda vid beskickningar, konsulat eller dess betjäning. I Sverige finns cirka 100 utländska ambassader och 200 utländska konsulat. Uppgift om antalet beskickningar bland dessa ambassader och konsulat saknas. Likaså saknas uppgift om antalet lokalanställda och hur stor andel av dessa som inte är folkbokförda i Sverige. Jag bedömer oavsett att antalet personer som berörs av förslaget är begränsat. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 Förslagen kommer att kunna medföra en marginell ökning av an- talet folkbokföringsärenden hos Skatteverket. Men då antalet per- soner som berörs av förslagen är så få, bedömer jag att ökningen kan hanteras inom ramen för befintliga förvaltningsanslag. 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Förslagen innebär framför allt från ett socialt trygghetsperspektiv att denna grupp får tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjuk- vård enligt nuvarande 3 § HSL. Folkbokföring gör vidare att den en- 
  
 828 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 skilde tilldelas ett personnummer, som också förenklar tillgång till andra delar av samhället. 
  
 Eventuella ökade kostnader till följd av bland annat tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård för lokalanställda kan enligt min mening motiveras av att de sedan beskattningsåret 2007 är fullt ut skattskyldiga i Sverige. Från och med år 2001 omfattas lokalanställda dessutom fullt ut av det svenska socialförsäkringssystemet och social- avgifter betalas i Sverige för ersättningar till de lokalanställda. 
  
 Utsända i svenska statens tjänst som avregistrerats från folkbok- föringen kan folkbokföras, tillsammans med sina medföljande familje- medlemmar, utan att det finns en avsikt att bo i Sverige i minst ett år. Detta kan leda till att något fler personer blir folkbokförda i Sverige, men det är en relativt liten grupp och även om de blir folkbokförda och därigenom kan ha rätt till hälso- och sjukvård medför det enbart en liten ökning av kostnaderna för  
 hälso-och 
  sjukvården. Detta kan dock, enligt mig, motiveras med att utsända i svenska statens tjänst är fullt skattskyldiga i Sverige. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 30.4.3Informationsutbyte mellan myndigheter 
  
 Förslagen i korthet 
  
 I kapitel 27 presenteras två förslag om ny uppgiftsskyldighet för Skatteverket gentemot Försäkringskassan för utredning och beslut om tillämplig lagstiftning. Förslagen innebär att Skatteverket ska lämna uppgifter om inkomst av tjänst, anställning eller bosättning till Försäkringskassan, om uppgifterna behövs för utredning om eller 
  
 829 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2017:05 
  
 fastställande av tillämplig lagstiftning enligt förordning 883/2004.6 Uppgiftsskyldigheten ska regleras både i 7 § första stycket förord- ningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet (SdbF) och i 110 kap. 34 a § SFB. Syftet är att de uppgifter, som har betydelse för att Försäkringskassans utred- ning och beslut om tillämplig lagstiftning ska kunna fattas på ett så fullständigt och korrekt underlag som möjligt, ska lämnas ut. 
  
 Det andra förslaget är ett tillägg i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som innebär att de uppgifter som Skatteverket, med stöd av Sdbf och SFB, ska lämna till Försäkringskassan för utredning och fastställande av tillämplig lagstiftning får samma skydd hos För- säkringskassan som de har hos Skatteverket. Uppgifterna kommer därmed att omfattas av absolut sekretess. 
  
 Konsekvenser för företag, myndigheter och organisationer 
  
 För att myndigheter ska kunna fullgöra sina ålagda uppgifter behöver de i vissa fall få tillgång även till sådan information som är sekretess- belagd hos andra myndigheter. Hos Skatteverket förekommer upp- gifter som är av betydelse för att Försäkringskassan, i sin egenskap av behörig institution enligt förordning 883/2004, så långt som möjligt ska kunna fatta korrekta beslut. Myndigheternas samarbete är vidare av stor betydelse för att Sverige som stat ska kunna uppfylla sina skyldigheter inom EU/EES och förordning 883/2004. För att den ordning som Sverige har, med en myndighet som ansvarar för social- försäkringsförmånerna medan en annan myndighet ansvarar för upp- börden av socialavgifterna och att det endast är Försäkringskassan som är behörig institution, ska fungera är det därför angeläget att dessa förslag genomförs. Förslagen bedöms underlätta Skatteverkets och Försäkringskassans samarbete i frågor om tillämplig lagstiftning avsevärt. Det är även positivt för enskilda genom att beslut kan fattas på ett mer fullständigt och korrekt underlag. Tillförlitligheten och rättsäkerheten i besluten blir därigenom större. 
  
 6 Enligt artikel 19 punkt 2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009) ska den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig, på begäran utfärda ett intyg om tillämplig lagstiftning. 
  
 830 
  
 SOU 2017:05 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna 
  
 Jag bedömer inte att förslagen påverkar de offentliga finanserna. 
  
 Konsekvenser för sysselsättningen 
  
 Jag bedömer inte att förslagen ger några sysselsättningseffekter. 
  
 Konsekvenser för jämställdheten 
  
 Jag bedömer inte att förslaget medför några konsekvenser för jäm- ställdheten i Sverige. 
  
 831 
  
 31 Författningskommentar 
  
 31.1Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 
  
 4 kap. 
  
 6 § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 Genom bestämmelsen införs en rätt för en person att på begäran få prövat om han eller hon uppfyller villkoren i 3 §. Om villkoren är uppfyllda ska Försäkringskassan utfärda intyg. Syftet är att den en- skilde ska kunna få veta om han eller hon uppfyller förutsättningarna för att vara försäkrad i Sverige, utan att ansöka om en förmån. Syftet är också att intyget ska kunna användas vid utsändning till en annan stat utanför Europeiska unionen (EU)/Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) eller till stat med vilken Sverige saknar avtal om social trygghet. Intyget torde även vid behov kunna användas som grund för tillgång till vård i Sverige för de personer som omfattas av samordningsförordningen och har Sverige som behörig stat, men inte är folkbokförda i landet. 
  
 Med stöd av förslaget i 113 kap. 2 § andra stycket ska besluten kunna överklagas. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitten 17.2.1. 
  
 833 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 5 kap. 
  
 3 § 
  
 Genom ändringen i första stycket tydliggörs att bedömningen av om en person som kommer till Sverige ska anses bosatt i landet enbart ska göras enligt denna bestämmelse. En samlad bedömning ska göras av samtliga omständigheter såsom: 
  
 –bostadsförhållanden, 
  
 –arbets- och anställningsförhållanden, 
  
 –personliga avsikter, 
  
 –familjeförhållanden och familjens bosättning, 
  
 –uppehållstillstånd, 
  
 –vistelsens längd, 
  
 –skattskyldighet samt 
  
 –studier och forskning. 
  
 Alla kriterier är avsedda att vara vägledande utom uppehållstillstånd som är ett styrande kriterium, vilket framgår av andra stycket som är nytt. Det innebär att de personer som måste ha uppehållstillstånd enligt utlänningslagen inte kan anses bosatta i Sverige om kravet inte är uppfyllt. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 19.3.1. 
  
 3 a § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 Bestämmelsen innebär att det tydliggörs att Försäkringskassan för samtliga förmåner där SFB ställer krav på att ett barn ska vara bosatt eller försäkrat för rätt till förmån, ska bedöma detta fristå- ende från den bedömning som görs för föräldrarna. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 19.4.1. 
  
 834 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 6 kap. 
  
 2 § 
  
 I andra stycket görs ett förtydligande om att det som sägs i bestäm- melsen gäller även om arbetet utförs i ett annat land. Detta bedöms motsvara det som gäller i dag. För fysiska personer som bedriver näringsverksamhet är således det avgörande för om verksamheten ska betraktas som arbete i Sverige fortsatt om den kan hänföras till det fasta driftsstället. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 18.6.5. 
  
 4 § 
  
 Genom ändringen i första stycket förtydligas att arbetstagaren ska uppfylla villkoren i 4 kap. 3 § vid tidpunkten för utsändning för att arbetet utomlands ska anses som arbete i Sverige. 
  
 Av tredje stycket, som är nytt, framgår att tiden som arbete utom- lands som utsänd ska kunna ses som arbete i Sverige får vara som längst sammanlagt tre år. Syftet är att Försäkringskassan ska kunna ge personer som sänds ut en möjlighet till socialförsäkringsskydd under en längre tid än vad som medges i dag för vissa situationer. En anled- ning till att medge detta kan till exempel vara att det arbete som den utsände påbörjat inte kunnat slutföras inom den utsändningstid som var tänkt från början och den utsände har sådan spetskompetens som behövs i det andra landet att han eller hon inte kan ersättas av en lokal- anställd. Ett annat exempel är att arbetsförhållandena har förändrats under tiden i det andra landet och att den ursprungliga antagna tiden inte var tillräcklig för att etablera en verksamhet, samt att personen i fråga är en ”nyckelperson” för arbetsgivaren. Efter sammanlagt tre års utsändningstid kan dock ytterligare försäkringsskydd inte medges. För att den enskilde ska kunna stå kvar i folkbokföringen är det lämpligt med prövning för ett år i taget. 
  
 Förslagen behandlas i avsnitt 18.6.3 och 18.6.4. 
  
 835 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 12 § 
  
 Genom ändringen av paragrafen införs en bestämmelse om att efter- skyddstiden för medföljande make eller maka till utsända bistånds- arbetare ska börja löpa först efter att de återvänt till Sverige, om ut- landstjänstgöringen varat i som längst fem år. Detta gäller endast om de omedelbart efter utlandsvistelsen återvänder till Sverige.1 För- slaget innebär att medföljande make eller maka kommer att bli för- säkrade för arbetsbaserade förmåner vid återkomsten till Sverige, i samband med att efterskyddstiden börjar löpa. Förändringen medför en reell möjlighet till en vilande SGI under utlandsvistelsen i enlighet med 26 kap. 24 §. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.1.2. 
  
 12 a § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 Det införs en bestämmelse som innebär att efterskyddstiden för medföljande make eller maka till utsända med statlig arbetsgivare börjar löpa när de kommer tillbaka till Sverige. Detta gäller endast om de återkommer till Sverige omedelbart efter utlandstjänst- göringen. Förslaget innebär att medföljande make eller maka kommer att bli försäkrade för arbetsbaserade förmåner vid återkomsten till Sverige i samband med att efterskyddstiden börjar löpa. Det finns ingen begränsning i tid gällande utlandstjänstgöringen. Förändringen medför en möjlighet till en vilande SGI för medföljande make eller maka till utsända med statlig arbetsgivare. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.2.4. 
  
 12 kap. 
  
 38 § 
  
 Ändringen i andra stycket i paragrafen innebär att för en medföljande make eller maka till en utsänd med statlig arbetsgivare, som är förälder och anses bosatt i Sverige även under vistelse utomlands 
  
 1 2 § Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS 2000:10) om registrering och avregistrering av personer i sjukförsäkringsregistret m.m. 
  
 836 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 enligt bestämmelserna i 5 kap. 4 och 8 §§, ska det bortses från tiden för utlandsvistelsen vid bestämmande av om  
 240-dagarsvillkoret 
  i 35 § första punkten är uppfyllt. Förslaget syftar till att ge ett mot- svarande skydd som för biståndsarbetare och deras medföljande make eller maka. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.2.4. 
  
 26 kap. 
  
 24 § 
  
 Genom ändringen i paragrafen införs en bestämmelse för medföl- jande make eller maka till utsända med statlig arbetsgivare. Förslaget innebär att medföljande make eller maka som vid avresa till statio- neringsorten var bosatt i Sverige och hade ett arbete och en fastställd sjukpenninggrundande inkomst (SGI) i Sverige, men av olika skäl avslutade sitt arbete i samband med utsändningen, har rätt till en vilande SGI under utlandsvistelsen. Det är dock inte möjligt att upp- bära arbetsbaserade förmåner under tiden med vilande SGI. Den ska vid återkomsten till Sverige motsvara lägst det belopp som utgjorde den medföljande makens eller makans SGI omedelbart före utlands- tjänstgöringen. De medföljandes SGI ska inte följa löneutvecklingen eller indexeras under utlandsvistelsen. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.2.4. 
  
 74 kap. 
  
 2 § 
  
 Genom andra stycket, som är nytt, införs en bestämmelse om att äldreförsörjningsstöd inte får lämnas till den som enligt 3 a kap. 3 § utlänningslagen (2005:716) saknar uppehållsrätt i Sverige. Därmed införs ytterligare ett villkor för att ta del av äldreförsörjningsstöd för  
 EU/EES-medborgare. 
  Ändringen innebär att Pensionsmyndigheten ska bedöma uppehållsrätten för  
 EU/EES-medborgare 
  som ansöker om äldreförsörjningsstöd. Bedömningen av uppehållsrätten bör ske vid varje ansökan om äldreförsörjningsstöd. Pensionsmyndigheten kan behöva kontakta andra myndigheter för att bedöma uppehålls- rätten och få ett tillräckligt beslutsunderlag. Om de aktuella uppgif- 
  
 837 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 terna är sekretessreglerade hos den andra myndigheten och någon sekretessbrytande regel inte är tillämplig krävs samtycke av den en- skilde för att Pensionsmyndigheten ska kunna ta del av uppgifter om henne eller honom. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 23.8.1. 
  
 101 kap. 
  
 3 § 
  
 Genom andra stycket, som är nytt, införs en bestämmelse om att bostadstillägg till pensionärer inte får lämnas till den som enligt 3 a kap. 3 § utlänningslagen (2005:716) saknar uppehållsrätt i Sverige. Genom ändringen införs därmed ytterligare ett krav för att ta del av bostadstillägg för  
 EU/EES-medborgare. 
  Ändringen innebär att Pen- sionsmyndigheten ska bedöma uppehållsrätten för  
 EU/EES-medbor- 
  gare som ansöker om bostadstillägg. Bedömningen av uppehållsrätten bör ske vid varje ansökan om bostadstillägg till pensionärer. Pen- sionsmyndigheten kan behöva kontakta andra myndigheter för att bedöma uppehållsrätten och få ett tillräckligt beslutsunderlag. Om de aktuella uppgifterna är sekretessreglerade hos den andra myndig- heten och någon sekretessbrytande regel inte är tillämplig krävs sam- tycke av den enskilde för att Pensionsmyndigheten ska kunna ta del av uppgifter om henne eller honom. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 23.8.1. 
  
 110 kap. 
  
 34 a § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 Genom den införs en skyldighet för Skatteverket att lämna upp- gifter om inkomst av tjänst, anställning eller bosättning till För- säkringskassan för utredning och fastställande av tillämplig lag- stiftning enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 883/2004). Syftet är att de uppgifter, som har betydelse för att Försäkringskassans beslut om tillämplig lag- stiftning ska kunna fattas på ett så fullständigt och korrekt underlag 
  
 838 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 som möjligt, ska lämnas till Försäkringskassan trots att de omfattas av absolut sekretess. Hos Skatteverket förekommer uppgifter som är av betydelse för att Försäkringskassan, i sin egenskap av behörig institution enligt förordning 883/2004, så långt som möjligt ska kunna fatta korrekta beslut. Myndigheternas samarbete i detta av- seende är vidare av stor betydelse för att Sverige som stat ska kunna uppfylla sina skyldigheter inom EU/EES och förordning 883/2004. För uppgifter som finns i beskattningsdatabasen införs en mot- svarande bestämmelse i 7 § förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 27.4.2. 
  
 113 kap. 
  
 2 § 
  
 Ändringen i andra strecksatsen i andra stycket görs för att beslut i ärenden om utfärdande av intyg enligt avtal om social trygghet ska kunna överklagas. Ändringen i tredje strecksatsen görs för att beslut enligt 4 kap. 6 § ska kunna överklagas. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 17.2.1. 
  
 31.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring 
  
 7 § 
  
 Genom ändringen av paragrafen införs ett nytt andra stycke i vilket det regleras att vid prövning av medlemsvillkoret får månader av med- lemskap vid arbete utomlands, då svensk lagstiftning enligt förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen eller enligt avtal om social trygghet med annan stat inte är tillämplig, inte ingå. Bestämmelsen innebär således att vid arbete utomlands, som inte anses vara arbete i Sverige, ska det vid prövning av medlems- villkoret inte beaktas om personen varit medlem under den månaden eller inte. Har en person varit medlem och omfattats av svensk lag- stiftning under en del av en månad, får dock den månaden ingå. Sådan arbetad tid utomlands ska dock beaktas genom sammanläggning av 
  
 839 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 perioder vid prövning av medlemsvillkoret, oavsett om medlemskap i svensk arbetslöshetskassa förelåg eller inte, om perioden ska beaktas enligt vad som följer av förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen eller enligt andra av Sverige ingångna avtal om social trygghet. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 24.4.2. 
  
 31.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor 
  
 34 § 
  
 I paragrafen görs en ändring i andra stycket om att rätt till inträde i en arbetslöshetskassa har endast den som inte är medlem i en annan svensk arbetslöshetskassa. Ändringen innebär (motsatsvis) att med- lemskap i en arbetslöshetskassa i en annan stat inte utgör hinder för medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 24.4.3. 
  
 34 a § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 I paragrafen införs en bestämmelse om att en sökande, som först ansökt om inträde till en arbetslöshetskassa men där nekats inträde, kan beviljas inträde från första dagen i den kalendermånad när ansö- kan till den första arbetslöshetskassan gjordes. Det gäller under förutsättning att ansökan till den andra arbetslöshetskassan görs inom tre veckor från att sökandens första ansökan avslagits. Detta innebär att rätt till inträde kan beviljas den första dagen i den månad då den första ansökan gjordes. Ansökningsdatumet till den första arbetslöshetskassan kan därmed åberopas vid ansökan till den andra arbetslöshetskassan. 
  
 Bestämmelsen innebär också att en person, som vid ansökan till den första arbetslöshetskassan kunde åberopa 34 b § (ny), vid ansökan till den andra arbetslöshetskassan fortfarande kan åberopa 34 b § som om ansökan till den andra arbetslöshetskassan gjorts samma dag som ansökan till den första arbetslöshetskassan. 
  
 840 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 Regeln gäller inte vid en eventuell ansökan till en tredje arbetslös- hetskassa. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 24.4.3. 
  
 34 b § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 I paragrafen föreskrivs att när medlemskap i arbetslöshetskassan beviljas efter arbete utomlands, ska inträdet anses ha skett så att medlemmen omfattas av den inkomstrelaterade försäkringen i anslut- ning till att personen upphört att omfattas av arbetslöshetsförsäk- ringen i den andra staten, givet att ansökan om medlemskap gjorts inom åtta veckor från det att försäkringsskyddet i det andra landet upphörde. Bestämmelsen innebär att inträdet ska anses ha skett den första i en månad, även om en person vid den tidpunkten omfattades av arbetslöshetsförsäkringen i en annan stat, om han eller hon under den månaden inte längre omfattas av arbetslöshetsförsäkringen i den andra staten. Ansökan måste dock ha gjorts inom åtta veckor från det att personen upphört att omfattas av arbetslöshetsförsäkringen i det andra landet, för att regeln ska kunna tillämpas. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 24.4.3. 
  
 31.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 
  
 27 kap. 
  
 1 § 
  
 Ändringen i tredje punkten i andra stycket, innebär att de uppgifter som Skatteverket, med stöd av 7 § förordningen (2001:588) om be- handling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet och den föreslagna 110 kap. 34 b § SFB, ska lämna till Försäkringskassan för utredning och fastställande av tillämplig lagstiftning enligt förord- ning (EG) 883/2004 får samma skydd hos Försäkringskassan som de har hos Skatteverket. Det är till exempel uppgifter om inkomst av tjänst. Uppgifterna kommer därmed att omfattas av absolut sekretess även hos Försäkringskassan. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 27.4.1. 
  
 841 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 31.5Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (2017:000) 
  
 8 kap. 
  
 2 § 
  
 Den första ändringen i första punkten i första stycket (i föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43) innebär att den vars rätt till vårdförmåner i Sverige följer av förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004) ska kunna visa sin rätt till tillgång till sådana vårdförmåner, till exempel genom intyg, för att landstinget ska vara skyldigt att erbjuda hälso- och sjukvård som inte är nödvändig eller är subventionerad. 
  
 Syftet med den andra ändringen i första punkten, att ta bort lydel- sen ”utan att vara bosatt”, är att tydliggöra att även personer som är bosatta i Sverige enligt förordning 883/2004 kan ha rätt till vård- förmåner här i landet. I dessa fall är förordningen tillämplig och de bör således omfattas av denna paragraf. Det syftar även till att för- tydliga att kostnadsansvaret som huvudregel ligger på den behöriga staten. Ändringen syftar vidare till att förtydliga att paragrafen gäller för alla personer som omfattas av personkretsen i förord- ning 883/2004 och som har rätt till vårdförmåner i Sverige. 
  
 Den tredje ändringen i första punkten innebär att hänvisningen till ”vid sjukdom och moderskap” tas bort. Eftersom det av förord- ning 883/2004 framgår vad vårdförmåner omfattar bedöms denna hänvisning som överflödig. Därutöver är nuvarande hänvisning inte i överensstämmelse med rubriken i avdelning III, kapitel 1. I rubriken omnämns förmåner vid sjukdom, moderskaps- och likvärdiga fader- skapsförmåner. 
  
 Den första ändringen i andra stycket innebär att för de personer som inte är yrkesverksamma eller arbetslösa och vars rätt till vård- förmåner i Sverige följer av förordning 883/2004 är det landsting skyldigt att erbjuda vård inom vilket personen vistas. Vistelse- begreppet är etablerat i kommunalrättsliga författningar och hälso- och sjukvårdslagen (HSL). I 8 kap. 4 § HSL används vistelsebegreppet för att ålägga landstinget ett ansvar för att tillhandahålla omedelbar hälso- och sjukvård (nödvändig akutvård) till personer som vistas i landstinget. Begreppet att vistas omfattar även de som är stadig- varande bosatta i Sverige. Begreppet stadigvarande bosatt innebär att 
  
 842 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 bedömningen av bosättning ska göras utifrån var den enskilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Bosättningsbedömningen är en sammanvägning av olika kriterier, såsom vistelsens varaktighet och kontinuitet samt personens situation, enligt artikel 11.1 i för- ordning 987/2009. 
  
 Den andra ändringen i andra stycket innebär även att familje- medlemmar till den som kan visa att den har rätt till vårdförmåner i Sverige enligt vad som följer av förordning 883/2004, ska visa att de har rätt till vårdförmåner enligt vad som följer av förordningen, för att samma landsting ska vara skyldigt att erbjuda vård åt dem. 
  
 Den tredje ändringen i andra stycket innebär att hänvisningen till ”vid sjukdom och moderskap” tas bort. 
  
 Den fjärde ändringen i andra stycket innebär att skrivningen ”om familjemedlemmarna är bosatta i Sverige gäller dock 1 §” tas bort. Skälet till ändringen är att denna innebörd med de förslagna ändring- arna redan framgår av lydelsen. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 25.5.1. 
  
 31.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. 
  
 4 § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 31.7Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) 
  
 5 a § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 843 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 31.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning 
  
 2 § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 31.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi 
  
 2 § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 31.10Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168) 
  
 3 § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 31.11Förslag till lag om ändring i lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd 
  
 5 § 
  
 Se författningskommentaren till 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (föreslagen lydelse i prop. 2016/17:43). 
  
 31.12Förslaget till lag om ändring 
  
 i folkbokföringslagen (1991:481) 
  
 2 § 
  
 Ändringen är en följd av förslaget till ny paragraf, 5 a §. 
  
 844 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 2 a § 
  
 Ändringen är en följd av förslaget till ny paragraf, 5 a §. 
  
 5 § 
  
 Genom ändringen i första stycket ska lokalanställd personal vid be- skickningar, konsulat eller dess betjäning i Sverige kunna folkbok- föras. Utländska beskickningar i Sverige rekryterar emellanåt lokal- anställd personal utomlands, för att arbeta som exempelvis chaufförer, översättare, tolkar och receptionister. Om de flyttar till Sverige i sam- band med att de påbörjar sin anställning kan de med hittillsvarande regelverk inte folkbokföras eftersom de anses tillhöra en främmande makts beskickning. Det kan även förekomma att utsända till Sverige, som erhållit immunitet eller privilegier, sedermera beviljas uppehålls- tillstånd i landet på grund av anknytning till en svensk person och avser att bo kvar i landet. Om denna person övergår till en lokal an- ställning på beskickningen så tillförsäkras personen inte längre immunitet eller privilegier och kan med hittillsvarande regler inte folkbokföras. 
  
 I andra stycket, som är nytt, regleras vad som avses med lokalan- ställd. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.3.3. 
  
 5 a § 
  
 Paragrafen är ny. 
  
 Bestämmelsen innebär att personer som avregistrerats från folk- bokföringen åter ska folkbokföras i Sverige vid utsändning i svenska statens tjänst. Bestämmelsen innebär ett avsteg från ettårskravet i 3 § eftersom dessa personer ges en ny möjlighet att bli folkbokförda utan att det finns en avsikt att bo i Sverige i minst ett år. Regeln begränsas till personer som tidigare har varit folkbokförda i Sverige. Den utsän- des medföljande familjemedlemmar får också folkbokföras. För att kunna upptas i folkbokföringen krävs normalt personlig inställelse på ett av Skatteverkets servicekontor där handlingar som styrker identitet och andra förhållanden såsom civilstånd och familjerelationer ska visas upp. Denna procedur kommer att vara nödvändig även för de per- 
  
 845 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:05 
  
 soner som blir folkbokförda enligt denna bestämmelse. Följdänd- ringar med anledning av denna paragraf görs i 2 och 2 a §§. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 21.3.3. 
  
 31.13Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) 
  
 3 a kap. 
  
 3 § 
  
 Den hittillsvarande bestämmelsen innebär att en  
 EU/EES-medbor- 
  gare som arbetar, kommer till Sverige för att söka arbete eller är in- skriven som studerande har uppehållsrätt om han eller hon har till- räckliga tillgångar för sin och sina familjemedlemmars försörjning, samt har en heltäckande sjukförsäkring för sig och familjemedlem- marna som gäller i Sverige. 
  
 Ändringarna i de tredje och fjärde punkterna i paragrafen innebär att uppehållsrätten för  
 EU/EES-medborgare 
  knyts närmare lydel- sen i artikel 7 i rörelsedirektivet. Det föreskrivs att  
 EU/EES-med- 
  borgaren inte får bli en belastning för den mottagande medlems- statens sociala biståndssystem. Den tidigare lydelsen om försörjning var enbart knuten till ekonomiska förutsättningar. Ändringen är en skärpning av bestämmelsen eftersom den innebär en bredare bedöm- ning än att en person endast har tillräckliga medel för sin och sina familjemedlemmars försörjning. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 23.5.1 och 23.5.2. 
  
 8kap. 
  
 9§ 
  
 Ändringen innebär att en  
 EU/EES-medborgare 
  eller en familjemed- lem till en  
 EU/EES-medborgare 
  får avvisas under de tre första måna- derna efter inresan om han eller hon visar sig utgöra en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet – i stället för som hittills en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet enligt socialtjänst- lagen. Det sociala biståndssystemet avser socialt ekonomiskt bistånd, äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer enligt SFB. 
  
 846 
  
 SOU 2017:05 
  
 Författningskommentar 
  
 Det utesluter dock inte att även andra bistånd inom till exempel socialtjänstlagen kan inrymmas i det sociala biståndssystemet. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 23.5.1 och 23.5.2. 
  
 31.14Förslaget till förordning om ändring 
  
 i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet 
  
 7 § 
  
 Åttonde punkten i första stycket är ny. I den anges att det är för ut- redning och fastställande av tillämplig lagstiftning enligt EU:s sam- ordningsförordning som uppgifter ska lämnas ut. 
  
 Tionde punkten i andra stycket är ny. I den anges att det är uppgifter om inkomst av tjänst, anställning eller bosättning som uppgifterna ska lämnas ut. Syftet med tilläggen är att de uppgifter, vilka omfattas av sekretess och har betydelse för att Försäkringskassans utredning och beslut om tillämplig lagstiftning ska kunna fattas på ett så fullständigt och korrekt underlag som möjligt, ska kunna lämnas ut. För uppgifter som inte finns i beskattningsdatabasen införs en motsvarande bestämmelse i 110 kap. 34 a § SFB. 
  
 Förslaget behandlas i avsnitt 27.4.1. 
  
 847 
  
 Referenser 
  
 Offentligt tryck 
  
 Propositioner 
  
 Cooper proposition (1954:134) till riksdagen rörande ratifikation av Förenta Nationernas konvention angående flyktingars rättsliga ställning; given Stockholms slott den 19 februari 1954. 
  
 Cooper proposition (1962:175) till riksdagen rörande godkännande av en europeisk social stadga; givne Stockholms slott den 16 mars 1962. 
  
 Cooper proposition (1966:148) till riksdagen med förslag till lag med vissa bestämmelser om immunitet och privilegier, m.m.; given Stockholms slott den 28 oktober 1966. 
  
 Cooper proposition (1968:39) till riksdagen med anhållan om riksdagens yttrande angående vissa av Internationella arbets- organisationens allmänna konferens år 1967 vid dess femtio- första sammanträde fattade beslut; given Stockholms slott den 9 februari 1968. 
  
 Cooper proposition (1969:15) till riksdagen med anhållan om riksdagens yttrande angående en av Internationella arbets- organisationens allmänna konferens år 1968 vid dess femtio- andra sammanträde antagen rekommendation, m.m.; given Stockholms slott den 31 januari 1969. 
  
 Cooper proposition (1970:21) till riksdagen med anhållan om riksdagens yttrande angående vissa av Internationella arbets- organisationens allmänna konferens år 1969 vid dess femtio- tredje sammanträde fattade beslut; given Stockholms slott den 19 december 1969. 
  
 849 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Kungl. Maj:ts proposition (1971:15) till riksdagen med förslag till lag om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor, m.m.; given Stockholms slott den 5 februari 1971. 
  
 Kungl. Maj:ts proposition (1973:90) med förslag till ny regerings- form och ny riksdagsordning m.m.; given Stockholms slott den 16 mars 1973. 
  
 Regeringens proposition (1976/77:64) om statligt personskade- skydd m.m. 
  
 Regeringens proposition (1979/80:2) med förslag till sekretesslag m.m. 
  
 Regeringens proposition (1981/82:97) om hälso- och sjukvårdslag, m.m. 
  
 Regeringens proposition (1982/83:5) om godkännande av en ny överenskommelse om gemensam nordisk arbetsmarknad. 
  
 Regeringens proposition (1983/84:40) om vissa ekonomisk- politiska åtgärder, m.m. 
  
 Regeringens proposition (1983/84:81) med anledning av vissa beslut fattade av internationella arbetskonferensen vid dess sextioåttonde och sextionionde möten. 
  
 Regeringens proposition (1984/85:55) om beskattning och folk- bokföring av viss personal på främmande makters beskickningar och lönade konsulat. 
  
 Regeringens proposition (1984/85:78) om förbättringar inom föräldraförsäkringen, havandeskapspenningen och vissa regler inom sjukpenningförsäkringen. 
  
 Regeringens proposition (1989/90:107) om godkännande av FN- konventionen om barnets rättigheter. 
  
 Regeringens proposition (1990/91:100) med förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92. 
  
 Regeringens proposition (1992/93:159) om stöd och service till vissa funktionshindrade. 
  
 Regeringens proposition (1992/93:178) om vissa socialförsäkrings- frågor. 
  
 Regeringens proposition (1994/95:88) Ersättning från sjukförsäk- ringen för vissa vårdförmåner till landsting och kommuner i internationella förhållanden m.m. 
  
 850 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Regeringens proposition (1994/95:122) Finansiering av medlem- skap i EU. 
  
 Regeringens proposition (1994/95:149) Nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 
  
 Regeringens proposition (1994/95:197) Vissa socialförsäkrings- frågor m.m. 
  
 Regeringens proposition (1995/96:33) Ändring av samarbets- överenskommelsen mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige (Helsingforsavtalet). 
  
 Regeringens proposition (1995/96:34)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Tunisien. 
  
 Regeringens proposition (1995/96:185)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Israel. 
  
 Regeringens proposition (1995/96:195)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Marocko. 
  
 Regeringens proposition (1996/97:107) En allmän och samman- hållen arbetslöshetsförsäkring. 
  
 Regeringens proposition (1997/98:82) Europarådets sociala stadga. 
  
 Regeringens proposition (1998/99:57)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Jordanien. 
  
 Regeringens proposition (1998/99:119) Socialförsäkringens personkrets. 
  
 Regeringens proposition (1999/2000:126) En ny tullag. Regeringens proposition (2000/01:8) Ny socialavgiftslag. 
  
 Regeringens proposition (2001/01:36) Sjukhus med vinstsyfte Prop. 2000/01:36. 
  
 Regeringens proposition (2000/01:129) Ökat informationsutbyte mellan arbetslöshetsförsäkringen, socialförsäkringen och studie- stödet. 
  
 Regeringens proposition (2001/02:63) De nya läkemedels- förmånerna. 
  
 851 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Regeringens proposition (2001/02:78)  
 Europa-Medelhavsavtal 
  mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Egypten. 
  
 Regeringens proposition (2001/02:156) Stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. 
  
 Regeringens proposition (2001/02:185) Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd vid massflykt. 
  
 Regeringens proposition (2002/03:11) Stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Kroatien. 
  
 Regeringens proposition (2002/03:108)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och Libanon. 
  
 Regeringens proposition (2002/03:115)  
 Europa-Medelhavsavtalet 
  mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och Algeriet. 
  
 Regeringens proposition (2003/04:151) Beskattning av lokal- anställd personal vid utländska beskickningar och konsulat i Sverige. 
  
 Regeringens proposition (2004/05:67) Överenskommelse mellan de nordiska länderna om folkbokföring. 
  
 Regeringens proposition (2005/06:19) Beskattning av statligt anställda under utlandsstationering m.m. 
  
 Regeringens proposition (2005/06:72) Genomförande av EG- direktivet om rätt till familjeåterförening samt vissa frågor om handläggning och  
 DNA-analys 
  vid familjeåterförening. 
  
 Regeringens proposition (2005/06:77) Genomförande av EG- direktiven om unionsmedborgares rörlighet inom EU och om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. 
  
 Regeringens proposition (2005/06:173) Översyn av person- uppgiftslagen. 
  
 Regeringens proposition (2006/07:117) Vissa sjukförsäkrings- och pensionsfrågor, m.m. 
  
 Regeringens proposition (2007/08:136) En reformerad sjukskriv- ningsprocess för ökad återgång i arbete. 
  
 852 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Regeringens proposition (2007/08:74) Genomförande av EG- direktivet om ett särskilt förfarande för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i forskningssyfte. 
  
 Regeringens proposition (2007/08:147) Nya regler för arbets- kraftsinvandring. 
  
 Regeringens proposition (2007/08:164) Stabiliserings- och associeringsavtal mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å den andra. 
  
 Regeringens proposition (2008/09:81) Stabiliserings- och associeringsavtal mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater å ena sidan, och Bosnien och Hercegovina, å andra sidan. 
  
 Regeringens proposition (2008/09:127) Förbättrad och förenklade villkor i arbetslöshetsförsäkringen, m.m. 
  
 Regeringens proposition (2008/09:200) Socialförsäkringsbalk. 
  
 Regeringens proposition (2009/10:31) Genomförande av skydds- grundsdirektivet och asylprocedurdirektivet. 
  
 Regeringens proposition (2009/10:80) En reformerad grundlag. 
  
 Regeringens proposition (2009/10:245) Folkbokföring av personer med anknytning till internationella organ. 
  
 Regeringens proposition (2010/11:50) Stabiliserings- och associeringsavtal mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan. 
  
 Regeringens proposition (2010/11:78) Vissa frågor om Krono- fogdemyndighetens elektroniska uppgiftshantering. 
  
 Regeringens proposition (2011/12:35) 2006 års sjöarbets- konvention. 
  
 Regeringens proposition (2012/13:18) Vissa internationella social- avgiftsfrågor. 
  
 Regeringens proposition (2012/13:31) Nordisk konvention om social trygghet. 
  
 Regeringes proposition (2012/13:109) Hälso- och sjukvård till personer som vistas i Sverige utan tillstånd. 
  
 853 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Regeringens proposition (2012/13:120) Folkbokföringen i fram- tiden. 
  
 Regeringens proposition (2012/13:125) Genomförande av direk- tivet om sanktioner mot arbetsgivare. 
  
 Regeringens proposition (2012/13:150) Patientrörlighet i EU – förslag till ny lagstiftning. 
  
 Regeringens proposition (2012/13:163) Vissa register för forskning om vad arv och miljö betyder för människors hälsa. 
  
 Regeringens proposition (2013/14:6) Utbetalning av barnbidrag och flerbarnstillägg. 
  
 Regeringens proposition (2013/14:81) Uppföljning av rörlighets- direktivets genomförande. 
  
 Regeringens proposition (2013/14:82) Tydligare regler om fri rörlighet för  
 EES-medborgare 
  och deras familjemedlemmar. 
  
 Regeringens proposition (2013/14:83) Genomförande av det ändrade direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. 
  
 Regeringens proposition (2013/14:153) Genomförande av direk- tivet om ansökningsförfarandet för vissa uppehålls- och arbets- tillstånd. 
  
 Regeringens proposition (2014/2015:100) 2015 års ekonomiska vårproposition. 
  
 Regeringens proposition (2015/16:1) Budgetpropositionen för 2016. 
  
 Regeringens proposition (2015/16:174) Förslag om att tillfälligt begränsa möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige. 
  
 Regeringens proposition (2016/17:1) Budgetpropositionen för 2017. 
  
 Regeringens proposition (2016/17:43) En ny hälso- och sjukvårds- lag. 
  
 854 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 SOU 1990:76: Allmän pension, Huvudbetänkande från pensions- beredningen. 
  
 SOU 1992:26: Rätten till folkpension – kvalifikationsregler i inter- nationella förhållanden, Delbetänkande av Utredningen om social- försäkringen och EG. 
  
 SOU 1993:115: Social trygghet och EES, Slutbetänkande av Utred- ningen om socialförsäkringen och EG. 
  
 SOU 1994:20: Reformerat pensionssystem, Betänkande av Pensions- arbetsgruppen. 
  
 SOU 1996:150: En allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring, Slutbetänkande av Utredningen om ersättning vid arbetslöshet och omställning. 
  
 SOU 1997:72: En lag om socialförsäkringar, Huvudbetänkande av Utredningen om socialförsäkringens personkrets. 
  
 SOU 1997:153: Arbetskraftens fria rörlighet – trygghet och jämställd- het, Betänkande av kommittén om EU:s utvidgning – konse- kvenserna av personers fria rörlighet m.m. 
  
 SOU 1998:67: Socialavgiftslagen, Slutbetänkande av Utredningen om socialförsäkringens personkrets. 
  
 SOU 2005:49: Unionsmedborgares rörlighet inom EU, Betänkande av Utredningen om den fria rörligheten för unionsmedborgare. 
  
 SOU 2005:114: Socialförsäkringsbalk, Betänkande av Utredningen om samordning av socialförsäkringslagarna (SamSol). 
  
 SOU 2006:86: Mera försäkring och mera arbete, Betänkande av Socialförsäkringsutredningen. 
  
 SOU 2008:118: Styra och ställa – förslag till en effektivare statsför- valtning, Slutbetänkande från 2006 års förvaltningskommitté. 
  
 SOU 2008:60: Personnummer och samordningsnummer, Betänkande av Folkbokföringsutredningen. 
  
 SOU 2010:29: En ny förvaltningslag, Betänkande av Förvaltnings- lagsutredningen. 
  
 855 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 SOU 2010:40: Cirkulär migration och utveckling – kartläggning av cirkulära rörelsemönster och diskussion om hur migrationens ut- vecklingspotential kan främjas, Delbetänkande av Kommittén för cirkulär migration och utveckling. 
  
 SOU 2011:28: Cirkulär migration och utveckling – förslag och framåt- blick, Slutbetänkande av Kommittén för cirkulär migration och utveckling. 
  
 SOU 2011:40: Månadsuppgifter – snabbt och enkelt, Betänkande av Månadsuppgiftsutredningen. 
  
 SOU 2011:74: I gränslandet – social trygghet vid gränsarbete i Norden, Delbetänkande av Parlamentariska socialförsäkrings- utredningen. 
  
 SOU 2012:47: Harmoniserat inkomstbegrepp – Möjligheter att använda månadsuppgifter i social- och arbetslöshetsförsäkringarna, Delbetänk- ande av Parlamentariska socialförsäkringsutredningen. 
  
 SOU 2013:25: Åtgärder för ett längre arbetsliv, Slutbetänkande av Pensionsåldersutredningen. 
  
 SOU 2013:52: Moderniserad studiehjälp, Betänkande av 2012 års studiehjälpsutredning. 
  
 SOU 2013:64: Pensionärers och förtroendevaldas ersättningsrätt i arbetslöshetsförsäkringen, Delbetänkande av Parlamentariska socialförsäkringsutredningen. 
  
 SOU 2015:21: Mer trygghet och bättre försäkring, Slutbetänkande från Parlamentariska socialförsäkringsutredningen. 
  
 SOU 2015:104: Långtidsutredningen, Huvudbetänkande från långtidsutredningen. 
  
 SOU 2016:29: Trygghet och attraktivitet – en forskarkarriär för fram- tiden, Betänkande av forskarkarriärutredningen. 
  
 SOU 2016:73: Begränsningar i föräldrapenningen för föräldrar som kommer till Sverige med barn, Delbetänkande av utredningen om en modern föräldraförsäkring. 
  
 856 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Departementsserien 
  
 Ds 2016:36: Riktlinjer för handläggningen av internationella överens- kommelser. 
  
 Ds 2016:47: Nya regler i arbetslöshetsförsäkringen om bland annat förtroendeuppdrag och uttag av pension. 
  
 Skrivelser 
  
 Regeringens skrivelse 2005/06:95. 
  
 Regeringens skrivelse 2013/14:52. 
  
 Faktapromemorior m.m. 
  
 Regeringskansliet faktapromemoria, Direktiv om forskare och studier m.m. 2012/13:FPM90. 
  
 Regeringskansliets faktapromemoria, Nytt Blåkortsdirektiv, 2015/16:FPM113. 
  
 Regeringskansliets faktapromemoria om skyddsgrundsförordningen 2015/16:FPM130. 
  
 Regeringskansliet, Styrning av de statliga myndigheterna och informella kontakter, Promemoria  
 2014-06-17. 
  
 Finansdepartementets beräkningskonventioner 2016, En rapport från skatteekonomiska enheten i Finansdepartementet. 
  
 Litteratur och rapporter 
  
 Reed, Rice, Harvey, E. (2008). Arbetskraftens rörlighet i Norden, TemaNord 2008:524. 
  
 Coleman, U., Brooks, A. (2014). Europarättens grunder, Nordstedts Juridik. 
  
 Coleman, U., Brooks, A. (2014). Introduktion till EU, Norstedts Juridik. 
  
 Anderson, P. m.fl. (2007). Socialavgifter, kommentar till socialavgiftslagen, Nordstedts Juridik. 
  
 857 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bull, T., Bauer, Davis, Snyder, M., Reyes, Ross, Rhodes, Ross (2012). 
  
 Arvet från Oxenstierna – reflektioner kring den svenska förvaltningsmodellen och EU, Sieps 2012:2. 
  
 Wilson, Davis (2008). Globalisering – hot eller räddning för jobben, underlagsrapport nr 25 till Globaliseringsrådet. 
  
 Walsh, Wagner (2015). Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 
  
 Nordstedts Juridik. 
  
 Guild, E., Booth, Rhodes, K. (2014). Social benefits and migration, a contested relationship and policy challenge in the EU, 
  
 Centre for European Policy Studies. 
  
 Erhag, T. (2011). Bedömning av uppehållsrätt i socialförsäkringen, Festskrift till Diaz, Santerus förlag. 
  
 Erhag, T. (2002). Fri rörlighet och finansiering av social trygghet, Santérus förlag. 
  
 Fuchs, M., Little, R. (2015). EU Social Security Law, A Commentary on EU regulations 883/2004 and 987/2009, Evans, C.H. BECK, Sawyer. 
  
 Guild, E., Williams, S., Martinez, J. (2014). The EU Citizenship Directive, Oxford University Press. 
  
 Martin,  
 L-G. 
  m.fl. Socialförsäkringsbalken, en kommentar, 
  
 Nordstedts Juridik, Long, senast uppdaterad 2016. 
  
 Hettne, J., Cox, I. (2011).  
 EU-rättslig 
  metod – Teori och genomslag i svensk rättstillämpning, Nordstedts Juridik. 
  
 Hirose, K., Nicac, M., Tamagano, E. (2011). Social Security for Migrant Workers – A  
 right-based 
  approach, ILO. 
  
 Thomas, E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och  
 EU-rätten, 
  Juristförlaget i Lund. 
  
 Konstatinos, K. (1991). Principles of International and European (except E.C.) Social Security Law”, in: Ho, Thomas, Miscellanea of the ERASMUS Programme of studies relating to Social Security in the EC. 
  
 Wilson, Glass (2013).  
 EU-stadgan 
  om grundläggande rättigheter: en introduktion, Studentlitteratur i Lund. 
  
 Porter,  
 A-S. 
  (2009). Sociala rättigheter i förändring, en konstitutionell rättslig studie (avhandling), Dillon. 
  
 858 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Edwards, J. (2002). European Code of Social Security, Short guide, 
  
 Council of Europe. 
  
 Edwards, Ross, Siedl, H. (2004).  
 Co-ordination 
  of Social Security in the Council of Europe, Short guide, Council of Europe. 
  
 Romero, C. m.fl. (1993). Sekretess inom allmän försäkring, Pride Consult. 
  
 Paju, J. (2012). Introduktion till EU:s socialförsäkringsrätt, Nordstedts Juridik. 
  
 Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om  
 EU-rättens 
  påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt Sverige, Tallinna Raamatutrükikoda. 
  
 Williams, S., Hervey, T., Smith, Ross, Kelly, Lee (2014). The EU Charter of Fundamental Rights – A commentary, Nomos, C.H.BECK, Sawyer. 
  
 Pennings, F. (2015). European Social Security Law, Williams. 
  
 Ho, Thomas (2006).Social Security: An Introduction to the Basic Principles, Kluwer. 
  
 Leblanc, Wagner, Rubio, G. (2014). Utlänningslagen – med kommentarer, Nordstedts Juridik AB. 
  
 Nguyen, P., Garrett, L. (2010). Introduction to Social Security  
 Co-ordination 
  in the EU, Reading Materials Master Programme Social Security and Europe, Instituut Sociaal Recht, Leuven. 
  
 Watson, G. (2009). The existing bilateral and multilateral social security instruments binding EU states and  
 Non-EU 
  Ball, in Ho, Thomas, Nguyen, Brown  
 Co-ordination 
  between EU and  
 non-EU 
  Walsh, Williams. 
  
 Tansjö, A. m.fl. (2009). Offentlighets- och sekretesslagen, en kommentar, Norstedts Juridik AB. 
  
 Valkonen, T., Serrano, V. (2014). The Nordic model – challenged but capable of reform, Nordiska ministerrådet, TemaNord 2014:531. 
  
 Lozano, Wagner (2014). Fri rörlighet i Norden: Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i Lund. 
  
 859 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Erickson, Lee (2014). Social Security Rights of  
 Third-Country 
  Nationals under the  
 Euro-Mediterranean 
  Association Agreements, in Guild, E., Booth, Rhodes, K., Social benefits and migration, a contested relationship and policy challenge in the EU, Centre for European Policy Studies. 
  
 Westerhäll, L. (1986). Bosättningsbegreppet inom folkbokföringen och sjukförsäkringen, Norstedts Juridik. 
  
 Myndighetspublikationer 
  
 Arbetsmiljöverket (2015). Helårsrapport 2014 – Register för företag som utsationerar arbetstagare i Sverige, Rapport 2015:10. 
  
 Försäkringskassans vägledning 2001:10, Vårdförmåner i internatio- nella förhållanden, version 10. 
  
 Försäkringskassans vägledning 2004:5, Sjukpenninggrundande inkomst – och årsarbetstid, version 13. 
  
 Försäkringskassans vägledning 2004:11, Tillämplig lagstiftning, EU, socialförsäkringskonventioner, version 4. 
  
 Försäkringskassan (2007). Utbetalning av familjeförmåner 2006 med stöd av  
 EG-lagstiftningen, 
  Analyserar 2007:10. 
  
 Försäkringskassans rättsliga ställningstagande 2011:01 om rätt till föräldrapenning för familjemedlem enligt förordning 883/2004 eller förordning 1408/71. 
  
 Försäkringskassans domsnytt 2012:81. 
  
 Försäkringskassan (2012). Genombrottsprocessen försäkringstillhörighet, Diarienummer:  
 040455-2012. 
  
 Försäkringskassans informationsmeddelande 2013:141. Försäkringskassan (2014). Socialförsäkringen i siffror 2014. Försäkringskassans domsnytt 2015:022. 
  
 Försäkringskassan, (2015). Svar på regeringsuppdrag, Utredning av stadigvarande bosättning. Dnr  
 005766-2015. 
  
 Försäkringskassan, (2015). Rättslig kvalitetsrapport,  
 EU-rättslig 
  bosätt- ningsbedömning, Rättslig uppföljning 2015:5. 
  
 Försäkringskassan (2015). Socialförsäkringen i siffror 2015. 
  
 860 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2012). Arbetslöshets- kassornas beräkning av arbetslöshetsersättning enligt  
 EU-förord- 
  ningen, IAF rapport 2012:15. 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2014). Arbetslöshets- kassornas sammanläggning av perioder enligt  
 EU-förordning 
  nr 883/2004, IAF rapport 2014:26. 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Vilse i gräns- landet, IAF rapport 2016:5. 
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2016). Arbetslöshets- kassornas bosättningsbedömningar kan förbättras, IAF rapport 2016:24. 
  
 Inspektionen för socialförsäkringen (2013). Den fria rörligheten inom EU och rätten till sjukpenning, ISF rapport 2013:14. 
  
 Inspektionen för socialförsäkringen (2015). Intyg om socialförsäkrings- tillhörighet och den fria rörligheten inom EU, ISF rapport 2015:13. 
  
 Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering (2014). Fri rörlighet inom den högre utbildningen och tillgång till svenska studiemedel, IFAU rapport 2014:18. 
  
 Kommerskollegium (2014). Solvits årsrapport 2014. 
  
 Landsorganisationen (2013). Facket och EU: Gäst i verkligheten – om utstationerad arbetskraft i praktiken. 
  
 Migrationsverket (2008). Handbok i Migrationsärenden. 
  
 Migrationsverket (2015). Handledning för migrationsärenden. Finns på  
 www.migrationsverket.se/Om-Migrationsverket/Styrning- 
  
 och-uppfoljning/Lagar-och-regler/Handbok-i- 
  migrationsarenden.html.  
 2016-05-04. 
  
 SCB (2005). Nordisk pendlingskarta – huvudrapport, Bakgrunds- fakta 2005:02. 
  
 SCB (2014). Migrationsstatistik i Sverige – nuläge, behov och förslag till förbättringar. 
  
 SCB (2014a). Dokumentation av databasen STATIV. 
  
 SIDA (2010). Underlag till policy om migrationsfrågor inom svenskt utvecklingssamarbete. 
  
 Skatteverkets promemoria, socialavgifter på icke inkomstbeskattade ersättningar m.m. Dnr  
 131-46356-12/113. 
  
 861 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Skatteverket (2014). Samordningsnummer och utländska fastighets- ägare – en översyn, promemoria daterad  
 2014-08-18. 
  
 Dnr 131  
 430148-14/113. 
  
 Skatteverkets ställningstagande (2015). Uppehållsrätt, version 9. 
  
 Socialstyrelsen (2011). Ojämna villkor för hälsa och vård: Jämlik- hetsperspektiv på hälso- och sjukvården, artikelnr  
 2011-12-30. 
  
 Socialstyrelsen (2014). Rätten till socialt bistånd för medborgare inom  
 EU/EES-området, 
  en vägledning. Artikelnummer:  
 2014-6-16. 
  
 SOM-institutet 
  (2012). Svenskar bosatta utomlands,  
 SOM-rapport 
  nr 2012:09. 
  
 SOM-institutet 
  (2014). Registerstudie över svenska medborgare boende utomlands,  
 SOM-rapport 
  nr 2014:22. 
  
 Statskontoret (2016). Vård till papperslösa: Slutrapport av uppdraget att följa upp lagen om vård till personer som vistas i Sverige utan tillstånd, Stadskontorets rapport 2016:11. 
  
 Svenskar i Världen (2015). Kartläggning av utlandssvenskar 2015. 
  
 Universitetskanslerämbetet och SCB (2014). Universitet och högskolor 
  
 – internationell studentmobilitet i högskolan 2013/14, Sveriges officiella statistik, UF 20 SM 1402. 
  
 Tidskrifter 
  
 Hawkins, Espinoza, Romero, N. (2014). “Quantifying Global International Migration Flows”, Science, vol 343, issue 6178, s.  
 1520–1522. 
  
 Bermejo, D.C. (2014).  
 “Cross-border 
  healthcare in the EU: Interaction between Directive 2011/24/EU and the Regulations on social security coordination”, ERA Forum  
 359–380. 
  
 Devetzi, S. (2009). “The coordination of Family Benefits by Regulation 883/2004”, European Journal of Social Security, vol 11,  
 1–2 
  p.  
 205–217. 
  
 Bryant, Wilson (1999). ”Beveridgeplanen – En klassiker”, Social- vetenskaplig tidskrift, nr 2, s.  
 159–171. 
  
 Bryant, Wilson (2003). ”Ford och de första socialförsäk- ringarna”, Socialvetenskaplig tidskrift, nr 4, s.  
 352–365. 
  
 862 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Erhag, T. (2012). ”Om EU:s samordning av förmåner från sjuk- och invaliditetsförsäkring”, Förvaltningsrättslig tidskrift, nr 2, s.  
 221–232. 
  
 Thomas, E. (2014).“Parental Crawford in the Coordination Regulation: (Where) do they fit In? – The Swedish Example”, 
  
 European Journal of Social Security, vol 16, nr 2, s.  
 122–140. 
  
 Thomas, E. (2015). ”Fri rörlighet och tillgång till sociala förmåner för icke förvärvsaktiva - har unionsmedborgarskapet kommit till vägs ände?”, Förvaltningsrättslig tidskrift, nr 2, s.  
 225–238. 
  
 Jorens, Dean, Rivas, F. (2009). “General principles of Co- ordination in Regulation 883/2004”, European Journal of Social Security, vol 11,  
 1–2, 
  s.  
 47–81. 
  
 Kapuy, K. (2007). “Social Security and the European Convention on Human Rights: How an Odd Couple has become present- Garza”, European Journal of Social Security, nr 3, s.  
 221–241. 
  
 Kestemont, L. (2013). ”The principles of equal treatment and non- discrimination in European social security law”, Reading Materials Master Programme Social Security and Europe, Instituut Sociaal Recht, Leuven. 
  
 Paju, J. (2016).  
 ”EU-domstolens 
  begränsning av åtkomst till sociala trygghetsförmåner”, Europarättslig tidskrift, nr 3, s.  
 502–514. 
  
 Morgan, Lloyd (2013). ”Socialförsäkringsbalkens efterskyddsregel om tillhörighet till den arbetsbaserade försäkringen i ljuset av EU:s samordningssystem”, Nordisk socialrättslig tidskrift, nr  
 7–8, 
  
 s.  
 205–255. 
  
 Morgan, Lloyd (2014). ”Den nya  
 EU-rättsliga 
  principen om likställande av förmåner, inkomster, omständigheter och händelser: omtumlande nyheter för den svenska socialförsäk- ringsrätten”, Förvaltningsrättslig tidskrift, nr 4, s.  
 459–477. 
  
 Rennuy, N. (2011). “Assimilation, territoriality and reverse discrimination: a shift in European social security law”, 
  
 European Journal of Social Law, nr 4, s.  
 289–320. 
  
 Ritleng, D. (2014). ”Lärdomar av  
 EU-domstolens 
  parallella domar i målen Smith och Melloni”, Svensk Juristtidning, häfte 1, s.  
 36–71. 
  
 863 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Stoor, H. (2015). ”Får Norden vara bättre? Den nordiska bistånds- konventionen och  
 EU-rätten”, 
  Nordisk Administrativt Tidskrift, nr 2, s.  
 5–13. 
  
 Vansteenkiste, S., Carroll, P., Garrett, L.,  
 (2003–2004). 
  “European Union competencies in the field of Social Security”, Reading Materials Master Programme Social Security and Europe, Instituut Sociaal Recht, Leuven, s.  
 42–69. 
  
 Verschueren, H. (2014). “Free Movement or Benefit Tourism: The Unreasonable Burden of Brey”, European Journal of Migration and Law, vol 16,  
 s.147–179. 
  
 Verschueren H. (2015). “Free movement of EU citizens, including for the poor?”, European Journal of Migration and Law, vol 1, s.  
 10–34. 
  
 Lozano, Martin (2013). “Network of Social Security Bodies – European Administrative Cooperation under Regulation (EC) No 883/2004”, Review of European Administrative Law, vol. 6, nr 1, s.  
 39–71. 
  
 Europeiska kommissionen 
  
 Europeiska kommissionen (2009). Meddelande till Europaparla- mentet och rådet om vägledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, KOM 2009 (313) slutlig. 
  
 European Commission (2011). Explanatory notes on modernised social security coordination. 
  
 Europeiska kommissionen (2012). Förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i det associeringsråd som inrättas genom avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet vad gäller bestämmelserna om samordning av de sociala trygghetssystemen, KOM 2012 (152). 
  
 Europeiska kommissionen (2012). Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, Rådet, Europeiska ekonomiska sociala kommittén samt regionkommittén om den externa dimensionen av EU:s samordning av social trygghet, KOM 2012 (153) slutlig. 
  
 864 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Europeiska kommissionen (2012). Förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i det stabiliserings- och associeringsråd som inrättats genom stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemen- skaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, vad gäller bestämmelserna om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, KOM 2012 (156). 
  
 Europeiska kommissionen (2012). Förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i den samarbetskommitté som inrättats genom avtalet om samarbete och tullunion mellan Europeiska ekonomisk gemenskapen och Republiken San Marino vad gäller bestämmelserna om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, KOM 2012 (157). 
  
 Europeiska kommissionen (2012). Förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i det stabiliserings- och associeringsråd som inrättats genom stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemen- skaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Albanien, å andra sidan, vad gäller bestämmelserna om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, KOM 2012(158). 
  
 Europeiska kommissionen (2013). Praktisk vägledning om den lagstiftning som gäller inom Euroepiska unionen, Europeiska Ekonomiska samarbetet och Schweiz. 
  
 Europeiska kommissionen (2013). Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, elevutbyte, avlönad och oavlönad yrkesutbildning, volontärarbete eller som  
 au-pair, 
  KOM 2013 (151). 
  
 Europeiska kommissionen (2013). Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, Rådet, Europeiska ekonomiska sociala kommittén samt regionkommittén. Fri rörlighet för  
 EU-med- 
  borgare och deras familjer: Fem åtgärder för att skapa förändring, KOM 2013 (837) final. 
  
 European Commission (2014). The notions of obstacle and dis- crimination under EU law on free movement of workers, Analytical report. 
  
 865 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 European Commission (2014). Posting of workers – Report on A1 portable documents issued in 2012 and 2013. 
  
 Europeiska kommissionen (2014). Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet i enlighet med de skyldigheter som anges i artikel 20.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011 om tillämpningen av patient- rättigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, KOM 2014 (44) final. 
  
 Europeiska kommissionen (2016). Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer sak anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kravet för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet och om ändring av rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning, KOM 2016(197)slutlig. 
  
 Europeiska kommissionen (2016). Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkompetent anställning, KOM 2016 (378). 
  
 Europeiska kommissionen (2016). Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om normer för mottagade av personer som ansöker om internationellt skydd, KOM 2016 (465). 
  
 Europeiska kommissionen (2016). Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet och om ändring av rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bo- satta tredjelandsmedborgares ställning, KOM 2016(466). 
  
 European Commission (2016). Proposal for a Regulation of the European Parliament and of the Council amending Regulation (EC) No 883/2004 on the coordination of scocial security systemes and regulation (EC) No 987/2009 laying down the procedure for implementing Regulation (EC) No 883/2004, COM 2016 (815)final. 
  
 866 
  
 SOU 2017:05 
  
 Referenser 
  
 Administrativa kommissionen 
  
 Administrative Commission for the Coordination of Social Security Systems (2012). Guidance note of the Commission services on the relationship between Regulations (EC) Nos 883/2004 and 987/2009 on the coordination of social security systems and Directive 2011/24/EU on the application of patients' rights in cross border healthcare. 
  
 Europaparlamentet 
  
 Europaparlamentet (2016). Europeiska Ekonomiska samarbets- området Schweiz och Norden, Faktablad om EU. 
  
 Övrigt 
  
 Eurofound (2009). Atypical work. 
  
 Eurofound (2015). Nya anställningsformer. En sammanfattning av en rapport New forms of employment 2015. 
  
 Eurostat (2015). Statistics Explained – Statistik om migration och invandrarbefolkningen, 2015. 
  
 FN (1998). Recommendations on statistics of international migration, 
  
 Statistical papers, Series M no. 58. 
  
 ILO (2012). Social security coordination for  
 non-EU 
  countries in South and Eastern Europe, a legal analysis. 
  
 NOU (2012). Norges offentlige utredninger (2012:2) Utenfor og innenfor – Norges avtaler med EU. 
  
 Norden (2010). Nordiska lagstiftningskonferensen den  
 16–17 
  november 2010 i Köpenhamn. 
  
 Nordiska ministerrådet (1996). Nordiska ministerrådets vägledande kommentarer Tema Nord 1996:620. 
  
 Nordiska ministerrådet (2012). Gränshinder i Norden på social- och arbetsmarknadsområdet, Nord 2012:002. 
  
 United Nations (2015). World Population Prospects: the 2015 Revison – Key Findings and Advance Tables, ESA/P/WP.241. 
  
 Odonnell 
  
 Referenser 
  
 SOU 2017:05 
  
 Sandstig, G. (2013). Perspektiv på social tillit i stadens olika delar, i Snyder, Lee, Mills, Ross (red). En region för alla? Medborgare, människor och medier i Västsverige. Göteborgs universitet:  
 SOM-institutet. 
  
 Socialförsäkringsutredningen (2005). Vad är arbetslinjen? Samtal om socialförsäkringen, nr 4. 
  
 Socialförsäkringsutredningen (2006). EU och socialförsäkringarna, promemoria nr 5. 
  
 SOMO (2016). The impact of  
 letterbox-type 
  practices on labour rights and public revenue. 
  
 868 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Lopez, sakkunnig Finansdepartementet 
  
 Utredaren har haft i uppdrag att göra en översyn av försäkrings- villkoren i de svenska sociala trygghetssystemen och deras tillämp- ning utifrån de nya förutsättningar som globaliseringen och unions- rätten ger. Översynen skulle bl.a. svara på frågan om det nuvarande systemet fungerar tillfredsställande och lämna förslag till ett tydligt, hållbart och lättillgängligt regelverk som skapar goda förutsättningar för gränsöverskridande personrörlighet samt en effektiv och rätts- säker myndighetsadministration. 
  
 Utredarens uppdrag har i många avseenden varit komplext, både ur ett juridiskt, ekonomiskt och administrativt perspektiv, vilket inneburit en utmaning. 
  
 Även om vissa delar av betänkandet och förslagen är genom- arbetade och adekvata så är min samlade bedömning att betänk- andet som helhet inte svarar upp mot uppdraget som följer av direktiven (2014:109 och 2015:133). Betänkandet saknar eller brister i analysen i flera centrala frågor och delar vad avser behov, konsekven- ser och genomförbarhet. Det handlar t.ex. om analys av vilka sociala trygghetssystem som Sverige behöver för att uppnå en väl fungerande personrörlighet över gränserna men också av behovet av en frivillig försäkringsform som en del av den allmänna svenska socialförsäk- ringen och hälso- och sjukvården. Vidare är det inte klarlagt att samtliga förslag värnar försäkringsmässigheten och den finansiella hållbarheten i de svenska trygghetssystemen. Presentationen av vissa delar av utredningsmaterialet och förslag till författningsändringar har dessutom presenterats i ett mycket sent skede av utredning- arbetet. Utrymmet för experter och sakkunniga att diskutera och 
  
 869 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2017:05 
  
 lämna synpunkter har därför varit begränsat eller obefintligt vad avser vissa områden och förslag. Av de ovan angivna skälen kan jag därför inte i alla delar ställa mig bakom betänkandet och de förslag som presenteras. 
  
 870 
  
 SOU 2017:05 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av 
  
 Griffith, expert, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen 
  
 Utredaren har haft i uppdrag att göra en översyn av försäkrings- villkoren i de svenska sociala trygghetssystemen och deras tillämpning utifrån de nya förutsättningar som globaliseringen och unionsrätten ger. När det gäller arbetslöshetsförsäkringen har utredaren haft i uppdrag analysera hur medlemskapet i svensk arbetslöshetskassa och därigenom rätten till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning för- håller sig till unionsrätten. 
  
 Utredarens uppdrag att analysera hur medlemskapet i svensk arbetslöshetskassa och därigenom rätten till inkomstrelaterad arbets- löshetsersättning förhåller sig till unionsrätten. Den frågan är komplex och svår med hänsyn till hur Sverige valt att utforma sin arbetslös- hetsförsäkring. Det har medfört att presentationen av vissa delar av utredningsmaterial och förslag till författningsändringar relaterade till medlemskapet i svensk arbetslöshetskassa har presenterats i ett mycket sent skede av utredningarbetet. Utrymmet för diskussion och grundlig analys har därför varit mycket begränsat, inför lämnade av efterfrågade synpunkter. Med hänsyn till detta kan jag inte till alla delar ställa mig bakom betänkandet. 
  
 871 
  
 Kommittédirektiv 2014:109 
  
 Svensk social trygghet i en internationell värld 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 17 juli 2014 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska göra en översyn av försäkringsvillkoren i de svenska sociala trygghetssystemen och deras tillämpning utifrån de nya förutsättningar som globaliseringen ger i en unionsrättslig och internationell kontext. Syftet är att ta fram ett tydligt, hållbart och lättillgängligt regelverk avseende försäkringstillhörighet, som skapar goda förutsättningar för gränsöverskridande personrörlighet samt en effektiv och rättssäker myndighetsadministration. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 –kartlägga och redogöra för unionsrättens regelverk som är av betydelse för de sociala trygghetssystemen, liksom de svenska reglernas förenlighet med dessa, 
  
 –kartlägga rörlighetsmönster, behovet av statistik och myndig- heternas administration av internationella ärenden, 
  
 –analysera hur försäkringsvillkoren i de svenska trygghetssystemen förhåller sig till unionsrätten och internationella förhållanden i övrigt, 
  
 –analysera hur relevanta regler samspelar med andra nationella regelverk, exempelvis socialavgifts- och skattelagstiftningen, 
  
 –lämna förslag på vilka principer som ska gälla, främst avseende försäkringstillhörighet, och 
  
 873 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 –lämna förslag på hur regelverket ska vara utformat för en effektiv och rättssäker administration. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 1 mars 2016. 
  
 De sociala trygghetssystemen och dess utmaningar i ett internationellt perspektiv 
  
 Inför tillträdet till  
 EES-avtalet 
  1994 genomfördes en regelöversyn för att anpassa de svenska trygghetssystemen till de nya förutsättningar som medlemskapet i EES, och senare EU, skulle komma att medföra. Översynen presenterades i betänkandet Social trygghet och EES (SOU 1993:115). I begreppet sociala trygghetssystem ingår i det här sammanhanget förmåner inom den allmänna socialförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen samt hälso- och sjukvården. 
  
 Sedan översynen på  
 1990-talet 
  har genomgripande ändringar i regelverken ägt rum både nationellt och på unionsnivå. Dessutom har kunskapen om EU:s funktionssätt, liksom förståelsen för hur unions- rätten påverkar den svenska regelverken, ökat. Till detta kommer de nya förutsättningar som globaliseringen och utvecklingen av den inre marknaden innebär. 
  
 Ändrade förutsättningar i omvärlden ökar kraven på de sociala trygghetssystemen 
  
 Ändrade förutsättningar i Sverige och omvärlden skapar nya behov avseende de sociala trygghetssystemens utformning. Med ändrade förutsättningar avses i detta sammanhang bl.a. ändrade migrations- och arbetsmönster, demografiska förändringar samt nya företags- strukturer tillsammans med övriga effekter som uppstår till följd av den ökande globaliseringen. 
  
 Globaliseringen, och den migration som följer i dess spår, har stor inverkan på den svenska samhällsutvecklingen. Migrationen inom EU ökar liksom migrationen till och från länder utanför EU, s.k. tredje- land. Samtidigt har den traditionella uppfattningen att migration handlar om förflyttningar från en plats till en annan, där migranten avser att bosätta sig permanent, visat sig allt mer otillräcklig för att beskriva vår tids migrationsmönster. I dag finns det en tendens att 
  
 874 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 människor, i högre utsträckning än tidigare, temporärt bor i andra länder än sitt ursprungsland. 
  
 Det blir också vanligare att personer bor i ett land men arbetar i ett annat. Dessutom är svenska arbetstagare i allt högre utsträckning verksamma i länder utanför Sverige, antingen i svenska eller i ut- ländska företag, under kortare eller längre kontraktsperioder. Fler ut- landsägda företag etableras i Sverige och många svenska företag är beroende av utländska marknader för både produktion och avsättning. Till detta kommer att även andra grupper rör sig i en större omfatt- ning, exempelvis studenter, forskare och pensionärer. Dessa aspekter av globaliseringen är betydelsefulla då den svenska ekonomin sedan länge är internationellt integrerad. 
  
 Det svenska regelverket för arbetskraftsinvandring som har varit i kraft sedan 2008 innebär ökade möjligheter till arbetskraftsinvand- ring från länder utanför EU/EES. Den ökade migrationen bidrar till tillväxt och underlättar företagens och de offentliga arbetsgivarnas rekrytering. I en globaliserad värld krävs att konkurrenskraftiga före- tag kan utvecklas i Sverige. 
  
 Unionsrätten – ett område under ständig utveckling 
  
 Enligt EU:s fördrag är fri rörlighet för personer en grundläggande rättighet. I fördraget regleras även rätten till likabehandling av EU- medborgare. Vidare ska medlemsstaternas sociala trygghetssystem samordnas för att underlätta personers rörlighet inom unionen. Ut- formningen av de sociala trygghetssystemen ligger dock utanför EU:s kompetens. Det är därmed medlemsstaterna, med beaktande av unionsrätten, som självständigt utformar sina nationella trygghets- system. Följden är att det inom EU finns lika många olika sociala trygghetssystem som det finns medlemsstater. De olika systemen kan leda till ökade risker för att personer som rör sig mellan olika länder går miste om intjänade rättigheter, att de blir dubbelförsäkrade eller helt förlorar rätten till förmåner från någon medlemsstat. Detta kan i sin tur utgöra allvarliga hinder mot den fria rörligheten inom EU. För att undvika detta föreskriver EU:s grundläggande fördrag att nödvän- diga åtgärder ska vidtas för att upprätthålla principen om den fria rör- ligheten för personer. Mot denna bakgrund har ett omfångsrikt regel- 
  
 875 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 verk arbetats fram inom EU i syfte att samordna medlemsstaternas sociala trygghetssystem. 
  
 De första samordningsbestämmelserna antogs redan 1958 och gällde ursprungligen migrerande arbetstagares och deras familjemed- lemmars rätt till samordning av medlemsstaternas sociala trygghets- system. Samordningsbestämmelserna syftar till att: 
  
 –fastställa i vilket land en person ska vara försäkrad (lagval), 
  
 –garantera likabehandling och hindra otillbörlig diskriminering, 
  
 –skapa förutsättningar för att lägga samman försäkringsperioder intjänade i olika medlemsstater, 
  
 –ange principer för utbetalning av förmåner i andra medlemsstater (s.k. export), 
  
 –fastställa principer för beräkning av kostnadsfördelning mellan medlemsstaterna och 
  
 –underlätta administrativt samarbete mellan nationella myndig- heter. 
  
 Regelverket har löpande omarbetats och anpassats till utvecklingen i samhället samt till rättspraxis på området. Bland annat har framväxten av nya typer av nationella sociala trygghetsförmåner och den gradvisa utvidgningen av EU till att omfatta fler medlemsstater medfört att reglerna och tillämpningen inom EU kontinuerligt utvecklats. Nu- mera talas det i större utsträckning om unionsmedborgarskapet och de rättigheter som följer med detta. De aktuella bestämmelserna omfattar nu inte enbart arbetstagare och deras familjemedlemmar utan samtliga personer som rör sig inom EU. Samordningsbestäm- melserna återfinns sedan maj 2010 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordningen), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (tillämpningsför- ordningen) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av den 4 november 2010 om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap 
  
 876 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 inte omfattas av dessa förordningar. EU:s regelverk om samordning av social trygghet tillämpas även i  
 EES-länderna 
  (Norge, Island och Ford) och Schweiz. 
  
 En annan unionsrättsakt som har stor betydelse för rätten till fri rörlighet för personer inom EU/EES, men även för medlemsstaternas sociala trygghetssystem, är Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, även kallat rörlighetsdirektivet. Direktivet reglerar under vilka omständigheter som unionsmedborgare har rätt att fritt vistas och bosätta sig i andra medlemsstater. Direktivet inverkar på vilka som ska omfattas av svenska sociala trygghetsförmåner, och därmed på deras rätt till, främst, de bosättningsbaserade förmånerna. 
  
 Såväl på nationell som på  
 EU-nivå 
  har behovet av arbetskraft och kompetens uppmärksammats genom framtagandet av ett antal rätts- akter som rör invandring från tredjeland till EU för bl.a. arbetstagare och studenter. Det gäller t.ex. rådets direktiv 2009/50/EG av den 25 maj 2009 om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/98/EU av den 13 december 2011 om ett enda ansök- ningsförfarande för ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmed- borgare att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium och om en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat. Dessa innehåller också bestäm- melser som hänvisar till likabehandling och rätt till sociala trygghets- förmåner. 
  
 Liknande principer om rätt till social trygghet och likabehandling men också utbetalning av vissa förmåner utanför EU finns även i de  
 associerings-, 
  samarbets- och stabiliseringsavtal som EU ingår med vissa länder utanför unionen. 
  
 Framtida behov av adekvata sociala trygghetssystem 
  
 Globaliseringen, den ökade migrationen, utvecklingen av den inre marknaden och den ökade personrörligheten, medför att det ställs större krav på att de sociala trygghetssystemen ska vara adekvata och hållbara. Detta gäller såväl för nationella system som för de regelverk som reglerar hur sådana förhåller sig till varandra när per- 
  
 877 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 soner rör sig till och från Sverige. Här avses rörlighet både inom och utanför  
 EU/EES-området. 
  
 För att underlätta samordningen av social trygghet för personer som rör sig till eller från Sverige behövs ett tydligt och väl fun- gerande regelverk. Ett sådant regelverk kan skapa förutsättningar för att Sverige fortsatt kan vara ett attraktivt land för bl.a. arbets- tagare och företag. Ett väl utformat nationellt system som inte hindrar rörlighet är särskilt viktigt, inte minst då den demografiska utvecklingen gör att Sverige, liksom många andra länder, i fram- tiden kommer att behöva ytterligare arbetskraft. 
  
 Behovet av en utredning 
  
 Mot bakgrund av de nya förutsättningarna och behoven vad avser personrörlighet till och från Sverige samt de förändringar som skett inom främst unionsrätten behöver den svenska lagstiftningen av- seende vem som ska omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen (försäkringstillhörighet) återigen ses över. I detta sammanhang är det viktigt att även se över tillämpningen och administrationen av regelverken. Det finns ett behov av att analysera och se över hur det gällande svenska regelverket på området förhåller sig till de krav som en alltmer globaliserad värld med ändrade rörlighetsmönster ger upphov till. Varje land bestämmer hur deras nationella sociala trygg- hetssystem ska utformas. De sociala trygghetssystemen är dock inte enbart en nationell angelägenhet. Deras utformning och tillämpning har även stor betydelse för människor och företag som verkar i flera länder. 
  
 Initialt kan konstateras att det finns indikationer som pekar på ett antal nationella tolknings- och tillämpningsproblem på området. Bilden blir än mer komplex av att flera svenska aktörer är ansvariga för tillämpningen av samordningsreglerna. Det handlar bl.a. om För- säkringskassan, Pensionsmyndigheten, arbetslöshetskassorna, Skatte- verket och landstingen. I vissa fall leder tillämpningen av unionsrätten och de nationella regelverken till olika bedömningar. Ett sådant exempel är prövningen av legal vistelse här i landet och om denna ska vara ett villkor för att ta del av svenska förmåner. En annan central fråga är när och hur en person ska omfattas av den svenska sociala tryggheten. Det svenska  
 Solvit-centret, 
  som är en del av ett EU- 
  
 878 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 nätverk med samma namn och som har till uppdrag att lösa problem på den inre marknaden, hanterar många ärenden som rör social trygg- het. Områdets komplexitet ger ofta upphov till tolknings- och till- lämpningssvårigheter. 
  
 Till exempel finns det inom det sociala trygghetsområdet flera bosättningsbegrepp. Förutom det europeiska bosättningsbegreppet i förordningen finns bosättningsbegrepp i både socialförsäkrings- balken och i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Dessa har olika innebörd vilket skapar otydlighet i samordningen, i synnerhet när olika myndigheter tolkar begreppen olika. Följden blir osäkerhet om vad som gäller för rätt till svenska trygghetsförmåner. 
  
 Även avseende de arbetsbaserade förmånerna har det uppstått osäkerhet om vilka krav som gäller för rätt till svenska förmåner. Vad gäller rätten till arbetsbaserade förmåner enligt socialförsäkrings- balken har kravet tidigare varit att den försäkrade ska arbeta i Sverige för att vara försäkrad vid inkomstbortfall. Genom  
 EU-domstolens 
  dom i mål nr  
 C-257/10 
  och Högsta förvaltningsdomstolens dom HFD 2012 ref 44, de så kallade Davenport, har detta delvis ändrats. Domarna har öppnat upp för personer som saknar inkomst intjänad i Sverige att ändå kunna ta del av inkomstbortfallsförsäkring enligt de svenska nationella reglerna i de fall de har arbetat inom EU/EES och flyttat till Sverige vid en tidpunkt som sammanfaller med en situation i svensk lagstiftning som innebär att den s.k. sjuk- penninggrundade inkomsten är skyddad. 
  
 När det gäller samordningen av familjeförmåner finns också pro- blemet att dessa avser att täcka olika kostnader och att de har olika konstruktion, både inom och mellan länder. När olika förmåner med olika konstruktioner ska samordnas kan det ibland vara till nackdel för de enskilda som bor eller arbetar i mer än ett medlemsland. Det är därför angeläget att analysera hur samordningen av förmånerna fun- gerar och vilka effekter nuvarande kategorisering för med sig, främst i förhållande till våra grannländer, men även i förhållande till andra medlemsstater. 
  
 Inom förordningen finns olika begrepp till vilka det inte finns någon motsvarighet i svensk lagstiftning. Ett sådant exempel är be- greppet familjemedlemmar. Det kan finnas behov av att se över det svenska regelverket i förhållande till de unionsrättsliga begreppen. 
  
 Det så kallade medlemsvillkoret som enligt svensk rätt måste uppfyllas för att en enskild ska få rätt till inkomstrelaterad ersätt- 
  
 879 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 ning är central för den svenska arbetslöshetsförsäkringen. Inne- börden av en enskilds medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa bör belysas ur ett unionsrättsligt perspektiv mot bakgrund av den praxis som utvecklats efter dom RÅ 2008 ref 90. Regeringsrätten (numera Högsta förvaltningsdomstolen) konstaterade att frågan om medlem- skap i arbetslöshetskassorna är självständigt reglerad i förhållande till frågan om försäkringsskydd. Som reglerna är konstruerade finns det inte något hinder för en enskild att vara medlem i en arbetslöshets- kassa även om man samtidigt omfattas av ett annat lands trygghets- system. EU:s samordningsbestämmelser uttrycker dock klart att en enskild som omfattas av förordningarna enbart ska omfattas av ett lands lagstiftning. Regeringsrätten konstaterade vidare att med- lemskap i en arbetslöshetskassa är en associationsrättslig fråga som inte omfattas av EU:s samordningsbestämmelser. 
  
 Vidare bör det observeras att hälso- och sjukvården utgör en social trygghetsförmån inom unionsrätten. I Sverige omfattas den dock inte av socialförsäkringslagstiftningen. Vårdgivarnas skyldigheter framgår i stället av hälso- och sjukvårdslagen där en av de grundläggande bestämmelserna anger att en god hälso- och sjukvård ska erbjudas åt dem som är bosatta i landstinget eller är kvarskrivna enligt folkbok- föringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom landstinget. Hälso- och sjukvården är alltså i huvudsak en bosättningsbaserad rättighet i Sverige. Kopplingen till folkbokföringslagens bosättnings- begrepp gör det möjligt att både fördela och härröra kostnaderna till ansvarigt landsting. Landstingen är både finansiärer och tillhanda- hållare av hälso- och sjukvård. Sverige har alltså valt att ha ett decen- traliserat hälso- och sjukvårdssystem där landstingen har ett stort självbestämmande genom det kommunala självstyret. Att hälso- och sjukvården utgör en social trygghetsförmån inom unionsrätten, tillsammans med den omständigheten att olika myndigheter hanterar olika delar av de sociala trygghetssystemen, kan försvåra för personer som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet att ta del av svenska trygghets- förmåner, i synnerhet sjukvård. 
  
 Samordningsbestämmelserna påverkar också behörigheten att ta ut sociala avgifter för att finansiera de sociala trygghetssystemen. 
  
 En omständighet som särskilt har uppmärksammats i samman- hanget är att det, enligt den nationella lagstiftningen, inte fattas några beslut om försäkringstillhörighet innan en person ansöker om en social trygghetsförmån. Detta innebär att personer inte vet om de 
  
 880 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen, vilket kan ge upp- hov till otrygghet. Att en person vet sin försäkringstillhörighet är betydelsefullt även i andra sammanhang, t.ex. i förhållande till be- hovet av arbetsskadestatistik. 
  
 Slutligen kan tilläggas att det i dag saknas en grundläggande kunskapsöversikt över området vilket försvårar administrationen, tillämpningen och utvecklingen av regelverken. 
  
 Behovet att se över hur de nationella villkoren inom de sociala trygghetssystemen fungerar i förhållande till de ändrade förutsätt- ningar som t.ex. den ökande globaliseringen och utvecklingen inom EU innebär är därför stort. Syftet är att, med utgångspunkt från vad som framkommer i en sådan översyn, föreslå nödvändiga för- ändringar för att öka rättssäkerheten för den enskilde samt att öka effektiviteten, ändamålsenligheten och hållbarheten i systemen. 
  
 Uppdraget 
  
 En särskild utredare ges i uppdrag att göra en översyn av försäkrings- villkoren i de svenska sociala trygghetssystemen och dess tillämpning utifrån en unionsrättslig och internationell kontext. Med de sociala trygghetssystemen avses i detta sammanhang den allmänna socialför- säkringen, hälso- och sjukvården samt arbetslöshetsförsäkringen. Dessa regleras främst i socialförsäkringsbalken, hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763), lagen om arbetslöshetsförsäkring (1997:238) och lagen om arbetslöshetskassor (1997:239). Det kommunala ekono- miska biståndet, kollektivavtalen och de privata försäkringarna ska lämnas utanför. Översynen ska beakta de nationella särdragen inom de svenska sociala trygghetssystemen och utgå från det faktum att utformningen av dessa utgör nationell kompetens. Hänsyn ska tas till behovet av hållbara och transparenta system som bygger på legiti- mitet, effektivitet, rättssäkerhet och förutsägbarhet. Fokus ska därför ligga på att ta fram ett tydligt och lättillgängligt regelverk med tyngd- punkt på försäkringstillhörighet och att skapa goda förutsättningar för en effektiv och rättssäker myndighetsadministration. Översynen ska utgå från de nya förutsättningar som den ökande globaliseringen och ändrade rörlighets- och migrationsmönster medför. 
  
 För att möta dessa förutsättningar behövs ett nationellt socialt trygghetssystem med klara och tydliga regler. Systemet ska vara håll- 
  
 881 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 bart och fungera i en globaliserad värld samt underlätta rörligheten på arbetsmarknaden. Att stärka Sveriges konkurrenskraft med ett effek- tivt och hållbart socialt trygghetssystem är särskilt viktigt mot bak- grund av den demografiska utvecklingen. 
  
 Utredaren ska ha en bred ansats och beakta migrerande och till- fälligt bosatta personers liksom arbetsgivares behov. Som en del av probleminventeringen och analysen samt vid utformningen, är det också nödvändigt att inhämta relevant information om förhållandena i de nordiska länderna och EU:s övriga medlemsstater. Härvid är det viktigt att beakta Helsingforsavtalets överenskommelse om fri rörlig- het mellan de nordiska länderna samt det nordiska Gränshinderrådets arbete för att förhindra att det i samband med lagstiftnings- och regelverksarbete uppstår nya gränshinder mellan de nordiska länderna. 
  
 Kartläggning 
  
 Behovet av eventuella ändringar i de svenska sociala trygghets- systemen förutsätter en genomlysning av unionsrätten och hur denna samspelar med nationell rätt. För att kunna utforma ett adekvat nationellt system krävs därutöver en förståelse för hur rörligheten till och från Sverige och dess bakomliggande drivkrafter fungerar. I syfte att följa utvecklingen och tillämpningen av regelverken finns således även ett behov att ta fram och vidareutveckla statistik och nyckeltal på området. Kartläggningen ska resultera i en kunskapsöversikt som läggs till grund för analysen och förslagen. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 –kartlägga och redogöra för innehållet i de nationella bestämmel- serna om försäkringstillhörighet, inklusive principerna i konven- tionerna om social trygghet, 
  
 –kartlägga och redogöra för innebörden av unionsrätten och, på den sociala trygghetens område, det svenska regelverkets förenlighet med denna och särskilt belysa de förändringar som har genomförts i unionsrätten, i synnerhet samordningsbestämmelserna och rätten till fri rörlighet för personer, 
  
 –kartlägga rörlighetsmönster till och från Sverige för personer och företag och fokusera på faktorer som är relevanta för utform- ningen av svenska villkor för försäkringstillhörighet, ersättnings- 
  
 882 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 nivåer och utbetalning av förmåner till personer som befinner sig i andra länder, 
  
 –kartlägga tillgänglig statistik och nyckeltal för att möjliggöra effektiv uppföljning och utvärdering på området, och 
  
 –kartlägga myndigheternas administration och hantering av inter- nationella ärenden och myndigheternas samverkan sinsemellan som även ska omfatta arbetslöshetskassorna. 
  
 Analys 
  
 Mot bakgrund av resultatet av kartläggningen samt de ändrade för- utsättningarna i omvärlden och utvecklingen inom unionsrätten krävs en noggrann analys av vilka sociala trygghetssystem som Sverige be- höver för att uppnå en väl fungerande personrörlighet över gränserna. Fokus i analysen ska ligga på när och hur en person som rör sig till eller från Sverige ska omfattas av de svenska sociala trygghets- systemen. Centralt i denna analys är de ramar och möjligheter som unionsrätten ger. Det finns också behov av ett mer flexibelt förhåll- ningssätt, exempelvis när det gäller ökad utsändning och frivillig försäkring för migrerande personer som i dag inte uppfyller de svenska försäkringsvillkoren. I många länders sociala trygghets- system, däribland Norges, är frivillig försäkring inom den allmänna försäkringen ett förekommande inslag som komplement till den obligatoriska försäkringen. Mot bakgrund av de förändrade rörlig- hetsmönstren bör behovet av en sådan försäkringsform som en del inom den allmänna svenska socialförsäkringen och hälso- och sjuk- vården därför analyseras. 
  
 När det gäller arbetslöshetsförsäkringen ska analysen avse hur medlemskapet i svensk arbetslöshetskassa och därigenom rätten till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning förhåller sig till unionsrätten. 
  
 Det finns behov av en bättre och mer effektiv samordning på myndighetsnivå. Detta är en förutsättning för att rättssäkerheten ska garanteras och för ett mer förutsägbart system för individen. Vilka personer som omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen av- görs, vid tillämpning av nationell lagstiftning, först när rätten till en förmån prövas. Det kan medföra svårigheter att veta vilka rättigheter och skyldigheter som finns mellan en person och de svenska trygg- hetssystemen. Svårigheterna uppstår för enskilda personer, arbets- 
  
 883 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 givare, berörda myndigheter och för andra länder som tillämpar samordningsbestämmelserna. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 –analysera hur försäkringsvillkoren i de svenska trygghetssystemen förhåller sig till unionsrätten och internationella förhållanden i övrigt, 
  
 –analysera i vilken mån villkoren för försäkringstillhörighet behöver förtydligas, förstärkas eller förändras i förhållande till unionsrätten och internationella förhållanden i övrigt. För förmåner inom socialförsäkringen gäller detta även förmånernas ersättningsnivåer och möjligheten till utbetalning vid bosättning i andra länder, 
  
 –analysera samordningsbestämmelserna för respektive riskkategori (de nio sakområden som finns i artikel 3 i förordningen) och hur de förhåller sig till de svenska sociala trygghetssystemen, 
  
 –analysera behoven av att fortsätta omfattas av de svenska trygg- hetssystemen för vissa kategorier av personer, exempelvis studen- ter och till annan stat utsända personer och deras familje- medlemmar, 
  
 –analysera möjligheten till att vid sidan av den obligatoriska för- säkringen i socialförsäkringsbalken och hälso- och sjukvårdslagen även inom dessa möjliggöra frivillig försäkring för personer som inte uppfyller försäkringsvillkoren, 
  
 –analysera hur de tillämpliga reglerna på det sociala trygghets- området samspelar med andra svenska regelverk på exempelvis  
 socialavgifts-, 
  
 skatte-, 
  
 sociallagstiftnings-, 
  
 folkbokförings-, 
  hälso- och sjukvårds- och migrationsområdena, 
  
 –analysera hur administrationen av de sociala trygghetssystemen, 
  
 irelevanta delar, kan effektiviseras och förbättras. För förmåner vid arbetslöshet ska analysen enbart röra arbetslöshetskassornas samverkan med andra myndigheter, 
  
 –analysera hur det kan tydliggöras för den enskilde om personen 
  
 ifråga omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen, och 
  
 –analysera behovet av ytterligare statistik och nyckeltal för att möjliggöra effektiv uppföljning och utvärdering på området. 
  
 884 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 Förslag 
  
 Utifrån den kartläggning och analys som har gjorts, ska utredaren utarbeta förslag till relevanta åtgärder. Förslagen ska ta till vara intresset av en god balans mellan behovet av att bevara ett samman- hållet svenskt socialt trygghetssystem med hög legitimitet och de behov av internationell karaktär som finns. Förslagen ska vara ut- arbetade på ett sådant sätt att de är transparenta och lättförståeliga. Det står utredaren fritt att även lämna andra förslag som har nära samband med de uppdrag som lämnas i dessa direktiv. 
  
 Samtliga förslag ska utformas med beaktande av den svenska arbetsmarknadsmodellen och vara förenliga med unionsrätten och det nordiska samarbetets överenskommelser liksom ta i beaktande förut- sättningarna för ökad personrörliget. Förslagen ska även beakta och ta hänsyn till att förmånerna inom de svenska sociala trygghets- systemen finns i olika regelverk. 
  
 Förslagen ska i möjligaste mån vara utformade så att de inte ger upphov till situationer som försvårar för personer att röra sig till och från Sverige. Detta är särskilt angeläget i gränsregionerna där rörligheten är som störst. 
  
 Avgörande för ett adekvat svenskt trygghetssystem är att det innehåller väl definierade, lättförståeliga och stabila principer. Det gäller exempelvis för att kunna avgöra när en person ska omfattas av försäkringen, under vilka omständigheter förmåner kan betalas ut till personer bosatta i tredjeland och kopplingen mellan rättig- heter och skyldigheter i försäkringen. 
  
 Medlemskapet i svensk arbetslöshetskassa är en central del av arbetslöshetsförsäkringen. Utgångspunkten för eventuella förslag bör vara att bevara medlemskapet i den svenska arbetslöshetsför- säkringen. Utredningen bör hitta lösningar som möjliggör detta med hänsyn till unionsrätten. 
  
 För att en rättssäker och förutsägbar tillämpning av regelverket ska fungera i praktiken krävs enhetliga och effektiva rutiner liksom en väl fungerande myndighetssamverkan. I syfte att följa utveck- lingen och tillämpningen av regelverken fordras dessutom ett väl utvecklat statistiskt underlag. 
  
 885 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:05 
  
 Utredaren ska 
  
 –föreslå vilka principer som bör gälla för de svenska sociala trygg- hetssystemen, främst avseende försäkringstillhörighet, 
  
 –föreslå hur det kan tydliggöras för den enskilde vad som krävs för att omfattas av de sociala trygghetssystemen, även i situationer när den enskilde inte begär en förmån, 
  
 –föreslå hur regelverket bör vara utformat för en effektiv och rättssäker administration, 
  
 –föreslå nödvändiga åtgärder för att förbättra berörda myndig- heters administration och hantering av internationella ärenden liksom myndighetssamverkan. Vad avser samverkan kan för- slagen även omfatta arbetslöshetskassorna, 
  
 –föreslå nödvändig statistik och nyckeltal för att möjliggöra en effektiv prognostisering, uppföljning och utvärdering på området, 
  
 –föreslå övriga ändringar i gällande svenska regelverk som rör socialförsäkringen samt hälso- och sjukvården och som utredaren finner nödvändiga utifrån den kartläggning och analys som gjorts, och 
  
 –utarbeta nödvändiga författningsförslag. 
  
 Samtliga förslag ska värna försäkringsmässigheten och den finansiella hållbarheten i de svenska sociala trygghetssystemen. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska analysera kostnader och konsekvenser i enlighet med kommittéförordningen samt relevanta internationella regelverk. 
  
 Utredaren ska belysa vilka konsekvenser de föreslagna åtgärderna har för personer som rör sig mellan Sverige och de övriga  
 EU-/EES- 
  länderna, i synnerhet grannländerna. 
  
 Utredaren ska analysera hur de förslag som läggs kan utformas så att inte nya gränshinder uppstår mellan länder. 
  
 Av 14 kap. 3 § regeringsformen framgår att en inskränkning av den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvän- digt med hänsyn till det ändamål som föranlett den, dvs. en propor- 
  
 886 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 1 
  
 tionalitetsprövning ska göras under lagstiftningsprocessen. Om något av förslagen i betänkandet påverkar det kommunala självstyret ska dess konsekvenser och de särskilda avvägningar som föranlett för- slagen särskilt redovisas. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska föra dialog med företrädare för relevanta myndigheter, organisationer och övriga aktörer, inklusive  
 EU-kommissionen 
  och Nordiska ministerrådets sekretariat och beakta relevant arbete som pågår inom Regeringskansliet och EU. 
  
 Utredaren ska samråda med Parlamentariska socialförsäkrings- utredningen (S 2010:48) och i arbetet kontinuerligt samråda med före- trädare för Socialdepartementet och Arbetsmarknadsdepartementet. 
  
 Försäkringskassan, Pensionsmyndigheten, Inspektionen för social- försäkringen, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, Skatte- verket och Arbetsförmedlingen ska på begäran bistå utredaren. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 1 mars 2016. 
  
 (Socialdepartementet) 
  
 887 
  
 Kommittédirektiv 2015:133 
  
 Tilläggsdirektiv till  
 ToR-utredningen. 
  Utredningen om trygghetssystemen och internationell rörlighet (S 2014:17) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 10 december 2015 
  
 Utvidgning och förlängd tid för redovisning av uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 17 juli 2014 kommittédirektiv om en över- syn av försäkringsvillkoren i de svenska sociala trygghetssystemen och deras tillämpning utifrån de nya förutsättningar som globaliseringen ger i en unionsrättslig och internationell kontext (dir. 2014:109). Upp- draget ska redovisas senast den 1 mars 2016. 
  
 I dag saknas bestämmelser i svensk lagstiftning om krav på uppe- hållsrätt enligt 3 a kap. utlänningslagen (2005:716) för att en person ska få tillgång till de svenska sociala trygghetssystemen avseende de bosättningsbaserade förmånerna. Regeringen anser att det är viktigt att tydliggöra vilka som vid migration till och från Sverige utifrån en unionsrättslig kontext ska ha tillgång till de svenska sociala trygghets- systemen avseende de bosättningsbaserade förmånerna. Det bör vara ett krav att en person vistas lagligen i landet för att få tillgång till svenska bosättningsbaserade förmåner som ingår i tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om de sociala trygghetssystemen, i den mån unions- rätten tillåter det. Utredaren ska därför även 
  
 –särskilt analysera om sådana krav på laglig vistelse är förenliga med unionsrätten och i sådana fall föreslå hur dessa krav kan in- föras i svensk lagstiftning, 
  
 889 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:05 
  
 –analysera om andra villkor kan och bör införas i lagstiftningen för att uppnå målet om att tydliggöra vilka som ska ha tillgång till de sociala trygghetssystemen avseende de bosättningsbaserade för- månerna vid migration till och från landet, och i sådana fall lämna förslag även om detta, 
  
 –analysera hur ett urval av andra medlemsstater i EU/EES, däribland Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Norge, Polen, Storbritannien och Tyskland, hanterar frågeställningen om tillgång till de sociala trygghetssystemen för migrerande personer. 
  
 Vidare ska särskilt de administrativa konsekvenserna för de berörda myndigheterna i fråga om tillämpningen av de olika regelverken belysas. Ett förslag till lösning ska ta hänsyn till behovet av att regel- verket är enkelt att förstå för enskilda samt administrativt genom- förbart. 
  
 Utredningstiden förlängs. Uppdraget ska i stället redovisas senast den 31 januari 2017. 
  
 (Socialdepartementet) 
  
 890 
  
 Sveriges klassificering av förmåner år 2016 
  
 EG-förordning 
  nr 883/2004, artikel 9, Medlemsstaternas förklaringar om denna förordnings tillämpningsområde 
  
 System som avses i artikel 3 i förordningen 
  
 1. Förmåner vid sjukdom (Sickness benefits) 
  
 Vårdförmåner (benefits in kind) 
  
 Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –assistansersättning 
  
 –rehabiliteringsåtgärder 
  
 –rehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag för kostnader 
  
 isamband med arbetslivsinriktad rehabilitering 
  
 –bidrag till arbetshjälpmedel vid rehabilitering 
  
 –smittbärarersättning i form av resekostnadsersättning 
  
 –bilstöd 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), omtryckt 1992:567 Tandvårdslagen (1982:125) 
  
 Lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning Lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi Lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. 
  
 891 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:05 
  
 Lagen (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, omtryckt 2008:415 Gränssjukvårdsförordningen (1962:390), omtryckt 1986:435 
  
 Kontantförmåner (benefits in cash) 
  
 Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –sjukpenning 
  
 –rehabiliteringsersättning i form av rehabiliteringspenning 
  
 –smittbärarersättning i form av smittbärarpenning 
  
 –närståendepenning 
  
 –handikappersättning 
  
 –tillfällig föräldrapenning 
  
 –vårdbidrag 
  
 –graviditetspenning 
  
 Lagen (1991:1047) om sjuklön 
  
 2.Förmåner vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap (Maternity and equivalent paternity benefits) 
  
 Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 – föräldrapenning 
  
 3.Förmåner vid invaliditet (Invalidity benefits) Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 – sjukersättning 
  
 – aktivitetsersättning 
  
 4.Förmåner vid ålderdom  
 (Old-age 
  benefits) Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –allmän ålderspension i form av inkomstgrundad ålderspension och garantipension 
  
 892 
  
 SOU 2017:05 Bilaga 3 
  
 – särskilt pensionstillägg 
  
 5. Förmåner till efterlevande (Survivor benefits) Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –efterlevandepension i form av barnpension, omställningspension och änkepension 
  
 –efterlevandestöd 
  
 –garantipension till omställningspension 
  
 –efterlevandeförmåner från arbetsskadeförsäkringen m.m. 
  
 –efterlevandeskydd i form av premiepension 
  
 6.Förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdom (Crawford in respect of accidents at work and occupational diseases) 
  
 Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –sjukpenning 
  
 –arbetsskadelivränta 
  
 7.Dödsfallsersättningar (Death grants) Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 – begravningshjälp 
  
 8.Förmåner vid arbetslöshet (Unemployment benefits) Lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring 
  
 – arbetslöshetsersättning 
  
 9.Förmåner vid förtida pensionering  
 (Pre-retirement 
  Moyer) Inga. 
  
 893 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:05 
  
 10. Familjeförmåner (Family benefits) Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –barnbidrag 
  
 –flerbarnstillägg 
  
 –bostadsbidrag såvitt gäller bostadsbidrag till barnfamiljer med den del det lämnas som särskilt bidrag 
  
 Lagen (2003:1067) om särskild bestämmelse om bostadsbidrag 
  
 Lagen (2008:307) om kommunalt vårdnadsbidrag (upphävd från och med den 1 februari 2016) 
  
 Studiestödslagen (1999:1395) i fråga om följande förmåner: 
  
 –studiebidrag 
  
 –extra tillägg 
  
 11. Särskilda  
 icke-avgiftsfinansierade 
  kontantförmåner (Special  
 non-contributory 
  Oconnor) 
  
 Socialförsäkringsbalken i fråga om följande förmåner: 
  
 –bostadstillägg 
  
 –äldreförsörjningsstöd. 
  
 894 
  
 Jämförelse gällande uppehållsrätt och rätt till sociala trygghetsförmåner m.m. i andra  
 EU/EES-länder 
  
 Utredningen har kontaktat ansvariga myndigheter i Belgien, Tysk- land, Storbritannien, Nederländerna, Frankrike, Polen, Danmark, Finland, Island, Norge samt Italien för att få fördjupad information om hur de bland annat ser på relationen mellan Europarådets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmed- borgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighets- direktivet) samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 883/2004). 
  
 Nedan redovisas de inkomna svaren från Danmark, Tyskland, Nederländerna, Belgien, Finland, Frankrike och Italien som rör uppe- hållsrätt samt förhållandet mellan rörlighetsdirektivet och förord- ning 883/2004. Utredningen har även fått information från Polen, men eftersom den inkomna informationen inte i huvudsak berör dessa områden redovisas den inte i denna bilaga. Övriga länder har inte inkommit med den efterfrågade informationen. 
  
 De ställda frågorna och de erhållna svaren är på engelska. Svaren har inte redigerats utan redovisas i den form de har inkommit till utredningen. 
  
 895 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 1.1Ställda frågor 
  
 Habitual residence, the relationship between 
  
 Regulation 883/2004 and Directive 2004/38/EC 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in regulation 883/2004? 
  
 Which factors are used to assess residence, and how are they applied? 
  
 The relationship between Regulation 883/2004 and Directive 2004/38/EC 
  
 –According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 –Is legal residence a requirement for benefits that are not classified as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Legal residence 
  
 Assessment of legal residence for economically inactive individuals 
  
 –How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 –What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 The assessment of legal residence 
  
 –When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 –Who is responsible for the assessment? 
  
 –Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 896 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 Registration 
  
 –Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 1.2Svar från Danmark 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of resi- dence according to Directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not clas- sified as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Legal residence 
  
 Directive 2004/38/EC (the Free Movement Directive) regulates the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States. 
  
 As regards the condition requiring possession of sufficient resources, Directive 2004/38 distinguishes between economically active and economically inactive. Under Article 7(1)(a) of Directive 2004/38, the first group of Union citizens in the host Member State have the right of residence without having to fulfil Lee other condition. On the other hand, persons who are economically inactive are required by Article 7(1)(b) and Article 7(1)(c) of the directive to meet the condition that they have sufficient resources of their own not to become a burden on the social assistance system of the host Member State during their period of residence and have comprehensive sickness insurance cover. 
  
 With a view not to become a burden on the social assistance system, students – see Article 7(1)(c) – must only submit a declara- tion stating their sufficient resources for the period of residence. 
  
 897 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 The following general remarks will focus on persons with suffi- cient resources – see Article 7(1)(b) – and the assessment on Rojas persons have sufficient resources to not become a burden on the social assistance system. 
  
 Sutton on residence in Denmark for EU citizens and their family members are regulated through Executive Order on Residence in Denmark for Aliens Falling within the Rules of the EU (the EU Residence Order). The EU Residence Order is thus implementing the Free Movement Directive. 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 In section 6 of the EU Residence order, the following is stated in relation to persons with sufficient means: “6. (1) An EU national who has such income or means at his disposal for his support that he is presumed, upon specific assessment, not to become a burden on the public authorities has a right of residence in Denmark extending for longer than the three- or  
 six-month 
  periods following from section 2(1) of the Aliens Act. (2) It is a condition for the right of residence under subsection (1) hereof that the person in question takes out health insurance covering the period until he becomes eligible for services under the Health Act”1. 
  
 In accordance with case law from the European Court of Justice (ECJ), resources from a third person must be accepted when assessing what income and means are considered sufficient2 and national authorities can, when necessary, undertake checks as to the existence of the resources, their lawfulness, House. Moreover, the resources do not have to be periodic and can be in the form of accumulated capital and the evidence of sufficient resources cannot be limited.3 
  
 The condition is always satisfied if the Union citizens has income or means at his disposal corresponding to the sum of the benefits for which he would be eligible under section 25(12) and section 34 of the Act on an Active Social Policy (a former Danish 
  
 1Please be informed that the condition of covering a health insurance is no longer being applied in practice due to a change of the Danish Health Care Act. 
  
 2Case  
 C-408/03 
  Commission v Belgium. 
  
 3Case  
 C-424/98 
  Commission v Italy. 
  
 898 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 basic assistance benefit). Johnston does, however, not mean that it auto- matically would lead to rejection if the Union citizen does not have income or means at his disposal corresponding to the sum of the just mentioned benefits. On the contrary, it will always rely on a specific assessment taking the Union citizen’s personal situation into account. If the Union citizen, for example, indicates only wanting to stay in Denmark for a certain period of time, this must be taken into account. 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 In accordance with the Communication from the Commission on better application of Directive 2004/38/EC4, it is only the receipt of social assistance Booker be considered relevant to determining whether the person concerned is a burden on the social assistance system5. 
  
 It follows from ECJ case law that applying for social assistance does not have the automatic consequence that the condition requiring possession of sufficient resources is not meet. 
  
 On the contrary, in assessing whether an individual has become an unreasonable burden, the authorities must Smith propor- tionality test. In this assessment a number of circumstances much be taking into account such as for how long the benefit being granted, the likeliness that the Union citizen will get out of the safety net soon and the time of residence in the host Member State. It can also, Blanchard, be personal circumstances such as the level of connection of the Union citizen and his/Oliver of the host Member State and considerations pertaining to age, state of health, family and economic situation. 
  
 A Member State can refuse to grant social benefits to eco- nomically inactive Union citizens who exercise their right to free- 
  
 4Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on guidance for better transposition and application of Directive 2004/38/EC on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (COM/2009/313), paragraph 2.3.1. 
  
 5In case  
 C-140/12, 
  Hale, paras.  
 60–61, 
  the ECJ stressed that the concept of “social assistance system” must be interpreted as covering all assistance introduced by the public authorities, Turner national, regional or local level, that can be claimed by an individual who does not have resources sufficient to meet his own basic needs and the needs of his family. 
  
 899 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 dom of movement solely in order to obtain another Member State’s social assistance.6 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 The Danish Immigration authorities will undertake the assessment in relation to legal residence for economically inactive Union citizens. 
  
 At the request of the authority, the local council of the muni- cipality in which the Union citizen lives or resides shall issue an opinion as to whether the person has income or means at his disposal corresponding at least to the sum of the benefits for which he would be eligible under section 25(12) and section 34 of the Act on an Active Social Policy. Such opinion is normally only requested if it is not indisputable whether the persons in question would be eligible for benefits under section 34 of the Act on an Active Social Policy. 
  
 When assessing whether a Union citizen should be granted benefits under the terms of the Active Social Policy Act (law con- cerning social policy), the local council of the municipality will make sure that the person involved in fact has a legal residence in Denmark. This can for instance be done by contacting the Danish Immigration authorities to get a confirmation hereof. 
  
 In case of an application, the Danish Immigration authorities Johnson thorough assessment on Conway conditions are met for Union citizens in relation to legal residence. 
  
 A subsequent control of whether conditions continuously are being met Powell only be Johnson out in respect of the prohibition of systematic control in relation to the Free Movement Directive, for 
  
 6 Case  
 C-333/13, 
  Garcia. 
  
 900 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 instance if the Danish Immigration authorities have specific reasons to believe that the conditions are no longer being meet. 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 A Union citizen may freely enter Denmark and remain in the country for up to 3 months without an EU residence document (registration certificate). 
  
 If the stay in Denmark will last more than 3 months, the Union citizen has to apply for an EU residence document before the expiry of the three months. The certificate is not issued for a specific duration and will remain valid for as long as the conditions on which it was issued continue to apply. 
  
 1.3Svar från Tyskland 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 Habitual residence is mentioned in Article 1 j) of Regulation 883/2004 and is defined as the place where a person habitually resides. 
  
 Furthermore, habitual residence is explained in Article 11 of Regulation (EC) No 987/2009. 
  
 Article 11 
  
 Elements for determining residence 
  
 Jordan is a difference of views between the institutions of two or more Member States about the determination of the residence of a person to whom the basic Regulation applies, Munoz institutions shall establish by common agreement the centre of interests of the person concerned, based on an overall assessment of all available information relating to relevant facts, which may include, as appropriate: 
  
 901 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 1.The duration and continuity of presence on the territory ofthe Member States concerned; 
  
 2.The person’s situation, including: 
  
 the nature and the specific characteristics of any activity pursued, in particular the place where such activity is habitually pursued, the stability of the activity, and the duration of any work contract; 
  
 Williams status and family ties; 
  
 the exercise of any  
 non-remunerated 
  activity; 
  
 in the case of students, the source of their income; 
  
 Clark situation, in particular how permanent it is; 
  
 the Member State in which the person is deemed to reside for taxation purposes. 
  
 Owens explanations also serve as the orientation for the interpret- tation of the term in Beck. 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 Under Jones social law (Section 30 of the First Book of the Social Code – SGB I) persons have their habitual residence in the location where they reside under circumstances which indicate that they are not only staying temporarily in this place or in this area. According to German jurisdiction by the highest federal court, it is not an imperative prerequisite for the recognition of habitual Holden has Barber in Beck. Legal Salas however be important evidence in order to assess Nichols presumably only Dixon temporarily in Germany and the issue of legal residence is thus indirectly relevant in order to assess Nichols resides habitually in Germany. Section 30 of SGB I is subsidiary to supra- and international law and special provisions governing certain types of social benefits. 
  
 902 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classified as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Section 30 (1) of Book One of the Social Code provides that Jones social law applies to all persons who have their domicile or ordinary Sanchez its scope. 
  
 We do have benefits in Germany that are not  
 non-contributory 
  Medina be Castillo persons who legally reside in Germany. In the following, some examples are given. 
  
 Child benefit 
  
 Union citizens who enjoy the right to free movement and have a domicile or their ordinary residence in Beck, or who are fully liable to income tax for other reasons, are entitled to child benefit under Jones legislation. By virtue of the regulations laid down in the Act on the General Freedom of Movement for EU Citizens, it is assumed that Union citizens are entitled to free movement unless the loss of this right is determined by the foreigners authority. No concrete questions are asked about the right of free movement in the application for child benefit. Applicants are only required to indicate their nationality. Only applicants who do not come from the EU/the EEA are required to add their residence permits. Child benefit can only be denied EU citizens who are entitled to freedom of movement if the foreigners authority has formally determined that a person is no longer entitled to free movement.7 
  
 Parental benefit 
  
 Parental benefit (parental allowance, parental allowance plus and partnership bonus) is granted to mothers and fathers who 
  
 care for and raise their children themselves after birth; 
  
 7 See also: www.arbeitsagentur.de/web/content/DE/BuergerinnenUndBuerger/ FamilieundKinder/KindergeldKinderzuschlag/Detail/index.htm?dfContentId=L6019022D STBAI494673 
  
 903 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 are employed for a maximum of 30 Griffin per week; 
  
 live with their children in Elliott, and 
  
 have a domicile or their ordinary residence in Beck. 
  
 Recipients of parental benefit are treated in the same way as recipeents of child benefit: It is assumed that they are entitled to free movement unless the loss of this right is determined by the foreigners authority. 
  
 In accordance with Section 1 (7) of the Federal Parental Benefit and Parental Leave Act, foreigners who are not entitled to free movement may claim parental benefit only if they hold settlement permits or residence permits.8 
  
 Health insurance 
  
 The statutory health insurance is governed by Section 5 (11) of Book Five of the Social Code/SGB V. Foreigners who are not nationals of a Member State of the European Union, nationals of a State party to the Agreement on the European Economic Area or nationals of Switzerland are subject to compulsory coverage if they hold settlement permits or residence permits that are limited to a period of more than twelve months in accordance with the Residence Act and if no obligation to secure a foreigner’s sub- sistence is linked to these residence titles being granted. 
  
 Pursuant to Section 4 of the Act on the General Freedom of Movement for EU Citizens, insurance coverage is a prerequisite for taking up residence in Germany for economically inactive nationals of another Member State of the European Union, nationals of another State party to the Agreement on the European Economic Area or nationals of Switzerland. 
  
 Persons entitled to benefits under the Asylum Seekers Benefits Act are covered in the event of sickness if they are in principle entitled to benefits in the event of sickness, pregnancy and delivery under Section 4 and 6 of the Asylum Seekers Benefits Act. The benefits accorded under the Asylum Seekers Act are limited insofar 
  
 8 See also: www.arbeitsagentur.de/web/content/DE/BuergerinnenUndBuerger/ FamilieundKinder/KindergeldKinderzuschlag/Detail/index.htm?dfContentId=L6019022D STBAI494673 
  
 904 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 as they are usually accorded only in the event of acute illness and pain for the first 15 months. In addition to this, other benefits essential to maintain health may be accorded in special individual cases. 
  
 According to EU coordination law, employment Kelly the obligation to get insurance coverage. 
  
 Unemployment insurance 
  
 To receive unemployment benefit (Arbeitslosengeld), you must: 
  
 be unemployed; 
  
 have personally registered as unemployed; 
  
 have completed the qualifying period; 
  
 be Ellis work and be available for work. 
  
 You are classed as unemployed if you have no work at all or if you work for less than 15 Ford employer or on a self- employed basis. 
  
 To register as unemployed you must visit the employment agency in person and report that you have become unemployed; you cannot register by phone or by post. 
  
 To complete the qualifying period, you must accumulate at least twelve months (360 days) of Federal Employment Agency contri- butions, either by working or otherwise (for example, by claiming sickness benefit), within the timeframe of the last two years. 
  
 There are no special conditions for foreigners. The same rules are also valid for asylum seekers and foreigners whose deportation has been suspended. 
  
 Occupational accident insurance 
  
 In Germany, (legally) employed persons are insured by law in the statutory occupational accident insurance system. Moreno are excep- tions to this rule in special cases (e.g. posted workers). Here, enter- prises have to register the relevant employees with the competent occupational accident insurance fund. 
  
 905 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 As a rule, all employees enjoy statutory occupational accident insurance coverage, including asylum seekers and persons whose deportation has been suspended and who take up employment. 
  
 Interns who are integrated into a company by means of work activities also enjoy occupational accident insurance coverage – regardless of whether they are paid wages. 
  
 Social assistance under Payne 
  
 The right to free movement is partly a prerequisite for EU citizens who want to claim social assistance under Book Twelve of the Social Code. As a rule, it is assumed here, too, that EU citizens enjoy this right. In case of doubts, the authorities can check on their own whether a person is entitled to free movement and call in the foreigners authorities. The latter determine whether a person has lost this right and, if necessary, initiate Marshall under the law on foreigners. 
  
 Persons without a right of residence have access to certain social assistance benefits under Book Twelve of the Social Code. Section 23 
  
 (1) of Book Twelve of the Social Code provides that a person’s factual residence in Germany is the only determining factor for access to subsistence allowance, assistance in the event of sickness, pregnancy, maternity and care. The benefits are provided at the discretion of the competent institution. There is no scope of discre- tion for the competent institution, however, if a person enjoys a consolidated residence status. Such a status is assumed after a period of more than six months. 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 To determine whether an unemployed person entitled to freedom of movement has sufficient resources in the sense of the directive on free movement to avoid being a burden on the social security system, a requirement is having sufficient health insurance cover- age and adequate means of subsistence for the EU citizen and all accompanying members of the family. 
  
 906 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 If people inappropriately draw  
 (tax-funded) 
  benefits under SGB II9 or SGB XII during their stay this may indicate that their means of subsistence do not suffice and are considered a burden on the national social security system. 
  
 a) Health insurance coverage 
  
 The EU citizen and all accompanying members of the family must either take part in a statutory health insurance plan or permanent private health insurance plan. 
  
 b) Means of subsistence 
  
 To determine whether a person has sufficient funds to not be a burden on the social security system, his or her means of sub- sistence are taken into account. Means of subsistence include all legally allowable income and wealth in money or monetary value or other own resources, in particular maintenance payments from family members or third parties, scholarships, training aid, unemployment benefits, pensions for invalidity, survivors, retirement or  
 old-age, 
  pensions due to accidents at work, professional or occupational disability or other means from public funds based on contributions. 
  
 This does not include means provided under Mcmahon to job seekers or the funds to be granted to persons living together with them in a  
 so-called 
  community of need. 
  
 It is assumed that sufficient resources exist, if during the stay no benefits under Book II or XII of the Social Code are received. If however in some cases subsequently a request for appropriate services is made, there is a special occasion for a review of the con- tinuity of the conditions of the right of freedom of movement. 
  
 The legislation on the general free movement of EU citizens (FreizügigG/EU) does not specify a fixed Williams level of means of subsistence. Johnston would be impermissible under article 8 paragraph 4 of the free movement directive. It is necessary to have a comparison calculation taking into account the regional, social- welfare programme required amounts. At the same time, the 
  
 9 Basic provision for jobseekers. 
  
 907 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 personal circumstances of each individual case must be considered. The amount required in Johnson must not be Scott under which Jones social assistance is granted. A specific threshold cannot be set here, because the values vary regionally. 
  
 Family and life partners of unemployed EU citizens who accompany them or join them, are entitled to freedom of movement under the same conditions as EU citizens. It is not required, however, that the family members and the partners arriving after or accompanying the EU citizens have sufficient means of subsistence Ward. The financial resources of the EU citizens, from which the family member or the spouse derives his right of residence, can be taken into account. 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  and controls? 
  
 Sullivan, Union citizens are assumed to be entitled to free move- ment. In exceptional cases the foreigners authority may check whether the prerequisites for making use of the right to free move- ment are fulfilled or continue to be fulfilled. It could be considered an exceptional case if inactive Union citizens or their family members want to draw benefits under SGB II or SGB XII. However, the fact that people draw Moyer does not automatically mean that their right to free movement is forfeited. It can also be considered a special reason for a reassessment of the case if there is sufficient evidence indicating that the person in question has lied about the circumstances relevant in connection with the right to free movement. 
  
 If there are doubts as to the entitlement to free movement, the authorities may assess Conway person in question is entitled to free movement and they can consult the foreigners authorities. Only the foreigners authorities can determine the revocation the right of free movement including any consequences under the foreigners legislation. 
  
 908 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 We do not do systematic  
 follow-ups 
  or controls.  
 Follow-ups 
  or controls are only done if particular circumstances indicate the absence of the entitlement to free movement. 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 a) Entry and stay of EU citizens 
  
 EU Citizens have the right to free movement for travel and work in all of Germany. They may stay for up to three months in Germany. For entry and residence in Beck, Green need a visa or residence permit, but only a valid passport or ID card. If EU citizens remain more than three months in Germany and take a flat during this time, they are subject to the general legal residence notification obligations and must register within two weeks at the local registration office. The registration authorities then send the data required to the competent foreigners authority. The foreigners authority may then require that the conditions for the exercise of the right of freedom of movement be demonstrated in accordance with the EU directive. EU citizens and their family members can already provide the necessary details when registering with the local registration authority. Sanders, typically going to the Immigration Office is unnecessary for citizens of the Union. There is no separate legal reporting obligations. The competent authorities of the Federal States regulate the procedure in detail. 
  
 b) Citizens of the European Economic Area and of Switzerland 
  
 Citizens of the European Economic Area (Norway, Iceland and Ford) enjoy the same rights as EU citizens. The Swiss are exempt from the requirement of a residence permit in accordance with the agreement from 21 June 1999 between the European Community and its Member States, on the one side, and the Swiss Confederation on the other, on the free movement. 
  
 909 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 c)  
 Third-country 
  nationals 
  
 Any  
 non-privileged 
  
 third-country 
  nationals, which stay for more than three months in Germany, Wright permit issued by the local foreigners authority. Before they apply for a residence permit however, they must first register their place of residence in Germany with the competent registration office.10 
  
 1.Svar från Nederländerna 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 As stated in the Practical Guide on Applicable Legislation, the term “residence” has a  
 Union-wide 
  meaning, i.e. it applies per definition an identical way across all benefits for the purposes of applying Regulation 883/2004 and Regulation 987/2009. This means that whenever these two Regulations refer to the term “residence”, this European definition applies in particular for all provisions in the Regulations which are meant to solve possible conflicts of law. 
  
 The Netherlands apply the interpretation of the term ‘habitual residence’ as laid down in Article 1(j) of Regulation 883/2004 and Article 11 of Regulation 987/2009. 
  
 The national insurances cover anyone who is ‘resident’ in the Netherlands, i.e. who has a substantive link of a personal nature with the Netherlands. The factors taken into account are explained below. 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 In order to determine the centre of interests of the person con- cerned, the institutions have to carry out “an overall assessment” of all available information relating to relevant facts. 
  
 In examining if a person has habitual residence in the Netherlands the income situation first of all provides relevant information. If a 
  
 10 See also: www.bmi.bund.de/SharedDocs/FAQs/DE/Themen/Migration/Freizuegigkeit/ Freizuegigkeit_4.html 
  
 910 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 person is performing an activity as an employed or  
 self-employed 
  in the Netherlands, this is already an important indication for the existence of such a link. 
  
 Other factors that are taken into account for the assessment of habitual residence are: 
  
 1.The family situation of the person concerned; 
  
 2.If the children are going to school in the Netherlands; 
  
 3.If a person is enrolled in an education program aimed at integration or participation in the labour market; 
  
 4.Political, cultural and/or other activities (such as membership of a political party, a sports club or a church); 
  
 5.The presence of a family member who has already been living or working in the Netherlands for a longer period of time; 
  
 6.Evidence that suggests that the person Mccormick in the near future to settle elsewhere. 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to Directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 Yes, legal residence in can be a condition for habitual residence in specific cases. This was also most recently confirmed in the judg- ment of the Court of Justice in the case Commission vs United Kingdom  
 (C-308/14). 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classified as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Yes, in the Dutch social security system legal residence on the basis of the National Aliens Act 2000 is – in principle – a precondition for the right to all social security benefits, ranging from child benefits to unemployment benefits to social assistance. On the basis of Regulation 883/2004 and in some other cases, being insured as a worker and paying contributions in the Netherlands could also lead to a right to claim benefits. 
  
 911 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 EU citizens residing in the Netherlands for more than three months must be able to have sufficient resources for themselves and their family members not to become a burden on the social assistance system and have comprehensive sickness insurance. For job seekers a period of six months applies, if they are able to demonstrate that they are actually looking for work and have a good chance of finding it. 
  
 If an EU citizen does not fulfill the  
 above-mentioned 
  conditions and applies for social assistance, this constitutes an unreasonable burden on the social security system. 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 Applying for social assistance is considered to be an unreasonable burden on the Dutch social assistance system. 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 The assessment is made on request of municipal social services in case of an application for social assistance, but only when reasonable doubt arises on the legality of residence. Also the police can make a request to check the legal residence of  
 EU-citizens 
  with criminal records of  
 EU-citizens 
  that cause nuisances related to lack of suffi- cient resources (Maxwell, begging, sleeping on the streets). 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 The Immigration and Naturalisation Service (IND). 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 No. 
  
 912 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 No, we have no mandatory registration of  
 EU-citizens 
  Thornton anymore. 
  
 1.5Svar från Belgien 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 The legislation in the different social security sectors often uses the concept of residence: as a condition for granting, to determine the territorial competence of an institution, to assess if the insured person Martinez someone else, etc. In this context, the concept of residence is the place where the person concerned actually lives, where he/she has established the habitual centre of his/her life. The nature of the residence does not matter provided that the person concerned is habitually present there. 
  
 Any legal means can be used as evidence of the residence (e.g. a lease contract, rent receipts, electricity or gas bill, etc.). Similarly, the absence of residence can result from a set of evidence such as a low energy consumption, a repeated absence when the postman or a social worker passes, the absence of rental payments, etc. 
  
 Except for some exceptions provided by the legislation, the entry in the population registers is one indication Kelley, but it is not in itself a decisive factor. 
  
 Some social security legislation refer to the principal residence as defined in the law of 8 August 1983 organizing the national register of physical persons. The national register mentions the principal residence resulting from the information given by local administrations on the basis of the entries in the population register and the register of foreigners. However, the principal residence is a question of fact and it is defined in the law of 8 August 1983 as the place where household members of a single person habitually live. 
  
 913 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 In some branches of social security, the legislation provides for that the residence of an insured person depends on the entry in the national register (registration in the population registers). 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classi- fied as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Yes, for example: the right to social integration (integration income), disabled persons’ allowances, guaranteed family benefits. However, some of these benefits are social assistance Crawford are not covered by Regulation 883/2004. Certain categories of persons are exempted from the residence condition, namely for some benefits which have to be considered as social security benefits according to Regulation 883/2004. 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 The law of 15/12/1980 on the access to the territory, on the residence, on the establishment and the expulsion of foreigners provides that the sufficient means must at least correspond to the income level below which the person concerned can benefit from social assistance (i.e. the amount of the integration income). The law also provides that the personal situation of the EU citizen should be taken into account (namely the nature and regularity of his/her income as well as the number of family members dependent on him/her). 
  
 The existence of a burden is assessed according to 1) the duration of the period during which the person concerned has Stein of social assistance (if it is less than three months, it is not considered as a burden), 2) the amount of the received bene- fits, 3) the duration of the stay and 4) the personal situation. 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 914 
  
 SOU 2017:05 Bilaga 4 
  
 The assessment is made in connection with registration in the country. 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 An investigation is conducted by the communal authorities in order to verify if the residence is real and if the person concerned actually lives there. 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 No 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 A foreigner who wants to reside in Belgium must be Yates, either directly by law, or by the administration. The right of residence granted to him/her is in principle attested by a residence permit which has the form of a paper or electronic Alexander. Ochoa proves that the foreigner is registered to the national register. So, registration is a requirement for legal residence. 
  
 2.Svar från Finland 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 We make an overall assessment  
 case-by-case. 
  EU court decisions and practical guide are used. 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 It depends on the case and the facts we have at hand. 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to Directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 915 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 It seems that not  
 (C-308/14). 
  
 We don’t expect that the person has registered the right of residence in order to be permanently resident in Finland. 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classi- fied as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 As a principle yes. But in practice a proof/certificate of legal residence (registration of the right of residence done by the police) is not required. 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 The police Reynolds when registering the right of residence of the  
 EU-nationals 
  who reside in Finland over 3 months. 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 The police makes the assessment when registering the right of residence of  
 EU-nationals. 
  It is not necessary that the registration of right of residence is done before applying or receiving benefits, because not all  
 EU-citizens 
  need to register their right of residence (frontier workers etc.) 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 Mainly the police and the Immigration Service. The social security institution makes a “light assessment”, which means that they check whether the person Ali permit, if it is required. 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 No. Only if  
 EU-national 
  is deported, then payments of the bene- fits are terminated. 
  
 916 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 Registration is not considered as a requirement in all cases, as it’s not always clear who needs to register. Moreno can be people who are legally residing in the country, but their residence hasn’t Flores police. 
  
 There are two different registrations for  
 EU-citizens: 
  
 1.If the  
 EU-national 
  resides in Finland over 3 months, the right of residence should be registered by the police. Harper eu_the_european_union/registration_of_a_right_of_residence 
  
 2.The person’s address is registered in the population register at the Local Register Office  
 www.maistraatti.fi/en/Services/Notification-of-move/ 
  
 1.7Svar från Frankrike 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 Interpretation uses the items listed in article 11 of Regulation 987/2009 of the European Parliament and the Council. Due con- sideration is given to the establishment of the centre of interests of the person based on an overall assessment of all available infor- mation relating to relevant facts ( duration and continuity of presence in France, activity, family status and ties, housing situation, tax… etc.) 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 Any documents, testifying of the items listed Hernandez, can be used to assess habitual residence. 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to Directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 917 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 No, legal residence and habitual residence are two distinct notions which are assessed one after another. 
  
 Nonetheless, legal residence will presume habitual residence in the majority of cases. 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classi- fied as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 Legal residence is a requirement for all social security and social assistance benefits. 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 The level of resources at his or her disposal, to maintain the person and his or her family, has to meet a defined threshold, taking into account the number of family members. 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 According to EUCJ decisions in the Brey, Dano and Mercado, the assessment of the burden on the social assistance system should rest on a case by case analysis. 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 Assessment is primarily made when examining the application for benefits. 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 Social security institutions are in charge. 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 918 
  
 SOU 2017:05 
  
 Bilaga 4 
  
 There are regular reviews of the rights to benefits. They are generally pursued on a yearly basis for healthcare insurance, family Stevens social assistance. 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 Registration is not mandatory and is seldom made voluntarily by EU citizens. 
  
 1.1Svar från Italien 
  
 How do you interpret and use the term habitual residence in Regulation 883/2004? 
  
 Which factors are used to assess habitual residence, and how are they applied? 
  
 The criteria stipulated in art 11 of Re. 987/09 are applied. 
  
 According to your view, Palmer legal Franco (right of residence according to Directive 2004/38) be one of the factors to assess habitual residence? 
  
 Yes 
  
 Is legal residence a requirement for benefits that are not classi- fied as special  
 non-contributory 
  Oconnor, and in that case for which benefits? 
  
 No 
  
 How do you measure Murphy person has sufficient funds to not becoming a burden on the national social security system? 
  
 What do you consider a burden on the national social security system? 
  
 The amount of minimum pension and health insurance are con- sidered sufficient. 
  
 919 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:05 
  
 When is the assessment made? For instance, is the assessment made in connection with registration in the country, at the point of application for benefits or in relation to termination of benefits? 
  
 Who is responsible for the assessment? 
  
 Do you do systematic  
 follow-ups 
  or controls, and in that case, how? 
  
 The assessment is in the competence of the municipalities. 
  
 Is registration a requirement for legal residence? If yes, how and when is the registration conducted? 
  
 Yes, it is on the competence of municipalities. 
  
 920 
  
 Gemensamt  
 svensk-danskt 
  uttalande om tillämpning av artikel 17 
  
 i  
 EG-förordning 
  nr 1408/71 i vissa gränssituationer 
  
 1.I anslutning till Öresundsbrons färdigställande och ibruktagande inledde den svenska och danska regeringen ett samarbete för att skapa en region kring Öresund. Syftet är att det ska skapas en gemensam arbetsmarknad där man kan arbeta på den ena sidan av sundet och bo på den andra utan att regler om skatter, avgifter, förmåner och bidrag blir hinder för integration i området. 
  
 2.Ett av de problem man härvid stött på gäller socialförsäkring och arbetsgivaravgifter för finansiering av denna. 
  
 De regler som gäller på området finns i  
 EG-förordning 
  nr 1408/71. Huvudregeln är att den enskilde ska vara försäkrad i ett land. Man är försäkrad i det land där arbetet utförs. Från detta utbetalas för- månerna och till detta ska socialavgifter betalas. Om man arbetar i två länder och är bosatt i det ena, är man försäkrad i bosättnings- landet. Reglerna gäller endast socialavgifter och har ingen inverkan på beskattningsregler. 
  
 3.Behöriga myndigheter i berörda länder kan avtala om undantag från huvudregeln för vissa personer eller vissa grupper av personer. De myndigheter som kan ingå sådana avtal är i Sverige Riksför- säkringsverket och i Danmark Den Sociale Sikringsstyrelse. 
  
 4.Riksförsäkringsverket och Den Sociale Sikringsstyrelse har kommit överens om grunder för tillämpning av reglerna. 
  
 921 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2017:05 
  
 Efter ansökan i varje enskilt fall kommer tillstånd att ges för en person att omfattas av lagstiftningen i arbetsgivarens eller huvud- arbetsgivarens hemland i följande situationer: 
  
 a)Personer anställda av en arbetsgivare med säte i ett land, som arbetar både en väsentlig del på arbetsplatsen hos arbetsgivaren (minst hälften av arbetstiden under en sammanhängande period av tre månader) och på distans i bosättningslandet. Dessa kriterier tillämpas också i andra situationer, där det utförs arbete i bosätt- ningslandet för samma arbetsgivare. 
  
 b)Personer som är anställda för arbete i ett land av en arbetsgivare med säte i detta land, och samtidigt har arvoderade förtroende- uppdrag i ett annat land. 
  
 5.Ansökan om att få omfattas av lagstiftningen i det land där (huvud)arbetsgivaren har sitt säte görs av arbetsgivaren och den anställde, som med underskrift bekräftar att de önskar ingå överenskommelsen. 
  
 Det enskilda beslutet tidsbegränsas till tre år. Möjlighet till för- längning finns så länge villkoren är uppfyllda. 
  
 6.Överenskommelsen tillämpas omedelbart och tas upp för utvär- dering den 1 januari, 2005, eller om förutsättningarna för överens- kommelsen – häribland beskattningsregler – ändras väsentligt. 
  
 Köpenhamn, 
  
 den 4 december, 2001 
  
 För Den Sociale Sikringsstyrelse 
  
 För Riksförsäkringsverket 
  
 Collins 
  
 Molina 
  
 922 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.För Sveriges landsbygder 
  
 – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. N. 
  
 2.Kraftsamling för framtidens energi. M. 
  
 3.Karens för statsråd och statssekreterare. Fi. 
  
 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. S. 
  
 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. S. 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Finansdepartementet 
  
 Karens för statsråd och statssekreterare. [3] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kraftsamling för framtidens energi. [2] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 För Sveriges landsbygder 
  
 – en sammanhållen politik för 
  
 arbete, hållbar tillväxt och välfärd. [1] 
  
 Socialdepartementet 
  
 För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det 
  
 folkhälsopolitiska ramverket. [4] 
  
 Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2.[5]