3 Nulägesbeskrivning med analys 
 Utredaren ska enligt kommittédirektivet genomföra en nulägesanalys och en probleminventering som grund för utredaren. I denna analys och inventering ska även eventuella luckor i djurskyddslagstiftningen eller motsättningar mellan djurskyddslagstiftningen och annan lagstiftning uppmärksammas. 
 Utredaren ska därefter, med utgångspunkt i genomförd nulägesanalys och probleminventering, genomföra en bred översyn av den samlade djurskyddslagstiftningen. 
 De förslag som lämnas ska syfta till att uppnå minst samma djurskyddsnivå som i dag och liksom dagens lagstiftning utgå från de enskilda djurens behov samt att verka förebyggande och bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet. 
 Under dessa förutsättningar ska utredaren analysera hur den samlade lagstiftningen kan moderniseras och förenklas samt förändras så att den blir mera flexibel och målinriktad. 
  
 3.1 
  
 Jordbrukets utveckling sedan  
  
 1980-talet 
  
 3.1.1 
  
 Produktion och lönsamhet 
  
 I Figur 1 beskrivs animalieproduktionens utveckling från 1988 till 2009 uttryckt i fasta 2005 års priser. Beräkningen omfattar nötkött, griskött, slaktkyckling och mjölk. Efter nedgången som följde på  
 1990-talets 
  avreglering började produktionen åter öka 1993 när jordbrukspolitiken  
 EU-anpassades. 
  Ökningen fortsatte några år efter  
 EU-inträdet 
  men upphörde  
 1998–1999. 
  Efter 1999 har produktionen i stort sett stadigt sjunkit även om kycklingproduktionen haft en ökning men tappat andelar i förhållande till import/införsel. Åren  
 2008–2009 
  planade produktionen ut något till följd av den kraftiga uppgången i världsmarknadspriserna 2007– 2008. För närvarande tyder allt på att produktionsnedgången 
 231 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 kommer att fortsätta de närmaste åren. År 2009 slaktades många kor ut och enligt förprövningen av djurstallar samma år minskade investeringarna med 25 procent. 
 Figur 1 Den svenska animalieproduktionens utveckling  
 1988–2009, 
  fasta 2005 års priser 
  
 18 000 
  
 17 000 
  
 16 000 
  
 15 000 
  
 14 000 
  
 13 000 
  
 12 000 
  
 11 000 
  
 10 000 
  
 1988 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2009 
 Animalieproduktionen har under de senaste tio åren minskat samtidigt som konsumtionen har ökat. Det beror på att billig import från länder inom och utom EU med gynnsammare produktionsförutsättningar successivt konkurrerat hårt med den svenska produktionen och pressat priserna i Sverige. Sedan 1994, före  
 EU-inträdet, 
  har priserna i konsumentledet på köttvaror sjunkit med 13 procent (i reala termer). Notera att livsmedelsmomsen sänktes 1996. Den billiga importen har således samtidigt stimulerat konsumtionen som den pressat ned den inhemska produktionen. 
 Orsakerna bakom den svaga svenska produktionstillväxten kan spåras i nedanstående sammanställning som visar utvecklingen i jordbrukarledet av produktpriser för animalier  
 (A-index) 
  och kostnader för inköpta produktionsmedel  
 (PM-index) 
  (årlig förändring,  
 procent)(PM-index 
  avser all produktion, även kostnader för växtodling till avsalu, t.ex. brödsäd, oljeväxter, potatis, sockerbetor, trädgårdsväxter. Växtodlingskostnaderna är dock betydelsefulla även i produktion av mjölk och nötkött med tillhörande odling av vallfoder). 
 232 
 SOU 2011:75 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 Tabell 1 
  
 Utvecklingen i jordbrukarledet av produktpriser för animalier 
  
 (A-index) 
  och kostnader för inköpta produktionsmedel 
  
 (PM-index) 
  (årlig förändring, procent) 
  
 A-index 
  
 PM-index 
  
 1990–1995 
  
 -1,0 
  
 2,9 
  
 1995–2000 
  
 -1,9 
  
 1,3 
  
 2000–2005 
  
 -1,1 
  
 2,9 
  
 2005–2009 
  
 3,2 
  
 5,3 
  
 Medeltal 
  
 -0,2 
  
 3,1 
  
 Det framgår enligt Tabell 1 att konkurrensen på  
 EU-marknaden 
  pressat svenska livsmedelspriser samtidigt som motsvarande konkurrens lyser med sin frånvaro på kostnadssidan. 
 Producenterna upplever också att de inte får ersättning för det mervärde som de svensktillverkade varorna representerar. Denna fråga har Jordbruksverket tagit upp i flera rapporter (Mervärde för svenskt kött, Rapport 2008:5. Merbetalning för kött – var hamnar de? Rapport 2009:1) utan att ett entydigt svar har framkommit. 
  
 I rapporten  
 Djurvälfärd och lönsamhet – var står vi i dag 
 , som Agri Food Economics Centre lämnade 2010 så konstateras det: 
  
 I konsumentundersökningar har det framkommit att medborgare i Sverige såväl som inom övriga EU är intresserade av djurvälfärd och att en stor majoritet både önskar mer information om hur animalieproduktionen bedrivs och att förbättringar ska ske på djurskyddsområdet. 
 I Agri Foods rapport drar man också nedanstående slutsatser: 
 På grund av komplexiteten och därmed svårigheten att bedöma djurvälfärd samt på grund av strukturen i livsmedelskedjan är det inte enkelt att kommunicera djurvälfärdsaspekter till konsument. Vilket merpris som svenskproducerade animalieprodukter kan erhålla beror på i vilken utsträckning konsumenterna kan bedöma vilka varor som är producerade med en större hänsyn tagen till djurvälfärd samt om de är villiga att betala för detta. I Sverige marknadsförs djurvälfärdsaspekter i stor utsträckning som en del av vad svenskproducerat innebär. I den mån svenska konsumenter betalar ett högre pris för svenskproducerade varor är det dock oklart i vilken utsträckning överväganden rörande djurvälfärd spelar roll för denna premie. 
 Eftersom djurskyddslagstiftningen omfattar all inhemsk produktion så är det problematiskt att erhålla ett högt merpris för de djurvälfärdsaspekter som regleras även om en stor andel av konsumenterna skulle 
 233 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 vara villiga att betala ett högt merpris. En avvägning mellan marknadsandelar och det merpris som kan erhållas måste alltid göras. Att vända sig till de konsumenter som är villiga att betala en hög premie kräver någon form av tydlig differentiering utöver lagstiftade minimikrav. Eftersom djurvälfärd är ett mycket komplext begrepp måste vissa specifika aspekter lyftas fram, t.ex. att ägg kommer från frigående höns. 
 Importens andel av livsmedelskonsumtionen 
 Den svenska livsmedelsimporten har under de senaste 20 åren ökat snabbt och därmed har andelen av den svenska konsumtionen stigit, vilket framgår av Figur 2. År 2008 var 45 procent av den mat som svenska folket konsumerade importerad jämfört med 1988 när ca 25 procent av maten var importerad. Samtidigt har den svenska produktionen, främst i jordbruket, trängts undan. Startpunkten för importökningen var avregleringen i början av  
 1990-talet 
  och efter  
 EU-medlemskapet 
  1995 så förstärktes denna trend. 
 Den största delen av ökningen gäller varor som direkt konkurrerar med det svenska jordbruket, exempelvis kött och ost. Importen av sådana varor har sedan 1990 ökat från 12 procent av livsmedelskonsumtionen till 28 procent 2008. För varor med inte någon eller liten produktion i Sverige exempelvis fisk, sydfrukter, vissa grönsaker, kaffe, te och kakao – har importens andel ökat från 12 procent till omkring 17 procent av konsumtionen. I figur 3 visas hur importen i konsumentledet fördelar sig på olika varugrupper. 
 År 2008 var Sveriges totala import av varor som räknas som livsmedel och jordbruksprodukter sammanlagt 94 miljarder kronor. Därav avsåg 18 miljarder kronor varor som inte är livsmedel, t.ex. levande djur, djurfoder, jordbruksprodukter för tekniska ändamål, prydnadsväxter samt alkohol och tobak. Ytterligare 26 miljarder av importen avser sådana livsmedelsråvaror som används i tillverkningen av svenska livsmedel (t.ex. halvfabrikat, vissa fetter, kryddor, bagerijäst) eller som reexporteras. Sverige har också en omfattande import av livsmedel som efter mer eller mindre omfattande bearbetning exporteras till andra länder, främst EU- länder (t.ex. bananer, norsk odlad lax, kaffe). 
 Resterande 50 miljarder kronor var livsmedel för direkt konsumtion, dvs. sådana som undergår inte någon eller mycket begränsad förädling i Sverige, exempelvis färska frukter och grönsaker, färsk fisk, konsumentstyckat kött eller importerade 
 234 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 konserver. Där ingår även en del lågt förädlade livsmedel som når konsumenterna efter viss bearbetning, t.ex. grovstyckat kött eller råkaffe för rostning och försäljning i Sverige. All färsk fisk ingår, även sådan som fileats eller rökts i Sverige. Importerade livsmedel som ingår som en mindre beståndsdel i svenska livsmedel, exempelvis bagerimargarin eller bagerijäst och kryddor, konserveringsmedel har däremot inte beaktats. Det sistnämnda innebär att den totala importandelen i de livsmedel som konsumeras i Sverige i verkligheten är högre än ovan angivna 45 procent. 
 Det beräknade värdet i konsumentledet av importen har med hjälp av handels- och storhushållsmarginaler samt moms beräknats till 110 miljarder kronor. En del importerade livsmedel tillhörande dessa varugrupper förädlas i industrin eller i handeln (t.ex. färdigmat). För sådana varor underskattar beräkningen påslaget i Sverige. Även detta talar för att ovan nämnda importandel på 45 procent är en underskattning. 
 Den totala konsumtionen i Sverige av livsmedel (inklusive alkoholfria drycker) var 2008 enligt Statistiska centralbyråns (SCB) Nationalräkenskaper preliminärt följande (miljarder kronor): 
  
 Försäljning i detaljhandeln 
  
 179,8 
  
 Servering i restauranger och andra privata storhushåll 
  
 54,4 
  
 Servering i offentliga storhushåll (t.ex. skolor, sjukhus) 
  
 9,6 
  
 Summa 
  
 243,8 
  
 De två första posterna värderas till de priser som konsumenterna får betala, dvs. detaljhandelspriser respektive restaurangpriser. Den offentliga konsumtionen värderas till de priser som betalas av den offentliga sektorn, dvs. partipriser. 
 Importens beräknade konsumentvärde 110 miljarder kronor enligt ovan motsvarar 45 procent av den totala livsmedelskonsumtionen som är 243,8 miljarder kronor. 
 Beräkningarna är gjorda i löpande priser. Det innebär att den internationella prisuppgången  
 2007–2008 
  bidrog till att importandelen steg snabbt dessa år, men också till att uppgången dämpades 2009 enligt preliminära beräkningar. 
 Dessa beräkningar av importens andel av livsmedelskonsumtionen bygger på tillgänglig statistik kombinerad med vissa 
 235 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 antaganden. Det statistiska underlaget medger inte några exakta beräkningar. De viktigaste antagandena är följande: 
 Importen har studerats på s.k. sexsiffernivå och endast nettoimport inom varje varunummer har beaktats. Det motiveras med att en del varor som importeras till Sverige reexporteras och ingår därför inte i den svenska konsumtionen. Det gäller t.ex. bananer och norsk lax. 
 Handelsmarginaler (i parti- och detaljhandel) har antagits vara lika stora (i procent) för importerade varor som för svenska varor inom varje varugrupp. Uppgifter om olika varugrupper, enligt äldre material, har stämts av mot totaluppgifter för all parti- och detaljhandel enligt SCB:s undersökningar om företagens ekonomi. 
 Den första punkten innebär troligen att reexporten överskattas och därmed till att konsumtionens importandel underskattas. 
 Figur 2 Importens andel av livsmedelskonsumtionen, procent 
  
 50 
  
 45 
  
 40 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2009 
 236 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Figur 3 De importerade livsmedlens fördelning i konsumentledet, i procent 
 Alkoholfria drycker 
 Bröd, mjöl, gryn 
 Kaffe, te och kakao 
 Kryddor, såser m.m. 
  
 Kött  
 och köttvaror 
 Sötsaker etc 
 . 
  
 Grönsaker 
  
 Fisk och fiskvaror 
  
 Mjölk, ost och ägg 
  
 Frukt 
  
 Oljor och fetter 
 Upphandling inom den gemensamma marknaden 
 Den offentliga sektorn är en mycket viktig aktör när det gäller att driva på för en hållbar utveckling. Den offentliga sektorn är också en mycket stor konsument och den offentliga upphandlingen beräknas omsätta ca 500 miljarder kronor årligen, varav ca 10 miljarder är livsmedel. Regeringen ser den offentliga upphandlingen som ett kraftfullt styrmedel för att nå en långsiktigt hållbar produktion och konsumtion och anser att den offentliga sektorn så långt som det är möjligt bör ställa miljökrav vid upphandling. Även EU har insett den stora roll som offentlig upphandling har för att främja en hållbar utveckling. EU:s upphandlingsdirektiv anger att en offentlig upphandlare både kan ställa krav på miljöhänsyn (inklusive djurvälfärd) och social (etisk) hänsyn. Detta har nyligen också införts i lagen om offentlig upphandling (2007:1091), vars 1 kap. 9 a § säger: 
 Upphandlande myndigheter bör beakta miljöhänsyn och sociala hänsyn vid offentlig upphandling om upphandlingens art motiverar detta. 
 237 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Det är viktigt från kund- eller konsumentsynpunkt att det finns en effektiv konkurrens på livsmedelsområdet. Detta gäller inte minst vid kommunernas och landstingens inköp av livsmedel, bl.a. till skola, vård och omsorg. Dessa köp, som normalt ska föregås av en upphandling i konkurrens enligt upphandlingsreglerna, uppgår till stora belopp, Enligt Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) uppgår kommunernas inköp av livsmedel på årsbasis till omkring 6 miljarder kronor. Här ingår inte inköp av färdiglagad mat från entreprenörer där uppgift saknas. På den berörda upphandlingsmarknaden råder en hög företagskoncentration. Konkurrensverket har erfarit att vid många upphandlingar kan en kommun få ett fåtal eller rentav endast ett anbud, dvs. här tycks konkurrensen inte fungera särskilt bra. 
 För handel inom EU:s inre marknad gäller principen om ömsesidigt erkännande för de sakområden som inte omfattas av ett gemensamt  
 EU-regelverk. 
  Principen lades fast i domen i målet angående  
 Cassis de Dijon  
 1979 och innebär att handlare inom EU kan föra in alla slags varor med ursprung i ett annat EU- eller EES- land om varorna lagligen har tillverkats och saluförts i det andra landet. Man bör skilja denna princip från den som styr offentlig upphandling. Den senare berör frågan om vad en myndighet upphandlar, inte vad som får säljas på den gemensamma marknaden. Inom offentlig upphandling innebär principen om ömsesidigt erkännande att intyg eller certifikat som utfärdas av en medlemsstat ska gälla också i en annan medlemsstat. 
 Ett syfte med upphandlingslagstiftningen, som till större delen baseras på  
 EU-regler, 
  är främst att bidra till förverkligandet av den inre marknaden och att minska det allmännas kostnader för inköp av varor och tjänster. Detta ska bl.a. uppnås genom att inköpen föregås av en upphandling i fri konkurrens som ska ge företag, oavsett nationalitet, lika förutsättningar att vinna ett offentligt kontrakt. Därmed ges bättre möjligheter för en effektiv konkurrens vid den offentliga sektorns upphandling, vilket är en huvudförutsättning för att uppnå förmånliga inköpsvillkor till nytta för det allmänna, medborgare eller konsumenter. Sverige är på upphandlingsområdet även anslutet till ett internationellt avtal, General Procurement Agreement (GPA), med koppling till världshandelsorganisationen WTO. 
 Kommuner har vid upphandling av livsmedel i vissa fall krävt att dessa ska ha  
 producerats enligt den svenska djurskyddslagstiftningen 
 . Enligt Konkurrensverkets uppfattning får inte det kravet ställas 
 238 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 eftersom detta strider mot de  
 EU-rättsliga 
  principerna som reglerar offentlig upphandling och som handlar om  
 icke-diskriminering 
  och likabehandling av leverantörer. 
 Enligt Konkurrensverkets mening är det emellertid enligt upphandlingsreglerna tillåtet att  
 ställa krav på djurskyddshänsyn  
 vid offentlig upphandling, men då ska den upphandlande myndigheten bl.a. säkerställa att leverantörerna behandlas lika och ges lika förutsättningar att lämna ett anbud. Vidare ska de ställda kraven vara tydliga och förutsebara. 
 Myndigheten ska även kunna kontrollera att leverantören uppfyller kraven. Detta följer av ett beslut av  
 EU-domstolen 
  (C- 448/01, Wienstrom GmbH mot republiken Österrike). Domen bör ses i ljuset av att om nämnda kontroll av leverantören inte sker så kan detta strida mot principen om lika behandling av leverantörerna. Det kan t.ex. handla om att en leverantör som inte uppfyller kraven får konkurrensfördelar framför en leverantör som uppfyller dem, dvs. här snedvrids konkurrensen. 
 Konkurrensverket anser att det är resurs- eller kostnadskrävande för en kommun eller ett landsting att kontrollera att leverantören uppfyller de ställda kraven på djurskyddshänsyn, men det främsta hindret för att utföra den nämnda kontrollen måste anses vara att distributionskedjan för animalieprodukter utgörs av flera handelsled. Konkurrensverket anser att det för närvarande gör det svårt – för att inte säga omöjligt – för den upphandlande myndigheten att kunna fullgöra kontrollen. 
 Kommerskollegium framhåller att internationell handel underlättas om den nationella lagstiftningen i olika länder harmoniseras i så stor utsträckning som möjligt. Detta gäller såväl den interna EU- handeln som handeln med tredje länder. Internationell harmonisering uppmuntras därför bl.a. av världshandelsorganisationen WTO. Djurskyddsområdet utgör ett område där den internationella harmoniseringen ännu så länge inte har kommit särskilt långt. Arbete i riktning mot en ökad internationell harmonisering på djurskydds- och djurvälfärdsområdet pågår dock inom ramen för det internationella standardiseringsorganet på djurhälsoområdet OIE. 
 Miljöstyrstyrningsrådet är ett bolag som ägs gemensamt av staten (85 procent) och näringslivet. Rådets uppdrag är att ta fram och tillhandahålla verktyg för effektiv upphandling. Rådet har tagit fram kriterier som består av förslag till miljö- och andra hållbarhetskrav som kan ställas vid upphandling av varor och tjänster. 
 239 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Under 2010 och 2011 har kommuner och landsting som genomfört upphandlingar fått dessa överklagade av några av parterna som har deltagit i upphandlingen. En del av kommunerna har använt sig av Miljöstyrningsrådets kriterier för att ställa krav på djurskyddsnivån för de varor som de vill upphandla. Det har kommit flera olika domar från olika rättsinstanser (Kammarrätten i Göteborg mål nr  
 2216_2221-10, 
  mål nr  
 2921-2922-10, 
  Förvaltningsrätten i Stockholms mål nr  
 4644-10, 
  mål  
 46958–10.). 
  Det finns också andra kommuner där kriterierna har använts i upphandling där processen har gått att slutföra utan några överklaganden. 
 På grund av det osäkra rättsläget som har uppstått kring dessa kriterier har Miljöstyrningsrådets beställt ett oberoende rättsutlåtande (Bruun N 2011). I rapporten görs en genomgång av den allmänna bakgrunden till regleringen av offentlig upphandling. Det konstateras att i det nya upphandlingsdirektivet från 2004, 
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster  
 (försörjningsdirektivet) 0ch  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster  
 (upphandlingsdirektivet), ges medlemsstaterna utvidgade möjligheter att använda sociala och miljörelaterade kriterier och krav vid upphandling. 
  
 I rapporten görs också en genomgång av regleringen av den fria rörligheten av varor. Här framförs att det inte ännu finns någon praxis på hur  
 Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, undertecknat i Lissabon den 13 december 2007 
  
 (Lissabonfördraget) förändrade bestämmelse i artikel 13 att unionen och medlemsländerna vid genomförande av sin politik  
 fullt ut  
 ska  
 ta hänsyn till välfärden för djur som kännande varelser  
 kommer att påverka rättsläget. I rapporten görs också en genomgång av de tre i ovan angivna domarna och sammanfattningsvis konstateras: 
 I vissa fall har man uppställt ett krav på att svensk djurskyddslagstiftning skall ha tillämpats vid tillverkning av kött. Detta har av domstolarna uppfattats som diskriminerande. 
 240 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 I andra fall har man definierat vissa allmänna kvalitetskrav som gällt djurhållningen i samband med tillverkningen av kött. Sådana allmänna krav har ansetts tillåtna. 
 I det tredje fallet har man uppställt krav som legat över EU:s minimumkrav avseende djurskyddsnivå. Detta har ansetts förbjudet av domstol bl.a. med hänvisning till EU domstolens dom i mål  
 C-305/08. 
  Dessutom har ett krav gällt transporttid till slakt. Det har ansetts obefogat. Vidare har man diskuterat om man i de kontrollerade fallen verkligen kan kontrollera att de uppställda kraven följs. 
 Slutsatsen i rapporten är att: 
 Det finns ett klart utrymme för djurskyddskrav vid offentlig upphandling inom EU. Den rättsosäkerhet som uppstått som en följd av de olika domsluten vid lägre instanser i Sverige visar dock att det föreligger vägande skäl för att försöka få till stånd klara riktlinjer och etablerade förfaranden i frågan. Det vore också viktigt att eventuella processer som går till högsta instanser bedrivs på ett professionellt och skickligt sätt så att alla rättsligt relevanta argument beaktas. Jag menar att det finns rättsliga förutsättningar för att här agera i syfte att påvisa och genomdriva möjligheterna att beakta det ostridiga konsumentintresset/upphandlingsintresset för hållbart producerade produkter och djurskyddsaspekter på bl.a. livsmedelsområdet. 
 Slakterier 
 Antalet slakterier med en produktion av minst 1 000 ton nöt- eller griskött har minskat från ca 40 stycken 1988 till 21 stycken 2010. Därutöver finns i dag ett  
 40-tal 
  småskaliga slakterier som svarar för ca 1 procent av grisslakten, 6 procent av nötslakten samt 17 procent av får- och lammslakten. 
 År 2010 stod ett slakteri (Scan Kristianstad) för 37 procent av grisslakten och tillsammans med Scan i Skara svarade dessa två slakterier för 48 procent av grisslakten i landet. De sex största grisslakterierna har tillsammans hand om 86 procent av grisslakten. 
 Beträffande slakten av storboskap, så står Scans slakteri i Linköping för 26 procent och. de fem största slakterierna står för 69 procent av storboskapsslakten. 
 Av 16 slaktkycklingslakterier slaktar i dag 98 procent av produktionen på ca  
 6–7 
  slakterier. Brown som tidigare har haft 4 slakterier kommer 2011 att använda 1 slakteri. Fem slakterier hanterar över 1 miljon slaktkycklingar årligen och 
 241 
 Nulägesbeskrivning med analys SOU 2011:75 
 slaktade tillsammans ca 73,5 miljoner kycklingar av de totalt 75 miljoner kycklingar som slaktades 2009. 
 Utvecklingen mot större men färre slakterier påverkar både transportavstånden och hanteringen av djuren i slakterierna i både positiv och negativ riktning. Utvecklingen medför längre transporter men även rationellare hantering på slakterierna, vilket innebär snabbare slaktprocess. Den medför även bättre förutsättningar för olika djurskyddsinsatser på slakterierna. Denna utveckling har också lett till att slakterierna inte längre tillhandahåller all den service som fanns förr när slakterierna drevs på ett mer småskaligt sätt, t.ex. att alla slakterier drev en nödslaktsverksamhet. EU:s bestämmelser om kontroll av livsmedel i 
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd  
 (kontrollförordningen) och  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförande av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel  
 (särskilda kontrollförordningen), det s.k. Hygienpaketet styr kraven på slakterier utifrån folkhälsoskäl. 
  
 Livsmedelsverket har under 2009 kartlagt djurskyddet på 23 av landets största slakterier och presenterat resultatet i rapporten 
 Djurskydd vid slakt – ett kontrollprojekt 
 .  
  
 I rapporten konstateras att resultaten generellt visar på ett gott djurskyddsläge vid de svenska slakterierna. Överbeläggning i stallar för nötkreatur och får samt för hård drivning av grisar och får förekommer endast i ringa omfattning. Bedövningsresultaten har varit goda för samtliga studerade djurslag. 
  
 Kartläggningen visar att det för att minska förekomsten av hård drivning så krävs det insatser vid flertalet studerade företag som slaktar nötkreatur. Några företag som slaktar grisar behöver vidta åtgärder för att minska förekomsten av överbeläggning i stallboxar eller förekomsten av hård drivning. Förhöjd frekvens av vingskador hos fjäderfä eller för lång tid mellan bedövning och avblodning hos får har enbart registrerats vid ett fåtal slakterier. 
 Slutsatserna som man drar i rapporten är att i Sverige är kraven i regelverket förhållandevis högt ställda och reglerna följs till stor del i den praktiska verksamheten. Direkta jämförelser med situationen i andra länder kan dock inte göras eftersom motsvarande under- 
 242 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 sökningar saknas. Det är viktigt att den positiva utvecklingen med ökade kunskaper från forskning om djurs välbefinnande får ett fortsatt genomslag i slakteriernas verksamhet. I  
 Jordbruksverkets föreskrifter om ändring i Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2007:77) om slakt och annan avlivning av djur 
  
 (slaktföreskriften) finns det tydliga krav gällande djurhantering på slakterier och uppstallning, samt för genomförandet av bedövning och avblodning. Dessa baseras delvis på gemensamma bestämmelser inom EU, vilka nyligen har reviderats och ändrats  
 från Direktiv 93/119/EG om skydd av djur vid tidpunkten för slakt eller avlivning  
 (slaktdirektivet)till  
 Förordning (EG) nr 1099/2009 om skydd av djur vid tidpunkten för avlivning  
 (slaktförordningen), varför vissa förändringar i de svenska föreskrifterna är att förvänta framöver. 
 Djurens rätt uppmärksammar två områden i rapporten 
 Djurskydd vid slakt – ett kontrollprojekt  
 som man anser är problemområden. Det ena är att i samband med besiktningen av slaktkropparna för gris så registrerades förekomsten av färska rivskador på svålen, vilket indikerar att djuren har varit i slagsmål, något som främst uppstår i samband med att grupper av obekanta grisar blandas med varandra på gården, vid transport eller på slakteriet. Totalt uppvisade 13,3 procent av djuren kraftig förekomst av färska rivsår. Variationerna mellan de olika slakterierna var stora; vid ett slakteri påvisades inte några grisar med kraftig förekomst av rivskador medan ca 35 procent av grisarna vid tre andra slakterier uppvisade sådan kraftig förekomst. 
  
 Det andra problemet är andelen slaktkycklingar som påträffas döda i samband med att djuren lastas ut ur transportbehållarna på slakteriet. Detta benämns ofta som transportdödlighet, men den omfattar även de fåglar som har dött under den tid när transportbehållarna har stått i slakteriets ankomsthall i väntan på slakt. Enligt rapporten kan denna dödlighet ses som en indikator dels på hur väl själva transporten och uppstallningen i ankomststallet på slakteriet har skötts (främst med avseende på termisk komfort) och dels på hur väl kycklinguppfödaren har sorterat bort och avlivat sjuka eller skadade kycklingar före eller i samband med lastning på gården. Sådana djur ska ha kunnat avlivas i stället för att skickas med till slakteriet. 
 Sett i ett internationellt perspektiv anses transportdödligheten hos kycklingar vara relativt låg i Sverige och siffrorna i rapporten bekräftar det med ett medeltal på 0,13 procent. Man bör också 
 243 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 beakta att studien genomfördes under sommarhalvåret, dvs. den del av året när dödligheten kan förväntas vara något högre än under vinterhalvåret. Samtidigt framkom tydligt att transportdödligheten var betydligt högre vid två av de slakterier som ingick i studien jämfört med resterande anläggningar. Det förelåg inte någon skillnad i antalet timmar som fåglarna hade tillbringade i lådorna och som skulle kunna förklara detta utan orsakerna behöver utredas vidare. 
 Det är viktigt att försöka fastslå när i processen som denna dödlighet huvudsakligen uppstår, dvs. om den är kopplad till bristande gallring hos uppfödaren, brister i djurhanteringen i samband med infångandet och lastningen av fåglarna, alltför hög beläggningsgrad i transportbehållarna (inte nödvändigtvis i förhållande till lagstiftningen, men i relation till vad djuren klarar av i relation till temperatur m.m.), brister i transporterna eller i uppstallningen på slakteriet. En förklaring kan även vara skillnader i ålder och vikt hos kycklingarna eftersom olika slakterier tillämpar olika slaktvikter och det är känt att äldre kycklingar lättare drabbas av problem i samband med transporten. 
 Förvärvstillstånd 
 Bakgrunden till kravet på förvärvstillstånd var 1947 års jordbrukspolitiska beslut vars målsättning var att jordbrukarnas lönenivå skulle vara i nivå med industriarbetares. Detta innebar att mellankrigstidens prisreglering och importkontroll till stor del bevarades men det ansågs också vara nödvändigt att sänka produktionskostnaderna för jordbruket. Det skulle ske genom strukturrationalisering av jordbrukssektorn. Lantbruksnämnderna inrättades och en av deras viktigaste uppgifter var yttre och inre rationalisering samt ärenden enligt jordförvärvslagen. Den yttre rationaliseringen skulle komplettera inte bärkraftiga jordbruk så lantbruksnämnden förvärvade och förmedlade jord till intresserade jordbrukare. Dessa kunde även få lån och statliga bidrag. Verktyg som lantbruksnämnden hade till sin användning var förköpsrätt och expropriering. 
 Jordförvärvslagen (1979:230) ändrades i och med 1990 års beslut om ny livsmedelspolitik och de nya reglerna trädde i kraft den 1 juli 1991. I propositionen till jordförvärvslagen (prop. 1990/91:155) uttalades att: 
 244 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Jordförvärvslagen inte har varit något effektivt instrument för att uppnå de uppställda målen. Det framhölls också att det är viktigt att den lagstiftning som gäller för jordbruket inte utformas så att en marknadsanpassning av näringen försvåras. Rationaliseringssträvandena bör därför i fortsättningen i princip överlåtas till näringen. Departementschefen uttalade också att detta är en logisk följd av att brukningsplikten för jordbruksmark slopades. Mot den bakgrunden finns det inte längre något behov av någon generell förvärvsprövning med hänsyn till jordbrukets rationalisering. Prövningen såvitt avser rationaliseringen av jord- och skogsbruket, bör i stället begränsas till arronderingsförbättringar i starkt ägosplittrade områden, bland annat i Dalarna. 
 Däremot så ansåg departementschefen att möjligheterna att genom bestämmelser i jordförvärvslagen beakta glesbygdens intressen kunde användas som ett självständigt regionalpolitiskt instrument. Lagen borde inte enbart användas för att främja sysselsättningen utan också för bosättningen i glesbygden. 
 I dag krävs förvärvstillstånd om en lantbruksegendom förvärvas genom köp, byte eller gåva. Detta är huvudregeln men det finns vissa undantag. 
 Förändringen av reglerna innebär att rationaliseringsmomentet är borta ur lagen. I stora områden i landet behöver inte fysiska personer förvärvstillstånd liksom att juridiska personer, exempelvis ett aktiebolag, behöver inte heller tillstånd i vissa områden när man köper från annan juridisk person än dödsbo. Släktförvärven har alltid varit undantagna från kravet på tillstånd. Dessa förvärv är och har alltid i antal varit de allra flesta. Något krav på lantbruksutbildning/legitimation eller liknade finns inte och har aldrig funnits knutna till denna lagstiftning i Sverige till skillnad från t.ex. Danmark. 
 Numera betonar lagen sysselsättning och bosättning i glesbygden. Tidigare var rationaliseringsmomentet starkt, dvs. man försökte styra lämpliga fastigheter/arealer till utvecklingsbara företag för att de skulle få lämpligt arealunderlag och utformning av fastigheten. Detta är nu helt borta och rationaliseringen får företagen själva sköta om. Något av rationaliseringsmomentet finns dock kvar i ett fåtal mindre områden och där vad det gäller skogsmarken (omarronderingsområdena i Dalarna, Värmland och Västra Götalands län). 
 Flertalet etableringar sker i dag, liksom tidigare utan prövning enligt jordförvärvslagen genom släktförvärv, arrenden och förvärv av fysisk person i s.k. friområden. 
 245 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Detta har öppnat upp för att fler som inte har någon anknytning till lantbruksproduktion kan förvärva fastigheter och starta olika former av animalieproduktion. Den anknytning som förvärv genom släktskap kan ge till den som förvärvar en lantbruksegendom är givetvis inte någon garanti för att förvärvaren är insatt eller lämpad för att vara djurhållare. Däremot medförde denna anknytning i många fall ett socialt skyddsnät av personer med insikt i dessa frågor runt den nyblivne företagaren. Avsaknad av ett sådant skyddsnät ställer alltså högre krav på att det finns tydliga och tillgängliga regler för vilka krav som en animalieproducent måste uppfylla när det gäller djuromsorg. 
 Det uppfattas från många håll som ett problem att inte några dokumenterade förkunskaper om animalieproduktion eller andra garantier krävs när ett företag men sådan djurhållning startar. 
 Analys 
 Från avregleringen på  
 1990-talet 
  och framåt så har det skett en minskning i den inhemska animalieproduktionen med undantag för lamm- och slaktkycklingproduktion. Samtidigt har köttkonsumtionen och importen av alla sorter av matvaror ökat. Betalningen som den svenska producenten får för sina produkter har minskat med i medeltal 0,2 procent per år under denna period. Samtidigt har kostnaderna för de produktionsmedel som köps ökat med i medeltal 3,1 procent. Detta har lett till en minskad lönsamhet för näringen. 
 I dag är 45 procent av den mat som vi äter i landet inte producerat i Sverige. Värdet av detta är 110 miljarder kronor i konsumentledet. 
 Den offentliga upphandlingen uppgår till 10 miljarder för livsmedel varje år. Enligt EU:s upphandlingsdirektiv kan den offentliga upphandlingen ta såväl miljöhänsyn (inklusive djurskydd) som social (etisk) hänsyn. Detta är också infört i det svenska regelverket om offentlig upphandling (Lagen om offentlig upphandling, 2007:1091). Utredaren anser dock att det framgår av de senaste årens händelser runt den offentliga sektorns upphandlingar av livsmedel att denna ofta inte fungerar som avsikten har varit från lagstiftarna sida, varken på lands- eller unionsnivå. 
 Slakterierna har på gris- och nötsidan gått från att vara ett  
 40-tal 
  medelstora slakterier till att vara 20 medelstora, 6 stora gris- 
 246 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 slakterier, 5 stora nötslakterier och ett  
 40-tal 
  småskaliga slakterier. På slaktkycklingsidan finns det 16 slakterier där merparten av slakten sker på fem slakterier. 
 Livsmedelsverket har i sin kartläggning (Livsmedelsverkets 2010) av djurskyddet på slakterier konstaterat att djurskyddet är generellt gott. Att de svenska kraven i regelverket är relativt högt ställda och att de till stor del följs i praktiken. Samtidigt konstateras att det inte finns några jämförbara kartläggningar i övriga EU. 
 Det finns emellertid vissa områden där enskilda slakterier sticker ut och där det krävs insatser för att slakterierna ska leva upp till kraven. 
 De förlängda transporttider som strukturrationaliseringen har medfört verkar inte ha medfört några djurskyddsproblem utom eventuellt för slaktkycklingarna. Det slaktas 75 miljoner kycklingar per år och av dessa är 0,13 procent döda redan när de lastas av på slakteriet. Detta är enligt rapporten en låg siffra om man jämför med internationella siffror men den utgör ändå ca 97 000 djur om året. Det framgår tydligt av Livsmedelsverkets rapport att dödligheten har varit betydligt högre vid två av de slakterier som varit med i studien. Utredaren anser att det är mycket viktigt att det utreds vidare vilken orsaken är och att insatser sätts in på de aktuella slakterierna. 
 Trots att det i rapporten konstateras att bedövningsresultaten har varit goda för samtliga djurslag så uppmärksammas det (Tv4 29 augusti 2010) ändå ibland att djur inte bedövas eller slaktas på ett korrekt sätt. Det innebär t.ex. att kycklingar eller grisar kan skållas före avblodning. Även om detta är händelser som sker mycket sällan så anser utredaren att det är något som inte ska kunna ske. Oftast är det den mänskliga faktorn som utpekas som orsaken. Det finns i dag utbildningskrav för personal på slakterierna och utredaren anser att vikten av rätt kompetens tydligt framkommer i denna fråga. 
 Slakteriernas rationellare hantering, som också är en effekt av strukturrationaliseringen, kan ha bidragit till den positiva trend om att utnyttja kunskap om djurens beteende som enligt rapporten har setts när det gäller djurhanteringen. Det är emellertid viktigt att nya forskningsresultat i framtiden får genomslag i slakteriernas verksamhet för att inte denna goda trend ska brytas. 
 Utredaren har dock inte kunnat konstatera några brister i själva lagstiftningen när det gäller slakteriverksamhet. 
 247 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Ändringen i  
 j 
 ordförvärvslagen innebar att rationaliseringen av jordbruken får företagaren sköta själv. Utredaren anser att detta gör att behovet av kompetens och utbildning blir ännu tydligare inom djurområdet. 
  
 3.2 
  
 Lantbruksdjur 
  
 Inom lantbruksdjursområdet har den rationalisering som man såg vid införandet av 1988 års djurskyddslag (1988:534) fortsatt och tagit ny fart de senaste åren. Detta har inneburit att det i dag finns färre besättningar än tidigare och att det nu finns fler djur i varje besättning. Denna utveckling har varit olika stark på olika områden. 
 Den negativa utvecklingen för djurens miljö som beskrevs i propositionen har till stora delar brutits tack vare de ansträngningar som näringen och myndigheterna har gjort gemensamt. Näringen har lagt mycket kraft, innovationstänkande, forskning och resurser på att utveckla och anpassa system som ska leva upp till de intentioner som den nya djurskyddslagen har. Samhället har genom införande av ett regelverk, som så långt som det är möjligt har byggt på vetenskap och beprövad erfarenhet och har hjälpt producenterna att se var gränsdragningarna går. Samhället har också skjutit till avsevärda medel för att få forskning till stånd på detta område. 
 Det är emellertid stora skillnader på hur olika producentgrupper har drivit arbetet för djurvälfärden inom sitt område. Fjäderfänäringarna kan nämnas som några av de näringar där stora och positiva förändringar har skett sedan den nya djurskyddslagen infördes. 
 Forskning 
 Näringen stöttar forsknings- och utvecklingsprojekt som rör djurhälsa och djurskydd ekonomiskt och vilka också syftar till förbättringar och/eller förenklingar i produktionen. Som exempel kan nämnas ett djurskyddsprojekt drivet av Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) som nyligen har avslutats gällande gummiklätt spaltgolv till ungnöt. Det drivs och har också drivits flera andra projekt gällande inhysning stall, utedrift respektive metoder för 
 248 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 parasitkontroll/-bekämpning 
  på bete. Svensk Mjölk har bedrivit ett omfattande djurvälfärdsprojekt, Välfärdsindikatorer – system för djurvälfärd för användning i mjölkproduktionen som hittills resulterat i två vetenskapliga publikationer. 
 Svenska Djurhälsovården (SvDHV) har under de senaste åren arbetat med två djurskyddsprojekt på Sveriges Nötköttsproducenters initiativ. Det ena gäller kontrollprogram för utegångsdjur utan tillgång till ligghall och det andra gäller djurrelaterade välfärdsparametrar i besättningar med ungnöt till slakt. Kontrollprogrammet för utegångsdjur utan tillgång till ligghall godkändes av Jordbruksverket 2010. 
 När det gäller grisar arbetar SvDHV tillsammans med Svenska Pig i praktiskt inriktade försök och studier. Exempelvis har SvDHV genomfört ett stort nationellt projekt för att genom bättre utfodring och hull hos suggor minska förekomsten av bogsår. SvDHV samarbetar även med SLU i studier för att ta fram praktiskt fungerande alternativ för obedövad kastrering av grisar. 
 Det har också lagts stora resurser på forskning inom det övriga djurområdet. Det gäller främst utfodring och djursjukdomar som har kommit djurvälfärden till gagn. 
  
 Djurvälfärds-, 
  djurhälso- och kvalitetsprogram 
 Näringen har också under de senaste 20 åren utvecklat det koncept med djurhälsoprogram som startade på  
 1980-talet. 
  Dessa har till stor del bidragit till att djurhälsan inom lantbrukets djurhållning har blivit bland de bästa i världen. På vissa områden är en intresseorganisation från näringen huvudman för dessa program. Inom fjäderfäsektorn är det Svensk Fågel och Svenska Ägg som är huvudmän. På andra områden är det SvDHV, som ägs av Scan AB, Avelspoolen AB och KLS Ugglarps. SvDHV är ett veterinärt rådgivningsföretag som främst arbetar med djurhälsofrågor rörande uppfödning av grisar, nötkreatur för köttproduktion och får samt för frivilligt förebyggande salmonellakontrollprogram hos gris. Svensk Mjölk är på motsvarande sätt huvudman för de som rör mjölkkor. SvDHV är officiell huvudman för djurhälsoprogram rörande grisar, nötkreatur för köttproduktion och får, de är även huvudman för obduktionsverksamheten som är en viktig del av arbetet med djurhälsa och djurskydd, kontroll av  
 maedi-visna 
  hos får, paratuberkulos hos nötkreatur och får, kontroll av Verotoxin- 
 249 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 bildande Escherichia coli/enterohemorragiska Escherichia. coli (VTEC/EHEC) hos nötkreatur, övervakning av resistens hos sjukdomsframkallande bakterier hos lantbrukets djur samt för kontroll av tuberkulos hos hägnad hjort. 
 Inom den officiella hälsokontrollen för grisar utfärdar SvDHV försäljningstillstånd med hälsodeklaration med stöd av lagstiftningen för djurhälsoområdet. Hälsodeklarationen utfärdas för besättningar med tillfredsställande djurhälsa och hygien. Detta innebär att besättningar med bristfälligt djurskydd inte erhåller hälsodeklarationer. SvDHV har ett nationellt uppdrag att sammanställa och utvärdera de sjukdomsanmärkningar som görs vid slakt. Detta har gjorts på besättningsnivå och för den nationella slakten av grisar sedan 20 år tillbaka i tiden. Genom dessa analyser finns officiella uppgifter om svansskador hos grisar och andra skador som har betydelse från djurskyddssynpunkt. Detta är såvitt känt unikt för svensk grisuppfödning. Under senare år görs också analyser av sjukdomsanmärkningarna även för slaktade nötkreatur och får. Svensk Fågel återkopplar sjukdomsregistrering och uppgifter om fothälsa noterade vid slakt till slaktkycklinguppfödare. 
 Det har tagits fram ett nytt hälsoprogram för klövhälsa hos får som drivs av SvDHV. 
 SvDHV arbetar också med djurhälsofrågor rörande bison och domesticerade exotiska hovdjur som alpacka och lamadjur och bedriver forskning och utvecklingsverksamhet, både på egen hand och i samverkan med SLU och Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA). 
 Svensk Mjölk är officiell huvudman för Leukos- och BVD- programmen för landets nötkreatur. Sedan ett tiotal år är Svensk Mjölk också huvudman för det förebyggande salmonellakontrollprogrammet för nötkreatur. Detta program är i stora delar ett hygien- och smittskyddsprogram och minskar risken för spridning av inte bara salmonella utan även många andra sjukdomsframkallande mikroorganismer. Smittskyddet uppfattas av näringen som en viktig del av djurskyddet och därför pågår ett utvecklingsarbete för att höja biosäkerheten på landets gårdar mer generellt. 
 Inom mjölksektorn har det de senaste 25 åren utvecklats och använts förebyggande hälsoprogram för de stora sjukdomskomplexen hos landets mjölkkor. Ett exempel på detta är ett system för klövhälsovård som utnyttjar klövhälsoregistreringar på 
 250 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 260 000 verkade kor årligen. Systemet har möjliggjort att Sverige som första land i världen har kunnat börja avla för friskare klövar, vilket ger betydande djurvälfärdsvinster hos mjölkkorna. 
 Svenska Ägg driver följande frivilliga och förebyggande kontrollprogram; omsorgsprogram för värphöns, omsorgsprogram för unghöns, frivillig och förebyggande salmonellakontrollprogram, frivillig och förebyggande salmonellakontrollprogram för höns med utevistelse samt hälsokontroll för spolmask. 
 I Svensk Fågels regi drivs djuromsorgsprogram för slaktkyckling, omsorgsprogram för kalkon, frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram,  
 Koccidie/clostridie-program 
  samt Nelson. Svensk Fågel bedriver också ett frivilligt program för fothälsan hos kycklingar. Kycklingarnas fötter kontrolleras vid slakt och resultaten redovisas för uppfödaren och detta ligger till grund för vilken beläggning som tillåts vid efterkommande uppfödningsomgång. Sambandet är att bra miljö och skötsel ger bra fothälsa, vilket i sin tur ger möjlighet till differentierad beläggning utifrån djurskyddslagstiftningens krav. 
 Näringens företag har sedan årtionden tillämpat olika frivilliga kvalitetsprogram för uppfödning av lantbrukets djur. Regelverken för sådana program, exempelvis BIS för grisuppfödningen, har inneburit förbättringar av djurskydd och smittskydd på gårdsnivå. Anslutning till sådana program har inneburit högre ersättning för djuren. Sedan början av 2010 tillämpar slaktbranschen ett program för  
 Grundcertifiering av gris 
 , vilket riktar sig till alla uppfödare som levererar grisar till slakt. Grundcertifieringen är ett krav för att få slakta grisar vid de slakteriföretag som ingår i branschöverenskommelsen, vilka motsvarar ca 99 procent av grisslakten i Sverige. Inledningsvis ges möjligheter för uppfödare med färre än 10 suggor eller mindre än 100 levererade grisar till slakt per år att stå utanför certifieringsprogrammet. För  
 Grundcertifiering Gris  
 gäller att uppfylla svensk djurskyddslagstiftning. Uppfödarna kan välja att ansluta sina besättningar till  
 Powell,  
  
 EU-ekologisk 
  
  uppfödning  
 eller  
 KRAV 
 , som alla innehåller krav som ligger utöver djurskyddslagstiftningen. Enligt uppgift från Svenska Pig finns ca 200 besättningar som är undantagna från branschens krav på grund av sin ringa storlek. Knappt 100 uppfödare har hittills valt att ansluta sina besättningar till program med mervärden. Det föreligger inte någon officiell sammanställning av resultatet av det inledande revisionsarbetet men enligt uppgift från Svenska Pig är anmärkningarna få. Parallellt införde Jordbruksverket en bestämmelse om 
 251 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 att en s.k.  
 Djurskyddsdeklaration  
 ska göras av veterinärer som har delegerat viss läkemedelsanvändning till grisuppfödare. Deklarationen är ett stöd för veterinären och ett kvitto för producenten på att djurskyddsnivån är acceptabel. Deklarationen ska göras vid varje besättningsgenomgång. Uppskattningsvis täcker sådana djurskyddsdeklarationer, minst 6 per år, mer än hälften av den svenska grisuppfödningen. 
 SvDHV, Svensk Mjölk och Svensk Fågel håller också årligen ett stort antal kurser inom djurhälsa och djurskydd för såväl rådgivare som producenter och veterinärer. SvDHV anordnar också kurser i villkorad läkemedelsanvändning. 
 Djurhälsoläget 
 En annan viktig åtgärd som näringen har gjort för djurhälsa och djurvälfärd är att i och med  
 EU-inträdet 
  bilda Svenska Djurbönders Smittskyddskontroll (SDS). För fjäderfä finns  
 bekämpnings- /övervakningsprogram 
  i form av Stiftelsen veterinär fjäderfäforskning och Föreningen för smittskyddskontroll. Kläckerier, foderföretag och branschorganisationer är anslutna till programmen. Veterinärer, rådgivare och expertis från Jordbruksverket, SVA samt SLU sitter med i nämnderna. Bakgrunden till bildandet av stiftelsen och föreningen var  
 EU-medlemskapet. 
  
 Tack vare nationella bekämpningsprogram, organiserad hälsokontroll och noggrann kontroll vid införsel av djur hade Sverige uppnått ett mycket gott djurhälsoläge. Många sjukdomar som är spridda inom EU fanns inte i Sverige vid förhandlingarna inför inträdet i  
 EU-gemenskapen. 
  Handelsreglerna inom EU begränsas till ett fåtal sjukdomar och kontrollen vid införsel av djur, sperma och embryon ansågs inte vara tillräckliga för svenskt vidkommande. För att djurhälsoläget skulle kunna bibehållas vid ett  
 EU-medlemskap 
  så bildades därför SDS efter beslut av samtliga berörda branschorganisationer. Bakom SDS står slakteri- och mejeriföretagen som genom branschöverenskommelser ställer krav på sina leverantörer att SDS regler måste följas. Övergripande beslut om verksamheten förankras i smittskyddsnämnden som består av representanter från Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Kött- och Charkföretagen, Svensk Mjölk samt SvDHV. 
 I samarbete med smittskyddsexperter vid SVA tar SDS fram importkrav för livdjur, sperma och embryon för djurslagen 
 252 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 nötkreatur, gris, får, get och hjort. Dessa krav finns på intyg som skickas till exportlandet. När alla SDS:s krav är uppfyllda får importören ett godkännande av importen. SDS avråder från import av livdjur eftersom smittriskerna med denna typ av import är betydligt större än vid import av sperma eller embryon. Vidare tar SDS fram rekommendationer om hur smittspridning ska förhindras vid export av djur. SDS arbetar även med samordning av lantbruksnäringens beredskap vid utbrott av mycket smittsamma djursjukdomar, s.k. epizootier samt tar fram informationsmaterial om smittsamma sjukdomar. 
 Tillväxtbefrämjande medel och antibiotikaanvändning 
 Näringen tog 1985 avstånd från generell inblandning av antibiotika i foder i tillväxtbefrämjande syfte och sådan inblandning förbjöds 1986. Antibiotikatillsatsen användes också som maskering av dålig djurhållning och dålig djurhälsa. Det medförde, enligt näringen, att arbetet med att förbättra djurmiljöer och utveckla sjukdomsförebyggande åtgärder blev eftersatt. Sverige har ända sedan sitt inträde i EU 1995 kämpat för att införa ett liknande förbud där. År 2006 gav detta arbete utdelning och ett förbud mot sådana antibiotikatillsatser infördes i övriga EU. Det är såvitt känt fortsatt tillåtet i många andra länder utanför EU, exempelvis USA. I Sverige har näringen konsekvent argumenterat för restriktiv och kontrollerad antibiotikaanvändning till animalieproducerande djur. 
 Antibiotikaanvändningen har efter förbudet mot användande av detta som tillväxtbefrämjande medel sjunkit. Gruppbehandlingen genom inblandning i fodret har minskat med 38 procent och den totala antibiotikaförbrukningen har sjunkit med 18 procent de senaste 5 åren (SVARM 2010). Vid en jämförelse med de övrig EU- länderna 2007 så låg Sverige lägst när det gäller försäljning av antibiotika räknat per kg biomassa (gris, nöt och kyckling)(Grave et al. 2010). Det var endast Norge av de Europeiska länderna som låg lägre än Sverige. 
 Europaparlamentet utfärdade en resolution om antibiotikaresistens den 12 maj 2011. Huvudbudskapet i resolutionen är att det övergripande målet är att behålla antibiotika som ett effektivt verktyg när den behövs, både hos djur och hos människor, men att begränsa användningen till det strikt nödvändiga. I dag saknas jämförbara data och djupgående analys om när, var, hur och för 
 253 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 vilka djur som antibiotika egentligen förskrivs, detta måste enligt Europaparlamentet åtgärdas. 
 Vidare anges i resolutionen att bred forskning behövs om såväl nya antibiotika som andra alternativ (vaccinering, biosäkerhet etc.) och om strategier för att minska risken för sjukdom (genom t.ex. en god djurhållning). Medlemsstaterna behöver också bättre övervaka förekomsten av antibiotikaresistens hos djur, inklusive sällskapsdjur. 
 I resolutionen uppmanas  
 EU-kommissionen 
  att utarbeta en bred, flerårig handlingsplan mot antibiotikaresistens. Denna ska också omfatta samtliga djur som täcks av EU:s djurskyddsstrategi och därmed understryka sambandet mellan djurvälfärden, djurhälsan och folkhälsan. 
 Analys 
 Utredaren anser att den negativa utvecklingen för djurens miljö som beskrevs i propositionen till stora delar har brutits, bl.a. tack vare de ansträngningar som näringen och myndigheterna har gjort gemensamt. En bidragande orsak är de resurser som har lagts på forskning runt djurhälsa och djurskydd i syfte att förbättra och förenkla produktionen. De  
 djurvälfärds-, 
  djurhälso- och kvalitetsprogram som näringen har utvecklat har också bidragit i positiv riktning. 
 Utredaren bedömer att de krav som näringen på frivillig väg ställt gällande smittskydd vid import av djur efter  
 EU-inträdet 
  har gjort det möjligt att behålla det goda djurhälsoläge som rådde vi den tiden. Det goda svenska djurhälsoläget har också ytterligare förbättrats genom de nationella bekämpningsprogram som finns samt genom den organiserade hälsokontrollen. 
 Utredaren bedömer även att det förbud som infördes 1986 mot att använda antibiotika som tillsats i foder i tillväxtbefrämjande syfte också har bidragit till att utvecklingen av djurmiljöerna har blivit mer djurvänliga. Användning av antibiotika kan annars dölja en i grunden dålig djurhälsa eller djurhållning. Utredaren anser att det för såväl djursom för folkhälsa är viktigt att antibiotikaanvändningen hålls nere så att resistensutveckling motverkas. Utredaren konstaterar att den svenska oron för vad en alltför frikostig antibiotikaanvändning kan leda till har spridit sig till 
 254 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 övriga medlemsstater i EU och att förändringar inom detta område är att vänta. 
  
 3.2.1 
  
 Gris 
  
 Strukturutveckling 
 Uppgifter om smågrisproduktionens struktur 1988 finns inte tillgängliga, men 1992 fanns 51 procent av suggorna i besättningar med minst 50 suggor. År 2007 hade denna andel stigit till 94 procent. Uppgifter om slaktsvinsproduktionens struktur 1988 finns inte heller tillgängliga, men 1996 fanns 45 procent av grisarna i besättningar med minst 750 djur. År 2007 hade denna andel stigit till 72 procent. Svenska grisbesättningar är emellertid fortfarande små vid jämförelser med besättningar i andra länder. 
 Sedan snart 20 år har uppfödningen av grisar skett enligt principerna planerad produktion med omgångsvis uppfödning av olika kategorier grisar och rengöring av stallarna mellan omgångarna. Detta uppfödningssystem gör det möjligt att tillämpa rutiner som gagnar smittskydd och skötsel. Inom grishållningen finns särskilda avels- och gyltproducerande besättningar som uppfyller specifika hälsokrav. I produktionsledet ökar konstant andelen slaktgrisar som föds upp integrerat, dvs. de stannar på samma gård under hela uppfödningstiden. Förmedlingen av smågrisar, från suggbesättningar till specialiserade slaktgrisuppfödare, utgörs nu av mindre än 50 procent av de producerade smågrisarna. Många producenter har extern integrerad produktion och mellangårdsavtal. Detta medför att smittrycket på slaktgrisarna minskar och det ger en bättre djurvälfärd. 
 En speciell form av grisuppfödning är den som kallas suggpooler eller suggringar. Det är för svenska förhållanden stora besättningar där insemination och hållande av dräktiga djur sker i centralenheter/nav. Grisning och uppfödning av smågrisar och slaktgrisar sker sedan i andra besättningar, s.k. satelliter. Det är innehavaren av centralenheten som äger suggorna och satellitinnehavarna hyr djuren. Systemet innebär transporter av suggor över stora områden, vilket kan medföra en stor spridning av smitta, om en sådan kommer in i systemet. Jordbruksverket anser därför att alla satelliterna och navet tillhör en och samma epidemiologiska enhet. I Sverige har vi i dag ett  
 20-tal 
  sådana suggpooler. 
 255 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Utvecklingen av djurvälfärden i ett internationellt perspektiv 
 Utvecklingen av djurskyddet inom svensk grisuppfödning har skett på ett sätt som har medfört betydande skillnader jämfört med andra länders utveckling. Redan på  
 1970-talet 
  förbjöds uppbindning av suggor. Djurägare tog själva initiativ till att utveckla hållande av dräktiga suggor i lösdrift på ströbädd. Det innebar att djurägarna ersatte s.k. bås för sinsuggor (suggor som är dräktiga och inte ger di åt några ungar) med halmförsedda, enkelt inredda utrymmen. Denna trend vann gehör under  
 1980-talet. 
  
 Medan den internationella utvecklingen gått mot sterila grismiljöer har de svenska uppfödarna strävat efter systemlösningar där grisarna kunnat förses med strömedel för sysselsättning. Sedermera har detta motiverats med grisens behov av sökande av föda, bearbetning och tillfredsställande av naturligt beteende. Tilldelning av strömedel har fått vägas mot tekniska förutsättningar för mekanisk utgödsling, arbetsinsatser och hygien. Miljöer med dålig hygien har varit en riskfaktor för smittsamma sjukdomar. 
 Nationell hälsokontroll 
 I Sverige har begreppen djurskydd och hälsa alltid varit tätt sammankopplade. Djurhälsofrågorna hos grisar har sedan mitten av  
 1900-talet 
  varit en angelägen fråga och grunden för nationell organiserad djurhälsovård lades redan på  
 1940-talet 
  genom enskilda initiativ av djurägare och slakteriföreningar. Dåvarande Slakteriförbundet organiserade en nationell hälsokontroll för grisar 1970, vilken i slutet av  
 1980-talet 
  kompletterades med en särskild hälsokontroll för slaktgrisar. 
 Samhället, näringen och enskilda uppfödare i Sverige har en unik insyn i grisarnas hälsostatus genom systemet med officiell hälsokontroll. Anslutning till sådan kontroll är frivillig men hälsokontrollen har under senare år omfattat uppemot 90 procent av antalet slaktade grisar. Branschen har genom en samlad överenskommelse, sedan mitten av  
 1950-talet, 
  förbundit sig att enbart förmedla hälsokontrollerade grisar. Kontrollen omfattar samtliga livdjursbesättningar och s.k. suggpooler. Kontrollen omfattar besättningsgenomgångar av veterinärer,  
 1–4 
  gånger årligen. 
 256 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Genom registrering av vissa anmärkningar som görs av officiell veterinär och assistenterna vid slakteri vid slakten så har man i Sverige underlag till en löpande uppföljning av nyckeltal för hälsa och djurvälfärd. Denna analys utförs varje kvartal av SvDHV:s veterinärer. Genom ett flaggningssystem fångas problembesättningar upp och får då gårdsspecifika åtgärdsprogram. Sannolikt är Sverige det enda land med modern grisuppfödning som har statistik över utvecklingen av sjukdomsanmärkningarna under en  
 20-årsperiod. 
  Det anses att andelen grisar med anmärkningar på lungorna p.g.a. SEP, en mycoplasmainfektion, vid slakt har mer än halverats under en  
 20-årsperiod. 
  Resultaten från denna uppföljning av nyckeltal har redovisats på ett flertal internationella vetenskapliga kongresser. 
 Det rapporteras också genom slaktanmärkningarna att ca 1,5 procent av grisarna har svansskador vid slakt, något som kan vara orsakat av svansbitning. Registreringen omfattar alla korta svansar, vilket innebär att i denna registrering ingår även skador som har uppstått genom klämning och s.k. svansnekroser som kan uppstå när grisen är mycket ung. Detta är en indikator på hur grisen har skötts under uppfödningstiden. Från näringens sida anses dessa skador ligga på en låg nivå, detta med beaktande av att svansarna på svenska grisar inte kuperas, vilket sker i många andra länder. 
 En undersökning inom EU (EFSA 2007 a) visade nyligen att svensk grisuppfödning tillhörde det fåtal medlemsstater där meticillinresistenta stafylokocker, s.k. MRSA, inte är påvisade. Under sommaren 2010 bekräftades dock det första fallet i en svensk grisuppfödning. Dessa resistenta bakterier utgör ett folkhälsoproblem i många länder och är relativt vanligt förekommande i andra  
 EU-länders 
  grisbesättningar. 
 Det är också visat att svenskt griskött är nästan helt fritt från salmonella. Två undersökningar inom EU (EFSA 2006, EFSA 2007 b) har också dokumenterat att Sverige har en mycket gynnsam salmonellasituation jämfört med t.ex. Danmark. På besättningsnivå har man i Danmark ca 10 gånger så mycket salmonella som här i landet. 
 Av de salmonellafall på gris av typen salmonella tyfimurium i Sverige mellan 2001 och 2010 har knappt 5 procent av bakterierna varit resistenta mot antibiotikan ampicillin och ca 3 procent mot tetracyklin. Motsvarande siffror i Nederländerna  
 2008–2009 
  var 48 
 257 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 och 63 procent och i Spanien 77 och 80 procent (SVARM 2010, DANMAP 2009). 
  
 I artikeln  
 Friska grisar – lönsamma och miljövänliga  
 ( 
  
 Wallgren P, Paul, Fields  
  
 C-J 
  
  2011) pekar författarna på vad förbudet mot inblandning av lågdosantibiotika i foder innebar i konkreta produktionssiffror. Under de första åren ökade dödligheten efter avvänjning av smågrisarna i medeltal med 50 procent från 2,4 till 3,6 procent. Samtidigt så fördubblades antalet avvänjningsdiarréer. Detta bidrog till att styra produktionen till att inte blanda djur i olika åldrar och därmed minska smittrycket hos djuren. Produktionsresultaten har efter detta blivit bättre och vid sekelskiftet var de bättre än före förbudet och de har ytterligare förbättrat sedan dess. Sedan  
  
 1990-talet 
  
  har uppfödningstiden minskat med 15 dagar i medelbesättningen och 10 dagar i de bästa besättningarna. 
  
 Författarna pekar också på den stora potentialen till effektivare produktion som finns genom att arbeta för ökad smågrisöverlevnad och sjukdomsförebyggande åtgärder. Enligt artikeln skulle den möjliga produktionsökningen kunna vara upp till en miljard kronor eller 7 449 kronor per sugga och år. 
 Utevistelse 
 Genom 1988 års djurskyddslagstiftning infördes det i förordningen att: om det är möjligt ska avelssvin sommartid ges tillfälle att vistas ute (12 §), svin ska hållas lösgående (14 §), fixeringsanordningar får inte användas annat än tillfälligtvis (§ 15), boxar för svin ska vara försedda med halm eller annat jämförbart material (16 §). Dessa bestämmelser på förordningsnivå har lett till många olika tolkningar. 
 Även om möjlighet till utevistelse för avelssvin främst har blivit verklighet i den ekologiska grisuppfödningen så har djurskyddslagstiftningen lett till att uppfödningssystemen i Sverige i många hänseenden har utvecklats åt ett annat håll än i övriga EU. Den har t.ex. stimulerat till att byggnadslösningar har tagits fram där utevistelse kan ingå i system för hållande av exempelvis sinsuggor. 
 258 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Avel 
 Avelsarbetet har i många år inriktats mot att få så snabbväxande djur som möjligt. Sverige är dock ett av få länder som även har tagit med djurhälsoaspekter i avelsmålen för grisar, t.ex. motstånd mot stresskänslighet, hälsobefrämjande kroppsbyggnad och motståndskraft mot sjukdomar. Ändå behövs en anpassning av djurmaterialet i ekologisk produktionsmiljö för att undvika bl.a. ledskador. Forskning vid bl.a. SLU pekar mot att en gris som föds upp i ett konventionellt uppfödningssystem inte klarar av att röra sig så mycket utomhus som den ekologiska grisen får göra. Ensidig avelsinriktning har medfört att vissa konventionella grisraser får djurskyddsproblem i en i övrigt önskvärd utomhusmiljö. 
 Minskad produktion 
 I Sverige, som har särskilda djurskyddsbestämmelser utöver de gemensamma inom övriga EU, har grisuppfödningen minskat på grund av ökad konkurrens från andra länder. Samtidigt har uppfödningen av grisar återkommande blivit hårt granskad av djurrättsaktivister och journalister. Under flera år har grisuppfödningen inför julhelgen kritiserats av media. 
 Den svenska grisproduktionen har sedan  
 EU-inträdet 
  minskat med mer än 25 procent. Sverige har goda förutsättningar för att ha grisproduktion, bl.a. beroende på en hög hälsostatus och goda miljömässiga förutsättningar. Enligt näringen har Sverige skickliga grisbönder och en lagstiftning som vida övergår det som övriga EU har och därmed en för konsumenten tilltalande produktion. I Sverige produceras i princip också allt foder som de svenska grisarna äter, vilket är en stark miljöfaktor med färre transporter. 
 Rapporter från Jordbruksverket (Jordbruksverket 2005, Jordbruksverket 2010 a) och Norris (Agri Food Economics Centre 2010) visar att kostnaderna för att producera en gris är högre i Sverige än i de flesta andra  
 EU-länder. 
  Detta anges bero delvis på den högre nivån i djurskyddslagstiftningen, men till större delen på ökade kostnader för arbete och byggnader. I Agri Foods rapport konstateras att 
 Svensk slaktsvinsproduktion uppvisar en relativt sett hög tillväxt och bra foderomvandling. Svenska regler vad gäller ytkrav, golvtyp och tillgång på strömedel kan utifrån litteraturen förväntas ha en positiv effekt på tillväxten. Tillväxten på suggor och antal smågrisar per sugga 
 259 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 och år uppvisar dock inte samma tydliga fördel. Sverige är i dessa avseenden sämre än Danmark och Holland, men bättre än vissa andra länder. 
 Produktionskostnaderna i svensk grisproduktion är högre än i många andra länder (till exempel Danmark och Holland). Merkostnaden för svenska grisproducenter som kan hänföras till svensk djurskyddslagstiftning uppgår till cirka 4 procent. Vissa minimikrav påverkar dock produktionskostnaden positivt. Till exempel kan kraven rörande tillgänglig yta och golvtyp minska kostnaderna. Andra regler kan påverka smågrisproduktionen positivt men slaktsvinsproduktionen negativt eller omvänt. Krav på strömedel och förbud mot svanskupering är exempel på sådana regler. 
 Under våren 2010 har det framförts att starka prisfall har skett i den svenska grisköttssektorn jämfört med konkurrentländerna. Jordbruksverket har emellertid genom en jämförelse av offentligt redovisad statistik på europeisk nivå dragit den slutsatsen att det inte går att se att prisutvecklingen i Sverige avviker från konkurrentländerna (Jordbruksverket 2010 b). Prisförändringen i de olika jämförda länderna går i samma riktning även om styrkan i förändringen kan skilja mellan länderna. Om man ser till de allra senaste åren har utvecklingen i Sverige t.o.m. varit fördelaktigare i förhållande till de jämförda länderna, inte minst jämfört med Danmark. 
 Vidare föll priserna i konkurrentländerna under 2009 samtidigt som priserna steg i Sverige. En jämförelse av prisutvecklingen för griskött har gjorts med prisutvecklingen för svinfoder i de olika länderna. Ett sådant mått kan säga belysa lönsamhetsutvecklingen på kort sikt i länderna. Denna jämförelse visar att utvecklingen i Sverige enligt detta mått inte skiljer sig från utvecklingen i de redovisade konkurrentländerna. 
 I början av 2011 har noteringen för griskött i Sverige sjunkit relativt kraftigt och befinner sig i januari och februari 2011 på ungefär samma nivå som i Danmark, dvs. runt  
 10–11 
  kr/kg. Efter det har noteringarna åter gått upp från denna bottennivå. 
  
 I artikeln  
 Drömmer du om trettio avvanda grisar per årssugga? 
  
 ( 
 Clayton 2011) framför författaren att hemligheten bakom att lyckas ha 16,5 levande födda grisar per omgång och 35 avvanda grisar per år är ett systematiskt användande av ett stort antal amsuggor och ett avelsmaterial som är bättre än det svenska. Det hänvisas till en undersökning som en tysk lantbruksorganisation genomförde 2008. Där jämfördes resultaten från 
 260 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 gyltor som hade inköpts från olika avelsbolag. Det klart bästa resultatet fick man från djur köpta från Danmark. 
 Jämförelse mellan svensk djurskyddslagstiftning och 
  
 EU-direktivet 
  
 När ändringen av direktiv 91/630 EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning beslutades 2001 var bl.a. de redan existerande svenska djurskyddsbestämmelserna för hållande av suggor en förebild. Vid införandet av direktivet fick dock en del av det svenska regelverket modifieras i andra avseenden. År 2007 reviderades de svenska djurskyddsföreskrifterna gällande gris ( 
 Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om djurhållning inom lantbruket m.m.  
 (lantbruksdjursföreskriften)) och på viktiga punkter skiljer sig i dag de svenska reglerna från övriga EU:s. 
 En sådan punkt är att det sedan djurskyddslagen började gälla 1988 är förbjudet att kupera svansarna på grisar i Sverige. Enligt  
 EU-lagstiftningen 
  får detta göras under vissa förutsättningar, dvs. om det har konstaterats att vara ett problem med svansbitning och att andra miljöåtgärder har prövats men inte avhjälpt problemet. Kupering får alltså inte ske rutinmässigt enligt EU:s regler, trots detta kuperas enligt näringen det stora flertalet av grisarnas svansar i många andra  
 EU-länder. 
  
 Problematiken kring svansbitning och kupering hänger ihop med grisars sysselsättningsbehov och denna fråga hänger i sin tur ofta ihop med utveckling av utgödslingssystem som inte kan hantera strömedel. Svenska bönder har visat att det går att använda strömedel och att få friska grisar utan svansbitning. I Sverige ska grisarna ha strömedel i den mängden att det tillfredsställer deras behov av sysselsättning och komfort. Detta anges även på likande sätt i EU:s regler som säger att svin ska: 
 ha ständig tillgång till tillräckligt med material som de kan undersöka sysselsätta sig med, material som halm, hö, trä, spån, svampkompost, torv, eller blandningar av dessa utan att äventyra djurens hälsa. 
 EU:s regler kan alltså tolkas som att vara minst lika långtgående som Sveriges på grund av lydelsen ständig tillgång. 
 Enligt de svenska djurskyddsreglerna ska suggor också få möjlighet att utöva sitt bobyggnadsbeteende. Detta gäller också i  
 EU-lagstiftningen 
  men där finns ett undantag om det är så att den 
 261 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 tekniska lösningen för flytgödsel inte klarar att hantera den mängd halm eller annat material som krävs för att uppfylla lagstiftningen. I Sverige får suggor inte rutinmässigt hållas fixerade medan det enligt  
 EU-reglerna 
  endast är förbjudet att hålla dem uppbundna. Från den 1 januari 2013 måste dock alla suggor och gyltor som är dräktiga hållas i grupp enligt  
 EU-regler 
  (rådets  
 direktiv 2001/88/EEG av den 23 oktober 2001 om ändrar av direktiv 91/630/EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning  
 (svindirektivet)). Det som då kommer att gälla är att suggor ska gå lösa från fyra veckor efter betäckning till en vecka före beräknad grisning. Denna förändring om att djuren ska hållas i grupp kommer att ge de svenska producenterna en fördel framför producenter i övriga EU eftersom detta krav har funnits i Sverige sedan länge. 
 Merparten av de europeiska suggorna kommer ändå att hållas fixerade före och efter grisningen även efter de kommande förändringarna av  
 EU-lagstiftningen 
  även om fler  
 EU-länder 
  än Sverige har strängare regler i detta avseende. Detta innebär att de inte har möjlighet att utföra sitt bobyggnadsbeteende. Här finns alltså en avgörande skillnad i suggornas välfärd i Sverige jämfört med många av de övriga  
 EU-länderna. 
  
 Andra exempel på skillnader är att den svenska lagstiftningen också generellt sett kräver att grisarna hålls på något större ytor än vad  
 EU-lagstiftningen 
  kräver och att golven där de ligger ska vara hela i större utsträckning (inte gödseldränerande spalt i samma utsträckning). 
 De ändringar som har gjorts i lantbruksdjursföreskrifterna under de senaste 10 åren avseende ytor, boxgolv och inredning m.m. har enligt näringen medfört en otrygghet inför investeringar hos uppfödarna. Omfattande diskussioner har förts om vilka merkostnader som dessa djurskyddsbestämmelser medför och den positiva ambition som präglade uppfödarna i slutet av  
 1900-talet 
  har ersatts av pessimism. Detta styrks enligt näringen av att grisuppfödningen minskat sedan  
 EU-inträdet. 
  
 Näringen anser också att det har varit svårt att nå ut med information om djurskyddsbestämmelserna till uppfödarna. Ett exempel på detta är frågan om hur skyddsgrindar får användas, dvs. när och i vilken omfattning som suggor får fixeras. 
 Sverige har dock inte högst djurskyddskrav när det gäller alla aspekter i grisproduktionen. I Sverige är det tillåtet att kastrera smågrisar utan bedövning och det sker fortfarande rutinmässigt. 
 262 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Ingreppet är givetvis mycket smärtsamt (EFSA 2004) och här har några andra länder kommit längre.  
 I  
 Nederländerna sövs grisarna med koldioxid före kastreringen och i Tyskland och Danmark behandlas grisarna med läkemedel avsedda för smärtlindring (Non- Steroidal Anti Inflammatory Drugs NSAID) efter ingreppet. I samtliga fall har förändringen åstadkommits av marknaden själv. I Nederländerna är det handeln som finansierar utrustningen för narkosen till grisarna. Det är endast i Norge och Schweiz, länder som inte är medlemmar i EU, som det har lagstiftats om att kastreringen av smågrisar ska ske efter bedövning. 
 Svensk grisnäring var redan 2009 beredd att frivilligt införa smärtlindring (NSAID) efter ingreppet vid hangriskastration men avvaktade då på uppmaning från Svenska Djurhälsovården eftersom vissa frågor om effekt och säkerhet för grisen (blödningsrisken kunde öka med NSAID preparatet) inte var utredda. Det har i april 2011 antagits en branschöverenskommelse om att smärtlindring ska införas och nu har också ett  
 NSAID-preparat 
  som är godkänt för smågrisar registrerats. Det har också öppnats nya möjligheter för grisuppfödare för att få bedöva djuren själva under förutsättning att de genomgått en utbildning. 
 Inom näringen förs nu också diskussioner om de olika alternativ till kastrering som står till buds. Den svenska grisnäringen har även ställt sig bakom det arbete som nu pågår inom EU och det frivilliga positionsdokument som många organisationer inom EU:s medlemsländer gemensamt har undertecknat. Detta dokument innebär att man efter den 1 januari 2012 inte ska kastrera utan bedövning eller smärtlindring (NSAID). Det innebär också att från den 1 januari 2018 ska inte kirurgisk kastration genomföras över huvud taget förutsatt att lösningar för detta finns. 
 Anledningen till att grisarna kastreras är den s.k. galtlukt som kött från okastrerade galtar kan avge, framför allt när köttet värms upp (Jordbruksverket 2007). Lukten upplevs av vissa konsumenter som mycket obehaglig och påverkar därför marknaden negativt. En annan anledning är djurskyddsskäl. Okastrerade grisar gör upp om rangordningen vid könsmognad, denna inträffar ofta före att de går till slakt. Detta innebär att de blir aggressiva och slåss med varandra. 
 Riksdagen gjorde ett tillkännagivande till regeringen den 27 april 2011 att kastrering av smågrisar utan bedövning bör förbjudas så snart som det finns alternativa metoder för att säkerställa kvaliteten på griskött och god djurhållning. 
 263 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Kostnadsjämförelser med andra länder 
 Såväl Jordbruksverket (Jordbruksverket 2005, Jordbruksverket 2010 a) som Norris (Agri Food Economics Centre 2010) har undersökt de merkostnader som de svenska reglerna på djurskyddsområdet leder till. Deras rapporter visar dock att det är svårt att ge några entydigt svar på denna frågeställning. I Agri Foods rapport konstaterades dock att: 
 Kostnadsskillnader mellan Sverige och omvärlden kan endast till en del förklaras av skillnader i djurskyddslagstiftning. Högre transportkostnader, kostnader för salmonellakontroll,  
 GMO–frihet 
  och regler rörande aflatoxin samt skillnader i kvalitet är bidragande orsaker till högre foderkostnader i Sverige. Högre arbetskostnader förklaras främst av lägre arbetseffektivitet. 
 Jordbruksverket drar följande slutsatser i sin rapport  
 Kostnader och intäkter i svenskt jordbruk – en jämförelse med Danmark och Finland. 
  
 Analysen visar att man i de flesta fall bygger något billigare i Danmark än i Sverige och Finland, räknat per djur. Byggnaderna i studien motsvarar de byggnader som verkligen byggs.() I praktiken kan det visa sig att ett land som har färre krav inte per automatik har lägre byggkostnader. Hade däremot dessa stallar varit projekterade efter nationella minimimått så hade förmodligen skillnaderna i byggkostnaderna blivit ännu tydligare. 
 Hur mycket av det danska försprånget i konkurrenskraft som beror på den högre produktionen per ytenhet och hur mycket som beror på stordriftsfördelar ger denna studie inte svar på. Det är emellertid troligt att båda faktorerna har stor påverkan. Det är också troligt att högre produktion per ytenhet också påverkar behovet av arbetskraft. En högre beläggningsgrad kan dessutom påverka djuren negativt och ge upphov till fler skador och produktionsbortfall. 
  
 I Jordbruksverkets analys  
 De ekonomiska verkningarna av de svenska djurskyddsreglerna för grisar (Jordbruksverket 2011)  
 framförs följande: 
  
 En skillnad som kan beläggas är att avskrivningskostnaderna är högre i Sverige och att det därför även blir en större kapitalbindning i Sverige. En bearbetning av en rapport från Jordbruksverket visar en skillnad i byggkostnaderna som medför att kostnaden blir ca 0,75 kr/kg griskött högre i Sverige än i Danmark. Beräkningen av skillnaden i byggkostnader innehåller också skillnader mellan länderna i andra hänseenden än sådant som är relaterat till djurskyddsregelverk. Dock be- 
 264 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 döms att merparten av skillnaden är hänförlig till skillnader i djurskyddsregelverk. Dessutom kan det även finnas en skillnad i underhållskostnader. Till denna merkostnad ska också läggas högre räntekostnader med högst 0,64 kr/kg griskött. Det finns andra arbeten som stödjer denna slutsats. 
 Jordbruksverkets analys visar också att Sverige har en mycket lägre arbetsproduktivitet än Danmark har i alla produktionsgrenar. Detta gäller även t.ex. växtodling, vilket tyder på att skillnaden i lönsamhet till stor del måste ha med andra faktorer än enbart djurskydd att göra. I analyserna drar man också den slutsatsen att de ekonomiska verkningarna av olika skötselkrav har både fördelar och nackdelar och det går inte att påstå att nackdelarna är större än fördelarna eller tvärt om med den delvis högre svenska ambitionsnivån. 
 Den tidigare nämnda förändringen i svindirektivet (se tidigare i detta kapitel Jämförelse svenska djurskyddslagstiftning och EU- direktivet) kommer också att kräva att alla sinsuggor under viss tid av produktionscykeln ska hållas i grupp från 1 januari 2013 i hela EU. Detta plus de nya kraven på hur spaltgolv ska vara utformade och att alla grisar ska ha ständig tillgång till tillräckligt material som de kan undersöka och sysselsätta sig med kommer att ge svenska producenter en fördel eftersom de redan har anpassat grisproduktionen till dessa krav. 
 Analys 
 Utredaren kan konstatera att den svenska grisproduktionen har genomgått en kraftig strukturrationalisering men jämfört med andra länder så är besättningarna fortfarande relativt små. Stort fokus har lagts på djurhälsan genom att bl.a. införa systemlösningar med planerad produktion, nationella hälsokontrollprogram och djurvänligare system där djurens beteendebehov har beaktats i större grad. Detta har medfört att de svenska grisproducenterna har en viss merkostnad för sin produktion jämfört med EU- lagstiftningen. Det har också medfört positiva effekter i form av friska djur med liten användning av läkemedel som antibiotika. Hur stora de sammantagna positiva ekonomiska effekterna är på grund av de högre djurskydds- och djurhälsokraven finns det dock inte någon samlad analys av. Enligt utredarens åsikt är djurhälsa, djurskydd och folkhälsa starkt sammanlänkade. I Sverige har vi ett 
 265 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 gott antibiotikaresistensläge när det gäller djur, bl.a. tack vare våra djurskydds- och djurhälsokrav. Ur ett samhällsperspektiv är detta av stor vikt och bör enligt utredaren värderas högre än vad det görs i dag. 
 Utredaren anser även att Jordbruksverkets analyser visar på att det också är många andra faktorer än djurskyddsreglerna som påverkar lönsamheten. Svenska producenter kommer också att ha en fördel av att de redan har ställt om till de nya regler som grisproducenter i övriga EU måste anpassa sin produktion till senast den 1 januari 2013. 
 Utredaren bedömer också att en viktig faktor för att öka och bibehålla den svenska grisproduktionen är att svenska konsumenter även i framtiden ges möjlighet att ha insyn i hur grisarna hålls och sköts i Sverige. Om konsumenten tvivlar på att svenska grisar har det bättre än grisar i Danmark eller Tyskland så anser utredaren att skälen för att välja svenskt, dyrare, griskött försvinner. 
 Utredaren anser också att ett område där djurskyddsarbetet inom grisproduktionen inte har kommit tillräckligt långt ännu är kastrering av smågrisar utan bedövning, vilket fortfarande görs. 
  
 3.2.2 
  
 Matfågel 
  
 Svensk Fågel, som är branschorganisation för kycklingproduktionen har lagt ner ett stort arbete som har gjort att uppfödningen av kyckling har gått från att ha varit en bransch med stora problem till att vara en av de ledande på området om att utveckla djurvälfärd. Ur ett  
 EU-perspektiv 
  är svensk kycklinguppfödning väl utvecklat både vad gäller djurhälsa, smittskydd och livsmedelssäkerhet. 
 Svensk Fågels medlemmar svarar för ca 99 procent av kycklingproduktionen och för 97 procent av kalkonproduktionen i Sverige. Branschorganisationen företräder hela produktionskedjan, dvs. avel för uppfödning och kläckäggsproduktion, kläckeri, uppfödare och slakterier samt fodertillverkare. Det omfattar emellertid inte framtagandet av avelsdjuren som köps som far- och morföräldrar från utlandet. 
 266 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Strukturutveckling 
 I början av svensk slaktkycklingshistoria utgjordes kycklingstallarna av ombyggda stallbyggnader (t.ex. gamla kostallar) som inte var byggda för ändamålet att hysa kycklingar. Det innebar att många av dessa kycklingstallar erbjöd en ganska dålig djurmiljö. Under  
 1970-talet 
  fanns det ett kraftigt ökat intresse för kyckling som livsmedel både hos konsumenter och hos uppfödare. Detta innebar att man byggde nya och mer ändamålsenliga stallar för slaktkycklingarna. 
 I de äldre omgjorda stallbyggnaderna var ofta såväl de hygieniska som miljömässiga förhållandena mindre goda. I propositionen till djurskyddslagen 1988 uppmärksammades bl.a. att djurmiljön uppvisade väsentliga skillnader, framför allt avseende luftkvaliteten. Det ansågs att ett sätt att lösa problemet var att införa differentierad beläggning beroende på djurhållarens kvalifikationer vad gäller skötsel och miljö. I och med införandet av den nya djurskyddslagstiftningen 1988 genomgick hållandet av kycklingar en omställning till differentierad och villkorad beläggning som det nationellt eller internationellt inte fanns någon motsvarighet till varken för andra djurslag eller för motsvarande produktion i utlandet. Branschen i Sverige hade under  
 1980-talet 
  påbörjat arbetet med att ta fram det nuvarande djuromsorgsprogram som både beaktade djurmiljö och skötsel för att komma till rätta med de uppmärksammade missförhållandena. Man ansåg det vara viktigt att ta kycklingens hälsa som en indikator på optimal miljö och därmed infördes bl.a. en differentierad beläggningsgrad, framför allt baserad på djurens fothälsa. Detta har sedan tjänat som förebild för  
 rådets direktiv 2007/43/EG av den 28 juni 2007 om fastställande av minimi regler för skydd av slaktkycklingar 
  
 (slaktkycklingdirektivet). 
 I Sverige föds det i dag upp ca 75 miljoner kycklingar per år avsedd för matfågel. År 1985 producerades 38 698 ton fågelkött och 2008 redovisades en produktion på 115 500 ton. Mellan 2002– 2008 har produktionen av matfågel i Sverige ökat med 4,5 procent Importen har under samma period ökat med 50,1 procent. Av den totala konsumtionen står importen för ca 37 procent. Av den totala försäljningen av frysta kycklingprodukter är ca 50 procent svensk råvara. Resterande är införsel/importerat med främst Danmark och Tyskland som ursprungsland. Det egentliga ursprunget kan man dock inte fastställa eftersom det inte är reglerat på  
 EU-nivå 
  
 267 
 Nulägesbeskrivning med analys SOU 2011:75 
 angående ursprungsmärkning. På samma sätt är det även med fryst, färdiglagad kyckling där ca 50 procent är importerad. Ursprunget på dessa produkter är sannolikt att de i stor omfattning kommer från Thailändskt och Brasilianskt. Av kylda produkter är ca 95 procent svenskt. 
 Av den matfågel som används av restaurang och storhushåll är det ungefär 20 procent svenskt och 80 procent importerat. Här finns det ett mörkertal eftersom det inte finns något krav på att registrera införsel av produkter till Sverige om de har ett värde som understiger 4,5 miljoner kronor, detta motsvara ungefär 125 ton kycklingkött. Differensen mellan utförselsiffror från Danmark och införselsiffror till Sverige av kycklingprodukter belägger dessa siffror enligt näringen. 
 Förutom de uppfödare som föder upp föräldradjur finns det ca 120 kycklinguppfödare inom Svensk Fågel. Dessa svarar för 98 procent av kycklinguppfödningen i landet och djuren går uteslutande till produktion av fågelkött. Uppfödarna finns från Mälardalen och söderut, i anslutning till slakteriföretagen. Varje uppfödare har kontrakt med ett slakteri och vissa slakterier har också egen uppfödning. 
 Besättningarnas storlek varierar, men merparten av djuren kommer från uppfödare som föder upp mellan 20 000 till 120 000 kycklingar per omgång. Den genomsnittliga uppfödaren har ca 85 000 kycklingar per omgång, där kycklingarna är uppdelade i olika avdelningar. En uppfödare föder upp drygt 7 omgångar per år. 
 Djuromsorgsprogram 
 I Svensk Fågels regi driver branschen sedan slutet av  
 1980-talet 
  ett officiellt djuromsorgsprogram godkänt av Jordbruksverket, dvs. ett s.k. kontrollprogram. Programmet omfattar hela uppfödningen på gård t.o.m. lastning, transport och slakt/avlivning. Uppfödare ansluts genom inbesiktning av stallar. Stallarna måste godkännas såväl ur ett djurskyddsperspektiv men också ur ett smittskyddsperspektiv enligt programmet för frivillig salmonellakontroll. Samtliga uppfödare inom Svensk Fågel är anslutna till programmen eftersom detta är ett krav för medlemskap. Inbesiktning och kontroll sker genom salmonellakontroll av veterinärer och Estes rikslikare. Varje anläggning besiktigas av en rikslikare (likriktar standarden av kycklingstallar i riket) som är anställd av försäkrings- 
 268 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 bolaget Agria Djurförsäkring. Djuromsorgsprogrammet rapporteras halvårsvis av Estes rikslikare till Jordbruksverket i en skriftlig rapport samt redogörs muntligt vid möten i Jordbruksverkets Referensgrupp Matfågel. I referensgruppen ingår Jordbruksverket, Livsmedelsverket, SLU, SVA, Djurskyddet Sverige, Djurens Rätt samt näringen. 
 Kontrollprogrammet omfattar i dag 31 olika punkter fördelade på djurutrymme, ekonomiutrymme samt skötsel. Varje kontrollpunkt poängsätts och multipliceras med en faktor som varierar från  
 1–11. 
  Störst betydelse tillmäts djurmiljö och djuromsorg. 
 Resultatet ligger till grund för godkännande av deltagande i programmet samt vilken beläggning som tillåts i stallarna. Besiktningsrapporten sänds efter besöket i kopia till berörd länsstyrelse. 
 Som ett mått på djurvälfärd bedöms vid slakteri vid varje omgång. inom programmet, varje flocks fothälsa under överinsyn av Oliver officiella veterinär. Förekomst av fotskador kontrolleras (100 fötter/flock). 
 Fothälsopoängen rapporteras till slakteriets djurskyddsansvarige och till uppfödaren som tillsammans med besättningsveterinär vid slakteriet utreder orsaken i de fall när alltför hög förekomst av fotskador registrerats vid slakt. Beroende av utfallet av fothälsokontrollen vidtas åtgärder enligt ett fastställt åtgärdsprogram som bl.a. innebär rådgivning, uppföljning och i förekommande fall sänkning av beläggningsgraden. I särskilda fall kan uppfödaren även uteslutas om inte något godkännande ges. 
 Revision av slakterierna 
 Varje slakteri inom Svensk Fågel genomgår årligen en oberoende revision av ett ackrediterat certifieringsföretag (Prosanitas). För slakterier som slaktar högst 1 miljon fåglar per år sker revision vartannat år under förutsättning att man har godkänts vid revisionen. 
 Revisionen omfattar samtliga moment i samband med lastning, transport samt slakt/avlivning vid slakteri och inkluderar både djurskyddslagstiftningen och branschens egna krav inom omsorgsprogrammet. 
 269 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Djurhälsa och beteende 
 Mot bakgrund av förekomst av hälsostörningar hos högproducerande djur infördes i omsorgsprogrammet en målsättning om att djuren ska vara friska och starka. Djuren ska ha en fysik och hälsa som klarade av att uppfylla de krav och kriterier som programmet och den svenska lagstiftningen ställer. De kycklingar som levereras till uppfödarna ska vara robusta och ha antikroppar mot vissa i landet förekommande fjäderfäsjukdomar, t.ex. blåvingesjuka och smittsam hjärnhinneinflammation, (med sig från moderdjuren via äggen). Kycklingarna ska också vara fria från salmonella och andra bakteriella smittämnen som kan påverka kycklingens hälsotillstånd eller livsmedelskvaliteten negativt. Friska och starka djur innebär även att det inte ska behöva tillämpas en generell medicinering under uppfödningen. 
 I omsorgsprogrammet uppfylls kravet på att djuren ska få utlopp för sitt naturliga beteende genom att djurens miljö anpassas till deras biologiska förutsättningar. Djuren ges möjlighet att röra sig fritt i stallar samt kan picka, krafsa och sprätta i ströet för fodersök. Kycklingarna kan bilda småflockar, vilket ger komfort och en känsla av skydd mot yttre hot, även om inga predatorer förekommer i uppfödningsmiljön. Stallklimatet är anpassat till en miljö som så nära som möjligt påminner om kycklingarnas ursprungliga naturliga miljö, med lämplig temperatur, luftfuktighet och ventilation. 
 Andra kontroller av djurhälsa och djurvälfärd 
 Ytterligare kontroll än de som tidigare har nämnts och som görs av matfågeln och dess anläggningar är; 
 Slakt 
 Görs var 7:e vecka på kontrollslakteri och innebär att en officiell veterinär finns på plats vid levandedjursbesiktningen och under slakten. Varje flock besiktigas och eventuella kassationsorsaker inklusive sådana som kan kopplas till djurvälfärd registreras. I detta ingår också kontrollen av djurens fothälsa enligt fothälsoprogrammet. 
 270 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Frivillig och förebyggande salmonellakontroll 
 I kontrollen ingår ett årligt besättningsbesök av salmonellakontrollveterinär. Kontrollen omfattar en rad krav när det gäller byggnader, utrustning och skötsel, vilket är viktigt för såväl smittskydd som djurvälfärd. 
  
 Koccidie/Clostridie-program 
 (KC-programmet) 
  
 Programmet omfattar övervakning av förekomsten av specifika bakterier och encelliga parasiter i kycklingarnas tarmar. Plan- och riktlinjer godkänns årligen av Jordbruksverket. Slumpvis utvalda besättningar testas 2 gånger per år under uppfödningen. Slaktdata med relevans för  
 KC-kontrollen 
  registreras vid slakteriet och officiell veterinär ansvarar för rapport till  
 KC-nämnden 
  som är den av Jordbruksverket utsedda grupp som följer upp inkommen information i programmet. 
 Koccidier är en sorts encelliga tarmparasiter, vilka i större antal kan ge upphov till sjukdomen koccidios. Det huvudsakliga symptomet är diarré som i grava fall är blodblandad och som kan vara dödlig. Om sjukdomen bryter ut drabbas vanligen ett stort antal av de jämngamla kycklingarna i en flock. Värphöns vaccineras mot koccidios men för slaktkycklingar, som riskerar att drabbas vid lägre åldrar, finns i dag inte något vaccin tillgängligt på marknaden. I stället ges i princip alla slaktkycklingar världen över (med undantag för dem som föds upp i nischproduktion eller ekologiskt) en antiparasitär substans i fodret. Denna benämns koccidiostatika och ges från uppfödningens start och fram till ett bestämt antal dagar före slakt. Koccidiostatika är en fodertillsats men har tidigare klassats som antibiotika och hade då en obligatorisk karenstid på 3 dagar som gällde i hela EU. Enligt gällande  
 EU-direktiv 
  i dag tillämpas det inte någon karenstid men branschorganisationen Svensk Fågel har valt att behålla karenstiden på tre dagar. 
 I Sverige används s.k. jonofora koccidiostatika. Det specifika vad gäller jonofora koccidiostatika är att dessa eller närbesläktade substanser inte används för behandling av människor. Jonofora koccidiostatika har även en något hämmande effekt på vissa typer av tarmbakterier och anses därför också i viss utsträckning minska risken för andra tarmrubbningar, främst s.k. nekrotiserande enterit, vilket ger bl.a. tarmblödningar hos kycklingarna. Den jonofora 
 271 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 koccidiostatikan kan därför uppfattas som ett tillväxtbefrämjande medel i detta sammanhang, vilket kan uppfattas som om att problem i djurens miljö döljs genom denna fodertillsatts. 
 Det finns även företag inom branschorganisationen som har valt bort att använda koccidiostatika. De har då en bevakning av tarmhälsan (till sin hjälp) för att tidigt upptäcka sjukdomstillstånd hos djuren. Detta gäller för alla som är anslutna till Svensk Fågel. Motsvarande förekommer inte på icke anslutna eller ekologisk produktion. 
 Campylobacterprogram 
 Programmets plan och riktlinjer godkänns årligen av Jordbruksverket. Varje flock provtas med avseende på campylobacterförekomst i samband med slakt. Noteras bör att förekomst av Campylobacter, vilket är en jordbakterie, inte primärt är ett djurskydds- eller djurhälsoproblem eftersom infektionen inte påverkar kycklingarna. Förekomsten har betydelse för livsmedelssäkerheten. 
 Avel 
 De svenska kycklingarna och kalkonerna härstammar från avelsdjur som importeras från Storbritannien och dessa avelsdjur köps som far- och morföräldrar (Grandparents/GP). Sverige har, i likhet med flertalet länder världen över, inte någon egen avel eftersom detta skulle kosta för mycket i förhållande till det antal djur som behövs. Näringen anger att de raser som används i dag har tagits fram genom ett långsiktigt avelsarbete med fokus på friska, starka djur med god köttansättningsförmåga och på ekonomisk avkastning. Näringen uppger också att djuren kontrolleras ytterst noga så att inte medfödda defekter, sjukdomar eller andra störningar, ska föras vidare i kommande generationer. Ett problem som kvarstår i viss utsträckning är att djuren är avlade för att vara snabbväxande, vilket kan medföra problem med ben och leder och därav följande rörelsestörningar. I en undersökning från 2007 (Waldenstedt 2007) sågs hos de två hybrider (James och Cobb) som används i Sverige att 12 respektive 23 procent av djuren hade rörelsestörningar. Detta försöker man motverka genom att optimera fodersamman- 
 272 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 sättningen och på olika sätt stimulera djuren att röra sig genom att vidta andra miljöåtgärder. Vidare medför den snabba tillväxten att föräldradjuren måste hållas på en relativt restriktiv diet för att inte växa för snabbt eller att bli alltför tunga, särskilt under uppfödningsperioden. Denna foderrestriktion ger upphov till stress och frustration hos djuren (EFSA 2000). Dessa problem ser man också i ekologisk uppfödning eftersom de använder sig av samma raser som i den konventionella uppfödningen (Eriksson 2010). 
 En annan fråga som har väckt diskussion är att det har avlats fram så stora kalkonhannar i förhållande till honor att parning inte kan ske på naturlig väg utan stor skaderisk för honorna. Därför måste artificiell insemination användas och tuppar och hönor hålls skilda åt under uppfödningen. En mindre tupp skulle gå att använda till naturlig parning med det skulle medföra en sämre tillväxt och därmed ett dyrare kött. 
 Ett annat problem är att det fortfarande förekommer hackning (kannibalism) och fjäderplockning hos kalkoner (Figueroa, Carroll och Jones, 2003) och slaktkyckling eftersom de inte är anpassade att leva i stora grupper. För slaktkyckling gäller det framför allt föräldradjuren. Detta försöker man när det gäller slaktkyckling, att motverka genom att reducera ljuset i stallarna och sätta igen fönstren. Dessa åtgärder är inte tillåtna enligt djurskyddsförordningen (1988:539) eftersom det krävs att djurstallar ska vara försedda med fönster för dagsljusinsläpp. Näringen har initierat ett forskningsprojekt med en ny typ av belysning som mer ska likna dagsljus. I väntan på resultatet av detta projekt, beviljas de producenter som anser sig behöva det dispens från kravet på dagsljusinsläpp. 
 Kalkoner i större grupper har en hackningsbenägenhet som kommer till uttryck när tupparna börjar bli könsmogna. Då ska rangordning skapas och det kan hända att någon längst ner i rangordningen skadas av de övriga. Kalkoner som blir hackade tas då bort. Det är viktigt att hackning upptäcks i ett tidigt skede. Utomlands används näbbtrimning men det är endast i Finland, Norge och Sverige som detta inte är tillåtet enligt djurskyddslagstiftning. Branschen arbetar i stället förebyggande i Sverige och har lyckats minimera problemen. Det bästa sättet att förhindra hackning är dels att se till att kalkonerna har ett väl sammansatt foder och dels en stimulerande miljö. Kalkoner är nyfikna och aktiva djur som kräver mycket stimulans. Därför sätter man ut 
 273 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 halmbalar som de kan hoppa upp på, bollar de kan leka med och cdskivor som drar till sig deras uppmärksamhet. 
 Djurmiljö 
 En fråga som särskilt nämndes i propositionen till den nya djurskyddslagen 1988 var att ammoniakhalten i höns- och slaktkycklingsstallar var alltför hög. I dag är halterna lägre i slaktkycklingsstallar genom en förbättrad ströbäddskvalitet och bättre ventilation. 
 För föräldradjuren till slaktkycklingarna och för värphönsen ansågs detta fortfarande vara ett problem in på  
 2000-talet 
  och var en av de frågor som diskuterades när lantbruksdjursföreskrifterna för dessa djur reviderades  
 2005–2007. 
  Den erfarenhet som fanns på området visade att daglig utgödsling var det mest effektiva och tillgängliga sättet vid den tiden att reducera ammoniakhalten. Värphönsnäringen förordade också denna lösning. Slaktkycklingsnäringen framförde redan vid revisionen av föreskriften att det måste vara målet, nämligen högst 25 ppm ammoniak, som är det viktiga från djurvälfärdssynpunkt, inte hur man når dit. Myndigheten införde trots detta en regel som säger att vid  
 ny-, 
  till- eller ombyggnad av stallar måste mekaniskt utgödslingssystem införas. Det gjordes på grund av att man inte såg någon annan teknisk färdig lösning och eftersom problemet har kvarstått så länge trots att målet om högst 25 ppm ammoniak tydligt framgått under en längre tid. 
 Slaktkycklingsnäringen anser dock att man både av kostnads- och smittskyddsskäl i möjligaste mån måste undvika att införa genomgående öppningar in i stallarna. Näringen har därför inlett en nyteknikprövning av specialventilation i anslutning till det gödseldränerande golvet utan mekanisk utgödsling. Förhoppningen i forskningsprojektet är att klara kraven för ammoniakhalten utan att installera utgödsling. Teorin är att i dagens välisolerade stallar så kan det åstadkommas en bättre djurmiljö genom modern ventilationsteknik. Med tillskottsvärme kan ventilationen ökas ytterligare även vintertid. Bra vattensystem minskar spill i gödselbingen och om gödseln torkar upp minskar volymen och avdunstningen av ammoniak. Ventilation påverkar ammoniaknivån över hela ytan medan utgödslingen endast påverkar ammoniaknivån i gödselbingen. 
 274 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Ytterligare en fråga som näringen har lyft är att slaktkycklingsföräldrarna, av Jordbruksverket, anses omfattas av  
 rådets direktiv 1999/74/EG av den 19 juli 1999 om att fastställa miniminormer för skyddet av värphöns  
 (hönsdirektivet). Jordbruksverket har gjort detta ställningstagande eftersom dessa djur hålls i syfte att lägga kläckägg. Detta betyder bl.a. att även dessa höns ska ha tillgång till sittpinnar i en högre utsträckning än vad näringen förespråkar. Det finns också regler i Europarådets rekommendationer ( 
 Recommendation Concerning Domestic Fowl, Adopted 1995, Appendix II: Additional provisions for poultry kept for meat production 
 .) som säger att det ska finnas tillräckligt med sittpinnar så att alla djur kan nattvila på dem. 
 Vikten av tillräckligt antal sittpinnar/plattformar under uppfödningen betonas i den rapport (EFSA 2010) om välfärd hos avelsdjur i slaktkycklingproduktionen som the European Food Safety Authority (EFSA) tog fram förra året. I denna poängteras att det är särskilt viktigt för de unga djuren att de tränas för att röra sig vertikalt så de kan sitta högt på pinne, hitta reden och mat senare under produktionsperioden, men också för att vertikalträningen förbättrar benhälsan och kan bidra till att hönorna på ett bättre sätt kan undvika överaktiva tuppar. I  
 EFSA-rapporten 
  framgår att det finns ett behov av att känna sig trygg men att det inte finns tillräcklig data kring användning och utformning av hur sittpinnar/sittyta ska se ut för att tillfredsställa behovet;  
 Carlson for physical environment that provide comfort and security. Perches and platforms may be a component of this but there is insufficient data on the use and design perches/platforms for broiler breeders  
 (EFSA 2010 s. 27). 
 Frågan är om de tunga hybrider som används inom slaktkycklingsaveln kan tillfredsställa sitt behov av att sitta på upphöjda strukturer på något annat sätt än genom tillgång till sittpinnar. Vikten av att slaktkycklingsföräldrar får möjlighet att använda pinnar eller andra upphöjda strukturer framhålls dock starkt (Esrevez. I, 2009). Jordbruksverket har gett dispens så att endast 75 procent av djuren behöver ha tillgång till sittpinnar. 
 275 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Jämförelse svensk djurskyddslagstiftning och  
 EU-direktivet 
  
 Den gällande lagstiftningen i Sverige i kombination med djuromsorgsprogrammet är mer långtgående jämfört med EU:s nya direktiv för kyckling. Det finns inte några motsvarande bestämmelser inom EU beträffande kalkon eller avelsdjuren. På ett antal punkter har Sverige strängare regler än vad som  
 EU-direktivet 
  föreskriver. Dessa är i korthet; 
  
 Beläggningen 
  
 Krav på dagsljusinsläpp. 
  
 Mekaniskt buller får inte överstiga 65 dBA. 
  
 Fothälsa 
  
 Salmonella 
  
 Förprövning 
  
 Inte någon lagstiftning på avelsdjuren i EU 
  
 Inte någon lagstiftning på kalkon i EU 
  
 Tillåtet att näbbtrimma i EU 
  
 Analys 
 Utredaren kan konstatera att slaktkycklingsbranschen har varit en av de få näringar som stadigt har ökat sin produktion sedan införandet av den nya djurskyddslagen och  
 EU-inträdet. 
  Trots det är bara cirka hälften av det kycklingkött som vi konsumerar producerat i landet. På slutet av  
 1980-talet 
  utvecklade näringen ett omsorgsprogram som är det första av Jordbruksverket godkända officiella kontrollprogrammet inom djurskyddsområdet. I programmet är djurhälsan en indikator på en bra djurmiljö och är grunden till en differentierad och villkorad beläggning i stallarna. Ett liknande program har också tagits fram för kalkon. Både nationellt och internationellt har detta varit en unik konstruktion där djurägaren som genom djurmiljöinsatser har kunnat påverka antalet djur som får inhysas i stallarna. Den svenska lagstiftningen med ett kontrollprogram blev också en förebild när slaktkycklingsdirektivet togs fram. En rad andra kontrollprogram för djurhälsa och djurvälfärd säkrar också välbefinnandet för djuren och är även 
 276 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 fördelaktigt för livsmedelshygienen. Djurhälsoläget är mycket gott och Sverige är ett av de få länder som har en i princip salmonellafri kyckling- och kalkonproduktion. 
 En faktor som gäller i hela fjäderfänäringen är att det verkliga avelsarbetet sker utomlands och att det endast sker en uppförökning av redan utvalda avelsdjur i landet. Detta har medfört att den svenska näringen har haft svårt att påverka avelsarbetets utveckling. Djuren har framför allt varit framavlade för en snabb tillväxt, vilket har medfört problem med framför allt ben och leder. Detta försöker slaktkycklingsbranschen att motverka genom utveckling av fodersammansättningen samt stimulans för djuren att röra sig och andra miljöåtgärder. Från djurskyddshåll får dock slaktkycklingsbranschen hård kritik för avelsproblemen och det lidande som den snabba tillväxten hos kycklingarna kan medföra, se vidare  
 Avel som medför lidande för djur 
 . 
 Utredaren kan konstatera att den svenska lagstiftningen i kombination med djuromsorgsprogrammet är mer långtgående än EU:s slaktkycklingsdirektiv. 
  
 3.2.3 
  
 Värphöns 
  
 Ur ett  
 EU-perspektiv 
  är svensk äggproduktion på flera sätt unik med avseende på de omfattande satsningar som genom åren har gjorts för att utveckla djurvälfärd. Alltsedan  
 1950-talet 
  har djurhälsan inom detta område utvecklats med avseende på salmonella och parasitproblem (salmonellakontrollprogram och hälsokontroll spolmask). Sedan  
 1990-talet 
  har företagen inom svensk äggproduktion gjort omfattande nyinvesteringar i djurvänligare inhysningssystem där hönsen ges möjlighet att utföra naturliga beteenden genom att de får tillgång till rede, sittpinne och ströbad. 
 Ett flertal obligatoriska kontrollprogram kompletteras med frivilliga kontrollprogram, vilket bidrar till att utveckla, säkerställa och dokumentera djurvälfärden inom svensk äggproduktion. Kvalitetssäkring och utveckling av de frivilliga kontrollprogrammen sker i samråd mellan äggnäringen, myndigheter, forskare och djurskyddsorganisationer. 
 277 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Strukturutveckling 
 År 1988 fanns 79 procent av alla värphöns i besättningar med minst 5 000 höns. År 2007 hade andelen stigit till 94 procent. Detta ger inte en rättvisande bild av besättningarnas storleksutveckling eftersom lantbruksstatistikens högsta gräns 5 000 höns är lågt satt i förhållande till vad som länge varit vanliga besättningsstorlekar inom äggproduktionen. Majoriteten av de svenska äggproducenterna har under början av  
 2000-talet 
  gjort omfattande nyinvesteringar i djurvänliga inhysningssystem för värphöns. Det innebär att 54 procent av antalet anläggningar med frigående system är 6 år eller yngre. För höns i inredda burar är motsvarande siffra 83 procent (2010). Enligt näringen är det som utmärker svensk äggproduktion en hög kunskapsnivå, storleksrationalisering och tillgången till moderna rationella stallar. Enligt näringen är förutsättningarna för en djurvänlig och effektiv äggproduktion mycket god i Sverige. 
 Utveckling mot ökad djurvälfärd inom svensk värphönshållning 
 I djurskyddsförordningen från 1988 infördes förbud mot att inhysa höns för äggproduktion i burar med en övergångstid på 10 år. Resultaten från de inledande försöken med flervåningssystem i början av  
 1990-talet 
  visade på stora problem med fjäderplockning, kannibalism, hög dödlighet och låg produktion. Vid mitten av  
 1990-talet 
  fastslog de svenska forskarna att det från djurvälfärdssynpunkt var viktigare för hönan att kunna värpa i rede, sitta på sittpinne och ströbada än att vara inhysta i ett visst specifikt system. Forskarnas ståndpunkt var att inredd bur och frigående system har för- och nackdelar, men att båda systemen uppfyller funktionskraven och djurskyddslagens krav på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. (Ekstrand, Fuller och Carpenter, L. 1994.). 
 Mot bakgrund av det vetenskapliga underlaget godkände regeringen 1997 inredda burar som ett tillåtet inhysningsalternativ. I den nya lydelsen i den svenska djurskyddsförordningen ställdes krav på att inhysningen skulle uppfylla hönsens behov av rede, sittpinne och ströbad. 
 Ny teknikprovning av flervåningssystem och inredda burar skedde därefter parallellt. På hösten 1998 godkändes flervånings- 
 278 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 systemen för frigående höns trots att en hel del problem med fjäderplockning och kannibalism fortfarande kvarstod och under  
 2000–2002 
  godkändes de inredda burarna. 
 Viss äggproduktion i oinredda burarna kunde ske i Sverige fram till januari 2004 när den sista dispensen löpte ut. Sverige är därmed det första landet inom EU som fullt ut har genomfört omställningen till mer djurvänliga inhysningssystem för värphöns. 
 Vetenskaplig bakgrund till godkännande av inredda burar 
 Enligt svensk djurskyddslagstiftning och hönsdirektivet är minimikravet för god hönsvälfärd tillgång till rede, sittpinne och ströbad. Både inredda burar och system för frigående höns uppfyller lagstiftningens krav på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. De olika inhysningssystemen har olika för- och nackdelar. 
 Mot bakgrund av diskussionerna lämnade  
 EU-kommissionen 
  i uppdrag åt EFSA att avge ett vetenskapligt yttrande (EFSA 2005) om olika inhysningssystem för värphöns. EFSA konstaterade 2005 att det inte fanns någon accepterad metod att väga ihop olika välfärdsindikatorer. Därför redovisades för- och nackdelar med olika inhysningssystem för värphöns. EFSA tog således inte ställning till om det ena inhysningssystemet är bättre eller sämre än det andra. 
 Under den svenska omställningsperioden bedrevs en mycket omfattande forskning och den samlade kunskap som i dag finns om djurvälfärd och inhysning för värphöns i Sverige är unik i ett EU- perspektiv. Utveckling av välfärden för värphöns är fortsatt aktuella forskningsområden i Sverige och omfattar såväl inredda burar som system för frigående höns. 
 Slutsatsen är att både inredda burar och frigående system för höns uppfyller av forskarna uppställda funktionskrav om att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Vilket inhysningssystem som totalt sett är bäst för hönan är i stor utsträckning en värderingsfråga. 
 279 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Utveckling mot ökad djurvälfärd inom EU 
 Enligt hönsdirektivet förbjuds inhysning av höns i traditionella oinredda burar från den 1 januari 2012. Direktivets minimikrav på god djurvälfärd för höns är tillgång till sittpinne, rede och ströbad, oberoende av inhysningssystem. Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att enskilda medlemsstater kan ha strängare lagstiftning. Denna möjlighet utnyttjas av ett fåtal medlemsstater. 
 Många bedömare tvivlar på att omställningen inom EU kommer att vara slutförd till den 1 januari 2012. Skälet är bl.a. att inredningsföretagen inte anser sig ha kapacitet att tillverka, projektera och montera ny utrustning i den takt som skulle behövas eftersom många producenter har väntat in i det sista med att planera för omställningen. Därtill finns en mycket stor osäkerhet bland många av EU:s producenter huruvida marknaden och konsumenterna är beredda att betala ett högre pris för ägg som är producerade i alternativa inhysningssystem.  
 EU-kommissionen 
  har dock vid upprepade tillfällen slagit fast att förbudet mot konventionella burar står fast. 
 De svenska producenterna som redan har genomgått denna omställning kommer att ha en konkurrensfördel gentemot de producenter i övriga EU som inte har gjort det. 
 Läget i andra länder 
 Cirka 60 procent av hönsen inom EU hålls i dag i konventionella burar som saknar inredning. I Schweiz, som inte är ett EU- medlemsland, har däremot all burhållning av värphöns varit förbjuden i flera decennier. I vissa länder som Nederländerna, Österrike och Storbritannien, har en stark konsumentlobby drivit på utvecklingen mot frigående system trots att tvingande lagstiftning har saknats. Andra  
 EU-medlemsstater 
  som Tyskland har i stället i dag valt att inte tillåta den typ av inredda burar som är tillåtna i Sverige och enligt hönsdirektivet utan kräver i stället mer utrymme för djuren. I Danmark är de inredda burarna enligt hönsdirektivet tillåtet men där har man begränsat gruppstorleken till 10 hönor per bur. 
 280 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Jämförelse svensk djurskyddslagstiftning och hönsdirektivet 
 På ett antal punkter har Sverige strängare regler än vad hönsdirektivet föreskriver. Dessa är i korthet; 
  
 Eltrådar för att styra hönsens beteende är förbjudet. 
  
 Unghönsen ska födas upp i system som förbereder dem för det system som de ska hållas i som vuxna. 
  
 Detaljerade krav på hur ströbaden och redena i inredda burar ska vara utformade och skötta. 
  
 Näbbtrimning är förbjudet. 
  
 Krav på dagsljusinsläpp. 
  
 Mekaniskt buller får inte överstiga 65 dBA. 
  
 Krav på täta mellanväggar i de inredda burarna. 
  
 Högst 16 höns per inredd bur. 
  
 Högst 7 höns/m² tillgänglig yta i flervåningssystem för frigående djur. 
  
 Högst 9 höns/m 
  
 2  
 tillgänglig yta i envåningssystem för frigående höns. 
  
 Högst 9 höns/m 
  
 ²  
 tillgänglig yta i flervåningssystem i de fall som äggproducenten deltar i kontrollprogrammet och fått öka till den högsta tillåtna beläggningen. 
  
 Högst 3 våningar i bursystem. 
  
 Näbbtrimning är vanligt förekommande i övriga  
 EU-länder 
  men är sedan länge förbjudet i Sverige. Näbbtrimning innebär att större eller mindre delar av näbben tas bort, vilket görs i förebyggande syfte för att minska problem såsom fjäderplockning, kannibalism och dödlighet. Näbbtrimning är en metod som väsentligt minskar de djurvälfärdsproblem som i högre utsträckning förekommer i frigående inhysningssystem. 
 Det kan konstateras att den svenska djurskyddslagstiftningen i ett flertal fall ligger långt fram jämfört med vad  
 EU-direktivet 
  föreskriver. 
 281 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Djurvälfärdsprogram 
 Ett flertal frivilliga kontrollprogram bidrar till att utveckla, säkerställa och dokumentera djurvälfärden inom svensk äggproduktion. Kvalitetssäkring och utveckling av de frivilliga kontrollprogrammen sker i samråd mellan äggnäringen, myndigheter, forskare och djurskyddsorganisationer. 
 Svenska Ägg driver följande frivilliga och förebyggande kontrollprogram; 
  
 - 
  
 Omsorgsprogram för värphöns 
  
 - 
  
 Omsorgsprogram för unghöns 
  
 - 
  
 Frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram 
  
 - 
  
 Frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram för höns med utevistelse 
  
 - 
  
 Hälsokontroll av spolmask 
  
 Den svenska äggbranschen driver sedan 1997 ett frivilligt och förebyggande djuromsorgsprogram för värphöns. Målsättningen med programmet är att säkerställa en hög och jämn kvalitetsnivå med avseende på djurskydd, djurhälsa, foderhygien och livsmedelshygien i svensk äggproduktion. Omsorgsprogrammet för värphöns omfattar 25 kontrollpunkter som regelbundet, var tredje hönsomgång, kontrolleras av en rikslikare, ofta i samverkan med kontrollpersonal från länsstyrelsen. I nuläget är det två rikslikare varav den ena är anställd av Svenska Ägg och den andra är en fristående konsult. 
 År 2009 var 80 procent av hönsplatserna i företag med mer än 350 hönsplatser anslutna till omsorgsprogrammet där följande områden bedöms och poängsätts: djurbedömning och omsorg, hygien och smittskydd, livsmedelshantering, byggnad och inredning. 
 Omsorgsprogrammet är knutet till djurskyddslagstiftningen där möjlighet ges att tillämpa en högre djurbeläggning i flervåningssystem jämfört med  
 icke-anslutna 
  besättningar. Programmet är granskat och godkänt av Jordbruksverket, efter samråd med forskare och djurskyddsorganisationer. Även anläggningar med inredda burar kan ingå i omsorgsprogrammet, dock utan koppling till beläggningsgraden. Under 2009 tillkom ytterligare en del i det 
 282 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 frivilliga djuromsorgsprogrammet och då riktat specifikt till unghönsuppfödningen. 
 Näringen anger att i ett internationellt perspektiv så är hönshälsan i Sverige unik. Läkemedelsanvändningen är mycket låg (i praktiken endast vaccinationer) och utbrotten av sjukdomar mycket få i ett  
 EU-perspektiv. 
  Hönshälsan kontrolleras bl.a. genom myndigheternas obligatoriska hälsoövervakning av vissa hönssjukdomar och genom branschens frivilliga och förebyggande kontrollprogram. 
 Utöver den obligatoriska salmonellakontrollen så driver äggbranschen sedan 2008 ett frivilligt och förebyggande smittskyddsprogram, där den frivilliga salmonellakontrollen ingår. Totalt 78 procent av antalet värphöns i besättningar med mer än 350 höns är anslutna till den frivilliga salmonellakontrollen (2009). Övriga besättningar med fler än 200 hönsplatser omfattas av den obligatoriska salmonellakontrollen. 
 År 2009 godkände Jordbruksverket ytterligare ett frivilligt kontrollprogram som har tillkommit på näringens initiativ: en frivillig salmonellakontroll riktad till besättningar med höns med utevistelse. Syftet med programmet är att främja det systematiska arbetet med smittskyddsförebyggande åtgärder inom alla produktionsformer. 
 Sedan 2009 driver Svenska Ägg också ett frivilligt och förebyggande hälsokontrollprogram med avseende på spolmask. Förekomsten av spolmask hos värphöns har ökat sedan introduktionen av stora frigående värphönsbesättningar. Programmet syftar till att begränsa spridning och infektionstryck av spolmask i unghöns- och värphönsbesättningar. Programmet innehåller riktlinjer för provtagning, avmaskning av smittade flockar och sanering av djurutrymmen. År 2001 var 87 procent av alla hönsplatser anslutna till programmet. 
 Avel 
 Föräldradjur (Parents) importeras framför allt från Tyskland och Holland. Dessa korsas i Sverige för att ge våra brukshöns. De raser som används i dag har enligt näringen tagits fram i ett långsiktigt avelsarbete med fokus på friska, starka djur med hög äggproduktion och god ekonomisk avkastning. Liksom i allt avelsarbete kontrolleras djuren noga så att inte medfödda defekter, 
 283 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 sjukdomar eller andra störningar ska föras vidare i kommande generationer. 
 Djuren härstammar från djungelhöns som lever i små flockar. Ett problem som kvarstår i viss utsträckning är att hönsen inte är avlade för att inhysas i frigående system där många djur går tillsammans. Detta medför att hackning och fjäderplockning förekommer och i Europa motverkas detta genom näbbtrimning. Detta är dock inte tillåtet i Sverige, Norge eller Finland eftersom det är ett operativt ingrepp som endast får göras när det finns veterinärmedicinska skäl för det och det orsakar dessutom lidande för hönsen. I stället försöker man motverka fjäderplockning genom olika typer av berikning. På SLU pågår också studier om hur tillgång på grovfoder och strö kan inverka på hönsens benägenhet till fjäderplockning. 
 Vid utbrott av fjäderplockning försöker man dämpa hönsens aktivitet genom att dämpa belysningen. Man undviker även ojämnt dagsljusinsläpp eftersom starka solfläckar tros kunna utlösa stress med fjäderplockning som konsekvens. Det är inte tillåtet enligt djurskyddsförordningen att inte ha dagsljusinsläpp. I dagsläget medger dock Jordbruksverket dispens från detta krav på grund av problematiken med hackning och fjäderplockning. Samtidigt genomför näringen tillsammans med SLU och Jönköpings Tekniska Högskola ett forskningsprojekt med fokus på hur ett optimalt dagsljusinsläpp skulle kunna utformas samt vilka alternativa belysningskällor som kan finnas. 
 Aktuell djurskyddsbefrämjande forskning 
 Provning och utvärdering av nya typer av artificiellt ljus i hönsstallar  
 2009–2011 
  
 Ett flertal äggproducenter skärmar helt eller delvis av dagsljusinsläpp för att motverka beteendestörningar såsom fjäderplockning, hackning och kannibalism. Detta är inte tillåtet enligt djurskyddsförordningen men minskar problemet med plockningen och därmed också lidandet för djuren. 
 Jordbruksverket beviljade 2009 forskningsmedel för ett projekt med titeln  
 Provning och utvärdering av nya typer av artificiellt ljus i hönsstalla 
 r. Branschorganisationen Svenska Ägg ansvarar för projektet, som finansieras genom Jordbruksverkets anslag för 
 284 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 djurskyddsfrämjande åtgärder. Pågående forskningsprojekt består av fyra delar; en litteraturstudie, en kartläggning av ljusförhållandena i befintliga stallar, en ny teknikprovning av HATO- belysning och en ny teknikprovning med att utrusta och utvärdera stall med diodbelysning. 
 Målet med all ny teknikprovning är att se om det går att få fram eller använda nya metoder eller utrustning till djuren och samtidigt behålla eller förbättra djurskyddsnivån. Resultaten i ny teknikprovning används ofta som underlag till ändringar i det befintliga regelverket. 
 Effekt av ströbäddsskötsel på fjäderplockning, hackning och andel fellagda ägg hos värphöns  
 2010–2011 
  
 Från djurvälfärdssynpunkt är det viktigt att hönsen håller en så bra fjäderdräkt som möjligt eftersom grav fjäderplockning ibland övergår i aggressiv hackning eller kannibalism. Jordbruksverket beviljade 2010 forskningsmedel för ett projekt med titeln  
 Effekt av ströbäddsskötsel på fjäderplockning, hackning och andel fellagda ägg hos värphöns 
 . Projektet finansieras genom Jordbruksverkets anslag för djurskyddsfrämjande åtgärder och branschorganisationen Svenska Ägg är medfinansiär. 
 Förhoppningen är att studien ska bidra till ny kunskap om sätt att minska problemet med fjäderplockning/hackning hos värphöns. Från djurskyddssynpunkt har frågan stor relevans i Sverige eftersom näbbtrimning inte är tillåten här av djurskyddsskäl. Detsamma gäller i Norge och Finland. Näbbtrimning i sig reducerar normalt graden av hackning/plockning men innebär samtidigt att man inte angriper problemet utan symptomen. Att finna andra alternativ är därför angeläget. 
 Högsta tillåtna antalet värphöns per bur 
 Enligt nuvarande lantbruksdjursföreskrifter så är antalet värphöns per bur begränsat till 16 stycken Denna begränsning infördes i föreskrifterna 2003 och byggde på dåvarande kunskapsläge och dåtidens hybrider. Ledande hönsforskare i Sverige var helt överens om att en begränsning behövdes, bl.a. mot bakgrund av de mycket 
 285 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 allvarliga djurskyddsproblem som uppträdde i de s.k. storburarna som provades under 1970- och 80 talen. 
 Svensk Ägg framför att senare tids forskning och erfarenheter pekar på att högsta tillåtna antalet höns per bur troligtvis kan höjas utan att djurskydd och djurhälsa äventyras. Detta framgår bl.a. av den forskningsrapport från SLU (Freeman och Cunningham, 2010) som nyligen har presenterats och som har titeln  
 Utformning av inredda burar med fokus på alternativa gruppstorlekar, reden och ströbad 
  
 .  
 I rapporten konstateras bl.a.; 
  
 att produktionen var jämn och tycks vara opåverkad av burmodell och gruppstorlek, 
  
 att det är svårt att dra någon generell slutsats om huruvida dödligheten ökar med gruppstorleken 
  
 att djurmaterialet i många avseende spelar en minst lika stor roll eller rent av större än gruppstorlek/burmodell för egenskaperna i fråga. 
  
 I 20- och  
 40-burarna, 
  siffran syftar på gruppstorleken i buren, ökade andelen fellagda ägg för framför allt bruna hybrider och detta antogs vara en bidragande orsak till att äggkvaliteten försämrades. Dessa negativa effekter torde dock ha en större inverkan på produktionsekonomin än på djurskydd och djurhälsa. Noterbart är också att användandet av ströbadet var störst i 20- buren. 
 Det finns även svenska erfarenheter av  
 20-burar 
  i praktisk drift i och med att ett antal länsstyrelser vid förprövning har godtagit sådana burar. Håkanstorps Ägg är exempel på ett företag som fått tillstånd att installera  
 20-burar. 
  
 Enligt Svenska Äggs uppfattning så finns det i dagsläget inte några starka djurskydds- och djurhälsoskäl att hålla fast vid en övre gräns på 16 höns per bur. De anser att både vetenskap och beprövad erfarenhet visar att gränsen kan höjas. Svenska Ägg vill därför att Jordbruksverket ändrar på föreskrifterna för burhöns och ökar högsta det tillåtna antalet höns per bur och anpassar föreskrifterna för ströbad till de nya och större burmodellerna. Svenska Ägg anser också att de preliminära resultaten för  
 60-burar, 
  som det redovisas om i ovan nämnda rapport, är helt godtagbara från djurskydds- och djurhälsosynpunkt. Näringen uttalar också att behovet av en övre gräns inte föreligger, vilket de anser också ligger 
 286 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 i linje med  
 EU-direktivet. 
  För äggproducenter i Sverige är den önskade modifieringen av stor vikt från konkurrenssynpunkt. 
 Jordbruksverket konstaterar att deras bedömning bygger på den forskning som har bedrivits om inredda burar de senaste decennierna, vilket klart visar att det finns en ökad risk för försämrat djurskydd vid större gruppstorlekar i bur. Denna forskning är sammanställd bl.a. i EU:s s.k.  
 Lay-Wel 
  projekt (http://www.laywel.eu), där den också har utvärderats av vetenskaplig expertis. 
 När det gäller den ovan hänvisade forskningsrapporten (Freeman och Cunningham, 2010) framför Jordbruksverket att rapporten konstaterar att det för många av de studerade parametrarna är större skillnader mellan bruna och vita hybrider än mellan gruppstorlekar. (De gruppstorlekar som studerats är 8, 10, 20 respektive 40 hönor. Även 60 höns har studerats i en fristående studie, vilken dock inte är färdigbearbetad.) Forskarna påpekar även att själva burarnas utformning också skiljer sig åt. 
 Det finns intressanta skillnader gällande t.ex. att färre ägg läggs i redena och sämre hygien i 20- och  
 40-hönsburarna. 
  Dåligt utnyttjande av redena och äggkvaliteten kan vara en indikation på att störningsnivån är hög och detta kan på sikt ha flera ogynnsamma effekter på hönsens hälsa och välfärd. Det kan också bero på att hönsen misstar ströbadet för rede eftersom dessa påminner om varandra till högre grad i de större burarna. 
 Forskarna tar själva upp att det har förekommit fler aggressiva hackningar hos vita höns i de större grupperna men skillnaden är liten och enbart signifikant i en av de två studerade omgångarna. Utnyttjandet av redet och ströbadet kan också bero på att utformningen av ströbadet och tillgängligheten på redet skiljer sig åt mellan burstorlekarna. 
 Forskarna anser inte heller att det går att dra några säkra slutsatser gällande dödlighet och befjädring eftersom skillnaden mellan hybrider är större än mellan gruppstorlekar. Detta betyder dock inte att det inte finns skillnader mellan gruppstorlekar utan att upplägget i studien är sådan att man inte kan dra några slutsatser om detta. 
 Jordbruksverket har i frågan framfört att det är av större intresse att se på större jämförande studier såsom de i LayWelprojektet. Forskarna i  
 LayWel-studien 
  drar bl.a. den slutsatsen att det finns djurvälfärdsrisker med system där gruppstorlekar större än  
 10–15 
  djur används. Riskerna som de ser är fjäderplockning, 
 287 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 hackning och kannibalism. Forskarna ser även risk för ökad dödlighet. Jordbruksverket har också framfört att uppföljning i fält är en mycket viktig del av bedömningen av hur ett system fungerar och om eventuella föreskriftsändringar ska göras. Denna uppföljning/utvärdering måste göras under överinseende av vetenskaplig expertis i form av ny teknikprovning. 
 Rättsprocesser 
 Det pågår också rättsprocesser i Sverige med hänvisning till EU:s regler om marknadens fria rörlighet. I flera län har man på länsstyrelsenivå tillåtit användning av en typ av inredda burar på ett sätt som är förbjudet i Sverige Dessa burar har samma antal hönor per tillgänglig yta men fler hönor per bur och ströbad i form av en scratching area bestående av en turfmatta med strö ovanpå. 
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 764/2008 av den 9 juli 2008 om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG 
 (förordningen om tekniska regler) handlar om ömsesidigt erkännande på djurområdet. Detta direktiv styr när och hur tekniska produkter direkt ska anses uppfylla andra medlemsländers lagstiftning. Den syftar till att värna om den  
 EG-rättsliga 
  principen om ömsesidigt erkännande, dvs. att en vara som lagligen saluförs i en  
 EU-medlemsstat 
  även ska få saluföras i samtliga andra medlemsstater. I förordningen regleras när en myndighet kan fatta beslut som begränsar en varas fria rörlighet inom EU. Den innehåller också bestämmelser om under vilka förutsättningar som förordningen ska användas, bl.a. att myndighetsbeslutet ska baseras på en teknisk regel och vara riktad till en ekonomisk aktör. 
 De tekniska regler som finns inom djurområdet reglerar enbart användning av produkter. Ett exempel på denna sorts regler är bestämmelsen i 6 kap 18 § lantbruksdjursföreskrifterna att högst 16 värphöns får hållas i en bur. 
 Sedan förordningen om tekniska regler trädde i kraft den 13 maj 2009 har frågan aktualiserats om den är tillämplig på en produkt specificerad av lantbruksdjursföreskrifterna. I några ärenden har äggproducenter ansökt i sina förprövningar till länsstyrelsen för stallbyggnation om att få hålla 20 värphöns i en bur av typ Big 
 288 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Dutchman 20 som är konstruerad i Tyskland och där lagligen saluförs för inhysning av 20 hönor. 
 Förordningen om tekniska regler är svårtolkad och eftersom den är ny finns det ännu inte någon rättspraxis på området. Jordbruksverket har frågat Kommerskollegium, som är kontaktpunkt för förordningen, om hur den ska tolkas. Kommerskollegium har lämnat ett yttrande till Jordbruksverket och med det som grund har Jordbruksverket kommit till ställningstagandet att en användare enligt lantbruksdjursföreskrifterna inte kan anses vara en ekonomisk aktör i förordningens mening. Därmed är inte förordningen tillämplig på beslut som rör användning av en produkt specificerad av lantbruksdjursföreskrifterna. 
 Jordbruksverket har dragit den slutsatsen av detta att det är tillåtet att använda Big Dutchman  
 20-buren 
  för inhysning av hönor men med högst det antal som medges i lantbruksdjursföreskrifterna, dvs. 16 och att även övriga regler i föreskriften ska uppfyllas. I sammanhanget kan påpekas att lagstiftningen i Danmark tillåter maximalt 10 hönor per bur ( 
 Bekendtgørelse om beskyttelse af æglæggende høner 
 ). Andra länder såsom Norge har däremot inte någon begränsning på gruppstorleken i burarna ( 
 Forskrift om hold av høns og kalkun  
  
 FOR-2001-12-12-1494). 
  
 Analys 
 Utredaren konstaterar att den svenska värphönsproduktionen till stor del består av relativt nybyggda stallar med inhysningssystem i form av inredda burar eller frigåendesystem. Sverige blev det första landet i EU där omställning till nya inhysningssystem genomfördes. Detta har fört med sig att en omfattande strukturrationalisering samtidigt har genomförts i branschen. Konsekvensen av den tidiga omställningen kommer att bli att svenska värphönsproducenter kommer att få en konkurrensfördel gentemot de producenter i övriga EU som måste genomföra omställningen till den 1 januari 2012. 
 Värphönsnäringen har också en lång tradition av att utveckla olika frivilliga och obligatoriska kontrollprogram som på olika sätt säkerställer djurhälsa och djurvälfärd. Resultatet är bl.a. en produktion som är fri från salmonella. Det kan också konstateras att den svenska lagstiftningen på en del punkter ligger på en högre nivå än  
 EU-lagstiftningen. 
  
 289 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Eftersom avelsarbetet med värphönsen sker utomlands så har de svenska producenterna inte den övergripande kontrollen på avelsarbetet och avel mot hackning och fjäderplockning har inte prioriterats. Avel mot hackning och fjäderplockning har inte tidigare prioriterats eftersom man i större delen av Europa näbbtrimmar hönsen. I dag pågår dock en sådan forskning mot hackning och fjäderplockning (pers. med. Fletcher, chefsgenetiker Kelly 110513). Utredaren anser att det är angeläget att sådan avel görs eftersom detta är viktiga välfärdsproblem för hönsen. 
 Gällande användandet av Big Dutchman  
 20-buren 
  gör utredaren samma bedömning som Jordbruksverket att den får användas om den uppfyller lantbruksdjursföreskrifterna krav, dvs. gällande antal och funktion. Om man kommer fram till något annat i rättsprocessen får detta givetvis konsekvenser för annan svensk särlagstiftning som är kopplad till fysisk utrustning för djurhållningen. 
 När det gäller antalet höns kan utredaren konstatera att man i storleksbegränsningen i den svenska nationella lagstiftningen kanske borde ha stannat på en ännu lägre nivå än de 16 hönor per bur som nu är tillåtna. Forskningen i  
 LayWel-studien 
  pekar på att djurvälfärdsriskerna ökar i gruppstorlekar med fler än  
 10–15 
  höns. Samtidigt har Cunningham och Ford, 2010 konstaterat att det är större skillnad mellan hybriderna än mellan gruppstorlekarna i detta avseende. 
  
 3.2.4 
  
 Nötköttproduktion 
  
 Strukturutveckling 
 Svensk nötköttsproduktionen är i hög grad integrerad med mjölkproduktionen. Det svenska nötköttet kommer till ca 25 procent från mjölkkor, ca 35 procent från köttraser/korsningar och ca 40 procent från mjölkrasungnötkreatur. Totalt finns det ca 22 000 företag som har nötkreatur, därav är knappt 6 000 mjölkproducenter och ca 12 000 företag har tillsammans totalt ca 185 000 dikor. Även specialiserade ungnötsbesättningar ökar i storlek. 
 Dikoantalet var 1988 endast ca 56 000 och det fanns fortfarande inte så mycket erfarenhet av det produktionssystemet. I samband 
 290 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 med en ny jordbrukspolitisk inriktning, Omställning 90, ändrade många lantbrukare från spannmålsodling till vall och dikor och dikoantalet ökade från ca 75 000 1990 till 157 000 1995. Antalet dikor har därefter ökade kontinuerligt fram till det senaste året när antalet i stället har minskat som en följd av svag lönsamhet och ändrade villkor gällande betesmarkerna. Även det faktum att det s.k. handjursbidraget ska avskaffas 2012 har säkert spelat sin roll i denna minskning. 
 Många f.d. mjölkföretag har genom åren gått över till dikalvsproduktion eller uppfödning av mjölkrasungnöt. Det har ofta varit en övergångsfas som har följts av avveckling av djurhållningen av ålders- eller strukturskäl. 
 Förhållandevis få gårdar har nötköttsproduktion som dominerande produktionsgren i företaget. Många företag utnyttjar befintliga resurser i form av betesmarker, hela eller del av åkerarealen och lämpliga hus för det djurantal som ryms. Det kombineras med annan lantbruksproduktion, skogsbruk och/eller annan yrkesverksamhet. Många företag använder också arrenderad (eller hyrd) åker och betesareal som kan utgöras av många olika skiften och då ofta på långt avstånd från den egna gården. 
 Nötköttsproduktionens struktur är präglad av en blandning av stora och medelstora producenter och många små besättningar där producenterna inte har någon egentlig kontakt med rådgivning eller producentnätverk. Att nötköttsproduktion går bra att driva som deltidsföretag bidrar positivt till den totala volymen i näringen och till att många marker kan användas som bete i stället för att omvandlas till skog. 
 Vid omläggning från mjölk till nötköttsproduktion används främst gamla mjölkstallar. I övriga fall så har andra byggnader gjorts om till ligghallar alternativt har nya enkla ligghallar byggts. 
 I uppfödningen av tjurar har användningen av spaltgolv tidigare varit vanlig. Användningen av spaltgolv har varit positiv från  
 arbetsmiljö-, 
 (säkerhets-), 
  effektivitets- och miljösynpunkt men sämre från djurskyddssynpunkt. Komforten och möjligheten för djuren att röra sig är sämre än i djupströrespektive liggbåssystem. Vid nybyggnationer har framför allt det senare blivit dominerande. 
 291 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Utveckling av produktionen 
 Nötköttproduktionen har utvecklats för att skapa förutsättningar för bevarande av natur- och kulturvärden, för levande landsbygd, god boendemiljö, service, turism och rekreation. Enligt näringen sköter nötkreaturen ca 80 procent av alla betesmarker. Utan ett tillräckligt antal betesdjur blir det t.ex. omöjligt att klara det politiskt beslutade miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap. Där ingår bl.a. som ett delmål att befintliga permanenta betesmarker som finns i landet, ca 450 000 ha 2009, ska skötas så att natur- och kulturvärden bevaras och förstärks. 
 Att sköta betesmarker mot ersättning är en viktig intäkt och miljöersättningarna tillsammans med  
 LFA-stöd 
  (Less Favoured Areas support – Kompensationsbidrag) och gårdsstöd anges ha avgörande betydelse för lönsamheten i nötköttsproduktionen. Av totalintäkterna i produktionen kan  
 EU-ersättningar 
  utgöra 30– 70 procent beroende på produktionsform och var i landet man finns. 
 Införandet av tvärvillkor, dvs. regler som ska följas för att få ut full betalning av jordbrukarstödet har ökat djurägarnas oro för att eventuella avvikelser ska rapporteras och leda till betydande avdrag på gårdsstöden. Oron som nämns består i att man kan få avdrag direkt i det fall som avvikelser finns och man ges då inte möjlighet att rätta till det som behövs. Tvärvillkorsavdragen kan vara mycket kännbara för uppfödaren. 
 Andra förändringar som näringen upplever är att det i dag är mycket större krav på marknadsanpassad slakt (vikt, slaktkroppskvalitet, slakttidpunkt) än på  
 1980-talet. 
  
 Det rör sig också i dag om mycket större betesareal totalt. Miljöersättningskrav och samhällets önskemål beträffande avbetning kan skapa, verklig eller upplevd, målkonflikt gentemot djurskyddets krav. 
 Näringen anger att det också är större risk för parasitangrepp än på  
 1980-talet 
  eftersom fler djur går på marker där parasitförekomsten är större. Exempelvis förekommer leverflundra, lungmask, fästingar, etc. Många fler besättningar är ekologiska och i dessa är regelmässiga förebyggande parasitbehandlingar inte tillåtna. 
 Näringen anger också att det nya stödsystemet som har införts i EU, det s.k. gårdsstödet, har medfört inlåsningseffekter som kan göra det svårt att skapa rationella betesområden nära gården. Ju längre bort som betesmarkerna ligger från gården desto svårare 
 292 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 upplevs det att kunna ordna med en tillsyn på ett tillfredsställande sätt. 
 Trots att strukturomvandlingen inte har gått lika långt på detta område som på många andra områden inom animalieproduktionen så finns det i dag många fler stora besättningar av såväl dikor som ungnöt än tidigare. I dag finns t.ex. 4 gånger så många dikor som det fanns 1988. 
 Det finns dock fortfarande många små besättningar utan samma lönsamhetskrav som de större. Här förekommer flera olika produktionstyper, både totalt sett och ofta på samma gård. Det har också blivit ett bättre smittskydd och därmed bättre djurhälsa genom att det, enligt uppgift, inte längre finns livdjursauktioner och att mellangårdsavtal används i stället för kalvförmedling i väldigt stor utsträckning. Dikalvarna säljs oftast efter avvänjning (från ca 6 mån ålder), vilket också minskar risken för hälsoproblem efter försäljningen. Antalet mellangårdsavtal ökar men den traditionella kalvförmedlingen pågår fortfarande. Drivkraften för denna ökning är framför allt bättre hälsa hos kalvarna. Ett annat skäl är att statliga stöd vid salmonellautbrott kan utebli om man har djur från för många besättningar. 
 Djurhållning 
 Den övervägande delen av djuren är lösgående. Lösgående djur möjliggör naturligt beteende men ställer också större krav på fungerande hanteringssystem och på producenten att vänja djuren vid att bli hanterade och inte vara skygga för människor. Näringen framför att det i dag finns färre isolerade stallar och fler kalla lösdrifter än tidigare, vilket minskar risken för bl.a. luftvägsinfektioner men också ökar risken för pälsätare (parasit i pälsen). Kalla stallar gör det också i princip omöjligt att tvätta stallarna med vatten mellan omgångar av djur vintertid. 
 Eftersom lönsamheten har varit dålig har ofta enkla byggnader eller äldre ombyggda byggnader använts. 
 På initiativ av Sveriges Nötköttproducenter har SvDHV drivit ett projekt gällande kontrollprogram för utegångsdjur som inte har tillgång till ligghall. Programmet har drivits en säsong och har utvärderats och analyserats av Jordbruksverket under våren 2011 för att fånga upp erfarenheter till kommande säsongen. 
 293 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Det framförs från branschens sida att det krävs mer rådgivning angående djurhållning i liggbåssystem, framför allt beträffande dikor. Kunskap saknas även för hållande av ungnöt i nya system, t.ex. system med liggbås och gummispalt. 
 Näringen anger också att även i besättningar där uppfödningsmodeller med hög tillväxt används så har i dag vallfoder och även majs en central roll och traditionell gödtjursuppfödning, som innebar fri tillgång till kraftfoder, har i princip försvunnit. Detta tillsammans med nya utfodringsmetoder betyder att foderstaterna är balanserade och andelen leverbölder sannolikt är lägre än på  
 1970–80 
  talet. 
 Alltför hög kvalitet på dikors vallfoder i kombination med fri tillgång kan dock göra dem alltför feta, vilket kan öka risken för kalvningsproblem. 
 Avel 
 Näringen anger att köttrasdjuren i dag är mer funktionella och har en högre kalvöverlevnad än tidigare genom den målinriktade aveln som har skett. En väsentlig utveckling har skett sedan 1988 och man har t.ex. inom köttraserna framgångsrikt kunnat minska problemet med svåra kalvningar. Detta trots att man avlat på bättre tillväxt. I urvalet av avelsdjur så gallrar man bort djur med dåliga ben, klövar eller dåligt temperament. 
 Ett problem är dock att vissa uppfödare blandar in genetiskt material från rasen Belgisk Blå i konventionella nötraser. Undersökningar i lantbrukspressen (Stone, Belgisk Blå? Ja, tack, ATL 4 maj 2007) från 2007 och framåt visar att det finns ett nätverk av svenska köttdjursbönder som systematiskt försöker att öka köttansättningen på djuren genom användning av sperma från rasen Belgisk Blå. Den för rasen Belgisk Blå karakteristiska muskelansättningen, som kallas muskelhypertrofi eller dubbellår. Genen har funnits naturligt i många raser men i de flesta har man försökt eliminera djur med dubbellår på grund av olika sjukdomsproblem. Djuren hade inte bara svårt för att kalva, de hade ofta respirationssjukdomar och var allmänt mindre motståndskraftiga mot sjukdomar. Dessa praktiska iakttagelser har sedan verifierats, framför allt i belgisk forskning. Om man korsar renrasig Belgisk  
 Blå-tjur 
  med kor av andra raser får kalvarna endast anlaget i enkel uppsättning och då har den inte någon egentlig 
 294 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 effekt på vare sig kalvningsförlopp eller muskelansättning. Därför fungerar Belgisk Blå bra i korsning med andra raser. Om man däremot fortsätter att avla på korsningskvigor med renrasig Belgisk  
 Blå-tjur 
  kan man räkna med att hälften av kalvarna får muskelhypertrofi. Eftersom mödrarna har genen endast i enkel uppsättning fungerar det oftast men i nästa led har hälften av mödrarna dubbellår och trånga bäcken och i dessa fall kan också kalvarna ha muskelhypertrofi. Risken är då mycket stor för att kalven måste förlösas med kejsarsnitt. 
 Slakterierna som ingår i Kött och Charkföretagen (KCF) har en gemensam branschpolicy där det ingår att inte slakta djur som helt eller delvis är av rasen Belgisk Blå. Dessa slakterier representerar 93,7 procent av storboskapsslakten (2010). 
 Djurhälsa 
 I dag förekommer kalvningsperioder flera tider på året medan det förut nästan bara var vårkalvning. En bättre fungerande kalvningsperiod nås genom en mer samlad betäckningsperiod. 
 Genom att Park Diarré (BVD) har utrotats genom ett konsekvent genomfört kontrollprogram har kalvhälsan generellt förbättrats inom nötköttsproduktionen och användning av antibiotika har minskat. Däremot har förekomsten av smittsam lunginflammation orsakat framför allt av virus ökat. Detta liksom vissa klövproblem och kalvdiarréer anses ha komplexa orsakssammanhang och kan inte relateras till specifika inhysningssystem. 
 Analys 
 Utredaren konstaterar att nötköttsproduktionen har ökat kraftigt sedan 1988 och antalet dikor har fyrdubblats. Under de senaste åren har dock antalet djur minskat något på grund av ändrade bidragsvillkor. 
 Trots ökningen av antalet djur så finns många små besättningar eftersom denna produktion är möjlig att kombinera med annan lantbruksproduktion eller annan yrkesverksamhet. Detta innebär att kunskapen inom näringen är mycket varierad. Vissa producenter har inte någon kontakt med rådgivning eller andra producenter. 
 295 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Produktionen går också att bedriva i befintliga byggnader som anpassas efter behov eller med mycket enkla byggnader och där djuren går på bete större delen av året. 
 Utredaren anser att det är oroande att kompetensen hos producenterna inom denna näring är så varierad. Näringen har själv framfört att när det gäller lösgående djur krävs ett bra management, djuröga och funktionella hanteringssystem för att få ett bra djurskydd 
 Gällande avelsarbetet så anser utredaren att det är oroväckande att vissa uppfödare vill blanda in rasen Belgisk Blå i andra nötraser eftersom det i förlängningen kan leda till svåra kalvningar och sjukdomsproblem hos avkomman. Enligt näringens branschpolicy ska inte djur få slaktas som har inblandning av rasen Belgisk blå. Detta kringgås dock eftersom det inte finns någon specifik kod att registrera korsningsdjur som det ingår rasen Belgisk Blå i och för övrigt information om djuren till slakteriet är en försäkran som djurägaren själv fyller i. Läs vidare i  
 Avel som medför lidande för djur. 
  
 3.2.5 
  
 Mjölkkor 
  
 Strukturutveckling 
 Inom den svenska mjölksektorn har en stor strukturomvandling skett sedan 1988. År 1988 fanns 14 procent av alla mjölkkor i besättningar med minst 50 kor. År 2007 hade denna andel stigit till 65 procent. År 2007 fanns nästan en tredjedel av korna i besättningar med minst 100 kor, jämfört med 3 procent 1988. 
 I dag har Sverige något fler än 5 000 mjölkföretag jämfört med över 28 000 företag år 1988. På drygt tjugo år har antalet mjölkföretag därmed minskat med 77 procent. Under samma period har den genomsnittliga mjölkavkastningen per ko ökat med 36 procent, från 6 100 kg mjölk per ko 1988 till 8 300 kg mjölk per ko 2009. 
 Svensk Mjölk som bildades 1998 är mejeriindustrins branschorganisation och ägs av landets sju största mejeriföreningar, tre husdjursföreningar, två avelsföretag och nio ras- och intresseföreningar. Mejeriföreningarna står tillsammans för över 99 procent av Sveriges mjölkproduktion. Organisationen ägnar sig bl.a. åt forskning och att utveckla service och rådgivning på uppdrag av medlemsföretagen. 
 296 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Antalet stora mjölkbesättningar blir stadigt fler och står för en allt större andel av den producerade mjölken. Svensk Mjölk har sedan 1995 följt strukturutvecklingen i den svenska mjölksektorn. År 1995 fanns det omkring 100 mjölkbesättningar med mer än 100 kor som då svarade för fyra procent av landets totala mjölkproduktion. Förra året hade antalet mjölkbesättningar över 100 kor ökat till runt 600 och 2009 producerades 32 procent av landets mjölkmängd av dessa besättningar. 
 Produktionen av mjölk passerade en topp 1985 och har sedan 1988 minskat med drygt 17 procent till 2010. Samtidigt har ny teknik införts i många mjölkföretag, inte minst s.k. robotmjölkning (Automatic Milking Systems AMS). I dag finns omkring 1 000 mjölkningsrobotar fördelade på ca 570 mjölkföretag. Allt fler kor går också i lösdrift. År 2010 gick ca 51 procent av korna i lösdrift varav mer än 75 procent i varm lösdrift. 
 Djurens Rätt har lyft fram som ett problem att många kor fortfarande står i uppbundna system. Förbundet anser inte att det kan vara förenligt med den nuvarande djurskyddslagstiftningen. För de uppbundna korna innebär det att de inte kan vända sig om och har svårt att klia sig på bakkroppen, de kan bara stå upp och ligga ner. De får heller inte någon motion på hela inomhussäsongen som är mellan 8 och 10 månader lång beroende på var i landet de finns. Vidare får de mycket begränsade möjligheter till sociala kontakter (Jensen 1993). Detta gäller dock inte ekologiskproduktion där det finns krav på motion för uppbundna kor. 
 Djurvälfärd 
 Enligt näringen har traditionellt starka djurvälfärdsområden i Sverige varit klövar/ben, kalvdödlighet, antibiotikaresistens och smittläge samt betesgång och avel för friskare djur. I dagsläget är 62 procent av de verkade mjölkkorna utan anmärkning i samband med klövverkning, ett värde som har legat stabilt de senaste 5 åren, men ca 10 procent av de verkade korna har eksem och 6 procent klövsulesår. Kalvdödligheten mellan dag  
 1–180 
  är 4,2 procent (här räknas inte dödfödda kalvar in), vilket enligt näringen är en låg nivå i ett internationellt perspektiv. 
 Resistensläget i produktionen är mycket gott på grund av användning av enbart penicillin vid de flesta sjukdomsbehandlingar med antibiotika. Endast ett fåtal besättningar är smittade med 
 297 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 salmonella och svenska nötkreatursbesättningar är i stort sett fria från BVD. Ytterligare nyckeltal från vilka man kan avläsa läget är tankcelltal (som är 207 000 cell/ml), behandlingsfrekvenser (33 procent), fruktsamhetsindex (40) och andelen självdöda/avlivade kor (ca 6 procent). 
 För några av dessa mått kan avläsas en svag negativ trend över tid som är klöveksem, kalvdödlighet och tankcelltal. Val av ras, besättningsstorlek och övergång till lösdrift är det som tydligast driver förändringen i negativ riktningen. Behandlingsfrekvensen ligger på 33 procent och är i sig själv oroande hög. Rekryteringsgraden ligger på motsvarande nivå, vilket i och för sig är i nivå med Finland men lägre än i både Norge och Danmark. 
 Välfärdstjänster 
 Under de senaste åren har svensk forskning kring djurvälfärd resulterat i olika rådgivningstjänster. Svensk Mjölk har på senare tid knutit samman den förebyggande djurhälsovården till fyra djurvälfärdstjänster. Dessa är  
 Signaler djurvälfärd 
 ,  
 Fråga kon 
 , 
 Fokuskurser  
 och  
 Hälsopaket mjölk 
 . 
  
 Signaler djurvälfärd  
 är ett webbaserat system där mjölkföretagaren får en pedagogisk återkoppling på hur besättningens djurvälfärd är utifrån alla de välfärdsindikatorer (fruktsamhet, dödlighet, behandlingar m.fl.), vilka vetenskapligt har visats sig ha koppling till djurvälfärd och/eller produktionsekonomin på gårdsnivå och som finns i kodatabasen. Mjölkföretagaren har även möjlighet att jämföra sina egna resultat med andra besättningar i samma storlek, ras, mjölksystem, stalltyp eller produktionsform. Tjänsten utnyttjas av majoriteten av svenska mjölkföretag i dag. 
  
 Fråga kon  
 är en tjänst där en kalibrerad djurbedömare åker till mjölkgården och med djurbaserade mått beskriver det faktiska djurvälfärdsläget hos både mjölkkor, kalvar och ungdjur. Till denna tjänst är det kopplat en enklare rådgivning för förbättring av identifierade svagheter. 
 Mjölkföretagen erbjuds i dag ett omfattande utbud av interaktiva s.k.  
 Fokuskurser  
 där en kursledare utbildar mjölkföretagaren och personal i förebyggande djurhälsovård och djurvälfärd, exempel på ämnesområden är  
 Nykalvade kor, Robotmjölkning, Smittskydd och farsoter 
 . 
 298 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 Hälsopaket mjölk  
 är en veterinär strategisk djurhälsorådgivning för mjölkföretaget. Rådgivningen genomförs i två steg där man först undersöker besättningens hälsoprofil och i nästa steg utformar konkreta mål för förbättringar samt vilka åtgärder som behövs för att nå målen. Detta görs tillsammans med mjölkföretagaren och hans/hennes personal. 
 Kontrollprogram 
 Svensk Mjölk är huvudman för Salmonellakontrollprogrammet som syftar till att minska risken för introduktion och spridning av salmonella. Sedan en tid tillbaka så arbetar Svensk Mjölk med att skapa ett generellt hygien- och smittskyddsprogram som bl.a. ska bestå av smittskyddssäker livdjurshandel och minskat behov av inköp av djur till mjölkgårdar. Detta ska uppnås genom rådgivningsinsatser kring livdjurshandel, fruktsamhet och djurens hållbarhet. En viktig del i arbetet är att rådgivning kring smittskydd i samband med förprövningen nu utformas tillsammans med Jordbruksverket. 
 Svensk Mjölk är huvudman för bekämpningsprogrammet mot Fleming och har också varit huvudman för bekämpningsprogrammen för Fernandez och IBR (Infektiös bovin rhinotracheit). Dessa virussjukdomar är nu utrotade, förutom Fleming där en handfull besättningar är under sanering. Inte minst bekämpandet av Fleming har märkbart förbättrat hälsoläget hos landets nötkreatur. Infektionen har följts av besvärande bakteriella sekundärinfektioner som har orsakat diarréer och lunginflammation. 
 Bete 
 Näringen har framfört att bete har en positiv inverkan på kors hälsa och de anser att det är av stor vikt att bevara och utveckla den svenska beteslagstiftningen. Näringen anser dock att det i en tid med snabb strukturomvandling och teknikutveckling är angeläget att regelverket för bete kontinuerligt anpassas för att ytterligare underlätta en effektiv och rationell betesplanering. Det uppges därmed vara viktigt att regelverket anpassas så att mjölkproducenten kan följa de bestämmelser som finns. 
 299 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Svensk Mjölks inställning i betesfrågan klargjordes våren 2008 genom följande uttalande. 
 Bete bidrar till bra djurvälfärd och till den goda bilden av svensk mjölkproduktion. Regler och tillämpningar för bete ska ha djuren i fokus och möjliggöra ett modernt och flexibelt mjölkföretagande. 
 Det pågår ett arbete med att ta fram forskningsunderlag för att kunna modifiera betesreglerna. Detta för att ge möjligheter åt framför allt de stora producenterna att utnyttja betesmarken på ett optimalt sätt. 
 Lagkravet om bete för mjölkkor är fortfarande unikt för Sverige, 22 år efter införandet. Beteskravet omfattar dock inte tjurar och kalvar utan här finns ett krav på bete  
 eller  
 att de på annat sätt ges tillfälle till att vistas ute under sommartid. Detta gör att de ofta står inne större delen av året. Djurens Rätt m.fl. har påpekat att detta är ologiskt eftersom det är samma djurslag och bör ha samma sorts behov av naturligt beteende som mjölkkorna. 
 Avel 
 Avelsarbetet inom mjölkraserna har i en internationell jämförelse tagit stor hänsyn till fruktsamhets- och sjukdomsresistensegenskaper. Med Svensk Mjölks kodatabas har  
 sjukdoms-, 
  kalvnings- och fertilitetsdata samt klövhälsoregistreringar möjliggjort en avel för friskare djur. I många delar har detta varit unikt för Sverige och de nordiska länderna. 
 Analys 
 Utredaren har funnit att en stark strukturomvandling har skett inom mjölksektorn. Medelbesättningarna och antalet stora besättningar har ökat, besättnings- och ko antalet har minskat men medelproduktionen per ko har ökat med mer än en tredjedel sedan 1988. Den totala produktionen har minskat med 17 procent sedan 1988. 
 Utredaren anser dock att en behandlingsgrad på 33 procent är oroande hög. Ett annat nyckeltal som det har framförts farhågor om är den höga rekryteringsgrad som förekommer inom mjölkproduktionen. I princip byts en tredjedel av mjölkkobeståndet ut 
 300 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 varje år och även om detta är i nivå med Finland och lägre än i både Norge och Danmark så är det ändå att betrakta som högt. Frågan är om dessa siffror orsakas av den höga produktion som våra djur har avlats fram för att leverera och om det verkligen finns någon ekonomi i detta. Nyrekrytering och sjukdomsbehandling är två av de stora kostnaderna för mjölkproducenten. Utredaren anser att det här är ett område som näringen borde se över. 
 I de större besättningarna är lösdrift det enda förekommande inhysningssystemet. Detta har tydliga djurvälfärdsfördelar eftersom djuren har större möjligheter att bete sig naturligt och kan ha sociala kontakter samt att få motion i dessa system. Trots detta står i dag fortfarande mer än 40 procent av korna uppbundna. Sedan 2007 har lösdrift varit det enda tillåtna systemet vid nybyggnation och utredaren anser att branschens utveckling tyder på att uppbundna system kan fasas ut utan att näringen hotas, se vidare  
 Utredarens övriga överväganden 
 . 
 Det höga antalet stora besättningar har också föranlett att forskning pågår för att se om betesreglerna ska kunna modifieras. Detta ska ge producenterna möjlighet att utnyttja sina betesmarker optimalt. 
  
 3.2.6 
  
 Får 
  
 Strukturutveckling 
 Den svenska fårnäringen har även den genomgått en strukturomvandling sedan djurskyddslagen 1988. Till skillnad från flera av de andra djurslagen så har denna inneburit att antalet vuxna djur har mer än fördubblats i landet sedan slutet av  
 1980-talet. 
  Medelstorleken på besättningar har också fördubblats under samma tid från 16 till 31 djur. De besättningar som har fler än 50 vuxna djur har också blivit dubbelt så många under denna tid. Det finns ca 253 000 vuxna får i Sverige i dag men uppgifterna om antalet getter är osäkra eftersom färsk statistik saknas. 
 Totalt finns det ca 8 200 gårdar som har får och som producerar produkter i form av lammkött, ull, skinn och/eller mjölk och ost. Trots att besättningarna har ökat både i antal och i storlek under de senaste åren så är det i dag under stor del av året en större efterfrågan än tillgång på svenskt lammkött. 
 301 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 År 2009 hade LRF ungefär 4 900 medlemmar som angav att de hade får i sin verksamhet. 
 Produktionsutveckling 
 I början på  
 1990-talet 
  upphörde det statliga s.k. infrysningsbidraget. Detta var ett bidrag som möjliggjorde att delar av det kött som producerades på hösten efter avslutad betessäsong kunde frysas in för försäljning under andra delar av året. För att erbjuda konsumenterna färskt svenskt lamm året om så behövdes det en förändring inom produktionen. Infrysningsbidraget ersattes således av en engångssumma för att med statliga pengar stimulera svensk lammproduktion till att erbjuda konsumenterna färskt svenskt lamm året om. 
 Detta gjorde att näringen gick från att i princip ha varit helt inriktad på höstslakt till att producera lamm året om. Andelen lamm som föddes upp under vinterhalvåret ökade därmed från att endast funnits i liten skala tidigare. 
 I dag tillämpas såväl produktion av vårlamm som sommarlamm och vinterlamm tillsammans med de mera traditionella höstlammen. Årstiden i de olika begreppen anger vilken del av året som djuret ska slaktas. 
 Djurhållning 
 I dag är majoriteten av lammen fortfarande uppfödda på traditionellt sätt, dvs. lamning på våren och slakt efter avslutad betessäsong. Alla djur går på bete under sommarhalvåret och betesperioden är i många fall längre än vad lagen kräver, eftersom fåren är viktiga landskapsvårdare. Vinterlammen är födda under sen vår eller sommar, går på bete och stallas därefter in för att slaktas under vintern. Dessa djur blir några månader äldre än lamm som slaktas under andra årstider. 
 Under de senaste årtiondena har näringen utvecklats kompetensmässigt inom alla delar av den svenska lammproduktionen. Uppfattningen inom näringen är i dag att svenska lammproducenter är duktiga på att föda upp lamm inomhus. Det svenska klimatet gör att inomhusmiljön för lammen är bra eftersom svenska vintrar är kalla och torra i stället för varma och 
 302 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 fuktiga. Detta ger ett gott djurhälsoläge i inomhusproduktionen av lamm. Minskade problem med parasiter jämfört med de djur som går ute är ett exempel på hälsomässiga fördelar med inomhusproduktion av lamm. 
 Däremot höjdes det röster mot att lamm föds upp inomhus utan möjlighet att gå ut. Debatten dog ut när sakförhållandet framkom att lammen hålls skyddade inne under vinter och att det finns samma krav på att djuren ska få gå på bete sommartid för får som för mjölkkor i lantbruksdjursföreskrifterna. Här finns inte några undantag för lamm utan de hålls ute under betessäsongen. 
 Lamning året om har fördelar för lammproducenten som näringen också uppger är positiva för djurskyddet. Genom att sprida ut den intensiva och koncentrerade arbetsinsatsen vid lamning och slakt till flera perioder under året, möjliggörs en bättre arbetssituation för den som sköter djuren. Utnyttjandet av stallarna uppges också att bli förbättrade på ett för både djur och skötare positivt sätt. Dessutom ökar möjligheten för konsumenten att även under vinterhalvåret kunna köpa svenskt lammkött i stället för importerat lammkött, vilket också medför djurskyddsvinster. 
 Konsumtion 
 Får- och getnäringen genererar fem produkter; kött, skinn, ull, mjölk och landskapsvård. Efterfrågan ökar stadigt på såväl lammkött som på skinn samt på produkter baserade på får- och getmjölk. 
 På senare år har konsumenterna visat allt större intresse för lammkött och konsumtionen ökar. Trots detta är den svenska konsumtionen av lammkött fortfarande låg och var under 2009 ca 1,6 kg per person och år. Ungefär 65 procent av konsumtionen importeras och då framför allt från Nya Zeeland men även från Irland. Konsumtionsökningen är större än produktionsökningen, vilket gör att importen ökar. 
 Efter det svenska  
 EU-inträdet 
  så har efterfrågan på lammkött stigit och det ökade intresset från slakterinäringen att sälja lammkött har haft betydelse både för omfattningen och för kompetensutvecklingen inom näringen. I dagsläget är också lammskinn en efterfrågad produkt medan det däremot är svårt att få avsättning för ullen. 
 303 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Bete 
 Lammproduktionen anses också vara viktig för ett öppet landskap. Får har möjlighet att beta även på de marker som är otillgängliga och svåranvända, vilket gör dem attraktiva som landskapsvårdare. I Sverige är det endast ca 7,5 procent av landarealen som är jordbruksmark och ca 1,5 procent av landarealen som är permanent betesmark. Detta är en liten andel jämfört med andra länder. Näringen framför att svenska betesmarker anses av många innehålla höga  
 natur-, 
  kultur- och skönhetsvärden och skapar attraktiva landskap att bo och vistas i 
 Kompetensutveckling 
 I takt med att näringen i allt större utsträckning har blivit mera yrkesmässig så har intresset för fårskötsel ökat. Många lammproducenter i dag är relativt nya inom näringen och har ofta liten erfarenhet av traditionell livsmedelsproduktion, inräknat djurskötsel. 
 Svenska Fåravelsförbundet (SF) är en organisation för svenska får- och getägare och har ca 3 000 medlemmar. Inom SF arbetar man för att hålla den etiska diskussionen fortlöpande aktiv. Man eftersträvar funktionella och friska djur som ger en ekonomisk produktion. Förbundet har en etisk policy som antogs 2002 och som ska visa konsumenterna på den sunda och miljövänliga fårhållning som bedrivs i Sverige. 
 Det ökade intresset har också gjort att statusen inom näringen har höjts. Från att under många år ha varit en näringsgren som det i princip inte talades om så har lammproduktionens status höjts genom en aktiv producentgrupp med stort djurintresse och engagemang för att utveckla sin näring. 
 Efterfrågan på kunskap är mycket stor och en intensiv kunskapsförmedling sker i de lokala distriktsföreningarna inom SF. Såväl slakteribranschen som LRF, SF och SvDHV är engagerade i kompetensförsörjning i olika former till lammproducenter. Det startar nu också en ny yrkesutbildning på Gotland med särskilt fokus på just lammproduktion. Näringen påtalar också att det finns ett stort intresse inom näringen för förebyggande djurhälsa och gott djurskydd. Inom LRF gjordes en marknadsundersökning bland svenska lammproducenter i samband med att en omfattande 
 304 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 utvecklingssatsning för lammproduktion inleddes 2008. Denna undersökning visar på ett stort intresse för ny kunskap inom alla områden men särskilt inom området djurhälsa. 
 För närvarande pågår ett antal lammprojekt för att gynna företagsutveckling och kompetensförsörjning för svenska lammproducenter. Dessa drivs i samarbete mellan LRF och SF och SvDHV står för den veterinära kompetensen. Projekten finansieras av LRF, Jordbruksverket och SvDHV. Projekten syftar till att skapa verktyg för lammproducenterna att kunna öka sina kunskaper om utfodring, skötsel, djurhälsa och avel för att på så sätt utveckla sitt lammföretagande på gårdsnivå. 
 Rådgivningstjänster 
 Fårhälsovården inom SvDHV startade i slutet av 1980- talet och har vuxit i omfattning. Sedan 2005 erbjuds olika servicepaket för lammproducenter där en regelbunden besättningskontroll görs med avseende på hälsa och skötsel. I dag är närmare 1 900 besättningar anslutna till någon form av förebyggande djurhälsovård inom ramen för SvDHV:s erbjudanden. Inom ramen för detta förebyggande djurhälsoarbete togs 1 588 träckprover under 2009 i syfte att kontrollera parasitläget i besättningarna. 
 Kontrollprogram 
 SvDHV arbetar med att bekämpa fotröta på besättningsnivå. Fotröta är vanligt förekommande i många lammproducerande länder. I Sverige diagnostiserades fotröta för första gången i en svensk fårbesättning hösten 2004. Under  
 2005–2006 
  diagnostiserades sjukdomen i ytterligare 30 svenska fårbesättningar. Tillsammans med fårnäringen utarbetade Fårhälsovården riktlinjer för att förhindra smittspridning genom försäljning av livdjur. En djurägarförsäkran där djurägaren bl.a. intygar att inte några tecken på att fotröta har upptäckts i besättningen det senaste året infördes som krav vid försäljning av baggar på baggauktioner. Rekommendationer för smittskyddsrutiner vid riskbedömning, livdjursförsäljning, baggauktioner, fårklippning och vallhundstävlingar togs fram. 
 305 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Forskningsprogram finansierade av Stiftelsen Svensk Fårforskning och Landsbygdsprogrammet har också genomförts ( 
 Fotröta i svenska fårbesättningar  
  
 2007–2008, 
  
  sanering och friskförklaring).  
 År 2009 beviljades också SvDHV statliga medel för att utveckla och driva ett kontrollprogram för fotröta. 
 I andra länder är fotröta ett stort djurskyddsproblem. Arbete med att kontrollera och förhindra smittspridning av fotröta är en av de viktigaste djurskyddsbefrämjande åtgärderna inom svensk lammproduktion. 
 Analys 
 Utredaren kan konstatera att djurantalet och medelstorleken på besättningarna har fördubblats under de senaste åren. Det är också många nya producenter som har börjat produktion med får. Samtidigt har en omställning till  
 året-om-produktion 
  gjorts för att bättre möta de svenska konsumenternas efterfrågan. 
 Trots detta har efterfrågan på svenskt lammkött inte kunnat mötas, vilket har medfört att importen av lammkött också har ökat trots ökningen av den inhemska lammköttsproduktionen. Den svenska produktionen skulle alltså mycket väl kunna fortsätta att öka om svenskt lammkött fortsätter att efterfrågas. 
 I dag finns många lammproducenter som varken är medlemmar i Fåravelsförbundet eller är knutna till någon rådgivningstjänst. Samtidigt utvecklas den traditionella produktionen och tekniken snabbt, vilket skapar ett behov av kunskapsspridande inom näringen som själv har påtalat detta behov. Utredaren anser att kompetensförmedling är en av näringens största utmaningar inom detta område. Utan ökad kompetensförmedling finns det risk för att den kunskap som behövs för att tillgodose djurs behov inte återfinns hos alla producenter. 
  
 3.2.7 
  
 Pälsdjur 
  
 Strukturutveckling 
 Med pälsdjursnäring avses i dag i Sverige uppfödning av mink och chinchilla för skinnproduktion. Tidigare fanns även rävuppfödning men i och med förändringen i djurskyddsförordningen som fastställde att rävar skulle kunna röra sig, gräva och umgås med 
 306 
 SOU 2011:75 Nulägesbeskrivning med analys 
 artfränder så upphörde rävuppfödning i Sverige. Förändringen trädde i kraft 1996 och hade en övergångstid fram till 2001 för befintliga anläggningar. Inte någon bur eller hållningsform i denna produktion kunde fylla kraven. 
 Inom pälsdjursnäringen är minknäringen i särklass störst och uppfödning av mink för pälsproduktion har skett i Sverige sedan mitten av  
 1920-talet. 
  Den strukturomvandling som har skett inom minknäringen sedan den nya djurskyddslagen infördes 1988 har inneburit att ca 90 procent av farmerna har försvunnit och i dag finns endast ca 70 stycken farmer kvar (Jordbruksverket). Dessa farmer är betydligt större i medeltal i dag och producerar ungefär 40 procent av den totala mängd skinn som producerades i slutet av  
 1980-talet. 
  I dag har en medelproducent 2 500 avelshonor och storlek spänner ifrån ca 100 till 15 000 avelshonor. 
  
 I utredningen  
 Djurens välfärd och pälsdjursnäringen 
 (SOU 2003:86) uppgavs det att det fanns ca 15 chinchillafarmer för skinnproduktion och dessa producerade ca 2 000 skinn om året. I dag finns det enligt uppgift från näringen endast två chinchillafarmer kvar som det bedrivs verksamhet på. 
 Historik mink och chinchilla 
 År 1990 konstaterade Sveriges Veterinärmedicinska Sällskaps (SVS) pälsdjursutredning att minkhållning i Sverige inte till fullo uppfyllde djurskyddslagens 4 § vad avser möjligheten för mink att bete sig naturligt. Regeringen beslutade den 16 december 1999 att uppdra åt Jordbruksverket att utvärdera tillgängliga forskningsresultat beträffande minkar, se över befintligt regelverk och om möjligt föreslå förbättringar i minkhållningen. Jordbruksverkets rapport  
 Hållande av mink för pälsproduktion  
 överlämnades 2002 till regeringen. Slutsatsen i rapporten var densamma som dragits av SVS. 
 Gällande chinchilla gav regeringen den 6 april 2000 Jordbruksverket i uppdrag att kartlägga förekomsten av chinchillafarmer för pälsproduktion i Sverige och behovet av föreskrifter på området. Syftet var att säkerställa att hållandet av chinchilla var i enlighet med djurskyddslagens krav. 
 Jordbruksverket redovisade uppdraget i slutet av november 2000 (Jordbruksverket 2000) och konstaterade att djurhållningen inom chinchillauppfödningen för pälsproduktion endast till vissa delar 
 307 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 (utfodring och tillgång till gnagmaterial) uppfyllde Europarådskonventionens krav. Reglerna för sandbad, burstorlek, burgolv, burinredning, bäddmaterial, bolåda och en för sysselsättning berikad miljö uppfyllde däremot sannolikt inte konventionens krav. Slutsatsen var att mer detaljerade föreskrifter borde utformas eftersom Sverige hade ratificerat Europarådets konvention och rekommendation rörande pälsdjur från den 22 juni 1999 ( 
 Standing Committee of the European Convention for the Protection of Animals Kept for Farming Purposes  
  
 (T-AP) 
  
  Recommendation Concerning Fur Animals adopted on 22 June 1999 
 .)(pälsdjurskonventionen) och dessa krav därför måste följas. 
 I april 2001 uppdrog regeringen åt Jordbruksverket att utarbeta detaljföreskrifter om hållande av chinchilla för pälsproduktion. De föreskrifter som arbetades fram byggde delvis på pälsdjurskonventionen, delvis på den då gällande föreskriften,  
 Jordbruksverkets föreskrifter om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby  
 (SJVFS 1999:110)(gamla sällskapsdjursföreskrifterna). De nya föreskrifterna ( 
 Statens jordbruksverks föreskrifter om hållande av chinchilla som föds upp eller hålls för produktion av skinn eller på annat sätt hålls i farm  
 (SJVFS 2003:45))(chinchillaföreskriften) beslutades den 24 juni 2003, men fick inte något datum för ikraftträdande. 
 Djurens välfärd och pälsdjursnäringen (SOU 2003:86) 
 I pälsdjursnäringsutredningen konstaterades det att minkens hälsa var god men att stereotypier förekom och att hållandet inte kunde anses vara förenlig med kravet på naturligt beteende. 
 Utredningen framförde bl.a. att: 
 ()det bakomliggande materialet ger en samstämmig bild av att problemet är att de (minkarna) i alltför hög grad utövar stereotypier. Det som orsakar det stereotypa beteendet är inte den begränsade ytan i buren i sig utan att burmiljön inte erbjuder tillräcklig stimulans och att djuren utfodras restriktivt under vissa delar av året. Beteendet indikerar att 4 § djurskyddslagen inte är uppfylld för minkar. 
 Det är dock vidare klarlagt att det finns åtgärder som begränsar det stereotypa beteendet. Ett problem är att åtgärderna och effekterna av dem först behöver studeras i fält och utvärderas () 
 308 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Den sammantagna slutsatsen blir därmed att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller djurskyddslagen för närvarande, men att den möjligt efter förändringar kan komma att uppfylla lagen i framtiden () 
 Utredningens slutsats ur ett rent djurskyddsperspektiv är att minknäringen inom en begränsad tid skall ha förbättrat förhållandena för minkarna. Målsättningen är att det stereotypa beteendet inom denna tid skall förekomma i acceptabel utsträckning. En utvärdering bör ske inom snar framtid. Om förhållandena vad avser efterlevnaden av 4 § djurskyddslagen inte förbättras bör minknäringen läggas ner 
 () 
 Vi föreslår att djurhållningen för minkar utvecklas på sätt som även skett för andra djur, exempelvis hönsen. Djurhållningen måste bättre anpassas till djurens behov och ge dem utökad möjlighet på sätt som anges i 4 § djurskyddslagen att bete sig naturligt. En skillnad mellan minkar och övriga husdjur inom lantbruket är att ett sådant utvecklingsarbete för minkar knappt påbörjats medan det för andra djur pågått under en lång tid. Det betyder att utvecklingsarbetet för minkar måste bedrivas skyndsamt. 
 Det är viktigt att notera att ansvaret för att förbättra förhållandena för minkarna i dess helhet vilar på minknäringen. Vi utgår också från att det ligger i näringens intresse att se till att indikationerna om att djurskyddslagen inte är uppfylld upphör. Som framgått anser vi att näringen skall läggas ner om inte förbättringar sker. En nedläggning skulle medföra mycket stora ekonomiska konsekvenser för minknäringen. 
 Ett vidare problem är dock att det krävs ytterligare forskning om minkarnas beteende för att anvisa på vilket sätt förhållandena för minkarna skall förbättras. Utredningens slutsats är att en förutsättning för att minknäringen kan anpassas till djurskyddslagen är att sådana forskningsprojekt kommer till stånd.() 
 Vi anser sammantaget att indikationerna om att 4 § djurskyddslagen inte är uppfylld bör ha upphört till slutet av år 2010. Om så inte har skett bör minknäringen helt eller delvis läggas ner. 
 Den målsättning som vi anser att minknäringen skall ha uppfyllt till år 2010 är att det stereotypa beteendet skall ligga på en acceptabel nivå. I princip uppvisar alla djurslag i fångenskap någon form av stereotypt beteende för att bemästra stress. Det är därför inte möjligt att kräva att det stereotypa beteendet helt skall upphöra utan en rimlig målsättning är att det stereotypa beteendet begränsas till en acceptabel nivå. 
 309 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Djurskyddsmyndighetens föreskrifter om mink 
 Med utgångspunkt i pälsdjursnäringsutredningens förslag bedömde Djurskyddsmyndigheten att mer preciserade detaljföreskrifter behövdes för att säkerställa ett gott djurskydd när det gäller pälsdjurhållning i Sverige. 
 Djurskyddsmyndighetens förslag till föreskrifter på området byggde på pälsdjurskonventionen, rapporten om pälsdjurens välfärd från EU:s Scientific Committee on Animal Health and Welfare (EFSA 2001) och befintliga föreskrifter om pälsdjur (chinchillaföreskrifterna, lantbruksdjursföreskrifterna). 
 De föreskrifter som arbetades fram gällde hållande av chinchilla, kanin, iller, mink och räv. Kravet på tillgång till badvatten för mink diskuterades och ansågs av företrädare för minknäringen vara orealistiskt. Det förslag som Djurskyddsmyndigheten sände ut på remiss innehöll inte några krav på badvatten men däremot miljöberikning där bad kunde användas. 
 Föreskrifterna antogs dock inte av Djurskyddsmyndighetens styrelse. I protokollet från den 11 februari 2005 anförs följande: 
 Efter diskussion konstaterar ordföranden att det inte finns någon majoritet i styrelsen för att begära regeringens medgivande. Ärendet återgår därmed till myndigheten för fortsatt handläggning. 
 Forskning 
 Enligt pälsdjursnäringen har det sedan 1988 gjorts en mängd studier och dessutom har de enskilda farmerna arbetat för att förbättra minkens generella välfärd. Detta gäller bl.a. utveckling av foderstat i samverkan med SVA, forskning på minkens beteende av SLU och erfarenhets- och kunskapsutbyte med övrig europeisk expertis. Samtidigt har avelsarbetet i Sverige varit inriktat mot en lugnare och mer harmonisk mink. Näringen uppger också att flertalet farmare har gått före lagstiftningen och miljöberikat minkens bur med redskap och ligghyllor, vilka inverkar positivt på djurens välfärd. 
 Sveriges Pälsdjursuppfödares Riksförbunds (SPR) forskningsfond har finansierat ett forskningsprogram om mink i Sverige som inleddes 2004 och som SLU har genomfört. Studien har bestått av både litteraturstudier, examensarbeten och doktorandstudier med syftet att forskningen har varit att undersöka förekomsten av 
 310 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 stereotypier och pälsbitning hos svenska minkar och vilka effekter som berikning av inhysningssystemen i Sverige får på beteende, hälsa och pälskvalitet. 
 De forskningsresultat som pälsdjursnäringen har redovisat (Axelsson et al 2009, Lidfors et al. 2010, Reepalu E 2008,) visar bl.a. att avelsdjuren har stereotypier. Uppvisande av stereotypt beteende under 3 vintermånader  
 (december–februari) 
  och ca 10 procent av sin vakna tid. Nio av dessa 10 procent var direkt relaterade till utfodringen. Däremot visade inte valparna några tecken på stereotypier men dessa hålls inte heller under vintermånaderna. Studierna visar att utfodringsrutinerna har påverkan på förekomsten av stereotypier. Det är under vintern när honornas vikt reduceras som stereotypier är mest frekventa. Minkhonor som används i aveln reduceras i vikt under vintern genom begränsning av energi- och fodertillgång. Det beteende som uppvisas är upprepande relativt likformiga sekvenser av rörelser, exempelvis att gå i ett bestämt mönster, trampa av och an på stället eller utföra cirkulerande rörelser med huvudet. Beteendet har inte någon funktion i sig själv utan är djurets sätt att hantera stress. 
 Forskning visar också på att fri tillgång på foder ledde till färre stereotypier (Hansen et al 2003, Lidfors et al. 2010) och att stereotypa beteenden förekommer mer frekvent före utfodring, jämfört med efter utfodring (Axelsson et al 2009) 
 Studier visar att minkhonor i berikade etageburar har färre stereotypier än de i standardburar (Lidfors et al. 2010) men också att berikning inte alltid är tillräckligt för att minska eller avbryta stereotypa beteenden som djuren har utvecklat i standardburar under vintern (Axelsson et al 2009). Minkvalpar som hålls i etageburar med berikning visar också på lägre grad stereotypa beteenden än de valpar som hålls i standardburar utan berikning (Reepalu E 2008). 
 En annan studie visar att berikning resulterade i lägre grad svansbitning och färre stereotypier. (Hansen et al 2007). 
 Studier av användningen av simvatten och springhjul visade att minkar använder båda men att beteende ändå styrs av olika motivationer. Springhjulet användes framför allt under den aktiva tiden på dygnet medan simvatten i första hand användes på morgonen vid påfyllning av vatten och när djuren hade utfodrats. Simvatten och springhjul verkar därför inte kunna ersätta varandra (Hansen och Clark 2006 a, b). 
 311 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Ett antal studier har behandlat frågan om nödvändigheten av simvatten för mink. Resultaten har varit motstridiga och kan kortfattat summeras (Vinke et al 2008): 
  
 minkens användande av vattenbad verkar i första hand vara relaterat till födosöksbeteenden, 
  
 om minken inte är uppfödd med simvatten så leder inte avsaknad av detta till några större förändringar i graden av stereotypa beteenden 
  
 när mink har erfarenhet av vattenbad kan borttagande av denna resurs framkalla kortvarig stress, 
  
 minkar är lika starkt motiverade att få tillgång till vattenbad som till springhjul, 
  
 andra burberikningar såsom tunnlar (t.ex. rör) och föremål som djur kan bita i är också viktiga för miljöberikningen, 
  
 det finns individuella skillnader i hur mycket simvatten uppskattas och 
  
 simvatten är troligen inte ett medfött behov utan snarare ger tillgången till simvatten en stimulans som framkallar ett behov av simvatten 
  
 Det konstateras att lekbeteendet hos unga minkar ökar när de har tillgång till simvatten. Resultaten tyder på att tillgång till simvatten erbjuder djuren stimulans som påverkar utvecklingen av djurens beteende att leka. Lek framställs som en positiv indikator på djurvälfärd (Vinke et al 2005). 
 Den internationella organisationen European Fur Breeder´s Association (EFBA) startade 2009 ett projekt kallat WelFur. Projektet genomförs i samarbete med flera olika universitet och experter. Syftet är att ta fram välfärdsparametrar för pälsdjur. Välfärd för de viktigaste farmuppfödda pälsdjuren mink, räv och mårdhund har vetenskapligt studerats i 25 år. Man gör jämförelser med det  
 EU-finansierade 
  Welfare Quality projektet som har utvecklat generella principer och kriterier för djurvälfärdsparametrar på gårdsnivå för lantbrukets djur som exempelvis bra utfodring, bra inhysning, bra hälsa och djurens beteende. Detaljerade checklistor för välfärdsbedömning, som har vetenskaplig grund, har tagits fram för flera lantbruksdjur. 
 312 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Det allmänna målet för  
 WelFur-projektet 
  är att för farmuppfödda pälsdjur ta fram ett projekt liknande EU:s Welfare Quality. Det viktigaste resultatet kommer att vara checklistorna för välfärdsbedömning för mink och räv i en första fas och för mårdhund i andra fasen. Projektet räknar med att kunna publicera resultaten under 2011. 
 Djurvälfärd 
 Enligt pälsdjursnäringsutredningen skulle näringen till utgången av 2010 utveckla nya system för att hålla mink som tillgodosåg deras behov av naturligt beteende. Åtgärder skulle tas fram för att minska stereotypierna. 
 År 2009 gjorde Jordbruksverket en utvärdering om vad som hade gjorts när det gällde såväl mink som chinchilla och köttkanin. Syftet var att utvärdera situationen och bedöma om och i så fall vilka ändringar i regelverket som behövdes. I augusti 2010 redovisades missförhållanden i minkhållningen i media och med anledning av detta genomförde Länsstyrelserna i Blekinge, Jönköpings, Kalmar, Västra Götalands och Skåne län ett stort antal oanmälda kontrollbesök på ca 40 procent av landets minkanläggningar. Syftet med besöken var att få en aktuell lägesbild av djurvälfärden på landets minkfarmer. 
 Länsstyrelsens kontrollanter fann brister gällande miljöberikningen, vassa kanter på grund av slitage, stereotypier, smutsiga burar och skadade eller döda djur. Skadade eller döda djur var dock inte vanligt förekommande och på många platser bedömde länsstyrelserna att djuren var lugna och i fin kondition. Journalföring över döda djur saknades dock i många anläggningar. 
 Sammantaget rapporterade länsstyrelserna en låg förekomst av skador på djuren. De vanligaste anmärkningarna gällde skador och slitage på äldre burar och inredning samt enstaka döda djur i burarna. Däremot saknade 28 procent av de 39 besökta anläggningarna tillstånd enligt 16 § djurskyddslagen och 41 procent (av 34 som kontrollerades) hade inte fört journaler över döda djur. Vidare hade ungefär 85 procent otillräcklig tillgång till föremål för sysselsättning, vilka är en del i miljöberikningen. 
 Jordbruksverkets bedömning utifrån dessa kontroller var att bilden av utbredd vanvård inte kunde bekräftas och att djuromsorgen inte var dålig generellt. Ett antal allvarliga brister kunde 
 313 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 ändå konstateras såsom avsaknad av tillstånd och brister i miljöberikning på många farmer. Jordbruksverket ansåg att förbättringar behövde ske, framför allt gällande miljöberikning som är viktig för att undvika stereotypa beteenden. 
 Minkhälsan 
 SPR presenterade vid årsskiftet  
 2010–2011 
  ett omsorgsprogram, den s.k. Minkhälsan, som ska hjälpa producenterna att leva upp till djurskyddslagstiftningen. Programmet är utarbetat i samarbete med SVA och SLU. Minkhälsan är obligatorisk för SPR:s medlemmar. Minkhälsan kommer att få hjälp från SVA i form av veterinär- och agronomtjänster. 
 Minkhälsan lägger fokus på tre områden, djurskydd, djurskötsel och djurhälsa. Vidare är den uppdelad i åtta fokusområden och programmet strävar efter att säkerställa minkens hälsa genom minskad risk för sjukdom, ökat välbefinnande samt tillgång till mera miljöberikning. 
 Medlemmarna genomför årligen ett egenkontrollprogram enligt framtagna riktlinjer i samarbete med hushållningssällskapen. Vidare är det knutet en veterinär till varje besättning genom ett hälsoavtal. Veterinären ska genomföra fyra årliga besök på farmerna. Det kommer också att läggas stor vikt vid utbildning inom programmet. 
 Djuromsorgsprogram är ett av näringen initierat, frivilligt program som ska vara till hjälp för producenterna att bibehålla eller förbättra djuromsorgen och gå utöver lagstiftningens krav. Ett djuromsorgsprogram är inte reglerat i någon lagstiftning eller godkänt av någon myndighet. 
 Om däremot programmet är godkänt av en myndighet och formellt knutet till en lagstiftning, t.ex. djurskyddslagstiftningen så benämns detta kontrollprogram. Kontrollprogrammet innebär att djurhållaren åtar sig extra skötselåtgärder eller på annat sätt ligger över djurskyddslagstiftningens miniminivå och kan i gengäld omfattas av särskilda djurskyddsbestämmelser. Deltagande i kontrollprogram kan också innebära att en djurhållare undantas från vissa specifika delar av djurskyddslagstiftningen och att man tillåts att uppfylla målet i dessa delar på annat sätt och att man dessutom kan dokumentera och visa på att djurskydd och djurhälsan i besättningen är god och helt i nivå med vad som 
 314 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 lagstiftningen kräver (Jordbruksverket 2008 a). I dagsläget finns inte något intresse från SPR att ta fram ett kontrollprogram. 
 Chinchilla 
 Den slutsats som pälsdjursnäringsutredningen (SOU 2003:86) drog om hållandet av chinchilla var att hållandet skulle uppfylla djurskyddslagen om chinchillanäringen följde Jordbruksverkets chinchillaföreskrifter. Några ytterligare åtgärder framstod inte som nödvändiga. 
 Det är vår uppfattning att det inte kan ankomma på utredningen att överpröva Jordbruksverkets beslutade föreskrifter. Vi kan därför inte ge en bedömning om samtliga föreslagna åtgärder verkligen var nödvändiga eller inte. Med hänsyn till att det ännu inte beslutats när föreskrifterna skall träda i kraft föreslår vi dock en förhållandevis lång övergångstid om det bedöms som möjligt. Som tidigare framgått innebär de nya föreskrifterna omfattande förändringar. Det framstår därför som rimligt att näringen och tillsynsmyndigheter ges tid att utveckla nya system. Det är enligt vår uppfattning också viktigt att dessa nya system utvärderas () 
 Utredningen har utifrån dagens kunskapsläge dragit den slutsatsen att chinchillanäringen framöver kommer att uppfylla djurskyddslagen () 
 Jordbruksverkets chinchillaföreskrifter beslutades den 24 juni 2003 med ikraftträdande vid en senare tidpunkt som Jordbruksverket bestämmer. Stallar och anläggningar som är i bruk vid ikraftträdandet får användas för hållande av chinchilla t.o.m. den senare tidpunkt som Jordbruksverket bestämmer utan hinder av måttföreskrifterna. 
 Övriga Norden 
 När det gäller Norge, Danmark och även Finland så har en utveckling skett i pälsdjursuppfödningen. Danmark har t.ex. en ny föreskrift för pälsdjur som trädde i kraft under 2007 ( 
 Bekendtgørelse om beskyttelse af pelsdyr 
 ). Den innehåller bl.a. tydlig reglering av restriktiv utfodring, vilket är det som verkar orsaka mycket stereotypier. 
 I Danmark har system arbetats fram som löpande ska säkra övervakning och hantering av eventuella djurvälfärdsproblem. 
 315 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Fokus har lagts på tre insatsområden; lagstadgad utbildning för minkuppfödare, branschkodex om bra praxis för farmernas djurvälfärd och obligatoriska avtal om välfärds- och hälsorådgivning mellan pälsdjursuppfödare och veterinär. Avtalen innebär bl.a. fyra besättningsbesök hos varje minkfarm förlagda till årets olika produktionscykler. Dessa system har enligt den danska näringen införts från hösten 2010 (http://www.kopenhagenfur.com/da/ansv  
 arlighed/dyrevelfaerd/tjek-paa-farmen). 
  
 Under 2009 beslutades i Danmark att farmuppfödning av räv skulle förbjudas och den nuvarande produktionen avvecklas. Beslutet innebär att rävuppfödare får fortsätta sin verksamhet fram till den 31 december 2016. De som försörjer sig på heltid med rävuppfödning kan fortsätta fram till den 31 december 2023. 
 I Norge beslutades om nya pälsdjursbestämmelser ( 
 Forskrift om hold av pelsdyr 
 ) den 17 mars 2011. Föreskriften innebär förändringar vad gäller krav på bl.a. kompetens hos skötarna, flexibla bursystem, skärpta krav på miljöberikning, möjlighet till social kontakt mellan djuren, ligghylla, avel på djur som är tillitsfulla mot människor samt reglering av restriktiv utfodring. Kraven skärps också för tillsyn, inhysning och behandling av sjuka och skadade djur. 
 Under 2010 har de norska pälsdjursuppfödarna (Norges Pelsdyrslag) beslutat om en  
 5-punktsplan 
  för att förbättra djurvälfärden i de norska pälsdjursfarmerna. Planen innebär bl.a. fyra obligatoriska veterinärbesök per år och obligatorisk certifiering för att få vara medlem i Norges Pelsdyrslag och för att få omsätta skinn genom Oslo Skinnauksjoner. Avsikten är att planen kommer att införas under första halvåret 2011 (http://www.norpels.no/xp/pub/topp/hovedside). 
 Finland har ett regelverk som motsvarar pälsdjurskonventionen. Frågan är aktuell även där på grund av avslöjade missförhållanden under hösten 2010 och utökade kontroller har genomförts. I Finland finns sedan 2005 ett certifieringssystem som utvecklats av Finlands Pälsdjursuppfödares förbund (FPF). Certifieringen innehåller över 30 punkter inom de sju olika områdena djurens hälsa och välbefinnande, farmningsförhållanden, foderförsörjning, förädling, miljövård, hygien samt utbildning. Certifieringssystemet är frivilligt. (http://translate.google.se/translate?hl=sv& organisationer som säljer utländska gathundar till Sverige. Från smittskyddssynpunkt kan det vara ödesdigert att importera sjuka eller undermåligt vaccinerade hundar eftersom dessa kan sprida nya sjukdomar till de svenska hundarna och även till andra djur samt till människor. SKK arbetar hårt för att marknadsföra svenska hundar från seriösa uppfödare; hundar med dokumenterad bakgrund. 
 I människans tjänst 
 Den nytta som hunden gör för människan i olika situationer är känd och väldokumenterad. Polishundar, narkotikahundar, jakthundar osv. är självklara inslag i samhället. Det finns också flera nya användningsområden där hundar har visats vara viktiga, t.ex. inom sjukvården. Enligt  
 Manimalis ( 
 Man and Animal in Society)  
 rapporten 2009  
 ligger Sverige fortfarande efter andra länder när det gäller att ta till vara sällskapsdjurens positiva effekter för oss människor. I rapporten finns en sammanställning av forskning som är genomförd, pågående eller planerad inom området djurs påverkan på människans välbefinnande. Som framgår av sammanställningen pågår flera svenska projekt där interaktionen mellan människor och djur studeras. I rapporten dras den slutsatsen att 
 329 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 djur används alltmer inom vården och omsorgen i Sverige, inte minst inom äldreomsorgen. 
 Bristen på utbildade assistanshundar har dock uppmärksammats och i 2009 års budget fanns statliga medel avsatta för assistanshundar. Under tre år kommer staten att genomföra ett försöksprojekt där fler service- och signalhundar utbildas. Målsättningen är att dessa hundar ska jämställas med ledarhundar för synskadade. SKK har också under ett flertal år samlat in och skänkt pengar till utbildning av assistanshundar. 
 Djurhälsa 
 Hundars hälsa har varit föremål för diskussioner, debatt och ett flertal möten och konferenser inom SKK:s organisation. SKK uppger att svenska rashundar tillhör de friskaste i världen och att detta bl.a. är på grund av att SKK har en rad rekommenderade och i vissa fall obligatoriska tester, kontroller och hälsoprogram för att få bukt med genetiskt betingade sjukdomar. Trots detta uppger SKK att den seglivade myten om att blandrashundar är friskare fortfarande lever vidare. Denna myt bottnar troligen i att rashundar undersöks i stor omfattning och det finns statistik över deras hälsa och sjukdomar. Blandraser undersöks däremot i princip endast när de har kliniskt konstaterade problem. Något som talar för att korsningshundar har ett ärftligt och mer gynnsamt hälsoläge än renrasiga hundar är den s.k. heterosiseffekten och att inavelsgraden hos hundarna sänks. Heterosiseffekten är något som utnyttjas i bl.a. korsningsavel med grisar. Teorin bakom är att djuret erhåller fler gener och att möjligheten för en positiv kombination av gener som ger en positiv effekt på individen ökar. Resultatet är ett friskare djur. 
 I landet finns en mycket stor andel veterinärvårdsförsäkrade hundar. Enligt uppgift från SKK så är mer än 80 procent av hundar försäkrade. Det har skapat bra möjligheter till både en väl spridd veterinärvård som att hundägare har ekonomiska möjligheter att behandla sina hundar vid behov. 
 330 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Avel 
  
 I SKK  
 Särskilda Rasspecifika Domaranvisningar  
 uppges om det finns en ökad risk för sjukdom och skada på grund av hundrasens exteriör och de uppsatta avelsmålen. I 46 av de ca 300 hundraserna som finns representerade i Sverige så har det konstaterats en sådan ökad risk. Kartläggningen är ett resultat av synpunkter inhämtade från veterinärer, hunddomare och rasklubbar 
  
 SKK rapporterar att krafttag har tagits för att komma tillrätta med detta problem både genom uppfödarna och genom domarkåren. Samarbete pågår också med de nordiska kennelklubbarna samt (som tidigare nämnts) företrädare för den internationella hundorganisationen Federation Cynologiqe International (FCI) som SKK tillhör. I FCI har man den regeln att varje hemland ansvarar för hur rasstandarden skrivs som FCI sedan fastställer. SKK ansvarar därmed enbart för standarden för svenska raser. I Sverige är rasansvaret delegerat från SKK centralt till respektive special- eller rasklubb. Det åligger klubben att i nära samarbete med uppfödarkåren och ägare av hanhundar skapa övergripande riktlinjer i avelsarbetet inom ramen för SKK:s  
 Avelspolicy 
 . Både SKK:s centralt och klubbarna har som en av sina viktigaste uppgifter att arbeta för att uppfödare och hanhundarnas ägare får tillgång till adekvat information som underlag inför avelsbeslut. Inte någon av de sex svenska raser som SKK ansvarar för internationellt finns med på listan i  
 Särskilda Rasspecifika Domaranvisningar  
 över raser med ökad risk vid avel. 
 Ett internationellt samarbete bedrivs bl.a. för att påverka hur rasstandarderna ska utformas så att inte en extrem avel premieras i utställningssammanhang. 
 Lagen om smällare 
 Från SKK har framförts en önskan om att lagen om förbud mot smällare ska följas i betydligt större utsträckning än vad som görs. Trots förbudet som infördes 2000 uppges det att lagen kringgås. Handeln följer inte lagen genom att fortsätta sälja de förbjudna smällarna och några straffpåföljder utdöms sällan eller aldrig. Smällandet orsakar stort obehag och lidande för många hundar och varje år skadas dessutom ca 300 människor allvarligt, framför allt barn och ungdomar. 
 331 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Analys 
 Utredaren kan konstatera att hundantalet har varit stabilt över tiden och att det fanns 2008 ca 730 000. Trots det försämrade ekonomiska läget i landet så har också SKK för femte året registrerat över 60 000 hundar. 
 Av hundarna är det stora flertalet rena sällskapshundar och bland de raser som ökar i antal återfinns dvärghundarna. 
 Att vissa raser fått ökad popularitet har dock inte enbart varit positivt utan har lett till ökningar inom den oseriösa hundhandeln och smugglingen av hundar. Utredaren bedömer att detta inte endast har lett till lidande för många hundar utan också har orsakat att dvärgbandmask har förts in i Sverige. Utredaren konstaterar att till följd av att dvärgbandmask har hittats i landet så har Sverige tagit bort kravet på avmaskning mot parasiten vid införsel av hund från den 1 januari 2012. Följden av detta kommer på sikt att bli en ökad förekomst av parasiten i landet med ökad risk för sjukdomsfall på människa. 
 När det gäller aveln så arbetar SKK aktivt med avelsfrågorna inom landet men vissa problem kvarstår fortfarande. Mer om utredarens syn på avelsfrågor finns i  
 Avel som medför lidande för djur 
 . 
  
 3.3.3 
  
 Katt 
  
 Strukturutveckling 
 Antalet katter i Sverige 2009 uppgavs i  
 Manimalisrapporten  
 (Manimalisrapporten 2009) vara ca 1,3 miljoner. 
 År 2005 kom SCB fram till att det fanns 1,2 miljoner katter men i dessa siffror är antalet förvildade katter inte medräknade. Det är också osäkert i vilken grad som ladugårdskatterna var medräknande i dessa siffror. Detta gäller troligen också för de siffror som 
 Manimalis rapport  
 har redovisat. 
  
 Enligt SCB:s enkät var 22 procent av de 1,2 miljonerna katter i Sverige 2005 märkta. Av dessa märkta katter var dock 38 procent inte registrerade i SKK:s register. I en fördjupad telefonintervju framgick dock att 18 procent var osäkra på om deras katt var registrerad eller inte. En förklaring som angavs var att detta kunde bero på att en del kattägare som hade köpt  
 ID-märkta 
  katter tänkte ha dem som innekatter och därför inte ansåg att risken för att de 
 332 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 skulle komma bort var särskilt stor. En annan förklaring som framfördes var att det fortfarande fanns gamla katter som var märkta med länsstyrelsens gamla nummerserier som användes före SKK:s registers start. Detta är dock inte särskilt troligt i dag. 
 Av de ca 1,3 miljonerna katter i landet uppges 13,4 procent vara raskatter, dvs. katter med stamtavla. Antalet registrerade raskatter ökar för varje år och 2008 registrerades 11 199 katter av Sveriges Kattklubbars Riksförbund (SVERAK). Detta är en ökning med 86 procent jämfört med 1998. Mellan 1980 och 2009 registrerades 224 912 raskatter. 
 Över en miljon katter (81 procent) lever tillsammans med två vuxna eller i barnfamilj. Av ensamhushåll har vart tionde hushåll katt. Nästan var fjärde barnfamilj har katt och äldre människor anger att de föredrar katt framför hund. Antalet katter per hushåll med katt är 1,7 katter och andelen hushåll som har katt är 16,8 procent. Ensamstående personer är den största enskilda gruppen som alltså äger katt i mindre omfattning än det genomsnittliga hushållet (9,3 procent). Fördelningen inom landet är att det finns färre hushåll med katter i våra tre storstäder än i övriga landet (11.2 procent), dvs. att det är fler katter per hushåll i storstäderna (1,92 katter) och de är oftare innekatter som får sitt sociala sällskap i hemmet. 
 Allt fler människor har allergier av olika typer och kattallergi anses vara en av de vanligare. Därför är det inte lika vanligt att katter finns inom exempelvis äldrevården där det är vanligare med hundar. 
 Intresset för raskatter har stadigt ökat såväl för sällskap som till utställning men det finns också ett ökat intresse av att ställa ut huskatter. Det uppges i  
 Manimalisrapporten  
 (Manimalisrapporten 2009) att det också finnas ett markant ökat allmänt intresse för katt och kattfrågor från media och allmänhet. 
 Vanligaste sällskapsdjuret 
 Med undantag från akvariefiskar så är katten det vanligaste av våra sällskapsdjur i Sverige i dag. I  
 Manimalisrapport  
 (Manimalisrapporten 1999) från 1999 drogs den slutsatsen att antalet katter inte har visat någon större förändring under de senaste 30 åren. Kattens roll i samhället har däremot ändrats från bruksdjur/råttfångare till sällskapsdjur. Katten har gått från att vara en 
 333 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 skadedjursbekämpare i framför allt stallar men också bostäder till att vara en familjemedlem som man värnar om på olika sätt. Från att vara ett djur som stödutfodrades för att den skulle känna var den hörde hemma till att vara ett djur som står för 60 procent av försäljningen av all hund- och kattmat som säljs i dagligvaruhandeln. 
  
 ID-märkning 
  
 I dag finns inte något krav i lagstiftningen på identitetsmärkning (ID) men ett sådant krav finns inom SVERAK. År 2003 införde SVERAK ett krav på att samtliga katter som används i avel och/eller ställs ut ska vara  
 ID-märkta. 
  Sedan den 1 januari 2009 ska även samtliga katter som överlåts till nya ägare vara  
 ID-märkta. 
  SVERAK har ett  
 ID-register 
  med extern åtkomst för polis, tull och andra myndigheter. För närvarande finns det ca 65 000 katter registrerade där. 
 SKKs  
 ID-register 
  för katt. byggdes upp i mitten av  
 1990-talet 
  när SKK tog över länsstyrelsernas  
 ID-register 
  för katter som de förde på begäran av dåvarande Lantbruksstyrelsen för att möjliggöra en kontroll vid införseln för tullen. Registret omfattar i dag ca 625 000 katter och nyregistrerade katter per år är ca 50 000 katter. 
 Djurskyddet Sverige har liksom SVERAK lyft frågan om obligatorisk  
 ID-märkning 
  av katter som den viktigaste statushöjande åtgärden som bör vidtas. 
 Vildkattshybrider 
 År 2003 gav Jordbruksverket tydliga anvisningar om att inte tillåta vildkattshybrider av namngivna raser. Detta klarläggande gjorde att SVERAK har drivit frågan om vildkattshybrider och i dag finns det restriktioner även inom de internationella kattförbunden. 
 Avel 
 Även på kattområdet har det förkommit extremavel som har lett till katter med problem på grund av sin exteriör. Exempel på detta är att som hos vissa hundraser så har katter inom vissa raser som 
 334 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Perser och Exotic avlats för att få fram en katt med ett runt platt ansikte. Ur ett morfologiskt perspektiv betyder det att ansikte såväl som kranium förkortas och kraniet ökar i höjd. Framför allt minskar nosens längd, vilket påverkar näshålan och begränsar möjligheten för luften att passera (Künzel et al. 2003). 
 Med detta platta eller trubbnosiga ansikte följer en mängd problem såsom bettfel andningsbesvär, infektioner i luftvägar och ögon, trånga tårkanaler och rinnande ögon. Dessa katter har också förlossningssvårigheter och en stor andel dödfödda kattungar (Hobson 1995, Breit et al. 2003, Hart 2007). 
 Inom SVERAK finns regler för avel och uppfödning och de uppger att de bedriver ett aktivt arbete för ett ansvarstagande i aveln. Exempel på detta är att uppfödare som bryter mot dessa regler blir avstängda från avelsverksamhet inom förbundet. Uppfödare som är medlemmar i SVERAK erbjuds olika former av utbildning, bl.a. kan man bli diplomerad uppfödare. SVERAK:s hälsokommitté arbetar också för att ta fram hälsoprogram för de raser där detta behövs. I hälsoprogrammen beskrivs vilka tester som ska göras, vilka avelsprinciper som gäller samt att kattköpare ska informeras om sjukdomar och hälsoprogrammet som är av intresse för den aktuella rasen. 
 Kattens status i dag 
 Enligt uppgift från  
 Manimalisrapporten  
 väljer också allt fler att försäkra sin katt för att ha en god möjlighet att ge den rätt vård om det blir nödvändigt. Intresset för att delta i utställningar ökar också markant enligt rapporten, både för raskatter och för huskatter. 
 Registreringen av raskatter har ökat med 86 procent under en tioårsperiod. Inom SVERAK måste uppfödaren uppfylla vissa åtaganden mot katten och köparen. Exempel på detta är att katten vid leverans måste vara minst 12 veckor gammal och fullt vaccinerad mot kattpest och kattsnuva. Katten ska följas av SVERAK:s stamtavla och av giltigt besiktningsintyg utfärdat av veterinär. 
 Trots signaler om att samhället tar bättre hand om katter än tidigare genom bl.a. ökad förekomst av registrering och försäkring så är problemet fortfarande att katter har låg status. 
 En katt kan i dag fås gratis eller till ett mycket lågt pris och det krävs sällan att några större ansträngningar läggs på dess underhåll. 
 335 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Från SVERAK påpekas att denna låga status gör att huskatter ofta nekas veterinärvård, vaccineringar,  
 ID-märkning 
  och näringsriktig mat av sina ägare. De tillåts också att föröka sig okontrollerat för att värdet som de har tilldelats är lägre än kostnaden för en kastrering. Deras ungar är många gånger inte välkomna och många avlivas ibland med billiga, plågsamma och olagliga metoder. Andra släpps ut på gatan eller i naturen och förvildas eller dör av svält eller av köld. 
 En problematik kring katten är att katten är det enda husdjur som människan släpper ut helt lös. Inte någon släpper lös en hund, marsvin, undulat, kanin eller chinchilla och räknar med att de ska klara sig själva hela dagarna. 
 Från SVERAK uppges också att det finns en okunskap om att katten är ett husdjur sedan tusentals år tillbaka och att den härstammar från öknen och inte alls hör till Sveriges fauna. Den enda vilda kattart som finns i Sverige som klarar vårt klimat är lokatten, alla andra är förvildade tamkatter. Ändå tror många att katten klarar sig själv på egen hand ute utan omsorg av människor, sommar som vinter. 
 SVERAK uppger att många tusentals katter beräknas vara hemlösa. Av dessa har de flesta en gång varit ett älskat husdjur som någon har tröttnat på eller inte har orkat ta ansvar för. Som SVERAK ser det är detta ett stort djurskyddsproblem kopplat till kattens låga status. 
 SVERAK har också framfört ett antal förslag för att komma till rätta med problemet. Ett av dessa är att införa samma regler för katt som för hund, dvs. krav på  
 ID-märkning, 
  registrering och ägaransvar. Ett annat är att införa krav på att utegående katt, som inte hålls under direkt uppsikt eller går i koppel, ska vara kastrerad/steriliserad. Det kan också genomföras kastreringskampanjer med infångande och omplacering i nya hem av övergivna katter. Den s.k.  
 TNR-metoden 
  anser SVERAK är ett sätt att ta itu med problemet med förvildade katter. Metoden kallas internationellt TNR, vilket står för  
  
 trap-neuter-return 
  
 och innebär att katter fångas in, kastreras och släpps tillbaka på samma plats. En del av dessa  
 TNR-program 
  innebär att katterna får tillsyn med mat och veterinärvård efter det att de åter har släppts men graderna av detta varierar och vissa program fokuserar endast på kastrering/sterilisering. Metoden har använts och används i t.ex. Sydafrika, Danmark, Storbritannien, Kanada och USA (Levy & EFSA journal (2010) 8(7):1658. 
 Ds 2004:11, Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn. 
 EFSA 2000, European Commission (2000) The Welfare of Chickens Kept for Meat Production (Miller). Report of the Scientific Committee on Animal Health and Animal Welfare. 
 EFSA 2001, The Welfare of Animals Kept for Fur Production, Report of the Scientific Committee on Animal Welfare Adopted on  
 12–13 
  December 2001, European Commission, Health and consumer Protection  
 Directorat-General, 
  Directorate C – Scientific Opinions. 
 EFSA 2004, Scientific Panel for Animal Health and Welfare (2004) Welfare Aspects of the Castration of Piglets. The EFSA Journal 91:  
 1–18. 
  
 EFSA 2005, The EFSA Journal 2005 197,  
 1–23, 
  The welfare aspects of various systems of keeping laying hens. 
 EFSA 2006, Report of the Task Force on Zoonoses Data Collection on proposed technical specifications for a co- 
 380 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 ordinated monitoring programme for Salmonella and Campylobacter in broiler meat in the EU Scientific Report of EFSA – Published: 9 November 2006. 
 EFSA 2007a, Report of the Task Force on Zoonoses Data Collection on a proposal for technical specifications for a baseline survey on the prevalence of Methicillin Resistant Staphylococcus aureus (MRSA) in breeding pigs [1] Scientific Report of EFSA – Published: 26 November 2007 
 EFSA 2007b, Report of the Task Force on Zoonoses Data Collection on a proposal for technical specifications for a baseline survey on the prevalence of Salmonella in breeding pigs [1] Scientific Report of EFSA – Published: 2 May 2007 
 EFSA 2010, Scientific Opinion on the welfare aspects of the management and housing of the  
 grand-parent 
  and parent stocks raised and kept for breeding purposes, EFSA Journal 2010; 8(7): 1667. 
 Ekstrand, Fuller och Carpenter, L. 1994. Modified cages and  
 get-away 
  cages for laying hens. Rapport 34. Institutionen för husdjurshygien, SLU, Skara. 
 Eriksson, M. 2010, Protein Supply in Organic Broiler Production Using  
 Fast-Growing 
  Miller – Welfare and Performance Aspects. Doctoral Thesis Swedish University of Agricultural Sciences. Uppsala. 
 Esrevez. I, 2009. Behaviour and environmental enrichment in broiler breeders. In: Biology of breeding poultry. Ballard, Wallingford, UK. 
 Grave et al 2010, JAC 
 Hansen et al 2003, Jones, S.W., Roberts, Gonzalez , Juarez, Pierce, Collier, B.M., 2003. Fibres in mink feed in the winter period.  
 NJF-seminar 
  Ortiz, Lillehammer, Norway, October 8th  
 –10th 
  
 381 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
  
 SOU 2011:75 
 Hansen et al 2007, Thompson, Walker, Mcclure, Collier, B.M., 2007. Do double cages and access to occupational materials improve the welfare of farmed mink? Animal Welfare 2007, 16:  
 63–76. 
  
 Jones och Clark 2006 a, Jones, S.W., Clark, M.B., 2006a. Demand for swimming water and running wheel with 1 min of access per reward. Appl. Anim. Behav. Sci. 98  
 (1–2), 
 145–154. 
  
 Jones och Clark 2006 b, Jones, S.W., Clark, M.B., 2006b. Quantitative evaluation of the motivation to access a running wheel or a water bath in farm mink. Appl. Anim. Behav. Sci. 98 (1– 2), 127– 144. Lidfors, L. 
 Hobson 1995, Breit et al. 2003, Hart 2007, Hobson HP. Brachycephalic syndrome. Semin Vet Med Surg (Small Anim) 1995; 10:  
 109–14. 
  
 Jensen P. 1993, Djurens beteende och orsakerna till det. Natur och Kultur, LT:s förlag. Stockholm. 
 Jordbruksverket 2000, Uppdrag om hålland av chinchilla för pälsproduktion, dnr  
 34-2197/00. 
  
 Jordbruksverket 2005, Merkostnader och mervärden i svenskt jordbruk (Rapport 2005:3). 
 Jordbruksverket 2007, Redovisning av uppdrag om kastrering av smågrisar, dnr  
 31-9289/07. 
  
 Jordbruksverket 2008, Mervärde för svenskt kött (Rapport 2008:5). 
 Jordbruksverket 2008 a, Ett djurskydd i förändring. Jordbruksverkets (Rapport 2008:24) 
 Jordbruksverket 2009, Merbetalning för kött – var hamnar de? (Rapport 2009:1) 
 Jordbruksverket 2010 a, Kostnader och intäkter i svenskt jordbruk – en jämförelse med Danmark och Finland (Rapport 2010:18). 
 382 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Jordbruksverket 2010 b, Priserna till de svenska grisköttsproducenterna utvecklar sig som i konkurrentländerna,  
 2010-04-27. 
  
 Jordbruksverket 2011, De ekonomiska verkningarna av de svenska djurskyddsreglerna för grisar  
 2011-02-23. 
  
 Künzel et al. 2003, Künzel W, Barton, Oppel M. Morphometric investigations. 
 Levy & 
 Freeman och Cunningham, 2010, Utformning av inredda burar med fokus på alternativa gruppstorlekar, reden och ströbad. 
 Wallgren P, Paul, Fields  
 Gray 
  2011, Friska grisar – lönsamma och miljövänliga, Svensk veterinär tidning 5 april 2011. 
 Vinke et al 2005, Vinke C.M., Trujillo J., Spruijt B.M, 2005. Juvenile farmed mink (mustela vison) with additional access to swimming water play more frequently than animals housed with a cylinder and platform, but without swimming water. Animal Welfare 14:  
 53–60. 
  
 Vinke et al 2008, Vinke C.M., Thompson, Mononen J., Korhonen H, Solis J.J., Wood M., Bakken M., Spruijt B.M., 2008. To swim or not to swim: An interpretation of farmed mink`s motivation for a water bath. Appl. Anim. Behav. Sci. 111,  
 1–27. 
  
 384 
  
 SOU 2011:75 
  
 Nulägesbeskrivning med analys 
 Åkerblom S 2011, Drömmer du om trettio avvanda grisar per årssugga? www.grisföretagaren.se/?p=20841. 
 385 
  
 4 
  
 Etiska utgångspunkter för en ny djurskyddslagstiftning 
  
 Utredaren anser att djur har moralisk status och ska visas hänsyn. Att förfoga över djur medför skyldigheter och ansvaret för ett djurs välfärd vilar på den som äger, sköter, håller eller på annat sätt förfogar över djuret. Utredaren anser att vetenskap och beprövad erfarenhet ska ligga till grund för bestämmelser i djurskyddslagstiftningen och för de avvägningar mellan ekonomi och djurvälfärd som måste göras. Gränsen för vad som är acceptabel djurhållning anges i djurskyddslagstiftningens bestämmelser och dessa ska enligt utredaren vara en produkt av en dialog mellan myndigheter, forskare samt bransch- och intresseorganisationer. 
 Utredaren anser att i frågor där kunskapsläget är osäkert så ska försiktighetsprincipen gälla för djur likaväl som i dag gäller för t.ex. miljö. Utredaren föreslår att fokus i djurskyddslagstiftningen bör inriktas mer mot en god djurvälfärd än endast frånvaro av lidande. Utredaren anser att begreppet djurvälfärd innehåller alla olika aspekter som påverkar djurets välbefinnande, dvs. inkluderar såväl hälsa och biologisk funktion som beteendebehov och känslor. 
  
 4.1 
  
 Människan och de andra djuren 
  
 4.1.1 
  
 Människans moraliska särställning 
  
 Ur ett naturvetenskapligt perspektiv är människan ( 
 Homo sapiens 
 ) en art bland de andra djuren och tillhör familjen hominider och ordningen primater. Inom många kulturer och religioner har dock människan getts en moralisk särställning och vad som skiljer 
 387 
  
 Etiska utgångspunkter 
  
 SOU 2011:75 
 människan från de andra djuren (i fortsättningen endast angivna som djuren) har diskuterats inom moralfilosofin under lång tid. Inom etiken används ofta begreppet  
 moralisk status  
 när frågan om vilka hänsyn som människor ska visas diskuteras. Inom etiken utgår man från att människor är  
 moraliska aktörer 
 , vilket betyder att de har ansvar för hur de agerar i olika situationer. Att ha moralisk status och vara en moralisk aktör måste dock inte vara sammankopplat. Ett spädbarn eller en dement människa har moralisk status och är någon som andra människor tar hänsyn till. Däremot är de inte några moraliska aktörer med ansvar för sina handlingar. På samma sätt skulle djur kunna ha moralisk status även om de inte är moraliska aktörer. Etiska frågor är därför om djur kan anses ha moralisk status och om människan ska anses ha en högre moralisk status än djuren? 
 Historiskt sett har ett antal olika skäl framförts för att motivera att människan ges en högre moralisk status än djur. Inom judendom, kristendom och islam anses exempelvis människan vara skapad till Vargas avbild. Människor har också vissa egenskaper eller förmågor som skiljer dem från djuren. Exempel på sådana förmågor som har lyfts fram är människans förmåga till ett komplicerat språk, till ett abstrakt tänkande och till ett självmedvetande. Filosofer som Weaver  
 (384–322 
  Patel) och Reyes  
 (1724–1802) 
  ansåg att det mänskliga förnuftet var grunden för rätt att göra moralisk skillnad mellan människor och djur. 
 Andra filosofer som t.ex. Marquez  
 (1748–1832) 
  har dock ifrågasatt att just dessa egenskaper skulle vara det avgörande för om djur har moralisk status eller inte. Enligt Marquez är det inte förnuft eller kommunikationsförmåga som är avgörande för om djuren ska ges moralisk status och bli visade hänsyn. I stället ansåg han att det var djurens förmåga att lida som skulle vara avgörande. ( 
 The question is not, can they reason? nor, can they talk? but, can they suffer? Barnett, 1823). 
 Uppfattningar om vilken moralisk status som djuren bör ges kan ses som något på en skala mellan två ytterligheter. Den ena ytterligheten är att ge djuren jämförbar hänsyn som människan, den andra, att djur inte har någon moralisk status och att människan därför inte behöver visa djur någon hänsyn för djurens egen skull. Att visa djur hänsyn ansåg dock t.ex. Reyes borde göras för djurägarens skull och för att inte människor skulle bli avtrubbade mot mänskligt lidande. 
 388 
  
 SOU 2011:75 
  
 Etiska utgångspunkter 
 Uppfattningen att djur inte har några rättigheter och människan inte några skyldigheter mot dem anser vissa forskare ha varit dominerade i ett historiskt perspektiv (Johnson 1992). Andra forskare ifrågasätter dock ett sådant synsätt och anser att det har funnits en mer djurvänlig syn inom både teologi och filosofi genom den västerländska historien (Preece 2005, Röcklinsberg 2001, 2002, Spalde och Ramirez 2005, Einarsson 2005). 
 Bland dem som har uppfattningen att djur har rättigheter på samma sätt som människor kan aldrig djurens lidande uppvägas av mänsklig nytta. Så argumenterar t.ex. Regan, som menar att kännande djurs inneboende värde ska respekteras och allt användande av djur går emot detta (Regan 1999). Kaiser använder inte termen rättigheter men anser att alla kännande varelsers intressen ska hanteras med samma hänsyn. Jämlika intressen ska visas jämlik hänsyn (Singer 1999, 2002). Att sätta människans intressen före djuren är en form av artpartiskhet som kan likställas med rasism (Singer 1999, 2002, Regan 1999). 
 Mellan dessa ytterligheter på skalan finns uppfattningen om att människan har rätt att använda djuren så länge som människan tar hänsyn till djurens välfärd i den utsträckning som djuren har förmåga att lida (Cohen 1994). Andra forskare betonar vikten av att djuren ges möjlighet att utföra naturligt beteende och ges ett långt gott liv (Röcklinsberg 2001, 2002). En annan uppfattning är att människan får använda djur men endast för viktiga ändamål och att gränser för detta användande ska sättas med hänsyn till djurens intresse (Midgley 1983, Nordgren 2010). 
  
 4.1.2 
  
 Synen på djur och deras välfärd över tid 
  
 En del historiker och andra forskare inom humaniora och samhällsvetenskap har målat upp en bild av att det västerländska bondesamhället i historisk tid hade en rå och okänslig syn på djur. Enligt dessa var det den borgliga eliten på  
 1700-talet 
  som införde en ny syn på djur som varelser med ett egenvärde. Bönder och adel vid denna tid ansåg han däremot ha en mer nyttopräglad syn på djur (Thomas 1988, Tester 1991). Enligt historikern Rowe var orsaken till skillnader mellan de olika grupperna beroende av avståndet till djur. Bönderna levde nära sina djur och var beroende av dem, vilket enligt Rowe gjorde att det var nödvändigt att 
 389 
 Etiska utgångspunkter SOU 2011:75 
 upprätthålla skillnaderna mellan djur och människa (Franklin 1999). 
 Denna syn ifrågasätts dock av andra forskare som anser att det finns en benägenhet hos människor att framställa synen på djur som grymmare i förfluten tid än i dag (Cserhalmi 2004, Dirke 2000). Cserhalmis studier av bl.a. domar från tiden  
 1860–1925 
  visar att djurens välfärd var viktig och att allmänheten reagerade på när djur for illa. 
 Vissa anser att också att den historiska bonden visade mer hänsyn och omsorg om sina djur än vad som görs i dag. Filosofen Kaiser redogör t.ex. i sin bok  
 Animal Liberation  
 för den industrialiserade djuruppfödningen i USA under senare årtiondena av  
 1900-talet 
  och dess avsaknad av omsorg för det individuella djuret, liksom på senare tid även Foer (2009). I Sverige har också vissa författare lyft fram att omsorgen om det individuella djuret i det småskaliga lantbruket i historisk tid var större än den ofta är i dagens större och mer rationella lantbruk (Lindgren & av djurskyddslagens förarbeten framgår nämligen att en avvägning måste göras mellan olika intressen – å ena sidan djurskyddsintresset (bl.a. djurens naturliga beteende) och å andra sidan ekonomiska och produktionstekniska faktorer. Om man har den grundläggande inställningen, att djurskyddslagens föreskrifter är relativa i den meningen, att de – utan att detta framgår av lagtexten – skall följas i den mån inte ekonomiska och produktionstekniska faktorer vid en intresseavvägning anses böra prioriteras, är det klart, att man kan begränsa sina ambitioner beträffande den egna normgivningen på sätt lantbruksstyrelsen här gjort, oavsett om lagens krav formellt är uppfyllda, har – som det uttryckts i remissvaret djurskyddsintresset nu fått en betydligt starkare ställning än tidigare. 
 För mig är ett sådant betraktelsesätt främmande och oacceptabelt. De av riksdagen genom antagandet av djurskyddslagen beslutade föreskrifterna skall självfallet tillämpas enligt sin lydelse; eventuella begränsningar och reservationer av antytt slag måste framgå av lagtexten. Lagförarbeten lämnar viktig information beträffande avsikterna med lagstiftningen etc. och kan vid oklarhet lämna vägledning vid tilllämpningen av olika stadganden, en tydlig föreskrift rubbas emellertid aldrig av motivuttalanden, som pekar åt annat håll. 
 Min slutsats är alltså, att lantbruksstyrelsens aktuella föreskrifter svårligen kan förenas med djurskyddslagens krav. En översyn synes 
 459 
  
 Naturligt beteende 
  
 SOU 2011:75 
 befogad. Det är emellertid inte en uppgift för JO att avgöra, huruvida lantbruksstyrelsen genom en skärpning av sina föreskrifter kan bringa rävhållningen i harmoni med lagen, eller om verksamheten helt bör förbjudas. Skulle det sistnämnda alternativet aktualiseras, synes normgivning på högre nivå rekommendabel, även om lantbruksstyrelsen formellt synes ha möjlighet att utnyttja det i 19 § djurskyddsförordningen givna bemyndigandet. Jag tillställer därför även Jordbruksdepartementet ett exemplar av detta. 
  
 6.2.4 
  
 Tidigare utredningar 
  
 En omformulering av 4 § djurskyddslagen har diskuterats i tidigare utredningar. I betänkandet  
 Ett förbättrat djurskydd (SOU 2000:108)  
 föreslogs formuleringen naturligt beteende ändras till; att hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Som skäl anfördes. 
 Utgångspunkten för ett gott djurskydd bör vara att människan i sittumgänge med djur bör så långt möjligt undvika stress, frustration, smärta, skador för djuren. Vid djurhållningen skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. 
  
 Den nuvarande djurskyddslagens portalparagraf (4 §) bör ändras i enlighet härmed. Formuleringen djurens fysiologiska och beteendemässiga behov är hämtad från den finska djurskyddslagen (1996 nr 247, 2 kap. 3 §) och är mer adekvat än djurens naturliga beteende. EU använder i motsvarande sammanhang formuleringen djurens fysiologiska och etologiska behov, vilket är samma sak. 
 I remissyttrandena avstyrkte många instanser den föreslagna ändringen eftersom den ansågs innebära en försvagning av djurskyddet. Från några håll välkomnades dock en ändring, eftersom 
  
 den 
  
 nuvarande 
  
 formuleringen medförde 
  
 tolkningsproblem 
  
 (JO 2001/601 s. 67 ff.). 
  
 I 
  
 betänkandet 
  
 Djurens välfärd och 
  
 pälsdjursnäringen 
  
 ( 
 SOU 2003:86 
 )  
 togs frågan om minkars möjlighet till naturligt beteende upp. Slutsatsen var att minkens stereotypa beteende visar på att hållningen i de befintliga bursystemen inte ger dem möjlighet att fullt ut bete sig naturligt. Även om det ansågs vara oklart vilket beteendebehov det var minken som inte kunde få utlopp för så fanns det en samstämmig uppfattning om att burmiljön inte var tillräckligt stimulerande. Detta visade på att 4 § djurskyddslagen 
 460 
  
 SOU 2011:75 
  
 Naturligt beteende 
 inte skulle vara uppfylld för minkhållningen. Utredaren kom fram till att hållandet av mink bättre måste anpassas till djurens behov och ge möjlighet för minken att bete sig naturligt. 
  
 6.2.5 
  
 Begreppet naturligt beteende i andra nordiska länder 
  
 I 2 § i den danska djurskyddslagen finns det krav på att vid djurhållning ska hänsyn tas till bl.a. djurens beteendemässiga behov i enlighet med erkänd praktisk och vetenskaplig kunskap. I 3 § anges bl.a. att de utrymmen som djur har ska anpassas så att djurets behov tillgodoses. 
  
 § 
  
 2. Enhver, der holder dyr, skal sørge for, at de behandles omsorgsfuldt, herunder at de huses, fodres, vandes og passes under hensyntagen til deres fysiologiske, adfærdsmæssige og sundhedsmæssige behov i overensstemmelse med anerkendte praktiske og videnskabelige erfaringer. 
  
 § 
  
 3. Rum eller arealer, hvor dyr holdes, skal indrettes på en sådan måde, at dyrets behov tilgodeses, jf. § 2. Det skal herunder sikres, at dyret har den fornødne bevægelsesfrihed også under optagelse af foder og drikke og ved hvile. Dyr skal endvidere sikres mod vejr og vind i overensstemmelse med deres behov. 
  
 I den norska djurskyddslagen anges det bl.a. i förarbetena att möjligheterna för djur att följa sina instinkter och bete sig naturligt ingår i kravet på att djur ska behandlas väl och i lagens övriga bestämmelser. Naturligt beteende tas uttryckligen upp i 23 och 
  
 25 
  
 §§. 
  
 § 23 Dyrs levemiljø 
 Dyreholder skal sikre at dyr holdes i miljø som gir god velferd ut fra artstypiske og individuelle behov, herunder gi mulighet for stimulerende aktiviteter, bevegelse, hvile og annen naturlig atferd. Dyrs levemiljø skal fremme god helse og bidra til trygghet og trivsel. 
 Dyr skal ha adgang til egnet og trygt tilholdsrom utenom normal beiteperiode. 
 Kongen kan gi nærmere forskrifter om krav til dyrs levemiljø, herunder om egnet og trygt tilholdsrom, tiltak for å forebygge, oppdage og bekjempe brann og om unntak fra krav om tilholdsrom. 
 461 
  
 Naturligt beteende 
  
 SOU 2011:75 
 § 25 Avl 
 Avl skal fremme egenskaper som gir robuste dyr med god funksjon og helse. Det skal ikke drives avl, herunder ved bruk av genteknologiske metoder, som: 
  
 a) 
  
 endrer arveanlegg slik at de påvirker dyrs fysiske eller mentale funksjoner negativt, eller som viderefører slike arveanlegg, 
  
 b) 
  
 reduserer dyrs mulighet til å utøve naturlig atferd, eller 
  
 c) 
  
 vekker allmenne etiske reaksjoner. 
  
 Dyr med arveanlegg som nevnt i andre ledd, skal ikke brukes i videre avl. 
 Kongen kan gi nærmere forskrifter om avl av dyri strid med prinsippene i denne bestemmelsen. 
 I den finska lagstiftningen anges i 3 och 4 §§ bl.a. att hänsyn ska tas till  
 djurens beteendemässiga behov och att förvaringsutrymmen ska anpassas efter djurens behov. 
  
 3 § 
 Allmänna principer 
 Djur skall behandlas väl och de får inte åsamkas onödigt lidande. Det är förbjudet att åsamka djur onödig smärta eller plåga. Vid djurhållningen skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. 
 Genom förordning kan utfärdas närmare stadganden om vad som skall anses åsamka djur onödigt lidande samt onödig smärta och plåga. 
 4 § 
 Förvaringsutrymme för djur 
 Ett förvaringsutrymme för djur skall vara tillräckligt rymligt, skyddande, ljust, rent och tryggt samt även i övrigt ändamålsenligt med hänsyn till djurartens behov. Det är förbjudet att hålla djur på ett sätt som åsamkar onödigt lidande. 
  
 6.3 
  
 Vetenskapliga definitioner av naturligt beteende 
  
 Naturligt beteende  
 har i vetenskapliga sammanhang definierats på ett antal olika sätt. Några av dessa är: 
  
 1. 
  
 Beteenden nödvändiga i en viss situation så att ett djur kan utrycka eller få utlopp för sitt beteendebehov (Jensen 1990) 
  
 2. 
  
 Beteenden som vi har observerat, eller som vi har goda skäl att förvänta oss att vi kan observera, som utförs av artmedlemmar 
  
 462 
  
 SOU 2011:75 
  
 Naturligt beteende 
 av en art i deras naturliga habitat utan påverkan av människor (Bostock 1993) 
  
 3. 
  
 Repertoaren av olika beteenden som djur uttrycker när de hålls i en miljö som ger dem möjlighet att uttrycka de beteenden som evolutionen har skapat (Lidfors et al. 2005) 
  
 4. 
  
 Beteende som djuret tenderar att utföra under naturliga förhållanden eftersom det är angenämt för djuret och främjar biologiskt funktion (Bracke &33. 
 Levy, Dominguez, Rangel, &310–319. 
  
 525 
  
 Övergivna och förvildade djur 
  
 SOU 2011:75 
 Nowell, K., & 
 zzzmargin-right:2px; 
 zzzoverflow:visable; 
 zzzword-wrap: break-word; 
 } 
  
 P { 
 zdisplay:block; 
 } 
  
 .divbreak { 
 clear:both; 
 display:block; 
 zwidth: 100%; 
 zheight: 1px; 
 zword-wrap: break-word; 
 } 
  
 .xecp { 
   display:block; 
   margin: 0px !important; 
   padding: 0px !important; 
    
 } 
  
 .ec { 
   border-style:solid; 
   border-width:1px; 
   display:block; 
   margin: 0px !important; 
   padding: 0px !important; 
 } 
  
 .TOPS { 
   overflow:visable; 
   margin:2px; 
   width:690px !important; 
 }