sou 2015 97  
  
 Välja yrke 
  
 Slutbetänkande av Yrkesprogramsutredningen 
  
 Stockholm 2015 
  
 SOU 2015:97 
  
 SOU och Ds kan köpas från Hickman kundservice. Beställningsadress: Hickman kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Hayes AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför. 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
  
 Omslag: Soto. 
  
 Tryck: Soto, Stockholm 2015. 
  
 ISBN  
 978-91-38-24374-9 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Adams 
  
 Regeringen beslutade den 5 december 2013 att ge en särskild utre- dare i uppdrag att föreslå hur teknikprogrammet kan kompletteras med en eller flera industritekniska inriktningar (dir. 2013:122). Samma dag förordnades före detta statssekreteraren Torres till särskild utredare. Utredningen har antagit namnet Yrkesprogramsutredningen (U 2014:01). 
  
 Regeringen beslutade den 20 mars 2014 och den 19 juni 2014 om tilläggsdirektiv (dir. 2014:50 och dir. 2014:95). Samtliga tidigare direktiv ersattes genom beslut den 12 februari 2015 av ett nytt samlat direktiv (dir. 2015:15). I det nya samlade direktivet gavs ut- redaren i uppdrag att lämna förslag som syftar till att stärka den gymnasiala yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft, under- lätta ungdomars övergång från skola till arbetsliv och förstärka den nationella kompetensförsörjningen. Samtidigt förlängdes utrednings- tiden till den 30 september 2015. Genom beslut den 30 juli 2015 förlängdes utredningstiden ytterligare, till den 15 november 2015 (dir. 2015:84). 
  
 Uppdraget om försöksverksamhet som rör teknikprogrammet och uppdraget om justeringar av det nationella utbudet av inrikt- ningar redovisades i mars 2015 i delbetänkandet En yrkesinriktning inom teknikprogrammet (SOU 2015:29). 
  
 Som sakkunniga i utredningen förordnades från den 20 maj 2014 departementssekreteraren Foster, Arbetsmarknads- departementet, kanslirådet Adams, Utbildningsdeparte- mentet (Reese den 1 april 2015), departementssekreteraren Miller, Näringsdepartementet, ämnesrådet Ponce, Finansdepartementet (entledigad den 1 april 2015), ämnesrådet Kelly, Näringsdepartementet (entledigad den 1 april 2015), och ämnessakkunniga Pacheco, Utbildnings- departementet (entledigad den 1 september 2015). Departements- 
  
 sekreteraren Burnett, Utbildningsdepartementet, förordnades som sakkunnig från den 17 juni 2014 och kanslirådet Montgomery, Utbildningsdepartementet, förordnades som sakkunnig från den 1 april 2015. Ämnesrådet Potts Massih, Finans- departementet, förordnades som sakkunnig från den 1 april 2015 och entledigades den 1 september 2015. Kanslirådet Melendez, Finansdepartementet, förordnades som sakkunnig från den 1 september 2015. 
  
 Som experter i utredningen förordnades från den 20 maj 2014 utredaren Davis, 
  Socialstyrelsen, chefen Chri- Chapman, Skolverket, statistikern Casey, Skol- inspektionen (Reese den 1 september 2015), den internatio- nella koordinatorn Peters, Myndigheten för yrkeshög- skolan, och handläggaren Ramos, Arbetsförmedlingen. Handläggaren Sweeney, Tillväxtverket, och handläggaren Mora, Sveriges Kommuner och Landsting, förordnades som experter från den 1 april 2015 och Clark, Skolinspektio- nen, förordnades som expert från den 1 september 2015. 
  
 Som sekreterare i utredningen anställdes Baker från den 1 januari 2014 till den 11 oktober 2015, departementssekrete- raren Johnson från den 1 februari 2014 till den 31 mars 2015, utredaren Hernandez från den 15 januari 2014 till den 31 maj 2015, utredaren Pierce på halvtid från den 1 mars 2014 till den 31 mars 2015, utredaren Dunlap från den 1 maj till den 31 augusti 2014, Young från den 22 april 2015 och ämnes- sakkunniga Pacheco från den 17 augusti till den 18 oktober 2015. 
  
 Utredningen överlämnar härmed sitt slutbetänkande Välja yrke (SOU 2015:97). Uppdraget är med detta slutfört. 
  
 Stockholm i november 2015 
  
 Torres 
  
 /Karl Schultz 
  
 Pacheco 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 21 
  
 1.1Förslag till lag om försöksverksamhet med 
  
 branschskolor .......................................................................... 
  
 21 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (2009:128) om 
  
 yrkeshögskolan ....................................................................... 
  
 25 
  
 1.3 Förslag till lag om ändring i skollagen (2010:800)................ 
  
 26 
  
 1.4 Förslag till förordning om ändring i 
  
 studiestödsförordningen (2000:655)..................................... 
  
 28 
  
 1.5Förslag till förordning om ändring i förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss 
  
 teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå ........................ 
  
 30 
  
 1.6Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2011:555) med instruktion för Statens skolverk ................. 
  
 33 
  
 1.7Förslag till förordning om försöksverksamhet med branschskolor och statsbidrag till gymnasieskolor som 
  
 erbjuder utbildning inom vissa yrkesområden ...................... 
  
 34 
  
 1.8Förslag till förordning om nationellt råd för yrkesutbildning och nationella råd för 
  
 yrkesprogrammen ................................................................... 
  
 38 
  
 1.9Förslag till ändring i förslaget till förordning om behörighetsgivande förutbildning inom yrkeshögskolan i departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – 
  
 ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) .......................................... 
  
 41 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2015:97 
  
 2 
  
 Inledning .................................................................. 
  
 43 
  
 2.1 
  
 Styrd dimensionering eller ökad attraktivitet ....................... 
  
 43 
  
 2.2 
  
 Att öka yrkesutbildningens attraktivitet............................... 
  
 45 
  
 2.3 
  
 Åtgärder för att öka attraktiviteten ....................................... 
  
 46 
  
 2.3.1 
  
 Elever behöver bättre kunskaper inför 
  
 gymnasievalet .......................................................... 
  
 47 
  
 2.3.2Tillgången till yrkesutbildning behöver 
  
 förbättras ................................................................. 
  
 48 
  
 2.3.3Yrkesutbildningens kvalitet förbättras genom 
  
 stärkt samverkan med arbetsmarknaden ............... 
  
 51 
  
 3 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och 
  
 yrkesval 
  
 .................................................................... 
  
 55 
  
 3.1 
  
 Gymnasievalet är viktigt men svårt ....................................... 
  
 56 
  
 3.1.1 ............................................ 
  
 Ibland väljer eleven fel 
  
 57 
  
 3.1.2 .................................. 
  
 Yrkesprogrammen väljs bort 
  
 59 
  
 3.2 
  
 Kunskap ............................och vägledning underlättar valet 
  
 61 
  
 3.2.1Studie- och yrkesvägledning har positiva 
  
 effekter för både individ och samhälle................... 
  
 61 
  
 3.2.2Studie- och yrkesvägledningen i grundskolan 
  
 når inte upp till målen ............................................. 
  
 63 
  
 3.3 Förslag till utveckling av studie- och yrkesvägledningen..... 
  
 69 
  
 3.3.1 
  
 Förtydliga grundskolans läroplan och 
  
 kursplaner när det gäller kunskaper om 
  
 arbetslivet................................................................. 
  
 70 
  
 3.3.2Alla elever i grundskolan ska få möjlighet att 
  
 praoa......................................................................... 
  
 71 
  
 3.3.3Arbetsmiljöverket ska informera om arbetsmiljölagstiftningen i samband med 
  
 praon ........................................................................ 
  
 77 
  
 3.3.4 
  
 En utökad satsning på yrkestävlingar .................... 
  
 79 
  
 3.3.5En utredning ska få i uppdrag att utveckla 
  
 studie- och yrkesvägledningen i grundskolan ....... 
  
 81 
  
 3.4Ekonomiska konsekvenser och finansiering av förslaget 
  
 om prao ................................................................................... 
  
 87 
  
 6 
  
 SOU 2015:97 Innehåll 
  
 4 
  
 Välja otraditionellt ..................................................... 
  
 93 
  
 4.1 
  
 Gymnasievalet sorterar elever ................................................ 
  
 94 
  
 4.1.1 
  
 Yrkesprogrammen är könsuppdelade..................... 
  
 98 
  
 4.1.2Elever med utländsk bakgrund väljer ofta 
  
 högskoleförberedande program............................ 
  
 102 
  
 4.2Avbrott och programbyten kan bero på särbehandling 
  
 och socialt utanförskap......................................................... 
  
 105 
  
 4.3 Uppdraget att förmedla skolans värdegrund och 
  
 förebygga trakasserier och kränkande behandling.............. 
  
 108 
  
 4.4Förslag för ett utvecklat värdegrundsarbete i 
  
 gymnasiekolan....................................................................... 
  
 113 
  
 4.4.1 
  
 Skolverket ska främja värdegrundsarbetet ........... 
  
 114 
  
 4.4.2Skolinspektionen ska granska 
  
 värdegrundsarbetet ................................................ 
  
 115 
  
 5 
  
 Nationella och lokala programråd .............................. 
  
 117 
  
 5.1 
  
 De nationella programråden................................................. 
  
 118 
  
 5.1.1 
  
 Utredningens kartläggning av 
  
 utvecklingsområden .............................................. 
  
 121 
  
 5.1.2De nationella programrådens formella roll är 
  
 otydlig .................................................................... 
  
 123 
  
 5.1.3 
  
 Ledamöterna sitter på personliga mandat ............ 
  
 124 
  
 5.1.4De nationella programråden har begränsade 
  
 möjligheter till egna initiativ ................................. 
  
 126 
  
 5.1.5De nationella programråden har olika 
  
 förutsättningar ....................................................... 
  
 127 
  
 5.1.6De nationella programråden saknar möjlighet att lyfta övergripande frågor till en högre 
  
 organisatorisk nivå................................................. 
  
 128 
  
 5.2 De lokala programråden ....................................................... 
  
 129 
  
 5.2.1 
  
 Enkätundersökning om lokala programråd ......... 
  
 130 
  
 5.3Utredningens förslag till en stärkt struktur för 
  
 samverkan .............................................................................. 
  
 135 
  
 5.3.1Ett nationellt råd för yrkesutbildning ska 
  
 inrättas.................................................................... 
  
 136 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2015:97 
  
 5.3.2De nationella programrådens funktion inom 
  
 Skolverket ska förtydligas..................................... 
  
 141 
  
 5.3.3Samverkan mellan Skolinspektionen och 
  
 arbetsmarknadens parter ska utvecklas................ 
  
 148 
  
 5.3.4De lokala programråden ska inte regleras 
  
 ytterligare............................................................... 
  
 152 
  
 6 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller ............... 
  
 157 
  
 6.1 
  
 Samverkan genom yrkescollege och liknande modeller..... 
  
 157 
  
 6.1.1 
  
 Branschers kvalitetskriterier och 
  
 utbildningssystemets kvalitetskriterier................ 
  
 161 
  
 6.2 
  
 Utredningens uppdrag att främja samverkan...................... 
  
 162 
  
 6.2.1 
  
 Rekryteringsbehov motiverar branscher ............. 
  
 164 
  
 6.2.2 
  
 Tydligt definierade kompetenskrav krävs............ 
  
 165 
  
 6.2.3Regional organisation förutsättning för lokal 
  
 närvaro ................................................................... 
  
 166 
  
 6.2.4Servicecollege – en avvecklad 
  
 samverkansmodell ................................................. 
  
 167 
  
 6.3 Nationella inriktningar utan samverkansmodeller ............. 
  
 169 
  
 6.3.1 
  
 Fritid och hälsa...................................................... 
  
 170 
  
 6.3.2 
  
 Pedagogiskt arbete ................................................ 
  
 172 
  
 6.3.3 
  
 Dator- och kommunikationsteknik..................... 
  
 174 
  
 6.3.4 
  
 Administrativ service ............................................ 
  
 175 
  
 6.3.5 
  
 Turism och resor ................................................... 
  
 177 
  
 6.4Förslag om statsbidrag för att utveckla regionala 
  
 stödfunktioner ...................................................................... 
  
 179 
  
 6.5 Kartläggning av samverkansmodeller .................................. 
  
 185 
  
 6.5.1 
  
 Yrkescollege .......................................................... 
  
 186 
  
 6.5.2Branschcertifierade och branschgodkända 
  
 skolor ..................................................................... 
  
 189 
  
 6.5.3Kvalitetssäkring genom kontroll av utbildningsförlopp, utbildningsresultat, 
  
 branschprov eller genom validering ..................... 
  
 196 
  
 6.5.4 
  
 Samverkansmodeller under utveckling ................ 
  
 203 
  
 6.5.5 
  
 Företagsskolor och industrigymnasier ................ 
  
 205 
  
 8 
  
 SOU 2015:97 
  
 Innehåll 
  
 7 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden ................. 
  
 207 
  
 7.1 
  
 Diskussionerna kring branschlärling ................................... 
  
 208 
  
 7.2Vissa små yrkesområden har svårt att klara 
  
 kompetensförsörjningen ...................................................... 
  
 210 
  
 7.2.1Branschskolor en lösning för kompetensbrist 
  
 inom vissa små yrkesområden .............................. 
  
 215 
  
 7.2.2 
  
 Branscher som ser branschskolor som en 
  
 möjlig lösning för kompetensförsörjningen ........ 
  
 221 
  
 7.2.3Branscher som tagit egna initiativ som liknar 
  
 branschskolor......................................................... 
  
 225 
  
 7.3Utredningens förslag om en försöksverksamhet med 
  
 branschskolor ........................................................................ 
  
 227 
  
 7.3.1 
  
 Branschskolor införs som försöksverksamhet .... 
  
 227 
  
 7.3.2Utbildningsanordnare som kan delta i 
  
 försöksverksamheten............................................. 
  
 230 
  
 7.3.3 
  
 Villkor för att få delta i försöksverksamheten..... 
  
 231 
  
 7.3.4Gymnasieskolan behåller huvudmannaskapet 
  
 för eleven................................................................ 
  
 233 
  
 7.3.5Lärares kompetens och betygssättning vid 
  
 branschskolan ........................................................ 
  
 237 
  
 7.3.6 
  
 Huvudmän som samarbetar med 
  
 branschskolor ska kunna söka statsbidrag ........... 
  
 241 
  
 7.3.7Elever ska ha rätt till stöd för inackordering 
  
 under undervisning på branschskola .................... 
  
 246 
  
 7.3.8 
  
 Branschorganisationer ska främja 
  
 otraditionella utbildningsval inom 
  
 gymnasieskolan...................................................... 
  
 250 
  
 7.3.9 
  
 Vuxenutbildning på branschskola ........................ 
  
 251 
  
 7.3.10 
  
 Andra möjliga offentliga aktörer som kan 
  
 samarbeta med branschskolor............................... 
  
 253 
  
 7.3.11 
  
 Alternativa lösningar för gymnasieutbildning 
  
 på branschskola...................................................... 
  
 256 
  
 8 
  
 Regional samverkan om yrkesvux .............................. 
  
 259 
  
 8.1 
  
 Yrkesvux bidrar till kompetensförsörjningen ..................... 
  
 260 
  
 8.2 
  
 Yrkesvux finansieras i stor utsträckning av statsbidrag...... 
  
 261 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2015:97 
  
 8.3 
  
 Bristande behovsanalyser och samråd ................................. 
  
 264 
  
 8.3.1 
  
 Samråd med Arbetsförmedlingen ........................ 
  
 265 
  
 8.3.2 
  
 Samråd med företrädare för arbetsmarknaden .... 
  
 265 
  
 8.4 
  
 Mindre yrkesområden trängs undan ................................... 
  
 266 
  
 8.5 
  
 Förslag för utvecklad regional samverkan om yrkesvux .... 
  
 268 
  
 8.5.1Kommuner ska ansöka om statsbidrag 
  
 gemensamt............................................................. 
  
 269 
  
 8.5.2Regional samverkan om yrkesvux blir villkor för 
  
 statsbidrag............................................................... 
  
 274 
  
 8.6Fortsatt små möjligheter till yrkesutbildning för 
  
 personer med högskoleförberedande utbildning................... 
  
 279 
  
 8.7 
  
 Internationella rekommendationer om yrkesutbildning.... 
  
 281 
  
 8.7.1 
  
 Yrkesutbildning är prioriterat inom EU.............. 
  
 282 
  
 8.7.2 
  
 OECD ................................................................... 
  
 283 
  
 8.7.3 
  
 Unesco ................................................................... 
  
 283 
  
 9 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan................................ 
  
 287 
  
 9.1Färre elever i gymnasieskolans yrkesprogram minskar 
  
 yrkeshögskolans rekryteringsbas......................................... 
  
 288 
  
 9.1.1 
  
 Yrkeshögskolan är eftergymnasial ....................... 
  
 291 
  
 9.1.2 
  
 Studerande i yrkeshögskolan................................ 
  
 292 
  
 9.1.3Utbildningsanordnarnas krav på särskilda 
  
 förkunskaper ......................................................... 
  
 294 
  
 9.1.4Tidigare förslag om behörighetsgivande 
  
 förutbildningar ...................................................... 
  
 296 
  
 9.2 Utredningens förslag............................................................ 
  
 297 
  
 9.2.1Statliga bidrag till behörighetsgivande 
  
 förutbildningar ...................................................... 
  
 297 
  
 9.2.2Förutbildningar ska huvudsakligen vara kurser 
  
 i yrkesämnen.......................................................... 
  
 300 
  
 9.2.3 
  
 Uppdrag att främja utvecklingen av 
  
 behörighetsgivande förutbildningar..................... 
  
 302 
  
 9.3 Förslagens finansiering......................................................... 
  
 303 
  
 10 
  
 SOU 2015:97 Innehåll 
  
 10 
  
 Förslagens konsekvenser .......................................... 
  
 307 
  
 10.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser ................................................... 
  
 307 
  
 10.1.1 
  
 Samhällsekonomiska konsekvenser...................... 
  
 307 
  
 10.1.2 Ekonomiska konsekvenser för staten .................. 
  
 309 
  
 10.1.3 Ekonomiska konsekvenser för kommuner .......... 
  
 311 
  
 10.1.4 Ekonomiska konsekvenser för företag................. 
  
 312 
  
 10.1.5 Konsekvenser för sysselsättning i olika delar 
  
 av landet ................................................................. 
  
 313 
  
 10.2 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen ............... 
  
 313 
  
 10.2.1 Förslaget om praktisk arbetslivsorientering ........ 
  
 313 
  
 10.2.2 Ändrade villkor för statsbidrag för yrkesvux....... 
  
 314 
  
 10.3 
  
 Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och 
  
 män......................................................................................... 
  
 314 
  
 10.3.1 Medvetna val och aktivt värdegrundsarbete 
  
 leder till mindre könsuppdelade yrkesprogram ... 
  
 314 
  
 10.3.2 Otraditionella utbildningsval i vuxen ålder.......... 
  
 316 
  
 10.4 
  
 Konsekvenser för studiestödssystemet ............................... 
  
 317 
  
 10.5 
  
 Konsekvenser för full delaktighet i utbildning för elever 
  
 med funktionsnedsättning.................................................... 
  
 318 
  
 10.6 
  
 Andra konsekvenser ............................................................. 
  
 319 
  
 10.6.1 Förslagens förenlighet med EU:s regler om 
  
 statligt stöd ............................................................ 
  
 319 
  
 10.6.2 Konsekvenser för möjligheterna att nå de 
  
 integrationspolitiska målen ................................... 
  
 319 
  
 10.6.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten .......................... 
  
 319 
  
 10.6.4 Konsekvenser för personlig integritet.................. 
  
 320 
  
 11 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 321 
  
 11.1 
  
 Förslaget till lag om försöksverksamhet med 
  
 branschskolor ........................................................................ 
  
 321 
  
 11.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:128) om 
  
 yrkeshögskolan ..................................................................... 
  
 330 
  
 11.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i skollagen (2010:800)........... 
  
 331 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser....................................................................... 
  
 333 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2013:122......................................... 
  
 345 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2014:50........................................... 
  
 349 
  
 Bilaga 3 
  
 Kommittédirektiv 2014:95........................................... 
  
 361 
  
 Bilaga 4 
  
 Kommittédirektiv 2015:15........................................... 
  
 363 
  
 Bilaga 5 
  
 Kommittédirektiv 2015:84........................................... 
  
 377 
  
 Bilaga 6 Den norska modellen för samverkan .......................... 
  
 379 
  
 Bilaga 7 Branschorganisationer i enkätundersökning .............. 
  
 385 
  
 12 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget och utredningens utgångspunkter 
  
 Många unga söker arbete samtidigt som många arbetsgivare är oro- liga för sin kompetensförsörjning. Intresset för gymnasieskolans yrkesprogram är vikande. Därför tillsattes Yrkesprogramsutred- ningen, med uppdrag att lämna förslag som stärker den gymnasiala yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft, underlättar ung- domars övergång från skola till arbetsliv och förstärker den natio- nella kompetensförsörjningen. 
  
 En bättre matchning mellan ungdomars val av utbildning och arbetsmarknadens efterfrågan kan grovt sett åstadkommas på två sätt: genom att dimensionera antalet platser inom gymnasieskolans nationella program efter arbetsmarknadens efterfrågan eller genom att öka yrkesutbildningarnas attraktivitet. Utredningen förespråkar inte en centralstyrd dimensionering efter arbetsmarknadens efter- frågan. En sådan dimensionering förutsätter att det träffsäkert går att förutsäga arbetsmarknadens behov. Samtidigt skulle elevens val- frihet begränsas. Utredningen har i sitt arbete i stället valt att utgå från olika typer av insatser som behövs för att öka yrkesutbild- ningarnas attraktivitet. För det första behöver elever få ett bättre beslutsunderlag inför gymnasievalet. För det andra behöver till- gången till yrkesutbildning förbättras. För det tredje behöver ut- bildningarnas kvalitet förbättras genom en stärkt samverkan med arbetsmarknaden. 
  
 Kunskaper om arbetslivet underlättar gymnasievalet 
  
 Att välja program till gymnasieskolan är ett viktigt men svårt val för en ung person. För att vara väl förberedd för valet behöver en elev i grundskolan tidigt utveckla kunskaper om arbetslivet och olika 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:97 
  
 yrkesområden samt få vägledning i den konkreta valsituationen. Utredningen konstaterar att kvaliteten i studie- och yrkesvägled- ningen i grundskolan varierar och att elevernas kunskaper om arbets- livet och om vilka jobb som finns behöver förbättras. Utredningen föreslår att: 
  
 grundskolans läroplan och kursplaner ska förtydligas när det gäller kunskaper om arbetslivet, 
  
 alla elever i grundskolan och specialskolan ska ges möjlighet att genomföra minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao) på en arbetsplats eller på ett yrkesprogram i gymnasie- skolan, 
  
 Arbetsmiljöverket ska få i uppdrag att informera huvudmännen om hur riskbedömningar ska genomföras vid prao, och att 
  
 en utökad statlig satsning på yrkestävlingar ska genomföras. 
  
 Större och mer genomgripande förändringar av studie- och yrkes- vägledningen i grundskolan kräver en grundligare analys än vad som varit möjlig att genomföra inom ramen för Yrkesprograms- utredningens uppdrag. Utredningen föreslår därför att en ny statlig utredning får i uppdrag att utveckla studie- och yrkesvägledningen i grundskolan. 
  
 Förstärk gymnasieskolans värdegrundsarbete 
  
 Gymnasieskolans yrkesprogram är tydligt könsuppdelade. Brister när det gäller värdegrunden på yrkesprogrammen kan vara en av förklaringarna till att elever som valt otraditionellt senare byter program eller avbryter sina studier. För att yrkesprogrammen ska kunna attrahera nya grupper av elever och uppmuntra till mindre könsstereotypa utbildningsval krävs att skolorna blir medvetna om vikten av ett aktivt värdegrundsarbete för att förebygga trakasserier och kränkande behandling. Utredningen föreslår att: 
  
 14 
  
 SOU 2015:97 
  
 Sammanfattning 
  
 Skolverket, i arbetet med nationella skolutvecklingsprogram, särskilt ska beakta behovet av värdegrundsarbete inom gym- nasieskolans yrkesprogram, och att 
  
 Skolinspektionen ska få i uppdrag att granska kvaliteten på värdegrundsarbetet inom gymnasieskolan. 
  
 Det behövs både reglerad och frivillig samverkan mellan gymnasieskolan och arbetsmarknaden 
  
 Att arbetsmarknadens branschorganisationer och utbildningssyste- met samverkar om gymnasial yrkesutbildning är avgörande för ut- bildningarnas kvalitet och attraktionskraft. Samverkan kan dels ske i reglerad form, i nationella och lokala programråd, och dels i for- mer som inte är reglerade i författningar eller inskrivna i skolans styrdokument. Exempel på sådana samverkansmodeller är Teknik- college, Vård- och omsorgscollege och andra modeller som kan omfatta certifiering, validering och yrkesprov. 
  
 Förtydliga och förstärk de nationella programrådens roll 
  
 Sedan 2010 finns det ett nationellt programråd för varje nationellt yrkesprogram i gymnasieskolan. De nationella programråden fun- gerar som forum för en kontinuerlig dialog mellan Skolverket och representanter för de yrkesområden som yrkesprogrammen utbil- dar för. Det finns dock utvecklingsområden, bl.a. är rådens for- mella roll inom Skolverket otydlig, rådens ledamöter har begränsat inflytande över rådens dagordning och ledamöterna saknar möjlig- het att lyfta övergripande och mer politiska frågor till en högre organisatorisk nivå. Utredningen föreslår att: 
  
 de nationella programrådens funktion inom Skolverket ska för- tydligas och att reglering som berör de nationella programråden ska samlas i en förordning, 
  
 rådens ledamöter ska väljas med mandat från de organisationer de representerar, och att 
  
 Skolverket, i samråd med rådens ledamöter, ska utarbeta rikt- linjer för hur rådens arbete ska bedrivas. 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inrätta ett nationellt råd för yrkesutbildning 
  
 I dag saknas en nationell institutionell nivå där utbildningssystemet och arbetsmarknaden kan samverka om yrkesutbildning. Utred- ningen föreslår att: 
  
 det inrättas ett nationellt råd för yrkesutbildning med repre- sentanter från arbetsmarknadens parter, myndigheter och depar- tement. 
  
 Rådet ska samråda kring strategiska frågor om utveckling av yrkesutbildning och andra åtgärder som är relevanta för den långsiktiga nationella kompetensförsörjningen. Det nationella rådet för yrkesutbildning ska vara rådgivande till regeringen och komplettera och avlasta de nationella programråden. 
  
 Yrkescollege och andra frivilliga samverkansmodeller 
  
 Frivillig samverkan mellan arbetsmarknaden och utbildningssyste- met bygger på ett gemensamt intresse att säkra utbildningarnas kvalitet och attraktionskraft. Den kartläggning som utredningen har gjort visar att det finns någon form av kvalitetssäkring från en branschorganisation inom alla gymnasieskolans yrkesprogram, men inte inom alla inriktningar och yrkesutgångar. Om ett yrkes- program eller en inriktning inom ett yrkesprogram i gymnasie- skolan saknar en tydlig och välorganiserad mottagande bransch kan det vara ett tecken på att utbildningen inte kan anordnas med till- räckligt god kvalitet. 
  
 Olikheter mellan branscher innebär att en enskild modell för samverkan, t.ex. yrkescollege, inte passar alla. För att en bransch ska kunna hitta en modell som passar branschens förutsättningar och behov krävs, enligt utredningens bedömning: 
  
 1.en vilja från branschens arbetsmarknadsparter att engagera sig i den gymnasiala yrkesutbildningen, 
  
 2.kunskaper om vilka kompetenser som krävs för att bli anställd hos branschens arbetsgivare och hur dessa kan säkras, och 
  
 3.ekonomiska och organisatoriska resurser. 
  
 16 
  
 SOU 2015:97 
  
 Sammanfattning 
  
 Stöd till lokal och regional samverkan 
  
 Branscher som inte har en regional organisation kan ha svårt att bygga upp samverkansmodeller för kvalitetssäkring och att delta aktivt i lokala programråd. 
  
 Förekomsten av lokala programråd varierar mellan yrkespro- grammen men utredningen bedömer att ytterligare reglering av de lokala programråden inte är ändamålsenlig. För att stärka lokal sam- verkan genom de lokala programråden krävs det i stället uppföljande och stödjande åtgärder. Utredningen föreslår att: 
  
 det ska inrättas ett statsbidrag för regionala stödfunktioner för att fler branschorganisationer ska kunna bygga upp kapacitet för lokal samverkan kring gymnasial yrkesutbildning. 
  
 Branschorganisationer och nationella programråd kan bistå i kvalitetsgranskning och tillsyn av yrkesprogrammen 
  
 Med de metoder Skolinspektionen i dag använder i sin regelbundna tillsyn kan det vara svårt att upptäcka brister i yrkesinnehållet inom gymnasieskolans yrkesprogram, t.ex. när det gäller utrustning, mate- rial, lokaler och lärares yrkeskompetens. Utredningen föreslår att: 
  
 Skolinspektionen får i uppdrag att undersöka hur riskbedömning inför urval av gymnasieskolor för regelbunden tillsyn kan utveck- las för att i större utsträckning upptäcka sådana brister, och att 
  
 Skolinspektionen ska undersöka om myndigheten kan ta hjälp av branschorganisationer som kvalitetssäkrare vid etablerings- kontroller och tillsyn av huvudmän och gymnasieskolor som er- bjuder yrkesprogram. 
  
 En försöksverksamhet med branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Vissa yrkesutbildningar lyckas inte locka elever trots att det finns stora möjligheter att få arbete direkt efter avslutad gymnasieutbild- ning. Många branschorganisationer efterfrågar möjligheter att ta ett större ansvar för smala yrkesutbildningar som har stor betydelse för arbetsmarknaden, men som riskerar att nedprioriteras inom 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:97 
  
 utbildningssystemet. Utredningens diskussioner med branschorga- nisationer inom olika yrkesområden har lett fram till ett förslag om en försöksverksamhet med så kallade branschskolor. 
  
 Delar av gymnasieutbildningen ska kunna erbjudas på branschskolan 
  
 Branschskolan ska fungera som kompetenscentrum där de bästa yrkeslärarna och den senaste utrustningen kan samlas. Bransch- skolan ska kunna ta emot gymnasieelever från hela landet för ut- bildning i vissa yrkeskurser under delar av elevernas utbildning. På så sätt kan en tillräcklig volym elever samlas för att kunna erbjuda relevanta yrkeskurser med god kvalitet och fler elever kan få till- gång till utbildningen, oavsett hemkommun. 
  
 Branschskolan ska genom entreprenadavtal med en kommun även kunna utbilda elever inom kommunal vuxenutbildning 
  
 Branschskolor passar för vissa små yrkesområden 
  
 Utredningen anser att branschskolor passar bäst för yrkesområden som kräver en yrkesutbildning på gymnasial nivå som har svårt att locka ungdomar, som sällan anordnas inom vuxenutbildningen, som är relativt dyr att anordna och som kräver specifika lokaler eller ut- rustning. 
  
 För att garantera kvaliteten i utbildningen ska en branschskola rekommenderas av en branschorganisation eller ha ett brett sam- arbete om utbildning med flera arbetsgivare inom branschen. Skol- verket ska godkänna en utbildningsanordnare som branschskola. 
  
 Gymnasieskolan behåller huvudmannaskapet för eleven 
  
 Huvudmannen för elevens gymnasieskola ska vid samarbete med en branschskola behålla ansvaret för elevens rättigheter och för ut- bildningen i sin helhet. Huvudmannens relation till branschskolan bygger till största del på den reglering som finns om utbildning på entreprenad. 
  
 En elev ska ha rätt till stöd för inackordering vid undervisning på en branschskola. 
  
 18 
  
 SOU 2015:97 
  
 Sammanfattning 
  
 Ersättning till branschskolan 
  
 Huvudmannen ska ersätta branschskolan för kostnaderna för ele- vens utbildning. Utredningen föreslår ett statsbidrag som får lämnas för huvudmannens kostnader för ersättning till en branschskola. Statsbidraget ska fördelas av Skolverket. 
  
 Försöksverksameten ska pågå i fem läsår 
  
 Försöksverksamheten föreslås omfatta som mest tio branschskolor och cirka 1 600 gymnasieelever. Försöksverksamheten ska pågå i fem läsår och därefter utvärderas. 
  
 Lösningar på matchningsproblemen kan inte enbart sökas inom gymnasieskolan 
  
 Utredningen konstaterar att gymnasieskolan inte ensam kan lösa de matchningsproblem som finns på arbetsmarknaden. Utredning- en lägger därför också förslag om förbättringar inom den yrkes- inriktade vuxenutbildningen och inom yrkeshögskolan. 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Yrkesinriktad kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå (yrkes- vux) spelar en viktig roll för kompetensförsörjningen. Många kom- muner är för små för att själva kunna erbjuda ett brett utbud av yrkeskurser inom vuxenutbildningen. Utan regionala behovsana- lyser riskerar därför yrkesinriktad vuxenutbildning inom yrkes- områden med få och mer kostsamma utbildningsplatser att trängas undan av mindre kostsamma utbildningar inom yrkesområden med behov av många utbildade. Det innebär färre valmöjligheter för individen och utgör ett hinder för kompetensförsörjning. 
  
 En stor andel av den gymnasiala yrkesutbildningen som ges inom den kommunala vuxenutbildningen finansieras i dag av staten genom statsbidrag för yrkesvux. Utredningen föreslår att: 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2015:97 
  
 statsbidraget för yrkesvux ska villkoras med att minst tre kom- muner samverkar om utbildningen samt ansöker om statsbidrag gemensamt, och att 
  
 kommunerna ska samråda med aktören med regionalt utveck- lingsansvar i länet eller länen inför ansökan om statsbidrag för yrkesvux. 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 Flera av de program och inriktningar i gymnasieskolan som leder fram till yrken där det råder brist på arbetskraft har svårt att rekry- tera elever. Det innebär att antalet behöriga sökande till yrkeshög- skolans eftergymnasiala utbildningar minskar när allt fler utbild- ningsanordnare ställer krav på särskilda förkunskaper från ett visst program i gymnasieskolan. 
  
 Snäva behörighetskrav till yrkeshögskolan, i kombination med bristande utbud av yrkeskurser inom den kommunala vuxenutbild- ningen, försvårar för personer att växla yrke senare i livet, till exem- pel som en följd av strukturomvandling på arbetsmarknaden. 
  
 För att underlätta behörighetskomplettering har Regeringskans- liet (Utbildningsdepartementet) föreslagit att behörighetsgivande förutbildningar på gymnasial nivå ska kunna ges inom yrkeshög- skolan. Sådana förutbildningar föreslås kunna ges i bristyrken och om det finns brist på behöriga sökande. Utredningen anser att för- slaget bör antas med vissa ändringar. Utredningen föreslår att be- hörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan: 
  
 ska kunna erbjudas om det i förväg kan antas finnas brist på be- höriga sökande, 
  
 huvudsakligen ska avse yrkesämnen, och 
  
 ska få omfatta upp till tio veckors utbildning. 
  
 Utredningen föreslår också att Myndigheten för yrkeshögskolan ska få i uppdrag att främja utvecklingen av behörighetsgivande för- utbildningar. 
  
 20 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag om försöksverksamhet med branschskolor 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om en försöksverksamhet med branschskolor. Försöksverksamheten gäller för viss utbildning i gymnasieskolan och kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå enligt skollagen (2010:800). Med branschskola avses en utbild- ningsanordnare som har godkänts för att anordna gymnasial yrkes- utbildning enligt denna lag. 
  
 Bestämmelserna i denna lag syftar till att säkerställa att det inom gymnasieskolan ges yrkesutbildning av hög kvalitet inom vissa yrkesområden som är små. I lagen finns bestämmelser för försöks- verksamheten som avviker från skollagen. 
  
 2 § Med branschorganisation avses i denna lag en arbetstagarorga- nisation, en arbetsgivarorganisation, en organisation som är gemen- sam för arbetsgivare och arbetstagare eller en intresseorganisation i näringslivet som representerar yrkesområdet. 
  
 Godkännande som branschskola 
  
 3 § Statliga myndigheter, kommuner, landsting och enskilda får god- kännas som branschskola. 
  
 För att godkännas som branschskola ska utbildningsanordnaren 1. ha för avsikt att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde 
  
 där 
  
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 a)antalet elever som går sådan utbildning är lågt i såväl gymnasie- skolan som inom den kommunala vuxenutbildningen, 
  
 b)arbetsmarknadens efterfrågan på den kompetens som utbild- ningen syftar till att ge är högre än vad det finns individer med den kompetensen, och 
  
 c)kostnaden att starta en motsvarande utbildning är hög på grund av att det finns behov av särskilda lokaler, särskilt material eller särskild utrustning och små elevgrupper, 
  
 2. rekommenderas som branschskola av en branschorganisation eller uppvisa ett brett samarbete om utbildning med flera arbets- givare inom den bransch som yrkesområdet tillhör, 
  
 3. ha förutsättningar att ge sådant stöd som följer av 3 kap. skol- lagen (2010:800) till elever som är i behov av det, och 
  
 4. ha förutsättningar att följa de bestämmelser som gäller enligt denna lag, tillämpliga bestämmelser i skollagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till den. 
  
 Vid bedömning av om utbildningsanordnaren uppfyller vill- koren i första stycket 4 ska särskilt beaktas om anordnaren har förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande lika- behandlingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat avbryter ut- bildningen i förtid. 
  
 4 § Statens skolverk prövar ärenden om godkännande som anord- nare av branschskola. 
  
 Ett godkännande som branschskola gäller under den tid som Skolverket beslutar, dock längst så länge som försöksverksamheten pågår. Skolverkets beslut får inte överklagas. 
  
 5 § Under försöksverksamheten får högst tio utbildningsanordnare godkännas. 
  
 Om samtliga sökande som uppfyller villkoren i 3 § är fler än tio ska ett urval göras. Företräde ska då ges till 
  
 –sökande som kan visa starkt stöd hos arbetsmarknadens parter inom den bransch som yrkesområdet tillhör, och 
  
 –sökande som avser att anordna yrkesutbildning inom ett yrkes- område där skillnaden mellan antalet elever som går sådan utbild- ning i gymnasieskolan eller inom kommunal vuxenutbildning och arbetsmarknadens behov är störst. 
  
 22 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 Branschskolans uppdrag 
  
 6 § Den som enligt 2 kap.  
 2–5 
  §§ skollagen (2010:800) är huvud- man för en gymnasieskola som erbjuder yrkesprogram får med bi- behållet huvudmannaskap sluta avtal med en branschskola om att utföra uppgifter som avser undervisning i karaktärsämnen som har en yrkesinriktad profil (yrkesämnen). Huvudmannen får då även överlämna uppgifter som inte är hänförliga till undervisningen och den myndighetsutövning som hör till en lärares undervisnings- uppgift. 
  
 Huvudmannen för gymnasieskolan ska ersätta branschskolan för kostnaderna för elevens utbildning. Ersättningen ska bestämmas med hänsyn till branschskolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som huvudmannen tillämpar vid fördelning av re- surser i sin egen utbildning. 
  
 7 § Branschskolan ska anordna utbildning inom ett sådant yrkes- ämne eller delar av ett yrkesämne som finns inom gymnasieskolan. Utbildningen får även avse sådant gymnasiearbete som ingår i ett yrkesprogram enligt 16 kap. 22 § skollagen (2010:800). 
  
 8 § Lärare som undervisar vid branschskolan ska genom yrkes- erfarenhet, högskoleutbildning eller annan eftergymnasial utbildning ha tillägnat sig kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper inom det yrkesområde som undervisningen avser och även i övrigt vara lämp- lig att bedriva undervisningen. 
  
 En huvudman som har slutit avtal med en branschskola enligt denna lag behöver för den undervisningen inte tillämpa 2 kap. 13 och 18 §§ skollagen (2010:800). 
  
 Branschskolor och kommunal vuxentutbildning 
  
 9 § En branschskola får även genom entreprenadavtal enligt 23 kap. skollagen (2010:800) ge utbildning till elever från kommunal vuxen- utbildning. 
  
 Utöver vad som gäller om entreprenad enligt 23 kap. 1 § skol- lagen får huvudmannen för kommunal vuxenutbildning överlämna uppgifter till en branschskola som bedrivs av en statlig myndighet, en kommun eller ett landsting. 
  
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 Stöd till inackordering 
  
 10 § Om en elev som går i en gymnasieskola med offentlig huvud- man behöver inackordering på grund av deltagandet i utbildningen vid en branschskola ska elevens hemkommun lämna ekonomiskt stöd för inackorderingen utifrån samma grunder och med samma belopp som gäller enligt 15 kap. 32 § skollagen (2010:800). Ett så- dant beslut kan överklagas på samma sätt som gäller enligt 28 kap. 5 § skollagen. 
  
 Bemyndigande 
  
 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare före- skrifter om försöksverksamhet med branschskolor. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018 och gäller t.o.m. den 30 juni 2023. Den ska tillämpas på utbildning efter den 1 juli 2018. 
  
 24 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 1.2Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2009:128) om yrkeshögskolan 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2009:128) om yrkeshög- skolan att det ska införas en ny paragraf, 6 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse i 
  
 Ds 2015:41 
  
 och utredningens förslag 
  
 6 a § 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 het 
  
 som 
  
 regeringen 
  
 bestämmer 
  
 kan 
  
 med 
  
 stöd 
  
 av 
  
 8 kap. 
  
 7 § 
  
 regeringsformen 
  
 meddela 
  
 före- 
  
 skrifter om att en utbildning 
  
 inom yrkeshögskolan får bedrivas 
  
 som en behörighetsgivande för- utbildning och om undantag från 5 och 6 §§ vid sådan utbildning. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2017. 
  
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1.3Förslag till 
  
 lag om ändring i skollagen (2010:800) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (2010:800) att det ska införas två nya paragrafer, 10 kap. 13 a § och 12 kap. 13 b §, och närmast före 10 kap. 13 a § och 12 kap. 13 b § nya rubriker av föl- jande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 10 kap. 
  
 Praktisk arbetslivsorientering 
  
 13 a § 
  
 I årskurs 8 och 9 ska alla elever ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao). Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i grundskolan omfattar enligt 4 §. 
  
 Anderson ska genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven deltar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra former för arbets- livsorientering ersätta prao för en elev. 
  
 12 kap. 
  
 Praktisk arbetslivsorientering 
  
 13 b § 
  
 I årskurs 9 och 10 ska alla elever som tillämpar special- skolans kursplaner ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivs- 
  
 26 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 orientering (prao). Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i specialskolan omfattar enligt 4 §. 
  
 Anderson ska genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven deltar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra former för arbets- livsorientering ersätta prao för en elev. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018. 
  
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1.4Förslag till 
  
 förordning om ändring i studiestödsförordningen (2000:655) 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § studiestödsförordningen (2000:655) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 2 §1 
  
 Inackorderingstillägg får lämnas till studerande vid andra läro- anstalter och utbildningar än sådana som ingår i skolväsendet och har offentlig huvudman enligt skollagen (2010:800). Det får också lämnas för studier vid utbildningar med offentlig huvudman inom skolväsendet, om den studerande är utlandssvensk eller deltar i för- beredande dansarutbildning i grundskolan. 
  
 Inackorderingstillägg får utöver vad som anges i 1 § lämnas till en studerande 
  
 1.i grundskoleutbildning i någon av årskurserna  
 7–9 
  vid en riks- internatskola, 
  
 2.i grundskoleutbildning i någon av årskurserna  
 7–9 
  inom skol- väsendet, om den studerande är utlandssvensk, 
  
 3.vid en fristående gymnasie- skola för tid som den studerande deltar i utbildning vid en bransch- skola enligt lagen (2016:000) om försöksverksamhet med bransch- skolor under förutsättning att det nationella program och den nationella inriktning som den studerande går inte finns i den studerandes hemkommun, 
  
 3. vid en fristående gymnasie- särskola, eller 
  
 4. vid en fristående gymnasie- särskola, eller 
  
 1 Senaste lydelse 2013:148. 
  
 28 
  
 SOU 2015:97 Författningsförslag 
  
 4. vid en 
  
 gymnasiesärskola 
  
 5. vid en 
  
 gymnasiesärskola 
  
 med offentlig 
  
 huvudman, om 
  
 med offentlig 
  
 huvudman, om 
  
 den studerande är utlands- 
  
 den studerande är utlands- 
  
 svensk. 
  
 svensk. 
  
 Centrala studiestödsnämnden får meddela närmare föreskrifter om vem som kan få inackorderingstillägg. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2018. 
  
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1.5Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå 
  
 Härigenom föreskrivs att 4 och 5 §§ förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 4 §2 
  
 Statsbidrag enligt denna förordning får, om det finns tillgång på 
  
 medel, lämnas till en kommun för utbildning, om 
  
 1. kommunen 
  
 har 
  
 kommit 
  
 överens med minst två andra 
  
 kommuner om att samverka om 
  
 utbildningen 
  
 enligt 23 kap. 
  
 8 § 
  
 skollagen (2010:800) i syfte att 
  
 öka 
  
 utbildningsutbudet 
  
 för den 
  
 enskilde, 
  
 1. utbildningen planeras 
  
 i 
  
 2. utbildningen 
  
 planeras 
  
 i 
  
 samråd med Arbetsförmedlingen 
  
 samråd med Arbetsförmedlingen 
  
 och med företag, organisationer 
  
 och med företag, organisationer 
  
 eller andra sammanslutningar 
  
 eller 
  
 andra 
  
 sammanslutningar 
  
 som är verksamma inom de 
  
 som är verksamma inom de 
  
 branscher som utbildningen 
  
 är 
  
 branscher som utbildningen 
  
 är 
  
 avsedd för, 
  
 avsedd för och med den aktör 
  
 som har ett regionalt utvecklings- 
  
 ansvar i länet eller länen enligt 
  
 lagen (2010:630) om regionalt ut- 
  
 vecklingsansvar i vissa län, lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen eller förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion, 
  
 2 Senaste lydelse 2013:1114. 
  
 30 
  
 Ansökan ska göras gemensamt av de samverkande kommunerna och ges in till Statens skolverk. Av ansökan ska det framgå 
  
 1. vilka kommuner som an- sökan avser 
  
 31 
  
 SOU 2015:97 Författningsförslag 
  
 2. kommunen kan visa på ett 
  
 3. kommunen kan visa på ett 
  
 behov av utbildningen, 
  
 behov av utbildningen som är 
  
 gemensamt i de kommuner som 
  
 samverkar, 
  
 3. kommunen 
  
 erbjuder 
  
 en 
  
 4. kommunen 
  
 erbjuder 
  
 en 
  
 möjlighet till strukturerad be- 
  
 möjlighet till strukturerad be- 
  
 dömning, värdering och doku- 
  
 dömning, värdering och doku- 
  
 mentation av en deltagares tidi- 
  
 mentation av en deltagares tidi- 
  
 gare förvärvade 
  
 kunskaper 
  
 och 
  
 gare förvärvade 
  
 kunskaper 
  
 och 
  
 kompetens, 
  
 kompetens, 
  
 4. kommunen erbjuder studie- 
  
 5. kommunen erbjuder studie- 
  
 och yrkesvägledning samt 
  
 vid 
  
 och yrkesvägledning samt 
  
 vid 
  
 planeringen och genomförandet 
  
 planeringen och genomförandet 
  
 av utbildningen tar till vara del- 
  
 av utbildningen tar till vara del- 
  
 tagarens tidigare förvärvade kun- 
  
 tagarens tidigare förvärvade kun- 
  
 skaper och kompetens, och 
  
 skaper och kompetens, och 
  
 5. i fråga om utbildning en- 
  
 6. i fråga om utbildning en- 
  
 ligt 1 a eller 1 b §, urvalsregeln i 
  
 ligt 1 a eller 1 b §, urvalsregeln i 
  
 3 § tillämpas på utbildningen. 
  
 3 § tillämpas på utbildningen. 
  
 Statsbidrag för viss teoretisk kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå får bara lämnas om deltagaren i sådan utbildning också deltar i yrkesinriktad kommunal vuxenutbildning på gymna- sial nivå hos kommunen. Den teoretiska kommunala vuxenutbild- ningen på gymnasial nivå får utgöra högst 25 procent av deltagarens utbildning enligt denna förordning. 
  
 Statsbidrag enligt denna förordning får inte lämnas för gym- nasiearbete eller gymnasiesärskolearbete. 
  
 5 §3 Statsbidrag lämnas efter ansökan. 
  
 Ansökan ges in till Statens skolverk. Av ansökan ska det framgå 
  
 3 Senaste lydelse 2013:1114. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1. vilken inriktning eller vil- 
  
 2. vilken 
  
 eller vilka inrikt- 
  
 ket yrkesområde som kommunen 
  
 ningar eller yrkesområden som 
  
 ansöker om statsbidrag för, 
  
 kommunerna ansöker om stats- 
  
 bidrag för, 
  
 2. hur många årsstudieplatser 
  
 3. hur många årsstudieplatser 
  
 eller deltagarplatser i heltids- 
  
 eller deltagarplatser i heltids- 
  
 utbildning och i förekommande 
  
 utbildning och i förekommande 
  
 fall verksamhetspoäng som ut- 
  
 fall verksamhetspoäng som ut- 
  
 bildningen sammanlagt ska om- 
  
 bildningen sammanlagt ska om- 
  
 fatta, 
  
 fatta, 
  
 3. om två 
  
 eller flera kom- 
  
 muner ansöker 
  
 gemensamt 
  
 eller 
  
 samverkar om utbildningen, 
  
 4. att utbildningen inbegriper 
  
 4. att utbildningen inbegriper 
  
 en sådan möjlighet som avses i 
  
 en sådan möjlighet som avses i 
  
 4 § första stycket 3, om 
  
 det 
  
 4 § första 
  
 stycket 4, om det 
  
 finns deltagare som behöver den 
  
 finns deltagare som behöver den 
  
 möjligheten, 
  
 möjligheten, 
  
 5.hur utbildningen har planerats, och 
  
 6.vilket behov som finns av utbildningen. 
  
 Skolverket får meddela föreskrifter om inom vilken tid och på vilket sätt som ansökan ska ges in samt de ytterligare föreskrifter om ansökan som behövs. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2016. 
  
 32 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 1.6Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2011:555) med instruktion för Statens skolverk 
  
 Härigenom föreskrivs att 8 § förordningen (2011:555) med instruktion för Statens skolverk ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 §4 
  
 Myndigheten ska ansvara för 
  
 Myndigheten ska ansvara för 
  
 de nationella råden för yrkes- 
  
 ett nationellt råd för yrkesutbild- 
  
 programmen i gymnasieskolan. 
  
 ning och för de nationella råden 
  
 för yrkesprogrammen i gym- 
  
 nasieskolan. 
  
 Myndigheten ska även ansvara för Nationella rådet för vidare- utbildning i form av ett fjärde tekniskt år. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2016. 
  
 4 Senaste lydelse 2014:856. 
  
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1.7Förslag till 
  
 förordning om försöksverksamhet med bransch- skolor och statsbidrag till gymnasieskolor som erbjuder utbildning inom vissa yrkesområden 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § Denna förordning innehåller kompletterande bestämmelser om branschskolor enligt lagen (2016:000) om försöksverksamhet med branschskolor och bestämmelser om statsbidrag till huvudmän för gymnasieskolan som erbjuder utbildning inom vissa yrkesområden som är små. 
  
 Förordningen är meddelad med stöd av 8 kap. 11 § regerings- formen i fråga om 10 § och 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga bestämmelser. 
  
 2 § Ansökan om att starta branschskola ska göras hos Statens skol- verk av den som avser att bedriva utbildningen. 
  
 Av ansökan ska framgå inom vilket yrkesområde branschskolan avser att bedriva utbildning. Till ansökan ska bifogas 
  
 1.ett yttrande från en arbetstagarorganisation, en arbetsgivar- organisation, en organisation som är gemensam för arbetsgivare och arbetstagare eller en intresseorganisation i näringslivet som re- presenterar yrkesområdet (branschorganisation), eller 
  
 2.ett gemensamt yttrande från de arbetsgivare som utbildnings- anordnaren samarbetar med. 
  
 Av yttrandet ska framgå varför just den utbildningsanordnare som ansökan avser är lämplig och har förutsättningar att erbjuda gymnasial yrkesutbildning av hög kvalitet. 
  
 Förutsättningar för statsbidrag och bidragets storlek 
  
 3 § Statsbidrag enligt denna förordning lämnas i enlighet med kapi- tel I och kapitel III artikel 31 i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd 
  
 34 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget. 
  
 Statens skolverk ska föra ett sådant register som avses i kapi- tel II artikel 12 i kommissionens förordning. 
  
 4 § Statsbidrag får lämnas till huvudmän som inom ett yrkespro- gram i gymnasieskolan erbjuder utbildning inom ett yrkesområde som det finns en branschskola för enligt lagen (2016:000) om för- söksverksamhet med branschskolor. 
  
 För att beviljas statsbidrag ska huvudmannen kunna visa en stra- tegi för hur huvudmannen ska kunna uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval. 
  
 Statsbidrag lämnas i mån av tillgång på medel. 
  
 5 § Statsbidrag får lämnas för huvudmannens kostnader för den er- sättning som huvudmannen ger till en branschskola eller annan ut- bildningsanordnare för en elevs utbildning enligt lagen (2016:000) om försöksverksamhet med branschskolor eller 23 kap. 4 § skol- lagen (2010:800). 
  
 Statsbidrag lämnas med hälften av den ersättning som huvud- mannen ger till branschskolan eller utbildningsanordnaren eller högst 50 000 kronor per läsår för varje elev som deltar minst sex veckor per läsår i utbildning enligt första stycket. Bidrag till en huvudman får lämnas för högst fem elever per yrkesområde och högst två läsår för varje elev. 
  
 Den ersättning som statsbidrag ges för får inte avse andra kost- nader än de som anges i kapitel III artikel 31 i kommissionens för- ordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014. 
  
 Ansökan och beslut om statsbidrag 
  
 6 § Statens skolverk beslutar om och betalar ut statsbidrag. 
  
 Av huvudmannens ansökan om statsbidrag ska framgå vilken branschskola eller annan utbildningsanordnare som huvudmannen har en överenskommelse med och hur många elever som ansökan avser. 
  
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 7 § Om det kommer in fler ansökningar om statsbidrag än vad det finns medel ska Statens skolverk vid sin fördelning av bidraget ta hänsyn till 
  
 1.i vilken grad huvudmannen bedöms ha förmåga att uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval, och 
  
 2.behovet av geografisk spridning av insatserna. 
  
 Uppföljning, redovisning och utvärdering av statsbidraget 
  
 8 § Statens skolverk ska följa upp hur statsbidraget används och ut- värdera dess effekter. 
  
 En huvudman som har fått statsbidrag utbetalat ska till Statens skolverk redovisa hur det har använts. Huvudmannen är även skyl- dig att medverka i uppföljning och utvärdering av statsbidraget. 
  
 Statens skolverk ska senast den xx varje år, till Regeringskansliet redovisa omfattningen av utbetalat statsbidrag och hur statsbidra- get används. 
  
 Återbetalning 
  
 9 § En huvudman som har tagit emot statsbidrag enligt denna för- ordning är skyldig att återbetala det om 
  
 1.mottagaren genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat sätt förorsakat att statsbidraget har lämnats felaktigt eller med för högt belopp, 
  
 2.statsbidraget av något annat skäl har lämnats felaktigt eller med för högt belopp, 
  
 3.statsbidraget inte har använts för avsett ändamål, eller 
  
 4.mottagaren inte har lämnat sådan redovisning som avses i 8 §. Statens skolverk ska besluta att kräva tillbaka ett bidrag om en 
  
 huvudman är återbetalningsskyldig enligt första stycket. Om det finns särskilda skäl för det, får Skolverket helt eller delvis efterge ett krav på återbetalning. 
  
 36 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 Bemyndigande 
  
 10 § Statens skolverk får meddela föreskrifter om elektronisk över- föring av en ansökan och om elektronisk signatur samt de andra föreskrifter som behövs för verkställigheten av denna förordning. 
  
 Överklagande 
  
 11 § Statens skolverks beslut enligt denna förordning får inte över- klagas. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 1.8Förslag till 
  
 förordning om nationellt råd för yrkesutbildning och nationella råd för yrkesprogrammen 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Inledande bestämmelser 
  
 1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om det nationella råd för yrkesutbildning och de nationella råd för yrkesprogrammen (nationella programråd) som Statens skolverk ansvarar för enligt 8 § förordningen (2011:555) med instruktion för Statens skolverk. 
  
 Förordningen är meddelad med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. 
  
 Nationellt råd för yrkesutbildning 
  
 Syftet med rådet 
  
 2 § Det nationella rådet för yrkesutbildning ska utgöra ett forum för samråd mellan myndigheter och arbetsmarknadens parter. Rådet ska samråda kring strategiska frågor om utveckling av yrkes- utbildning och andra kompetensförsörjningsåtgärder som är rele- vanta för den långsiktiga nationella kompetensförsörjningen. 
  
 Rådet ska även utgöra ett rådgivande organ till regeringen och ansvariga myndigheter. 
  
 Rådets ledamöter 
  
 3 § Ledamöterna till det nationella rådet för yrkesutbildning utses av regeringen för en period om tre år. 
  
 Nationella programråd 
  
 Syftet med råden och antal råd 
  
 4 § De nationella programråden ska utgöra rådgivande organ inom Statens skolverk och bistå Skolverket i arbetet med att utveckla yrkesutbildningen i gymnasieskolan, gymnasiesärskolan, kommunal 
  
 38 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 vuxenutbildning på gymnasial nivå och särskild utbildning för vux- na på gymnasial nivå. 
  
 Det ska finnas ett nationellt programråd för varje yrkesprogram som finns i gymnasieskolan. Yrkesutbildningen inom gymnasie- särskolan, kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå och sär- skild utbildning för vuxna på gymnasial nivå fördelas på lämpligt programråd. 
  
 Rådens ledamöter 
  
 5 § Statens skolverk beslutar, efter att ha hört det nationella rådet för yrkesutbildning, vilka branschorganisationer som ska vara re- presenterade med ledamöter i det nationella programrådet. Med branschorganisation avses en arbetstagarorganisation, en arbets- givarorganisation, en organisation som är gemensam för arbets- givare och arbetstagare eller en intresseorganisation i näringslivet som representerar ett eller flera yrkesområden. 
  
 Ledamöterna ska företräda yrkesområden som yrkesprogram- met utbildar till. Skolverket får även utse ledamöter som represen- terar yrkesområden som saknar branschorganisation. 
  
 Ledamöterna utses för en period om tre år. 
  
 6 § Branschorganisationen utser en ledamot att företräda organisa- tionen i rådet. Organisationen utser även ersättare. 
  
 7 § En ordförande och en vice ordförande, som utses av ledamöterna, ska leda rådets arbete. 
  
 Rådens uppgifter 
  
 8 § De nationella programråden ska särskilt bistå Statens skolverk i analyser av följande områden: 
  
 1.utvecklingsbehovet inom yrkesutbildningen mot bakgrund av utvecklingen inom yrkesområdena och behovet av utbildning inom nya områden, 
  
 2.elevernas etablering på arbetsmarknaden efter avslutad yrkes- utbildning, och 
  
 3.kvaliteten i det arbetsförlagda lärandet. 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 9 § Följande bestämmelser anger områden där de nationella pro- gramråden ska bistå Statens skolverk: 
  
 –1 kap. 5 § gymnasieförordningen (2010:2039) om föreskrifter om ämnesplaner för yrkesämnen i gymnasieskolan, 
  
 –4 kap. 5 § gymnasieförordningen om föreskrifter om program- fördjupning för yrkesprogram i gymnasieskolan, 
  
 –5 kap. 9 § gymnasieförordningen om ärenden om särskilda varianter i gymnasieskolan, 
  
 –5 kap. 19 § gymnasieförordningen om ärenden om riksrekry- tering i gymnasieskolan, och 
  
 –3 § förordningen (2012:144) om statsbidrag för kompetens- utveckling av lärare i yrkesämnen om ärenden som avser lärare i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. 
  
 10 § Statens skolverk ska i samråd med de nationella program- rådens ledamöter utarbeta riktlinjer för hur arbetet i råden ska be- drivas. Riktlinjerna ska även förtydliga hur rådens rekommendatio- ner ska hanteras inom Skolverket. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2016. 
  
 40 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningsförslag 
  
 1.9Förslag till 
  
 ändring i förslaget till förordning om behörighets- givande förutbildning inom yrkeshögskolan i departementspromemorian En stärkt yrkes- högskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) 
  
 Härigenom föreslås i fråga om förslaget till förordning om behörighetsgivande förutbildning inom yrkeshögskolan i departe- mentspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) att 1 och 3 §§ ska ha följande lydelse. 
  
 Lydelse enligt förslaget i Ds 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2015:41 
  
 1 § 
  
 Myndigheten 
  
 för 
  
 yrkeshög- 
  
 Myndigheten 
  
 för yrkeshög- 
  
 skolan beslutar om att den som 
  
 skolan beslutar om att den som 
  
 anordnar en ordinarie utbild- 
  
 anordnar en ordinarie utbild- 
  
 ning inom yrkeshögskolan även 
  
 ning inom yrkeshögskolan även 
  
 får anordna en utbildning inom 
  
 får anordna en utbildning inom 
  
 yrkeshögskolan i form av be- 
  
 yrkeshögskolan i form av be- 
  
 hörighetsgivande 
  
 förutbildning 
  
 hörighetsgivande 
  
 förutbildning 
  
 för den ordinarie yrkeshög- 
  
 för den ordinarie yrkeshög- 
  
 skoleutbildningen. En behörig- 
  
 skoleutbildningen. En behörig- 
  
 hetsgivande förutbildning inom 
  
 hetsgivande förutbildning inom 
  
 yrkeshögskolan syftar till att ge 
  
 yrkeshögskolan syftar till att ge 
  
 den studerande kunskaper som 
  
 den studerande kunskaper som 
  
 motsvarar de krav på behörighet 
  
 motsvarar de krav på behörighet 
  
 som är uppställda för den ordi- 
  
 i yrkesämnen som är uppställda 
  
 Houston yrkeshögskoleutbildningen. 
  
 för den ordinarie yrkeshög- 
  
 skoleutbildningen. 
  
 3 § 
  
 Förutbildningen får omfatta 
  
 Förutbildningen får omfatta 
  
 högst fem veckors heltids- 
  
 högst tio veckors heltidsstudier. 
  
 studier. Utbildningen får erbju- 
  
 Utbildningen ska i huvudsak av- 
  
 das i anslutning till en ordinarie 
  
 se yrkesämnen. Utbildningen får 
  
 utbildning 
  
 inom 
  
 yrkeshög- 
  
 erbjudas i anslutning till en ordi- 
  
 skolan, om 
  
 det 
  
 finns brist på 
  
 Houston utbildning inom yrkeshög- 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2015:97 
  
 behöriga sökande till den ordi- 
  
 skolan, om det kan antas att det 
  
 Houston utbildningen och det be- 
  
 kommer att finnas brist på be- 
  
 hövs arbetskraft 
  
 med sådan 
  
 höriga sökande till den ordinarie 
  
 kompetens som 
  
 den ordinarie 
  
 utbildningen och det behövs 
  
 utbildningen syftar till att ge. 
  
 arbetskraft med sådan kompe- 
  
 tens som den ordinarie utbild- 
  
 ningen syftar till att ge. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2017. 
  
 42 
  
 2 Inledning 
  
 2.1Styrd dimensionering eller ökad attraktivitet 
  
 Yrkesprogramsutredningen tillsattes som ett svar på en oro över en hög ungdomsarbetslöshet och ett vikande intresse för gymnasie- skolans yrkesprogram. Många unga söker arbete samtidigt som arbets- givare är oroliga för sin kompetensförsörjning. En bättre matchning mellan ungas val av utbildning och arbetsmarknadens efterfrågan kan grovt sett åstadkommas på två sätt: 
  
 Genom att dimensionera antalet platser inom gymnasieskolans olika nationella program efter arbetsmarknadens efterfrågan. 
  
 Genom att öka yrkesprogrammens attraktivitet. 
  
 Att dimensionera antalet utbildningsplatser inom gymnasieskolan är ett konkret sätt att förbättra matchningen. Om behovet av ex- empelvis  
 VVS-tekniker 
  förväntas bli högt så ska utbildningsväsen- det leverera så många utbildade personer som behovet motsvarar. En sådan lösning bygger på en central styrning av antalet utbild- ningsplatser inom nationella program och inriktningar, samt förut- sätter att det är möjligt att träffsäkert förutsäga arbetsmarknadens behov. Lösningen innebär också att elevernas egna val och intressen underordnas prognoser av vad arbetsmarknaden behöver. 
  
 Dagens system bygger på att elevernas efterfrågan i första hand ska tillgodoses, utifrån det utbildningsutbud som finns i hemkom- munen. Yrkesprogramsutredningen förespråkar inte en central- styrd dimensionering av gymnasieskolan efter arbetsmarknadens efterfrågan. Utredningen har inte heller funnit något politiskt in- tresse för en sådan drastisk förändring av synen på ungdomars möj- lighet att välja utbildning efter eget intresse, eller en önskan att 
  
 43 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:97 
  
 centralisera såväl antagningssystem som beslut om det lokala ut- budet av program och inriktningar. 
  
 I debatten kan man ibland höra att ”ungdomar väljer fel” eller att de ”utbildar sig direkt till arbetslöshet” och att detta skulle vara ett skäl att överväga en dimensionering av antalet utbildningsplat- ser inom yrkesprogrammen. Utredningen har inte funnit stöd för att elever väljer yrkesprogram som i sig leder till arbetslöshet. De elever som väljer ett yrkesprogram, och som slutför utbildningen, har generellt sett mycket goda möjligheter att få arbete. Inte heller Arbetsförmedlingens prognoser ger stöd för tanken om en över- utbildning inom gymnasieskolans yrkesprogram. Tvärtom är många framtida bristyrken sådana som kräver gymnasial yrkesutbildning. 
  
 Utredningen har i sitt delbetänkande i mars 2015 lagt förslag kring hur de nationella inriktningarna inom naturbruksprogrammet kan få en mer arbetsmarknadsanpassad profil.1 Övriga mindre för- slag på justeringar av nationella inriktningar inom gymnasieskolan har utredningen fört vidare till utredningen En attraktiv gymnasie- skola för alla (U 2015:01). 
  
 Andelen elever som väljer yrkesprogram har gått ner det senaste år- tiondet, och det är en trend i hela  
 OECD-området. 
  Knappt 30 pro- cent av en årskull studerar i dag på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. I Sverige har denna nedgång blivit extra kännbar räknat i antal elever eftersom ungdomskullarna under samma period varit ovanligt små.2 
  
 Alla elever som tar gymnasieexamen från ett högskoleförbere- dande program fortsätter inte till högskolan. Av de elever som tagit examen från samhällsvetenskapsprogrammet var 47 procent av kvinnorna och 60 procent av männen inte högskolestuderande tre år efter avslutad gymnasieutbildning.3 
  
 Inträdet på arbetsmarknaden går långsammare för de som gått ett högskoleförberedande program utan att fortsätta till högskolan jämfört med för de som gått ett yrkesprogram. Det största match- ningsproblem som utredningen identifierat är att många elever väljer ett högskoleförberedande program utan att sedan fortsätta till högskolan. Att minska matchningsproblematiken bland unga måste med andra ord handla om att öka yrkesutbildningarnas attraktivitet. 
  
 1SOU 2015:29. En yrkesinriktning inom teknikprogrammet. 
  
 2Antalet elever som gått ut gymnasieskolan har minskat  
 2010–2015 
  och förväntas fortsätta minska till och med 2018. SCB 2014. Trender och prognoser 2014, s. 91. 
  
 3SCB 2015. Etablering på arbetsmarknaden tre år efter gymnasieskolan. 
  
 44 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inledning 
  
 2.2Att öka yrkesutbildningens attraktivitet 
  
 Det finns många sätt att beskriva attraktivitet. Tchibozo beskriver yrkesutbildningars attraktivitet som att människor är intresserade av yrkesutbildning. De känner till den, är nyfikna på den och ser den som en del av det reguljära utbildningssystemet och har en positiv syn på såväl utbildningen som dess elever.4 
  
 En modell för att mäta yrkesutbildningens attraktivitet är föl- jande, baserat på tre indikatorer:5 
  
 Yrkesutbildningens image i landet. 
  
 Den relativa värderingen av yrkesutbildningen i landet. 
  
 Andelen elever som studerar en yrkesutbildning. 
  
 Utifrån dessa tre indikatorer har Sverige en lång väg att gå för att få en attraktiv yrkesutbildning. Europeiska kommissionen lät 2011 göra en attitydundersökning om bland annat synen på yrkesutbild- ning i respektive  
 EU-land.6 
  Den allmänna bilden av yrkesutbild- ningar i Sverige är, i ett  
 EU-perspektiv, 
  låg. När det gäller frågan 
  
 ”Skulle du rekommendera en elev att välja ett yrkesprogram?” ham- nade Sverige på en bottenplats.7 Endast i Irland och Lettland har yrkesutbildningar en lägre relativ värdering än i Sverige. 
  
 Forskaren Alexandru Panicans djupintervjuer med 20 skånska elever om deras utbildningsval erbjuder en illustration av attityder- na bakom statistiken.8 Så här uttrycker sig två ungdomar om yrkes- program i gymnasieskolan: 
  
 Jag har hört att om man väljer yrkesprogram så är det liksom bara det, det blir inte mer efter det i livet. 
  
 Jag vet inte mycket om yrkesprogram men jag är inte intresserad av dessa heller, det är utbildningar för de som inte vill plugga. 
  
 4Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 31. 
  
 5Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 81. 
  
 6Europeiska kommissionen 2011. Attitudes towards Vocational Education and Training. 
  
 7Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s.  
 72–73. 
  
 8Panican 2015. Väljer unga fel? – grundskoleelevers attityder till gymnasieskolan. 
  
 45 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:97 
  
 Panicans slutsats är att elever som tänkte välja ett högskoleförbere- dande program genomgående hade en negativ syn på yrkesprogram- men men att detta också gällde de elever som själva tänkte välja ett yrkesprogram. I studien finns dock även exempel på elever som är mer positivt inställda till yrkesutbildningar: 
  
 Ja, jag vet att min syster fick en teoretisk utbildning, hon blev ingenting på den, typ samhällslinjen. Och jag kan själv tycka att det var förlorad tid, jag skulle aldrig själv välja den, jag vill komma ut i arbetslivet när jag har gått ut mitt gymnasium och därför väljer jag yrkesförberedande utbildning. 
  
 2.3Åtgärder för att öka attraktiviteten 
  
 I en genomgång av  
 EU-ländernas 
  nationella insatser för att öka yrkesutbildningens attraktivitet utkristalliseras fyra kategorier av insatser:9 
  
 Förbättra kunskapen inför valet. Förbättrad studie- och yrkes- vägledning, informationskampanjer och andra insatser som ex- empelvis yrkestävlingar. 
  
 Öka tillgången till yrkesutbildning. Förbättra möjligheten för olika grupper att ta del av yrkesutbildning (inklusive livslångt lärande). 
  
 Förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen. Detta kan åstadkom- mas genom ökad samverkan mellan skola och arbetsliv, såväl centralt som lokalt, samt genom att utveckla lärlingssystem och arbetsplatsförlagt lärande. Andra sätt är förbättrad lärarutbild- ning och kompletterande utbildningar för lärare. 
  
 Skapa bred behörighet för elever att läsa vidare och förenkla för elever att byta mellan olika utbildningsvägar. 
  
 Utredningen har i sitt arbete utgått från de kategorier av insatser som nämnts ovan. Vissa av dessa insatser ingår dock inte i utred- ningens uppdrag. Frågan om behörighet till vidare studier och övriga frågor som berör gymnasieprogrammens uppbyggnad behandlas av utredningen En attraktiv skola för alla (U 2015:01). Lärarutbild- ningen ingår inte heller i Yrkesprogramsutredningens uppdrag. 
  
 9 Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s.  
 112–113. 
  
 46 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inledning 
  
 2.3.1Elever behöver bättre kunskaper inför gymnasievalet 
  
 En av utredningens mest vägledande utgångspunkter är att eleverna måste få ett bättre beslutsunderlag inför sitt gymnasieval. Kunska- pen om de yrken som finns och vad som efterfrågas på arbetsmark- naden är låg bland svenska ungdomar. I Panicans tidigare nämnda intervjustudie ifrågasatte intervjupersonerna vad arbetsmarknaden hade med deras utbildningsval att göra – den kändes mycket avläg- sen för dem. 
  
 Utredningen har besökt projektet ”Jobba i Västerås”. Projektet har bett såväl  
 10-åringar 
  som  
 19-åringar 
  att uppge alla yrken de kunnat komma på. Resultatet i båda grupperna har varit ett tjugotal yrken, och skillnaderna i typen av yrken dem emellan har varit liten. Utifrån ett sådant resultat är det inte svårt att begripa varför så få elever väljer något av de mindre yrkesprogrammen, som VVS- och fastighetsprogrammet eller det industritekniska programmet. Eleverna vet helt enkelt inte vad de väljer bort. 
  
 Undersökningar visar att elever som väljer ett yrkesprogram har god kunskap om de högskoleförberedande programmen. Bland elever som väljer ett högskoleförberedande program är däremot kun- skapen om yrkesprogrammen låg. Valet för dessa elever står i stället mellan de olika högskoleförberedande programmen och yrkespro- grammen väljs bort i klump. 
  
 Utredningen kan konstatera att arbetsmarknadskunskap är otydligt reglerat i kursplanerna för grundskolan. En del av den arbetsmarknadskunskap som eleverna tillägnar sig på högstadiet sker i form av praktisk arbetslivsorientering (prao). Upplägget på praon varierar eftersom praon sedan 1994 inte är reglerad i lag eller förordning. Därmed finns det inte heller någon regelbunden upp- följning av hur många elever som erbjuds prao eller hur den prao som erbjuds organiseras. Dock har utredningen fått mycket starka signaler från såväl huvudmän som branscher om att allt fler skolor drar ner eller helt slutar med prao för sina högstadieelever. 
  
 Eftersom praon är ett av de få tillfällen i grundskolan då eleven kan få en inblick i vilka arbeten som finns och hur en arbetsplats fungerar är detta en bekymmersam utveckling. En av de orsaker som nämnts som förklaring till att man tagit bort praon har varit oron för arbetsmiljön för eleverna eller att inte alla elever har kun- nat erbjudas en praoplats. 
  
 47 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:97 
  
 2.3.2Tillgången till yrkesutbildning behöver förbättras 
  
 Geografisk närhet till yrkesutbildning är en viktig del i attraktivi- teten. Många elever i Sverige har ett begränsat utbildningsutbud i sitt närområde att välja mellan. Yrkesutbildningar mot små yrkes- områden kan vara särskilt svåra att erbjuda inom gymnasieskolan eftersom huvudmannen behöver ett visst antal elever för att få ihop en tillräckligt stor undervisningsgrupp. Riksrekryterande yrkes- utbildningar är ett sätt att försöka skapa tillräckligt stora elev- grupper för smala yrkesutbildningar. Sådana utbildningar har dock hittills haft svårt att attrahera elever, antagligen för att elever värde- sätter att ha nära mellan hem och skola. 
  
 Diskussioner med branschorganisationer som representerar små yrkesområden har lett fram till utredningens förslag om en för- söksverksamhet med så kallade branschskolor. Många av de yrkes- utgångar som kan vara aktuella för försöksverksamheten har fört en tynande tillvaro i skolsystemet, ofta som en mindre yrkesutgång inom en bredare nationell inriktning. Branschskolor kan bidra till samordningsvinster inom gymnasieskolan, och göra smala yrkes- utbildningar tillgängliga för fler elever. 
  
 En annan aspekt av förbättrad tillgång till yrkesutbildning är att se till att den är inkluderande och välkomnande för alla elever. Vid utredningens skolbesök har vi slagits av det kränkande klotter och de intoleranta attityder som förekommer i elevernas studiemiljö. Det är i vissa avseenden en miljö som vuxna inte skulle acceptera på sin arbetsplats. För att få en inblick i hur situationen kan vara för unga som har gjort ett könsbrytande utbildningsval sammankallade utredningen en fokusgrupp med sådana elever. Deras berättelser visar på hur svårt det är att avvika från normen på ett yrkes- program, och att det finns påtagliga hinder mot att välja otraditio- nellt. Utredningen konstaterar att om yrkesprogrammen i högre utsträckning ska kunna attrahera nya grupper av elever och upp- muntra till mindre könsstereotypa utbildningsval krävs att skolorna blir medvetna om vikten av ett aktivt värdegrundsarbete för att förebygga trakasserier och kränkande behandling. 
  
 Gymnasiereformen 2011 lade stor vikt vid att gymnasieskolan är en viktig del av kompetensförsörjningen. Och det är förvisso sant – yrkesprogrammen i gymnasieskolan är ingången för många till jobb. Men det finns anledning att nyansera påståendet. Dels är det 
  
 48 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inledning 
  
 en minoritet av alla studerande i gymnasieskolan, knappt 30 pro- cent, som väljer yrkesprogram. En del av dessa kommer efter av- slutad utbildning inte att arbeta inom målyrket. Många av dem som i sin tur studerar ett högskoleförberedande program kommer sedan inte att fortsätta till högskolan, utan i stället börja arbeta. 
  
 Arbetsmarknaden har förändrats, liksom synen på arbete och karriär. Val av yrke sker allt senare i livet. På något sätt fungerar arbetsmarknaden ändå, om än med olika svårigheter. Utbildningar inom den kommunala vuxenutbildningen, på folkhögskolor, inom yrkeshögskolan, utbildning och praktik via Arbetsförmedlingen, rent privatfinansierade utbildningar och en stor mängd företags- förlagd utbildning svarar också för kompetensförsörjning till den svenska arbetsmarknaden. För att komma tillrätta med matchnings- problematiken krävs förändringar av såväl gymnasieskolans yrkes- program som de utbildningar som kommer efter gymnasieskolan. Det går inte att lösa matchningsproblematiken eller ungdoms- arbetslösheten utan att också inkludera utbildning för vuxna. 
  
 Yrken som är okända för yngre kan vara mer välkända bland vuxna. Andra yrken kanske har en sådan karaktär att man behöver större mognad för att se charmen eller det meningsfulla i arbetet. För dessa yrkesområden kommer gymnasieskolan inte att vara lös- ningen på kompetensbristen. Även om vi får en stärkt studie- och yrkesvägledning, fler elever som praoar, och ökad information från branschorganisationer så kommer inte antalet sökande elever till vissa bristyrken att räcka till. I dag finns återvändsgränder i utbild- ningssystemet som försvårar för de vuxna som behöver läsa en yrkesutbildning för att få ett jobb. 
  
 Vuxenutbildningen har hittills i första hand varit behörighets- givande kurser i till exempel matematik och engelska. Yrkeskurser är generellt sett dyrare, både att starta upp och att införskaffa rätt mate- rial eller hitta lämpliga lokaler till. Resultatet har blivit ett relativt litet utbud av yrkeskurser i flertalet av landets kommuner. Samtidigt pekar Arbetsförmedlingen på att många av framtidens bristyrken kommer att finnas bland de gymnasiala yrkesprogrammens yrkesutgångar. 
  
 För att uppmuntra kommuner att erbjuda fler yrkeskurser – och i synnerhet kurser som efterfrågas på arbetsmarknaden – inom den kommunala vuxenutbildningen infördes ett statsbidrag för yrkesvux år 2008. Utredningen konstaterar att yrkesvux har en rad bekym- mer, inte minst när det gäller hur de sökande ska prioriteras vid 
  
 49 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:97 
  
 översökning. Sökande som tidigare läst ett högskoleförberedande program är lågt prioriterade och har därmed svårt att byta yrke. 
  
 Regeringens förslag i budgetpropositionen för 2016 om ökat an- tal platser inom bland annat yrkesvux är något som utredningen ser mycket positivt på, utifrån de behov som utredningen sett. Beskriv- ningen i budgetpropositionen om att ”yrkesvux har därför kommit att bli en viktig komponent för arbetslivets kompetensförsörj- ning”10 öppnar upp för en bredare översyn av rollen för yrkesvux inom utbildningssystemet. Eftersom budgeten presenterades i nära anslutning till utredningens redovisningsdatum har utredningen inte tagit fram sådana förslag utan endast gjort en genomgång av de utmaningar som finns. 
  
 Utredningens förslag om yrkesvux rör i stället fördelningen av ut- bildningsplatser mellan olika yrkesområden. En bärande tanke bakom satsningen på yrkesvux var att fler kommuner skulle få ett bredare utbud av olika yrkeskurser – som var bättre matchade till den lokala arbetsmarknadens behov. Skolverkets uppföljning av yrkesvux visar att en stor andel av de yrkeskurser som erbjuds är kurser inom vård- och omsorg. Övriga yrkesområden har fått mindre andelar av det totala antalet platser. Kommunerna måste bli bättre på att planera ut- bildning för vuxna med utgångspunkt i hela arbetsmarknadens behov. 
  
 Yrkeshögskolan expanderar snabbt och har blivit en viktig aktör för att ge arbetsmarknaden den kompetens som efterfrågas. Yrkes- högskolan ger också vuxna människor en möjlighet att fördjupa sina yrkeskunskaper för att avancera eller byta arbete. IFAU:s studie ”Yrkeshögskolan – vilka söker, vem tar examen och hur går det sedan?”11 visar att de flesta studerande vid yrkeshögskolan har fått ett nytt arbete eller ny befattning efter avslutade studier. 
  
 För vuxna med ”fel” utbildningsbakgrund kan det dock vara svårt att bli antagen till vissa av yrkeshögskolans kurser. Allt fler av yrkeshögskolans utbildningar kräver nämligen att den studerande gått ett visst program eller till och med en viss inriktning i gym- nasieskolan. I kombination med att få yrkeskurser ges inom vuxen- utbildningen inom vissa yrkesområden blir detta en reell återvänds- gränd för många vuxna. För branscher som har svårt att rekrytera elever till sina gymnasiala yrkesprogram blir detta ännu en svårighet. 
  
 10Prop. 2015/2016:1, utgiftsområde 16, s. 193. 
  
 11IFAU 2015. Yrkeshögskolan – vilka söker, vem tar examen och hur går det sedan? 
  
 50 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inledning 
  
 2.3.3Yrkesutbildningens kvalitet förbättras 
  
 genom stärkt samverkan med arbetsmarknaden 
  
 Att den gymnasiala yrkesutbildningen håller hög kvalitet är viktigt för att öka utbildningens attraktivitet. Samverkan mellan utbild- ningssystemet och arbetsmarknadens parter är avgörande för att yrkesutbildningen ska ha ett relevant yrkesinnehåll som leder till anställningsbarhet. Det finns i dag olika sorters samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildningssystemet kring gymnasie- skolans yrkesprogram. Det finns samverkan som är reglerad i lag, som den som sker inom de nationella och lokala programråden. Det finns även oreglerad samverkan som har uppstått i frivilligt samarbete mellan skolhuvudmän och branschorganisationer, som Teknikcollege och Vård- och omsorgscollege samt andra samver- kansmodeller som certifiering av skolor och elever, validering eller yrkesprov. 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller är ett sätt för branschorganisationer att påverka eller hjälpa till så att en utbildning får en högre kvalitet än vad utbildningsanordnaren ensam kunnat ordna. Det kan även handla om att höja kraven i jämförelse med skolans styrdokument. Som exempel kan nämnas Teknikcollege, som rekommenderar de gymnasieskolor som ingår att erbjuda eleverna minst 2 800 gymnasiepoäng, eller Vård- och omsorgs- college, som kräver att de studerande uppnått minst E i ett antal utpekade kurser för att få ett diplom. 
  
 Utredningen har undersökt vilka olika samverkansmodeller som finns, och inom vilka nationella program och inriktningar som så- dana modeller förekommer. Inom i princip alla yrkesprogram finns någon modell för samverkan. Hur de är organiserade verkar höra ihop med hur respektive bransch ser ut – stora arbetsgivare, små arbetsgivare, historiskt starka branschorganisationer eller helt nya, och så vidare. Den variation som finns gör det svårt för staten att peka ut det optimala sättet att samverka för respektive bransch. Dagens samverkan har tillkommit underifrån, ur ett gemensamt intresse mellan branschernas parter och gymnasieskolans huvud- män. 
  
 Det finns ett fåtal nationella inriktningar som helt saknar syste- matisk kvalitetssäkring från en nationell branschorganisation. En förklaring kan vara att det inte finns någon branschorganisation 
  
 51 
  
 Inledning 
  
 SOU 2015:97 
  
 som ser utbildningen som en tillräckligt viktig rekryteringsbas för att engagera sig i utbildningen. Utredningen ser denna brist på samverkan som en indikation på att inriktningarna inte fungerar optimalt. Inriktningen kanske ligger på fel nivå i utbildningssyste- met, eller ger kompetenser som branschen inte till fullo efterfrågar. 
  
 Förutom en överblick över de modeller som finns utgör utred- ningens kartläggning av samverkansmodeller något att utgå från för en branschorganisation som funderar på att starta en egen samver- kansmodell eller utveckla den man redan har. Det är ett betydande arbete som har lagts ner från utredningen på denna kartläggning, och den kommer förhoppningsvis att underlätta arbetet för de branscher som vill utveckla sina koncept. 
  
 En annan typ av samverkan sker genom de nationella och lokala programråden. Samverkan på nationell nivå och samverkan på lokal nivå är i dag lagreglerad. För att kommunikationen ska fungera optimalt mellan den nationella och den lokala nivån behövs ofta en regional funktion som kan fungera som en brygga mellan det natio- nella, långsiktiga perspektiven och det lokala, verksamhetsnära per- spektivet. Den regionala nivån är också ofta mest strategisk för att hantera frågor som kompetensförsörjning och utbildningsutbud. 
  
 Den svenska strukturen för samverkan saknar i dag en reglerad regional nivå. De regionala funktioner som finns utgörs av bran- schernas egna organisationer i olika former, exempelvis college- regioner, regionala samordnare eller kompetenscentrum. Bransch- organisationernas regionala struktur ser olika ut. Skillnaden kan till exempel bero på branschernas näringslivsstruktur och geografiska spridning. Vissa branscher har inga sådana regionala funktioner över huvud taget, och andra mer fläckvis. Det här medför svårig- heter att samordna samverkan på lokal nivå, både inom ramen för de lokala programråden och i frivilliga samverkansmodeller som yrkescollege. 
  
 I Skolverkets utveckling av den gymnasiala yrkesutbildningen är samverkan med representanter från arbetsmarknadens branschorga- nisationer avgörande. Detta samarbete sker i dag via de nationella programråden som inrättades i samband med gymnasiereformen 2011. Av de undersökningar som gjorts framgår att de inblandade aktörerna i princip är nöjda, men att det finns förbättringsområden. 
  
 Frågan om lärlingssystem är också starkt kopplad till samverkan och ökad kvalitet på yrkesprogrammen. I de samtal som utred- 
  
 52 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inledning 
  
 ningen haft med de branschorganisationer som är engagerade i den gymnasiala yrkesutbildningen har utredningen inte funnit stöd för framtagandet av ett nytt system för lärlingsutbildningar. 
  
 Bilden som branschorganisationerna ger är att frågan om lär- lingsutbildning är komplicerad och att alltför liten tid har lagts på att diskutera branschernas behov. Utredningen har tagit till sig av detta och i stället tagit fasta på vad branschorganisationerna upp- lever som problemen med dagens gymnasiala yrkesutbildning och vad man skulle vilja göra åt dessa. Utredningens förslag om bransch- skolor utgår från dessa diskussioner. En slutsats är att många arbets- givare gärna tar emot lärlingar eller elever på praktik, men att de flesta små arbetsgivare inte har tid eller kompetens att lära upp en elev från grunden. De önskar att eleven har fått en viss utbildning i yrkesämnena först. 
  
 När detta skrivs har utredningen fått intresseanmälningar från ett tiotal branscher om att starta branschskolor. Utredningen hop- pas och tror att branschskolorna kommer att förbättra vissa små yrkens kompetensförsörjning – men också utgöra en modell för framtida satsningar på ökad branschmedverkan och ett ökat inslag av arbetsplatsförlagt lärande i det svenska utbildningssystemet. 
  
 53 
  
 3Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 Att välja program till gymnasieskolan är ett viktigt steg i livet för en ung person. I och med gymnasievalet väljer eleven för första gången själv inriktning på sina studier och påbörjar sin väg mot ett framtida yrkesliv. För många elever medför gymnasievalet därför en känsla av stress och osäkerhet. Osäkerheten beror ofta på att eleven inte har tillräcklig kunskap om de olika utbildningsalter- nativen och vad de leder till efter avslutade studier, och att eleven är rädd för att välja fel.1 
  
 Kunskapsbristen hanterar eleven genom att stödja sig mot den kunskap som finns tillgänglig – uppfattningar och fördomar om vilken typ av elever som väljer vad, föreställningar om vilka alter- nativ som är ”säkra” respektive ”osäkra”, och föräldrars och andra närståendes utbildningserfarenheter. Detta kan t.ex. leda till att yrkesprogram väljs bort till förmån för högskoleförberedande pro- gram eftersom de högskoleförberedande programmen tolkas som mer säkra och öppna val. Det kan också leda till en social själv- sortering som reproducerar sociala, kulturella och könsmässiga skillnader. I vissa fall kan eleven i efterhand uppleva sitt val som felaktigt. I dessa fall talas det om olika former av ”felval”. Felvalen kan leda till programbyten och studieavbrott som försenar indivi- dens inträde på arbetsmarknaden och orsakar stora kostnader för samhället och individen på grund av förlängd utbildningstid. 
  
 Med mer välgrundade och medvetna studieval minskar risken för felval och studieavbrott. Det finns vetenskaplig evidens för att studie- och yrkesvägledning leder till mer medvetna val.2 Ambitio- 
  
 1Se bland annat Skolverket 2012. Ungdomars uppfattning om gymnasievalet. 
  
 2ELGPN  
 2013–14. 
  The Evidence Base on Lifelong Guidance. 
  
 55 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 nerna för studie- och yrkesvägledningen inom grundskolan och gymnasieskolan är i dag höga, men ambitionerna i regelverket av- speglas inte alltid i verksamheten. 
  
 I detta kapitel presenterar utredningen förslag om en starkare statlig styrning för att stärka kunskapsområdet  
 skola–arbetsliv 
  i grundskolan. Utredningen föreslår att alla elever i grundskolan och specialskolan ska ges möjlighet att genomföra minst två veckors praktisk arbetslivsorientering, antingen på en arbetsplats eller på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Utredningen föreslår också vidare utredning för att studie- och yrkesvägledningen ska bli mer likvär- dig och ge alla elever en vägledning av hög kvalitet inför sina utbild- nings- och yrkesval. 
  
 3.1Gymnasievalet är viktigt men svårt 
  
 Valet till gymnasieskolan är för många elever förknippat med oro och hög stress.3 Oron förklaras till stor del av osäkerhet och kun- skapsbrist. Eleverna är både osäkra på vad de själva vill ”bli” och på vad de olika alternativen innebär. En del känner att de inte är mogna att välja utbildning och att de gör sitt val utan att vara medvetna om vad deras val kan komma att betyda i framtiden. 
  
 Att göra ett medvetet och övervägt val innebär att kunna matcha sina intressen, förmågor och förutsättningar med en utbildning som ger god arbetsmarknadsetablering och goda möjligheter till fortsatt lärande. Under de senaste åren har antalet alternativ ökat samtidigt som marknadsföringen kring utbildningar och utbildningsprodu- center har blivit mer intensiv.4 Dessutom har minskande gymnasie- kullar lett till en ökad konkurrens om eleverna, vilket har medfört ett ytterligare tryck på den som ska välja gymnasieutbildning.5 Det stora utbudet av såväl inriktningar som skolhuvudmän gör att gymnasie- valet i dag ställer höga krav på elever och föräldrar. Att välja kräver mer av långsiktighet och överblick än tidigare. Utmaningen är sär- 
  
 3Se bland annat Skolverket 2012. Ungdomars uppfattning om gymnasievalet. 
  
 4Panican, Hjort  Hjärpe 2014. ”Rådgivare, vägledare och mäklare – om grundskolans roll och betydelse för gymnasievalet”. 
  
 5Skolverket 2010. Konkurrensen om eleverna – Kommunernas hantering av minskande gymnasie- kullar och en växande skolmarknad. 
  
 56 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 skilt stor för de elever som bor i områden med många olika utbild- ningsanordnare att välja mellan. 
  
 För att eleven ska kunna göra alla dessa överväganden krävs att eleven ges förutsättningar att utveckla goda kunskaper om arbets- marknaden och utbildningsvägar tidigt under skolgången. I hela grundskolan, men framför allt under årkurserna  
 7–9, 
  måste kvalite- ten i studie- och yrkesvägledningen bli bättre och ge eleverna dessa kunskaper. 
  
 3.1.1Ibland väljer eleven fel 
  
 Flera olika parter har en förväntan om att eleven ska välja ”rätt” gymnasieutbildning och för eleven själv uppfattas valet ofta som livs- avgörande. För eleven är det ett livsstilsval som lägger en grund för såväl självbild som framtidsutsikter. Föräldrar och lärare vill gärna att valet ska landa vid ett gymnasieprogram som maximerar elevens potential och framtidsmöjligheter. Skolhuvudmännen och kom- munerna konkurrerar om eleverna och vill att de ska välja just deras utbildning. Utifrån ett samhällsperspektiv finns också en poäng med att eleven gör välgrundade val som kan bidra till en effektiv match- ning på arbetsmarknaden och sänkta kostnader för omskolning. 
  
 I vissa fall möts dock inte dessa förväntningar och elevens val ses i efterhand som felaktigt. I dessa fall talas det om felval. Felval kan kategoriseras på olika sätt. Det kan handla om att elever byter program respektive hoppar av, eller om att elever efter slutförd gymnasieutbildning sedan inte fortsätter på den väg som program- valet pekat mot. 
  
 År 2012 var det 8,6 procent av eleverna som började i gymnasie- skolan som bytte program efter första året. Hälften av dessa (totalt 3 897 elever) behövde börja om i årskurs 1 på sitt nya program.6 Att eleverna måste börja om i årskurs 1 innebär att dessa elevers gymnasieutbildning förlängs med ett år, vilket medför ett senare- lagt inträde på arbetsmarknaden och en lägre total livsinkomst. För samhället innebär detta kostnader för att finansiera en förlängd utbildning och för elevernas föräldrar kan det innebära ett års för- längd försörjningsplikt. 
  
 6 Skolverkets statistik för läsåret 2013/14. 
  
 57 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 13,9 procent av eleverna som började 2008 (10 161 elever) slut- förde inte gymnasieskolan inom fem år.7 Att en elev inte avslutar sina gymnasiestudier kan få långsiktiga konsekvenser för elevens framtidsutsikter. En person som saknar gymnasieutbildning får tyd- ligt försämrade möjligheter på arbetsmarknaden.8 
  
 Avbrott från gymnasieskolan kan ha olika orsaker. Temagrup- pen Unga i arbetslivet har frågat 379 unga som inte har fullföljt sina gymnasiestudier om orsakerna till att de avbrutit sina studier.9 De främsta orsakerna till avbrott är mobbning, socialt utanförskap och brist på pedagogiskt stöd i undervisningen. För fler än hälften är mobbning och socialt utanförskap den främsta orsaken. Fel pro- gramval var enligt ungdomarna själva ett mindre vanligt skäl till av- hopp. 
  
 En ytterligare variant av felval är elever som väljer högskole- förberedande program utan att sedan gå vidare till högre studier. 38 procent av eleverna som gick ut samhällsvetenskapliga program- met 2010 hade ännu inte påbörjat några högskolestudier tre år efter avslutad gymnasieutbildning. Att studera ett gymnasieprogram men sedan inte fortsätta på den inslagna vägen är ett mindre pro- blem än att helt sakna gymnasieutbildning, men kan ändå medföra svårigheter för individen. Till exempel är möjligheten att få tillträde till en yrkesutbildning i dag liten för en elev som redan har en gym- nasieexamen från ett högskoleförberedande program.10 En elev som redan har en gymnasieexamen prioriteras inte vid urval till kommu- nal vuxenutbildning, och många utbildningar inom yrkeshögskolan kräver förkunskaper i form av kurser i yrkesämnen. För en elev som inte går vidare till högre studier men som efter avslutad gym- nasieutbildning vill läsa en yrkesbildning hade det därför varit mer fördelaktigt att välja ett yrkesprogram. 
  
 Ur samhällsekonomisk synpunkt innebär alla former av felval ökade kostnader. Ur individens perspektiv är det dock svårt att vid en given tidpunkt avgöra vilken väg som är rätt eller fel. Föränd- ringar längs vägen gör att det som för individen först föreföll vara 
  
 7Skolverkets statistik. 
  
 8SCB 2014. Arbetskraftsbarometern 2014. Utsikterna på arbetsmarknaden för 71 utbildningar. 
  
 9Temagruppen Unga i arbetslivet 2013. 10 orsaker till avhopp – 379 unga berättar om avhopp från gymnasiet. 
  
 10Jfr bestämmelser om urval i 3 kap. 7 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning och be- stämmelser om särskilda förkunskaper i 3 kap. 3 § förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 58 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 rätt val efter hand kan visa sig vara ett felaktigt val. Om eleven ges förutsättningar att göra mer välgrundade och medvetna val minskar dock risken för detta. 
  
 3.1.2Yrkesprogrammen väljs bort 
  
 Från och med 2011 måste elever som studerar på yrkesprogrammen i de flesta fall göra aktiva val för att få grundläggande behörighet till högskolan. För att uppnå särskild behörighet kan eleven också be- höva studera utökat program. Trots möjligheterna att studera be- hörighetsgivande kurser på yrkesprogrammen upplevs de högskole- förberedande programmen fortfarande som mindre stängda när det kommer till möjligheten att studera vidare. 
  
 Vid utredningens skolbesök och samtal med elever har det varit tydligt att den grundläggande behörigheten till högskolan spelar stor roll i valet av gymnasieprogram. För elever som känner sig osäkra på vilken yrkesväg de vill välja ligger det nära till hands att välja ett program som upplevs som mer öppet. Att välja ett hög- skoleförberedande program ses som ett sätt att skjuta upp det livs- avgörande valet. 
  
 Omgivningen uppmuntrar även eleverna att välja högskole- förberedande program av mer värderingsmässiga skäl. I grundskolan finns en tendens att betona fördelar med att välja teoretiska pro- gram.11 Det finns en norm att eleverna bör välja en högskoleförbere- dande gymnasieutbildning och att andra val betraktas som mer negativa. Det gäller inte bara i Sverige, utan är en trend som kan ses i många länder inom OECD.12 En del av förklaringen är sannolikt att det finns en tydlig statusskillnad mellan yrkesprogrammen och de högskoleförberedande programmen. 
  
 En kvalitativ studie av svenska niondeklassares attityder och för- hållningssätt gentemot gymnasieskolans olika program visade att statusskillnaden mellan yrkesprogram och högskoleförberedande program var en viktig faktor i elevernas val.13 De intervjuade eleverna hade en nedvärderande syn på yrkesprogrammen och dess 
  
 11Panican, Hjort  Hjärpe 2014. ”Rådgivare, vägledare och mäklare – om grundskolans roll och betydelse för gymnasievalet”. 
  
 12Watts 2009. The relationship of Smith to VET. 
  
 13Panican 2015. Väljer unga fel? – grundskoleelevers attityder till gymnasievalet. 
  
 59 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 elever, oavsett om de själva planerade att välja ett yrkesprogram eller ett högskoleförberedande program. Samtidigt som de intervjuade eleverna uppgav att valet varit deras eget och att omgivningen endast haft viss eller liten påverkan gav elevernas resonemang också uttryck för en självsortering utifrån den egna sociala bakgrunden. Föräldrarnas yrke var vägledande för många elever och i synnerhet för de elever som planerade att välja ett högskoleförberedande program framkom att föräldrarna hade satt gränser för vad som var ett önskvärt val. Intervjustudiens resultat ligger i linje med annan forskning om vilka faktorer som påverkar gymnasievalet. 
  
 Social bakgrund, kön och etnicitet är starka styrningsmekanis- mer vid gymnasievalet (se kapitel 4). I en valsituation där kunska- pen om alternativen är otillräcklig tenderar valet att i högre grad vägledas av elevens egna sociala bakgrund, samt kollektiva föreställ- ningar och fördomar. I brist på kunskap om de olika skolorna, pro- grammen och inriktningarna förlitar sig eleven på uppfattningar om vilka elever som brukar välja vad. Eleven frågar sig – vilken sorts person är jag, och vilken sorts utbildning och yrke brukar personer som jag ha? Svaren på dessa frågor formar elevens ”möjlighets- horisont”, föreställningen om vilka alternativ som är realistiska och lämpliga för honom eller henne.14 Detta är en process som börjar långt innan den aktuella valsituationen vid gymnasievalet uppstår.15 
  
 Gymnasievalet är till stor del en fråga om identitetsskapande och grupptillhörighet. Det handlar om att välja en utbildning och en skola som överensstämmer med den egna livsstilen. Eleven väljer därför ofta en skola där de andra eleverna förväntas ha liknande bakgrund, ambitioner och intressen. På så sätt fungerar gymnasie- valet som en social självsortering som reproducerar sociala, kultu- rella och könsmässiga skillnader. Elevens osäkerhet bidrar ytter- ligare till att eleven orienterar sig mot sin egen sociala bakgrund, vilket i sin tur leder till att sociala skillnader reproduceras.16 
  
 14Lundqvist 2010. Möjligheternas horisont – etnicitet, utbildning och arbete i ungas berättelser om karriärer. 
  
 15Gottfredson 2005. Applying Gottfredson's Theory of Circumscription and Compromise in Smith and Counseling. 
  
 16Sandell 2007. Utbildningssegregation och självsortering. 
  
 60 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 3.2Kunskap och vägledning underlättar valet 
  
 För att vara väl förberedd för gymnasievalet behöver en elev både en kunskapsbas att stå på och vägledning i den konkreta valsituatio- nen. Eleven behöver tidigt i sin utbildning utveckla kunskaper om arbetslivet och rent praktiskt komma i kontakt med olika yrkes- områden. Inför själva valsituationen behöver eleven sedan stöd och hjälp för att valet ska bli väl övervägt. 
  
 Studie- och yrkesvägledning kan ses både i snäv och i vid bemär- kelse. I den snäva bemärkelsen avses vanligen personlig vägledning, enskilt eller i grupp. Vägledning i vid bemärkelse avser all verksam- het som bidrar till att ge elever kunskaper och färdigheter som för- bereder dem för framtida studie- och yrkesval. 
  
 Tyvärr är studie- och yrkesvägledningen i dag ofta lågt priorite- rad i skolans vardag och tillgången till kvalitativ studie- och yrkes- vägledning varierar stort mellan kommuner och skolor. 
  
 3.2.1Studie- och yrkesvägledning har positiva effekter för både individ och samhälle 
  
 Studie- och yrkesvägledning är ett relativt litet forskningsfält i Sverige och inriktningen på den forskning som bedrivs berör ofta andra perspektiv än vägledningens effekter.17 Det innebär att kun- skaperna om den svenska studie- och yrkesvägledningens effekter på exempelvis arbetsmarknaden är begränsade. Tillgången till studie- och yrkesvägledning i grundskolan tycks dock minska risken för att elever senare hoppar av gymnasieskolan. SCB fann, i en studie gjord 2012 på uppdrag av Lärarnas riksförbund, att elever som gått på en grundskola med låg studie- och yrkesvägledartäthet löper en 20 procent högre risk att göra studieavbrott i gymnasieskolan.18 
  
 Att studie- och yrkesvägledning minskar risken för avhopp och har positiva effekter för studieresultat, övergången mellan utbild- ningsnivåer och elevernas etablering på arbetsmarknaden och i samhället är väl belagt i den internationella vägledningsforskningen. Detta framgår av den översikt av forskningen inom EU och ett an- 
  
 17Bimrose  Brown 2015. ”Forskning om studie- och yrkesvägledning”, s. 58; Lärarnas riks- förbund 2012. Effekter av vägledning, s. 14. 
  
 18Lärarnas riksförbund 2012. Effekter av vägledning. 
  
 61 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 tal  
 OECD-länder 
  som genomförts av EU:s policynätverk för livs- lång vägledning, ELGPN.19 I forskningsöversikten konstateras att studie- och yrkesvägledning har positiva effekter inte bara för indi- viden utan även för samhället i stort och för den ekonomiska ut- vecklingen. Detta gäller inte minst inför och under yrkesutbild- ning, där vägledning kan bidra till att stärka både utbildningens och elevernas koppling till arbetsmarknaden. Inom forskningen betonas vikten av att vägledningen på ett naturligt sätt finns med i läro- planer och andra styrdokument samt att skolledningen stöder och är delaktig i vägledningen så att den blir en självklar del av skolans värdegrund.20 
  
 I en internationell forskningsöversikt gjord av Dansk Clearing- house for Uddannelsesforskning undersöktes vilka typer av vägled- ningsinsatser som hade dokumenterat bäst effekter i samband med övergångar mellan olika utbildningsnivåer.21 Individuella vägled- ningssamtal lyfts fram som särskilt effektiva då dessa, till skillnad från vägledning i grupp, kan anpassas utifrån den enskilda indivi- den. Även praktisk arbetslivsorientering och studiebesök stärker elevernas förmåga att fatta underbyggda val, förutsatt att sådana insatser planeras och följs upp grundligt. Den främsta framgångs- faktorn som lyfts fram är dock att det finns en helhetssyn i de olika vägledningsinsatser som genomförs. Den enskilda vägledarens ut- bildning och kunskapsnivå är också en viktig faktor för en effektiv studie- och yrkesvägledning. 
  
 Elever vars föräldrar har kort utbildning eller låg inkomst byter oftare program och avbryter sina gymnasiestudier.22 Av den forsk- ning som gås igenom i den danska forskningsöversikten framgår att studie- och yrkesvägledning har som störst betydelse för elever som kommer från en studieovan miljö.23 Dessa elever saknar ofta en vuxen person att diskutera sin framtid med. Att tillgången på studie- och yrkesvägledning varierar stort mellan skolor och mellan kommuner i Sverige är därför problematiskt ur ett likvärdighets- perspektiv. 
  
 19ELGPN  
 2013–14. 
  The Evidence Base on Lifelong Guidance. 
  
 20ELGPN  
 2013–14. 
  The Evidance Base on Lifelong Guidance. 
  
 21Christensen  Morgan 2011. Evidence on Guidance and Counseling. 
  
 22Se kapitel 4. 
  
 23Christensen.  Morgan 2011. Evidence on Guidance and Counseling. 
  
 62 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 I en  
 OECD-rapport 
  från 2009 konstateras att vägledning som erbjuds inför tillträde till yrkesutbildning tenderar att vara bristfäl- lig.24 Akademisk utbildning premieras ofta framför yrkesutbildning, inte bara av elevernas omgivning utan också av skolans studie- och yrkesvägledning. Rapporten lyfter fram extern, och från skolorna oberoende, vägledning som en möjlig åtgärd att motverka sådana tendenser. Framför allt är det viktigt att eleverna, när de ska välja ut- bildning, har kännedom om vilka yrkesutbildningar som finns, vilka yrken de kan leda till och vilka yrkeskunskaper som arbetsmarkna- den efterfrågar. 
  
 3.2.2Studie- och yrkesvägledningen i grundskolan når inte upp till målen 
  
 Skollagen och grundskolans läroplan innehåller övergripande be- stämmelser om elevernas tillgång till studie- och yrkesvägledning samt skolans mål och ansvar för samverkan med arbetslivet. Den statliga styrningen av studie- och yrkesvägledningen är dock be- gränsad, vilket innebär att det i stor utsträckning är upp till huvud- männen att besluta om mål och riktning för verksamheten.25 
  
 Skollagen 
  
 Enligt skollagen ska elever i alla skolformer utom förskolan och förskoleklassen ha tillgång till personal med sådan kompetens att deras behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses.26 Även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till vägledning. Skollagen föreskriver också att för att få anställas utan tidsbegränsning för studie- och yrkesvägledning ska den sökande ha en utbildning avsedd för sådan verksamhet. Den som inte uppfyller detta krav får anställas för studie- och yrkesvägledning för högst ett år i sänder.27 
  
 24Watts 2009. The Relationship of Smith to VET. 
  
 25Lundahl 2010. Att bana väg mot framtiden. Karriärval och vägledning i individuellt och poli- tiskt perspektiv, s. 195. 
  
 262 kap. 29 § skollagen (2010:800). 
  
 272 kap. 30 § skollagen (2010:800). 
  
 63 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 Läroplanen för grundskolan 
  
 Enligt läroplanen för grundskolan ska alla som arbetar i skolan verka för att utveckla kontakter med kultur- och arbetsliv, före- ningsliv samt andra verksamheter utanför skolan som kan berika den som en lärande miljö, och bidra till att elevens studie- och yrkesval inte begränsas av kön eller av social eller kulturell bak- grund. Läroplanen beskriver även vilket ansvar skolans olika yrkes- kategorier har när det gäller studie- och yrkesvägledning: 
  
 Läraren ska bidra med underlag för varje elevs val av fortsatt utbildning, och medverka till att utveckla kontakter med mot- tagande skolor samt med organisationer, företag och andra som kan bidra till att berika skolans verksamhet och förankra den i det omgivande samhället. 
  
 Rektorn har ansvaret för skolans resultat och har, inom givna ramar, ett särskilt ansvar bland annat för att samverkan med skolor och arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt ut- bildning och yrkesinriktning. 
  
 Studie- och yrkesvägledaren, eller den personal som fullgör motsvarande uppgifter, ska informera och vägleda eleverna inför den fortsatta utbildningen och yrkesinriktningen och särskilt uppmärksamma möjligheterna för elever med funktionsnedsätt- ning. Studie- och yrkesvägledaren ska också vara till stöd för den övriga personalens studie- och yrkesorienterande insatser. 
  
 Enligt läroplanen ska skolan ansvara för att varje elev efter genom- gången grundskola kan göra väl underbyggda val av fortsatt utbild- ning och yrkesinriktning.28 Skolans mål är att varje elev kan granska olika valmöjligheter och ta ställning till frågor som rör den egna fram- tiden, har inblick i närsamhället och dess arbetsliv, samt har känne- dom om möjligheter till fortsatt utbildning i Sverige och i andra länder. 
  
 28 Förordningen (SKOLFS 2010:37) om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritids- hemmet, avsnitt 2.5 och 2.6. 
  
 64 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 Skolverkets allmänna råd 
  
 I Skolverkets allmänna råd om studie- och yrkesvägledning finns konkreta förslag på hur skollagens och läroplanens bestämmelser bör tillämpas.29 De allmänna råden betonar att lärare i alla ämnen kan bidra till att ge eleven underlag för välinformerade beslut nu och i framtiden, exempelvis genom att i undervisningen visa på vilken betydelse ämnet har och hur kunskaper kan komma till användning i arbets- och samhällslivet. 
  
 Kursplaner 
  
 Studie- och yrkesvägledning som kunskapsområde ges ett begränsat utrymme i kursplanerna i enskilda ämnen. Kunskapsområdet kan därför ha svårt att få genomslag i undervisningen. De skrivningar som tydligast kan hänföras till kunskaper om arbetslivet finns i kursplanen för samhällskunskap. Här ligger fokus på generella och teoretiska kunskaper om arbetsmarknaden och i mindre utsträck- ning på eleven och elevens framtida yrkesval. 
  
 I årskurs  
 1–3 
  ska undervisningen i samhällskunskap behandla yrken och verksamheter i närområdet. I årskurs  
 7–9 
  ska undervis- ningen behandla arbetsmarknadens och arbetslivets förändringar och villkor, till exempel arbetsmiljö och arbetsrätt, utbildnings- vägar, yrkesval och entreprenörskap i ett globalt samhälle. Under- visningen ska även behandla orsaker till individers val av yrke och till löneskillnader.30 
  
 Det finns däremot inga skrivningar i kursplanen för samhälls- kunskap för årskurs  
 4–6 
  som kan hänföras till kunskaper om arbetslivet. Det saknas även en tydlig progression mellan de olika stadierna. Utredningens erfarenheter är att elever enbart känner till ett fåtal yrken i årskurs  
 4–6 
  och inte märkbart fler när det är dags att välja till gymnasieskolan eller efter genomgången gymnasie- skola.31 Om exempelvis delar av innehållet i samhällskunskap  
 1–3 
  om yrken och verksamheter återkom i årskurs  
 7–9 
  skulle valet av fortsatta studier bli mer konkret för eleverna. 
  
 29Skolverket 2013. Arbete med studie- och yrkesvägledning. 
  
 30Skolverket. Kursplan Samhällskunskap Gymnasieskolan. 
  
 31Möte med organisationen ”Jobba i Västerås”. 
  
 65 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 Schemalagd vägledning i Norden32 
  
 I Danmark, Finland och Norge har utvecklingen av studie- och yrkesvägledning som ett eget kunskapsområde sett annorlunda ut än i Sverige. I dessa länder har studie- och yrkesvägledningen en tydligare styrning, i form av ett eget ämne eller med schemalagd tid. 
  
 I Danmark är  
 Uddannelses-, 
  Olson arbejdsmarkedsorien- tering (UEA) ett obligatoriskt ämnesområde i grundskolan. Där- emot regleras inte antalet timmar för ämnesområdet i timplanen. Rektorn ansvarar för hur undervisningen ska organiseras, det vill säga från vilka andra ämnen som tid ska tas till Bush, och klasslära- ren ansvarar för undervisningen i ämnet. Skolvägledaren, som ofta arbetar deltid med detta vid sidan om annan undervisning, eller en ungdomsvägledare som arbetar på ett vägledningscentrum i kom- munen, fungerar som stöd för klasslärarna för undervisningen i Bush och är en resurs för de elever som behöver mer vägledning. I Danmark finns även sju regionala centrum för studie- och yrkes- vägledning, så kallade Studievalg. Dessa är statligt finansierade och verksamheten regleras av en nationell vägledningslag. 
  
 I Finland utgör den så kallade elevhandledningen en integrerad del av undervisningen i alla ämnen i grundskolan. I årskurs  
 7–9 
  är cirka 100 timmar avsatta för schemalagd elevhandledning. Elevhand- ledning kan ske i form av enskilda samtal och gruppsamtal, men också genom lektioner som elevhandledaren håller i. Den schema- lagda elevhandledningen behandlar olika teman i de tre årskurserna, som exempelvis studieteknik och tidsplanering i årskurs 7 och framtida yrken och valet av gymnasium i årskurs 8. I årskurs 9 ingår två veckors praktisk arbetslivsorientering och i den schemalagda undervisningen får eleverna bland annat lära sig hur ett CV skrivs samt hur en arbetsintervju går till. I den finska gymnasieskolan finns en obligatorisk kurs och en valbar fördjupningskurs i studie- handledning. Dessa kurser innehåller påbyggnad och fördjupning av undervisningen i grundskolans elevhandledning. 
  
 I Norge är Utdanningsvalg sedan 2008 ett obligatoriskt ämne i grundskolans senare år. Ämnet omfattar cirka 110 timmar i års- kurs  
 8–10. 
  Praktik på en arbetsplats eller en kurs på ett gymnasie- 
  
 32 Genomgången baseras på Lindblad 2011. Studie- och yrkesvägledning som kunskapsområde. En nordisk jämförelse. 
  
 66 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 program utgör 60 procent av timmarna. Som huvudregel ska prak- tiken omfatta minst två olika gymnasieprogram. När det nya ämnet utvärderades 2012 framkom att elevernas erfarenheter av ämnet var blandade.33 Få elever tyckte att ämnet bidragit till att de blivit mer säkra på sina utbildningsval. Andelen positiva var dock något större bland elever med låga studieresultat. Däremot ansåg tillfrågade rek- torer och huvudmän att det nya ämnet minskat antalet felval. Ut- värderingen konstaterade att Utdanningsvalg som ämne kräver satsningar på kompetensutveckling av lärare, eftersom reformen har inneburit att en stor del av ansvaret för studie- och yrkesväg- ledningen överförts till lärarna. 
  
 Brister i verksamheten 
  
 Studie- och yrkesvägledningen i Sverige har under senare år varit föremål för ett flertal utredningar och utvärderingar.34 Dessa har genomgående visat på brister i verksamhetens kvalitet och tillgäng- lighet. En betydande andel elever får inte tillräckligt med vägledning inför gymnasievalet. I Sveriges elevkårers och Lärarnas riksförbunds undersökning uppger 40 procent av gymnasieeleverna att de fått för lite eller ingen vägledning i grundskolan.35 
  
 Studie- och yrkesvägledningens resurser, innehåll, kvalitet och ledning varierar dessutom stort mellan kommunerna. Svag och otydlig statlig styrning på området liksom den stora andelen obe- höriga vägledare, i synnerhet i grundskolan, har återkommande pekats ut som bidragande orsaker till att studie- och yrkesvägled- ningen brister.36 
  
 I Skolinspektionens tillsyn ingår att granska hur huvudmännen lever upp till de krav på studie- och yrkesvägledning som finns i lag- stiftningen. Skolinspektionen genomförde 2013 en kvalitetsgransk- ning av studie- och yrkesvägledningen i 34 grundskolor i hela lan- 
  
 33Lödding  Holen 2012. Utdanningsvalg som fag og utfordring på ungdomstrinnet. 
  
 34SOU 2001:46. Utredningen om vägledningen i skolväsendet; Ds 2003:23. Validering m m – fortsatt utveckling av vuxnas lärande; Skolverket 2005. Utvärdering av vägledning inom det offentliga skolväsendet; Skolverket 2007. Kvalitetsgranskning av studie- och yrkesorientering inom grundskolan. 
  
 35Sveriges Elevkårer  Lärarnas riksförbund 2015. Från avhopp till examen. Så vill skolan utveckla skolan. 
  
 36Nilsson 2010. ”Vägledningens styrning och ramar”, s. 192. 
  
 67 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 det.37 Granskningen visar att studie- och yrkesvägledningen är lågt prioriterad i de granskade skolorna och att eleverna inte får den studie- och yrkesvägledning de har rätt till. Granskningens huvud- resultat kan sammanfattas i tre punkter: 
  
 Det finns omfattande brister i skolors och huvudmäns arbete med att planera och följa upp studie- och yrkesvägledningen. 
  
 Eleverna får inte studie- och yrkesvägledning kontinuerligt under sin utbildning och studie- och yrkesvägledningen betraktas inte som hela skolans ansvar. 
  
 Skolorna arbetar inte aktivt för att motverka begränsningar i elevernas studie- och yrkesval utifrån kön, social eller kulturell bakgrund. 
  
 Skolinspektionens granskning gör inte anspråk på att ge en nationell bild av förhållandena inom studie- och yrkesvägledningen i grund- skolan. Samtidigt konstaterar Skolinspektionen att de granskade skolorna i hög utsträckning uppvisar liknande brister och att dessa brister överensstämmer med tidigare utvärderingar och uppfölj- ningar. Det finns därmed anledning att anta att även andra skolor har behov av att utvecklas på de områden som pekas ut. 
  
 Tidigare utredningar och utvärderingar beskriver en situation där studie- och yrkesvägledningen sällan upplevs som hela skolans ansvar utan förblir ett uppdrag för yrkeskategorin studie- och yrkesvägledare.38 Studie- och yrkesvägledarna har i sin tur väldigt många elever att vägleda. I grundskolan har varje studie- och yrkes- vägledare i genomsnitt 500 elever att informera, orientera och väg- leda, i gymnasieskolan 487 elever och inom den kommunala vuxen- utbildningen 452 studerande.39 Antalet elever per studie- och yrkes- vägledare varierar dessutom stort mellan kommuner och skolor.40 
  
 Ungdomsbarometern gjorde 2013 intervjustudier med 1 385 studie- och yrkesvägledare.41 I undersökningen framkom bland annat att 69 procent av vägledarna ansåg att det fanns behov av förbättringar i regionen eller kommunen när det gäller studie- och yrkesväg- 
  
 37Skolinspektionen 2013. Studie- och yrkesvägledning i grundskolan. 
  
 38Lovén 2015. Karriärvägledning. En forskningsöversikt, s. 23. 
  
 39Skolverkets statistik 2014. 
  
 40Lärarnas riksförbund 2012. Effekter av vägledning. 
  
 41Ungdomsbarometern 2013. Syvbarometern. 
  
 68 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 ledning medan 3 procent tyckte att det inte fanns några förbätt- ringar att göra. Vidare framkom att enbart 39 procent av vägledarna tyckte att det fanns tydliga mål för studie- och yrkesvägledningen. 43 procent av vägledarna tyckte att det fanns en ”röd tråd” för elevernas vägledning genom skolåren. Det framgick också att en- dast 62 procent av de tillfrågade studie- och yrkesvägledarna arbe- tade heltid. 
  
 I takt med att gymnasievalet har förändrats har det också skett förskjutningar av skolpersonalens syn på sin roll i valprocessen. I en intervjustudie fann man en diskrepans mellan studie- och yrkes- vägledarnas ambitionsnivå och formella ansvar och deras upplevda möjligheter att faktiskt kunna genomföra sina uppgifter.42 De in- tervjuade vägledarna menar att gymnasievalet kräver att skolperso- nalen utöver att förmedla information också ska fungera som guider under själva valprocessen. Detta ger upphov till oro bland studie- och yrkesvägledarna att eleverna ska göra val som de sedan ångrar eller som på andra sätt visar sig vara felaktiga. Samtidigt har de allt högre förväntningar som finns på studie- och yrkesvägledare inte materialiserats i form av tid, nationella riktlinjer, arbetsbeskriv- ningar eller stöd på kommunal nivå. 
  
 Av rapporten ”Framtidsval och arbetsliv” från Sveriges Kommu- ner och Landsting framgår att det finns kommuner med en mycket väl fungerande studie- och yrkesvägledning, och att detta är ett resul- tat av ett målinriktat arbete och högt ställda ambitioner för skolans samverkan med arbetslivet och för studie- och yrkesvägledningen.43 
  
 3.3Förslag till utveckling av studie- och yrkesvägledningen 
  
 De brister som beskrivits i kapitlets inledande avsnitt indikerar att studie- och yrkesvägledningen behöver en starkare statlig styrning för att bli mer likvärdig och ge alla elever kunskaper, information och vägledning med högre kvalitet. Nedan presenteras utredningens förslag för hur studie- och yrkesvägledningen – i både snäv och vid bemärkelse – kan utvecklas. 
  
 42Panican, Hjort  Hjärpe 2014. ”Rådgivare, vägledare och mäklare – om grundskolans roll och betydelse för gymnasievalet”. 
  
 43SKL 2013. Framtidsval och arbetsliv. Exempel från kommuners studie- och yrkesvägledning. 
  
 69 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 3.3.1Förtydliga grundskolans läroplan och kursplaner när det gäller kunskaper om arbetslivet 
  
 Utredningens förslag: Skolverket ska få i uppdrag att göra en översyn av hur kunskaper om arbetslivet är reglerade i grund- skolans läroplan och kursplaner samt att föreslå åtgärder för att förtydliga regleringen. 
  
 Utredningen konstaterar att elever i grundskolan har bristfälliga kunskaper om arbetsmarknaden i allmänhet och vilka jobb som finns i synnerhet. Kunskapsbristerna försvårar för eleverna att göra ett väl underbyggt gymnasieval. Det kan också innebära att elever i mindre utsträckning väljer gymnasieskolans yrkesprogram efter- som de inte har tillräckliga kunskaper om vad det innebär att arbeta inom olika yrken. Sådana kunskaper innefattas i vad som brukar be- nämnas kunskapsområdet  
 skola–arbetsliv. 
  
 Kunskapsområden som regleras via allmänna skrivningar i de övergripande delarna av läroplanen men som inte återfinns i kurs- planer kan ha svårt att få tillräckligt med utrymme i undervisningen. Exempel på sådana områden är trafikkunskap, sex och samlevnad samt kunskaper om alkohol, narkotika, dopning och tobak. 
  
 Lagstiftningen inom skolans område har under senare år gene- rellt sett varit återhållsam med att ange hur undervisningen ska genomföras, för att i stället tala om vad som ska uppnås. Detta innebär att kursplanerna innehåller mål om vad som ska uppnås men även ett centralt innehåll för de olika årskursintervallen. Detta centrala innehåll kan i vissa fall vara formulerat så att det i viss mån indirekt påverkar genomförandet av utbildningen. Detta innebär att det inte behöver uppfattas som artfrämmande att ett visst innehåll som syftar till att eleverna utvecklar kunskaper om arbetslivet in- förs i kursplanernas centrala innehåll. 
  
 Kunskapsområdet  
 skola–arbetsliv 
  finns i viss utsträckning be- skrivet i läroplanen och i vissa kursplaner för grundskolan. Utred- ningens slutsats är dock att dagens reglering är allt för splittrad och otydlig. Utredningen föreslår därför i detta betänkande att en stat- lig utredning bör få i uppdrag att undersöka om ett nytt ämne, arbetslivskunskap, ska införas i grundskolan (se avsnitt 3.3.5). I väntan på en sådan utredning bör kunskapsområdet  
 skola–arbetsliv 
  förtydligas inom nu gällande reglering. Skolverket bör därför få i 
  
 70 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 uppdrag att göra en översyn av hur kunskaper om arbetslivet är reglerade i grundskolans läroplan och kursplaner samt att föreslå åtgärder för att förtydliga regleringen. 
  
 Kunskaper som skulle kunna ingå på ett tydligare sätt i målen är kunskaper om vilka yrken som finns, vilka branscher arbetslivet delas in i och kunskaper om vilka regioner där olika branscher är stora. Viktigt är också att eleverna får klart för sig vad arbetslivet anser vara nödvändiga och viktiga kunskaper. Vidare är det centralt att eleverna utvecklar kunskaper om hur man genom utbildning och erfarenhet kan uppnå tillräckligt med yrkeskunnande för en anställ- ning respektive en behörighet för att utbilda sig vidare för att senare kunna söka en anställning. Viktiga kunskaper i detta avseende är exempelvis att kunna ta reda på vilka utbildningar som krävs för ett visst arbete samt viktiga moment vid jobbsökande. Dessa kunskaper kan ge eleverna värdefulla insikter och utvecklad förmåga att se nya möjligheter för utbildning och yrkesval, ge ökad studiemotivation och goda förutsättningar för att deras yrkes- och studieval i fram- tiden blir väl avvägda. 
  
 Skolverkets pågående fortbildningsinsatser inom studie- och yrkesvägledning visar på positiva erfarenheter av att integrera studie- och yrkesvägledning och kunskaper om arbetslivet inom ramen för den reguljära undervisningen. Ett sådant arbetssätt kan motivera eleverna och snarare underlätta än belasta arbetet med undervis- ningen. 
  
 Det är också viktigt att förarbete inför och bearbetning av er- farenheter efter elevernas praktiska arbetslivsorientering integreras i undervisningen. 
  
 3.3.2Alla elever i grundskolan ska få möjlighet att praoa 
  
 Utredningens förslag: I årskurs 8 och 9 i grundskolan och i års- kurs 9 och 10 i specialskolan ska alla elever ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivs- orientering (prao). Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i grundskolan eller specialskolan omfattar. I spe- cialskolan ska skyldigheten att ge prao gälla eleverna som tilläm- par specialskolans kursplaner. 
  
 71 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 Anderson ska kunna genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven deltar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasie- skolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra former för arbetslivsorientering ersätta prao för en elev. 
  
 Skolverket får i uppdrag att revidera de allmänna råden om studie- och yrkesvägledning som berör praktisk arbetslivsorien- tering. 
  
 I och med 1994 års läroplan försvann praktisk arbetslivsorientering (prao) som obligatorium i grundskolan. Enligt den nu gällande läro- planen har rektorn ett särskilt ansvar för att samverkan med skolor och arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning.44 Att tillämpa prao är alltjämt ett vanligt förekom- mande sätt för skolorna att leva upp till detta krav. 
  
 Grundskolans elever behöver förbättrade kunskaper om arbets- livet och arbetsmarknaden för att kunna göra övervägda val, inte minst när det gäller vilket gymnasieprogram de ska välja. Genom praon får eleverna inblick i hur arbetslivet fungerar och hur arbetet i specifika branscher går till. På det viset kan praon bidra till elevens fortsatta val av utbildningsväg och yrkesval. Om det finns tydliga mål för praoverksamheten, om praon integreras i den övriga under- visningen och om verksamheten kontinuerligt följs upp kan praon tillföra ämnesundervisningen nya perspektiv, vilket i sin tur kan förbättra elevernas studiemotivation. I rapporten ”Framtidsval och arbete” undersökte Sveriges kommuner och landsting (SKL) sam- verkan mellan skola och arbetsliv i tio kommuner. I de kommuner som upplevde att praoverksamheten fungerade bra fanns tydliga mål för verksamheten, vilken också följdes upp kontinuerligt. Studie- och yrkesvägledarnas kompetens användes också som ett stöd för lärarna vid för- och efterarbetet i samband med praon.45 Elevernas erfarenheter från praon kan med fördel användas i undervisningen för att koppla samman det teoretiska innehållet i olika ämnen med hur det används i praktiken och i arbetslivet. 
  
 44Förordning (SKOLFS 2010:37) om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritids- hemmet, avsnitt 2.8. 
  
 45SKL 2013. Framtidsval och arbetsliv. Exempel från kommuners studie- och yrkesvägledning, s. 59. 
  
 72 
  
 SOU 2015:97 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 Det är inte klarlagt exakt i vilken utsträckning prao tillämpas i dag. Utredningen har fått veta att andelen skolhuvudmän som tillämpar prao kan uppskattas till  
 80–90 
  procent. I Skolinspektionens granskning av studie- och yrkesvägledning i grundskolan tillämpades prao i 32 av 34 granskade skolor.46 
  
 Det är vanligt förekommande att elever själva måste hitta en praoplats och de gör det då ofta via sina föräldrar, vilket innebär ett likvärdighetsproblem. Att en elev praoar på en förälders arbetsplats innebär dessutom att eleven inte får den viktiga erfarenheten av att klara sig själv – och därmed få ökat självförtroende. 
  
 Skolor som i dag inte tillämpar prao samverkar med arbetslivet på andra sätt, exempelvis genom temadagar, arbetsplatsbesök och entre- prenörskapsprojekt. Dessa sätt att samverka med arbetlivet är också värdefulla. De kan enligt utredningen dock inte ersätta den unika funktionen av praon som, genom att eleven vistas tillsammans med vuxna på en arbetsplats, bidrar till ökad självkännedom och själv- insikt hos eleverna. Utredningen anser att praon har många fördelar framför andra metoder, i synnerhet om praon integreras i skolarbetet och om syfte och mål för praoverksamheten förtydligas. 
  
 Utredningen anser mot bakgrund av ovanstående att det finns goda skäl att föreslå att det återigen blir en skyldighet för skol- huvudmännen att ge eleverna  
 prao-tid. 
  Utredningen föreslår att alla elever i årskurs 8 och 9 i grundskolan ska ges möjlighet att genom- föra sammanlagt minst två veckors prao. Motsvarande ska gälla för årskurs 9 och 10 i specialskolan för de elever som tillämpar special- skolans kursplaner. Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i grundskolan eller specialskolan omfattar. 
  
 När det gäller grundsärskolan finns i dag bestämmelser i skol- förordningen som anger att utrymmet i timplanen för skolans val ska användas för undervisning i ett eller flera ämnen och för prak- tisk arbetslivsorientering.47 Ett obligatorium gäller således redan i grundsärskolan och utredningen ser därför inte något behov att lägga ett förslag i frågan. 
  
 Utredningen bedömer att två veckors prao bör vara en minimi- nivå. Det bör inte finnas något hinder att praon delas upp på andra 
  
 46Skolinspektionen 2013. Studie och yrkesvägledning i grundskolan. 
  
 4710 kap. 7 § skolförordningen (2011:185). 
  
 73 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 sätt än veckovis, för att möjliggöra prao på flera arbetsplatser eller yrkesprogram i gymnasieskolan eller av andra skäl. 
  
 Finansieringen av förslaget och utredningens bedömning av för- slagets ekonomiska konsekvenser behandlas i avsnitt 3.4. 
  
 Prao på gymnasieskolans yrkesprogram 
  
 Utredningen föreslår att praon ska kunna genomföras genom att eleven deltar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasiesko- lan. Att praoa på ett yrkesprogram i gymnasieskolan kan ge eleven ökade kunskaper om yrkesprogrammen och om de yrken de leder fram till. Möjligheten att förlägga praon på gymnasieskolans yrkes- program kan även underlätta för skolhuvudmännen att erbjuda prao till alla elever, något som vissa huvudmän i dag upplever som svårt eller resurskrävande. 
  
 Prao på gymnasieskolans yrkesprogram bör enligt utredningen vara ett fullgott alternativ till prao på en arbetsplats. Vid prao på ett yrkesprogram får eleven följa med i undervisningen på ett eller flera yrkesprogram. 
  
 Det är viktigt att detta planeras på ett sådant sätt att eleven får ta del av varierande och typiska yrkesmoment, antingen vid skolförlagt lärande eller under en period då det förekommer arbetsplatsförlagt lärande inom programmen. Inom ett yrkesprogram kan lärarna som undervisar i yrkesämnen och handledarna på de arbetsplatser där eleverna gör sitt arbetsplatsförlagda lärande, bidra med viktigt yrkes- kunnande som de kan förmedla till de praoande eleverna. Detta ger möjlighet för eleven att lära sig viktiga aspekter av ett yrke. 
  
 Det finns yrken inom t.ex. industrin, vården och byggbranschen där prao på en arbetsplats ger få möjligheter för eleven att delta aktivt i arbetet eftersom många arbetsmoment kräver utbildning. Prao på ett yrkesprogram ger möjlighet för eleven att prova på arbetsmoment inom sådana yrkesområden i en pedagogisk miljö. 
  
 Det bör inte vara möjligt att genomföra prao inom gymnasie- skolans högskoleförberedande program. De högskoleförberedande programmen syftar till att eleverna ska fortsätta till vidare studier och innehåller inte delar som är kopplade till ett specifikt yrkes- område. De olika yrkesområdena framträder för dessa program- mens elever först efter senare högskoleutbildning eller annan efter- 
  
 74 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 gymnasial utbildning. Utredningen bedömer därför att det inte är meningsfullt att elever under årskurs 8 och 9 praoar på ett hög- skoleförberedande program. 
  
 Utredningen anser att andra former av arbetslivsorientering, så- som studiebesök eller andra aktiviteter med representanter för arbetslivet, endast ska få ersätta prao om det finns synnerliga skäl för det. Skolhuvudmannen ska i princip ha uttömt möjligheterna att hitta en praoplats åt en elev på en arbetsplats eller en gymnasie- skola i närområdet. 
  
 Syfte och mål med praon bör förtydligas 
  
 Om praon inte har ett tydligt syfte och mål eller inte följs upp finns en risk att praon kan förstärka elevernas etablerade förvänt- ningar, könsmönster och sociala självsortering. Utredningen före- slår därför att Skolverket ska få i uppdrag att revidera de allmänna råden om studie- och yrkesvägledning som berör praon. Skolverkets allmänna råd är rekommendationer om hur huvudmannen, rektorn, studie- och yrkesvägledaren och lärare kan eller bör handla för att uppfylla kraven i bestämmelserna. 
  
 Anderson ska ge eleverna en bred bild av arbetslivet. Ett viktigt in- slag är därför för- och efterarbete i samband med praon. Förarbetet kan exempelvis bestå i att eleverna inom ramen för skolans under- visning utvecklar kunskaper om den bransch eleven ska praoa inom eller kunskaper om arbetsrättsliga frågor. Efter genomförd prao är det viktigt att eleverna delger och reflekterar över sina erfarenheter och får koppla sina erfarenheter till den övriga undervisningen i skolan (se figur 3.1). 
  
 75 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 Eftersom praon i dag inte omfattas av skolans styrdokument har praon inte heller omfattats av Skolinspektionens tillsyn. Obligato- risk prao i grundskolan innebär att Skolinspektionen kommer att kunna utöva tillsyn och granskning av praon i grundskolan. 
  
 Bakgrund: från pryo till samverkan med arbetslivet 
  
 Föregångaren till prao – praktisk yrkesorientering (pryo) – be- skrivs i 1962 års läroplan för grundskolan som ”ett led i förberedel- sen för det kommande yrkesvalet och i den samhällsorienterade undervisningen”. Pryo syftade till att eleverna skulle få orientera sig inom några yrken under årskurs 8 och i praktiken få prova på ifall de ”… äger de anlag, intressen och övriga förutsättningar som erfordras för yrkena i fråga …”.48 
  
 I och med 1969 års läroplan för grundskolan flyttades pryo från årskurs 8 till årskurs 9. Läroplanen betonade vikten av att sätta sig in i arbetslivet som helhet samt vikten av att pryo, genom för- och efterarbete, inkluderades i skolans olika ämnen. 
  
 Inriktningen mot orientering inom arbetslivet som helhet – i stället för orientering på en viss arbetsplats – stärktes ytterligare i 1980 års läroplan för grundskolan, då pryo bytte namn till prao. Eleverna skulle genom arbetslivsorienteringen skaffa sig erfaren- heter från var och en av de tre sektorerna ”teknik och tillverkning”, ”handel, kommunikation, service, jord- och skogsbruk” och ”kon- tor och förvaltning, vård och undervisning”. Tidigare hade det varit fritt för eleverna att välja platser inom olika sektorer. Sammanlagt skulle prao omfatta sex till tio veckor under högstadiet. Skolorna uppmanades hjälpa eleverna att välja praoplatser så att flickor fick prova på typiskt manliga yrken och pojkar fick prova på typiskt kvinnliga yrken. Vikten av förberedelse inför fortsatta studier be- tonades också tydligare jämfört med tidigare läroplaner, där vikten legat på yrkesorientering.49 
  
 I och med 1994 års läroplan försvann praon som obligatorium och ersattes med ett generellt uppdrag för huvudmännen att sam- verka med arbetslivet. Läroplanens tonvikt på samarbete mellan 
  
 48Skolöverstyrelsen 1962. Läroplan för grundskolan, s. 358. 
  
 49Skolöverstyrelsen 1980. Läroplan för grundskolan. 
  
 76 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 skola och arbetsliv gav en stor frihet till huvudmännen att själva av- göra om och hur praon ska utformas. Denna frihet kvarstår även i nu gällande läroplan, av vilken det framgår att alla som arbetar i skolan ska: 
  
 verka för att utveckla kontakter med kultur- och arbetsliv, för- eningsliv samt andra verksamheter utanför skolan som kan be- rika den som en lärande miljö, och 
  
 bidra till att elevens studie- och yrkesval inte begränsas av kön eller av social eller kulturell bakgrund.50 
  
 Sedan 1994 års skolreformer har den generella principen varit att i styrdokumenten ange vilka mål som ska uppnås men inte detalj- styra hur skolorna ska genomföra utbildningen. Under senare tid har dock inslag av reglering som även reglerar hur utbildningen ska genomföras förekommit. Ett exempel är regleringen av arbetsplats- förlagt lärande inom gymnasieskolan.51 
  
 3.3.3Arbetsmiljöverket ska informera om arbetsmiljölagstiftningen i samband med praon 
  
 Utredningens förslag: Arbetsmiljöverket ska få i uppdrag att informera skolhuvudmännen om tillämpningen av reglerna om riskbedömning vid prao. 
  
 Osäkerhet kring arbetsmiljölagstiftningen kan vara ett hinder för att hitta praoplatser till alla elever. Utredningen erfar genom kon- takter med Arbetsmiljöverket att många huvudmän tenderar att överskatta riskerna förknippade med prao. Det finns dock en oro inför att genomföra prao och en osäkerhet kring regelverket på många skolor. En del huvudmän har på senare tid valt att sluta med prao eftersom de upplever att de inte kan leva upp till Arbetsmiljö- verkets krav på riskbedömningar i samband med praon. 
  
 50Förordning (SKOLFS 2010:37) om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritids- hemmet, avsnitt 2.6. 
  
 51Jfr 16 kap. 16 § skollagen (2010:800) och 4 kap. 12 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 77 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredningen föreslår därför att Arbetsmiljöverket får i uppdrag att informera skolhuvudmännen om hur regelverket ser ut och hur verkets föreskrifter ska tillämpas, t.ex. genom att ta fram och sprida informationsmaterial som innehåller praktisk vägledning för skol- huvudmännen i samband med praon. 
  
 Arbetsmiljöverket har bl.a. till uppgift att ha tillsyn över efter- levnaden av arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen och att ut- arbeta och sprida information inom arbetsmiljöområdet.52 Arbets- miljöverket genomför  
 2013–2016 
  en satsning på inspektioner av bl.a. grund- och gymnasieskolor med fokus på systematiskt arbets- miljöarbete. I och med inspektionsinsatsen har kravet på risk- bedömning av praoplatser förtydligats. 
  
 Av Arbetsmiljöverkets föreskrifter om minderårigas arbetsmiljö framgår vilka riskfyllda arbetsuppgifter som minderåriga är för- bjudna att utföra samt skolhuvudmannens och praktikgivarens an- svar att genomföra riskbedömningar.53 Skolhuvudmannen ansvarar för att den praktikplats som väljs inte innebär risker för att eleven drabbas av ohälsa eller olycksfall i arbetet. Det är praktikplatsen som har huvuddelen av ansvaret för att skydda minderåriga elever när de är på arbetsplatsen.54 
  
 Skolhuvudmannen behöver inte besöka praoplatsen och göra riskbedömningar i varje enskilt fall. Däremot behöver huvudman- nen ha tillräckligt underlag för att kunna bedöma om det är lämp- ligt att en specifik elev är på en specifik arbetsplats. För att kunna göra en sådan bedömning behöver skolhuvudmannen ta del av den riskbedömning som praktikplatsen gör och utifrån den bedöma om den enskilde eleven är lämplig att placera på den erbjudna prao- platsen. I de flesta fall kan en sådan riskbedömning ske genom ett telefonsamtal till arbetsplatsen. 
  
 522 § förordning (2007:913) med instruktion för Arbetsmiljöverket. 
  
 53Arbetsmiljöverket 2012. Minderårigas arbetsmiljö. 
  
 54Arbetsmiljöverket 2014. Tillämpning av reglerna om riskbedömning enligt föreskrifterna om minderårigas arbetsmiljö vid PRAO, APL och andra praktikplatser avseende kombinerad undervisning och praktik. 
  
 78 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 3.3.4En utökad satsning på yrkestävlingar 
  
 Utredningens förslag: Det statliga bidraget till organisationen World Skills Sweden ska höjas med 2,5 miljoner kronor till 7,5 mil- joner kronor per år. 
  
 Yrkestävlingar på nationell och internationell nivå skapar uppmärk- samhet om yrkeskunnande och yrkesutbildning och kan bidra till att höja yrkesutbildningarnas kvalitet, status och attraktionskraft. Många  
 EU-länder 
  satsar på yrkestävlingar för att öka attraktiviteten för grundläggande yrkesutbildning. I en kartläggning av olika typer av insatser lyfter Cedefop (Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning) fram yrkestävlingar i Finland som ett framgångs- rikt exempel.55 Erfarenheterna från Finland visar att ett målmed- vetet och långsiktigt statligt stöd är en förutsättning för att yrkes- tävlingar ska ha en positiv effekt på yrkesutbildningens status och attraktionskraft. Cedefop betonar även att en satsning på yrkestäv- lingar inte bör ses som en enskild insats, utan som en del av en bre- dare strategi för attraktiva yrkesutbildningar och för samverkan mellan skola och arbetsliv. 
  
 I Sverige arrangeras  
 yrkes-SM 
  vartannat år och besöks av mellan 10 000 och 20 000 ungdomar i åldrarna  
 14–16 
  år. Arrangemanget riktar sig mot elever, lärare, studie- och yrkesvägledare och föräldrar. Att besöka en yrkestävling kan vara ett moment i studie- och yrkes- vägledningen i grundskolan och kan även fungera som ett komple- ment till praon. Vid besök på yrkestävlingar ges möjlighet att lära sig mer om och prova på olika yrken, vilket kan bidra till mer medvetna studie- och yrkesval. I en enkätundersökning som genomfördes i samband med  
 yrkes-SM 
  i Umeå 2014 uppgav 75 procent av de till- frågade besökarna att de blivit mer positivt inställda till yrkespro- grammen efter att ha besökt arrangemanget.56 
  
 Yrkes-SM 
  arrangeras av organisationen World Skills Sweden, som även ansvarar för det svenska yrkeslandslaget som deltar i in- ternationella yrkestävlingar. Uttagningarna till yrkeslandslaget sker i samband med  
 Yrkes-SM. 
  Organisationen World Skills Sweden är 
  
 55Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters. 
  
 56World Skills Sweden 2014.  
 Yrkes-SM 
  2014 – en sammanfattning. 
  
 79 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 ett samarbete mellan arbetsmarknadens parter och staten. Det stat- liga bidraget till World Skills Sweden uppgår till 5 miljoner kronor per år och betalas ut av Skolverket. 
  
 Ett utökat bidrag till World Skills Sweden ska syfta till att stimu- lera fler yrkestävlingar på lokal och regional nivå samt att stärka det svenska deltagandet i internationella yrkestävlingar. Yrkestävlingar på lokal och regional nivå kan stärka samverkan mellan skola och arbets- liv. Fler yrkestävlingar på lokal och regional nivå ger även möjlighet för fler personer att besöka yrkestävlingar på fler orter i landet. 
  
 Utredningen anser att målgruppen för de yrkestävlingar som World Skills Sweden arrangerar kan breddas och i större utsträck- ning än i dag rikta sig mot studerande, lärare och studie- och yrkes- vägledare inom vuxenutbildning på gymnasial nivå och inom yrkes- högskolan, samt mot vuxna som vill läsa en yrkesutbildning. Utredningen bedömer att branschskolor kan spela en viktig roll för yrkestävlingar inom sina yrkesområden, inte minst för yrkestäv- lingar som arrangeras lokalt och regionalt. 
  
 I december 2016 arrangeras  
 yrkes-EM 
  (EuroSkills) i Göteborg. Det blir första gången en internationell yrkestävling arrangeras i Sverige. Utredningen bedömer att arrangemanget kommer att gene- rera ett ökat intresse för yrkestävlingar i Sverige och medföra gynn- samma förutsättningar för en utökad satsning på yrkestävlingar som genomförs under 2016 eller 2017. 
  
 Satsningen ska finansieras med medel som avsatts för att öka yrkesprogrammens kvalitet och attraktionskraft 
  
 Utredningen föreslår att höjningen av det statliga bidraget till orga- nisationen World Skills Sweden ska finansieras inom ramen för de medel som avsatts för att öka yrkesprogrammens kvalitet och attraktionskraft.57 Dessa medel ska användas för insatser riktade till elever på landets grundskolor för att informera om yrkesprogram- men och om karriärmöjligheter inom olika yrken. För ändamålet har regeringen avsatt 20 miljoner kronor för 2016. 
  
 57 Prop. 2015/16:1, utgiftområde 16, s. 188. 
  
 80 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 3.3.5En utredning ska få i uppdrag att utveckla studie- och yrkesvägledningen i grundskolan 
  
 Utredningens förslag: En statlig utredning ska få i uppdrag att utveckla studie- och yrkesvägledningen i grundskolan. 
  
 Större och mer genomgripande förändringar av studie- och yrkes- vägledningen i grundskolan kräver en grundligare analys än vad som varit möjlig att genomföra inom ramen för Yrkesprogramsutred- ningens uppdrag, som i huvudsak berör gymnasieskolan. Även Gymnasieutredningen betonade i sitt slutbetänkande den viktiga roll som studie- och yrkesvägledning i grundskolan spelar för gym- nasieskolan och menade att det var hög tid att klargöra hur studie- och yrkesvägledningen ska se ut i framtiden.58 
  
 En statlig utredning bör därför tillsättas med uppdrag att utveck- la studie- och yrkesvägledningen i grundskolan. En sådan utredning bör bl.a. få i uppdrag att överväga arbetslivskunskap som nytt ämne i grundskolan, lämna förslag som syftar till att tydliggöra ansvars- fördelningen för studie- och yrkesvägledningen, belysa fördelar och nackdelar med hur studie- och yrkesvägledningen organiseras i kommunen, lämna förslag som syftar till att säkerställa elevernas rätt till vägledningssamtal, se över studie- och yrkesvägledarutbild- ningen samt föreslå hur fler studie- och yrkesvägledare kan utbildas. 
  
 Överväga arbetslivskunskap som nytt ämne i grundskolan 
  
 En ny utredning bör ta ställning till om ett nytt ämne, arbetslivs- kunskap, ska införas i grundskolan. Att införa ett nytt ämne där eleverna utvecklar kunskaper om arbetslivets förväntningar och möj- ligheter samt gör eleverna medvetna om vilka arbeten som finns och som kan tänkas finnas i framtiden, skulle skapa möjligheter för eleverna att skaffa sig tillräckligt underlag för att kunna fatta bättre beslut angående framtida val. 
  
 58 SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola. 
  
 81 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 En förebild för ett sådant ämne skulle kunna vara Finlands system där delar av vägledningen utgörs av lektionsbaserad elev- handledning med olika innehåll beroende på årskurs. Det finns ock- så aktuella erfarenheter att inhämta från Norge, där ämnet Utdan- ningsvalg infördes i grundskolan 2008.59 
  
 Tydliggöra ansvarsfördelningen för studie- och yrkesvägledningen 
  
 En ny utredning bör komma med förslag för att förtydliga och konkretisera vilket ansvar huvudmännen och skolans olika yrkes- kategorier har när det gäller studie- och yrkesvägledning. 
  
 Under de senaste 40 åren har ambitionen varit att göra studie- och yrkesvägledning till ett uppdrag för hela skolan och att kun- skapsområdet  
 skola–arbetsliv 
  ska ingå i undervisningen. Att studie- och yrkesvägledning är hela skolans ansvar innebär dock i prak- tiken att uppdraget lätt faller mellan stolarna.60 Skolinspektionens kvalitetsgranskning av studie- och yrkesvägledning i grundskolan pekar ut just ansvarsfördelningen som ett av skolans mest centrala utvecklingsområden. Enligt Skolinspektionen framstår studie- och yrkesvägledning som ”ett uppdrag som ingen vill ta ansvar för”.61 De brister i studie- och yrkesvägledningen som framkommer på de granskade skolorna kan i hög grad härledas till bristen på styrning och ledning i verksamheten. Detta leder i sin tur till att eleverna inte får den studie- och yrkesvägledning som de har rätt till. 
  
 Enligt läroplanen ska alla som arbetar i grundskolan bidra till att elevens studie- och yrkesval inte begränsas av kön eller av social eller kulturell bakgrund.62 Detta är alltså hela skolans ansvar, inte bara studie- och yrkesvägledarens. Trots detta förläggs ofta hela arbetet med att motverka traditionella utbildningsval till elevernas enskilda vägledningssamtal med studie- och yrkesvägledaren.63 Väg- ledningssamtalet, ett möte som sällan varar längre än en halvtimme, räcker dock knappast till för att vidga eller förändra uppfattningar 
  
 59Se exempelvis Lödding  Holen 2012 och Utdanningsdirektoratet 2013. 
  
 60Lovén 2015. Karriärvägledning. En forskningsöversikt, s. 23. 
  
 61Skolinspektionen 2013. Studie- och yrkesvägledning i grundskolan, s. 30. 
  
 62Förordning (SKOLFS 2010:37) om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritids- hemmet, avsnitt 2.6. 
  
 63Skolinspektionen 2013. Studie- och yrkesvägledning i grundskolan. 
  
 82 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 som eleven bär med sig från hela sin uppväxt och skolgång. Därför måste fler delar av skolan engageras i denna uppgift. Studie- och yrkesvägledaren har dock en nyckelroll att stödja den övriga perso- nalens studie- och yrkesvägledande insatser. 
  
 Belysa fördelar och nackdelar med hur studie- och yrkesvägledningen organiseras i kommunen 
  
 Hur studie- och yrkesvägledningen organiseras i en kommun har stor betydelse för elevens tillgång till likvärdig vägledning av hög kvalitet. En ny utredning bör belysa för- och nackdelar med att organisera studie- och yrkesvägledningen lokalt på skolan, respek- tive samlad vägledning, exempelvis i form av ett vägledningscent- rum. Att vägledaren är anställd på en skola är i dag den dominerande organisationsformen även om samlad vägledning har blivit vanligare under senare år.64 
  
 Det finns ingen aktuell kartläggning av hur studie- och yrkesvägled- ningen är organiserad i kommunerna. 19 procent av de 1 385 studie- och yrkesvägledare som deltog i Syvbarometern 2013 uppgav att vägledningen i deras kommun var organiserad i form av en samlad vägledning eller ett vägledningscenter. 79 procent av studie- och yrkesvägledarna uppgav att vägledningen fanns på en skola med rek- tor som chef.65 I 2013 års utredning om kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå  
 (Gruv-utredningen) 
  undersöktes hur väg- ledningen inom vuxenutbildningen organiserades i kommunerna.66 I  
 Gruv-utredningens 
  enkätstudie angav cirka en tredjedel av kom- munerna att det fanns en oberoende funktion för studie- och yrkesvägledning för vuxenstuderande i kommunen. Med oberoende avsågs att funktionen inte var knuten till en viss utbildningsanord- nare. I de flesta kommuner med en oberoende funktion fanns även tillgång till vägledare på plats hos utbildningsanordnarna. Några kommuner beskrev att vägledare från en central enhet även hade i uppdrag att befinna sig på plats hos utbildningsanordnare. Gruv- utredningens enkät visade även att det var vanligare med en obe- 
  
 64SKL 2013. Framtidsval och arbetsliv. Exempel från kommuners studie- och yrkesvägledning, s. 32. 
  
 65Ungdomsbarometern 2013. Syvbarometern. 
  
 66SOU 2013:20. Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individanpassning och effektivitet. 
  
 83 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 roende vägledningsfunktion i kommuner med fler invånare än i kommuner med färre invånare. 
  
 Till fördelarna med samlad vägledning hör att professionen kan samlas till ett och samma ställe, vilket uppmuntrar till kollegialt lärande. En samlad vägledning tydliggör även oberoendet gentemot skolhuvudmännen. Samtidigt kan en centralt organiserad vägled- ning innebära att avståndet mellan vägledare och elev, både mentalt och fysiskt, blir längre. Ett sådant avstånd kan i synnerhet vara pro- blematiskt för vägledningen i grund- och gymnasieskolan där studie- och yrkesvägledaren och skolans lärare behöver samarbeta för att uppnå läroplanens och kursplanernas krav inom kunskaps- området  
 skola–arbetsliv. 
  Om studie- och yrkesvägledaren inte är placerad i skolans lokaler minskar förutsättningarna för att detta samarbete åstadkoms. 
  
 Säkerställa elevernas rätt till vägledningssamtal 
  
 Många elever får inte tillräckligt med tid för samtal med en studie- och yrkesvägledare och vägledningsinsatserna kommer ofta sent. En ny utredning bör därför se över hur elevernas rätt till kontinuer- lig studie- och yrkesvägledning under utbildningen kan säkerställas. 
  
 Ofta organiseras vägledningen genom att eleverna själva kan teckna sig för en tid hos vägledaren för samtal. På detta sätt får vägledaren möjlighet att ägna mer tid åt de elever som har de största problemen med sina studier eller med olika val. Nackdelen med ett sådant system är att elever som inte självmant tar kontakt med en vägledare inte får ett samtal även om de faktiskt skulle ha stort utbyte av ett sådant. Situationen med en ökad valfrihet i kom- bination med en osäkerhet inför framtiden gör att själva valproces- sen har blivit mer komplicerad för många elever, även för de elever med god tillgång till information och orientering. Dessa elever har också behov av enskilda samtal och uppföljningssamtal med en väg- ledare. 
  
 Skolinspektionens granskning av studie- och yrkesvägledning i grundskolan visade att vägledande insatser på de granskade skolorna i hög grad koncentrerades till tidpunkten för elevernas gymnasieval 
  
 84 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 i årskurs 9.67 Vid denna tidpunkt är sannolikheten stor att eleven redan hunnit sortera bort många möjliga yrken av skäl som tas för givna, såsom ”fel” kön eller ”fel” social bakgrund. 
  
 Gymnasieutredningen föreslog att elevernas rätt till vägledning inför valet av studieväg i gymnasieskolan skulle skrivas in i skol- lagen.68 Förslaget, som inte realiserades, lades i väntan på vidare ut- redning av studie- och yrkesvägledningen. 
  
 Yrkesprogramsutredningen anser att en ny utredning inte en- bart bör ta ställning till om elevernas rätt till studie- och yrkesväg- ledning ska garanteras i skollagen utan även om en reglering ska ange antalet vägledningssamtal eller antalet timmar för vägledning som eleverna i grundskolan har rätt till. 
  
 Utredningen bör även redovisa vilken roll de regionala kom- petensplattformarna kan spela för att stimulera tillgången till studie- och yrkesvägledning i hela landet. 
  
 Se över studie- och yrkesvägledarutbildningen 
  
 Studie- och yrkesvägledarutbildningen har inte setts över sedan 1984. Sedan dess har utbildningsväsendet, lärarutbildningen och arbetsmarknaden genomgått flera stora förändringar. En ny utred- ning bör därför få i uppdrag att, utifrån skolans mål och behovet av studie- och yrkesvägledning, se över och vid behov lämna förslag till en ny studie- och yrkesvägledarutbildning. Förslagen bör inne- fatta utbildningens mål, innehåll, struktur, omfattning, dimensio- nering och styrning. Det är även av stor vikt att en översyn av studie- och yrkesvägledarutbildningen syftar till att utbildningen ska ge bättre kompetens att bredda elevernas förhållningssätt till olika yrken och utbildningar och att främja otraditionella val. 
  
 Studie- och yrkesvägledning kan vara en nyckelfaktor för att främja otraditionella val. En bra studie- och yrkesvägledning kan lyfta fram individens intressen och inspirera och motivera till att pröva nya tankar och alternativ. För detta krävs att studie- och yrkesvägledaren har en förmåga att känna igen och ifrågasätta stereotypa bilder av olika yrken och utbildningar. Det krävs även 
  
 67Skolinspektionen 2013. Studie- och yrkesvägledning i grundskolan. 
  
 68SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola, s. 596. 
  
 85 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 en god kännedom om arbetsmarknaden och en aktuell bild av vad olika yrken innebär – annars riskerar vägledningen att grundas i förlegade föreställningar. Utredningen har mött kvinnliga elever som berättat att både deras föräldrar och grundskolans studie- och yrkesvägledare avrått dem från att välja det industritekniska pro- grammet eftersom arbeten inom industrin är för tunga för kvinnor. Det verkar som att vägledaren i dessa fall har bristfällig kunskap om de arbeten som finns inom industrin och den teknikutveckling som skett i branschen, men även har stereotypa föreställningar om vilka människor som bör arbeta inom industrin. 
  
 Ett huvudresultat av Skolinspektionens kvalitetsgranskning av studie- och yrkesvägledning i grundskolan var att de granskade skolorna inte arbetar aktivt för att motverka begränsningar i elevernas studie- och yrkesval utifrån kön och social eller kulturell bakgrund. 69 Skolinspektionen konstaterar att skolorna inte har gett eleverna redskap att problematisera tankemönster, attityder eller traditioner som kan ha begränsande inverkan på individers hand- lingar och livsval. Möjligen kan detta förklaras av att skolans perso- nal själva ofta saknar dessa redskap. 
  
 Ett lärosäte som kommit långt i arbetet med att inkludera norm- kritiska perspektiv i studie- och yrkesvägledarutbildningen är Malmö högskola. De senaste åren har högskolans fakultet för läran- de och samhälle genomfört flera förändringar av studie- och yrkes- vägledarutbildningen. Bland annat har en kurs med titeln ”Studie- och yrkesvägledning i ett normkritiskt perspektiv” införts. Kursens fokus är att synliggöra och problematisera socialt och kontextuellt skapade föreställningar och normer.70 I undervisningen behandlas perspektiv på genus, migration och generation med utgångspunkt i hur studentens föreställningar och normer kring dessa kan påverka individen i ett vägledningssammanhang. Malmö högskola är den enda av de tre studie- och yrkesvägledarutbildningarna i landet som har en kurs av detta slag. Med tanke på skolans uppdrag att mot- verka begränsande normer är det rimligt att alla studie- och yrkes- vägledarutbildningar innehåller utbildning i dessa frågor. 
  
 69Skolinspektionen 2013. Studie- och yrkesvägledning i grundskolan. 
  
 70Malmö högskola 2014. Studie- och yrkesvägledning i ett normkritiskt perspektiv. Kursplan. 
  
 86 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 Föreslå hur fler studie- och yrkesvägledare kan utbildas 
  
 Det råder brist på studie- och yrkesvägledare med studie- och yrkes- vägledarutbildning i grundskolan, även om andelen utbildade har ökat under de senaste tio åren. Enligt Skolverkets statistik saknar 24 procent av studie- och yrkesvägledarna i grundskolan (omräknat till heltidstjänster) studie- och yrkesvägledarutbildning. I gymnasie- skolan är andelen 18 procent och inom vuxenutbildningen 17 pro- cent.71 
  
 En ny utredning bör komma med förslag om hur fler studie- och yrkesvägledare kan utbildas samt hur andelen utbildade studie- och yrkesvägledare kan öka. Inte minst behöver det bli lättare för studie- och yrkesvägledare som i dag är verksamma som vägledare men som saknar rätt utbildning att skaffa sig en sådan och där- igenom få möjlighet att bli tillsvidareanställda. En möjlig åtgärd för en ny utredning att överväga är en särskild satsning i form av en förkortad studie- och yrkesvägledarutbildning som genomförs med särskilda medel. 
  
 3.4Ekonomiska konsekvenser och finansiering av förslaget om prao 
  
 Utredningen föreslår att det i skollagen införs en bestämmelse om att eleverna i årskurs 8 och 9 i grundskolan och årskurs 9 och 10 i specialskolan ska få möjlighet till minst två veckors praktisk arbets- livsorientering (prao). Enligt utredningens förslag ska praon kunna förläggas till en arbetsplats eller till undervisningen på gymnasie- skolans yrkesprogram. Anderson ska genomföras inom ramen för grundskolans och specialskolans timplaner. 
  
 Enligt den kommunala finansieringsprincipen ska beslut som innebär nya obligatoriska uppgifter för kommunerna åtföljas av en statlig finansiering. Förslaget om prao i grundskolan och special- skolan innebär ett utökat åtagande för huvudmännen, även om de flesta huvudmän i grundskolan redan i dag tillämpar prao i någon form. Kostnadsökningen kommer att bestå av utökade utgifter i form av lönekostnader för administration av praon samt i vissa fall 
  
 71 Skolverkets statistik för läsåret 2013/14. 
  
 87 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 utgifter för elevernas måltider och resor. Utredningen anser att för- och efterarbete i samband med praon som genomförs inom ramen för undervisningen inte bör betraktas som ökade kostnader för huvudmännen eftersom sådan undervisning omfattas av läroplanen. 
  
 Utredningen uppskattar att de sammanlagda kostnaderna för administration, måltider och resor i samband med praon kommer att uppgå till cirka 40 miljoner kronor årligen om cirka 110 000 ele- ver praoar under ett år.72 Av dessa kostnader utgör kostnader för administration cirka 10 miljoner kronor och kostnader för måltider och resor cirka 30 miljoner kronor. Beräkningarna bygger på ett antagande om att praon genomförs under en sammanhängande period om två veckor i antingen årskurs 8 eller 9 i grundskolan eller i årskurs 9 eller 10 i specialskolan. Enligt utredningens förslag bör det dock inte finnas något hinder att praon delas upp på andra sätt. 
  
 Skolhuvudmännens kostnader för administration 
  
 Med administration av prao avses arbetsuppgifter som att hitta prao- platser, att bedöma risker på arbetsplatserna samt att samordna prao mellan grundskola, arbetsplats och gymnasieskola. Utredningen har genom kontakter med Skolverket och med huvudmän inom grund- skolan försökt uppskatta huvudmännens kostnader i samband med praon. Utredningen konstaterar att kostnaderna kan variera stort eftersom huvudmän som i dag tillämpar Phelps administrerar praon på olika sätt. I vissa kommuner samordnas praon på central nivå i kom- munen eller i ett kommunalförbund, vilket medför skalfördelar.73 
  
 I administration av praon ingår att göra riskbedömningar i enlig- het med Arbetsmiljöverkets föreskrifter. Skolhuvudmannen behö- ver dock inte besöka arbetsplatsen och göra riskbedömningar i varje enskilt fall.74 Däremot behöver huvudmannen ha tillräckligt under- lag för att kunna bedöma om det är lämpligt att en specifik elev är på en specifik arbetsplats. För att kunna göra en sådan bedömning behöver huvudmannen ta del av den riskbedömning som arbets- 
  
 72Grundskolan har i dag mellan cirka 97 000 och 113 000 elever per årskurs. 
  
 73Ett exempel på samordning av prao är Praktikplatsen.se som drivs av Göteborgsregionens kommunalförbund. 
  
 74Arbetsmiljöverket 2014. Tillämpning av reglerna om riskbedömning enligt föreskrifterna om minderårigas arbetsmiljö vid PRAO, APL och andra praktikplatser avseende kombinerad undervisning och praktik. 
  
 88 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 platsen gjort av sin egen arbetsmiljö, och utifrån den bedöma om den enskilde eleven är lämplig att placera på den erbjudna arbets- platsen. Utredningen bedömer att riskbedömningar i de flesta fall kan ske genom ett telefonsamtal till arbetsplatsen, en bedömning som Arbetsmiljöverket delar. 
  
 Utredningen uppskattar den genomsnittliga tidsåtgången för administration till cirka en halv timmes arbetstid för en studie- och yrkesvägledare per elev som praoar på en arbetsplats.75 Kostnaderna för administration uppskattas i ett sådant scenario till cirka 15,5 mil- joner kronor årligen om cirka 110 000 elever praoar under ett år. 
  
 Huvudmännen kan dock antas behöva lägga ner kortare tid på administration per elev för de elever som praoar på ett yrkespro- gram. Arbetsmiljön på en gymnasieskola är anpassad för minder- åriga, vilket innebär att avsevärt mindre tid behöver läggas på risk- bedömningar. Möjligheten att förlägga praon på ett yrkesprogram i gymnasieskolan innebär även att mindre tid måste läggas på att hitta praoplatser till enskilda elever som inte har ordnat en prao- plats på egen hand. Utredningen uppskattar att cirka en tredjedel av eleverna i en årskull kommer att praoa på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Detta innebär att det är rimligt att uppskatta den totala kostnaden för administration av prao till cirka 10 miljoner kronor årligen. 
  
 Skolhuvudmännens kostnader för måltider och resor 
  
 Utredningens förslag om prao medför även kostnader för skol- huvudmännen för måltider och resor i samband med praon. Även sådana kostnader varierar mellan de huvudmän som erbjuder prao i dag, beroende på antalet elever som erbjuds lunch på arbetsplatsen och hur stort avståndet är till elevernas praoplatser. 
  
 Det förekommer att eleven erbjuds lunch på sin praoplats, men utredningen har inte närmare kunnat uppskatta hur stor andel elever det gäller. Andelen elever som erbjuds lunch på sin praoplats 
  
 75 Den genomsnittliga månadslönen för yrkesgruppen andra pedagoger med teoretisk specialist- kompetens, där studie- och yrkesvägledare ingår, är 30 600 kronor (SCB 2014. Lönedatabasen). Månadskostnaden för huvudmannen, inkl. arbetsgivaravgifter, är 44 982 kronor. Kostnaden för en halv timmes arbetstid för en studie- och yrkesvägledare beräknas till 140,5 kronor (44 982 / 320 = 140,5). 
  
 89 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 SOU 2015:97 
  
 kan antas öka till följd av möjligheten att förlägga praon till undervisningen på gymnasieskolans yrkesprogram. 
  
 Utredningen har utgått från en kostnad för måltider på 30,5 kronor per elev per dag, vilket motsvarar den genomsnittliga kostnaden för skolmåltider i grundskolan.76 Den genomsnittliga kostnaden för måltider under tio dagar blir 305 kronor per elev. Om cirka 80 procent av eleverna ska ersättas för måltider i sam- band med prao uppgår den årliga kostnaden till cirka 27 miljoner kronor. 
  
 Utredningen har inte kunnat uppskatta hur stor andel elever som i dag ersätts för resor i samband med prao. Många elever i grundskolan har någon form av terminskort som betalas av kom- munen och som kan användas vid resor till och från praoplatsen. Skolhuvudmännen har också möjlighet att sätta en undre och övre gräns för längden på resor som ersätts i samband med praon. Utredningen har uppskattat att cirka tio procent av eleverna i en årskull kommer att få ersättning för resor i samband med praon. Kostnaden för 20 resor (tur och retur i tio dagar) uppskattas till 320 kronor.77 Om 10 procent av eleverna får ersättning för 20 enkel- resor i samband med prao blir den genomsnittliga kostnaden per elev 32 kronor. Om cirka 110 000 elever praoar under ett år innebär det en årlig kostnad på cirka 3,5 miljoner kronor. 
  
 Skolhuvudmännens kostnader för prao ska finansieras 
  
 med medel som avsatts för nationella skolutvecklingsprogram 
  
 Utredningen föreslår att kommunerna ska ersättas för skolhuvud- männens kostnader i samband med prao. Ersättningen till kommu- nerna ska finansieras genom en överföring av medel som avsatts för nationella skolutvecklingsprogram. 
  
 Regeringen har gett Skolverket i uppdrag att ta fram och genom- föra nationella skolutvecklingsprogram som riktar sig till huvudmän och skolor inom alla skolformer. För ändamålet har regeringen 
  
 76Den genomsnittliga kostnaden för skolmåltider i grundskolan är 6 100 kronor per elev per år (Skolverket 2015. Beskrivande data 2014. Förskola, skola och vuxenutbildning.), vilket mot- svarar 30,5 kronor per dag (6 100 / 40 / 5 = 30,5 kronor). 
  
 77För skolungdomar är medelpriset för en enkelbiljett inom en zon, tätort eller  
 0–10 
  kilo- meter 16 kronor. (Trafikanalys 2014. Priser i regional kollektivtrafik i Sverige och EU 2014.) 
  
 90 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval 
  
 anslagit 140 miljoner kronor årligen fr.o.m. år 2016.78 Insatserna kan avse olika kompetensutvecklings- och stödinsatser t.ex. när det gäller undervisning i ämnen eller ämnesövergripande arbete. Ett av de problem regeringen adresserar med uppdraget är de sjunkande kunskapsresultaten och att allt färre elever blir behöriga till gym- nasieskolan. Prao ökar elevernas kännedom om arbetsmarknaden och gymnasieskolans yrkesprogram och kan därmed bidra till att öka elevernas motivation för att uppnå gymnasiebehörighet. 
  
 Kostnader för gymnasieskolans huvudmän 
  
 Utredningens föreslår att praon ska kunna genomföras genom att eleverna deltar i undervisningen i ett av gymnasieskolans yrkespro- gram. För gymnasieskolans huvudmän kan förslaget leda till ökade kostnader för bland annat administration och måltider. 
  
 Utredningens förslag innebär inte någon skyldighet för gymnasie- skolor att ta emot elever från grundskolan för praktisk arbetslivs- orientering. Som huvudregel gäller att den kommunala finansierings- principen inte omfattar frivillig verksamhet. Utredningen anser att eventuella kostnadsökningar för gymnasieskolornas huvudmän inte ska finansieras av staten. 
  
 Eventuella ökade kostnader för gymnasieskolans huvudmän kan till exempel täckas inom ramen för befintliga utgifter för marknads- föring. Utredningens förslag syftar till att ge elever i grundskolan ökade kunskaper om gymnasieskolans yrkesprogram och om de yrken de leder fram till. Prao på ett yrkesprogram kan antas ha en positiv effekt på rekryteringen av elever till yrkesprogrammen i all- mänhet och till de gymnasieskolor som tar emot elever från grund- skolan för prao i synnerhet. Att ta emot elever från grundskolan för prao kan jämföras med andra aktiviteter som huvudmannen genom- för med syfte att rekrytera elever, såsom reklamkampanjer, mässor och öppet hus. 
  
 78 Prop. 2014/15:99, kapitel 6, s. 106. 
  
 91 
  
 4 Välja otraditionellt 
  
 Normer och strukturer som finns i samhället finns också i skolan. Pedagogiska och sociologiska studier visar gång på gång att social bakgrund och kön är starka styrningsmekanismer vid gymnasievalet.1 Valet fungerar i värsta fall som en sortering av elever utifrån olika samhällsgrupper och bakgrunder. 
  
 Gymnasieskolans yrkesprogram präglas av könstraditionella ut- bildningsval. Dessa program tenderar också att i mindre utsträck- ning attrahera elever med utländsk bakgrund. Detta har lyfts fram i utredningens direktiv och ägnas därför särskild uppmärksamhet i detta kapitel. 
  
 Att gymnasievalet sorterar elever kan delvis förklaras av brist på kunskaper om de olika programmen inom gymnasieskolan. I en val- situation där kunskapen om alternativen är otillräcklig finns risk att valet i högre grad vägleds av elevens egna sociala bakgrund samt kol- lektiva föreställningar och stereotyper. Utredningen lägger i detta betänkande ett antal förslag för en utvecklad studie- och yrkes- vägledning (se kapitel 3). Förslagen syftar till att ge elever bättre förutsättningar att göra medvetna val, och därmed bättre förutsätt- ningar att exempelvis bryta mot könsnormer. Men för att de elever som valt otraditionellt också ska stanna kvar i utbildningen krävs att skolan arbetar aktivt för att alla ska känna sig trygga och inklu- derade. Gymnasieskolor måste inse vikten av att arbeta aktivt för att motverka trakasserier och kränkande behandling. I detta kapitel lägger utredningen därför förslag för att Skolverket fortsatt ska främja ett aktivt värdegrundsarbete och att Skolinspektionen ska bli bättre på att kräva åtgärder vid eventuella brister i detta arbete. 
  
 1 Se bland annat Skolverket 2012. Ungdomars uppfattningar om gymnasievalet. 
  
 93 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 4.1Gymnasievalet sorterar elever 
  
 Enligt ett flertal forskningsstudier som Skolverket sammanställt framstår föräldrarnas utbildningsbakgrund som den faktor som har störst betydelse för elevers gymnasieval.2 Elever med högre utbilda- de föräldrar väljer oftare högskoleförberedande gymnasieprogram, medan elever med lägre utbildade föräldrar oftare väljer yrkespro- gram. Särskilt naturvetenskapsprogrammet samlar elever med goda studieresultat och högutbildade föräldrar. En del av förklaringen är att det krävs höga betyg från grundskolan för att komma in på naturvetenskapsprogrammet, och att majoriteten av de elever som har höga betyg från grundskolan har universitetsutbildade föräldrar. 
  
 Av de sökande till gymnasieskolans yrkesprogram läsåret 2014/15 var 40 procent kvinnor och 60 procent män.3 Att söka yrkespro- gram är alltså vanligare bland män än bland kvinnor. 13 procent av de sökande hade utländsk bakgrund, det vill säga att de är födda utomlands eller födda i Sverige med två utlandsfödda föräldrar. Bland sökande till de nationella programmen generellt hade 19 pro- cent utländsk bakgrund. Det här innebär att elever med utländsk bakgrund söker till de högskoleförberedande programmen i något högre utsträckning jämfört med elever med svensk bakgrund. Dock bör noteras att föräldrarnas utbildningsbakgrund har större bety- delse för elevens studieval än föräldrarnas födelseland. Det är också en stor skillnad mellan kvinnor med utländsk bakgrund och män med utländsk bakgrund. Män med utländsk bakgrund söker och studerar yrkesprogram i betydligt högre utsträckning än kvinnor med utländsk bakgrund. 
  
 2Skolverket 2012. Ungdomars uppfattningar om gymnasievalet. 
  
 3Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 94 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 Yrkesprogram 
  
 41 
  
 59 
  
 Alla nationella program 
  
 49 
  
 51 
  
 Högskoleförberedande 
  
 53 
  
 47 
  
 Yrkesprogram 
  
 17 
  
 83 
  
 Alla nationella program 
  
 20 
  
 80 
  
 Högskoleförberedande 
  
 22 
  
 78 
  
 Yrkesprogram 
  
 66 
  
 34 
  
 Alla nationella program 
  
 46 
  
 54 
  
 Högskoleförberedande 
  
 36 
  
 64 
  
 Andel kvinnor 
  
 Andel män 
  
 Andel elever med utländsk bakgrund (födda utomlands eller födda i Sverige med två utlandsfödda föräldrar) Andel elever med svensk bakgrund (födda i Sverige med minst en förälder född i Sverige) 
  
 Andel elever med föräldrar med högst gymnasial utbildning Andel elever med föräldrar med eftergymnasial utbildning 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. Samtliga siffror från tabell 5C. 
  
 Diagrammet ovan visar elever på nationella program i gymnasie- skolan läsåret 2014/15 redovisade efter fördelning på kön, svensk och utländsk bakgrund samt föräldrarnas högsta utbildningsnivå. Detta diagram visar hur elevsammansättningen på yrkesprogram- men ser ut jämfört med de högskoleförberedande programmen och de nationella programmen generellt. 
  
 Diagrammen nedan visar hur stor andel av olika kategorier av elever som studerar yrkesprogram respektive högskoleförberedande program i gymnasieskolan läsåret 2014/15. 
  
 95 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 Av alla män som studerar ett nationellt program i gymnasie- skolan studerar 40 procent ett yrkesprogram. Motsvarande siffra för kvinnor är 29 procent. 
  
 Kvinnor 
  
 29 
  
 71 
  
 Alla elever på 
  
 35 
  
 65 
  
 nationella program 
  
 Män 
  
 40 
  
 60 
  
 Yrkesprogram 
  
 Högskoleförberedande program 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 Utländsk bakgrund* 
  
 29 
  
 71 
  
 Alla elever på 
  
 35 
  
 65 
  
 nationella program 
  
 Svensk bakgrund** 
  
 36 
  
 64 
  
  Yrkesprogram  
  Högskoleförberedande program 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 *Född utomlands, eller född i Sverige med utlandsfödda föräldrar. **Född i Sverige med minst en förälder född i Sverige. 
  
 96 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 Av alla elever med svensk bakgrund, det vill säga som är födda i Sverige med minst en förälder född i Sverige, studerar 36 procent ett yrkesprogram. Motsvarande siffra för elever med utländsk bak- grund är 29 procent. 
  
 Diagrammet nedan visar att kvinnor med utländsk bakgrund studerar högskoleförberedande program i större utsträckning än män med utländsk bakgrund. Skillnaden mellan vilken typ av gym- nasieprogram elever med svensk respektive utländsk bakgrund studerar förklaras till största del av att kvinnor med utländsk bak- grund oftare studerar högskoleförberedande program. 
  
 Kvinnor med 
  
 24 
  
 utländsk bakgrund 
  
 Alla elever med 
  
 29 
  
 utländsk bakgrund 
  
 Män med 
  
 34 
  
 utländsk bakgrund 
  
 Yrkesprogram 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 76 
  
 71 
  
 66 
  
  Högskoleförberedande program 
  
 Störst skillnad syns vid en jämförelse mellan elever vars föräldrar har högst gymnasieutbildning och elever vars föräldrar har efter- gymnasial utbildning. 49 procent av eleverna med föräldrar med högst gymnasial utbildning studerar ett yrkesprogram, jämfört med bara 22 procent av eleverna med föräldrar med eftergymnasial utbildning. 
  
 97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 Föräldrar med efter- 
  
 22 
  
 78 
  
 gymnasial utbildning 
  
 Alla elever på 
  
 35 
  
 65 
  
 nationella program 
  
 Föräldrar med högst 
  
 49 
  
 51 
  
 gymnasieutbildning 
  
 Yrkesprogram 
  
 Högskoleförberedande program 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 4.1.1Yrkesprogrammen är könsuppdelade 
  
 Som beskrivits i föregående avsnitt är yrkesprogrammen generellt mer populära bland män, medan kvinnorna i högre grad söker sig till högskoleförberedande program. Bland de elever som söker till yrkesprogram finns också en tydlig uppdelning efter kön. Vissa pro- gram attraherar kvinnor medan andra program attraherar män. De mest könsuppdelade programmen inför läsåret 2014/15 var hant- verksprogrammet, med bland annat inriktningen frisör, där 94 pro- cent av de sökande var kvinnor, och VVS- och fastighetsprogram- met där 98 procent av de sökande var män. 
  
 98 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 6 
  
 20 
  
 18 
  
 42 
  
 37 
  
 33 
  
 44 
  
 96 
  
 91 
  
 88 
  
 86 
  
 98 
  
 94 
  
 80 
  
 82 
  
 58 
  
 63 
  
 67 
  
 56 
  
 2 
  
 4 
  
 9 
  
 12 
  
 14 
  
 VF 
  
 EE BA 
  
 IN 
  
 FT HA 
  
 RL BF NB VO 
  
 HT HV 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Källa: Skolverkets statistik över sökande till läsåret 2014/15. Gäller elevernas förstahandsval. 
  
 Som framgår av diagrammet ovan finns fem yrkesprogram som är tydligt mansdominerade. VVS- och fastighetsprogrammet, el- och energiprogrammet, bygg- och anläggningsprogrammet, det industri- tekniska programmet samt fordons- och transportprogrammet har alla mindre än 20 procent kvinnor bland de sökande. Enbart två yrkesprogram, handel- och administrationsprogrammet samt restau- rang- och livsmedelsprogrammet, har vad som kan räknas som jämn könsfördelning. Det kan konstateras att skillnaden i könsfördelning är stor mellan dessa program och de mansdominerade programmen. 
  
 Bland de kvinnodominerade programmen finns barn- och fritids- programmet, naturbruksprogrammet, vård- och omsorgsprogram- met, hotell- och turismprogrammet samt hantverksprogrammet. 
  
 Samma könsfördelning finns även inom lärarkåren för respek- tive yrkesämne. Yrkeslärare är viktiga förebilder för elever på yrkes- programmen. Att lärarkåren är så könshomogen innebär att det är svårare att hitta normbrytande förebilder i utbildningen. 
  
 99 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2013/14. 
  
 Enligt Delegationen för jämställdhet i skolan har könsuppdelningen mellan de nationella programmen varit beständig över tid.4 Delega- tionen konstaterade 2010 att ingen nämnvärd förändring har skett under de senaste 15 åren. Det konstanta mönstret förklaras sanno- likt av att gymnasieskolan i hög grad speglar den svenska arbets- marknaden, som är tydligt könsuppdelad mellan olika yrkesgrupper. Uppdelningen är i sig en konsekvens av djupt rotade föreställningar om könsroller och yrkesidentiteter. 
  
 Att socialiseras in i ett yrke innebär att inlemmas i en yrkes- gemenskap och uppta normer och värderingar som formar denna gemenskap. Många yrkesidentiteter förknippas fortfarande med ett kön, vilket gör att kollektiva föreställningar om ”kvinnligt” och ”manligt” blir en viktig aspekt av yrkessocialisationen. Inom om- vårdnadsyrken betonas exempelvis omhändertagande och service, egenskaper som förknippas med kvinnlighet, medan byggnads- arbete förknippas med manliga ideal som oräddhet och fysisk styrka. 
  
 4 SOU 2010:99. Flickor, pojkar, individer – om betydelsen av jämställdhet för kunskap och ut- veckling i skolan, s. 97. 
  
 100 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 Den allmänt rådande bilden om att vissa yrken är manliga och andra är kvinnliga kan hindra ungdomar från att välja otraditionellt, det vill säga att söka sig till gymnasieprogram där deras könstill- hörighet är underrepresenterad. Sannolikt är en del av förklaringen att det är krävande att avvika från normen Det kan vara påfrestande att pekas ut som annorlunda och uppmärksammas på grund av sitt kön. 
  
 Elever påverkas olika av att tillhöra det underrepresenterade könet på sin utbildning. I en rapport från IFAU undersöks hur män på vård- och omsorgsprogrammet och kvinnor på bygg- och anlägg- ningsprogrammet har påverkats av att befinna sig i minoritet.5 Studien visar att män inom vård och omsorg visserligen har svårt att inkluderas i gemenskapen, men är efterlängtade och eftertraktade och därför får många fördelar jämfört med sina kvinnliga kollegor. Männen tillskrivs högre status, får högre lön och har lättare att göra karriär inom branschen. Men medan männen i kvinnodomine- rade branscher har ökade karriärmöjligheter möter kvinnor i mans- dominerade branscher ofta ett glastak som bara tillåter dem att stiga till en viss nivå. 
  
 Anledningen till att män respektive kvinnor söker sig till mans- respektive kvinnodominerade gymnasieprogram är vetskapen om den könsuppdelning som finns bland anställda i de framtida yrkena. Det kan vara svårt att rå på så fast rotade samhällsstrukturer endast från skolans värld. Många skolledare har också hänvisat till detta när utredningen vid skolbesök har frågat om vilka åtgärder skolan gör för att rekrytera fler elever från det underrepresenterade könet. Det kan därför låta rimligt att hävda att innan en förändring sker på arbetsmarknaden kommer inte utbildningssystemet att förändras. Men anledningen till att arbetsmarknaden inte förändras är också att inflödet till arbetsplatserna, de personer som utbildas, motsvarar det redan rådande mönstret. 
  
 Utredningen menar att ett förändringsarbete, för att bli effek- tivt, måste ske både inom skolans värld och på arbetsplatserna. Skolan är en inflytelserik arena för att utveckla positiva värden och normer, men även för att befästa begränsande könsroller. Därför är skolan en betydelsefull plats för att driva ett förändringsarbete. Ökade möjligheter att byta yrke i vuxen ålder är också ett sätt att 
  
 5 IFAU 2013. ”Vara med i gänget?” Yrkessocialisation och genus i två gymnasieprogram. 
  
 101 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 bryta könsmönster på arbetsmarknaden. Yrken som verkat otänk- bara i tonåren kan i vuxen ålder bli mer realistiska då det kan kän- nas lättare att bryta mot könsnormerna. Det är dock avgörande att även arbetsmarknaden och de mottagande branscherna arbetar stra- tegiskt med jämställdhet. 
  
 Föreställningar om ”kvinnliga” och ”manliga” yrken kan inne- bära att personer som inte följer könsnormerna har svårt att bli en del av yrkesgemenskapen. På så sätt kan exempelvis en utbredd machokultur stöta bort även män som inte känner sig bekväma i kulturen på arbetsplatsen. En bransch där parterna själva har upp- märksammat detta problem och de rekryteringssvårigheter som det medför är byggindustrin.6 Byggindustrin är en klart mansdominerad bransch där andelen kvinnor har legat runt 8 procent de senaste tio åren. Industrin hotas i dag av kompetensbrist, och fler byggchefer behöver rekryteras de kommande åren. Machokulturen och brister- na i jämställdhet avskräcker både kvinnor och män från att söka sig till yrket. 
  
 Könsnormer på arbetsplatsen och andra mjukare frågor som rör arbetsplatskulturen tenderar ofta att nedprioriteras. Men som exemplet från byggindustrin illustrerar handlar det om företagens möjlighet att rekrytera kompetent personal. Byggindustrin är en bransch som insett sina problem och som i dag arbetar strategiskt med jämställdhetsfrågor. 
  
 4.1.2Elever med utländsk bakgrund väljer ofta högskoleförberedande program 
  
 Till elever med utländsk bakgrund räknas elever som är födda utom- lands, och elever födda i Sverige vars båda föräldrar är födda utom- lands. Dessa elever tenderar att i något större utsträckning välja högskoleförberedande program än yrkesprogram. Bland elever med svensk bakgrund som studerar nationella program i gymnasiesko- lan studerar 64 procent ett högskoleförberedande program.7 Bland elever med utländsk bakgrund studerar 71 procent ett högskole- förberedande program. Detta trots att elever med utländsk bak- grund generellt har lägre betyg från grundskolan och högskoleför- 
  
 6Byggnads och Byggcheferna 2015. Kampanj ”Stoppa machokulturen”. 
  
 7Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 102 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 beredande program har högre intagningspoäng.8 Kvinnor med ut- ländsk bakgrund väljer bort yrkesprogram i större utsträckning än män med utländsk bakgrund. 
  
 Personer födda i utlandet är i större utsträckning högskole- studerande tre år efter avslutad gymnasieutbildning. Av de utrikes födda personer som gick ut gymnasieskolan läsåret 2008/09 stude- rade 37 procent på högskolan tre år efter gymnasieskolan, jämfört med 32 procent av personer födda i Sverige.9 Utrikes födda hade dock arbete i lägre utsträckning än personer födda i Sverige. Endast 35 procent hade arbete som huvudsaklig sysselsättning, medan mot- svarande siffra för personer födda i Sverige var 54 procent. 
  
 Det finns ett antal förekommande förklaringar till de relativt höga utbildningsambitionerna hos elever med utländsk bakgrund.10 Utbildning kan vara en viktigare mobilitetskanal för personer med utländsk bakgrund än för personer med svensk bakgrund. Skälet till detta kan vara en avsaknad av alternativa mobilitetskanaler och stödsystem i form av kontakter och nätverk, det vill säga socialt kapital. En annan möjlig förklaring kan vara att invandrare utsätts för diskriminering och att det som ses som utbildningsambitioner är uttryck för ett kompensatoriskt beteende. En tredje möjlig för- klaring är att utbildningsambitioner kan härledas från det faktum att människor väljer att migrera och att föräldrar genom migratio- nen har ambitioner för framtiden, som i sin tur ofta överflyttas på barnens framtid. 
  
 Utredningen har inte funnit någon definitiv förklaring till varför elever med utländsk bakgrund i större utsträckning väljer att inrikta sig mot högskolestudier. Vi vet att det finns elever, oavsett bak- grund, som har dåliga kunskaper om vilka möjligheter yrkespro- grammen erbjuder. En kvalitativ studie av svenska niondeklassares attityder och förhållningssätt gentemot gymnasiets olika program visade att de elever i studien som planerade att välja ett yrkespro- gram hade kunskaper om både yrkesprogram och högskoleförbere- dande program, medan de elever som planerade att välja ett hög- 
  
 8Skolverkets statistik över genomsnittligt meritvärde för sökande från årskurs 9 till gymnasie- skolan läsåret 2014/15 per program. 
  
 9SCB 2014. Över hälften av studenterna vill plugga mer. 
  
 10Lundqvist 2010. Möjligheternas horisont – etnicitet, utbildning och arbete i ungas berättelser om karriärer. 
  
 103 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 skoleförberedande program enbart hade kunskaper om dessa.11 Det finns alltså tecken som visar på att elever väljer bort yrkesprogram på grund av dåliga kunskaper om dem. 
  
 Elever i grundskolan har ofta bristande kunskaper om de olika program som erbjuds inom gymnasieskolan, samt stereotypa före- ställningar om vilka utbildningar som är till för vilka grupper av elever. Detta hindrar eleverna att välja utbildning och yrke efter intresse och fallenhet och att sedan utvecklas till sin fulla potential. Detta ger negativa konsekvenser både för individen och för sam- hället i stort. Utredningen lägger därför i detta betänkande förslag om en utvecklad studie- och yrkesvägledning i grundskolan (se kapitel 3). 
  
 Det finns även många exempel på gymnasieskolor som genom- fört lyckade insatser för att locka underrepresenterade grupper av elever till sina utbildningar. Skolor som erbjuder teknikprogrammet och industritekniska programmet gör ofta insatser för att locka fler sökande kvinnor. Insatser kan vara inspirationskvällar där flickor från grundskolan får träffa yrkesverksamma kvinnor med en karriär inom teknik, eller erbjuds sommarkurser för att få en inblick i vad teknikbranschen har att erbjuda. Projekt med den här inriktningen kan vara framgångsrika, i alla fall medan projekten är i gång. 
  
 Ett problem är dock att trots att många insatser har gjorts för att locka elever från underrepresenterade grupper så har färre insat- ser gjorts för att behålla de elever som vågar sig på att välja annor- lunda. När eleven väl har börjat på programmet betraktas målet ofta som uppnått och eleven får klara sig själv. I andra fall som utredningen påträffat anordnas stödgrupper för elever från mino- ritetskönet, exempelvis en tjejgrupp på bygg- och anläggningspro- grammet ledd av skolsköterskan. Undertexten blir då att det är dessa elever som är problemet och som behöver stöd, och inte utbild- ningen och studiemiljön som behöver förändras för att passa alla elever. Här menar utredningen att det finns stora utvecklings- möjligheter. 
  
 11 Panican 2015. Väljer unga fel? – grundskoleelevers attityder till gymnasievalet. 
  
 104 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 4.2Avbrott och programbyten kan bero 
  
 på särbehandling och socialt utanförskap 
  
 Erfarenheter från utredningens skolbesök har visat att kvinnor som väljer otraditionellt, exempelvis bygg- och anläggningsprogrammet, av skolans personal ofta förväntas vara starka personer med ”skinn på näsan”. Eleverna förväntas själva kunna försvara sig mot skämt och sexistisk jargong i skolan och på det arbetsplatsförlagda läran- det. De kan också mötas av fördomar om att de på grund av sitt kön inte har kompetens att klara yrket, som byggeleven som på sitt arbetsplatsförlagda lärande bara fick sätta upp gipsskivor eftersom handledaren av ren välvilja inte ville ge henne svårare och mer kvali- ficerade arbetsuppgifter. 
  
 Utredningen anordnade i september 2014 en fokusgrupp med elever som tillhör det underrepresenterade könet på sitt yrkes- program. Eleverna delade med sig av sina erfarenheter från sin ut- bildning, vilka ofta handlade om att ständigt bli utpekade och sär- behandlade på grund av sitt kön. En kvinna på el- och energipro- grammet berättade: ”Vissa lärare behandlar mig annorlunda för att jag är tjej. Min nya mentor behandlar mig som att jag kan mindre än alla andra. Han frågar mig om jag behöver hjälp hela tiden, till och med om jätteenkla grejer som vi lärde oss första veckorna, som att skala kablar. Han frågar inte någon annan om de behöver hjälp, han går bara direkt fram till mig.” 
  
 Även männen i fokusgruppen hade erfarenheter av att få sin kompetens ifrågasatt enbart på grund av sitt kön. En elev på barn- och fritidsprogrammets inriktning mot pedagogiskt arbete berättade: ”En gång på APL så ville en mamma att jag inte skulle ta hand om hennes barn för att jag var kille. Men min handledare sa åt mig att bara vara tyst och le.” Samma elev berättade om erfarenheter av att bli misstänkliggjord på grund av sitt kön, och hur han anpassat sig efter detta: ”Jag byter aldrig blöja på barnen på förskolan, för jag vill inte att föräldrarna ska bli misstänksamma.” Eleverna berättade också om hur deras utbildningsval blivit ifrågasatt av omgivningen, och till och med av skolans studie- och yrkesvägledare. En kvinna som studerar VVS- och fastighetsprogrammet berättade: ”Min SYV:are sa att tjejer inte kan bli rörmokare för att de är för svaga, men jag ska visa honom att det visst går.” 
  
 105 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inte alla elever kan hantera att omgivningen ständigt uppmärk- sammar och ifrågasätter deras utbildningsval. Statistik visar att elever som tillhör ett underrepresenterat kön har större tendens att avbryta utbildningen och byta gymnasieprogram. I tabellen nedan syns att kvinnor har en större tendens att byta från mansdomine- rade yrkesprogram, och att män har en större tendens att byta från kvinnodominerade yrkesprogram. Ju mer könshomogent program- met är desto större avhopp från minoritetskönet. Det bör dock noteras att vissa av dessa elevgrupper är väldigt små. Det gick bara 22 kvinnliga nybörjarelever första året på VVS- och fastighets- programmet höstterminen 2011. 
  
 Källa: Skolverkets statistik för läsåret 2012/13. 
  
 I omkring hälften av fallen då en elev byter gymnasieprogram leder detta till att eleven måste börja om i år 1, vilket medför ökade kost- nader för samhället och individen.12 
  
 12 Skolverkets statistik över programbyten 2012. 
  
 106 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 Förutom programbyten kan socialt utanförskap leda till att en elev avbryter sin gymnasieutbildning. När Temagruppen för unga i arbetslivet frågade 379 ungdomar som avbrutit sina gymnasiestu- dier varför de inte fullföljt utbildningen var mobbning och socialt utanförskap det främsta skälet.13 Mobbning är i studien ett samlings- begrepp för trakasserier, hot, diskriminering eller våld. I en utvärde- ring av gymnasieskolan 2002 konstaterades att avbrottsfrekvensen för det underrepresenterade könet var väsentligt större än för det dominerande könet.14 
  
 Precis som särbehandling på grund av kön kan leda till studie- avbrott kan man anta att särbehandling på grund av ursprung kan stöta bort elever från utbildningar. Forum för levande historia har i en studie om intolerans bland svenska elever kommit fram till att elever på yrkesprogram har mer negativa attityder till minoritets- grupper jämfört med elever på högskoleförberedande program. Enkätstudien genomfördes med hjälp av Statistiska centralbyrån under hösten 2013.15 Enkäten riktade sig till elever i grundskolans årskurs 9 samt gymnasieskolans årskurs  
 1–3 
  och besvarades av totalt 7 391 elever. Enkätens 54 frågor utarbetades i samråd med en referensgrupp av forskare och bestod till stor del av attitydrelate- rade påståenden i syfte att kartlägga toleranta och intoleranta för- hållningssätt. 
  
 Enkäten undersökte elevernas attityder till fem stycken index som relaterar till gruppspecifik intolerans: invandrare, muslimer, judar, romer och  
 hbt-personer. 
  Enkätsvaren visade att vilken typ av gymnasieprogram eleven studerar, yrkesprogram eller högskole- förberedande program, var en starkare faktor för tolerans eller in- tolerans än exempelvis kön eller föräldrarnas utbildningsnivå. Sva- ren visade också att elever som studerar högskoleförberedande pro- gram var mer toleranta i de högre årskurserna jämfört med elever i de lägre årskurserna. I gruppen som studerade yrkesprogram var förhållandet omvänt, elever i de högre årskurserna var mer intole- ranta. Studien saknar en analys av hur olikheterna mellan årskur- serna kan förklaras, men svaren antyder att de negativa attityderna förstärks ju längre eleverna gått på ett yrkesprogram. Det här är ett 
  
 13Temagruppen för unga i arbetslivet 2013. 10 orsaker till avhopp – 379 unga berättar om av- hopp från gymnasiet. 
  
 14Skolverket 2002. Efter skolan. 
  
 15Forum för levande historia 2014. Tid för tolerans. 
  
 107 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 mycket oroande resultat som signalerar ett misslyckande inom gymnasieskolans yrkesprogram när det gäller att förmedla skolans värdegrund. 
  
 En annan faktor som i studien visade sig ha stor betydelse för elevernas attityder var graden av utbildade pedagoger. Intoleransen var generellt högre i skolor som hade en låg andel utbildade peda- goger. Detta jämfört med skolor som hade en hög andel utbildade pedagoger. Lärartäthet hade inte en lika stor betydelse som de tjänst- görande lärarnas utbildning. 
  
 Det krävs i dag ingen lärarlegitimation för att undervisa i yrkes- ämnen, men många yrkeslärare har ändå en yrkeslärarexamen. I hög- skoleförordningen anges att studenten för en yrkeslärarexamen ska visa förmåga att förebygga och motverka diskriminering och annan kränkande behandling av elever, samt förmåga att beakta, kommu- nicera och förankra ett jämställdhets- och jämlikhetsperspektiv i den pedagogiska verksamheten. Att öka andelen utbildade yrkeslärare är därför inte bara angeläget för undervisning i yrkeskunskaper, utan även för det mycket viktiga arbetet med att förmedla skolans värde- grund. 
  
 4.3Uppdraget att förmedla skolans värdegrund och förebygga trakasserier och kränkande behandling 
  
 Värdegrundsarbete kan sägas bestå av arbete på tre olika nivåer, främjande, förebyggande och åtgärdande.16 Det främjande arbetet är det generella arbete som skolorna gör utan förekommande anled- ning. Det handlar om att skapa en inkluderande och respektfull studiemiljö som ger goda förutsättningar för lärande. Det förebyg- gande arbetet är mer inriktat på att avvärja och motverka en poten- tiell eller aktuell risk som har uppkommit i skolan. Det kan handla om att uppmärksamma och motverka grovt språkbruk och krän- kande skämt. Det åtgärdande arbetet består i att reagera och åtgär- da vid en uppkommen situation, exempelvis aktiv diskriminering, sexuella trakasserier eller våld. 
  
 Med ett bra främjande och förebyggande arbete kan skolan för- hindra att situationer uppstår som kräver åtgärdande arbete. För att 
  
 16 Skolverket 2014. Arbetet mot diskriminering och kränkande behandling. 
  
 108 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 detta arbete ska bli framgångsrikt krävs dock att hela organisa- tionen involveras och att arbetet är sanktionerat uppifrån och ner. Skolledningen måste vara tydlig, i ord och handling, med att utbild- ningen ska kunna passa alla elever oavsett kön och bakgrund, och att värdegrundsarbete är något som prioriteras. Detta anser utred- ningen är avgörande för att få elever som valt otraditionellt till gymnasieskolan att stanna kvar inom utbildningen. 
  
 Huvudmannens ansvar att främja likabehandling samt att före- bygga och åtgärda trakasserier och kränkande behandling finns reglerat i skollagen, diskrimineringslagen och i förordningen om barns och elevers deltagande i arbetet med planer mot diskriminer- ing och kränkande behandling.17 Dessutom finns bestämmelser om skolans värdegrundsarbete i läroplanen för gymnasieskolan.18 Fischer rat på dessa bestämmelser har Skolverket utarbetat allmänna råd för arbetet mot diskriminering och kränkande behandling som stöd för huvudmännens arbete.19 
  
 Gymnasieskolan har ett tydligt uppdrag att förmedla skolans värdegrund. Uppdraget finns reglerat genom hela styrkedjan, från skollagen till läroplanen för gymnasieskolan. I skollagens fjärde paragraf regleras syftet med all utbildning inom det svenska skol- väsendet. ”Utbildningen inom skolväsendet syftar till att barn och elever ska inhämta och utveckla kunskaper och värden.”20 Det faktum att uppdraget att utveckla värden nämns i samma mening som syftet att utveckla kunskaper visar på den stora vikt som läggs vid skolans värdegrundsarbete. Alla huvudmän har ett ansvar för att värdegrunden genomsyrar såväl den pedagogiska vardagen som alla formella och informella möten och aktiviteter inom eller i anslut- ning till skolan. 
  
 Basen för skolans värdegrund är de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska sam- hället vilar på.21 Här ingår bland annat att ta avstånd från att männi- skor utsätts för förtryck och kränkande behandling, och att kunna samspela i möten med andra människor utifrån respekt för skillna- 
  
 17Skollagen (2010:800); Diskrimineringslagen (2008:567); Förordningen (2006:1083) om barns och elevers deltagande i arbetet med planer mot diskriminering och kränkande behandling. 
  
 18Förordningen (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasieskolan. 
  
 19Skolverket 2014. Arbetet mot diskriminering och kränkande behandling. 
  
 201 kap. 4 § skollagen (2010:800). 
  
 211 kap. 4 § skollagen (2010:800). 
  
 109 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 der i livsvillkor, kultur, språk, religion och historia.22 Enligt läropla- nen för gymnasieskolan ska alla som arbetar i skolan aktivt främja arbetet för likabehandling av individer och grupper, och motverka, förebygga och förhindra alla former av diskriminering, trakasserier och kränkande beteende.23 
  
 Även i examensmålen för ämneslärare och yrkeslärare är lärarens uppdrag att förmedla skolans värdegrund och förebygga diskrimi- nering tydligt formulerat. Lärarstudenten ska för att uppnå målen för examen: 
  
 visa förmåga att kommunicera och förankra skolans värdegrund, inbegripet de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingarna, 
  
 visa förmåga att förebygga och motverka diskriminering och annan kränkande behandling av elever, 
  
 visa förmåga att beakta, kommunicera och förankra ett jäm- ställdhets- och jämlikhetsperspektiv i den pedagogiska verksam- heten.24 
  
 Jämställdhet ingår både i lärarutbildningen och i skolans värde- grund, men verkar ändå inte alltid genomsyra skolans verksamhet. I Skolinspektionens skolenkät till elever våren 2015 har 17 589 ele- ver i årskurs 2 i gymnasieskolan bland annat fått svara på frågor om grundläggande värden i undervisningen och skolan.25 På påståendet 
  
 ”I min skola pratar vi om jämställdhet mellan könen” har 35 procent av eleverna i år 2 på gymnasiet svarat att det stämmer ganska dåligt eller inte stämmer alls. På påståendet ”Mina lärare ger killar och tjejer samma förutsättningar” har 13 procent av eleverna i år 2 på gymnasiet svarat att det stämmer ganska dåligt eller inte stämmer alls. Trots att skolans uppdrag att förmedla värden är tydligt formulerat får det alltså inte alltid genomslag i utbildningens vardag. 
  
 Ett kritiskt område kan vara det arbetsplatsförlagda lärandet. För att skolan ska kunna uppfylla läroplanens mål är det viktigt att den värdegrund skolan står för även gäller vid elevens arbetsplats- 
  
 22Förordningen (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasieskolan, avsnitt 2.2. 
  
 23Förordningen (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasieskolan, avsnitt 2.2. 
  
 24Bilaga 2, högskoleförordningen (1993:100). 
  
 25Skolinspektionen 2015. Skolenkäten VT 2015. 
  
 110 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 förlagda lärande. För elever som studerar på yrkesprogram är det arbetsplatsförlagda lärandet en betydelsefull del av utbildningen. Det är ofta här som eleven för första gången möter sitt framtida arbetsliv. Tyvärr innebär det att eleven också kan möta eventuella intoleranta attityder och värderingar som ingår i arbetsplatskul- turen. 
  
 En elev på arbetsplatsförlagt lärande (APL) är oftast ensam på arbetsplatsen, utan andra elever eller lärare från skolan i närheten. En god relation med handledaren och övriga medarbetare på arbetsplatsen är då en avgörande förutsättning för att den dagliga verksamheten på arbetsplatsen ska fungera bra. Elever som gjort ett otraditionellt utbildningsval, och därmed avviker från arbetsplat- sens övriga medarbetare, kan vara särskilt utsatta under sitt arbets- platsförlagda lärande. Därför måste den arbetsplats som tar emot elever på APL ha en beredskap för att ta emot alla elever på ett respektfullt och inkluderande sätt. 
  
 Skolinspektionen har stött på enstaka skolor där lärarna uppger att det finns handledare på arbetsplatser som har synpunkter på att ta emot elever med annan etnisk härkomst än svensk.26 Skolorna har enligt Skolinspektionens erfarenhet hanterat detta på olika sätt. En av skolorna har avslutat samarbetet med en sådan arbetsplats, med motiveringen att värdegrunden inte överensstämde med skol- ans. En annan skola uppgav att de hanterade handledarens inställ- ning genom att bara ge sådana  
 APL-platser 
  till elever med svenskt ursprung. Myndigheten konstaterar att det inte är en godtagbar lösning på problemet att enbart skicka elever med svensk bakgrund till en sådan arbetsplats. Skolan måste se till att handledarna utför sitt uppdrag i enlighet med den värdegrund som utbildningen vilar på och inte godta att det på elevernas  
 APL-platser 
  råder en miljö som inte betraktas som acceptabel i elevens lärmiljö i övrigt. 
  
 Utredningen fick möjlighet att skicka med två frågor i Skol- verkets enkätundersökning bland gymnasiala yrkeslärare läsåret 2014/15. Enkätundersökningen genomfördes av SCB och skickades ut till 3 000 yrkesverksamma yrkeslärare som under läsåret 2014/15 var betygsättande för en eller flera kurser som helt eller delvis om- fattade arbetsplatsförlagt lärande. 
  
 26 Skolinspektionen 2013. Fördjupad tillsyn på yrkesprogram, s. 15. 
  
 111 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkeslärarna fick först frågan om huruvida de har kännedom om skolans värdegrund när det gäller likabehandling av elever. Lika- behandlingsarbete, beskrev enkäten vidare, kan handla om att främja alla elevers lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. 
  
 De yrkeslärare som svarat ”ja” fick en följdfråga om med vilka personer, och i vilken utsträckning, som läraren arbetar för att för- ankra skolans värdegrund när det gäller likabehandling inför arbets- platsförlagt lärande. Här gavs alternativen handledarna, övrig berörd personal på arbetsplatsen (t.ex. chefer och anställda som arbetar nära eleverna), eleverna, och svarsalternativen alltid eller oftast, ibland, sällan eller aldrig, och inte aktuellt. 
  
 28 
  
 17 
  
 68 
  
 32 
  
 Alltid eller oftast 
  
 Ibland 
  
 33 
  
 38 
  
 Sällan eller aldrig 
  
 Inte aktuellt/ 
  
 29 
  
 23 
  
 uppgift saknas 
  
 6 
  
 3 
  
 11 
  
 13 
  
 Elever 
  
 Handledare 
  
 Övrig personal 
  
 på arbetsplatsen 
  
 Källa: Egen bearbetning. 
  
 Undersökningen visar att så gott som alla svarande yrkeslärare (99 procent) uppger att de har kännedom om skolans värdegrund när det gäller likabehandling. 68 procent av dessa lärare uppgav att de alltid eller oftast arbetar med eleverna om värdegrunden inför det arbetsplatsförlagda lärandet. Däremot uppger bara 28 procent av lärarna att de alltid eller oftast arbetar med handledarna på APL- 
  
 112 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 platsen för att förankra skolans värdegrund. Ännu färre (17 procent) gör detta med annan personal på arbetsplatsen, exempelvis chefer. 
  
 Resultatet stämmer relativt väl med slutsatserna i Skolinspek- tionens kvalitetsgranskning av gymnasial lärlingsutbildning.27 Gransk- ningen visade att huvudmännens och skolornas förebyggande arbete mot kränkande behandling nästan aldrig omfattar det arbetsplats- förlagda lärandet. Då det arbetsplatsförlagda lärandet utgör en stor del av yrkeselevers utbildning, från 15 veckor upp till hälften av elevens utbildning, är detta en allvarlig insikt. 
  
 4.4Förslag för ett utvecklat värdegrundsarbete i gymnasiekolan 
  
 Utredningen konstaterar att om yrkesprogrammen i högre utsträck- ning ska kunna attrahera nya grupper av elever och uppmuntra till mindre könsstereotypa utbildningsval krävs att skolorna blir med- vetna om vikten av ett aktivt värdegrundsarbete för att förebygga trakasserier och kränkande behandling. Vid skolbesök har utred- ningen slagits av den stora mängd kränkande klotter och intole- ranta attityder som förekommer i elevernas studiemiljö. Utred- ningens fokusgrupp med elever har också visat att det är svårt att avvika från normen på ett yrkesprogram, och att det finns påtagliga hinder mot att välja otraditionellt. 
  
 Utredningens uppfattning är att det redan ligger tydligt i huvud- mannens och rektors ansvar att i värdegrundsarbetet arbeta med frågor som kränkande behandling på grund av kön eller utländsk bakgrund. Skollagen och diskrimineringslagen innehåller klara be- stämmelser om att huvudmannen ska vidta aktiva åtgärder för att förebygga och förhindra kränkande behandling och trakasserier. Att många elever i dag känner sig otrygga och ifrågasatta exempelvis på grund av sitt kön innebär alltså ett misslyckande från huvud- mannens sida att leva upp till den gällande regleringen, något som Skolinspektionen i högre grad bör uppmärksamma i sin regelbundna tillsyn av huvudmän och gymnasieskolor. Skolverket är i sin tur den myndighet som kan bidra med stöd och kompetensutveckling. 
  
 27 Skolinspektionen 2013. Gymnasial lärlingsutbildning – En kvalitetsgranskning av gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 113 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 4.4.1Skolverket ska främja värdegrundsarbetet 
  
 Utredningens förslag: I arbetet med regeringsuppdraget om nationella skolutvecklingsprogram som påbörjas under 2015 ska Skolverket särskilt beakta det behov av värdegrundsarbete som finns inom gymnasieskolans yrkesprogram. 
  
 Skolverket är den statliga myndighet som har till uppgift att stödja huvudmän i deras utbildningsverksamhet.28 Detta görs bland annat genom nationella utvecklingsinsatser inom områden som regeringen prioriterar. Vid årsskiftet  
 2014–2015 
  avslutades arbetet med två större regeringsuppdrag riktade mot värdegrundsarbete respektive jämställdhet. 
  
 Skolverket fick 2011 ett särskilt regeringsuppdrag att stärka skolans värdegrund och arbete mot diskriminering och kränkande behandling.29 Uppdraget redovisades till regeringen i januari 2015.30 Skolverket genomförde ett antal insatser i enlighet med uppdraget, varav den mest omfattande var en kompetensutvecklingskurs för skolor och förskolor som ville utveckla sin verksamhet. Kursen, 
  
 Värdegrund och likabehandling i teori och praktik 7,5 hp, genom- fördes i samarbete med 15 lärosäten i landet och 2 138 personer från 547 skolor och förskolor har deltagit. 
  
 Sedan i juni 2011 har Skolverket också fått en rad samman- länkande uppdrag om jämställdhet. Myndigheten redovisade sitt arbete enligt dessa uppdrag i februari 2015.31 Insatserna har främst bestått av kompetensutveckling, fortbildning, kunskaps- och er- farenhetsspridning, samverkan samt produktion av material. 
  
 I skrivande stund har Skolverket inga aktiva uppdrag specifikt inriktade på att främja värdegrundsarbete. Ett mer generellt skol- utvecklingsuppdrag där värdegrundsarbete tydligt ingår har dock nyligen lämnats till myndigheten. I juli 2015 fick Skolverket i upp- 
  
 28Förordning (2011:555) med instruktion för Statens skolverk. 
  
 29Förnyat uppdrag för att stärka skolans värdegrund och arbete mot diskriminering och kränkande behandling. U2011/567/S, U2011/2649/S. 
  
 30Skolverket 2015. Redovisning av förnyat uppdrag för att stärka skolans värdegrund och arbete mot diskriminering och kränkande behandling. 
  
 31Skolverket 2015. Redovisning av uppdrag om att främja jämställdhet inom skolväsendet. 
  
 114 
  
 SOU 2015:97 
  
 Välja otraditionellt 
  
 drag av regeringen att ta fram och genomföra nationella skol- utvecklingsprogram som riktar sig till huvudmän och skolor.32 
  
 De nationella skolutvecklingsprogrammen ska bestå av olika kompetensutvecklings- och stödinsatser med fokus på grund- och gymnasieskolan och motsvarande skolformer. Uppdraget är fort- farande under beredning inom myndigheten vilket innebär att några konkreta insatser i skrivande stund ännu inte har påbörjats. Ett insatsområde som pekas ut i uppdraget är arbetsformer och arbets- sätt för att utveckla arbetet med skolans värdegrund, till exempel avseende trygghet, studiero, arbetet mot diskriminering och kränk- ande behandling, jämställdhet och normkritik. Utredningen föreslår att regeringen, exempelvis genom sin regelbundna myndighets- dialog, uppmärksammar Skolverket på det behov av stöd för värde- grundsarbete som finns inom gymnasieskolans yrkesprogram. 
  
 4.4.2Skolinspektionen ska granska värdegrundsarbetet 
  
 Utredningens förslag: Skolinspektionen ska få i uppdrag att granska kvaliteten i värdegrundsarbetet inom gymnasieskolan. Med utgångspunkt i resultaten av kvalitetsgranskningen ska myndigheten också göra de eventuella förändringar som behövs av myndighetens regelbundna tillsyn. 
  
 Skolinspektionens tillsyn utformas i första hand efter den reglering som finns i skollagen. Vid brister får huvudmannen förelägganden och vid allvarligare brister kan huvudmannen även få vite. I säll- synta fall kan Skolinspektionen besluta om tillfälligt verksamhets- förbud. 
  
 Av diskrimineringslagen framgår att verksamheten ska upprätta en likabehandlingsplan, och i skollagen framgår att verksamheten ska upprätta en årlig plan mot kränkande behandling.33 Dessa planer kan med fördel slås ihop. I de fall skolans planer brister kritiseras detta av Skolinspektionen vid den regelbundna tillsynen. 
  
 Skolinspektionen har möjlighet att uppmärksamma brister i det främjande och förebyggande värdegrundsarbetet som i värsta fall 
  
 32Uppdrag till Statens skolverk om nationella skolutvecklingsprogram. U2015/03844/S. 
  
 336 kap. 8 § skollagen (2010:800); Diskrimineringslagen (2008:567). 
  
 115 
  
 Välja otraditionellt 
  
 SOU 2015:97 
  
 kan leda till trakasserier och kränkande behandling. Skolornas värdegrundsarbete är dock bara ett av många områden som Gross inspektionen har i uppdrag att tillsyna. Det är också ett område som kan vara svårt att greppa och följa upp, vilket kan göra att det ges mindre utrymme i förhållande till områden som är lättare att tillsyna. Utredningen föreslår därför att regeringen ger Skolinspek- tionen i uppdrag att fördjupa sig inom detta område. Skolinspek- tionen ska få i uppdrag att granska kvaliteten på värdegrundsarbetet inom gymnasieskolan. Med utgångspunkt i resultaten av kvalitets- granskningen ska myndigheten också göra de eventuella föränd- ringar som behövs av myndighetens regelbundna tillsyn. 
  
 Skolinspektionen har i två tidigare kvalitetsgranskningar granskat värdegrundsarbetet i grundskolan. Gymnasieskolan har på många sätt särskilda förutsättningar, vilket motiverar ett nytt fokus speci- fikt på gymnasieskolan. Elevers självsortering i gymnasievalet inne- bär att elevgrupperna är mer homogena än i grundskolan, vilket i sin tur betyder att en avvikande elev hamnar i en än mer utsatt position. 
  
 Den lägre andelen lärarledd undervisning i gymnasieskolan inne- bär att utbildningen i gymnasieskolan kan sakna den vuxennärvaro och struktur som krävs för att kunna driva ett framgångsrikt värde- grundsarbete. Många gymnasieelever som studerar på annan ort bor inackorderade och saknar stöd från en vuxen även utanför skoltid. För elever som studerar på yrkesprogram förläggs också en bety- dande del av utbildningen till en arbetsplats, där skolans värde- grund kan vara dåligt förankrad. 
  
 116 
  
 5 Nationella och lokala programråd 
  
 Sedan mitten av  
 1900-talet 
  har yrkesutbildningen i Sverige generellt sett varit skolförlagd. Arbetsmarknadens ansvar för yrkesutbild- ningen har varit mindre påtagligt i Sverige än i länder med starka lärlingsutbildningssystem. Det offentliga utbildningssystemet har tagit det huvudsakliga ansvaret för att grundutbilda yrkeskunniga personer. 
  
 På senare år har dock lärlingsutbildning enligt den centraleuro- peiska modellen, där arbetsgivaren tar ett större ansvar för utbild- ningen, framhållits som en förebild även för svensk yrkesutbild- ning. Engagemanget för lärlingsutbildning har grundats i en förvän- tan att en närmare kontakt med arbetsplatsen ska höja kvaliteten i utbildningen, öka elevernas anställningsbarhet och leda till högre attraktivitet för yrkesutbildningar. 
  
 Det som inte har varit lika framträdande i diskussionen är att lärlingsutbildningen i länder som Tyskland och Österrike vilar på helt andra institutionella förutsättningar än de som råder i Sverige.1 I dessa länder är både yrken och yrkeskvalifikationer tydligt regle- rade, och det finns en lång tradition av trepartssamverkan kring yrkesutbildning mellan arbetsmarknadens parter och offentliga organ på nationell, regional och lokal nivå. Det har gett förutsätt- ningar att säkerställa relevans och kvalitet i yrkesutbildningens utformning, genomförande och resultat. Denna tydligt institutio- naliserade samverkan kan vara den främsta förklaringen till yrkes- utbildningens höga arbetsmarknadsrelevans i länder med en lång lärlingstradition. 
  
 1 Olofsson 2014. Lärlingsutbildning. Svenska erfarenheter och initiativ i ett europeiskt perspek- tiv; Olofsson 2015. Yrkesutbildning i förändring: från lärlingsutbildning till yrkescollege. För exempel på hur andra länder genomfört lärlingsreformer utan rätt institutionella förutsätt- ningar, se Sweet 2009. ”Apprenticeship, Pathways and Johnson guidance: A Cautionary tale”. 
  
 117 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 I flera europeiska länder finns en institutionaliserad samverkan kring den grundläggande yrkesutbildningen. I Sverige har detta saknats fram tills nyligen. I samband med gymnasiereformen 2011 införde regeringen en struktur för samverkan på nationell nivå mellan Skolverket och avnämarna till den gymnasiala yrkesutbild- ningen om övergripande och strategiska utbildningsfrågor.2 Tolv nationella programråd inrättades, ett för vardera gymnasialt yrkes- program, för att fungera som forum för en kontinuerlig dialog mel- lan Skolverket och representanter för de yrkesområden som yrkes- programmen utbildar för. På lokal nivå infördes krav på lokala pro- gramråd för samverkan mellan gymnasieskolan och den lokala arbetsmarknaden.3 
  
 Utöver nationella och lokala programråd finns i många branscher också en frivillig samverkan mellan huvudmän, gymnasieskolor och branschens parter för att kvalitetssäkra den gymnasiala yrkesutbild- ningen. Denna samverkan kan ta form av yrkescollege, branschcerti- fierade skolor, yrkesprov, eller andra samverkansmodeller. Model- lerna utgår från branschernas eget engagemang och olika förut- sättningar, och fungerar ofta som en brygga mellan den nationella branschorganisationen och skolans lokala verksamhet. 
  
 Att utveckla en långsiktigt hållbar struktur för samverkan tar tid. För att skapa starkare institutionella förutsättningar för sam- verkan bör regeringen ge myndigheter och branschorganisationer stabila och långsiktiga förutsättningar att utveckla en samsyn kring sitt gemensamma uppdrag att utveckla den svenska yrkesutbild- ningen. Utredningen föreslår därför i det följande kapitlet att ett nationellt råd för yrkesutbildning inrättas, och att de nationella programrådens roll förtydligas och förstärks. 
  
 5.1De nationella programråden 
  
 De nationella programråden inrättades i samband med gymnasie- reformen 2011. Förslaget om ett nationellt råd för varje yrkespro- gram formulerades i Gymnasieutredningens betänkande som före- gick gymnasiereformen.4 Programråden förutsattes då få en opera- 
  
 2Prop. 2008/09:199. 
  
 31 kap. 8 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 4SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola. 
  
 118 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 tiv roll och bestå av olika intressenter, branschföreträdare i form av arbetsgivare och fackliga organisationer samt eventuella statliga normgivande myndigheter på området. Gymnasieutredningen före- slog att Skolverket skulle få uppgiften att utse vilka som skulle ingå i programråden. Vikten av en bred representation och att ge av- nämarna tyngd i programrådens arbete framfördes. I den efter- följande propositionen gav regeringen Skolverket ansvaret för att inrätta programråd och sköta den administration som programråds- verksamheten kunde leda till.5 
  
 Regeringen förutsåg att programrådens uppdrag i första hand skulle vara att bistå Skolverket i arbetet med att utveckla och följa upp yrkesprogrammen. Utveckling av examensmål och uppgifter för gymnasiearbetet nämndes som exempel på sådana uppgifter. Regeringen menade också att programråden skulle få en viktig roll i att bidra till bättre matchning mellan utbildningsutbudet och arbetsmarknadens efterfrågan. Därigenom skulle ungdomars över- gång från yrkesutbildning till arbetsliv underlättas. Programråden förutsågs i det sammanhanget bidra med underlag till uppföljning- en av elevernas etablering på arbetsmarknaden. En annan angelägen uppgift för både de nationella och lokala programråden var att rådens arbete förväntades bidra till att minska den starka köns- uppdelningen mellan olika yrkesprogram i gymnasieskolan. 
  
 Redan innan riksdagen fattat beslut om de nya yrkesprogram- men i gymnasieskolan fick Skolverket i uppdrag att inleda arbetet med att inrätta nationella råd för de yrkesprogram som regeringen föreslagit.6 Enligt detta ursprungliga uppdrag ska de nationella pro- gramrådens funktion utgöra permanenta forum för dialog mellan Skolverket och avnämarna kring yrkesutbildningens kvalitet, inne- håll och utformning. Det övergripande syftet med rådens arbete är enligt uppdraget att göra utbildningssystemet mer flexibelt och ly- hört för avnämarnas behov och initiativ från skolans huvudmän. Detta för att förbättra överensstämmelsen mellan yrkesutbildning- ens innehåll och efterfrågan på arbetsmarknaden. 
  
 Efter att riksdagen beslutat om de nationella yrkesprogrammen inom den nya gymnasieskolan återkom regeringen i Skolverkets regleringsbrev med uppgifter för de nationella programrådens lång- 
  
 5Prop. 2008/09:199. 
  
 6Uppdrag till Statens skolverk angående nationella råd för yrkesprogrammen. U2009/5399/G. 
  
 119 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 siktiga arbete. Av regleringsbreven för  
 2010–2015 
  framgår att Gross verket ska redovisa myndighetens samverkan med de nationella programråden för gymnasial yrkesutbildning. Redovisningen ska omfatta resultatet av analyser av följande områden: kvaliteten i det arbetsplatsförlagda lärandet, elevernas etablering på arbetsmarkna- den efter avslutad yrkesutbildning, utvecklingsbehov inom yrkes- utbildningen mot bakgrund av utvecklingen inom respektive yrkes- område och behov av utbildning inom nya områden. Skolverket ska, när det är möjligt, göra jämförelser mellan lärlingsutbildning och yrkesutbildning som huvudsakligen är skolförlagd. 
  
 Redovisningen av myndighetens arbete med de nationella pro- gramråden ska sedan 2014 göras i den samlade återrapporteringen avseende yrkesutbildningsområdet som myndigheten årligen lämnar till regeringen. Till detta kommer att de nationella programråden har skrivits in i ett flertal regeringsuppdrag som getts till Skolverket, antingen i myndighetens regleringsbrev eller i särskild ordning. 
  
 Skolverkets ansvar för de nationella programråden är inskrivet i myndighetens instruktion. Här står att ”myndigheten ska ansvara för de nationella råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan.”7 Det finns också ett antal skrivningar i gymnasieförordningen där samråd mellan Skolverket och de nationella programråden slås fast. Före- skrifter om ämnesplaner för yrkesämnen i gymnasieskolan ska med- delas efter samråd med ett nationellt programråd.8 Berörda nationella programråd ska också höras innan Skolverket meddelar föreskrifter om programfördjupning för yrkesprogram i gymnasieskolan.9 Även vid ansökan om särskild variant eller riksrekrytering inom ett yrkes- program i gymnasieskolan ska berörda nationella programråd höras.10 
  
 I enlighet med uppdragen i regleringsbreven har Skolverket se- dan 2010 årligen redovisat arbetet med de nationella programråden och de uppdrag som är förknippade med dessa till regeringen.11 Myndigheten uppger i sina redovisningar att man ser positivt på samverkan och vill utveckla arbetet i de nationella programråden. De nationella programråden har utgjort ett stöd i myndighetens 
  
 78 § förordning (2011:555) med instruktion för Statens skolverk. 
  
 81 kap. 5 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 94 kap. 5 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 105 kap. 9 och 19 §§ gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 11Skolverkets redovisningar Dnr  
 61-2009:807; 
  Dnr  
 61-2011:01013; 
  Dnr 2011:1013; Dnr 2013:70; Dnr 2014:123. 
  
 120 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 arbete så som det var avsett. De branschorganisationer som är representerade i de nationella programråden är också positiva till rådens arbete. Enligt Skolverkets årliga redovisningar verkar det finnas en allmän uppfattning bland ledamöterna i de nationella programråden att det inflytande råden har över utbildningsinnehåll och lokala anpassningar av de olika programmen har fungerat bra. Utredningens egen erfarenhet är att ledamöterna rent allmänt ser det som positivt att de nationella programråden finns. De nationella programråden har gett ledamöterna möjligheter till information, utbyte av erfarenheter, insyn i Skolverkets verksamhet och möjlig- heter att framföra synpunkter och förslag. 
  
 Det finns dock ett antal utvecklingsområden som återkommer i Skolverkets återrapporteringar, externa utvärderingar och i den kartläggning som utredningen genomfört. 
  
 5.1.1Utredningens kartläggning av utvecklingsområden 
  
 Utredningen har identifierat ett antal utvecklingsområden för de nationella programråden. Den problembeskrivning som utredning- en presenterar nedan grundas i uppgifter från flera källor. 
  
 En viktig bakgrund utgörs av de förarbeten som legat till grund för inrättandet av de nationella programråden. Gymnasieutredningen, den efterföljande propositionen och regeringens uppdrag till Skol- verket att inrätta de nationella programråden beskriver det ur- sprungliga syftet med råden.12 Skolverket har årligen redovisat sitt arbete med de nationella programråden till regeringen.13 För 2014 redovisades arbetet inom ramen för den samlade redovisning av arbetet med yrkesutbildning som lämnades till regeringen.14 
  
 Skolverket har också låtit utvärdera den nationella programråds- verksamheten. Utvärderingen, genomförd av konsultföretaget Ram- böll under 2012, ger en bild av hur arbetet i råden dittills svarat mot det ursprungliga syftet och ger förslag på förbättringsområden.15 
  
 12SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola – högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan; Prop 2008/09:199; Uppdrag till Statens skolverk angående nationella råd för yrkesprogrammen. U2009/5399/G. 
  
 13Skolverkets redovisningar  
 2010–2013. 
  Dnr  
 61-2009:807; 
  Dnr  
 61-2011:01013; 
  Dnr 2011:1013; Dnr 2013:70. 
  
 14Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. 
  
 15Skolverket 2013. Redovisning av uppdrag om Skolverkets samverkan med de nationella pro- gramråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Bilaga 1, Utvärdering av de nationella pro- gramrådens arbete. 
  
 121 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Protokoll från de nationella programrådens möten som publicerats på Skolverkets webbplats har bidragit med en bild av mötenas inne- håll och rutiner. 
  
 I syfte att få en aktuell lägesbeskrivning av programrådsverk- samheten genomförde utredningen två mindre enkätundersök- ningar. Den första enkäten var adresserad till partsorganisationer och yrkesnämnder i de olika branscher som är engagerade i gym- nasieskolans yrkesprogram.16 Denna enkät berörde huvudsakligen egna samverkansmodeller inom branscherna, men innehöll även frågor om de nationella programråden. Den andra enkäten riktades direkt till programrådsledamöterna med samma frågeställningar om verksamheten i programråden. 
  
 Syftet med enkäterna var att fånga kvalitativa aspekter från de sva- randes sida och därför tillämpades öppna frågeställningar. Den första frågan rörde huruvida det finns utmaningar inom respektive yrkes- program som skulle kunna avhjälpas med ökad samverkan mellan skola och arbetsliv. Därefter uppmanades de svarande att beskriva styrkor och svagheter i det nuvarande programrådsarbetet samt redo- göra de viktigaste aspekterna att utveckla i det fortsatta arbetet. 
  
 Enkäterna kompletterades av en workshop i samband med Skol- verkets konferens om de nationella programrådens utveckling den 27 april 2015. På konferensen deltog ledamöter i de nationella pro- gramråden, branschföreträdare och andra aktörer med intresse av gymnasial yrkesutbildning. Yrkesprogramsutredningen fick möjlig- het att hålla en workshop med programrådsledamöterna om ut- vecklingen av arbetet i de nationella programråden. Under work- shopen fick ledamöterna reflektera över programrådsarbetet och deras egen roll inom råden. Frågeställningarna var delvis utformade utifrån de signaler som framkommit i enkätundersökningen. 
  
 Utredningen har även träffat de tjänstemän på Skolverket som ansvarar för de nationella programråden. Detta för att ge tjänste- männen möjlighet att dela med sig av sina erfarenheter av att leda de nationella programrådens möten. 
  
 Utifrån dessa undersökningar har utredningen identifierat fem utvecklingsområden som presenteras nedan. 
  
 16 Se bilaga 7 för en lista över de organisationer som besvarat enkäten. 
  
 122 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 5.1.2De nationella programrådens formella roll är otydlig 
  
 Det finns fortfarande, fem år efter att de nationella programråden ursprungligen inrättades, en osäkerhet kring vilken formell ställ- ning råden har. Av Skolverkets redovisningar till regeringen och av protokollen från programrådens möten framkommer att leda- möterna i råden har återkommande funderingar över de nationella programrådens funktion och arbete. En frågeställning som funnits med under längre tid är de nationella programrådens befogenheter och ställning i relation till Skolverket som myndighet. 
  
 I den externa utvärdering av programrådsarbetet som Skolverket beställt av konsultföretaget Ramböll konstateras att de nationella programråden i huvudsak har haft en stödjande och rådgivande roll i relationen till Skolverket.17 Utvärderarnas bedömning är att det finns en förståelse för de givna förutsättningarna från båda parter. Utvärderarna kunde ändå identifiera en vilja hos ledamöterna att utvidga ramarna för vad som ryms inom det nuvarande uppdraget. Den tar sig uttryck i en önskan om ökad samverkan med både andra nationella programråd och de lokala programråden. De natio- nella programråden uppges även vilja ha en egen redovisning av arbetet som bilaga till Skolverkets redovisning till regeringen. 
  
 Av svaren på den enkät som utredningen skickat till ledamöter- na i de nationella programråden framgår att ledamöterna är med- vetna om den naturliga spänning som uppstår mellan Skolverkets roll som myndighet och branschrepresentanternas behov av in- flytande över de yrkesrelevanta delarna i utbildningen. Flera leda- möter ställer sig ändå frågande inför i vilken utsträckning som den rådgivning och den samverkan som ligger i uppdraget faktiskt på- verkar Skolverkets beslutsfattande i olika sakfrågor. 
  
 Av Skolverkets redovisningar till regeringen framgår att de nationella programrådens påverkansgrad i praktiken har varierat med de olika frågornas karaktär. Det finns även skillnader gällande när i beslutsprocessen som de nationella programråden involverats. Ibland har programrådens synpunkter varit en del av Skolverkets underlag, medan det vid andra tillfällen snarare rört sig om rådgiv- ning eller informationsinhämtning. På vissa områden har program- 
  
 17 Skolverket 2013. Redovisning av uppdrag om Skolverkets samverkan med de nationella pro- gramråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Bilaga 1, Utvärdering av de nationella pro- gramrådens arbete. 
  
 123 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 råden involverats i mindre utsträckning. Detta gäller särskilt reger- ingsuppdrag som Skolverket ska genomföra på kort tid. 
  
 Skolverkets erfarenheter är enligt de redovisningar som gjorts att programrådsarbetet har börjat få en annan karaktär. Bland annat har antalet ärenden som programråden haft att behandla ökat. Detta har dels att göra med ett ökat antal uppdrag till Skolverket som utgår från samverkan med arbetslivet varför behovet av stöd från programråden ökat. Till det kommer att programråden själva har ökade ambitioner att påverka Skolverkets arbete. I vissa fall har Skolverket och ledamöterna olika förväntningar på programrådens funktion. Skolverket har behov av att stämma av konkreta utbild- ningsfrågor mot branschernas verklighet, medan branscherna i sin tur har ambitionen att använda programråden som kanal för att på- verka regeringen. 
  
 Utredningens samtal med de tjänstemän inom Skolverket som ansvarar för de nationella programråden visar att det även inom myndigheten finns en osäkerhet kring de nationella programrådens roll och funktion. Tjänstemännen beskriver en obalans mellan leda- möterna inom programråden, där ledamöter som representerar starka branschorganisationer är mer pådrivande och därmed kan få ett stort inflytande. Utredningen tolkar det som att tjänstemännen ser det som sin uppgift att balansera de olika branschorganisatio- nernas inflytande i programråden för att även de mindre aktörernas intressen ska kunna tillvaratas. Detta tyder på att det finns en otyd- lighet kring de enskilda ledamöternas utrymme inom råden. 
  
 5.1.3Ledamöterna sitter på personliga mandat 
  
 Vid inrättandet av de nationella programråden fastslog regeringen att råden ska vara sammansatta av en bred representation av branschföreträdare och företrädare för arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer inom de yrkesområden som programmen utbildar för.18 Avsikten var alltså att ledamöterna skulle företräda organisa- tioner. Det är så som ledamöterna betraktas utifrån, och så som de tycks betrakta sig själva. Trots detta har praktiska skäl gjort att ledamöterna i råden i dag formellt sett sitter på personliga mandat. 
  
 18 Uppdrag till Statens skolverk angående nationella råd för yrkesprogrammen. U2009/5399/G. 
  
 124 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Det ställs därmed inget formellt krav på att ledamöterna ska repre- sentera sin organisation, bransch eller myndighet. Utredningen konstaterar att ledamöternas formella roll i råden inte överensstäm- mer med deras syn på vilken roll de bär i praktiken, vilket medför en osäkerhet kring deras inflytande och ansvar. 
  
 Inför inrättandet av de nationella programråden gjorde Skol- verket en kartläggning av branschorganisationer som kunde antas ha beröringspunkter och intressen kopplade till de olika yrkespro- grammen. Kartläggningen hade två syften, dels att nå så många berörda som möjligt med inbjudan att nominera ledamöter till pro- gramråden och dels att få en tydligare bild av olika former av in- tresseorganisationer och hur dessa förhöll sig till varandra. Prin- cipen inför bemanningen av de nationella programråden kom att bli att det skulle finnas en ledamot för varje inriktning på yrkespro- grammen. Det innebar att varje programråd bestod av sex till åtta ledamöter. 
  
 Ledamöterna nominerades till programråden av både organisa- tioner och myndigheter. Då det är viktigt att ledamöterna har en bred kunskap om både program och yrkesområden fick den nomi- nerande organisationen motivera och beskriva den nominerades kompetensområden. I maj 2010 inrättades de tolv nationella pro- gramråden och bestod då av totalt 84 ledamöter utsedda bland de 128 nominerade personerna. Inför den nya mandatperioden 2013– 2016 nominerades cirka 130 personer från ett åttiotal olika organi- sationer, myndigheter och företag. Av dessa utsågs 89 ledamöter. Cirka två tredjedelar av ledamöterna kvarstod från den förra mandat- perioden. Förändringar i sammansättningen av ledamöter genom- fördes i elva av de tolv nationella programråden. 
  
 Trots att ledamöterna nomineras av organisationer utses leda- möterna på personliga mandat av Skolverket. Skolverket menar, en- ligt Rambölls utvärdering från 2013, att de personliga mandaten är viktiga för kontinuiteten och ökad effektivitet.19 Programråden blir mindre byråkratiska och trögrörliga om behovet av förankring i den egna organisationen inte är lika stort. Fördelen med personliga man- dat är att det gör programrådsverksamheten lättare att hantera. Mot 
  
 19 Skolverket 2013. Redovisning av uppdrag om Skolverkets samverkan med de nationella pro- gramråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Bilaga 1, Utvärdering av de nationella pro- gramrådens arbete. 
  
 125 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 det står att rådens strategiska uppdrag förutsätter att ledamöterna kan företräda ett yrkesområde som det aktuella yrkesprogrammet utbildar mot. Dessutom är uppfattningen bland de organisations- nominerade ledamöterna att de faktiskt företräder sina respektive organisationer i de nationella programråden. 
  
 5.1.4De nationella programråden har begränsade möjligheter till egna initiativ 
  
 Av Skolverkets redovisningar till regeringen framgår att ledamöter- na i de nationella programråden har önskemål om större inflytande över programrådens dagordning och prioritering av de frågor som ska diskuteras. Även i Rambölls utvärdering av programrådsverk- samheten uttrycker ledamöterna önskemål om inflytande över vilka frågor som tas upp och deras karaktär.20 Fördelningen mellan infor- mations- och diskussionsfrågor upplevs som alltför fokuserad på information. Några ledamöter upplever enligt utredningens enkät att de kommer in för sent i processer där det är tänkt att de ska bidra och av den anledningen går miste om möjlighet till påverkan. 
  
 Skolverkets tjänstemän menar i kontakt med utredningen att ledamöterna kan påverka vilka frågor som ska tas upp inom de giv- na ramar som i dag gäller för programråden. En stor del av rådens arbete styrs dock av regleringar och regeringsuppdrag. För en del ärenden är det reglerat att programråden ska höras, såsom inför be- slut om särskilda varianter, riksrekryterande utbildningar och stats- bidrag för kompetensutveckling av yrkeslärare.21 I många regerings- uppdrag om yrkesutbildning som ges till Skolverket har också samråd med de nationella programråden skrivits in som ett krav. I Skolverkets redovisning av arbetet med de nationella programråden såväl som i Rambölls utvärdering konstateras att arbetet i råden i stor utsträckning styrts av en mängd olika regeringsuppdrag på yrkesutbildningsområdet.22 Många gånger har arbetet enligt reger- 
  
 20Skolverket 2013. Redovisning av uppdrag om Skolverkets samverkan med de nationella pro- gramråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Bilaga 1, Utvärdering av de nationella pro- gramrådens arbete. 
  
 215 kap. 9 och 19 §§ gymnasieförordningen (2010:2039) och 3 § andra stycket förordningen (2012:144) om statsbidrag för kompetensutveckling av lärare i yrkesämnen. 
  
 22Skolverket 2013. Redovisning av uppdrag om Skolverkets samverkan med de nationella pro- gramråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Bilaga 1, Utvärdering av de nationella pro- gramrådens arbete. 
  
 126 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 ingsuppdragen bedrivits skyndsamt med begränsad handläggnings- tid. Det har inneburit att det inte funnits något större utrymme för programråden att påverka arbetet eller att själva att ta egna initiativ. För att utvidga inflytandet skulle regeringen enligt Skolverket behöva se över sin styrning av de nationella programråden. 
  
 Ett annat hinder för att ta egna initiativ är bristen på resurser för utvecklings- och beredningsarbete. I protokoll från möten i pro- gramråden syns ofta önskemål om mer uppgifter och statistik att använda i utvecklingsarbetet. I svaren på utredningens enkäter efterfrågas strukturerade underlag som utgångspunkt för program- rådens arbete och återkoppling av programrådens egna initiativ. I enkätsvaren efterfrågas även ökade resurser, exempelvis i form av en kanslifunktion för de nationella programråden. 
  
 5.1.5De nationella programråden har olika förutsättningar 
  
 I svaren på den enkät utredningen skickat ut till ledamöterna i de nationella programråden finns många kommentarer om svagheter i arbetsprocesser och rutiner. Det kan handla om hur möten för- bereds och hur dagordningar utformas, om hur önskemål och syn- punkter tas om hand och hur de följs upp inom myndigheten. Olik- heter mellan råden i arbetssätt och utrymme för inflytande lyfts också som en svaghet. 
  
 Tjänstemän från Skolverkets gymnasieenhet leder och proto- kollför de nationella programrådens möten. Enkätsvaren från pro- gramrådsledamöter som utredningen fått in tyder på att rutinerna för arbetet i råden varierar beroende på vilken tjänsteman som an- svarar för det nationella programrådet. Arbetsmetoderna framstår som relativt personbundna, vilket innebär olika förutsättningar för de nationella programrådens arbete och för deras möjligheter att få gehör för sina synpunkter inom Skolverket. 
  
 Rådens arbete har olika karaktär eftersom yrkesprogrammen har olika struktur och utvecklingsbehov. Arbetet inom de nationella programråden präglas också självklart av de personer som medver- kar, och relationerna mellan dem. Det understryker samtidigt be- hovet av tydliga ramar och likvärdiga förutsättningar för de natio- nella programrådens arbete. 
  
 127 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 5.1.6De nationella programråden saknar möjlighet att lyfta övergripande frågor till en högre organisatorisk nivå 
  
 De nationella programråden har ofta behov av att diskutera frågor som ligger utanför Skolverkets verksamhetsområden. Frågor som helt eller delvis berör andra myndigheters ansvarsområden, såsom Skolinspektionens tillsynsarbete, behörighetsregler inom yrkeshög- skolan eller Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsutbildningar är dock svåra att hantera inom ramen för de nationella programråden. Det händer därför att den ansvariga tjänstemannen bjuder in repre- sentanter för andra myndigheter till de nationella programrådens sammanträden. Detta sker dock inte systematiskt eller i alla pro- gramråd, utan styrs av behov och intresse. 
  
 Skolverkets tjänstemän menar att ledamöter ofta tar upp frågor av mer politisk karaktär, vilket begränsar utrymmet för löpande ut- vecklingsfrågor. Skolverket och branschorganisationerna har delvis olika förväntningar på de nationella programrådens funktion. Skol- verket har behov av att stämma av konkreta utbildningsfrågor med branschrepresentanterna. Branschrepresentanterna har i sin tur am- bitionen att använda de nationella programråden som en kanal för att påverka den generella utbildningspolitiken. 
  
 Frustration över bristen på forum för att diskutera myndighets- övergripande yrkesutbildningsfrågor syns i svaren på utredningens enkät till programrådsledamöterna. En idé om att de nationella programråden borde ligga direkt under Utbildningsdepartementet framförs i enkätsvaren. Denna idé har utredningen även stött på i tidigare diskussioner med branschrepresentanter. 
  
 Mot bakgrund av de utvecklingsområden som presenterats ovan lägger utredningen ett antal förslag för att förtydliga och förstärka de nationella programrådens roll. Förslagen presenteras i avsnitt 5.3. I utformningen av dessa förbättringsförslag har utredningen inspirerats av den norska modellen för samverkan mellan myndig- heter och arbetsmarknadens parter. Den norska modellen beskrivs närmare i bilaga 6. 
  
 128 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 5.2De lokala programråden 
  
 Lokal samverkan mellan gymnasieskolan och den lokala arbets- marknaden är en viktig förutsättning för kvalitet i gymnasial yrkes- utbildning. I samband med gymnasiereformen 2011 infördes därför reglering om lokala programråd. Enligt gymnasieförordningen ska det för yrkesprogrammen i gymnasieskolan finnas ett eller flera lokala programråd för samverkan mellan skola och arbetsliv.23 
  
 Lokala programråd föreslogs av Gymnasieutredningen.24 Utreda- ren ansåg att det fanns för stora variationer i landet avseende sam- verkan mellan skola och arbetsmarknad. Avsaknaden av regelverk som stimulerade till den typen av samverkan ansågs vara en bidra- gande orsak. Obligatoriska lokala programråd sågs som en viktig förutsättning för att stärka samverkan mellan skola och arbets- marknad på lokal nivå, och därmed kvaliteten i utbildningen. Gym- nasieutredningen föreslog att ett lokalt programråd skulle kunna organiseras gemensamt för flera yrkesprogram eller ett för vardera aktuellt program. Rådet föreslogs också kunna omfatta yrkes- utbildning vid en gymnasieskola eller vid flera gymnasieskolor i form av regional samverkan. 
  
 I den efterföljande propositionen gjordes bedömningen att lokala programråd skulle bli obligatoriska.25 Regeringen ville inte närmare reglera den lokala samverkan, då man ansåg att behov och förutsättningar för samverkan varierade mellan olika kommuner. Däremot angavs i propositionen exempel på de lokala program- rådens uppgifter, såsom att bistå huvudmannen i frågor kring det arbetsplatsförlagda lärandet och att medverka vid utformning och bedömning av gymnasiearbeten i samband med yrkesexamen. 
  
 Samråd med det lokala programrådet krävs enligt gymnasie- förordningen i de fall arbetsplatsförlagt lärande måste bytas ut mot motsvarande utbildning förlagd till skolan, samt vid ansökan om att få anordna ett gymnasialt yrkesprogram som särskild variant.26 
  
 De lokala programrådens utveckling, roll och uppgifter är åter- kommande frågor i Skolverkets redovisningar av arbetet med de nationella programråden. Alla nationella programråd verkar överens 
  
 231 kap. 8 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 24SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola. 
  
 25Prop. 2008/09:199, s. 48. 
  
 264 kap. 13 § och 5 kap. 6 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 129 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 om att det finns ett behov av tydligare riktlinjer för sammansätt- ningen och arbetet i de lokala programråden. De nationella pro- gramråden efterfrågar också bättre uppföljning och bättre kontakter mellan den nationella och lokala programrådsnivån. Detta framgår också i de av utredningen genomförda enkäterna till ledamöterna i de nationella programråden. 
  
 5.2.1Enkätundersökning om lokala programråd 
  
 Det finns i dag inga samlade uppgifter om förekomsten av lokala programråd. Det finns heller inte någon samlad bild av hur råden är sammansatta eller hur de arbetar. Utredningen har därför genom- fört en enkätundersökning för att få en bild av hur de lokala pro- gramråden fungerar i landet. Enkäten skickades ut till gymnasie- skolor med frågor om lokala programråd finns för de yrkesprogram som skolans erbjuder. Enkäten innehöll också följdfrågor om vilka aktörer som deltar i de lokala programråden, och en uppmaning att skicka in protokoll från rådens möten. 
  
 Urvalet baserades på en adresslista till alla gymnasieskolor i lan- det. Sex län valdes ut för att ge en geografisk spridning. Dessa var Västra Götalands, Jönköpings, Västmanlands, Värmlands, Gävle- borgs samt Västernorrlands län. Tidigt upptäcktes några metod- ologiska bekymmer. Utifrån uppgifterna i adresslistan gick det inte att identifiera vilka skolor som erbjöd yrkesprogram, högskole- förberedande program, eller både och. I ett första skede togs de skolor bort där det var uppenbart att skolorna inte bedrev något yrkesprogram. En fullständig genomgång av listan har dock inte varit möjlig att genomföra på grund av resursbrist. För att till viss del kompensera brister i underlaget ombads respondenterna att uppge om de inte bedrev något yrkesprogram. 
  
 Många av kontaktuppgifterna baserades på generella ingångar i form av expeditioner på skolor eller förvaltningar. I några fall där svar verkade utebli skickades i stället enkäten direkt till rektorer vilket förbättrade svarsfrekvensen. Totalt skickades enkäter ut till 228 skolor bestående av 400 skolenheter.27 75 skolor svarade på en- 
  
 27 På varje skola kan finnas flera skolenheter. Dessa baserar sig ofta på enskilda eller grupper av program under ledning av en rektor eller biträdande rektor. 
  
 130 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 käten, vilket innebär en svarsfrekvens på 32,9 procent.28 Detta är dock inte rättvisande för den faktiska svarsfrekvensen. Som tidigare nämnts finns det med stor sannolikhet skolor i underlaget som endast har högskoleförberedande program och av det skälet inte ska utgöra underlag i redovisningen av bortfall. Av de svarande skolorna hade 28 procent fristående huvudman och 72 procent kommunal huvudman. Detta motsvarar den faktiska fördelningen väl. 
  
 Skolorna fick uppge om de hade lokala programråd eller om de hade alternativ till lokala programråd i form av egna nätverk. Av de svarande skolorna framgick att det fanns totalt 195 lokala program- råd, 38 yrkesprogram där samverkan mellan skola och arbetsliv hanterades på annat sätt än i form av ett lokalt programråd, samt 29 yrkesprogram som saknade lokala programråd. En vanlig mötes- frekvens visade sig vara två till fyra möten per år. 
  
 De enkätsvar utredningen fått in är ojämnt fördelade mellan de tolv yrkesprogrammen. Utredningen har exempelvis fått in ett större antal svar från gymnasieskolor som erbjuder el- och energi- programmet, men bara enstaka svar från gymnasieskolor som er- bjuder hotell- och turismprogrammet. I viss mån avspeglar detta den faktiska andelen skolor som erbjuder dessa yrkesprogram. Men den stora skillnaden skulle också kunna bero på att flera av de gymnasieskolor som inte svarat saknar lokala programråd. 
  
 Uteblivna svar kan bero på att skolorna, vars svar inte var anonymiserade i undersökningen, inte har velat redovisa brister i en verksamhet som är förordningsreglerad. Detta skulle i så fall inne- bära att relationen mellan de som har och inte har lokala program- råd kan se ut på ett väsentligt annat sätt än i denna redovisning. 
  
 Svaren på utredningens enkätundersökning kan ändå anses in- dikera att det förekommer lokala programråd på många skolor. 
  
 28 Totalt inkom 88 svar varav 9 skolor uppgav att de inte hade något yrkesprogram. De skolorna finns av det skälet inte med i redovisningen. Det visade sig också att svar från fler skolenheter inom samma skola utgjordes av 4 svar av de 79 svar som kommit in. 
  
 131 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Vård och omsorg 
  
 20 
  
 4 1 
  
 VVS och fastighet 
  
 10 
  
 2 2 
  
 Restaurang och livsmedel 
  
 9 
  
 0 3 
  
 Naturbruk 
  
 6 
  
 3 
  
 2 
  
 Industritekniska 
  
 22 
  
 9 
  
 1 
  
 Hotell och turism 
  
 4 0 
  
 Hantverk 
  
 15 
  
 2 5 
  
 Handels och administration 
  
 12 
  
 3 
  
 7 
  
 Fordons och transport 
  
 27 
  
 6 0 
  
 El och energi 
  
 27 
  
 4 
  
 4 
  
 Bygg och anläggning 
  
 25 
  
 5 
  
 2 
  
 Barn och fritid 
  
 18 
  
 02 
  
 Programråd 
  
 Alternativ 
  
 Har ej programråd 
  
 Källa: Egen enkätundersökning. 
  
 Av enkätsvaren framgår att de svarande skolorna i hög utsträckning har lokala programråd för de mansdominerade yrkesprogrammen med väletablerade partsgemensamma branschorganisationer, exem- pelvis bygg- och anläggningsprogrammet. En förklaring till detta kan vara att väl organiserade branscher har en bättre möjlighet att vara närvarande på lokal nivå, och därför har lättare att hitta lokala representanter till skolornas lokala programråd. 
  
 Av svaren från skolor som erbjuder handels- och administra- tionsprogrammet framgår att drygt en tredjedel av de svarande skolorna saknar lokala programråd för detta yrkesprogram. Drygt en femtedel av skolorna med hantverksprogrammet respektive en fjärdedel av skolorna med restaurang- och livsmedelsprogrammet saknar ett lokalt programråd för dessa yrkesprogram. 
  
 Det fanns i enkäten möjlighet att uppge annan samverkan mel- lan skola och arbetsliv exemplifierat med eget nätverk som svars- alternativ. Cirka en fjärdedel av skolorna som erbjöd det industri- 
  
 132 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 tekniska programmet eller naturbruksprogrammet hade alternativ till lokala programråd. 
  
 Det finns i dag ingen reglering av vilka som bör ingå i ett lokalt programråd. För att få en bild av sammansättningen i de existeran- de lokala programråden ställde utredningen en följdfråga om vilka som deltar på möten med de inrapporterade lokala programråden. 
  
 I alla de lokala programråd som omfattas av undersökningen finns rektor och yrkeslärare representerade. Branschföreträdare och företagare finns representerade i de flesta programråden, liksom fackliga representanter och elever. Vissa skolor anger även att andra typer av aktörer finns representerade i de lokala programråden, ex- empelvis representanter från Arbetsförmedlingen och från univer- sitet eller högskolor. 
  
 Annan 
  
 22 
  
 Politiker 
  
 41 
  
 Studie-yrkesvägledare 
  
 48 
  
 Elev 
  
 72 
  
 Rangel, bitr. 
  
 100 
  
 Yrkeslärare 
  
 100 
  
 Facklig representant 
  
 74 
  
 Handledare 
  
 59 
  
 Företagare 
  
 93 
  
 Branschföreträdare 
  
 92 
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 70 
  
 80 
  
 90 
  
 100 
  
 Procent 
  
 Källa: Egen enkätundersökning. 
  
 133 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Studie- och yrkesvägledare är representerade i nästan hälften av programråden. 22 procent har uppgivit att man har andra deltagare än de som var givna i enkäten. Representanter från Arbetsförmed- lingen är relativt vanligt förekommande bland dessa deltagare. Från skolans egen organisation nämns representanter för gymnasie- särskolan och  
 APL-samordnare. 
  Utredningen drar slutsatsen att deltagarna i de lokala programråden varierar efter lokala förutsätt- ningar och behov. 
  
 Skolinspektionen fann i en kvalitetsgranskning av gymnasial lärlingsutbildning att de gymnasieskolor som granskades genom- gående hade inrättat lokala programråd för samverkan med arbets- livet.29 Men de lokala programråden hade enligt myndigheten kunnat spela en betydligt viktigare roll om företag och de olika branscherna varit mer delaktiga i processen. Det förekom i myn- dighetens granskning flera lokala programråd som fanns på pappret men egentligen saknade förutsättningar att fungera. 
  
 För att få en bild av den verksamhet som pågår inom råden upp- muntrade utredningen de gymnasieskolor som deltog i enkätunder- sökningen att skicka in protokoll från möten i de lokala program- råden. De protokoll från möten i lokala programråd som utred- ningen tagit del av visar att verksamheten i flera fall är både väl organiserad och dokumenterad. På många gymnasieskolor fyller de lokala programråden en viktig funktion för tillgång till och kvalitet i det arbetsplatsförlagda lärandet. Genom det lokala programrådet planerar skolan och arbetsplatserna innehåll och förläggning av elevernas arbetsplatsförlagda lärande. 
  
 De lokala programråden används också för att planera gemen- samma rekryteringsinsatser för att få elever i grundskolan intresse- rade av att välja det aktuella yrkesprogrammet. I protokollen finns också exempel på diskussioner om hur skolans utbud av program- fördjupningskurser och yrkesutgångar kan anpassas till de lokala arbetsmarknadsbehoven. Handledarutbildning samt utformning och bedömning av gymnasiearbetet är andra områden som diskuteras. 
  
 29 Skolinspektionen 2013. Gymnasial lärlingsutbildning – En kvalitetsgranskning av gymnasial lärlingsutbildning. I studien ingick 35 gymnasieskolor som erbjöd lärlingsutbildning inom bygg- och anläggningsprogrammet, fordons- och transportprogrammet, handels- och admi- nistrationsprogrammet samt vård och omsorgsprogrammet. 
  
 134 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 5.3Utredningens förslag till en stärkt struktur för samverkan 
  
 Mot bakgrund av de utmaningar som beskrivs i kapitlet bedömer utredningen att strukturen för samverkan mellan arbetsmarknaden och utbildningssystemet behöver stärkas. I figur 5.3 beskrivs den föreslagna strukturen schematiskt. I resterande del av kapitlet be- skrivs förslagen i detalj. 
  
 Källa: Egen bearbetning. 
  
 135 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 5.3.1Ett nationellt råd för yrkesutbildning ska inrättas 
  
 Utredningens förslag: Inom Skolverket ska det inrättas ett nationellt råd för yrkesutbildning som ett forum för samråd mellan myndigheter och arbetsmarknadens parter. Rådet ska samråda kring strategiska frågor om utveckling av yrkesutbild- ning och andra kompetensförsörjningsåtgärder som är relevanta för den långsiktiga nationella kompetensförsörjningen. Rådet ska även utgöra ett rådgivande organ till regeringen och ansva- riga myndigheter. 
  
 Skolverket ska ansvara för det nationella rådet för yrkes- utbildning. Ledamöterna till det nationella rådet för yrkesutbild- ning utses av regeringen för en period om tre år. 
  
 I Sverige saknas i dag en nationell institutionell nivå för samverkan mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden kring yrkes- utbildning. Sådan samverkan är vanlig i många andra länder, där den ofta vilar på en lång tradition av gemensamt ansvarstagande för yrkesutbildningens kvalitet. 
  
 Behovet av en övergripande, strategisk nivå med långsiktigt per- spektiv har påpekats av tidigare utredningar om gymnasieskolan, närmast Gymnasieutredningen och Nationella lärlingskommittén.30 Utredningen anser att detta behov kvarstår, och att det nu är läge att ta nästa steg för att främja samverkan mellan utbildningssyste- met och arbetsmarknadens parter. Utredningen föreslår därför ett övergripande nationellt råd för yrkesutbildning under ledning av Skolverket. Rådet ska utgöra ett efterfrågat forum för att diskutera den nationella kompetensförsörjningen över gränser mellan skol- former, myndigheter och politikområden. 
  
 30 SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola; SOU 2011:72. Gymnasial lärlingsutbildning – med fokus på kvalitet! 
  
 136 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 De nationella programråden kompletteras med en övergripande nivå för samverkan 
  
 Ett övergripande råd för yrkesutbildning kan avlasta de nationella programråden från de mer strategiska och politiska frågorna som de nationella programråden inte har inflytande över, och som i dag begränsar utrymmet för löpande utvecklingsfrågor. Sådana frågor behöver kunna behandlas på en högre organisatorisk nivå dit de nationella programråden ska kunna lyfta frågor som är för stora för det egna rådets arbete. 
  
 De nationella programråden behandlar visserligen också vissa strategiska frågor, såsom arbetsmarknadsetablering och utbild- ningar mot nya yrkesområden, men inom ramen för respektive yrkesprogram inom gymnasieskolan. Ett övergripande råd skulle tydliggöra detta syfte för de nationella programråden. Det skulle minska frustrationen hos de ledamöter som ser behov av att disku- tera frågor som gränsar till andra skolformer eller politikområden, och som i dag inte har ett lämpligt forum för detta. 
  
 Ett forum för diskussioner om den långsiktiga nationella kompetensförsörjningen 
  
 Bland många branschrepresentanter som utredningen haft kontakt med efterfrågas en övergripande struktur som kan täcka fler utbild- ningsområden och öka samverkan mellan myndigheter. Det efter- frågas ett forum för en samlad diskussion om de olika vägar in i yrkeslivet som omfattas av gymnasieskolans yrkesprogram, yrkes- utbildning för vuxna på gymnasial nivå, yrkeshögskolan och Arbets- förmedlingens arbetsmarknadsutbildningar. För de branschrepre- sentanter som är engagerade i yrkesutbildningen ses alla dessa delar av utbildningssystemet som viktiga förutsättningar för branschens kompetensförsörjning, vilket gör att de behöver kunna diskuteras som en helhet. 
  
 Utredningen ser även ett behov av mer utvecklade strukturer för samverkan mellan olika offentliga aktörer kring yrkesutbildning och andra former av kompetensförsörjning. Kompetensförsörjning berör andra politikområden utöver utbildningspolitik, såsom arbets- marknadspolitik och näringspolitik. Myndigheter och departement inom dessa politikområden behöver kunna mötas för strategiska 
  
 137 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 diskussioner. De bör därför också vara representerade i ett natio- nellt råd för yrkesutbildning. 
  
 Utredningen anser att det nationella rådet för yrkesutbildning bör ha relativt fria ramar, och föreslår därför ingen detaljerad regler- ing av rådets uppdrag. Rådet ska kunna sätta sin egen dagordning utifrån ledamöternas initiativ. Utredningen ser dock ett antal om- råden som kan bli föremål för rådets diskussioner: 
  
 Gränsdragningar mellan olika skolformer och olika vägar in på arbetsmarknaden. Ett exempel är gränsen mellan gymnasieskolans nationella yrkesprogram och yrkeshögskolans eftergymnasiala yrkesutbildningar. Ett annat exempel är hur Arbetsförmedlingens arbetsmarknadsutbildningar och den yrkesinriktade kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå kan komplettera varandra. 
  
 Frågor som rör utveckling av gymnasieskolans nationella yrkes- program. Ett exempel är diskussioner om nya yrkesområden och hur dessa kan beredas plats inom gymnasieskolan. Det kan också handla om programöverskridande yrkesområden som har bäring på ett antal olika nationella yrkesprogram. Ett exempel på ett sådant yrkesområde är automation som ingår i el- och energi- programmet, industritekniska programmet, VVS- och fastighets- programmet samt restaurang- och livsmedelsprogrammet. 
  
 Frågor som rör tillämpning av den nationella referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (NQF). 
  
 Frågor som rör olika arbetsmarknadspolitiska insatser med yrkesutbildningsinnehåll och hur dessa insatser förhåller sig till varandra. 
  
 Frågor om jämställdhet och likabehandling för att minska den starka könsuppdelningen mellan yrkesutbildningar. 
  
 Resultat av nya undersökningar och statistik, såsom Skolverkets statistik över antagning till gymnasieskolans yrkesprogram och Arbetsförmedlingens prognoser för arbetsmarknadens utveck- ling. 
  
 138 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Rådets sammansättning 
  
 Det nationella rådet för yrkesutbildning bör bestå av representan- ter från arbetsmarknadens parter, myndigheter och departement. Respektive organisation nominerar en kandidat som formellt utses av regeringen. Representanter från departement bör vara adjunge- rade. Utredningen föreslår följande representation: 
  
 Rådets relation till de nationella programråden kommer att behöva tydliggöras närmare. Hur en sådan relation ska utformas bör be- stämmas i de regleringar eller riktlinjer som utredningen föreslår ska utvecklas i dialog mellan Skolverket och de nationella program- rådens ledamöter. Utgångspunkten bör vara att det nationella rådet arbetar med övergripande, strategiska och systemförbättrande frå- gor som rör yrkesutbildningsområdet, oavsett skolform. De natio- nella programråden förutses arbeta både operativt och strategiskt men inom ramarna för respektive yrkesområde som yrkesprogram- met utbildar mot. 
  
 139 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Tidigare förslag om ett nationellt råd för yrkesutbildning 
  
 I Gymnasieutredningens betänkande föreslogs att ett nationellt råd för utveckling av gymnasieskolan skulle inrättas.31 Rådet skulle vara knutet till Skolverket och vara rådgivande i strategiska utvecklings- frågor och också ha initiativrätt. En funktion för det nationella rådet för utbildning var att ta emot de nationella programrådens beredningsarbete för att sedan i sin rådgivande funktion yttra sig till Skolverket. 
  
 I den efterföljande propositionen fanns inte förslaget om ett nationellt råd för utbildning med.32 Regeringen menade att för- slaget skulle innebära en otydlig styrning och oklar rollfördelning om ett råd inom myndigheten lett av generaldirektören skulle yttra sig över myndighetens förslag och rapporter. Det ansågs även för byråkratiskt och kostsamt, och samverkan med arbetslivet fick i stäl- let bli en del av Skolverkets reguljära arbete. Utredningen menar att detta nu har prövats, men inte visat sig fylla behovet av en över- gripande strategisk diskussion om yrkesutbildning. 
  
 Behovet av en mer strategisk nivå har även uppmärksammats i andra sammanhang. Den nationella lärlingskommittén pekade på behovet av ett mer övergripande, strategiskt organ.33 I kommitténs slutbetänkande föreslogs att ett nationellt råd för kvalitetssäkring av yrkesutbildningen skulle inrättas i samband med att lärlings- kommittén avvecklades. 
  
 Liknande tankar fanns också i den departementsutredning inom Utbildningsdepartementet som 2013 arbetade med arbetsplats- förlagt lärande i gymnasie- och gymnasiesärskolan.34 Departements- utredningen såg ett behov av en nationell delegation med uppdrag att verka myndighetsövergripande för all yrkesutbildning. Förutom att stödja implementeringen av gymnasiereformen från 2011 tänkte man sig att en sådan delegation skulle utveckla en nationell strategi för all yrkesutbildning där principiella och strukturella frågor skulle kunna diskuteras över departements- och myndighetsgränser. 
  
 31SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola. s. 328. 
  
 32Prop. 2008/09:199. Högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan. 
  
 33SOU 2011:72. Gymnasial lärlingsutbildning – med fokus på kvalitet! 
  
 34Utbildningsdepartementet (2014). Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagt lärande inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. 
  
 140 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 5.3.2De nationella programrådens funktion inom Skolverket ska förtydligas 
  
 Utredningens förslag: De nationella programrådens funktion ska förtydligas och regleringen ska samlas i en förordning. 
  
 Av regleringen ska framgå följande: 
  
 1.De nationella programråden ska utgöra rådgivande organ inom Statens skolverk och bistå Skolverket i arbetet med att ut- veckla yrkesutbildningen i gymnasieskolan, gymnasiesärskolan, kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå och särskild ut- bildning för vuxna på gymnasial nivå. 
  
 2.Det ska finnas ett nationellt programråd för varje natio- nellt yrkesprogram som finns i gymnasieskolan. Yrkesutbild- ningen inom gymnasiesärskolan, kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå och särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå fördelas på lämpligt programråd. 
  
 3.Statens skolverk beslutar, efter att ha hört det nationella rådet för yrkesutbildning, vilka branschorganisationer som ska vara representerade med ledamöter i det nationella programrådet. Ledamöterna ska företräda yrkesområden som det nationella yrkesprogrammet utbildar till. Skolverket får även utse leda- möter som representerar yrkesområden som saknar bransch- organisation. Ledamöterna utses för en period om tre år. Branschorganisationen utser en ledamot att företräda organisa- tionen i rådet och ersättare. En ordförande och en vice ord- förande, som utses av ledamöterna, ska leda rådets arbete. 
  
 4.De nationella programråden ska särskilt bistå Statens skol- verk i analyser av följande områden: a) utvecklingsbehovet inom yrkesutbildningen mot bakgrund av utvecklingen inom yrkes- 
  
 områdena och behovet av utbildning inom nya områden, b) elevernas etablering på arbetsmarknaden efter avslutad yrkes- utbildning, och c) kvaliteten i det arbetsförlagda lärandet. 
  
 5.I regleringen ska hänvisningar göras till bestämmelser i andra författningar som reglerar programrådens roll. 
  
 6.Skolverket ska i samråd med de nationella programrådens ledamöter utarbeta riktlinjer för hur arbetet i råden ska bedrivas. Riktlinjerna ska även förtydliga hur rådens rekommendationer ska hanteras inom Skolverket. 
  
 141 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredningens bedömning: För att programrådens operativa arbete ska underlättas och utgöra en integrerad del av Skol- verkets verksamhet bör myndigheten se över sin organisation och överväga om ett kansli för det nationella rådet för yrkes- utbildning och de nationella programråden bör inrättas inom myndigheten. 
  
 Utredningen har fått i uppdrag att analysera förutsättningarna för att förstärka de nationella programrådens roll i utvecklingen av den gymnasiala yrkesutbildningen. Det är utredningens slutsats att Skolverket såväl som ledamöterna i de nationella programråden be- höver långsiktiga förutsättningar för att en samsyn kring de natio- nella programrådens roll och arbetssätt ska kunna nås. 
  
 Yrkesutbildning är en samproduktion mellan utbildningssyste- met och arbetslivet, och de nationella programråden är ett sätt att institutionalisera detta gemensamma ansvar. Utredningens för- hoppning är att den stärkta struktur för samverkan som föreslås i kapitlet kommer tydliggöra det gemensamma uppdraget och leda till ett mer konstruktivt arbete. 
  
 En del arbete kvarstår fortfarande med att utarbeta konkreta riktlinjer och rutiner för arbetet inom de nationella programråden samt deras relation till det föreslagna nationella rådet för yrkes- utbildning. Dessa detaljer anser utredningen bör utarbetas gemen- samt mellan Skolverket och ledamöterna i de nationella program- råden. 
  
 Råden ska ha tydliga och långsiktiga förutsättningar 
  
 Det är utredningens uppfattning att de nationella programråden till stor del fungerar väl som forum för samverkan. Men samverkan genom de nationella programråden skulle främjas av ett tydligare och mer långsiktigt ramverk som understryker de nationella pro- gramrådens betydelse för Skolverkets löpande arbete. 
  
 Regleringen av de nationella programråden har inte bara Gross verket som målgrupp. Det är minst lika viktigt att de bransch- organisationer som nominerar representanter till råden har möjlig- het att få en tydlig bild av rådens roll. Utredningen föreslår därför 
  
 142 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 att de nationella programrådens uppdrag ska tydliggöras och regle- ras i en ny förordning. 
  
 Det årliga redovisningskrav för Skolverkets arbete med de natio- nella programråden som sedan 2010 upprepats i myndighetens regleringsbrev ska i stället regleras i den nya förordningen. I för- ordningen ska också finnas en hänvisning till de uppgifter som de nationella programråden har enligt gymnasieförordningen och andra förordningar. 
  
 Skolverket konstaterar i den senaste redovisningen av arbetet med de nationella programråden att programrådens inflytande i stort sett är begränsat till att vara rådgivande i Skolverkets uppdrag från regeringen.35 Detta får bland annat konsekvensen att råden ofta kommer in sent i beslutsprocesser, vilket leder till att leda- möterna inte upplever sig ha reellt inflytande över myndighetens arbete. Till viss del beror detta på regeringens generella styrning av Skolverket, vilken präglas av många kortare regeringsuppdrag. En bidragande faktor är att de nationella programråden i dag bara arbe- tar under sittande möte, och i princip inte existerar mellan mötena. 
  
 För att stärka de nationella programrådens roll för samverkan mellan arbetsmarknaden och utbildningssystemet behöver reger- ingens styrning bli mindre inriktad på avstämning av enskilda re- geringsuppdrag och mer tydlig med att de nationella programråden ska vara en långsiktig del av Skolverkets löpande utvecklingsarbete. Skolverket måste å sin sida betrakta de nationella programråden som något mer än en grupp rådgivare som kallas in vid några tillfäl- len per år för att lämna synpunkter på givna frågeställningar. 
  
 Ledamöterna ska väljas på organisationsmandat 
  
 Utredningen föreslår att Skolverket, efter att ha hört det nationella rådet för yrkesutbildning, ska utse de branschorganisationer som ska vara representerade i de nationella programråden. Dessa kan vara nationella arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, parts- gemensamma branschorganisationer, eller andra intresseorganisa- tioner med relevans för programmens yrkesområden. Dessa organi- 
  
 35 Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet, s. 5. 
  
 143 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 sationer ska i sin tur nominera en representant som Skolverket utser till ledamot i det aktuella nationella programrådet. 
  
 Eftersom alla yrkesområden som gymnasieskolan utbildar mot inte har välorganiserade branschorganisationer ska Skolverket också ha möjlighet att utse ytterligare, kompletterande ledamöter för att täcka in dessa yrkesområden. Detta gäller även representanter för myndigheter som kan vara relevanta för det specifika yrkespro- grammet. Förändringen av ledamöternas mandat bör införas inför de nationella programrådens nästa mandatperiod som börjar 1 juli 2016. 
  
 Karaktären på de frågor som behandlas i de nationella program- råden är både operativa och strategiska. Operativa frågor är exem- pelvis utvecklingen av gymnasiearbetet eller handledarutbildningen. Strategiska frågor är exempelvis utveckling av utbildningsutbud och innehåll, behovsanalys av utbildning inom nya yrkesområden och analys av arbetsmarknadsbehoven. Skolverket har hittills låtit organisationer nominera ledamöter, men formellt tillsatt dem på personliga mandat. Det personliga mandatet bygger på individernas egna kunskaper och erfarenheter, vilket kan vara passande för mer operativa uppdrag. För strategiska frågor krävs dock att leda- möterna kan representera ett yrkesområde på arbetsmarknaden, och därmed ansvara för att bidra med välförankrade underlag till Skolverkets utvecklingsarbete. 
  
 Utredningens erfarenhet är att de flesta av ledamöterna i de nationella programråden i praktiken ser sig som företrädare för en branschorganisation. Med det bär ledamöterna i praktiken med sig ett bredare mandat än vad som ryms i det nuvarande personliga mandatet. I dag är det dock svårt för en utomstående att se vilka intressen som är representerade i de nationella programråden. Ett erkännande av att ledamöterna representerar branschorganisationer skulle därför stärka de nationella programrådens legitimitet. Med organisationsmandat får programrådets synpunkter mer strategisk vikt gentemot såväl myndigheter som huvudmän och skolor. 
  
 Organisationsmandatet innebär att ledamöterna inte bara ska föra fram uppfattningar som är förankrade i sina respektive orga- nisationer som ett bidrag i programrådsarbetet. Organisations- mandatet innebär även att ledamöterna ska informera om program- rådets arbete i den egna organisationen. Mycket av det som avhand- las i de nationella programråden kan inte enbart påverkas inom utbildningssystemet utan förutsätter arbetslivets aktiva medverkan. 
  
 144 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Branschorganisationerna har därmed ett ansvar att kommunicera vilka förväntningar som ställs på företagen eller arbetsplatserna för att bidra till en bra yrkeutbildning. Ett exempel är samverkan i de lokala programråden. Branschrepresentanter i de nationella program- råden är viktiga aktörer för att uppmuntra lokala medlemsorganisa- tioner att bli mer aktiva i de lokala programråden. 
  
 Behovet av kontinuitet är något som har ansetts vara viktigt i de nationella programrådens arbete. Enligt Skolverket har personliga mandat bidragit till kontinuitet i programrådens arbete eftersom samma individer deltar i mötena. En brist som uppstår är de gånger en representant inte kan delta på grund av förhinder, och supplean- ter inte existerar. Med ett förändrat mandat som utgår från organi- sationsrepresentation är det motiverat att även utse en suppleant för ordinarie ledamot. Med en sådan ordning åligger det organisa- tionerna själva att säkerställa att deras representanter är uppdate- rade i de frågor som är aktuella i programrådsarbetet. 
  
 Med ökat inflytande följer ökat ansvar. Därför föreslår utred- ningen också att de nationella programrådens ledamöter sinsemellan ska utse en ordförande och en vice ordförande. Tillsammans med ansvarig tjänsteman från Skolverket utgör dessa programrådets arbetsutskott med uppgift att förbereda och leda programråds- mötena och följa upp de beslut som fattats. 
  
 De nationella programråden ska även tillgodose mindre branschers perspektiv 
  
 Av utredningens enkät framgår att åsikter om programrådens arbete i viss utsträckning skiljer sig åt mellan ledamöter som representerar mindre respektive större branscher. De mindre branscherna är mer uttryckligen nöjda med implementeringen av den nya gymnasie- skolan och i vilken utsträckning som branschens synpunkter till- godosetts. Flera svarande är också nöjda med den breda represen- tationen. Det är viktigt att den breda representationen tillgodoses även när ledamöterna framöver utses på organisationsmandat. 
  
 Precis som i dag kommer alla relevanta branschorganisationer inte att kunna representeras samtidigt i de nationella programråden eftersom råden då skulle bli för stora för att kunna arbeta effektivt. Sannolikt kommer representationen därför att behöva variera något mellan olika mandatperioder för att så många perspektiv som möj- 
  
 145 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 ligt ska kunna höras. Det blir Skolverkets uppdrag att i samråd med det nationella rådet för yrkesutbildning se till att representationen i de nationella programråden varieras. 
  
 Råden kan också behöva bredda perspektiven i diskussionerna på andra sätt, exempelvis när det gäller skolans vardag eller kopp- lingen mellan gymnasieskolan och yrkeshögskolan. Ett sätt är att programråden adjungerar personer som kan tillföra andra perspek- tiv, såsom skolledare, lärare eller representanter för utbildnings- anordnare inom yrkeshögskolan. 
  
 På konferensen om de nationella programrådens utveckling den 27 april 2015 framfördes flera förslag på hur programråden kan till- varata intressen som inte är direkt representerade inom program- råden. Remissförfarande, yrkeskonferenser arrangerade av program- råden och digitala arenor var några förslag som framfördes och som kan inspirera i det fortsatta utvecklingsarbetet. 
  
 De nationella programrådens arbete ska bedrivas enligt riktlinjer 
  
 Utredningen föreslår att Skolverket får i uppdrag att i samarbete med de nationella programrådens ledamöter utarbeta riktlinjer för rådens arbete. 
  
 I utredningens kontakter med de nationella programrådens leda- möter har det framkommit synpunkter om bristande rutiner och arbetssätt. Uppfattningarna skiljer sig åt mellan de olika program- råden. Det finns dock en generell önskan om ökat inflytande över dagordningen, bättre rutiner kring hantering av mötesprotokoll, bättre underlag till programrådsarbetet och en bättre återkoppling av vilka effekter programrådens bidrag får i olika sakfrågor. 
  
 En del arbete kvarstår med att utarbeta konkreta riktlinjer och rutiner för arbetet inom de nationella programråden samt deras relation till det föreslagna nationella rådet för yrkesutbildning. Ut- redningen ser en poäng i att dessa detaljer utarbetas gemensamt mellan Skolverket och ledamöterna i de nationella programråden. Riktlinjerna bör beskriva de olika organens mandat och ansvars- fördelning, samt innehålla en arbetsordning för arbetet i råden och relationen till Skolverkets övriga organisation. De norska erfaren- heterna av att utarbeta riktlinjer för Utdanningsdirektoratets fag- lige råd kan användas som förebild i detta arbete (se bilaga 6). 
  
 146 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Under utredningens diskussion med de tjänstemän inom Skol- verket som arbetar med de nationella programråden framfördes en oro för att den branschorganisation vars representant väljs till ord- förande skulle kunna få utökat inflytande över dagordningen. Detta skulle kunna medföra ett assymmetriskt maktförhållande mellan olika ledamöter. Riktlinjer som bildar ett ramverk för program- rådets arbete framfördes som en förutsättning för eventuella för- ändringar av programrådens uppdrag och mandat. 
  
 För att de nationella programråden ska kunna hantera strate- giska frågor om utvecklingsbehov inom yrkesutbildningen mot bakgrund av utvecklingen inom respektive yrkesområde behöver ledamöterna kunna få tillgång till statistik och annat underlag om yrkesprogrammen och yrkesprogrammens elever. Skolverket kan behöva inrätta ett kansli eller liknande stödfunktion inom myndig- heten för att sköta rådens löpande verksamhet och att trygga att råden existerar även mellan mötena. De norska erfarenheterna av utvecklingen av en liknande organisation kan då tas tillvara. 
  
 I februari 2015 fattade generaldirektören för Skolverket beslut om en organisationsöversyn. Syftet med uppdraget är att försöka hitta en mer ändamålsenlig organisation och utveckla ett effektivare arbetssätt inom Skolverket. Enligt tidplanen ska ett organisations- förslag presenteras i slutet av november 2015. Utredningen har tagit underhandskontakter med Skolverkets utredare för att infor- mera om att det finns förslag i utredningen som kan komma att på- verka Skolverkets organisation och arbetssätt. 
  
 Råden ska ha ett helhetsperspektiv på gymnasial yrkesutbildning 
  
 Yrkesinriktad vuxenutbildning utgår från gymnasieskolans kurs- planer och vänder sig till samma arbetsmarknad som gymnasie- skolans yrkesprogram. Utredningen har konstaterat att gymnasie- skolans yrkesprogram i de flesta fall inte lyckas attrahera elever i den omfattning som motsvarar arbetsmarknadens behov. Det är därför naturligt att de frågor som har bäring på utvecklingen av yrkesutbildningen på gymnasial nivå hanteras i samma samman- hang. Det ger synergieffekter och bättre förutsättningar att arbeta med matchnings- och dimensioneringsfrågor. 
  
 147 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredningen har konstaterat att vuxenutbildningen i dag ingår i de nationella programrådens arbete. Utredningen bedömer att det är en ordning som bör behållas och utvecklas som en integrerad del av programrådens arbete. Råden ska även behandla frågor som rör yrkesinnehållet i gymnasiesärskolans nationella program, samt i sär- skild utbildning för vuxna på gymnasial nivå. 
  
 5.3.3Samverkan mellan Skolinspektionen och arbetsmarknadens parter ska utvecklas 
  
 Utredningens förslag: Skolinspektionen ska få i uppdrag att undersöka hur risk- och väsentlighetsbedömning för regelbun- den tillsyn kan utvecklas för att i större utsträckning upptäcka brister i yrkesinnehållet inom gymnasieskolans yrkesprogram. 
  
 Skolinspektionen ska också undersöka om myndigheten kan ta hjälp av branschorganisationer som kvalitetssäkrare vid eta- bleringskontroller och tillsyn av huvudmän och gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram. I arbetet med dessa uppdrag ska Skolinspektionen samråda med Skolverkets nationella program- råd. 
  
 De nationella programråden samlar representanter för de yrkes- områden som gymnasieskolan utbildar mot. De utgör en unik resurs som i dag inte används i Skolinspektionens tillståndsgivning och tillsyn av gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram. Utred- ningens bedömning är att yrkesutbildningens kvalitet skulle vinna på att även Skolinspektionen använder de nationella programråden för samverkan med arbetsmarknadens parter. 
  
 Flera branschorganisationer har riktat kritik mot att gymnasie- skolor kan bedriva yrkesutbildning med bristande förutsättningar. Exempel på brister kan vara otillräckliga lokaler, ålderdomlig ut- rustning eller utrustning som inte är anpassad för undervisning, brist på material samt lärare utan tillräcklig yrkeskompetens. Flera ledamöter har lyft sådana brister i de nationella programråden. Även vid de skolbesök som utredningen gjort har en del gymnasie- skolor uppvisat utrustning eller lokaler som enligt utredningens be- dömning inte möter grundläggande krav på en bra yrkesutbildning. Utredningen har bland annat träffat yrkeslärare på fordons- och 
  
 148 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 transportprogrammet som behövt ta med sig verktyg hemifrån för att skolan saknar nödvändigt undervisningsmaterial. Utredningen har även sett undervisningskök på restaurang- och livsmedelspro- grammet med utrustning som inte är anpassad för storkök. Med de urvalsmetoder Skolinspektionen använder sig av i dag kan det vara svårt att upptäcka sådana brister. 
  
 Utredningen föreslår att Skolinspektionen får i uppgift att under- söka om, och i så fall hur, myndigheten kan få stöd av bransch- organisationer i utvecklingen av sin regelbundna tillsyn av gymnasie- skolor som erbjuder yrkesprogram. 
  
 Riskbedömning inför regelbundna tillsyn 
  
 I den regelbundna tillsynen kontrollerar Skolinspektionen att huvudmannen och skolan följer skollagen, förordningar och läro- planer. I examensmålen för flera av gymnasieskolans yrkesprogram ingår mål om att utbildningen ska ge eleverna kunskaper om moder- na eller tidsenliga metoder, verktyg och hjälpmedel.36 Examens- målen innehåller också ofta mål om att eleverna ska få kunskaper om arbetsmiljö och säkerhet. 
  
 Sedan januari 2015 tillämpar Skolinspektionen en mer behovs- baserad urvalsmetod för sin regelbundna tillsyn. Myndigheten be- söker alla huvudmän, men prioriterar i sina skolbesök de skolor där en hög andel elever riskerar att inte få den utbildning de har rätt till. Riskanalysen görs till stor del baserad på elevernas studieresul- tat i nationella prov, men även den årliga skolenkäten och huvud- männens ekonomi kan ingå. Skolor där eleverna inte når målen är mer sannolika att få besök från myndighetens inspektörer. 
  
 Nationella prov genomförs inte i yrkesämnen. Därför kommer Skolinspektionens riskanalys inte fånga upp skolor där eleverna når målen i gymnasiegemensamma ämnen men inte i yrkesämnen. Riskanalysen kommer inte heller fånga upp skolor där eleverna når målen i yrkesämnen men undervisas i omoderna tekniker, med undermålig utrustning, eller med farliga metoder. Myndigheten be- höver därför utveckla kompletterande metoder för att identifiera risker för kvalitetsbrister i yrkesutbildning. Utredningen anser att 
  
 36 Förordning (2010:14) om examensmål för gymnasieskolans nationella program. 
  
 149 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 detta bäst görs i dialog med branschrepresentanter för de yrkes- områden som gymnasieskolan utbildar mot, och föreslår därför att Skolinspektionen ska samråda med Skolverkets nationella program- råd i denna fråga. 
  
 Kvalitetssäkring i tillsyn och etableringskontroller 
  
 En enskild huvudman som vill starta en fristående skola ansöker om tillstånd för detta hos Skolinspektionen. En etableringskontroll görs på alla nya fristående skolor under våren eller sommaren innan de startar sin verksamhet för att säkerställa att den planering som presenterats i ansökan genomförs. Mellan fyra till sex månader efter det att skolan startat sin verksamhet görs en förstagångs- tillsyn för att kontrollera att skolan och huvudmannen arbetar utifrån lagar och regler. 
  
 I myndighetens regionala organisation finns ett antal personer som vid behov kan fungera som kvalitetssäkrare. Inspektörerna kan ta hjälp av dessa kvalitetssäkrare i etableringskontrollen. Oftast gäller det olika juridiska frågor och metodkompetens, men det kan också handla om pedagogisk kompetens. Kvalitetssäkrarna kan bi- dra med generell kompetens kring yrkesutbildning och vilka kurser som kan innebära riskmoment exempelvis ur arbetsmiljöhänsyn. Kvalitetssäkrarna och inspektörerna är dock inte längre yrkesverk- samma personer, och kan därför ha svårt att hålla sig uppdaterade kring teknikutveckling och andra förändringar inom yrket. 
  
 Gymnasieskolans yrkesprogram omfattar totalt 41 olika natio- nella inriktningar och en stor mängd mycket specialiserade kurser i yrkesämnen. Det är förståeligt att Skolinspektionens inspektörer inte kan ha ingående och uppdaterade kunskaper om alla dessa yrkesområden och vad som krävs för att utveckla goda yrkeskun- skaper inom dem. Samtidigt finns branschorganisationer som mer än gärna erbjuder sin kompetens för att bistå myndigheten i be- dömningar av lokalers ändemålsenlighet, utrustningens skick och yrkeslärarnas kompetens. Utredningen föreslår därför att myndig- heten får i uppdrag att undersöka om, och i så fall hur, myndig- heten kan ta hjälp av branschorganisationer som kvalitetssäkrare i tillståndsgivning och tillsyn. 
  
 150 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Bedömningsunderlag för tillsyn av gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram 
  
 Skolinspektionens regelbundna tillsyn utgår från myndighetens be- dömningsunderlag. Bedömningsunderlagen ser olika ut beroende på vilken skolform som ska granskas och på vilken nivå granskningen görs. Bedömningsunderlagen för huvudmannanivån beskriver vik- tiga områden i huvudmannens ansvar. Bedömningsunderlagen för skolenhetsnivå beskriver de bedömningar som Skolinspektionens inspektörer ska göra vid tillsyn av skolenheter. 
  
 Skolinspektionen fick i regleringsbrevet för 2012 i uppdrag att redovisa de insatser som genomförts när det gäller metodutveck- ling för tillsyn och kvalitetsgranskning av gymnasial yrkesutbild- ning. Uppdraget resulterade dels i en kvalitetsgranskning av under- visningen på yrkesprogrammen, och dels i en uppdatering av det bedömningsunderlag som myndigheten använder vid tillsyn av huvudmän och gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram. 
  
 Bedömningsunderlaget för yrkesprogram skiljer sig nu från be- dömningsunderlaget för högskoleförberedande program genom att det i högre utsträckning innehåller frågor om det arbetsplats- förlagda lärandet och även inkluderar arbetsplatsbesök. I övrigt be- dömde Skolinspektionen att de metoder som myndigheten huvud- sakligen använder i regelbunden tillsyn, det vill säga dokument- studier, analys av statistik, Skolenkäten och intervjuer, är ändamåls- enliga också för granskning av yrkesprogram. Förutsättningar för skolförlagd undervisning i yrkesämnen ingår indirekt i granskning- en av huvudmannens regelbundna kvalitetsarbete och vilka resurser rektor har för att hålla god kvalitet i utbildningen. 
  
 Utredningen konstaterar att Skolinspektionens bedömnings- underlag för tillsyn av gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram inte innehåller frågor om skolans lokala programråd. Enligt gym- nasieförordningen ska det för yrkesprogrammen i gymnasieskolan finnas ett eller flera lokala programråd för samverkan mellan skola och arbetsliv.37 Lokala samverkan mellan skolan och den omgivan- de arbetsmarknaden har avgörande betydelse för utbildningens kva- litet, inte minst när det gäller planering av elevernas arbetsplats- förlagda lärande. Frågor om lokala programråd har dock fallit bort i 
  
 37 1 kap. 8 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 151 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 gallringen av frågor som inspektörerna ska ställa vid tillsyn av gym- nasieskolor med yrkesprogram. 
  
 Utredningen inser att myndighetens metoder för tillsyn inte är något som regeringen styr i detalj. Regeringen bör dock i sin myn- dighetsdialog understryka vikten av att frågor om den lokala sam- verkan genom lokala programråd ingår i Skolinspektionens tillsyn. 
  
 Myndigheten för yrkeshögskolan utövar tillsyn och granskar kva- liteten i utbildningar inom yrkeshögskolan. Myndigheten tar fram kvalitetskriterier och kvalitetsindikatorer i samråd med berörda in- tressenter från arbetslivet och intresseorganisationer.38 Myndigheten strävar efter att använda extern ämnes- och yrkesexpertis som stöd i sin granskningsverksamhet. Skolinspektionen kan igenomförandet av uppdraget ta tillvara de lärdomar som gjorts i detta arbete. 
  
 5.3.4De lokala programråden ska inte regleras ytterligare 
  
 Utredningens bedömning: Utredningen bedömer att ytterligare reglering av de lokala programråden inte är ändamålsenligt. 
  
 En väl fungerande lokal samverkan mellan skola och arbetsmarknad är avgörande för yrkesutbildningens kvalitet. De lokala program- råden är viktiga för planering av det arbetsplatsförlagda lärandet och för att anpassa utbildningsinnehållet efter de kompetenser som efterfrågas på den lokala arbetsmarknaden. 
  
 Hur den lokala samverkan ser ut varierar mellan gymnasieskolor och mellan yrkesprogram. Många gymnasieskolor har svårt att få representanter från arbetsmarknaden att engagera sig i de lokala programråden. På andra håll fungerar det enligt utredningens er- farenheter mycket bra. 
  
 Det är utredningens slutsats att det är uppföljande och stödjan- de åtgärder, snarare än ytterligare reglering, som krävs för att stärka den lokala samverkan genom de lokala programråden. Utredningen lägger därför i kapitel 6 ett förslag om statsbidrag för utveckling av regionala stödfunktioner för lokal samverkan. Detta bidrag kan sökas av branschorganisationer för att öka kapaciteten att samverka med gymnasieskolor. 
  
 38 MYH 2015. Strategi för kvalitetsgranskning av yrkeshögskoleutbildningar. 
  
 152 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 De lokala programråden är inte reglerade i detalj 
  
 De lokala programråden regleras i gymnasieförordningen. För yrkesprogrammen ska det finnas ett eller flera lokala programråd för samverkan mellan skola och arbetsliv.39 
  
 I gymnasiepropositionen gjordes bedömningen samverkan mel- lan skola och arbetsliv är avgörande för att utveckla yrkesutbild- ningens kvalitet.40 Regeringen ville dock inte närmare reglera sam- verkan, då man ansåg att behov och förutsättningar för en sådan samverkan varierar i de olika kommunerna. Däremot angavs exem- pel på de lokala programrådens uppgifter, såsom att bistå huvud- mannen i frågor kring det arbetsplatsförlagda lärandet. Även med- verkan vid utformning och bedömning av gymnasiearbeten i sam- band med yrkesexamen ansågs vara en lämplig uppgift för de lokala programråden. 
  
 Det lokala programrådets uppgifter eller vilka som bör ingå i de lokala programråden finns inte närmare angivet eller reglerat. Gym- nasieförordningen anger dock några tillfällen då det lokala pro- gramrådet ska höras. När en huvudman eller skola inte lyckas få till stånd arbetsplatsförlagt lärande på grund av omständigheter som inte gått att råda över kan motsvarande utbildning förläggas till skolan. Innan huvudmannen fattar ett sådant beslut ska samråd ske med det lokala programrådet.41 En annan reglering berör en huvud- mans ansökan om att godkänna en utbildning som särskild variant. Om ansökan berör ett yrkesprogram ska ett yttrande från aktuellt lokalt programråd bifogas till ansökan.42 
  
 De lokala programråden ser olika ut 
  
 Trots att det enligt gymnasieförordningen ska finnas ett eller flera lokala programråd för yrkesprogrammen i gymnasieskolan finns uppgifter som tyder på att detta inte efterlevs. Det finns dock inga tillförlitliga uppgifter om hur stor andel av de gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram som har lokala programråd. 
  
 391 kap. 8 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 40Prop. 2008/09:199. 
  
 414 kap. 13 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 425 kap. 6 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 153 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Resultaten av utredningens enkätundersökning om lokala pro- gramråd tyder på att förekomsten av lokala programråd varierar mellan yrkesprogrammen. Utredningen har uppgifter om mycket väl fungerande lokala programråd men även alternativa former som tillkommit av skäl som troligtvis är lokalt betingade. 
  
 Av utredningens enkätundersökning om lokala programråd fram- går att relevanta aktörer är relativt väl företrädda, även om det finns förbättringspotential. Av enkätundersökningen framgår även att det finns en stor variation av vilka aktörer som är representerade i lokala programråd. 
  
 Utredningens genomgång av mötesprotokoll från lokala pro- gramråd visar att elevernas arbetsplatsförlagda lärande ofta diskute- ras. Diskussioner berör till exempel planering, arbetsmiljö, samt be- dömning och utvärdering i samband med arbetsplatsförlagt lärande. Andra vanligt förekommande teman på lokala programrådsmöten är planering av gemensamma aktiviteter, lokala arbetsgivares behov av utbildning, och utformning av gymnasiearbetet. 
  
 De lokala programråden ska inte regleras ytterligare 
  
 I utredningens direktiv ingår att ta ställning till om de lokala pro- gramråden behöver regleras ytterligare. Önskemål om tydligare re- glering av de lokala programrådens arbete är också något som leda- möterna i de nationella programråden framfört, både till Skolverket och i den enkät som utredningen genomfört.43 Av Skolverkets sam- lade redovisning och analys inom yrkesutbildningsområden fram- går att den lokala programrådsverksamheten behöver utvecklas.44 Skolverket bedömer att det behövs statligt stöd för detta, bland annat i form av tydligare reglering. 
  
 Utredningens erfarenheter är att där lokala programråd finns på plats så fungerar de ofta väl. Relevanta aktörer är representerade, och diskussioner förs om arbetsplatsförlagt lärande, rekrytering av nya elever och utbildningens innehåll – frågor som är viktiga för yrkesutbildningens matchning mot den lokala arbetsmarknaden. 
  
 43Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. 
  
 44Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. 
  
 154 
  
 SOU 2015:97 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 Utredningen bedömer, i enlighet med vad som anfördes när lokala programråd inrättades, att lokala förutsättningar och behov varierar i allt för stor utsträckning för att en reglering av de lokala programrådens sammansättning och arbete ska vara ändamålsenlig. Med tanke på att lokala programråd ibland helt saknas skulle det inte vara säkert att en mer detaljerad reglering skulle få någon reell effekt. Det mest prioriterade bör därför vara att få lokal samverkan på plats där den i dag saknas. Det är uppföljande och stödjande åt- gärder, snarare än ytterligare reglering, som krävs för att stärka den lokala samverkan genom de lokala programråden. 
  
 Utredningen anser att de lokala programråden skulle stärkas av att fler nationella branschorganisationer utvecklar regionala stöd- funktioner för samverkan mellan skola och arbetsmarknad på lokal nivå. Den regionala nivån är viktig för kommunikation mellan de lokala representanterna och den nationella branschorganisationen. 
  
 Källa: Egen bearbetning. 
  
 155 
  
 Nationella och lokala programråd 
  
 SOU 2015:97 
  
 Av utredningens enkät till ledamöterna i de nationella program- råden framgår att bristande kunskap om och bristande relationer till de lokala programråden är något som bekymrar flera bransch- representanter. Avståndet mellan nationell och lokal nivå och an- talet lokala programråd är för stort för att en regelbunden kontakt ska kunna upprätthållas. Med hjälp av den regionala nivån kan er- farenheter om brister i utbildningen samlas in och rapporteras upp- åt i organisationen. Den kan också kanalisera nya nationella policys och metodutveckling från den nationella nivån ner till den lokala nivån. 
  
 Regionala stödfunktioner bör utvecklas utifrån branschernas olika förutsättningar. Utredningen lägger därför i kapitel 6 ett för- slag om statsbidrag för utveckling av regionala stödfunktioner för lokal samverkan. 
  
 Utredningen har noterat att Skolinspektionens bedömnings- underlag inte innehåller frågor om förekomsten av lokala program- råd (se avsnitt 5.3.3). Att inkludera lokal programrådsverksamhet i Skolinspektionens bedömningsunderlag skulle sända en viktig signal till huvudmännen att samverkan med den lokala arbetsmarknaden är grundläggande för att kunna erbjuda ett yrkesprogram av god kvali- tet. Sannolikt skulle förekomsten av lokala programråd öka som en följd av detta. 
  
 156 
  
 6Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Inom alla gymnasieskolans yrkesprogram förekommer någon form av kvalitetssäkring av utbildningen från branschorganisationer som vill trygga sin framtida kompetensförsörjning. Kvalitetssäkringen sker i samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildnings- systemet. Den kan ta sig olika former beroende på yrkesområdets behov och förutsättningar. 
  
 Samverkansmodellerna kan innefatta certifiering av huvudmän och gymnasieskolor, yrkesprov för elever, stödmaterial för arbets- platsförlagt lärande, med mera. Oavsett form är det främsta syftet att öka utbildningens kvalitet och attraktionskraft. 
  
 I detta kapitel beskriver utredningen hur dessa samverkans- modeller kan se ut och vad staten kan göra för att förbättra förut- sättningarna för att samverkan ska kunna växa fram inom nya om- råden och stärkas inom befintliga. 
  
 6.1Samverkan genom yrkescollege och liknande modeller 
  
 De modeller för samverkan mellan arbetsmarknadens bransch- organisationer och utbildningssystemet som beskrivs i detta kapitel är inte reglerade i författningar eller inskrivna i skolans styrdoku- ment. Det handlar om frivillig samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildningssystemet grundad i ett gemensamt intresse att säkra utbildningens kvalitet. 
  
 Forskaren Patel använder begreppet sociala produk- tivitetskoalitioner för att beskriva samverkan genom yrkescollege 
  
 157 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 och liknande modeller.1 Samverkansmodellerna kan ses som ett sätt att överbrygga enskilda arbetsgivares kortsiktiga produktivitetstänk för att bidra till långsiktiga utbildningsåtaganden, som är rationella för branschen som helhet. Genom att samla aktörer med skilda in- tressen i en samverkansmodell kan långsiktiga gemensamma intres- sen komma före det som kortsiktigt kan te sig rationellt för den enskilde aktören. 
  
 Genom samverkan mellan en huvudman för en gymnasieskola och den mottagande branschen ges bättre förutsättningar för att utbildningsinnehållet kan motsvara den kompetens som en arbets- givare söker. Branschorganisationens medlemsföretag kan därmed känna tillit till yrkesutbildningens kvalitet och att eleverna är an- ställningsbara efter avslutad utbildning. 
  
 Genom samverkan kan gymnasieskolan marknadsföra utbild- ningen tillsammans med den framtida arbetsgivaren. För de elever som vill ha en yrkesutbildning som snabbt leder till arbete inom yrkesområdet kan utbyggd samverkan mellan skola och arbetsliv göra utbildningen mer attraktiv i valet av gymnasieprogram. Nära kontakt med lokala arbetsgivare ger också eleven tydliga målbilder som kan öka motivationen i studierna. 
  
 Branschorganisationers engagemang i gymnasial yrkesutbildning ser olika ut och har olika ambitionsnivå. En del branschorganisa- tioner kvalitetssäkrar utbildningens utformning, genomförande och resultat genom att driva egna gymnasieskolor. Andra har byggt upp nätverk av huvudmän som åtar sig att uppfylla branschens uppställ- da kvalitetskrav. Ytterligare andra har riktat in sig på att kontrollera elevernas studieresultat genom olika former av yrkesprov. 
  
 Branschens storlek och vilken typ av företagsstruktur som finns har stor betydelse för vilken modell som tillämpas. En bransch som utgörs av stora, resursstarka företag har större resurser att bedriva utvecklingsarbete, organisera samverkan och vara verksamma på nationell, regional och lokal nivå. En bransch som domineras av små företag måste hitta andra lösningar för att kunna vara när- varande i utbildningen och får anpassa sin metod för kvalitetssäkr- ing efter detta. Formen för samverkan beror också på antalet elever och gymnasieskolor som det aktuella yrkesprogrammet eller inrikt- ningen omfattar, samt utbildningens geografiska spridning. 
  
 1 Olofsson 2015. Yrkesutbildning i förändring: från lärlingsutbildning till yrkescollege. 
  
 158 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 En etablerad partssamverkan inom branschen har betydelse för branschens förmåga att formulera tydliga kompetenskrav och där- med vad utbildningen behöver ge för kunskaper. Här har traditio- nellt mansdominerade branscher som exempelvis byggindustrin i dag ett försprång. Traditionellt kvinnodominerade branscher med en stor andel offentliga arbetsgivare har en kortare tradition av etablerad partssamverkan men har i dag tagit ett krafttag, exempel- vis inom ramen för Vård- och omsorgscollege. 
  
 Tabell 6.1 visar en översikt över samverkansmodeller för kvali- tetssäkring inom gymnasieskolans yrkesprogram och nationella in- riktningar. Baserat på en genomgång av gymnasieskolans alla yrkes- program och dialog med branschorganisationer med intresse i utbild- ningarna har utredningen gjort en bedömning av vilka inriktningar som omfattas av en samverkansmodell för kvalitetssäkring, samt vil- ka inriktningar som helt saknar detta i dag. En närmre beskrivning av ett urval av samverkansmodeller finns i avsnitt 6.5. 
  
 En samverkansmodell definieras här som ett initiativ från en nationell branschorganisation för att säkra kvaliteten i den gym- nasiala yrkesutbildningen som utbildar mot organisationens yrkes- områden. Kvalitetssäkringen kan gälla förutsättningarna för att be- driva utbildning av god kvalitet, resultatet av utbildningen eller både och. 
  
 Som branschorganisation räknas arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer, organisationer som är gemensamma för arbetsgivare och arbetstagare samt intresseorganisationer i näringslivet. Detta innebär att utredningen inte har inkluderat olika lokala samarbeten mellan gymnasieskolor och lokala arbetsgivare om detta samarbete inte har koppling till en nationell modell. Att en samverkansmodell för kvalitetssäkring finns inom inriktningen betyder inte att alla yrkesutgångar inom inriktningen omfattas. 
  
 159 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 160 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Utredningen har genom en enkät undersökt de engagerade bransch- organisationers uppfattningar när det gäller utveckling av yrkes- college eller liknande samverkansmodeller. Svaren täcker alla yrkes- program, men inte alla inriktningar. Tjugofem enkätsvar har inkom- mit från partsorganisationer på arbetsmarknaden, yrkesnämnder och branschorganisationer.2 
  
 En av frågorna gällde hur stor andel aktuella skolor som orga- nisationens samverkansmodell täcker. 
  
 Av de svarande var det tio stycken som uppgav att man genom samverkan täcker alla eller nästan alla skolor med relevant yrkes- program. Kännetecknande för dessa organisationer är att de repre- senterar både små och stora branscher med hantverkskaraktär och med tydlig partssamverkan. Det betyder att även om det finns en samverkansmodell inom en nationell inriktning är det inte säkert att alla gymnasieskolor som erbjuder inriktningen omfattas. Det är därför viktigt att tolka tabell 6.2 med försiktighet. 
  
 6.1.1Branschers kvalitetskriterier och utbildningssystemets kvalitetskriterier 
  
 I många branscher är det ytterst de egna yrkesbevisen som säker- ställer att en person har rätt kunskaper och kompetenser för att vara anställningsbar. Inom vissa yrkesprogram ingår det att eleven utöver att klara skolans mål för att få yrkesexamen också får göra bransch- ens yrkesprov för att få ett yrkesbevis. Detta innebär att det kan förekomma att en elev klarar gymnasieskolans examensmål men underkänns i branschens yrkesprov. Eleven betraktas då inte som 
  
 2 Se bilaga 7 för en lista över de organisationer som besvarat enkäten. 
  
 161 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 lika anställningsbar av branschens arbetsgivare, trots godkänd gym- nasieutbildning. Det innebär också att elever som studerar på en gymnasieskola som inte har upparbetad samverkan med relevant branschorganisation, eller inte klarar att nå branschens kvalitetskrite- rier, kan få en konkurrensnackdel vid inträdet på arbetsmarknaden. 
  
 Ett sätt att förebygga detta problem är att kvalitetskriterierna i yrkesproven blir allmängiltiga och ingår som mål i all gymnasial yrkesutbildning. Skolverkets samverkan med arbetsmarknaden ge- nom de nationella programråden är ett sätt att motverka risken för att examensmålen inte stämmer överens med det som arbetsgivarna krä- ver för anställningsbarhet. En viktig förutsättning för att detta ska fungera är att de branschrepresentanter som är ledamöter i de natio- nella programråden tar ansvar för att förankra sitt arbete hos bransch- organisationens medlemsföretag så att arbetsgivarna känner förtroen- de för att utbildningen ger rätt kompetenser. Utredningens förslag om hur de nationella programråden kan stärkas finns i kapitel 5. 
  
 Flera branscher uttrycker uppfattningen att Skolinspektionen har bristande resurser och kompetens att bedöma en skolas förutsätt- ningar att bedriva yrkesutbildning som motsvarar branschens för- väntningar. Det kan handla om lärarnas yrkeskunskaper och om ut- rustning och lokaler som möter den standard som krävs för en god yrkesutbildning. Exempelvis anser Naturbrukets yrkesnämnd och Kommunal att Skolinspektionen ska ha kontakt med det lokala pro- gramrådet vid sin inspektion samt säkerställa att det i det lokala pro- gramrådet ingår personer från näringarna. Branschorganisationen Visita har ställt sig till förfogande för att bidra med sina bransch- kunskaper, men har inte fått någon förfrågan om att bistå vid inspek- tion av programmen. Utredningens förslag om hur Skolinspektionen kan förbättra sin tillsyn av yrkesutbildning finns i kapitel 5. 
  
 6.2Utredningens uppdrag att främja samverkan 
  
 Utredningen har fått i uppdrag att verka för att samverkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv, i form av yrkescollege eller liknande samverkansmodeller, kan växa fram inom branscher där så- dan samverkan behövs. Uppdraget omfattar att kartlägga vilka Johnson som kan ha ett sådant intresse samt vilka förutsättningar och hinder som finns för en sådan utveckling. 
  
 162 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Med anledning av detta har utredningen gjort en genomgång av vilka olika typer av frivillig samverkan för kvalitetssäkring som finns i de branscher som gymnasieskolans yrkesprogram utbildar mot. Kartläggningen visar att det inom alla gymnasieskolans yrkes- program finns någon form av kvalitetssäkring från en bransch- organisation. Alla inriktningar och yrkesutgångar täcks dock inte. Kartläggningen visar också att det finns olika kategorier av samver- kansmodeller som branschorganisationerna använder sig av i dag. I många fall är dessa modeller fortfarande under utveckling och har potential att växa både i omfattning och i ambitionsnivå. 
  
 Utredningen har genom enkäter och uppföljande möten under- sökt de engagerade branschorganisationernas inställning till utveck- ling av yrkescollege eller liknande samverkansmodeller, samt vilka förutsättningar och hinder branschorganisationerna själva kan se för en sådan utveckling. 
  
 Även inom ramen för utredningens uppdrag om branschlärling har utredningen diskuterat vilka förutsättningar som krävs för branschorganisationernas engagemang i den gymnasiala yrkesutbild- ningen. Omkring 20 olika branschorganisationer har deltagit i ut- redningens möten om utveckling av branschskolor för smala yrkes- områden (se kapitel 7). 
  
 Utredningens slutsats är att olikheterna mellan branscherna inne- bär att en enskild modell för samverkan inte kan passa alla. Alla branscher bör dock kunna hitta en lämplig modell som passar just denna branschs förutsättningar och behov. För att det ska vara möj- ligt krävs dock att vissa förutsättningar är uppfyllda. 
  
 För det första krävs en vilja från branschens arbetsmarknads- parter att engagera sig i den gymnasiala yrkesutbildningen. Denna vilja grundas oftast i ett rekryteringsbehov. Arbetsgivare med behov att rekrytera nya medarbetare med specifika kvalificerade yrkeskunskaper har ett stort intresse i utbildningen av den nya arbetskraften. De är angelägna att få in fler personer i branschen och att dessa personer ska ha rätt förkunskaper för att kunna börja arbeta direkt utan behov av långa internutbildningar. En förutsätt- ning är också att det finns väl etablerade branschorganisationer som kan uttrycka denna vilja och omvandla den till handling. Lång- siktigt hållbara modeller för samverkan måste växa fram underifrån och experimenteras fram utifrån ett gemensamt intresse mellan arbetsmarknadens parter och utbildningssystemet. Om det saknas 
  
 163 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 vilja från branschens parter att engagera sig i utbildningen är det mycket svårt för staten att främja utvecklingen av en samverkans- modell. 
  
 För det andra krävs kunskaper om vilka kompetenser som krävs för att bli anställd hos branschens arbetsgivare och hur dessa kom- petenser kan säkras. Att formulera en kompetensprofil är det första steget för att kunna formulera lämpliga kvalitetskriterier för att säkra att utbildningen ger dessa kompetenser. Kunskap om vilka olika samverkansmodeller som används inom andra branscher kan användas för att hitta en modell som passar den egna branschens förutsättningar och behov. Utredningens kartläggning av befintliga samverkansmodeller utgör ett diskussionsunderlag och en orien- teringskarta för branschorganisationer som vill öka sin kunskap om vilka alternativ som finns. 
  
 För det tredje krävs att branschen har ekonomiska och organisa- toriska resurser att utveckla en närvaro på lokal nivå. För många branscher som i dag inte har en uppbyggd regional organisation kan bristande resurser vara ett hinder för att utveckla en sådan. Utred- ningen menar att staten kan stärka branschorganisationernas förut- sättningar att utveckla samverkansmodeller genom att stödja ut- vecklingen av regionala stödfunktioner för lokal samverkan. Utred- ningen föreslår därför att branschorganisationer ska kunna ansöka om ett statsbidrag för att utveckla regionala stödfunktioner (se avsnitt 6.4). 
  
 6.2.1Rekryteringsbehov motiverar branscher 
  
 Arbetsgivare med behov att rekrytera nya medarbetare med speci- fika kvalificerade yrkeskunskaper har ett stort intresse i utbild- ningen av den nya arbetskraften. De är angelägna om att få in fler personer i branschen, och att dessa personer ska ha rätt förkun- skaper för att kunna börja arbeta direkt, utan behov av långa intern- utbildningar. 
  
 Arbetsgivarorganisationer har uppdraget från sina medlemsföre- tag att främja branschens långsiktiga intressen. I branscher där många arbetsgivare har kompetensförsörjningsproblem finns därför anledning för de nationella branschorganisationerna att lägga tid och energi på att bygga upp samverkan med utbildningssystemet. 
  
 164 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Omvänt gäller att arbetsgivare inom branscher med lågt behov av nya medarbetare med kvalificerade yrkeskunskaper ser få anled- ningar att uppmuntra sina branschorganisationer att lägga resurser på att kvalitetssäkra yrkesutbildning. En grundläggande förutsätt- ning för utveckling av yrkescollege och andra samverkansmodeller är därför att det finns ett kompetensförsörjningsbehov som moti- verar en branschorganisation att engagera sig i kvalitetssäkring och attraktionshöjande insatser. 
  
 Det finns dock undantag från denna princip. Inom handels- branschen har Svensk Handel, Handelsanställdas förbund och KFO skapat en certifiering för gymnasieskolor som erbjuder handels- och administrationsprogrammets inriktning handel och service. Dessa branschorganisationer har drivit på utvecklingen av en samverkans- modell trots att branschens arbetsgivare i dag inte ser utbildningen som en viktig rekryteringsbas. Många medlemsföretag inom han- deln anställer i stället personer med utbildning från högskole- förberedande gymnasieprogram. Medlemsföretagen förklarar detta med att utbildningen ser bra ut på pappret, men att eleverna som studerar utbildningen inte är tillräckligt intresserade av handeln för att kunna tillgodogöra sig utbildningen. Handelsbranschens natio- nella branschorganisationer hoppas att certifiering av utbildningar kan höja utbildningens status och därmed locka mer motiverade elever som kan få mer kvalificerade förkunskaper. 
  
 6.2.2Tydligt definierade kompetenskrav krävs 
  
 För att kunna kvalitetssäkra utbildning måste branschen kunna formulera vilka kompetenser som krävs för att bli anställd hos branschens arbetsgivare. Det görs ofta inom ramen för en parts- gemensam yrkesnämnd eller ett liknande gemensamt forum. 
  
 Svensk arbetsmarknad bygger bland annat på tydliga parts- relationer på arbetsmarknaden där man genom kollektivavtal regle- rar löner och arbetsvillkor. Inom ramen för den traditionella sam- verkans- och förhandlingsmodellen ryms också att arbetsmarkna- dens parter på branschnivå gemensamt tar ansvar för utvecklingen av branschens olika yrken. Det tar sig uttryck i yrkesutbildnings- avtal som ofta reglerar den färdigutbildning i arbetet som sker i form av lärlingsanställningar. 
  
 165 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Tillkomsten av yrkesnämnder eller liknande samverkansorgan för att säkerställa kvalitetskrav i de utbildningar som parterna har intressen i är ett annat exempel på sådan samverkan. Genom dessa diskussioner kan enskilda arbetsgivares kortsiktiga kompetens- behov överbryggas till förmån för hela branschens långsiktiga kom- petensförsörjning. 
  
 Ett verktyg som branscher och arbetsgivare kan använda för att definiera kompetenskrav och jämföra kompetenser är den natio- nella referensramen för kvalifikationer för livlångt lärande.3 Joyce rensramen träder i kraft fullt ut den 1 januari 2016. 
  
 6.2.3Regional organisation förutsättning för lokal närvaro 
  
 Branschorganisationer anger ofta avståndet mellan den nationella och den lokala nivån som ett hinder för att engagera sig i den gymnasiala yrkesutbildningen. I utredningens diskussioner med branschrepresentanter finns det en uppfattning att man som bransch har svårt att vara företrädd på lokal nivå. Avståndet från den nationella nivån till den lokala gymnasieskolan är för långt för att kunna följa vad som händer i den praktiska verksamheten. Flera branschföreträdare har nämnt den regionala nivån som strategiskt viktig för att just kunna få både en bättre bild av yrkesutbildningens kvalitet och bättre möjligheter till riktade insatser för att stödja lokal samverkan. De mest utvecklade samverkansmodellerna har en stark regional organisation som fungerar som en brygga mellan den nationella nivån och den lokala utbildningsverksamheten. 
  
 För många branscher som i dag inte har en uppbyggd regional organisation uppges bristande resurser vara ett hinder för att ut- veckla en sådan. Arbetsgivarorganisationen Visita anser att ett hinder är att branschen består av många små företag där inte re- surserna finns och där parterna inte har den regionala styrkan att stödja. Även Handelsanställdas förbund pekar på behovet av en regional stödstruktur för att kompensera för det faktum att bran- schen i stor utsträckning består av småföretag. Förbundet anser att det behövs en uppbyggnad av lokala och regionala stödstrukturer. Man pekar på svårigheterna i relationen mellan branschen och sko- 
  
 3 Förordning (2015:545) om referensram för kvalifikationer för livslångt lärande. 
  
 166 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 lorna och behovet av en oberoende struktur och nämner som exem- pel norska upplärningskontor eller österrikiska handelskammare. 
  
 Svensk handel uppger att det finns ett behov av ökad samverkan mellan skola och arbetsliv, men att det är svårt att samla lokala före- tag. Ett hinder för ökad aktivitet är att det inte finns någon regional eller lokal representation från branschorganisationen som skulle kunna fungera stödjande. Det finns dock inte tillräckliga resurser från branschen för ett sådant åtagande. Elektriska Installatörs- organisationen (EIO) och Elektrikerförbundet anser att det behövs någon form av regional kvalitetssäkring för att få en bättre kvalitets- säkring av de olika varianterna av lokala programråd. De uppger även att man gärna skulle se en modell motsvarande de norska upp- lärningskontoren, med ett tydligt matchningsuppdrag och med till- hörande finansiering. 
  
 I många regioner i Norge har arbetsgivarna gått samman och driver upplärningskontor. Arbetsgivarna får offentliga medel för att finan- siera lärlingsplatser, och finansierar i sin tur upplärningskontoren. Upplärningskontoren fungerar som ett slags regionala samarbetsorgan för enskilda företag inom en bransch. De står för delar av lärlingarnas utbildning och hanterar också proven i slutet av utbildningen. De stödjer också företagen i de arbetsplatsförlagda momenten av utbild- ningen. Upplärningskontoren blir i praktiken en garanti för utbild- ningsbredd och kvalitet i det arbetsplatsförlagda lärandet. De möjlig- gör effektiv och långsiktig samverkan mellan inblandade företag. 
  
 I dag finns ingen direkt motsvarighet till de norska upplärnings- kontoren inom det svenska utbildningssystemet, men många bransch- organisationer finansierar egna regionala stödfunktioner för samverkan med gymnasieskolor. Alla branscher har dock inte resurser att bygga upp en regional organisation. Utredningen lämnar därför i detta kapitel ett förlag om att branschorganisationer ska kunna ansöka om stats- bidrag för att utveckla regionala stödfunktioner för lokal samverkan. 
  
 6.2.4Servicecollege – en avvecklad samverkansmodell 
  
 Ett exempel på en samverkansmodell som inte nådde hela vägen fram var försöket att utveckla ett Servicecollege. Arbetet började med ett pilotprojekt under våren 2007. Projektets styrgrupp bestod av representanter från Almega, Fastighetsanställdas Förbund, Svensk 
  
 167 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Handel, Handelsanställdas Förbund, Hotell och Restaurang Facket, samt Utbildningsrådet för Hotell och Restauranger. 
  
 Bakgrunden var att yrkesprogrammen hade ett lågt söktryck och många avhopp, samt att få av de elever som studerat de aktuella yrkesprogrammen fick relevanta arbeten. Detta fick branscherna inom tjänstesektorn att gemensamt börja fundera kring hur de skulle kunna bidra till att stärka utvecklingen av de berörda yrkes- programmen. Syftet med Servicecollege var att öka samverkan mel- lan olika utbildningsformer för att erbjuda individer en yrkeskarriär inom serviceinriktade branscher. Tanken var att Servicecollege skulle fungera som ett nav för samverkan mellan kommuner, ut- bildningsanordnare och företag kring utbildning på gymnasial och eftergymnasial nivå. 
  
 I början av 2009 hade man tagit fram kriterier och funnit den struktur som användes under resterande del av projektet. Service- college skulle vara behovsdrivet. Antagandet var att tjänstesektorns kompetensbehov kunde variera från region till region. Men det fanns behov av tydlighet för vad konceptet skulle stå för i form av en tydlig profil och en gemensam kärna av service som skulle kännetecknas av samverkan. Denna samverkan skulle ske mellan kommuner i regionen, med serviceföretag i regionen, mellan utbild- ningar på både samma och olika nivåer. Det senare tänkt som sam- verkan i övergångarna mellan högstadium och gymnasium och mel- lan gymnasium och exempelvis yrkeshögskoleutbildningar. För att åstadkomma detta krävdes en regional organisation som omfattade minst tre kommuner för att samordna certifierade utbildningar. Varje region skulle ha en regional styrgrupp som skulle ansvara för omvärldsanalys, utveckling och uppföljning av regionens certifie- rade utbildningar i en årlig verksamhetsrapport. 
  
 Projektet finansierades av den certifieringsavgift som en region betalade och tillskott från Svensk Handel och Almega. Detta räckte till att ha en kanslifunktion på deltid. Kanslifunktionen skötte för- beredelser och uppföljning av styrgruppsmöten, certifiering och återcertifiering. Våren 2008 beslutade sig hotell- och restaurang- branschen dock för att avbryta sitt engagemang i styrgruppen. Där- med minskade den nationella styrgruppens legitimitet. 
  
 Eftersom det i slutändan visade sig vara svårt att tydliggöra tjänstesektorn och skapa en tillräckligt bred uppslutning, såväl 
  
 168 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 nationellt som i flera av de regioner som visat intresse, beslutade nationella styrgruppen i slutet av 2013 att avveckla projektet. 
  
 I dag har handelsbranschen ett bekymmer med inflöde till bran- schen från olika håll. Det innebär ett stort behov av tillgång till arbetsplatsförlagt lärande från gymnasieskolan, vuxenutbildningen, arbetsmarknadsutbildningen och yrkesintroduktion i olika former. Det har medfört centrala initiativ till olika typer av handledar- utbildning, vilket blir förvirrande för företagen. Branschorganisa- tionerna uttrycker behov av en ”sambandscentral” på regional nivå i form av företagsvägledare för att hjälpa företagen orientera sig bland olika initiativ. 
  
 Branschorganisationerna anser att den lokala programrådsverk- samheten är viktig, men att det är svårt att få till relevant represen- tation. Många gånger är det svårt att få företrädare för mindre före- tag att engagera sig. För att få samverkan att fungera är det viktigt att kombinera ett tydligt regionalt ansvar med en lokal förankring. Svårigheten att få till stånd en regional organisation beror enligt branschorganisationerna på resursbrist och avsaknad av en naturlig regional nivå i de båda partsorganisationerna. 
  
 Handelsbranschen har gått vidare med certifiering av skolor och Utbildningsrådet för Hotell och Restauranger har utvecklat en vali- deringsmodell (se avsnitt 6.5). 
  
 6.3Nationella inriktningar utan samverkansmodeller 
  
 Utredningen konstaterar att de yrkesområden som har ett rekry- teringsbehov, väletablerade branschorganisationer, och en tydlig bild av vilka kompetenser yrket kräver i så gott som samtliga fall har någon form av kvalitetssäkring av den gymnasieutbildning som man rekryterar från. Det finns dock fem nationella inriktningar inom gymnasieskolans yrkesprogram som, även med en generös tolkning, saknar samverkansmodeller för kvalitetssäkring. Dessa inriktningar beskrivs i detta avsnitt. 
  
 Det inriktningarna har gemensamt är att de saknar bransch- organisationer som känner sig motiverade att lägga resurser på att kvalitetssäkra dem. En förklaring till detta kan vara att det saknas tillräcklig efterfrågan på arbetsmarknaden för de specifika kompe- tenser som utbildningarna ger. Även om personer med utbildning 
  
 169 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 från dessa inriktningar anställs kan det saknas tillräcklig anledning för en branschorganisation att engagera sig. Det kan handla om att efterfrågan är för utspridd mellan olika branscher för att en enskild organisation ska känna ett tydligt ansvar för utbildningen. Det kan också handla om att arbetsgivare visserligen anställer personer med den aktuella utbildningen, men hellre skulle anställa personer med högre utbildning. En annan förklaring är att yrkesområdet är nytt och ännu outvecklat. Välorganiserade branschorganisationer som kan fungera som dialogpartner till utbildningssystemet har därför inte bildats än. 
  
 Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning (Cedefop) konstaterar att om kanaler för feedback mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden saknas så minskar kapaciteten för omvärder- ing och förnyelse av yrkesutbildningen.4 Att ett nationellt program eller inriktning saknar en tydlig och välorganiserad mottagande bransch som dialogpartner för utbildningssystemet är därför ett varningstecken för att utbildningen möjligen inte kan anordnas med tillräckligt god kvalitet. 
  
 6.3.1Fritid och hälsa 
  
 Inriktningen fritid och hälsa inom barn- och fritidsprogrammet ska ge kunskaper om människors fritid, om olika fritids- och frisk- vårdsverksamheter samt om människors hälsa och hälsofrämjande arbete. Utbildningen ska förbereda eleverna för arbete inom fritids- och friskvårdssektorerna. Från inriktningen föreslås yrkesutgångar- na bad- och sporthallspersonal, personal inom idrotts- och fritids- anläggningar och personlig tränare. 
  
 Arbetsförmedlingen gör inga prognoser för bad- och sporthalls- personal eller för personal inom idrotts- och fritidsanläggningar. Prognoser finns dock för friskvårdskonsulenter, hälsopedagoger och hälsoutvecklare.5 Dessa yrkesgrupper kan vara anställda vid företag eller myndigheter. Vid större företag kan de ibland vara an- ställda inom företagshälsovården. Man kan också arbeta som kon- sult, antingen genom att ha egen verksamhet eller som anställd vid 
  
 4Cedefop 2013. Renewing VET provision – Understanding feedback mechanisms between initial VET and the labour market. 
  
 5Arbetsförmedlingen 2013. Beskrivning av yrket Friskvårdskonsulent/Hälsopedagog/PT. 
  
 170 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 exempelvis privata friskvårdsföretag. Andra yrkestitlar som före- kommer inom yrkesområdet är till exempel friskvårdare, frisk- vårdspedagog eller personlig tränare. Vilken yrkestitel man har be- ror bland annat på arbetets inriktning och hos vilken arbetsgivare man är anställd eller om man bedriver egen verksamhet. 
  
 Arbetsförmedlingen bedömer att konkurrensen om jobben som friskvårdskonsulent kommer att bli hård de kommande åren. Dess- utom rekryteras sällan personer med enbart gymnasieutbildning till dessa yrkesområden. Utbildning till friskvårdskonsulent ges även på högskola, yrkeshögskola och folkhögskola. För hälsopedagoger och hälsoutvecklare som arbetar på en högre nivå i en organisation efterfrågas ofta högskoleutbildning. Inom högskolan finns flera friskvårdsutbildningar. Dessa utbildningar omfattar 3 års högskole- studier.6 
  
 Branschorganisationen Friskvårdsföretagarna har intresse i yrkes- utgången personlig tränare. Friskvårdsföretagarna har till utred- ningen uttryckt uppfattningen att den kompetensnivå som krävs för yrket personlig tränare inte motsvarar gymnasial nivå. Efter avslutad gymnasieutbildning är det svårt att få jobb som personlig tränare eftersom man inte uppnått tillräckliga kvalifikationer. I stället an- ställs man som styrkeinstruktör eller  
 allt-i-allo 
  på gym. 
  
 Personlig tränare är ingen reglerad yrkestitel, därför kan vem som helst kalla sig det, och vem som helst kan också starta en ut- bildning till personlig tränare. Det finns i dag många marknadsaktö- rer som har sådana utbildningar och enligt Friskvårdsföretagarna är de av varierande kvalitet. De utbildningar som håller god kvalitet har i regel mer kvalificerade lärare än de som undervisar i gymnasie- skolan, där det är brist på yrkeslärare inom området. Friskvårds- företagarna har till utredningen uttryckt uppfattningen att yrkes- utgången i stället borde kallas ”gyminstruktör”, och att utbildning till personlig tränare borde ligga inom yrkeshögskolan. 
  
 Utredningens slutsats är att det inte finns ett tillräckligt starkt kompetensförsörjningsbehov hos arbetsgivarna för att motivera branschorganisationer att engagera sig i kvalitetssäkring av inrikt- ningen fritid och hälsa. Det är därför svårt att stimulera en sådan utveckling. 
  
 6 Arbetsförmedlingen 2013. Beskrivning av yrket Friskvårdskonsulent/Hälsopedagog/PT. 
  
 171 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 6.3.2Pedagogiskt arbete 
  
 Pedagogiskt arbete är den största inriktningen inom barn- och fritidsprogrammet. Inriktningen ska ge kunskaper om barns och ungas utveckling, lärande, behov och rättigheter samt om olika pedagogiska verksamheter. Utbildningen ska förbereda eleverna för arbete till exempel som barnskötare i förskolan eller elevassistent i skolan. Från inriktningen föreslås yrkesutgångarna barnskötare och elevassistent. 
  
 Enligt Arbetsförmedlingens prognos är barnskötare ett över- skottsyrke.7 Arbetsförmedlingen bedömer att det kommer bli hård konkurrens om jobben för barnskötare och elevassistenter i fram- tiden. Samtidigt är efterfrågan stor på högskoleutbildade förskol- lärare. Förklaringen är att många kommuner i dag har en ambition om att minska antalet barnskötare till förmån för förskollärare. Som motiv anförs att skollagen och den nya läroplanen från 2010 ställer högre pedagogiska krav på verksamheten. Sedan 2010 finns också ett krav inskrivet i styrdokumenten om att det måste finnas förskollärare i verksamheten. Många kommuner har därför satt upp målsättningar för hur stor andel av personalen som ska vara hög- skoleutbildad. Vissa kommuner har som mål att enbart anställa för- skollärare. 
  
 Alla inom förskolan behöver dock inte vara förskollärare. Enligt skollagen får det i förskolan finnas ”annan personal med sådan ut- bildning eller erfarenhet att elevernas eller barnens utveckling och lärande främjas.”8 Det finns ingen reglering av proportionerna mel- lan de olika yrkesgrupperna. SKL:s ståndpunkt är att både förskol- lärare och barnskötare behövs och kompletterar varandra men att förskollärare har ett särskilt ansvar för den pedagogiska verksam- heten.9 Av alla årsarbetare i förskolan 2014 hade 43 procent förskol- lärarexamen, 22 procent hade en gymnasial utbildning för arbete med barn och 24 procent hade ingen utbildning för arbete med barn.10 
  
 7Arbetsförmedlingen 2014. Var finns jobben? Bedömning till och med första halvåret 2015 och en långsiktig utblick. 
  
 82 kap. 14 § skollagen (2010:800). 
  
 9SKL 2014. Sveriges Viktigaste Jobb i förskolan och skolan. Hur möter vi rekryteringsutmaningen? 
  
 10Skolverkets statistik, personal i förskolan 2014. 
  
 172 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Offentliga huvudmän är klart överrepresenterade bland de gym- nasieskolor som erbjuder barn- och fritidsprogrammet. Endast 17 procent av eleverna får sin utbildning hos en enskild huvudman. De yrkesområden som inriktningen utbildar mot utgörs också till stor del av kommunala arbetsplatser. Ett problem som har fram- kommit vid utredningens skolbesök är att kommunerna, i rollen som arbetsgivare, inte engagerar sig tillräckligt i de lokala program- råden och i planeringen av elevernas arbetsplatsförlagda lärande. Det verkar finnas problem med stuprör inom den kommunala för- valtningen i många kommuner som gör att den del av kommunen som utbildar barnskötare inte kommunicerar tillräckligt med den del av kommunen som rekryterar dem. 
  
 Fackförbundet Kommunal, som organiserar både kommunalt och privat anställda barnskötare, menar att den utbildning som ges i gymnasieskolan underskattas av arbetsgivarna. Eftersom barn- skötare inte är en reglerad yrkestitel så kan även outbildad personal anställas med denna titel. Det leder till att både utbildade och outbildade barnskötare behandlas som okvalificerade. Det är också vanligt att gymnasieutbildade barnskötare studerar vidare till för- skollärare. Av de som läst barn- och fritidsprogrammet är 25 pro- cent av kvinnorna och 12 procent av männen högskolestuderande tre år efter gymnasieutbildningen. Undervisning är den vanligaste utbildningsinriktningen.11 
  
 Förskollärare listas av Arbetsförmedlingen som ett bristyrke och barnskötare som ett överskottsyrke. Åsikterna går isär om hur arbets- marknaden kommer utveckla sig framöver. Utredningens slutsats är att det finns för få förskollärare för att täcka efterfrågan och att det därför än så länge finns många arbetstillfällen kvar för barnskötare. 
  
 De arbetsmarknadsparter som har störst intresse i inriktningen pedagogiskt arbete är SKL och Kommunal. Dessa branschorgani- sationer har i dag en väletablerad samverkansmodell för vård- och omsorgsprogrammet som kallas Vård- och omsorgscollege. College- modellen omfattar barn- och fritidsprogrammets inriktning socialt arbete, men inte inriktningen pedagogiskt arbete. Det är utredning- ens uppfattning att ett liknande initiativ för inriktningen pedagogiskt arbete skulle höja kvaliteten på utbildningen och i förlängningen även höja yrkets status. 
  
 11 SCB 2015. Etablering på arbetsmarknaden tre år efter gymnasieskolan. 
  
 173 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 6.3.3Dator- och kommunikationsteknik 
  
 Inriktningen dator- och kommunikationsteknik inom el- och energiprogrammet ska ge kunskaper i att yrkesmässigt installera, administrera, underhålla och reparera dator- och kommunikations- system samt kunskaper om informationssäkerhet. Inriktningen ska också utveckla elevernas förmåga att arbeta med system för presen- tation av data, bild, ljud och interaktiva tekniker. Inriktningen kan leda till yrken som till exempel nätverkstekniker, teknisk säljare, supporttekniker och servicetekniker. 
  
 Inom området datatekniker ryms flera yrkesroller. Support- tekniker och helpdesktekniker arbetar ofta i en helpdesk, en hjälp- resurs som felsöker problem med datorer åt kunder eller kollegor. Drifttekniker sköter underhåll av servrar, infrastruktur och app- likationer. Arbetsförmedlingen bedömer att det blir balans mellan efterfrågan och tillgången på arbetsmarknaden för drifttekniker inom IT under 2015 och inledningen av 2016, men att det kommer vara hård konkurrens om jobben för drifttekniker inom IT både på fem och tio års sikt.12 Trots en förväntad positiv utveckling på arbetsmarknaden det kommande året väntas det bli hård konkurrens om jobben för supporttekniker och helpdesktekniker inom IT. I dag finns många arbetssökande inom yrket och många sökande till varje ledig plats, en situation som väntas bestå under det kommande året. 
  
 De branscher som el- och energiprogrammet utbildar mot känne- tecknas generellt sett av mindre företag. I synnerhet inom dator och kommunikationsteknik finns det huvudsakligen riktigt små företag. Gymnasieskolor som erbjuder inriktningen har ofta be- kymmer att hitta relevanta  
 APL-platser. 
  Det beror till vissa delar på branschens företagsstruktur med många små företag, men också på företags och kommuners ovilja att låta eleverna få tillträde till datorsystem med höga säkerhetskrav. I de fall skolorna har tillgång till större företag finns begränsningar i vad eleverna kan tillåtas göra. Utredningens erfarenheter från skolbesök ger dock en delad bild. Det finns skolor som breddat sökandet av  
 APL-platser 
  och har elever i supportföretag och elektronikhandeln. Det är dessutom en relevant del av arbetsmarknaden för eleverna från inriktningen. 
  
 12 Arbetsförmedlingen 2015. Prognos för ”drifttekniker inom IT”. 
  
 174 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 IT  Telekomföretagen är en branschorganisation inom Almega. De har svårt att bedöma behovet av  
 IT-kompetens 
  på gymnasial nivå. De bedömer att behovet i branschen till största delen handlar om eftergymnasial kompetens.  
 IT-konsult- 
  och bemanningsföretag anställer i första hand personer från det högskoleförberedande teknikprogrammet eller personer med eftergymnasial utbildning. Det förekommer dock att man även tar in utbildade från el- och energiprogrammet, främst när det gäller installationsuppdrag av datorer och uppstart av ny utrustning. IT  Telekomföretagen har därför en del kontakter med  
 IT-gymnasier 
  och försöker vara be- hjälpliga med kontakter för att ordna  
 APL-platser 
  hos de enstaka medlemsföretag där sådan kompetens efterfrågas. 
  
 De arbetsplatser där den gymnasiala kompetensen efterfrågas finns dock till stor del utanför den organiserade  
 IT-branschen. 
  Det kan handla om  
 IT-avdelningar 
  på bolag som inte i sig är  
 IT-leveran- 
  törer, samt på mindre  
 IT-tjänstebolag 
  som inte är medlemmar i någon branschorganisation. Det finns alltså ett behov av elever från inriktningen, men den kräver att gymnasieskolorna ägnar en hel del tid åt uppsökande verksamhet. 
  
 Utredningens slutsats är att elevernas arbetsmarknad är otydlig även om det finns många relevanta områden där elevernas kompe- tens efterfrågas. Det är svårt att hitta en branschorganisation som har tillräckligt stort intresse i utbildningen för att engagera sig i kvalitetssäkring av utbildningen. 
  
 6.3.4Administrativ service 
  
 Inriktningen administrativ service inom handels- och administra- tionsprogrammet ska ge fördjupade kunskaper för arbete med admi- nistrativa och organisatoriska arbetsuppgifter inom företag och offentlig förvaltning. Inriktningen kan leda till arbete inom till exem- pel personaladministration och organisation, kommunikation, eko- nomi, konferens- och receptionsarbete eller kundservice. Exempel på yrkesutgångar är ekonomiassistent,  
 it-administratör, 
  kommunikatör, kundservice och reception, marknadsassistent, personalassistent, orderadministratör, projektadministratör och redovisningsassistent. 
  
 Enligt Arbetsförmedlingen är många intresserade av att arbeta som administratörer och sekreterare och många söker de lediga 
  
 175 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 tjänster som finns. De flesta administratörer och sekreterare är gymnasialt utbildade, men kompetenskraven ökar generellt och utbildning på högskolenivå är vanligt förekommande.13 Jobb- möjligheterna är bättre för administratörer och sekreterare som har kvalificerad utbildning, erfarenhet av att arbeta i projekt samt goda kunskaper i ekonomi och språk. Sammantaget bedömer Arbets- förmedlingen att det blir mycket hård konkurrens om jobben som administratör och sekreterare under 2015 och inledningen av 2016. 
  
 Enligt Arbetsförmedlingen varierar utbildningskraven för löne- och personalassistenter beroende på roll och inriktning.14 Till vissa tjänster kan det krävas utbildning på högskolenivå. Efterfrågan på löne- och personalassistenter kommer att vara stabil det närmaste året, men i takt med att bland annat löneprocessen moderniseras och lagar och regler blir mer komplexa så har kraven också för- ändrats för löne- och personalassistenter. Arbetsgivare efterfrågar numera ofta en större bredd på kompetenser inom flera områden. Det kommer därför bli hård konkurrens om jobben på sikt. 
  
 Utredningen erfar från skolbesök att det kan vara svårt att hitta  
 APL-platser 
  åt elever som studerar inriktningen administrativ service. Få arbetsplatser är intresserade av att ta emot en gymnasie- elev för att exempelvis arbeta med löneadministration. Det är en av anledningarna till att få gymnasieskolor väljer att erbjuda denna inriktning. 233 skolenheter i landet erbjuder handels- och admi- nistrationsprogrammet läsåret 2013/14. Av dessa erbjuder 53 skol- enheter inriktningen administrativ service. 
  
 Inriktningen administrativ service infördes i samband med gym- nasiereformen 2011. Programmet hade tidigare ingen nationell in- riktning mot administration, även om ämnet fanns inom program- met. Motivet till att införa en nationell inriktning var enligt Gym- nasieutredningen att uppnå en större tydlighet inom programmet. Gymnasieutredningen gjorde också bedömningen att det finns en stor arbetsmarknad för gymnasieutbildade administratörer. I be- tänkandet skrev utredaren 
  
 Under mina möten med branscherna har det framkommit att många branscher ställt högre kvalifikationskrav än vad som faktiskt krävs för många administrativa arbeten. Jag har också, med en ökande med- 
  
 13Arbetsförmedlingen 2015. Prognos för ”administratörer och sekreterare”. 
  
 14Arbetsförmedlingen 2015. Prognos för ”löne- och personalassistenter”. 
  
 176 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 vetenhet om kommande sjunkande ungdomskullar och därmed färre arbetssökande, erfarit att en omorientering håller på att ske till mer realistiska kvalifikationskrav.15 
  
 I sitt remissvar uppgav branschorganisationen Almega att det fanns en stark efterfrågan på administratörer av enklare tjänster, en uppfattning som regeringen delade i sin efterföljande proposition. I dag uppger dock varken Almega eller SKL, arbetsgivarorganisa- tioner med intresse i rekrytering av administratörer, att deras med- lemmar ser inriktningen administrativ service som en betydande rekryteringsbas. De menar att administrationsämnet är en bland- ning av generella kunskaper som alla elever i gymnasieskolan ska lära sig. Det innehåller exempelvis kunskaper i muntlig och skriftlig kommunikation som hör till ämnet svenska. Dessa kunskaper kan tillägnas inom andra gymnasieprogram och inriktningar. Personer med endast gymnasieutbildning konkurreras också lätt ut av per- soner med relevant högskoleutbildning. Numera anställs oftare mer kvalificerade personer till administrativa uppgifter, som högskole- utbildade controllers. 
  
 Utredningens slutsats är att elever med utbildning från inrikt- ningen administration och service får en otydlig yrkeskompetens och möter en oklar arbetsmarknad. Ingen branschorganisation ser i dag inriktningen som en tillräckligt viktig rekryteringsbas för att engagera sig i utbildningen. 
  
 6.3.5Turism och resor 
  
 Inriktningen turism och resor inom hotell- och turismprogrammet ska ge kunskaper för arbete med turistinformation, organisation och planering av resor, aktiviteter och upplevelser av olika slag, till exempel natur- och kulturturism. I inriktningen betonas förmåga att informera samt förmåga att organisera och leda aktiviteter och resor. Dessutom betonas kunskaper om resmål och resvägar. In- riktningen kan till exempel leda till arbete med turistinformation och guidning, upplevelser och aktiviteter samt reseplanering, rese- byråarbete och försäljning. 
  
 15 SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola, s. 424. 
  
 177 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Inriktningen turism och resor infördes i samband med gym- nasiereformen 2011. Innan dess låg utbildning med turismanknyt- ning inom flera olika gymnasieprogram. Gymnasieutredningen ville med införandet av inriktningen turism och resor markera turist- näringens växande betydelse i Sverige och ge förutsättningar för en mer fördjupad och kvalificerad utbildning inom området.16 
  
 I det nationella programrådet för hotell- och turismprogrammet har ledamöterna vid flera tillfällen diskuterat beskrivningen av inrikt- ningen turism och resor och inriktningens innehåll. Ledamöterna menar att inriktningens yrkesutgångar och beskrivningen av inrikt- ningen är för allmänt hållna, vilket skapar otydlighet gentemot sko- lor och elever. Lärarna behöver tydligare beskrivningar för att kunna genomföra relevanta och intressanta kursupplägg och eleverna be- höver tydligare beskrivning vad det är deras utbildning leder till. 
  
 Arbeten inom turistnäringen är ofta säsongsberoende och per- sonalomsättningen är hög. Arbetsgivarna är ofta små och medel- stora företag. Av dessa anledningar kan det vara svårt att hitta rele- vanta  
 APL-platser 
  till elever som studerar inriktningen turism och resor. Utredningen erfar av kontakter med gymnasieskolor som erbjuder hotell- och turismprogrammet att det är lättare att hitta relevanta  
 APL-platser 
  inom inriktningen hotell och konferens. 
  
 Baserat på kontakter med både gymnasieskolor och bransch- organisationer är det utredningens uppfattning att branschen trots allt har ett intresse för utbildningen. Dock är det lättare att hitta lokalt engagemang för inriktningen hotell och konferens än för in- riktningen turism och resor. Utredningens slutsats är att yrkes- området ännu saknar branschorganisationer som är tillräckligt in- tresserade av inriktningen för att formulera tydliga kompetenskrav och lägga resurser på att kvalitetssäkra utbildningen. 
  
 16 SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola, s. 435. 
  
 178 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 6.4Förslag om statsbidrag för att utveckla regionala stödfunktioner 
  
 Utredningens förslag: Branschorganisationer med svag regional organisation ska kunna ansöka om statsbidrag för att utveckla re- gionala stödfunktioner. De regionala stödfunktionerna ska sam- ordna och stödja den lokala arbetsmarknadens samverkan med när- liggande gymnasieskolor. Denna samverkan kan ske genom de lagstadgade lokala programråden, genom olika former av samver- kansmodeller som exempelvis yrkescollege samt genom de forum och nätverk som aktörer med regionalt utvecklingsansvar erbjuder. 
  
 Förslaget är i huvudsak genomfört 
  
 I ett pressmeddelande från den 15 oktober 2015 framgår att regeringen har beslutat om ändring i förordningen (2014:375) om statsbidrag för utveckling av lärande på arbetsplatser. Ändr- ingen av förordningen innebär att statsbidrag kan sökas hos Skolverket för att yrkescollege eller liknande samverkansmodel- ler kan stimuleras och spridas i fler branscher. Statsbidrag får lämnas till arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, organisa- tioner som är gemensamma för arbetsgivare och arbetstagare samt intresseorganisationer i näringslivet. Bidrag får lämnas för insatser för utveckling av regionala stödfunktioner för samver- kan mellan skola och arbetsliv om yrkesutbildning inom gym- nasieskolan och kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå i syfte att höja utbildningens kvalitet. Förordningen träder enligt uppgift från Regeringskansliet (Utbildningsdepartementet) i kraft den 24 november 2015. Utredningens förslag enligt sam- manfattningen ovan är därmed i huvudsak redan genomfört. Utredningen bedömer emellertid att det finns fördelar med att redovisa statsbidragets syfte i detta betänkande. Dessutom före- slår utredningen att anslaget ska utökas. 
  
 179 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Alla branscher har inte resurser för en regional organisation 
  
 Branschorganisationer som har en väl utvecklad samverkan med ut- bildningssystemet, genom yrkescollege eller liknande samverkans- modeller, har bra kontakt med de berörda gymnasieskolorna och ofta en hög närvaro i de lokala programråden.17 Dessa branscher kan vara närvarande på lokal nivå eftersom de har en väl utvecklad regional organisation som fungerar som en brygga mellan den nationella branchorganisationen och de lokala representanterna. 
  
 Alla branscher har i dag inte resurser för en sådan regional orga- nisation. Det hindrar dem både från att bygga upp samverkans- modeller för kvalitetssäkring och från att delta aktivt i de lokala pro- gramråden ute i landet. Utredningen föreslår ett statsbidrag för re- gionala stödfunktioner för att fler branschorganisationer ska kunna bygga upp denna kapacitet. 
  
 Den regionala nivån behöver stärkas som stöd för lokal samverkan 
  
 En branschorganisation som vill säkra kvaliteten inom det yrkes- program som utbildar mot branschens yrkesområde behöver ha bra kontakt med de gymnasieskolor som erbjuder detta program. Bransch- representanter på lokal nivå behöver hålla en kontinuerlig dialog med skolans ledning och yrkeslärare kring utbildningens innehåll och utförande samt elevernas resultat. 
  
 Att engagera sig i gymnasieskolornas lokala programråd kan vara en stor börda för ett enskilt företag, men till stor nytta för hela branschens kompetensförsörjning. I de branscher där lokal sam- verkan fungerar bra har klyftan mellan lokala medlemsföretag och branschen som helhet kunnat överbryggas. En viktig förutsättning för detta är någon form av regional organisation som kan medla mellan det verksamhetsnära lokala perspektivet och det övergri- pande nationella perspektivet. 
  
 Utredningen har i sin kartläggning av yrkescollege och liknande samverkansmodeller upptäckt att många branschorganisationer ser den regionala nivån som strategiskt viktig för samverkan mellan utbildningssystemet och arbetslivet. Branschorganisationens regio- nala organisation kan samordna kontakten med gymnasieskolorna 
  
 17 Se exempelvis Skolinspektionen 2013. Fördjupad tillsyn på yrkesprogram, s. 14. 
  
 180 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 inom de lokala programråden och administrera de insatser som ingår i branschens modell för kvalitetssäkring, exempelvis regel- bundna kontroller av branschcertifierade skolor eller yrkesprov för elever. 
  
 Besöksnäringen och handelsbranschen är två exempel på Johnson som uppger till utredningen att de saknar en regional organi- sationsnivå och att de ser detta som ett hinder för att höja ambi- tionsnivån för sin samverkan med utbildningssystemet. Av svaren på utredningens enkät om lokala programråd framgår att en tredje- del av de skolor som erbjuder handels- och administrationspro- grammet saknar lokalt programråd för detta yrkesprogram (se kapi- tel 5). För hantverksprogrammet och restaurang- och livsmedels- programmet saknar drygt en femtedel av de skolor som svarat på enkäten ett lokalt programråd för dessa yrkesprogram. 
  
 Den regionala organisationen kan se olika ut. Inom Teknikcollege och Vård- och omsorgscollege finns regionala processledare och samordnare. Plåt- och ventföretagen har en yrkeskommitté i varje län som består av representanter för respektive branschpart. Bygg- nadsindustrins yrkesnämnd har regionala yrkesnämnder. Frisör- företagarna har utbildningsnämnder som även består av represen- tanter från Handelsanställdas förbund. Oavsett form och namn har den regionala organisationen två viktiga uppgifter: att samordna den lokala samverkan mellan skola och arbetsliv samt att fungera som en brygga mellan den lokala och den nationella nivån inom branschen. 
  
 Av utredningens kartläggning av samverkansmodeller framgår att även relativt små branscher med ett litet antal gymnasieelever kan ha en struktur med fungerande partsgemensam representation på exempelvis länsnivå. Alla branschorganisationer har dock inte resurser till att bygga upp en regional nivå inom sina organisa- tioner. Andra branschorganisationer kan ha en regional nivå i vissa delar av landet, men sakna en sådan i andra. 
  
 Statsbidrag för regionala stödfunktioner 
  
 Utredningen har identifierat den regionala nivån som en nyckel- funktion för att arbetsmarknadens organisationer ska kunna sam- verka med utbildningssystemet, både inom de lagstadgade lokala programråden och genom branschorganisationernas egna, frivilliga 
  
 181 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 samverkansmodeller. Utredningen föreslår därför att bransch- organisationer som har en svagt utvecklad regional organisation ska kunna ansöka om statsbidrag för att utveckla regionala stödfunk- tioner. Statsbidraget kan också sökas av branschorganisationer som har en uppbyggd regional organisation i vissa delar av landet för att täcka områden där regional organisation i dag saknas. 
  
 De regionala stödfunktionerna ska samordna och stödja den lokala arbetsmarknadens samverkan med närliggande gymnasiesko- lor, exempelvis inom ramen för de lokala programråden. Statsbidra- get kommer också främja utvecklingen av samverkansmodeller för kvalitetssäkring, exempelvis yrkescollege. De regionala stödfunk- tionerna bör även kunna utnyttja etablerade aktörer, nätverk och forum på regional nivå, som exempelvis Arbetsförmedlingens bran- schråd samt de kompetensplattformar som etablerats av aktörer med regionalt utvecklingsansvar. Samverkan med sådana aktörer kan även omfatta andra utbildningsformer än gymnasieskolan. 
  
 De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna har inom ramen för sitt arbete med kompetensförsörjning – och med kompetensplatt- formarna som verktyg – ofta initierat tillkomsten av samverkans- arenor och nätverk genom att bjuda in företag, branschorganisa- tioner, fackliga företrädare och utbildningsanordnare för att disku- tera behovet av arbetskraft. De kan bidra med regionala prognoser men också visa på goda exempel på arbete från olika branscher. De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna genomför även andra kun- skapshöjande insatser för berörda aktörer som syftar till att för- bättra matchningen på den regionala arbetsmarknaden. 
  
 Arbetsförmedlingen arbetar med branschkontakter bland annat genom branschråd som finns på regional och nationell nivå. I bran- schråden ingår Arbetsförmedlingen, arbetsgivare- och arbetstagar- organisationer samt enskilda arbetsgivare. Det primära uppdraget för branschråden är att förbättra matchningen inom berörd bransch eller yrke genom att öka Arbetsförmedlingens kunskaper om de behov som finns och utveckla samarbetet mellan Arbetsförmed- lingen, företagen och de fackliga organisationerna. Branschråden kan även förmedla information om behov och kompetenskrav som har betydelse vid arbetsmarknadsutbildning. 
  
 Branschorganisationer som i dag har regionala stödfunktioner har utformat dessa på olika sätt. Två branscher med väl utvecklad regional nivå är tekniksektorn och byggnadsindustrin. Teknik- 
  
 182 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 college har 26 regioner med en processledare vardera som arbetar  
 25–100 
  procent av heltid. Byggnadsindustrins yrkesnämnd har 24  
 BYN-regioner 
  med regionala yrkesnämnder som sköter frågor om gymnasieutbildning, färdigutbildning, yrkestävlingar, etc. I stora  
 BYN-regioner 
  som Stockholm, Göteborg och Malmö finns vanligtvis en person som arbetar heltid och ett antal fackliga re- presentanter som lägger  
 10–15 
  procent av sin arbetstid på att arbeta för yrkesnämnden. I mindre  
 BYN-regioner 
  behövs endast några personer på deltid. 
  
 Även relativt små branscher med många småföretagare kan bygga upp en regional organisation. För utbildning av plåtslagare finns det i varje län lokala yrkeskommittéer som består av två per- soner från arbetsgivarsidan och två personer från arbetstagarsidan. Den ena arbetsgivarrepresentanten är Entreprenörföretagens regio- nala företagsrådgivare, den andra en arbetsgivare. Arbetstagarsidan representeras av fackförbundet Byggnads huvudyrkesombud i yrket samt en plåtslagare. 
  
 En miniminivå för regional närvaro skulle kunna vara en arbets- givarrepresentant och en arbetstagarrepresentant per län som lägger runt 10 procent av sin arbetstid på att stödja lokala gymnasieskolor och arbetsgivare. Dessa personer bör ha en position inom sina re- spektive partsorganisationer som möjliggör en strategisk överblick av yrkets kompetenskrav och regionens arbetskraftsbehov. Det kan exempelvis vara en facklig ombudsman och en affärsområdeschef. Om vi antar att denna organisation finns i 20 regioner kostar det sammanlagt 3 302 160 kronor per år för en bransch att upprätthålla en regional närvaro på länsnivå.18 
  
 Det blir dock upp till de sökande branschorganisationerna att av- göra hur den regionala organisationen bör se ut i respektive bransch. Organisationen kommer se olika ut beroende på branschens närings- livsstruktur och utbildningens utbredning över landet. Det stats- bidrag som utredningen föreslår har inte för avsikt att täcka hela denna kostnad, men kan fungera som en stödjande delfinansiering. 
  
 18 Genomsnittlig månadslön för en mellanchef med personalansvar är 57 700 kronor. (SCB 2014. Lönedatabasen.). Det innebär en månadskostnad på runt 81 934 kronor för arbets- givaren (givet arbetsgivaravgifter på 42 procent). Genomsnittlig månadslön för en facklig ombudsman är 39 200 kronor (SCB 2014. Lönedatabasen.). Det innebär en månadskostnad på runt 55 664 kronor för arbetsgivaren. Om dessa två lägger 10 procent av sin arbetstid i månaden på utbildningsfrågor blir det en kostnad på 165 108 kronor om året för en region. 
  
 183 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Finansiering av statsbidraget 
  
 Regeringen avsatte i budgetpropositionen för 2015 medel för att stimulera framväxten av så kallade yrkescollege på gymnasieskolans yrkesprogram.19 Regeringen har för denna satsning budgeterat 2,5 miljoner kronor under 2015 och 5 miljoner kronor årligen 2016– 2018. Utredningen har identifierat den regionala nivån som mycket viktig för att utveckla yrkescollege och liknande samverkansmodeller. De regionala stödfunktioner som branschorganisationer kan utveckla med hjälp av det statsbidrag som utredningen föreslår kommer även att kunna användas för att utveckla frivilliga samverkansmodeller i stil med yrkescollege. Utredningen föreslår därför att statsbidraget för utveckling av regionala stödfunktioner finansieras med avsatta medel för att främja yrkescollege och andra samverkansmodeller. 
  
 Utredningen bedömer dock att de medel regeringen avsatt för utveckling av yrkescollege inte är tillräckliga för att ge avsedd effekt. Satsningen för  
 2016–2018 
  bör därför utökas till 15 miljoner kronor årligen. Utökningen bör finansieras genom att medel överförs från anslagna medel till statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning.20 
  
 Statsbidraget för gymnasial lärlingsutbildning kan sökas av huvudmän för elever som studerar gymnasial lärlingsutbildning. Högsta belopp som huvudmannen kan söka per elev och läsår är i dag 10 000 kronor för huvudmannens egna utvecklingskostnader, 47 500 kronor för ersättning till den arbetsgivare som tar emot eleven som lärling och ytterligare 10 000 kronor för ersättning till arbetsgivaren om elevens handledare är utbildad. 
  
 För 2015 har regeringen meddelat att Skolverket får använda 457 miljoner kronor för statsbidraget för gymnasial lärlingsutbild- ning.21 Att döma av Skolverkets prognoser och de minskningar av bidraget som regeringen aviserat i budgetpropositionen för 2016 kommer det för 2016 finnas 415 miljoner kronor anslaget för detta ändamål, 448 miljoner för 2017 och 475 miljoner kronor för 2018.22 
  
 19Prop. 2014/15:99. 
  
 20Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 21Skolverkets regleringsbrev för 2015, s. 24. 
  
 22Enligt Skolverkets prognoser i maj 2015 har myndigheten för 2016 budgeterat 503 miljo- ner kronor, för 2017 budgeterat 543 miljoner kronor och för 2018 budgeterat 575 miljoner kronor. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för 2016 att anslaget minskas med 88 mil- joner kronor 2016, 95 miljoner kronor 2017 och 100 miljoner kronor årligen från och med 2018. Prop. 2015/16:1. Utgiftsområde 16, s. 221. 
  
 184 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Statsbidraget lämnas i mån av medel. Vid en översökning minskas bidraget proportionerligt för samtliga sökande. 
  
 Syftet med statsbidraget till de arbetsplatser som tar emot elever som lärlingar är att öka arbetsplatsernas kapacitet att delta i den gymnasiala yrkesutbildningen. De regionala stödfunktioner som utredningen föreslår ska stödjas kommer kunna öka arbetsmark- nadens engagemang inom såväl lärlingsutbildning som i huvudsak skolförlagd yrkesutbildning. Utredningen anser därför att en om- fördelning av medlen inte strider mot den ursprungliga avsikten för de avsatta medlen. 
  
 6.5Kartläggning av samverkansmodeller 
  
 I följande avsnitt presenteras olika branschorganisationers initiativ till samverkan med gymnasieskolans yrkesprogram. Kartläggningen gör inte anspråk på att vara heltäckande eftersom samverkan är en pågående process vars former ständigt utvecklas. 
  
 Genomgången ger exempel på de olika former för samverkan som förekommer just nu. Utredningen har strävat efter att även redovisa mindre branschers samverkans- och kvalitetssäkringsarbete. 
  
 I tabell 6.3 är de samverkansmodeller som beskrivs i utredning- ens kartläggning kategoriserade efter vad branschorganisationerna gör. Tabellen illustrerar att en samverkansmodell kan fokusera på olika saker och organiseras på olika sätt, allt efter branschorganisa- tionernas behov och förutsättningar. 
  
 185 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 6.5.1Yrkescollege 
  
 Teknikcollege 
  
 Teknikcollege är en samverkansmodell där företag, gymnasieskolor och kommuner samarbetar för att öka attraktionskraften och kvaliteten på tekniskt inriktade gymnasieutbildningar. Det är svaret på en rad bekymmersamma observationer i början av  
 2000-talet 
  som rörde industrins framtid. Industriföretag började flytta ut från landet, intresset för industriteknisk gymnasieutbildning var lågt och kommunerna började lägga ner dyra utbildningar för att spara. Teknikcollege drivs av Industrirådet, som består av fackföreningar 
  
 186 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 och arbetsgivarorganisationer inom industrin23. År 2004 påbörjades arbetet och 2007 bildades Riksföreningen Teknikcollege. 
  
 De gymnasieutbildningar som kan ingå i Teknikcollege är teknik- programmet, industritekniska programmet, samt el- och energipro- grammet. Inom Teknikcollege finns i dag 143 certifierade utbild- ningsanordnare, 180 kommuner, cirka 2 000 samverkansföretag samt 16 000 studerande. 
  
 För att få certifieras som Teknikcollege ska företag, skolhuvud- män och kommuner samverka kring utbildningar på både gymna- sial och eftergymnasial nivå. Det krävs att minst tre kommuner har ett sådant samverkansavtal för att få bilda en Teknikcollegeregion. Inom varje Teknikcollegeregion finns en regional styrgrupp samt lokala styrgrupper. En styrgrupp leds av en ordförande från när- ingslivet. Näringslivet är med och styr utbildningarnas inriktning, innehåll och genomförande. 
  
 Certifiering av Teknikcollege sker genom granskning och kvali- tetssäkring utifrån tio kriterier. Förutom det regionala perspektivet och samverkan med arbetslivet är arbetsplatsförlagt lärande, krav på maskiner och utrustning, sammanhållna arbetsdagar samt lagarbete och ämnesintegration viktiga kriterier som granskas. 
  
 För närvarande finns 26 certifierade Teknikcollegeregioner i landet. De ansvarar för kvalitetssäkring av de utbildningar som sker i lokala Teknikcollege. Till sin hjälp har styrgruppen för Teknik- collegeregionen en processledare som arbetar operativt. Process- ledaren är också en viktig länk mellan regionen och riksföreningen. Vanligtvis är det kommuner eller regionförbund som ansvarar för anställningen av processledaren, som kan variera mellan 25 och 100 procent av en heltid. Genomsnittet är 60 procent av en heltid. Omvandlat till heltid motsvarar det 16 heltidstjänster i hela landet. 
  
 Riksföreningen leder utvecklingsarbetet med stöd av ett kansli med anställd personal. Kostnaderna för kansliet täcks av riksföre- ningen och Teknikcollegeregionerna. Därutöver har man fått stat- liga utvecklingsmedel för olika typer av aktiviteter och utvecklings- grupper. Sedan 2007 har riksföreningen fått cirka 500 000 kronor per år i utvecklingsmedel från staten. År 2013 fick riksföreningen 
  
 23 Dessa är Teknikföretagen, Livsmedelsföretagen, Trä- och Möbelföretagen, Industriarbets- givarna, Industri och kemigruppen, Skogsindustrierna, IF Metall, GS Facket, Sveriges Ingen- jörer och Unionen. 
  
 187 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 ett särskilt tillskott från staten på 3 miljoner kronor för informa- tionsinsatser i syfte att öka rekryteringen till industrirelevanta ut- bildningar. 
  
 Vård- och omsorgscollege 
  
 Vård- och omsorgscollege skapades 2008 och 2012 bildades Förening- en Vård- och omsorgscollege. Föreningen har en styrelse som utgörs av arbetsgivarorganisationerna Sveriges Kommuner och Landsting, KFO, PACTA, Vårdföretagarna samt fackförbundet Kommunal. Det operativa arbetet utförs av ett kansli vars arbete stöds av ett nationellt råd, där representanter för ovanstående organisationer ingår. Före- ningens verksamhet finansieras genom medlemsavgifter, service- avgifter, certifieringsavgifter och konferensavgifter. 
  
 För närvarande finns 19 regionala Vård- och omsorgscollege och 73 lokala Vård- och omsorgscollege som sammanlagt omfattar 
  
 97gymnasieskolor. 
  
 Den nationella nivån i Föreningen Vård- och omsorgscollege 
  
 ansvarar för de kvalitetskriterier som utgör grunden för certifiering av Vård- och omsorgscollege i landet, samt för genomförandet av själva certifieringarna. Vid ansökan om certifiering finns tio kri- terier som ska uppfyllas. Kriterierna berör analys av den lokala arbetsmarknaden och målen för det lokala Vård- och omsorgscol- leget samt beskrivning av samverkan mellan olika lokala avnämare och olika utbildningsaktörer inom vuxenutbildningen och hög- skolan. Därutöver ska det redovisas hur arbetsplatsförlagt lärande, handledarutbildning, lärmiljöer och arbetssätt, arbete med genus och mångfald samt kvalitetsarbete och uppföljning är tänkt att ut- formas. 
  
 Ett regionalt Vård- och omsorgscollege bildas av minst tre kom- muner och ett landsting eller en region. Uppdraget är att inventera kompetensbehov inom vård och omsorg, omvärldsbevaka och skapa samordningsvinster. Dessa uppdrag hanteras av en samord- nare som finns i varje regionalt college med uppgift att hålla ihop det regionala arbetet. Samordnaren håller också kontakten med andra regionala college och med föreningen centralt. En annan vik- tig funktion är att stötta blivande lokala Vård- och omsorgscollege både i ansökningsarbetet och i det fortsatta arbetet. Samordnarna 
  
 188 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 är ofta knutna till ett region- eller kommunalförbund. Det regio- nala colleget har också det övergripande ansvaret för kvalitets- uppföljning av de lokala college som ingår i regionen. 
  
 För att ett lokalt Vård- och omsorgscollege ska kunna bildas måste det finnas ett regionalt Vård- och omsorgscollege som det blivande lokala colleget kan tillhöra. En eller flera kommuner kan tillhöra ett lokalt Vård- och omsorgscollege. Verksamheten bygger på vård- och omsorgsprogrammet där det är vanligt att både gym- nasieskolor och en eller flera vuxenutbildare ingår. 
  
 Från och med 2014 kan utbildare som erbjuder barn- och fritidsprogrammet med inriktning socialt arbete ingå i Vård- och omsorgscollege efter en certifiering. En förutsättning är att två sär- skilda fördjupningskurser erbjuds. Även yrkeshögskoleutbildningar kan ingå i lokala Vård- och omsorgscollege. 
  
 6.5.2Branschcertifierade och branschgodkända skolor 
  
 Det förekommer att branschorganisationer driver gymnasieskolor genom ett partsgemensamt aktiebolag. Andra branschorganisatio- ner utvecklar nätverk av branschgodkända skolor där branschen vill kvalitetssäkra utbildningarna och anordnarna genom tydliga krav. 
  
 Elteknikbranschens gymnasium 
  
 Elteknikbranschens gymnasium (ETG) är en fristående gymnasie- skola i Nyköping som ägs gemensamt av Elektriska Installatörs- organisationen (EIO) och Svenska Elektrikerförbundet (SEF). ETG är även namnet på branschens utbildningskoncept som får allt större spridning. 
  
 ETG startade eftersom branschorganisationerna upplevde att utbildningen hade kvalitetsbrister. Antalet arbetsplatser för arbets- platsförlagt lärande och färdigutbildning som lärling var otillräck- lig, eller så fick utbildningsanordnare inte fram tillräckligt många  
 APL-platser. 
  Enligt EIO och SEF har tillkomsten av allt fler ut- bildningsanordnare inneburit att det finns för många utbildnings- platser i relation till efterfrågan på installationselektriker. Inom gymnasieskolan utbildas ungefär dubbelt så många elektriker som 
  
 189 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 kan tas emot av branschen för arbetsplatsförlagt lärande och lär- lingsanställningar i den efterföljande färdigutbildningen. 
  
 Genom ETG skapades ett alternativ till den traditionella model- len med 1 600 timmars lärlingsperiod efter avslutad gymnasie- utbildning. I ETG garanteras  
 APL-tiden 
  och utbildningen avslutas med ett yrkesprov som efter godkännande leder till att eleven får sitt yrkesbevis som elektriker. I den traditionella modellen görs i stället yrkesprovet i slutet av lärlingsperioden. 
  
 ETG-konceptet 
  ställer en rad krav på utbildningsinnehållet, genomförandet och utbildningsanordnarnas ansvar som certifierade  
 ETG-skolor. 
  Gymnasieskolorna förutsätts ha ett lokalt program- råd, ett så kallat  
 ETG-råd. 
  De förutsätts också vara delaktiga i sam- verkan inom  
 ETG-nätverket, 
  lämna information i specifika frågor samt ansvara för den egna marknadsföringen. För att vara en del av  
 ETG-nätverket 
  betalar gymnasieskolan en avgift om 2 000 kronor per elev och år. 
  
 Utbildningsförloppet ska följas av kontinuerliga avstämningar i form av tester för att se till att eleven klarar de olika momenten som avsett. Gymnasieskolan ska också garantera eleven 600 tim- mars arbetsplatsförlagt lärande. Det finns krav på gymnasieskolan om vilka förutsättningar som ska gälla för att få en  
 ETG-examen 
  som också ger yrkesbeviset i direkt anslutning till examen. Det innebär att eleven inte behöver någon efterföljande lärlingstid för att vara anställningsbar. Branschens ambition är att denna modell ska sprida sig till andra gymnasieskolor och fullt utbyggd bestå av ett nätverk om cirka  
 30–35 
  gymnasieskolor. Det bedöms vara till- räckligt för att möta branschens behov av installationselektriker. 
  
 PVF Teknikcentrum i Katrineholm 
  
 PVF Plåt  Vent Forum AB ägs gemensamt av Plåtslageriernas Riksförbund och Svenska Byggnadsarbetarförbundet. Bolaget ut- gör i sin tur huvudman för PVF Teknikcentrum i Katrineholm som är plåtslageribranschens egen skola och centrum för kompetens- utveckling. På PVF Teknikcentrum genomförs bland annat kom- pletterande utbildningar för gymnasieelever och företagslärlingar från hela landet. På PVF Teknikcentrum avlägger lärlingar yrkes- examen för att få sitt yrkesbevis. Man erbjuder också vidareutbild- 
  
 190 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 ning inom olika områden både som byggnads- och ventilationsplåt- slagare. 
  
 PVF Teknikcentrum kräver att utbildningsanordnare som skickar elever till skolan ska vara godkända av branschen. För att bli det krävs att utbildningsanordnaren uppfyller vissa kriterier utformade av yrkesnämnden (se avsnitt nedan). På PVF Teknikcentrum ges varje elev en individuell studieplan. Målet är att eleven ska få betyg för samtliga inriktningsgemensamma kurser och fördjupningskur- ser, totalt 400 plus 800 gymnasiepoäng. Det ska uppnås under de tre perioder omfattande totalt tolv veckor som eleven är på skolan. Det handlar till största delen om nyinlärning av svårare moment som ställer stora krav på kvalitet i utförandet. Om eleven redan lärt sig momentet på sitt arbetsplatsförlagda lärande valideras i stället elevens kunskaper. Det innebär i realiteten att PVF Teknikcentrum och  
 APL-platsen 
  växelverkar och att företaget till största delen lär ut enklare moment samt står för färdighetsträning, medan PVF Tek- nikcentrum lär ut svårare moment och kvalitetssäkrar utbildningen. Det är endast tillsammans med ett kvalitativt arbetsplatsförlagt lärande på företag som eleven kan tillgodogöra sig 1 200 poäng, även om tiden på PVF är cirka åtta timmar per dag. Kostnaden för den gymnasieskola som skickar en elev till PVF Teknikcentrum uppgår i dag till 75 000 kronor för hela utbildningen. I detta ingår boende och mat under skoltid. 
  
 PVF-godkänd 
  utbildningsanordnare 
  
 Tillämpningen av kvalitetskriterierna omfattar alla utbildningsfor- mer. Det innebär att kriterierna ska tillämpas på skol- och företags- förlagd gymnasieutbildning, företagslärling, kommunal vuxenutbild- ning samt arbetsmarknadsutbildning. 
  
 Vid ansökan om att bli branschgodkänd ska en rad olika förhåll- anden och förutsättningar för att bedriva utbildningen beskrivas, bl.a. organisation, lärarkompetens, lokaler och utrustning. För varje undervisande lärare ska en meritförteckning bifogas ansökan. Efter genomförd utbildning förbinder sig också utbildningsanordnaren att lämna in betyg och ett skriftligt omdöme till den lokala yrkes- kommittén. Syftet med det förfarandet är att yrkesnämnden ska kunna göra en bedömning av den studerandes resterande utbild- 
  
 191 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 ningstid samt inplanering av examensprov. På grundval av innehål- let i ansökan samt den lokala yrkeskommitténs yttrande beslutar sedan PVF yrkesnämnd om godkännande eller ej. 
  
 Efter att ansökan är godkänd startar en process där utbildnings- anordnaren kallas till ett möte med den lokala yrkeskommittén. Det finns en yrkeskommitté i varje län som består av en representant för respektive branschpart. Vid mötet går parterna igenom kursplanen samt preciserar formerna för informationsutbyte och framtida samverkan. Mötet protokollförs och utgör sedan utgångspunkt för gruppens fortsatta arbete. Yrkesnämnden betonar att det är viktigt för branschens trovärdighet att i informationen till kommande elever påtala vikten av att utbildningsanordnaren är godkänd. 
  
 Byggnadsindustrins Branschrekommenderad skola 
  
 Byggnadsindustrins yrkesnämnd (BYN) erbjuder en kvalitetsmärk- ning till gymnasieskolor med bygg- och anläggningsprogrammets inriktningar anläggningsfordon, husbyggnad samt mark- och an- läggning. De gymnasieskolor som uppfyller kriterierna bedöms ha förutsättningar att ge grundläggande yrkesutbildning som uppfyller branschens krav och kan då utses till Branschrekommenderad sko- la. Syftet är att tydliggöra branschens prioriterade förväntningar på gymnasieskolor som utbildar för branschens yrken och bidra till utveckling av utbildningen så att alla elever kan få utbildning med bra kvalitet. 
  
 Skolans ansökan görs via en webbenkät. Svaret på enkäten ska sedan tas upp och godkännas av det lokala programrådet och där- efter skickas den till BYN:s kansli. Ansökan bedöms sedan av den regionala yrkesnämnden och därefter fattas beslut om godkännan- de av Byggnadsindustrins centrala yrkesnämnd. 
  
 Kriterierna för att uppnå branschrekommendation rör bland an- nat områden som programråd, samverkan med branschen, lokaler, maskinell utrustning, rutiner för kvalitetssäkrat arbetsplatsförlagt lärande, arbetsmiljö samt lärartäthet och behörighet. Programrådet på gymnasieskolor som är branschrekommenderade ska minst en gång per år gå igenom enkätfrågorna för att säkerställa att alla kriterier är uppfyllda. För närvarande finns omkring 115 bransch- 
  
 192 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 rekommenderade skolor i landet. Från och med 2015 är bransch- rekommendationen tidsbegränsad och omprövas efter två år. 
  
 Utöver Branschrekommenderad skola finns också en kvalitets- säkringsmodell för vuxenutbildningen som kallas Godkänd utbild- ningsgivare. Ansökan kan göras av en kommunal eller fristående skola eller ett utbildningsföretag. 
  
 BYN har beviljats statliga medel av Skolverket för utveckling av det arbetsplatsförlagda lärandet. Projektet är inriktat på att utveckla en webbaserad  
 APL-bok 
  som kan liknas vid en loggbok att använda under  
 APL-perioden. 
  Till det utvecklas ett stöd för utbildning av handledare med pedagogiskt innehåll. Branschen vill stödja små yrkesområden där det finns många fåmansföretag. I projektet är handledarutbildningen inriktad mot mur- och putsbranschen. BYN åtar sig också att marknadsföra resultaten och fortbilda yrkeslärare. 
  
 BYN har ett långsiktigt mål om att materialet ska vara implemen- terat på alla branschrekommenderade gymnasieskolor inom tre år. 
  
 VVS-branschens 
  Förstklassig skola 
  
 VVS-branschens 
  yrkesnämnd består av  
 VVS-företagen 
  och Svenska Byggnadsarbetareförbundet. Till nämnden finns en regional orga- nisation bestående av elva regioner i landet. I varje region finns ut- bildningsansvariga som är anställda hos någon av parterna, med ansvar för kontakter med skolor, företag och lärlingar. 
  
 Traditionellt finns ett system med branschprov för att individen ska kunna få ett yrkesbevis för något av branschens yrken. Provet mäter individens teoretiska och praktiska kunskaper och prövar för- mågan att planera arbetet och lösa problem. All yrkesutbildning, såsom gymnasieutbildning, företagslärling eller annan vuxenutbild- ning, avslutas med ett branschprov. 
  
 Yrkesnämnden har också tagit fram en kvalitetssäkringsmodell av gymnasieskolor och andra utbildningsanordnare. Kvalitetssäkr- ingsmodellen kallas Förstklassig skola. En skola kan efter ansökan få utmärkelsen Försklassig skola av Yrkesnämnden. Det sker på re- kommendation från utbildningsansvariga i regionen. För att få ut- märkelsen behöver skolan redovisa att man följer ämnesplanerna och vilka läromedel som används. Skolan ska även redovisa hur det arbetsplatsförlagda lärandet hanteras, vilka yrkeslärare skolan har 
  
 193 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 och deras yrkeskompetens samt att lokalerna har rätt utrustning och är säkra att vistas i. Gymnasieelever i den tredje årskursen får dessutom ge sin syn på utbildningen via en enkät som sedan jämförs med gymnasieskolans ansökan. Regionens utbildningsansvariga ska ha möjlighet att besöka gymnasieskolan och att delta i programråd under ansökningsperioden. Varje år omprövar yrkesnämnden om skolan fortfarande lever upp till kriterierna för Förstklassig skola. 
  
 Det uttalade syftet med utmärkelsen och de krav det medför säkerställer att eleverna får en bra förberedelse inför färdigutbild- ningen som lärling efter gymnasieskolan. Det bidrar även till att öka elevens möjlighet att klara det avslutande branschprovet. 
  
 Det finns en skillnad mellan gymnasieskola och vuxenutbildning när gäller Förstklassig skola. För en gymnasieskola är utmärkelsen en kvalitetsstämpel och frivillig att ansöka om. För vuxenutbild- ning, arbetsmarknadsutbildning eller företagslärlingsutbildning är ansökan nödvändig för att eleverna ska få tillgodoräkna sig hela skolutbildningen. Risken är annars att eleven behöver läsa in extra- kurser eller en längre utbildning på företag innan branschprovet kan göras. 
  
 Yrkesnämnden har beviljats statliga medel av Skolverket för ut- veckling av det arbetsplatsförlagda lärandet. Projektet består i fram- tagandet av en handledarbok som stöd för både handledaren och eleven. Handledarboken syftar till att underlätta kommunikation och synliggöra värderingar som ett pedagogiskt verktyg. I hand- ledarboken finns också utbildningens samtliga moment upptagna vilket underlättar kontrollen av att eleven gått igenom utbildningens alla delar. 
  
 I det nya VVS- och fastighetsprogrammet har en fastighets- inriktning införts. Av den anledningen har Fasighetsbranschens ut- bildningsnämnd inför höstterminen 2014 tillfört en egen kvalitets- säkring som kallas Rekommenderad skola av fastighetsbranschen.24 Rekommendationen baseras på förekomsten av behöriga lärare med branscherfarenhet, uppdaterade och ändamålsenliga läromedel samt kvalitativt arbetsplatsförlagt lärande på branschföretag med utbil- dade handledare. Det är frivilligt för gymnasieskolor att ansöka och 
  
 24 I nämnden representeras Arbetsgivarorganisationerna Fastigo, Almega Fastighetsarbets- givarna och KFO, branschorganisationerna Sabo, Fastighetsägarna, arbetstagarorganisatio- nerna Fastighetsanställdas förbund, Kommunal, SEKO, Unionen, Vision, Ledarna, Jusek, Civilekonomerna, Sveriges Ingenjörer, SSR och Sveriges Arkitekter. 
  
 194 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 branschrekommendationen kräver att man först blivit godkänd som Förstklassig skola av  
 VVS-branschens 
  yrkesnämnd. Rekom- menderad skola av fastighetsbranschen är därför tänkt som ett branschspecifikt tillägg. 
  
 Handelns yrkesnämnds certifiering 
  
 Inom handelsbranschen har parterna Svensk Handel, Handels- anställdas förbund och KFO skapat Handelns yrkesnämnd, som är relativt nyetablerad. Under arbetet med Servicecollege var det många regioner och enskilda utbildningar som efterfrågade ett pro- jekt inriktat mot handeln. Vissa regioner ville starta Handels- college. Detta är något som branschens parter har tagit fasta på. Behovet har utmynnat i en certifieringsmodell vars övergripande målsättning är att stärka handels- och administrationsprogrammet. 
  
 Kriterierna för certifiering syftar till att ge utbildningarna ett strukturstöd så att elevens kompetens tydligt synliggörs för såväl arbetsgivare som eleven själv. Det görs genom beskrivningar av de generella och handelsspecifika kompetenser som eleverna förväntas uppnå i utbildningen. Dessutom ska certifieringen bidra till att ut- bildningens kvalitet kontinuerligt följs upp och utvecklas. Certi- fieringskriterierna omfattar områden som en generell beskrivning av skolan och utbildningens utformning, intern och extern samver- kan och information, kompetens och resurser samt uppföljning och utvärdering. De lokala programrådens viktiga roll betonas särskilt och är en del i certifieringen. Certifieringsutförare är Handelns yrkesnämnd. 
  
 Modellen bygger på en första certifieringsperiod om tre år med uppföljningsbesök efter ett år. Därefter görs uppföljningsbesök med återcertifiering vartannat år. Dessa uppföljningar baserar sig på skolans egen verksamhetsrapport, skolans plan för nästkommande två år, kontakter med samverkande företag samt möte med skolled- ning, arbetslag och elever. Skolan får betala en certifieringsavgift till Handelns yrkesnämnd i samband med ansökan. 
  
 195 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Svensk Energis skolsamverkan 
  
 Svensk Energi är branschförening för 169 medlemskoncerner och cirka 380 företag bestående av elproducenter, eldistributörer och elhandlare. Branschen sysselsätter cirka 30 000 medarbetare. Svensk Energi ansvarar för branschens kompetensuppbyggnad. Organisa- tionen stödjer och samverkar med relevanta gymnasie- och yrkes- högskoleutbildningar och är engagerad i ledningsgrupper och lokala programråd. Svensk Energi samarbetar med tre gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram. Två av dessa är riksrekryterande. 
  
 Svensk Energi stödjer och samordnar även utbildningsanordnare inom yrkeshögskolan. Elever från yrkeshögskolan och gymnasie- utbildningar med branschsamverkan ser branschen som extra vik- tiga eftersom de är anställningsbara direkt. Svensk Energi tillhanda- håller också informationsmaterial och läromedel om el- och energi- branschen. Därutöver är man engagerad i både högskole- och arbetsmarknadsutbildning. Från den senare utbildningsformen kan man rekrytera distributionselektriker som omskolats efter att de inte lyckats få en lärlingsplats som installationselektriker. 
  
 6.5.3Kvalitetssäkring genom kontroll av utbildningsförlopp, utbildningsresultat, branschprov eller genom validering 
  
 Grönt kort 
  
 Naturbrukets yrkesnämnd (NYN) är ett samarbetsorgan för att främja yrkesutbildning, fortbildning och rekrytering inom lantbruk, trädgård och djursjukvård.25 
  
 NYN har utvecklat en diplomering som kallas Grönt Kort. Diplomeringen utvecklades mot bakgrund av en upplevd brist på kompetent arbetskraft och otydliga karriärvägar för naturbrukspro- grammets elever. Branschen anser att situationen förbättrats i och med gymnasiereformen 2011. Man anser att gymnasiearbetet, som delvis bygger på Grönt Kort, blivit bättre och att naturbrukspro- grammet har fått tydligare yrkesutgångar. 
  
 25 Medlemsorganisationer är Lantbrukarnas Riksförbund, Skogs- och Lantarbetsgivare- förbundet, Svenska Kommunalarbetareförbundet, Svenska kyrkans arbetsgivarorganisation, Skogs- och Lantbrukstjänstemannaförbundet, Trädgårdsanläggarna i Sverige, Gröna näring- ens riksorganisation samt Svensk Djursjukvård. 
  
 196 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Det finns tre nivåer för Grönt Kort: en grundläggande nivå, en specialist- eller förmansnivå och en företagsledarnivå. Grönt Kort består av både ett teoretiskt och ett praktiskt prov och båda proven genomförs samma dag på en gård eller ett skoljordbruk. Kunskaper- na som prövas berör produktionsområdena mjölk, gris, växtodling och yrkesodling trädgård. Provet görs alltid av två diplomerare för att få en så riktig och kvalitetssäkrad bedömning som möjligt. Ett av skälen är att arbetsgivarna vill ha en så objektiv bedömning som möjligt av elevens eller den yrkesverksammas anställningsbarhet. Grönt Kort riktar sig inte bara till gymnasieelever som studerar naturbruksprogrammets tredje år utan även till yrkesverksamma som på så sätt får ett intyg på sin kompetens. 
  
 Skogsbrukets programrådsverksamhet 
  
 Skogsbrukets yrkesnämnd (SYN) har som prioriterad uppgift att arbeta med kompetensförsörjnings- och arbetsmiljöfrågor. I SYN ingår Skogs- och Lantarbetsgivareförbundet (SLA).26 
  
 SLA har tagit ett brett grepp på den lokala programrådsverk- samheten. SLA:s distriktsstyrelser har utsett vilka  
 SLA-företag 
  som på varje skola ska representera SLA i programrådet. Minst fyra ledamöter i ett programråd ska komma från SLA:s medlemsföretag. En av dessa representanter utses till ordförande i det lokala pro- gramrådet. Branschorganisationen SMF Skogsentreprenörerna ut- ser en representant till varje lokalt programråd. Skolan bemannar därefter programrådet med andra personer från lokala företag och andra intressenter. Alla deltagare i programrådet ska ha mandat från sitt företag eller organisation att besluta i de frågor som ska behandlas i programrådet. Skolan ska även se till att elevrepresen- tanter finns med i programrådet. 
  
 Minst tre möten per år bör hållas i varje lokalt programråd. Pro- tokoll eller minnesanteckningar ska föras från programrådens möten. Förslag på protokollmall finns på SLA:s hemsida och kopior på protokollen skickas till SLA centralt. 
  
 26 SLA är en arbetsgivarorganisation med cirka 4 000 medlemsföretag verksamma inom skogs- bruk, jordbruk, djursjukvård, golf och trädgårdsnäringen. 
  
 197 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 SLA-gruppen 
  i programråden har bland annat till uppgift att stödja skolans arbete med att ordna lämpliga  
 APL-platser. 
  Gruppen ska också informera sig om hur skolan ger praktikvärdarna infor- mation inför praktikperioder och hur skolan inhämtar praktik- värdarnas omdömen om eleverna och hur återkoppling kring det arbetsplatsförlagda lärandet görs. 
  
 Det lokala programrådet ska stötta såväl elev som praktikvärd under det arbetsplatsförlagda lärandet. Ledamöterna i program- rådet ska även verka för att skolans personal får delta på företagens interna utbildningsdagar. 
  
 En annan viktig uppgift för programråden är att attrahera elever till skogsutbildningen. Det görs bland annat genom att programrådet utarbetar lokala marknadsföringsplaner tillsammans med natur- bruksgymnasierna. Programrådet kan ansöka om marknadsförings- bidrag hos SLA för de marknadsföringsaktiviteter som har en direkt koppling till skogsutbildningen och där näringslivets representanter ges möjlighet att delta. 
  
 SLA ger också ekonomiskt stöd till de arbetsgivare som tar emot elever på arbetsplatsförlagt lärande från naturbruksprogram- mets inriktning skog.27 
  
 TYA-certifierad 
  
 APL-handledare 
  
 Transportfackens yrkes- och arbetsmiljönämnd (TYA) är ett sam- arbetsorgan mellan parterna i transportbranschen.28 TYA har cirka 17 000 anslutna företag inom transportbranschen. Totalt omfattas cirka 100 000 anställda som är verksamma inom olika delbranscher som åkeri, renhållning, taxi, markpersonal i flyget, bärgning och bensinstationer. TYA:s uppdrag är ibland annat att genomföra arbetsmiljö- och yrkesfortbildningskurser och att sprida information om transportbranschen. 
  
 TYA arbetar även med att påverka skolväsendet för att tillgodo- se transportnäringens behov av utbildade individer. TYA bidrar till 
  
 27Ersättningen är 5 000 kronor per maskinvecka (alt. 1 000 kronor/dag) i max 10 veckor per elev. För motormanuell praktik i skogsvård är ersättningen 1 000 kronor (alt. 200 kronor/dag) per vecka i max 2 veckor per elev. 
  
 28Ingående organisationer är Biltrafikens Arbetsgivareförbund, Petroleumbranschens Arbets- givareförbund, Motorbranschens Arbetsgivareförbund, Sveriges Hamnar, Flygarbetsgivarna, Almega, KFO, Svenska Transportarbetareförbundet, Ledarna, Unionen, Sveriges Ingenjörer. 
  
 198 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 utvecklingen av yrkesutbildningen genom att utveckla läromedel och fortbilda lärare. TYA har åtta stycken partssammansatta ut- bildningsråd vars främsta uppgift är att stärka samverkan mellan skola och arbetsliv. Ledamöterna i utbildningsråden är också aktiva i lokala programråd. Till utbildningsråden finns fem regionala projektledare kopplade, med ansvar för att hålla kontakten mellan branschorganisationen och gymnasieskolor. TYAs verksamhet finansieras genom en avgift på för närvarande 0,20 procent av års- lönesumman i branschen. Det är en avgift som samtliga arbetsgivare inom de aktuella avtalsområdena betalar in. 
  
 En viktig del i transportutbildningen är att eleverna får tillräck- lig mängdträning, vilket är en grundläggande trafiksäkerhetsaspekt. Transportbranschen har därför utvecklat en egen  
 TYA-modell 
  för att kvalitetssäkra utbildningen. Det sker genom utökad samverkan mellan skola och företag med målet att möjliggöra övningskörning och mängdträning i särskilda  
 APL-företag. 
  
 TYA-modellen 
  kännetecknas av att TYA:s regionala utbild- ningsråd godkänner  
 TYA-anslutna 
  företag och handledare. För att vara  
 TYA-certifierad 
  
 APL-handledare 
  krävs att handledaren är 25 år eller äldre och som minst har en halvtidsanställning. Till det krävs minst 3 års yrkeserfarenhet som lastbilsförare samt innehav av C/CE behörighet i 3 år och att handledaren genomgått TYAs  
 APL-handledarutbildning. 
  Det senare är särskilt viktigt då eleverna tränas i trafikmiljö. Mängdträningen är tänkt att ske efter att eleven övningskört i skolans regi. 
  
 Parterna Biltrafikens Arbetsgivareförbund och Svenska Trans- portarbetareförbundet har beslutat om grundläggande krav på före- tag som tar emot elever eller kursdeltagare inom vuxenutbildning enligt  
 TYA-modellen. 
  Det innebär att företaget ska vara medlem i Biltrafikens Arbetsgivareförbund och ha kollektivavtal med Svenska Transportarbetarförbundet. Företaget ska dessutom följa god sed på arbetsmarknaden samt ha förutsättningar att genomföra arbetsplats- förlagt lärande. 
  
 TYA har beviljats statliga medel av Skolverket för utvecklingen av arbetsplatsförlagt lärande. Projektet baseras på redan befintligt material som TYA utarbetat. Det utgörs av en handbok som stöd för både handledarrollen och själva  
 APL-periodens 
  genomförande. Därutöver har man också tagit fram ett stödmaterial för ledamöter- na i de lokala programråden. TYA kommer att använda utveck- 
  
 199 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 lingsmedlen för att digitalisera det material som nu finns i tryckt form samt att skapa en webbaserad loggbok för APL och en logg- boksapplikation. 
  
 Frisörbranschens gesällbrev 
  
 Frisörbranschens Yrkesnämnd (FYN) är ett partsammansatt organ bestående av Sveriges Frisörföretagare och Handelsanställdas för- bund. 
  
 Gesällbrevet är branschens yrkesbevis som visar att individen har utbildat sig och avlagt branschens behörighetsprov. Gesällbrevet är beviset på att individen är behörig frisör och har rätt till full lön enligt branschens kollektivavtal. Frisörföretagarnas utbildnings- nämnder, som även består av representanter från Handelsanställdas förbund, anordnar delprov och gesällprov och finns på 18 platser i landet. 
  
 Det finns tre sätt att bli behörig frisör. Det första är att gå gym- nasieskolans hantverksprogram med inriktning frisör. När grund- utbildningen i gymnasieskolan är klar avläggs ett praktiskt delprov samt ett teoriprov. Därefter krävs en färdigutbildning på ett frisör- företag i 3 000 timmar som efter godkänt gesällprov ger branschens behörighet som frisör. 
  
 Det andra alternativet är att gå en av branschen godkänd privat frisörutbildning med samma färdigutbildningsprocess som i gym- nasieskolan. För närvarande finns elva godkända privata utbildnings- anordnare. Utbildningen är väl reglerad med grund- och färdig- utbildning och progressionen i lärandet är indelat i fyra nivåer. För att kunna dokumentera antalet timmar och vilka nivåer eleven har genomgått ska en utbildningsbok finnas. 
  
 Det tredje alternativet är företagsförlagd utbildning, där per- sonen själv måste hitta en salong som vill utbilda och anställa per- sonen. Frisörföretaget måste ha en behörig frisör som handledare och personen behöver vara anställd som trainee i 5 000 timmar (4 nivåer) och ska följa en läroplan för frisöryrket. Delprov och teoriprov avläggs efter 2 000 timmar. Delprovet är en del av gesäll- provet som görs under eller efter grundutbildningens nivå 1. Alla elever som genomfört nivå 1 ska erbjudas att avlägga delprov genom frisörföretagarna hos sin utbildningsanordnare eller i annan när- 
  
 200 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 liggande lokal eller ort. Delprovet ska vara godkänt innan färdig- utbildning mot gesällprovet kan påbörjas. Det slutgiltiga gesällpro- vet görs efter ytterligare 3 000 timmar. 
  
 Måleribranschens gesällbrev 
  
 Måleribranschens yrkesnämnd (MYN) är ett samarbete mellan Måleriföretagen i Sverige och Svenska Målareförbundet kring yrkes- utbildningsfrågor. MYN arbetar i första hand med rekrytering, utbildning och gesällprov. 
  
 Det finns i huvudsak två sätt att bli målare. Det vanligaste sättet är att studera bygg- och anläggningsprogrammet med inriktning måleri. Efter utbildningen behöver eleven en lärlingsanställning på ett måleriföretag. Lärlingsperioden uppgår till 6 800 timmar och brukar ta ungefär två år att genomföra. 
  
 En utgångspunkt för MYN:s syn på utbildningen är att goda resultat i gymnasiegemensamma ämnen är lika viktigt som goda resultat i yrkesämnen. MYN premierar goda studieresultat för de elever som uppfyller branschens krav då de vid examen tilldelas fler utbildningstimmar än de som inte gör det. Alla målerielever som fullföljt utbildningen tilldelas normalt 2 000 utbildningstimmar. Om eleven uppnått de betygskrav som branschen ställt tilldelas ytterligare 1 000 utbildningstimmar. Det påverkar i sin tur längden på den lärlingsperiod som sedan ska leda till färdigutbildning. 
  
 Det andra sättet, för den som inte har en grundläggande yrkes- utbildning, är att söka direkt hos ett måleriföretag om att få börja som lärling. Den sökande måste då ha fyllt 19 år. Tidigare hade gymnasieelever företräde till lärlingsplatserna men den regeln är borttagen. MYN har konstaterat brister i de yrkesteoretiska delar- na i utbildningen av företagslärlingar. För att komma tillrätta med det har man tagit fram ett eget utbildningsmaterial. Materialet be- står av en lärobok och en webbplattform och används nu allmänt i landets gymnasieskolor, enlig MYN. 
  
 För att få sitt yrkesbevis och gesällbrev som målare krävs ett godkänt gesällprov. Det har hittills bestått av ett yrkestekniskt prov men det planeras att även ett teoretiskt prov ska ingå. Gesäll- provet utförs i den senare delen av lärlingsperioden. 
  
 201 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förutom att branschen har sin traditionella form för färdig- utbildning och kvalitetssäkring har man också vissa krav på den gymnasiala yrkesutbildningen. När det gäller dimensionering menar MYN att det är utbildningsanordnaren som ska analysera behovet av nya målare i regionen innan måleriutbildning erbjuds. I det sam- manhanget erbjuder MYN sig att bidra med branschens bedöm- ningar. Man informerar också utbildningsanordnare om de krav som branschen ställer. 
  
 Bland annat vill MYN att alla yrkeslärare ska ha avlagt gesäll- prov samt ha pedagogisk behörighet och yrkeslärarexamen. Skolan ska erbjuda lokaler som är adekvata för utbildningen och kunna erbjuda APL för samtliga elever. De arbetsplatser där APL erbjuds till elever ska ha tecknat kollektivavtal. Man anser även att det åligger skolan att följa upp och dokumentera elevernas utbildning enligt MYN:s bestämmelser. 
  
 Hotell- och restaurangbranschens valideringsarbete 
  
 Sveriges Hotell och restauranger (SHR), föregångaren till Visita, har tidigare kvalitetssäkrat skolor. Det visade sig att en kvalitets- säkring av skolor kräver stora resurser och framför allt uppföljning. Av den anledningen har Visita valt att inte återuppta det arbetet. Visita menar att en certifierad gymnasieskola på ett läsår kan tappa sin kvalitet om någon eller några nyckelpersoner lämnar skolan. 
  
 Skolinspektionen utövar tillsyn över huvudmän och gymnasie- skolor som erbjuder yrkesprogram. Visitas uppfattning är att Gross inspektionen har bristande resurser och kompetens att bedöma en gymnasieskolas förutsättningar och förmåga att bedriva utbildning som motsvarar branschens krav. Det som skulle behöva bedömas är till exempel lärarnas yrkeskunskaper och om utrustning och lokaler möter den standard som krävs för en god yrkesutbildning. Visita har ställt sig till förfogande för att bidra med sina branschkunska- per men har inte fått någon förfrågan om att bistå vid tillsyn av gymnasieskolor som erbjuder programmen. 
  
 202 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Besöksnäringen har ett partsgemensamt yrkesråd, Utbildnings- rådet för Hotell och Restauranger (UHR).29 En av rådets främsta uppgifter är att analysera framtidens utbildningsbehov. För att kunna påverka och kvalitetssäkra yrkesutbildningar riktade mot besöksnäringen har UHR tagit fram en valideringsmodell. Model- len omfattar de fyra yrkesinriktningarna kock, servering, konferens och reception. Målsättningen är att alla gymnasieskolor som erbju- der de berörda yrkesprogrammen ska validera sina elever utifrån modellen. Syftet är att få en uppfattning om huruvida eleven upp- nått tillräcklig nivå på sina yrkeskunskaper för att vara anställnings- bar. 
  
 Valideringsprocessen består av tre faser: en fördjupad kompetens- kartläggning, en kompetensbedömning för intyg samt en kompe- tensbedömning för betyg mot kurser i restaurang- och livsmedels- programmet samt hotell- och turismprogrammet. Fullt utvecklad kommer valideringsmodellen ha funktionen som yrkesprov och därmed kunna motsvara branschens traditionella gesällprov. 
  
 UHR har beviljats statliga medel av Skolverket för utveckling av arbetsplatsförlagt lärande. Syftet med projektet är att skapa samsyn kring de kunskapskrav som utgör grunden för anställningsbarhet. Ett av syftena är att få en mer nationellt likvärdig bedömning av eleverna efter avslutat arbetsplatsförlagt lärande. 
  
 6.5.4Samverkansmodeller under utveckling 
  
 Inom flera branscher pågår arbete med att utveckla nya sam- verkansmodeller eller att vidareutveckla befintliga modeller. Nedan beskrivs två exempel. 
  
 Fordons- och transportprogrammet 
  
 Motorbranschens yrkesnämnd (MYN) består av två partsorgani- sationer: Motorbranschens Arbetsgivareförbund och IF Metall. Därtill finns också Lackerarnas yrkesnämnd (LYN) som består av 
  
 29 Rådet består av Visita, Kooperationens Förhandlingsorganisation, KFO, Unionen, samt Hotell- och restaurangfacket, HRF. 
  
 203 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 ledamöter från Motorbranschens Arbetsgivareförbund och Svenska Målareförbundet. 
  
 Branschorganisationerna upplever att det är alltför varierande kvalitet på fordons- och transportprogrammet. Av det skälet har branschorganisationerna själva tagit fram ett slutprov som bland annat syftar till att höja statusen på utbildningen och branschens yrken. Det är också ett sätt att hålla kontakt med skolorna och syn- liggöra branschens krav för att på så sätt säkerställa kvaliteten på utbildningen. 
  
 De fordonstekniska inriktningarna som proven är avsedda för är  
 personbils-, 
  lastbils- och maskinmekaniker, bilskadereparatör, for- donslackerare samt reservdelsspecialist. Provet är webbaserat och består av 50 fordonstekniska frågor som hanteras av en provansvarig på respektive deltagande skola. I samband med provet kan eleven erhålla ett av branschen utfärdat certifikat. För att få ett sådant krävs att eleven har godkänd yrkesutbildning och ett visst antal god- kända poäng på motorbranschens slutprov. Med godkänd yrkes- utbildning avses att skolan även ska ha godkänt eleven utifrån de branschkrav som båda motorbranschens yrkesnämnder har. Därtill ska eleven ha godkända betyg i de gymnasiegemensamma ämnena Svenska 1, Matematik 1a och Engelska 5. Det är förenat med en mindre kostnad att få certifikatet. 
  
 Certifikatet har inte riktigt fått det genomslag i branschen som förväntats. MYN har nu tagit ett nytt initiativ för att utveckla for- dons- och transportprogrammet. I nuläget söker man olika utveck- lingsvägar där ett alternativ är att utveckla någon form av yrkes- college. 
  
 Inriktningen bageri och konditori inom restaurang- och livsmedelsprogrammet 
  
 Livsmedelsföretagen och Sveriges bagare och konditorer har bevil- jats statliga medel av Skolverket för utveckling av arbetsplatsförlagt lärande. Projektet utgår från behovet av att locka fler elever till inriktningen bageri och konditori inom restaurang- och livsmedels- programmet. Det vill man åstadkomma med en starkare samverkan mellan skola och arbetsliv och en förstärkning av det arbetsplats- förlagda lärandet. 
  
 204 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 Branschorganisationerna har tagit fram ett läromedel avsett för gymnasieskolan. Till detta vill man nu utveckla en handledning och en logg- eller arbetsbok för det arbetsplatsförlagda lärandet. Ambi- tionen är också att utveckla en modell för kvalitetssäkring genom branschcertifiering av både  
 APL-platser 
  och gymnasieskolor med inriktning bageri och konditori. 
  
 6.5.5Företagsskolor och industrigymnasier 
  
 Det finns i dag flera företagsägda gymnasieskolor med lång historia av yrkesutbildning som drivs som fristående skolor. De kan ingå i Teknikcollege eller andra samverkansmodeller. I detta avsnitt ges två exempel på företagsägda gymnasieskolor. 
  
 Utöver dessa finns det flera utbildningsanordnare med liknande organisation, kompletterande finansiering, utökat program och ut- vecklad samverkan mellan ägarföretag och kommun. SKF Tekniska gymnasium i Göteborg och Göranssonska skolan (Sandvikens Tek- niska gymnasium) är två exempel. 
  
 Mälardalens tekniska gymnasium 
  
 Mälardalens tekniska gymnasium har funnits sedan 1941. Huvud- man för skolan är Mälardalens Tekniska Gymnasium AB, som ägs av Scania och AstraZeneca. Därutöver finns också den kommunala koncernen Telge som samverkanspart. Skolan erbjuder teknikpro- grammet och det industritekniska programmet. 
  
 Studietakten är högre än i en vanlig gymnasieskola och eleverna ges möjlighet att läsa 3 800 gymnasiepoäng. För det industritekniska programmet lämnas utrymme för att läsa kurser för särskild behörig- het. Den ökade omfattningen möjliggörs genom att eleverna stude- rar motsvarande hela arbetsdagar. Det arbetsplatsförlagda lärandet förläggs ibland till tider då andra gymnasieskolor har lov. Under sommarlovet kan det arbetsplatsförlagda lärandet kombineras med ett betalt sommarjobb. Sammanlagt genomförs 44 skolveckor per år. 
  
 205 
  
 Yrkescollege och andra samverkansmodeller 
  
 SOU 2015:97 
  
 Som motprestation får eleverna möjlighet till en studiebonus på 1 000 kronor per månad utöver studiebidraget, betald sommarprak- tik och sex månaders anställning efter gymnasieskolan om eleven erhållit godkända resultat. Ägarna skjuter till ekonomiska resurser utöver skolpengen. 
  
 Göteborgs tekniska gymnasium 
  
 Göteborgs tekniska gymnasium (GTG) är resultatet av ett sam- arbete mellan näringsliv och kommun. Skolan ägs gemensamt av AB Volvo och Volvo Personvagnar AB tillsammans med Göte- borgs Stad. Skolan tog emot sina första elever hösten 1999. 
  
 Skolan erbjuder teknikprogrammet och det industritekniska pro- grammet. Huvudmannen har två skolenheter i Göteborg som ut- bildar både gymnasieelever och vuxna. Ungefär 20 procent av studietiden består av arbetsplatsförlagt lärande. De två första åren är  
 APL-placeringen 
  inom Volvo i Göteborg och det tredje året finns möjligheten att göra APL utomlands. 
  
 Elever på det industritekniska programmet kan läsa upp till 3 200 gymnasiepoäng. Utökningen består av kurser som ger grund- läggande behörighet till högskolan samt matematik och entrepre- nörskap. Inom teknikprogrammet finns möjlighet att läsa upp till 3 500 gymnasiepoäng. Utökningen med fler gymnasiepoäng består framför allt av kurser inom matematik, fysik och kemi. Även arbets- platsförlagt lärande, både nationellt och internationellt, ingår i denna utökning. GTG har också ett avtal med Volvo som innebär att eleverna erbjuds möjlighet till 4 veckors sommarjobb efter år två och tre. 
  
 206 
  
 7Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Utredningen föreslår i detta kapitel en försöksverksamhet med så kallade branschskolor. Förslaget har utarbetats i samarbete med de branschorganisationer som är engagerade i utvecklingen av den gymnasiala yrkesutbildningen. 
  
 Branschskolor bidrar till en lösning på kompetensbrist inom vissa små yrkesområden genom att skapa samordningsvinster inom utbildningssystemet. Branschskolorna ska finnas på strategiskt ut- valda platser i landet och fungera som kompetenscentrum där de bästa yrkeslärarna och den senaste utrustningen kan samlas. Till branschskolorna ska elever från gymnasieskolor i hela landet kunna komma för att få undervisning i vissa yrkeskurser. Detta möjliggör för skolhuvudmän att erbjuda inriktningar och yrkesutgångar som annars hade varit svåra att erbjuda på grund av små elevgrupper och dyra investeringar. Branschskolorna ska också kunna ta emot stu- derande inom den yrkesinriktade vuxenutbildningen på gymnasial nivå. 
  
 Branschskolorna ska rekommenderas av branschorganisationer inom det yrkesområde som utbildningen leder till eller ha ett brett samarbete om utbildning med flera arbetsgivare inom branschen. Genom att rekommendera en branschskola garanterar branschorga- nisationen att yrkesinnehållet i utbildningen håller den kvalitet som krävs för att eleven ska bli anställningsbar efter avslutad gymnasie- utbildning. På så sätt kan elever få tillgång till kvalitetssäkrad ut- bildning inom små yrkesområden oavsett hemkommun. 
  
 I de flesta fall kommer den utbildningsanordnare som bransch- organisationen rekommenderar sannolikt att vara en gymnasieskola som branschorganisationen bedömer håller god kvalitet i sin yrkes- utbildning. I andra fall kan branschorganisationens eget centrum för 
  
 207 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 kompetensutveckling av medarbetare ansöka om att bli bransch- skola och även ta emot gymnasieelever. Det kan också finnas skolor som har ett brett samarbete om utbildning med flera arbetsgivare inom branschen som kan vilja ansöka om att bli branschskola. 
  
 En elev kommer vara på branschskolan totalt omkring 15– 20 veckor, uppskattningsvis uppdelat på omkring fyra veckor per termin under gymnasieskolans år två och tre. Gymnasieskolan på elevens hemort behåller hela tiden huvudmannaskapet och det över- gripande ansvaret för elevens utbildning. 
  
 7.1Diskussionerna kring branschlärling 
  
 Regeringen såg 2014 anledning att analysera förutsättningarna för att vidareutveckla den svenska gymnasiala lärlingsutbildningen. Initiativet väcktes under arbetet med en departementsintern utred- ning om arbetsplatsförlagt lärande under 2013. Ett antal bransch- organisationer gav då uttryck för intresse att vidareutveckla dagens gymnasiala lärlingsutbildning utifrån sitt perspektiv på gymnasial yrkesutbildning. Yrkesprogramsutredningen har därför fått i upp- drag att undersöka om det finns intresse för en försöksverksamhet med så kallade branschlärlingar – en lärlingsutbildning med större inflytande och ansvar för branschorganisationer och arbetsgivare. 
  
 En branschorganisation kan definieras som en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation, en organisation som är gemensam för arbetsgivare och arbetstagare, eller en intresseorganisation i närings- livet.1 I yrkesutbildning är det avgörande för utbildningens kvalitet att arbetsmarknaden är med och driver utvecklingen. Det är endast arbetsmarknadens representanter som kan avgöra om en yrkes- utbildning ger eleverna rätt kunskaper och kompetenser för att leda till en anställning efter avslutad utbildning. 
  
 Branschorganisationernas eget engagemang i yrkesutbildningen kanaliseras i dag främst genom yrkescollege och andra samverkans- modeller för kvalitetssäkring som utvecklats på organisationernas eget initiativ (se kapitel 6). Skolverkets nationella programråd ses också som en viktig arena för samverkan mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden, om än med utvecklingspotential (se kapitel 5). 
  
 1 Jfr förordningen (2014:375) om statsbidrag för utveckling av lärande på arbetsplatser. 
  
 208 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 På regional nivå utgör de kompetensplattformar som aktörer med regionalt utvecklingsansvar etablerat i alla län ytterligare ett verktyg för samverkan inom kompetensförsörjningsområdet. 
  
 De branschorganisationer som är engagerade inom gymnasial yrkesutbildning i Sverige har hittills varit tveksamt inställda till den gymnasiala lärlingsutbildningen. Gymnasial lärlingsutbildning star- tade som försöksverksamhet hösten 2008 med höga ambitioner och mål. Bland arbetsmarknadens branschrepresentanter fanns dock en oro att den gymnasiala lärlingsutbildningen inte skulle kunna kvali- tetssäkras, och därmed inte uppnå samma mål som ett skolförlagt yrkesprogram. Det fanns också ett motstånd mot gymnasial lär- lingsutbildning i de branscher som redan har ett lärlingssystem reglerat i kollektivavtal. Motståndet grundade sig i en oro över hur den gymnasiala lärlingsutbildningen skulle påverka det avtalsregle- rade systemet. 
  
 Utredningen har haft tät kontakt med ett flertal branschorgani- sationer för diskussioner om hur den gymnasiala lärlingsutbild- ningen skulle kunna utvecklas. Det är utredningens bedömning att det finns ett stort intresse för att ta ett större ansvar för att vidare- utveckla den gymnasiala yrkesutbildningen i syfte att höja kvalite- ten och attraktiviteten på utbildningen. Det finns dock inget större intresse för att utveckla en lärlingsmodell av centraleuropeiskt snitt där lärlingen rekryteras och anställs av arbetsgivaren för att få hela sin utbildning på arbetsplatsen. 
  
 Branschorganisationer inom olika yrkesområden efterfrågar i stäl- let möjligheter att ta större ansvar för vissa yrkesutbildningar med stor betydelse för arbetsmarknaden som i dag riskerar att nedprio- riteras inom utbildningssystemet. Detta har lett fram till det förslag om branschskolor som utredningen presenterar i detta kapitel. Branschskolor bör kunna användas för undervisning inom ramen för en lärlingsutbildning, men även som del av en i huvudsak skolförlagd utbildning. 
  
 Diskussionen om vidareutveckling av gymnasial lärlingsutbild- ning fortsätter dock i andra forum. Utredningen har fått veta att Skolverkets Lärlingscentrum för diskussioner med enskilda intres- serade arbetsgivare kring insatser för att öka lärlingsutbildningens attraktivitet. Det handlar bland annat om marknadsföring mot elever och en starkare koppling mellan arbetsgivaren och lärlingen genom löneavtal. 
  
 209 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 7.2Vissa små yrkesområden har svårt att klara kompetensförsörjningen 
  
 Flera av de branscher som deltagit i diskussionen om branschlärling har svårt att tillgodose kompetensförsörjningen inom några av sina yrkesområden. Dessa yrkesområden är små i betydelsen att de om- fattar få sysselsatta personer och att dessa personer behöver speci- fika yrkeskunskaper. På grund av att dessa branscher representerar ett mindre omfattande utbildningsbehov kan de ha svårt att hävda sig inom utbildningssystemet. Utbildning inom dessa små yrkes- områden riskerar att nedprioriteras, trots att den yrkeskunskap som en sådan utbildning ger kan utgöra en nyckelroll i en längre produktionsprocess eller ett viktigt samhällsintresse. 
  
 Utbildningar inom små yrkesområden enligt utredningens defi- nition kännetecknas av att de: 
  
 Omfattar få personer och har därför svårt att samla tillräckligt många elever för att kunna erbjudas 
  
 Är relativt okända för personer som ska välja utbildning och där- för har svårt att attrahera elever 
  
 Ofta kräver dyr och avancerad utrustning och lokaler som inne- bär stora investeringar 
  
 Ofta bara erbjuds på enstaka orter i landet trots att kompetens- behovet är nationellt 
  
 Ett flertal yrkesområden som stämmer in på beskrivningen ovan finns med bland Arbetsförmedlingens sammanställning över brist- yrken 2015.2 Två gånger om året gör Arbetsförmedlingen en pro- gnos för arbetsmarknadens utveckling den närmaste tiden. Utgångs- punkten för Arbetsförmedlingens prognoser är intervjuer med ett mycket stort antal privata och offentliga arbetsgivare. Intervjuerna kompletteras med en makroekonomisk analys där hänsyn bland annat tas till pensionsavgångar, utbildningsvolymer, yrkesrörlig- heten och migrationen. Resultaten sammanfattas i en rapport med prognoser för olika yrkesområden. I listan över bristyrken som inte kräver eftergymnasial utbildning finns en mängd yrken som kan betraktas som små enligt kännetecknen ovan (se tabell 7.1). 
  
 2 Arbetsförmedlingen 2015. Var finns jobben? Bedömning för 2015 och en långsiktig utblick. 
  
 210 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Källa: Arbetsförmedlingen 2015. Var finns jobben? Bedömning för 2015 och en långsiktig utblick, egen bearbetning. 
  
 Ett flertal byggyrken finns med på Arbetsförmedlingens lista. Ett gemensamt rekryteringsproblem för många byggyrken är en kom- bination av små utbildningsvolymer och stora pensionsavgångar. Få nya medarbetare tillkommer till byggindustrin medan många be- fintliga medarbetare snart försvinner från arbetsmarknaden. Sam- tidigt väntas stora satsningar på fler bostäder och ökade infra- struktursatsningar de kommande åren. Upprustning av miljonpro- grammen och stora investeringar i vägar och järnvägar lyfts fram som utmaningar.3 
  
 3 Arbetsförmedlingen 2015. Var finns jobben? Bedömning för 2015 och en långsiktig utblick. 
  
 211 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Industrin har förlorat många arbetstillfällen under de senaste åren och även de kommande åren planeras för ytterligare personal- nedskärningar. Samtidigt pågår en strukturell förändring av yrkes- sammansättningen. Det leder till att inslaget av yrken som kräver längre utbildning ökar medan det motsatta gäller för yrken där utbildningskraven är lägre. Yrken som kräver en kvalificerad yrkes- utbildning, som verktygsmakare och  
 CNC-operatör, 
  har en stor brist på sökande. 
  
 Yrkesutbildning för små yrkesområden är svårt att erbjuda inom gymnasieskolan 
  
 En del yrkesutbildningar lyckas inte locka sökande elever trots stora möjligheter att få arbete direkt efter avslutad gymnasieutbild- ning. Det kan handla om att utbildningen kräver en viss mognad hos eleven innan den blir intressant. Det finns även yrkesområden som skulle kunna locka ungdomar men som är så specialiserade att få ungdomar har tillräcklig kunskap om dem för att söka dem. Inom yrkesprogrammen finns inriktningar med mycket få elever. Som exempel studerar bara 55 elever i hela landet åk 3 på natur- bruksprogrammet med inriktning trädgård läsåret 2014/15.4 
  
 Ett tillräckligt antal elever krävs för att huvudmännen inom gymnasieskolan ska kunna bemanna och organisera utbildningen. Allt för små elevgrupper minskar skolornas möjligheter att erbjuda utbildningen, särskilt om det inte finns möjligheter till samläsning med andra grupper i skolan. Låg efterfrågan på en utbildning ett läsår kan få konsekvenser för kommande läsår i form av att skolor lägger ner vissa program eller programinriktningar.5 Detta minskar ytterligare efterfrågan på utbildningen, eftersom utbildningen inte längre marknadsförs mot eleverna i samma utsträckning, och efter- som det kan krävas att eleven flyttar från sin hemkommun för att få tillgång till utbildningen. 
  
 Skollagen slår fast att alla elever ska ha lika tillgång till utbild- ning, oberoende av var i landet de bor och deras sociala och ekono- miska förhållanden, om inte annat följer av särskilda bestämmelser i 
  
 4Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 5Skolverket 2014. Nationella program. 
  
 212 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 lagen.6 Vilka gymnasieutbildningar som erbjuds ska så långt det är möjligt anpassas med hänsyn till ungdomarnas önskemål.7 I prakti- Jackson har elever inte likvärdiga möjligheter att ta del av hela utbudet av nationella program, inriktningar och yrkesutgångar inom gym- nasieskolan. Utbudet av gymnasieprogram och inriktningar är brett på vissa håll i landet medan det är smalare på andra håll.8 
  
 Kurser i yrkesämnen som ligger inom ett nationellt program erbjuds normalt inte inom ett annat program om de inte ingår även i detta programs struktur. Kurser som ligger inom en inriktning försvinner ibland helt från programmet om inriktningen inte längre anordnas. Följden av att ett program eller en inriktning inte erbjuds kan därför bli att detta kunskapsområde helt försvinner från gym- nasieskolan i den aktuella regionen. 
  
 Som en lösning på problem med att upprätthålla ett brett utbild- ningsutbud satsar många kommuner på samverkan inom gymnasie- förbund för att kunna samla tillräckligt stora elevgrupper. Detta leder ofta till att elever söker sig till större orter i valet av gym- nasieutbildning.9 En konsekvens av att detta är att en del utpend- lingskommuner avvecklat eller kraftigt minskat den egna gymnasie- verksamheten. Även om elever i teorin har tillgång till ett större utbud av utbildningar kan därför samverkansområdets geografiska storlek, hemkommunens läge i förhållande till de övriga kommu- nerna samt infrastukturens utbyggnad begränsa elevers faktiska till- gång till hela områdets utbud. 
  
 En annan möjlig lösning på problemet med små elevgrupper inom små yrkesutbildningar är riksrekryterande gymnasieutbild- ning.10 Riksrekrytering kan beslutas för nationella program, natio- nella inriktningar, särskilda varianter och gymnasiala lärlingsutbild- ningar om vissa villkor är uppfyllda.11 Riksrekrytering kan också beslutas som estetisk spetsutbildning för det estetiska programmet och som riksidrottsgymnasium i vissa fall.12 En offentlig huvudman som vill erbjuda en riksrekryterande utbildning får ansöka om detta via Skolverket, medan enskild huvudman ansöker via Skolinspek- 
  
 61 kap. 8 § skollagen (2010:800). 
  
 715 kap. 30 § skollagen (2010:800). 
  
 8Skolverket 2013. Det svåra valet – Elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. 
  
 9Skolverket 2013. Det svåra valet – Elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. 
  
 1016 kap. 45 § skollagen (2010:800); 5 kap. gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 115 kap. 12 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 125 kap. 21 och 23 §§ gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 213 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 tionen. För att riksrekryterande utbildning ska beviljas behöver ut- bildningen uppfylla ett antal kriterier.13 Det ska finnas en nationell efterfrågan på de kunskaper och färdigheter som utbildningen ger, ett nationellt intresse av att elever ska kunna rekryteras från hela landet, eller ett nationellt intresse av att enskilda elevers behov av kunskaper och färdigheter kan tillgodoses. Det innebär att utbild- ningen anses vara en nationellt angelägen utbildning som ger så- dana kunskaper och färdigheter som efterfrågas nationellt, men som inte erbjuds i tillräcklig omfattning och som leder mot kvanti- tativt små och samhälleligt angelägna yrken.14 
  
 Enligt Skolverkets redovisning 2014 av regeringsuppdraget om särskilda varianter och riksrekryterande utbildningar har Skolverket avslagit merparten av de ansökningar som avsett riksrekryterande yrkesutbildningar.15 Avslagen har grundat sig i att sökande bara har motiverat riksrekryteringen med att de har bättre resurser än ut- bildningar i andra delar av landet, att det finns få utbildningar i landet eller att motivet för ansökan är att få ett större antal sökande elever till utbildningen. 
  
 Skolverket ser en risk att om riksrekrytering beviljas med moti- vet att utbildningen ges på få platser i landet så kan det leda till att de utbildningar som inte är riksrekryterande tappar elevunderlag och på grund av detta lägger ner utbildningen. Följden kan då bli ännu färre utbildningar av det aktuella programmet eller den aktu- ella inriktningen. Skolverket anser därför att det är av nationellt in- tresse att inte bifalla riksrekryterande utbildningar som kan med- föra ett minskat antal utbildningsorter. 
  
 Vuxenutbildningen och yrkeshögskolan kompenserar inte 
  
 Gymnasial yrkesutbildning ges också inom den kommunala vuxen- utbildningen. Inom vuxenutbildningen är det dock inte säkert att små yrken prioriteras. Utredningen beskriver i kapitel 8 hur yrkes- inriktad vuxenutbildning inom små yrkesområden med få och mer kostsamma utbildningsplatser riskerar att trängas undan av mindre kostsamma utbildningar inom yrkesområden med behov av många 
  
 135 kap. 12 och 19 §§ gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 14Skolverket 2014. Redovisning av uppdrag om särskilda varianter och riksrekryterande utbildningar. 
  
 15Skolverket 2014. Redovisning av uppdrag om särskilda varianter och riksrekryterande utbildningar. 
  
 214 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 utbildade. Det finns flera anledningar för kommuner att prioritera utbildningar med större grupper av studerande, exempelvis vård- och omsorgsutbildningar. 
  
 Inte heller yrkeshögskolan kan i dag kompensera för alltför få gymnasieutbildade inom små yrkesområden. En utbildning inom yrkeshögskolan ska väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kun- skaper.16 Utbildningsanordnaren får ställa krav på särskilda förkun- skaper som kan avse kunskaper från en eller flera kurser i gymnasie- skolans nationella program.17 Det här är en möjlighet som allt fler utbildningsanordnare utnyttjar genom att ställa krav på att den sök- ande har läst ett visst program eller en viss inriktning i gymnasie- skolan.18 När få ungdomar läser dessa utbildningar inom gymnasie- skolan innebär det att rekryteringsbasen för yrkeshögskolans utbild- ningar blir väldigt liten. Detta problem beskrivs närmre i kapitel 9. 
  
 7.2.1Branschskolor en lösning för kompetensbrist inom vissa små yrkesområden 
  
 Utredningens förslag till lösning på kompetensbrist inom vissa små yrkesområden är att ge utbildning i vissa yrkeskurser på gymnasial nivå på så kallade branschskolor. Branschskolorna ska fungera som kompetenscentrum där de bästa yrkeslärarna och den senaste ut- rustningen kan samlas, och vara belägna på en eller några få strate- giskt valda platser i landet. 
  
 Branschskolorna ska kunna ta emot gymnasieelever från hela landet för utbildning under omkring  
 15–20 
  veckor, uppdelat på omkring fyra veckor per termin under gymnasieskolans år två och tre. På så sätt kan en tillräcklig volym elever samlas för att kunna erbjuda relevanta yrkeskurser med god kvalitet och eleverna kan få tillgång till utbildningen oavsett hemkommun. 
  
 Branschskolorna ska rekommenderas av branschorganisationer eller ha ett brett samarbete med flera arbetsgivare och ett starkt stöd av arbetsmarknadens parter inom branschen. Genom att re- kommendera en branschskola garanterar branschorganisationen att 
  
 165 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 173 kap. 1 § och 3 § förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 18MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. 
  
 215 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 undervisningen håller den kvalitet som krävs för att eleven ska bli anställningsbar efter avslutad gymnasieutbildning. Genom sitt kontaktnät kan branschorganisationer dessutom ordna kvalitets- säkrade  
 APL-platser 
  genom samarbete med sina medlemsföretag, antingen i närheten av branschskolan eller nära elevens hemort. 
  
 Utredningen tänker sig att branschskolor passar bäst för yrkes- områden som: 
  
 kräver yrkesutbildning på gymnasial nivå 
  
 kräver en yrkesutbildning som har svårt att locka ungdomar i dag och som sällan anordnas inom vuxenutbildningen 
  
 har ett anställningsbehov som omfattar ett mindre antal indivi- der men som är beständigt över tid 
  
 kräver en relativt dyr yrkesutbildning som kräver specifika loka- ler eller utrustning 
  
 har en strategisk position i samhället eller i en längre produk- tionskedja 
  
 Branschskolorna ska även kunna ta emot studerande inom vuxen- utbildningen. För vuxna studerande kommer utbildningen sannolikt bli mer koncentrerad och ges under en sammanhängande period. 
  
 Branschskolorna kan i egenskap av centrum för yrkeskunnande också erbjuda validering och fortbildning för yrkesverksamma per- soner. 
  
 Branschskolor ökar samverkan mellan skola och arbetsliv och ger branscherna möjlighet till kvalitetssäkring av yrkesutbildningen 
  
 De branschorganisationer utredningen har varit i kontakt med upp- ger att alltför många gymnasieskolors yrkesutbildning i dag brister i kvalitet. Vissa huvudmän erbjuder enligt branschorganisationerna inte en utbildning som uppfyller kraven i examensmålen. Detta kan exempelvis bero på bristande kompetens hos yrkeslärarna, ineffek- tivt utnyttjande av undervisningstiden, omotiverade elever som inte är redo för arbetslivets krav, eller brister vad gäller lokaler och ut- rustning. 
  
 Skolinspektionen har uppmärksammat ett samband mellan bris- tande samverkan mellan bransch och skola och bristande utbild- 
  
 216 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 ningskvalitet. Av myndighetens rapport om yrkesutbildning från 2013 framgår att de skolor som inte har upparbetat kontaktnät med respektive bransch har svårt att få ut sina elever på arbetsplats- förlagt lärande.19 Lokala programråd saknas ofta eller har en oklar funktion. Oftast är skolorna beroende av yrkeslärarnas kapacitet och kontaktnät för att ordna arbetsplatsförlagt lärande. 
  
 Året därpå genomförde Skolinspektionen en kvalitetsgranskning av undervisning på yrkesprogrammen.20 Granskningen omfattade 66 gymnasieskolor och visade på oroväckande kvalitetsbrister. Av rapporten framgår att eleverna får kontakt med arbetslivet väldigt sent i utbildningen. Trots att problemen är välbekanta sedan länge har skolor och huvudmän enligt rapporten inte gjort tillräckligt för att komma tillrätta med situationen. 
  
 Den största garanten för att yrkesutbildningen på branschskola kommer att hålla god kvalitet är branschorganisationernas eget in- tresse av att eleverna får en så god utbildning som möjligt. Väl utbil- dade elever är mer anställningsbara hos branschens arbetsgivare. Ut- redningen ser branschskolor som ett sätt att knyta arbetslivet närmre gymnasieskolan och att låta branscherna koncentrera sig på den del av utbildningen som de är bäst på – det kvalificerade yrkesinnehållet. 
  
 Branschskolorna kommer även kunna fungera kvalitetsdrivande för de gymnasieskolor som erbjuder hela den smala yrkesutbild- ningen i egen regi. Som referenspunkt för branschens kvalitets- kriterier kan branschskolan bidra med metodutveckling och upp- dateringar kring teknisk utveckling inom branschen. Branschskolan kan också fungera som en knytpunkt för yrkestävlingar och bran- schens yrkesprov, med mera. 
  
 Branschskolor kan lyfta fram yrkeskompetenser och öka yrkesutbildningars attraktivitet 
  
 Genom att skapa branschskolor kan yrkesområden som i dag är re- lativt okända för ungdomar synliggöras. 
  
 En yrkesutgång mot ett specifikt yrkesområde kan i dag föra en relativt undanskymd tillvaro inom en bredare nationell inriktning. Den kan därför vara svår att marknadsföra mot elever som ska välja 
  
 19Skolinspektionen 2013. Regeringsuppdrag om yrkesutbildning. 
  
 20Skolinspektionen 2014. Undervisning på yrkesprogram. 
  
 217 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 gymnasieutbildning. Inom en gymnasieskolas organisation kan också ett mindre yrkesområde hamna i skymundan jämfört med de yrkesområden som samlar en större del av skolans elever. 
  
 Med en branschskola som kan fokusera specifikt på det mindre yrkesområdet kan utbildningen få en tydligare profil och mark- nadsföras direkt mot elever som ska välja gymnasieutbildning. Den organisation för branschskolor som utredningen föreslår i detta kapitel bygger på att en elev blir antagen till en gymnasieskola på sin hemort som i sin tur kommer överens med en branschskola om att eleven ska få en del av sin undervisning där. Rent formellt är det alltså gymnasieskolan som antar eleven, men branschskolan kan ändå marknadsföra sin utbildning och de yrkeskompetenser den ger direkt mot de elever som ska välja gymnasieskola. 
  
 Branschskolor kan också användas för att synliggöra yrkesområ- det tidigare i elevens utbildning. Utredningen lägger i kapitel 3 för- slag om att praktisk arbetslivsorientering ska bli obligatoriskt under minst två veckor i grundskolans årskurs 8 och 9. Anderson ska kunna genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven deltar i under- visningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. En elev i grund- skolan skulle alltså kunna praoa på en branschskola för att få en insyn i yrket i en pedagogiskt anpassad miljö i god tid innan Anderson nasievalet. 
  
 Huvudmännen kan erbjuda ett bredare utbildningsutbud och eleverna får mer likvärdiga valmöjligheter 
  
 För en huvudman för en gymnasieskola kommer branschskolor innebära att det blir ekonomiskt möjligt att erbjuda ett bredare ut- bud av utbildningar med god kvalitet. Lösningen med en kortare period på branschskola per termin innebär att en elev som vill välja en yrkesutbildning inom ett litet yrkesområde slipper långa dagliga pendlingar till skolan, alternativt att flytta hemifrån vid 16 års ålder. 
  
 Enligt skollagen ansvarar hemkommunen för att alla behöriga ungdomar i kommunen erbjuds utbildning på nationella program.21 Erbjudandet ska omfatta ett allsidigt urval av nationella program och nationella inriktningar. Vilka utbildningar som erbjuds och an- 
  
 21 16 kap. 42 § skollagen (2010:800). 
  
 218 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 talet platser på dessa ska så långt det är möjligt anpassas med hän- syn till ungdomarnas önskemål.22 
  
 Av de behöriga sökande till ett nationellt program eller nationell inriktning ska huvudmannen i första hand ta emot dem som är hemmahörande i kommunen eller inom samverkansområdet för ut- bildningen. Huvudmannen ska dessutom i första hand ta emot behöriga sökande som är hemmahörande i en annan kommun som inte erbjuder den sökta nationella programmet eller inriktningen.23 
  
 En kommun som på ett nationellt program har antagit en elev som inte är hemmahörande i kommunen eller i samverkansområdet för utbildningen ska ersättas för sina kostnader för elevens utbild- ning av dennes hemkommun (interkommunal ersättning).24 Om inte den anordnande huvudmannen och elevens hemkommun kom- mer överens om annat ska den interkommunala ersättningen mot- svara anordnarens självkostnad.25 
  
 Elever ska kunna välja gymnasieutbildning efter intresse, men alla elever har i praktiken inte samma möjligheter att välja alla ut- bildningar. Det är ofta en stor utmaning för mindre kommuner att erbjuda ett brett och varierat utbud av gymnasieutbildningar, sär- skilt under perioder då elevkullarna minskar. I många kommuner måste elever därför vara beredda att pendla långt eller att flytta för att få tillgång till hela gymnasieskolans utbildningsutbud. Elevernas val påverkas då av hemkommunens geografiska storlek och läge samt av pendlingsmöjligheter.26 
  
 Detta kan leda till att vissa elever väljer en annan utbildning än de egentligen vill eftersom den utbildning de skulle vilja studera bara erbjuds i en annan kommun. I fokusgrupper med elever som Skolverket genomfört framkom att elever som funderar på att söka till skolor i andra kommuner ändrade sig för att pendlingstiden kändes för lång och att det kändes som ett för stort steg att flytta hemifrån.27 
  
 Genom samarbete med en branschskola slipper gymnasieskolan själv tillhandahålla den specifika utrustning och lärarkompetens som 
  
 2216 kap. 42 § och 15 kap. 30 § skollagen (2010:800). 
  
 2316 kap. 43, 44 §§ skollagen (2010:800). 
  
 2416 kap. 50 § skollagen (2010:800). 
  
 2516 kap. 51 § skollagen (2010:800). 
  
 26Skolverket 2013. Det svåra valet – elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. 
  
 27Skolverket 2013. Det svåra valet – elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. 
  
 219 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 krävs för den särskilda yrkesutbildningen. Huvudmannen kommer därmed kunna erbjuda yrkesutbildningar inom små yrkesområden även om skolan själv inte har ett tillräckligt stort elevunderlag för att det ska vara ekonomiskt hållbart att anordna hela utbildningen i egen regi. Det här kommer vara en fördel för många mindre kom- muner som eftersträvar att behålla sina elever i kommunen för att kunna fortsätta driva sina respektive gymnasieskolor.28 Om eleven får sin utbildning i hemkommunen ökar också chansen att eleven stannar i kommunen även efter avslutad gymnasieutbildning, något som har betydelse för mindre kommuner med stor utflyttning. 
  
 Skolverket har uppmärksammat att konkurrensen om elever mel- lan skolor kan utgöra ett hinder för regional samverkan om gym- nasieskolan.29 Samverkan med en branschskola innebär att gym- nasieskolorna inte riskerar att bli av med elever till andra gymnasie- skolor i regionen. Eleverna kan få tillgång till ett bredare utbud utan att behöva byta gymnasieskola. Detta kan öka de lokala gymnasie- skolornas intresse av att samverka med andra skolor i området. 
  
 Införandet av branschskolor kommer innebära att fler huvudmän kan erbjuda ett bredare utbud av yrkesutbildningar av god kvalitet, och att eleverna därmed får en mer likvärdig möjlighet att välja ut- bildningar mot små yrkesområden. 
  
 Regional tillväxt stimuleras 
  
 Branschskolor kan bli ett sätt för regioner att profilera sig och göra den egna regionen attraktiv för företag, investerare, studerande, arbetskraft och besökare. Branschskolornas roll som kunskapscen- ter kan också skapa nya möjligheter för teknikutveckling och inno- vationer. 
  
 Universitets- och högskoleutbildningar betraktas i dag, med rätta, som väsentliga för utveckling av näringsliv och arbetstillfällen. Men även kvalificerade yrkesutbildningar, såväl gymnasiala som eftergymnasiala, kan ha stor betydelse som kreativa tillväxtmotorer för utvecklingen av det regionala näringslivet och skapande av nya arbetstillfällen. Möjligheten att samla kompetens i form av kvalifice- 
  
 28Se exempelvis Västerviks lokala gymnasiemarknad i Skolverket 2013. Det svåra valet – elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. 
  
 29Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. 
  
 220 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 rat yrkeskunnande i regionen förbättrar förutsättningarna att attra- hera företag, kompetens och kapital för nya investeringar. 
  
 Regeringens nationella strategi för regional tillväxt och attrak- tionskraft lyfter fram de gymnasiala yrkesprogrammens betydelse för den regionala kompetensförsörjningen.30 De gymnasiala yrkes- utbildningarna, de utbildningar som ingår i yrkeshögskolan och arbetsförmedlingens arbetsmarknadsutbildningar har enligt strategin särskilt stor betydelse för kompetensförsörjningen i många regioner då de på olika sätt utgår från näringslivets behov av arbetskraft. 
  
 I den globala kunskapsekonomin är tillgång till kunskap och kompetens i bred bemärkelse en stark konkurrensfördel för regio- ner. Kompetensförsörjning är därför en av regeringens fyra priori- teringar för det regionala tillväxtarbetet fram till 2020.31 Utred- ningen förutspår att branschskolor kan få stor betydelse för kom- petensförsörjningen inom de regioner där de etableras genom att fungera som kunskapscenter och som en brygga mellan utbild- ningssystemet och arbetslivets behov av kompetens. 
  
 7.2.2Branscher som ser branschskolor som 
  
 en möjlig lösning för kompetensförsörjningen 
  
 Utredningen har utvecklat förslaget om branschskolor i dialog med ett tjugotal olika branschorganisationer. Utredningen har fått in skriftliga intresseanmälningar från branschorganisationer som är intresserade av att delta i en försöksverksamhet. Dessa organisatio- ner har gemensamt att de representerar branscher som har stora kompetensförsörjningsproblem och att de ser en branschskola som ett möjligt sätt att bidra till en lösning på dessa problem. 
  
 Tre ytterligare branscher som redan tagit egna initiativ som lik- nar utredningens förslag om branschskolor har också uttryckt in- tresse för att delta i försöksverksamheten. 
  
 30Näringsdepartementet 2015. En nationell strategi för regional tillväxt och attraktionskraft  
 2015–2020, 
  s. 29. 
  
 31Prop. 2015/16:1, utgiftsområde 19, avsnitt 2.6.3 Prioriteringar för den regionala tillväxt- politiken. 
  
 221 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Mur och puts32 
  
 Rekryteringsbehovet inom murning och putsning är stort. Stora pensionsavgångar väntas, samtidigt som återväxten via gymnasie- skolan haltar. Kompetensbristen förväntas även bli stor till följd av en generell tillväxt i branschen då både fasadputs och tegelfasader har ökat i omfattning under de senaste årtiondena. 
  
 Branschorganisationen menar att på många håll, kanske till och med de flesta, saknas yrkeslärare med rätt kompetens för murning och putsning. Gymnasieskolornas bygg- och anläggningsprogram har en lärarkår som kan utbilda i de generella grunderna för blivande yrkesarbetare, men de saknar ofta rätt kompetens för yrken som lig- ger vid sidan om de dominerande träarbeten, snickare och målare. 
  
 Även för gymnasial lärlingsutbildning behövs det enligt orga- nisationen ett mer utförligt stöd till de handledare som finns på  
 APL-platserna. 
  Vissa delar av utbildningen kan också vara svåra att genomföra på en arbetsplats. Här kan branschskolan fylla en viktig funktion. 
  
 Branschorganisationen Murnings- och putsentreprenörerna ser därför en möjlighet att komplettera gymnasieskolornas befintliga utbud med yrkesinriktade kurser som genomförs på en eller flera platser i landet inom ramen för en branschskola. Branschorganisa- tionen ser också möjligheter att genomföra valideringar på uppdrag av Arbetsförmedlingen, lärarutbildningar, och kursverksamhet för branschutveckling. 
  
 Låssmed33 
  
 Behovet av låssmeder är stort och kompetenskraven ökar i takt med att låssystemen blir allt mer kopplade till elektroniska installa- tioner. Detta i kombination med att de mer traditionella kunska- perna fortfarande kommer att efterfrågas gör att kompetenskraven ändras och att kompletterande utbildningar behövs även för redan anställda. Behov finns alltså dels av grundutbildning, dels av kom- pletterande utbildning. 
  
 32Enligt skrivelse till utredningen från Murnings- och putsentreprenörerna (SPEF)  
 2015-03-30. 
  
 33Enligt skrivelse till utredningen från Industriarbetsgivarna  
 2015-04-15. 
  
 222 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Arbetsgivarorganisationen Industriarbetsgivarnas medlemsföre- tag inom låssmedsyrket är i stort behov av mer utbildning riktad mot området och tror att en branschskola kan vara en lösning. 
  
 Sågverk34 
  
 Kompetensbehovet inom sågverksområdet är allt mer inriktat mot automation. Bristen på kompetens inom automationsområdet är stor och konkurrensen om den kompetens som finns hårdnar i och med att fler och fler arbetsplatser automatiseras. 
  
 Arbetsgivarorganisationen Industriarbetsgivarna efterfrågar en möjlighet att ta emot personer i olika åldrar för grundutbildning eller påbyggande komplettering inom sågverksområdet och ser en försöksverksamhet med branschskolor som en möjlig väg. 
  
 Branschen har vissa tidigare erfarenheter av liknande modeller, bland annat hade man för ett antal år sedan sågverksskolor där man utbildade blivande arbetskraft. 
  
 Golvläggare och plattsättare35 
  
 Rekryteringsbehovet av golvläggare och plattsättare är stort, sam- tidigt som för få utbildas. Ett ökat byggande och en upprustning av främst miljonprogrammen, i kombination med att många golvläg- gare börjar närma sig pensionsålder, gör att behovet av nyutbildade golvläggare är stort. För att täcka upp kunskapsbortfallet när erfarna montörer går i pension är det enligt branschen viktigt att skapa en kunskapshöjning i gymnasieskolan. 
  
 Branschen anordnar egen utbildning som främst vänder sig till redan yrkesverksamma golvläggare och plattsättare. Inom bransch- en förs det diskussioner om ett ökat behov av stöd för att kunna höja kompetensen inom golvläggning och plattsättning redan i gymnasieskolan. Där ser branschen att branschskolor skulle fylla en viktig funktion. Det handlar bland annat om att göra yrket syn- ligt för ungdomar. 
  
 34Enligt skrivelse till utredningen från Industriarbetsgivarna  
 2015-04-15. 
  
 35Enligt skrivelse till utredningen från Golvbranschen  
 2015-05-29. 
  
 223 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden SOU 2015:97 
  
 Trädgård36 
  
 Trädgårdsbranschen har ett stort behov av utbildad arbetskraft. I dagsläget arbetar drygt 40 000 personer heltid med odling, skötsel och anläggning inom trädgårdbranschen och ett stort generations- skifte väntas de kommande åren. Trots de många arbetstillfällena söker få elever till naturbruksprogrammets inriktning trädgård och allt färre skolor bedriver därmed trädgårdsutbildning. Totalt i lan- det studerade endast 79 elever i årskurs 3 inriktningen trädgård läs- året 2013/14.37 
  
 Branschen menar också att skolorna har svårt att hålla den kvali- tet på utbildningen som motsvarar branschens behov. Branschen tror att en branschskola skulle attrahera fler att söka inriktningen trädgård som ett led i att vända en negativ utveckling. 
  
 Energibranschen38 
  
 Energibranschens rekryteringsbehov av ingenjörer och tekniker med energi- eller elkraftskompetens räknas i tusentals lediga tjäns- ter de kommande åren. Till det tillkommer att branschen sedan tio- talet år tillbaka investerar massivt. Branschens rekryteringsbehov är ett strategiskt samhällsproblem, men utbildningar till branschens yrken är kostsamma att anordna, något som begränsar huvudmän att erbjuda utbildningen i dag. 
  
 Gymnasieutbildning som leder till yrken inom elkraft och vat- tenkraft erbjuds i dag endast på ett fåtal orter i landet, trots att de utbildningar som ges leder direkt till jobb. Endast tjugofem elever från gymnasieskolans el- och energiprogram med inriktning el- distribution avlade branschens yrkesexamensprov 2014. Samtliga fick jobb. Branschorganisationen Svensk Energi tror att utredning- ens förslag om branschskolor kan bidra till en lösning på energi- branschens omfattande rekryteringsbehov. 
  
 36Enligt skrivelse till utredningen från Naturbrukets yrkesnämnd  
 2015-06-03. 
  
 37Skolverkets statistik för läsåret 2013/14. 
  
 38Enligt skrivelse till utredningen från Svensk Energi  
 2015-06-11. 
  
 224 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Drift- och underhållsteknik39 
  
 Branschorganisationen Teknikföretagen ser en möjlighet i att inom ramen för samverkansmodellen Teknikcollege hitta kvalificerade gymnasieskolor som är beredda att ta på sig ett uppdrag som branschskola. Den yrkesroll som främst diskuterats är drift- och underhållsteknik med inriktning mot industriell tillverkning. 
  
 7.2.3Branscher som tagit egna initiativ som liknar branschskolor 
  
 Vissa branschorganisationer har redan tagit egna initiativ för att bistå det offentliga utbildningssystemet med kvalitativ utbildning inom små yrkesområden. PVF Teknikcentrum och  
 ME-skolan 
  tar emot elever på entreprenad enligt skollagens bestämmelser om ut- bildning på entreprenad.40 Säkerhetsgymnasiet skickar i stället sina lärare till de gymnasieskolor som själva inte har rätt lärarresurser. 
  
 Dessa branscher har också ett stort intresse av att ingå i en för- söksverksamhet med branschskolor för att kunna få ett större elev- underlag och en mer hållbar finansiering. 
  
 PVF Teknikcentrum i Katrineholm 
  
 PVF Teknikcentrum är plåtslageribranschens egen skola och cent- rum för kompetensutveckling. PVF Plåt  Vent Forum AB ägs gemensamt av Plåtslageriernas Riksförbund och Svenska Byggnads- arbetarförbundet. Bolaget i sin tur utgör huvudman för PVF Teknik- centrum. 
  
 På skolan genomförs kompletterande utbildningar för gymnasie- elever som studerar inriktningen plåtslageri inom bygg- och anlägg- ningsprogrammet. Eleverna kommer från skolor i hela landet som saknar den nödvändiga utrustningen eller lärarkompetensen för att själva anordna undervisningen. Kostnaden för den gymnasieskola som skickar en elev till PVF Teknikcentrum uppgår i dag till 75 000 kronor för hela utbildningen. I detta ingår boende och mat under skoltid. 
  
 39Enligt skrivelse till utredningen från Teknikföretagen  
 2015-06-15. 
  
 4023 kap. skollagen (2010:800). 
  
 225 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Målet för elevens tid i Katrineholm är att få betyg för samtliga inriktningskurser och fördjupningskurser, totalt 1 200 gymnasie- poäng. Det ska uppnås under de tre perioder omfattande totalt tolv veckor som eleven är på skolan. Det handlar till största delen om undervisning i svårare moment som ställer stora krav på kvalitet i utförandet. Om eleven redan lärt sig momentet på sitt arbetsplats- förlagda lärande valideras i stället elevens kunskaper. Det innebär i realiteten att PVF Teknikcentrum och  
 APL-platsen 
  växelverkar.  
 APL-platsen 
  lär till största delen ut enklare moment samt står för färdighetsträning medan PVF Teknikcentrum lär ut svårare mo- ment och kvalitetssäkrar utbildningen. 
  
 ME-skolan 
  i Bålsta 
  
 ME-skolan 
  är ett dotterbolag till Maskinentreprenörerna (ME). Skolan startades som centrum för kompetensutveckling för anställ- da inom branschen, men sedan en tid tillbaka har branschen även ett pilotförsök med gymnasieutbildning i samarbete med Upplands- Bro kommun.  
 ME-skolan 
  ger maskinförarutbildning till gymnasie- elever från  
 Upplands-Brogymnasiet 
  som valt inriktningen anlägg- ningsfordon inom bygg- och anläggningsprogrammet.  
 ME-skolan 
  undervisar eleverna i alla yrkesämnen och för detta betalar Upp-  
 lands-Brogymnasiet 
  103 000 kronor per elev och år. 
  
 Utbildningen är uppdelad i två delar, där  
 Upplands-Brogymna- 
  siet och  
 ME-skolan 
  ansvarar för var sin del. De gymnasiegemen- samma ämnena läser eleven vissa dagar i veckan i gymnasieskolans lokaler i Kungsängen. Undervisning i den yrkesinriktade delen av utbildningen är förlagd till  
 ME-skolan 
  i Dragrännans industri- område i Bålsta. Under utbildningen till maskinförare lär eleven sig att hantera olika typer av anläggningsmaskiner, såsom grävmaski- ner och hjullastare. Lärarna på  
 ME-skolan 
  gör bedömningar av elevernas resultat och lämnar betygsunderlag till skolan som rent formellt utfärdar betygen. 
  
 Branschorganisationen för nu diskussioner med ytterligare fyra gymnasieskolor i landet om att genomföra motsvarande upplägg där. 
  
 226 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Säkerhetsgymnasiet 
  
 Bevakningsbranschens Yrkes- och Arbetsmiljönämnd (BYA) har drivit den egna skolan Säkerhetsgymnasiet sedan 2003. Skolan er- bjuder en särskild variant av el- och energiprogrammet med yrkes- utgången väktare. 
  
 Väktarutbildning finns också inom barn- och fritidsprogram- mets inriktning socialt arbete. BYA samarbetar med samtliga gym- nasieskolor och utbildningsanordnare inom vuxenutbildning som erbjuder väktarutbildning, sammanlagt ett tjugotal skolor runtom i landet. BYA skickar kursledare, som i vissa fall även är lärare på Säkerhetsgymnasiet, som utbildar eleverna i kursen Bevakning och säkerhet som ingår i yrkesutgången väktare. Vid mindre undervis- ningsgrupper deltar eleverna i stället i BYA:s ordinarie kursutbud och går utbildningen tillsammans med vuxna väktarelever. 
  
 Utöver undervisning bistår BYA även med material,  
 APL-kon- 
  takter, utbildning av handledare samt handledning av gymnasie- arbetet. Vid behov hjälper BYA också skolorna med medbedöm- ning vid betygssättning. 
  
 7.3Utredningens förslag om en försöksverksamhet med branschskolor 
  
 7.3.1Branschskolor införs som försöksverksamhet 
  
 Utredningens förslag: I syfte att säkerställa att det inom gym- nasieskolan ges yrkesutbildning av hög kvalitet inom vissa yrkesområden som är små införs branschskolor som försöks- verksamhet. Branschskolan ska anordna utbildning inom yrkes- ämnen. Gymnasiearbetet kan också genomföras vid en bransch- skola. 
  
 Försöksverksamheten ska omfatta som mest tio bransch- skolor, pågå i fem läsår och sedan utvärderas. Skolverket får i uppdrag att organisera ett ansökningsförfarande för bransch- skolor och att tillsammans med andra berörda myndigheter ut- värdera försöksverksamheten. 
  
 227 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredningen föreslår att försöksverksamheten ska omfatta totalt tio stycken branschskolor inom olika yrkesområden. 
  
 Ansökan om att få delta i försöksverksamheten bör göras hos Skolverket. Utredningen bedömer att Skolverket är den myndighet som är bäst lämpad att hantera ansökningar om att starta bransch- skola. Inom Skolverket har kompetens byggts upp kring gymnasial yrkesutbildning och myndigheten samarbetar regelbundet med arbetsmarknadens branschorganisationer genom de nationella pro- gramråden. 
  
 Att Skolverket godkänner en utbildningsanordnare som bransch- skola innebär att en huvudman som köper undervisning av bransch- skolan till sina elever får rätt till ett särskilt statsbidrag som ersätt- ning för detta. 
  
 Utredningen bedömer att branschskolorna kommer att kunna ta emot omkring 40 gymnasieelever per årskull. Bedömningen grun- dar sig i ett antagande om elevgrupper om åtta elever som studerar på branschskolan fyra veckor per termin i årskurs två och tre. Ut- redningen föreslår att försöksverksamheten ska pågå i fem läsår och omfatta fyra årskullar. 
  
 Efter avslutad försöksverksamhet 
  
 Det är viktigt att försöksverksamheten utvärderas inför en eventuell permanentning av branschskolor inom gymnasieskolan. Utredning- en föreslår att Skolverket får i uppgift att genomföra en utvärdering i försöksverksamhetens slutfas. Utvärderingen ska genomföras till- 
  
 228 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 sammans med andra berörda myndigheter, t.ex. Tillväxtanalys. Ut- värderingen bör innehålla information om vilka branschorganisa- tioner, huvudmän och skolor som har deltagit i försöksverksam- heten och antal elever som fått undervisning på branschskola som en del av sin gymnasieutbildning. 
  
 I utvärderingen bör en analys göras av hur branschskolorna på- verkat utbildningens attraktivitet samt elevernas studieresultat och etablering på arbetsmarknaden. Utvärderingen bör redogöra för hur huvudmännen planerat utbildningen med anledning av sam- arbetet med en branschskola, och hur ansvaret för elevernas utbild- ning fördelats mellan gymnasieskola, branschskola och  
 APL-plats. 
  Utvärderingen bör även innehålla en analys av hur den regionala tillväxten stimulerats i de län där branschskolor etablerats. 
  
 Om branschskolor permanentas kommer fler branschskolor att kunna godkännas. Det innebär att även branschorganisationer som i dag inte hittat en utbildningsanordnare som kan ta på sig uppdraget att bli branschskola kan vilja starta upp en verksamhet. Ett möjligt sätt att täcka investeringskostnader för att utveckla en branschskola kan då vara att söka medel från Europeiska socialfonden (ESF). 
  
 ESF är ett av EU:s verktyg för att skapa fler och bättre arbets- tillfällen i Europa. Målet är att minska skillnader i välstånd och lev- nadsstandard mellan EU:s medlemsländer. Fonden finansierar pro- jekt som genom kompetensutveckling stärker individer i och utan- för arbetslivet. Insatserna inom socialfondsprogrammet ska bland annat syfta till att förstärka kopplingen mellan utbildning och arbetsliv och underlätta unga kvinnors och mäns etablering i arbetslivet och deltagande i utbildning.41 Utredningen har i kontakt med svenska  
 ESF-rådet 
  diskuterat möjligheten att branschorganisa- tioner i framtiden kan komma att ansöka om medel för att bransch- skolor. 
  
 Utredningen anser att regeringen även bör överväga om institu- tet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering (IFAU) kan få i uppgift att utvärdera försöksverksamhetens långsiktiga effekter på arbetsmarknaden. 
  
 41 Europeiska socialfonden 2014. Nationellt socialfondsprogram för investering för tillväxt och sysselsättning  
 2014–2020. 
  
 229 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 7.3.2Utbildningsanordnare som kan delta i försöksverksamheten 
  
 Utredningens förslag: Statliga myndigheter, kommuner, lands- ting och enskilda ska kunna godkännas som branschskola. 
  
 Ett godkännande som branschskola gäller under den tid som Skolverket beslutar, dock längst så länge som försöksverksam- heten pågår. Skolverkets beslut får inte överklagas. 
  
 Inom de branscher där intresse visats för att delta i en försöksverk- samhet med branschskolor finns olika förutsättningar att bygga försöksverksamheten från. Utredningen föreslår därför att en bredd av aktörer ska kunna ansöka om att godkännas som bransch- skola – enskilda, kommuner, landsting och även statliga myndig- heter. 
  
 Vissa branschorganisationer äger egna kompetenscentrum för fortbildning av anställda medarbetare. Dessa centrum skulle kunna utvecklas för att även ta emot elever från gymnasieskolans yrkes- program i rollen som branschskolor. Inom andra branscher driver branschorganisationer fristående gymnasieskolor som även skulle kunna ta emot elever från andra gymnasieskolor under en del av elevernas utbildning. Slutligen finns branscher där branschorgani- sationerna i dag inte har någon utbildningsverksamhet. I dessa fall kan branschorganisationerna rekommendera en utbildningsanord- nare som branschorganisationen har ett nära samarbete med, och där organisationen bedömer att utbildningens yrkesinnehåll håller en hög kvalitet. I de flesta fall handlar detta sannolikt om en kom- munal eller fristående gymnasieskola. Inom naturbruksområdet re- spektive omvårdnadsområdet förekommer också att landsting är huvudmän för gymnasieskolor.42 Utredningen bedömer även att det kan finnas branscher där en högskola, som ofta är en statlig myndighet, skulle kunna fylla rollen som branschskola. Utredning- en föreslår därför att även landsting och statliga myndigheter ska kunna godkännas som branschskolor. 
  
 42 15 kap. 31 § skollagen (2010:800). 
  
 230 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Beslutet får inte överklagas 
  
 Eftersom det redan i dag finns möjlighet att anordna utbildning med samma funktion som en branschskola bedömer utredningen att beslut om branschskolor inte utgör en sådan civil rättighet en- ligt artikel 6.1 i Europakonventionen som ska föranleda en rätt att få saken prövad av domstol.43 Skolverkets beslut om branschskola under försöksverksamheten bör därför inte kunna överklagas. Det finns dock anledning att överväga om det vid ett stadigvarande in- förande av branschskolor ska vara möjligt att överklaga Skolverkets beslut. 
  
 7.3.3Villkor för att få delta i försöksverksamheten 
  
 Utredningens förslag: För att godkännas som branschskola ska utbildningsanordnaren ha för avsikt att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde där 
  
 –antalet elever som går sådan utbildning är lågt i såväl gym- nasieskolan som inom den kommunala vuxenutbildningen, 
  
 –arbetsmarknadens efterfrågan på den kompetens som ut- bildningen syftar till att ge är högre än vad det finns individer med den kompetensen, och 
  
 –kostnaden att starta en motsvarande utbildning är hög på grund av att det finns behov av särskilda lokaler, särskilt mate- rial eller särskild utrustning och små elevgrupper. 
  
 Utbildningsanordnaren ska också rekommenderas som branschskola av en branschorganisation eller uppvisa ett brett samarbete om utbildning med flera arbetsgivare inom den bran- sch som yrkesområdet tillhör. 
  
 Vidare ska utbildningsanordnaren ha förutsättningar att ge sådant stöd som följer av 3 kap. skollagen (2010:800) till elever som är i behov av det och ha förutsättningar att följa de bestäm- melser som i övrigt gäller för branschskolan. 
  
 Om samtliga sökande som uppfyller villkoren är fler än tio ska ett urval göras. Företräde ska då ges till 
  
 43 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, artikel 6.1. 
  
 231 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 –sökande som kan visa starkast stöd inom den bransch som yrkesområdet tillhör, och 
  
 –sökande som avser att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde där skillnaden mellan antalet elever som går sådan utbildning i gymnasieskolan eller inom kommunal vuxenutbild- ning och arbetsmarknadens behov är störst. 
  
 Ansökan om att delta i försöksverksamheten ska göras av den ut- bildningsanordnare som avser att bedriva utbildning som bransch- skola. I de flesta fall kommer utbildningsanordnaren sannolikt att vara en gymnasieskola. En del branschorganisationer tänker sig i stället att branschens centrum för kompetensutveckling av med- arbetare även kan börja ta emot elever inom gymnasieskolan. 
  
 För att godkännas som branschskola ska utbildningsanordnaren ha för avsikt att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde där antalet elever som går sådan utbildning är lågt i såväl gymnasie- skolan som inom den kommunala vuxenutbildningen. Vidare ska arbetsmarknadens efterfrågan på den kompetens som utbildningen syftar till att ge vara högre än vad det finns individer med den kom- petensen. Dessutom ska kostnaden för att starta en motsvarande ut- bildning vara hög på grund av att det finns behov av särskilda loka- ler, särskilt material eller särskild utrustning och små elevgrupper. Den utbildningsanordnare som vill godkännas som branschskola ska rekommenderas som branschskola av branschorganisation eller ha ett brett samarbete med flera arbetsgivare inom branschen. 
  
 Eftersom branschskolornas samarbete med gymnasieskolor och kommunal vuxenutbildning kommer att utgå ifrån skollagens be- stämmelser om entreprenad är det viktigt att utbildningsanordna- ren har förutsättningar att följa de bestämmelser som gäller i entre- prenadförhållanden. Det måste t.ex. finnas kunskap om tillämp- ningen av läroplaner och ämnesplaner. Det måste vidare finnas kunskap om processen som gäller när det kan befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås. Villkor för att godkännas som branschskola ska därför vara att utbildnings- anordnaren har förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen. Ett annat villkor ska vara att utbildningsanordna- ren har förutsättningar att ge särskilt stöd till elever som är i behov av det. 
  
 232 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 7.3.4Gymnasieskolan behåller huvudmannaskapet för eleven 
  
 Utredningens förslag: Huvudmännen för gymnasieskolorna ska vid samarbete med en branschskola behålla ansvaret för elevernas rättigheter och utbildningen i sin helhet. 
  
 Den som är huvudman för en gymnasieskola som erbjuder yrkesprogram får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med en branschskola om att utföra uppgifter som avser under- visning i karaktärsämnen som har en yrkesinriktad profil (yrkes- ämnen). Huvudmannen får då även överlämna uppgifter som inte är hänförliga till undervisningen och den myndighetsutöv- ning som hör till en lärares undervisningsuppgift. 
  
 De gymnasieelever som undervisas på branschskola ska ha sin bas i en gymnasieskola. Eleverna antas till en gymnasieskola på sin hem- ort och studerar på branschskolan sammanlagt  
 15–20 
  veckor under gymnasieutbildningens sista två år. Huvudmannens relation till branschskolan bygger till största del på den reglering som finns om utbildning på entreprenad i skollagen.44 
  
 Entreprenad enligt skollagen är när kommuner, landsting och enskilda huvudmän, med bibehållet huvudmannaskap, sluter avtal med en enskild fysisk eller juridisk person om att utföra uppgifter inom utbildning eller annan verksamhet enligt skollagen. Inom gymnasieskolan får uppgifter som avser undervisning i karaktärs- ämnen som har en yrkesinriktad profil överlämnas på entreprenad. Unikt när det gäller branschskolor är dock att även kommunala gymnasieskolor, landsting och statliga myndigheter ska kunna ut- nämnas till branschskolor och utföra uppgifter på entreprenad. 
  
 Att verksamheten bygger på skollagens reglering om utbildning på entreprenad innebär att huvudmannen för den gymnasieskola som bestämmer sig för att samarbeta med en branschskola fort- farande ska vara ansvarig för mottagande, urval och antagning av sökande till utbildningen. Skolhuvudmannen ska även fatta det for- mella beslutet om vilka elever som ska få undervisning på bransch- skola, efter överenskommelse med branschskolan. 
  
 44 23 kap. skollagen (2010:800). 
  
 233 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Huvudmannen ska ansvara för elevernas rättigheter under hela utbildningen. Det innebär till exempel att huvudmännen ansvarar för elevens rätt att få fullfölja sin utbildning, rätt till stödinsatser, samt skydd mot eventuella trakasserier och diskriminering som in- träffar på branschskola eller arbetsplatsförlagt lärande. För att bli godkänd som branschskola måste branschskolan visa på förutsätt- ningar att ge särskilt stöd till elever som är i behov av det. Skol- verket ska också i bedömningen av ansökningar om att få delta i försöksverksamheten särskilt beakta om anordnaren har förutsätt- ningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehand- lingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkes- utbildning där deras kön är underrepresenterat avbryter utbildning- en i förtid. 
  
 Vid gymnasial lärlingsutbildning framgår elevernas rättigheter dessutom av utbildningskontraktet samt, om eleven är anställd, i lagen om gymnasial lärlingsanställning.45 Huvudmannen ansvarar för att utbildningskontrakt kommer till stånd vid gymnasial lärlings- utbildning. 
  
 Utbildningens upplägg kommer att variera 
  
 Branschskolan och gymnasieskolan ska sinsemellan komma överens om vilka delar av en elevs gymnasieutbildning som ges var, samt vilken ersättning branschskolan ska få från gymnasieskolan för den utbildning som eleven får där. 
  
 Fördelningen av elevens utbildning mellan gymnasieskolan, branschskolan och  
 APL-platsen 
  kommer att variera beroende av om eleven studerar en gymnasial lärlingsutbildning eller inte, yrkes- programmets struktur, skolornas resurser och elevers individuella förutsättningar och intressen. 
  
 45 16 kap. 11 a § skollagen(2010:800); Lagen (2014:421) om gymnasial lärlingsanställning. 
  
 234 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Arbetsplatsförlagt lärande (APL) ska förekomma på alla yrkespro- gram i gymnasieskolan i minst 15 veckor.46 En elev som går gymna- sial lärlingsutbildning ska i stället genomföra mer än hälften av denna utbildning som arbetsplatsförlagt lärande. Omfattningen ska då räknas från och med det läsår som eleven påbörjar den gymna- siala lärlingsutbildningen. Lärlingsutbildningen kan börja det första, andra eller tredje läsåret.47 Omfattningen av arbetsplatsförlagt läran- de för en elev som får en del av sin utbildning på branschskola kom- mer därmed variera beroende av om eleven studerar yrkesprogram- met som en i huvudsak skolförlagd utbildning eller som en lärlings- utbildning, och när lärlingsutbildningen i så fall påbörjas. 
  
 Yrkesprogrammens struktur kommer att påverka fördelningen av utbildningen. De delar av programstrukturen som går att läsa gemensamt med en större grupp elever på gymnasieskolan kan an- ordnas på elevens gymnasieskola. För yrkesprogram med relativt breda nationella inriktningar med yrkesutgångar inom små yrkes- områden, exempelvis yrkesutgången golvläggare inom bygg- och anläggningsprogrammets inriktning husbyggnad, kommer en större andel av utbildningen därmed att kunna ges på elevens gymnasie- skola. Figur 7.2 visar hur en sådan fördelning skulle kunna se ut. 
  
 464 kap. 12 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 4716 kap. 11 § skollagen (2010:800). 
  
 235 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Yrkesprogram där en nationell inriktning är att räkna som en ut- bildning inom ett litet yrkesområde, exempelvis plåtslageri inom bygg- och anläggningsprogrammet eller trädgård inom naturbruks- programmet, kommer sannolikt en större del av programmets kur- ser i yrkesämnen ges på branschskolan eller  
 APL-platsen 
  eller båda. Figur 7.3 visar ett exempel på en sådan fördelning. 
  
 236 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Gymnasieskolans egna resurser kommer också påverka fördelningen av utbildningen. En gymnasieskola som har en stor del av de lärar- resurser och den utrustning som krävs för utbildningen inom ett litet yrkesområde kan ge en större del av utbildningen i egen regi. 
  
 Slutligen kan elevernas individuella egenskaper och intressen påverka fördelningen av utbildningen. En elev kanske exempelvis föredrar att en större del av utbildningen förläggs till  
 APL-platsen. 
  
 7.3.5Lärares kompetens och betygssättning vid branschskolan 
  
 Förslag: Lärare som undervisar vid branschskolan ska genom yrkeserfarenhet, högskoleutbildning eller annan eftergymnasial utbildning ha tillägnat sig kvalificerade och relevanta yrkeskun- skaper inom det yrkesområde som undervisningen avser och även i övrigt vara lämplig att bedriva undervisningen. 
  
 En huvudman som har slutit avtal med en branschskola be- höver för den undervisningen inte tillämpa bestämmelserna i skol- lagen om vilka som får användas för undervisning i skolväsendet. 
  
 Lärares kompetens i branschskolan 
  
 I skollagen finns bestämmelser om vilka som får undervisa i skol- väsendet. Endast den som har legitimation som lärare eller förskol- lärare och är behörig för viss undervisning får bedriva undervisning- en.48 Från denna huvudregel finns några undantag. Om det inte finns någon att tillgå inom huvudmannens organisation som uppfyller kra- ven på legitimation och behörighet i ämnet eller om det finns något annat särskilt skäl med hänsyn till eleverna får en annan lärare be- driva undervisningen. En sådan lärare ska vara lämplig att bedriva undervisningen och i så stor utsträckning som möjligt ha en utbild- ning som motsvarar den utbildning som är behörighetsgivande.49 En sådan person får bedriva undervisning under högst ett år i sänder. 
  
 482 kap. 13 § skollagen (2010:800). 
  
 492 kap. 18 § första stycket skollagen (2010:800). 
  
 237 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Denna begränsning i tid gäller emellertid inte om undervisningen av- ser yrkesämne i gymnasieskolan eller kommunal vuxenutbildning.50 
  
 I skollagen finns också bestämmelser om vem som får anställas utan tidsbegränsning för att bedriva undervisning. Endast den som har legitimation får anställas som lärare eller förskollärare i skolväsen- det utan tidsbegränsning. Den som inte har lärarlegitimation får dock anställas som lärare i skolväsendet utan tidsbegränsning, om han eller hon ska undervisa i ett yrkesämne i gymnasieskolan eller i kommunal vuxenutbildning. Detta gäller bara om det saknas sökande som har legitimation, den sökande har tillräcklig kompetens för att undervisa i det aktuella ämnet eller på den aktuella kursen och det finns särskilda skäl att anta att den sökande är lämplig att bedriva undervisningen.51 
  
 Utredningen anser att det är bra om lärare vid branschskolor har en så hög kompetens som möjligt när det gäller såväl den pedago- giska kompetensen som yrkeskunnandet. Många yrkeslärare på gymnasieskolans yrkesprogram saknar en pedagogisk högskole- examen. Totalt är 35 procent av lärarna obehöriga enligt en enkät- studie som Skolverket genomfört.52 Utredningen anser därför att det är orimligt att kräva att branschskolorna ska ha legitimerade lärare med pedagogisk examen. Av en branschskola ska man emel- lertid kunna ställa krav på att yrkeskunnandet är högt hos den som bedriver undervisningen. Utredningen föreslår därför att lärare som undervisar vid branschskolan genom yrkeserfarenhet, högskoleut- bildning eller annan eftergymnasial utbildning ska ha tillägnat sig kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper inom det yrkesområde som undervisningen avser. Det är samma behörighetskrav som gäl- ler för antagning till yrkeslärarutbildningen.53 Samma krav gäller också för behörighet i ett yrkeämne i gymnasieskolan om man har en lärarexamen.54 Utöver yrkeskunnandet föreslår utredningen att läraren även i övrigt ska vara lämplig att bedriva undervisningen. 
  
 502 kap. 18 § andra stycket skollagen (2010:800). 
  
 512 kap. 20 § skollagen (2010:800). 
  
 52Skolverket 2014. Yrkeslärare per program. 
  
 534 § förordningen (2010:2021) om tillträde till utbildning som leder till yrkeslärarexamen och Universitets- och högskolerådets föreskrifter (2013:4) om kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper för särskild behörighet till utbildning som leder till yrkeslärarexamen. 
  
 542 kap. 25 § förordningen (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskol- lärare och Skolverkets föreskrifter (2012:4) om vilka yrkeskunskaper som krävs för att under- visa i ett yrkesämne. 
  
 238 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Det kan finnas enstaka fall där en huvudman för en gymnasie- skola eller kommunal vuxenutbildning har en lärare anställd som har behörighet att undervisa i ett sådant yrkesämne som en branschskola kan bedriva undervisning i. Det kan ändå finnas skäl för huvudmannen att inte använda sig av sin egen lärare utan i stäl- let anlita en branschskola. Det är t.ex. inte säkert att huvudmannen har möjlighet att anskaffa utrustning eller lokaler för att kunna bedriva undervisningen. En huvudman som vill sluta avtal med en branschskola ska inte behöva avstå från att anlita branschskolan bara för att det finns en lärare med behörighet inom aktuellt yrkes- ämne att tillgå inom huvudmannens organisation. Utredningen föreslår därför att en huvudman som har slutit avtal med en branschskola för den undervisningen inte behöver tillämpa bestäm- melserna i skollagen om vilka som får användas för undervisning i skolväsendet. 
  
 Betygssättning i branschskolan 
  
 Om en huvudman överlämnar uppgiften att bedriva undervisning på entreprenad får huvudmannen även överlämna den myndighets- utövning som hör till en lärares undervisningsuppgift, exempelvis betygssättning.55 Det innebär att gymnasieskolan får överlämna till branschskolans yrkeslärare att sätta betyg i de kurser som bransch- skolan erbjuder. 
  
 Branschskolans yrkeslärare får dock bara självständigt sätta be- tyg om de har lärarlegitimation. I annat fall måste beslut om betyg fattas tillsammans med en legitimerad lärare.56 Om branschskolan inte har någon legitimerad lärare måste således beslut om betyg fat- tas tillsammans med en legitimerad lärare på gymnasieskolan. Den legitimerade läraren behöver inte ha behörighet i det ämne som ska betygsättas, utan det räcker att läraren har lärarlegitimation. 
  
 Om gymnasieskolan inte överlämnar betygssättning till bransch- skolan sätter gymnasieskolans lärare elevernas betyg. Enligt skol- lagen gäller att en yrkeslärare som saknar lärarlegitimation får sätta betyg självständigt om yrkesläraren har en anställning utan tids- 
  
 5523 kap. 6 § skollagen (2010:800). 
  
 563 kap. 16 § skollagen (2010:800). 
  
 239 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 begränsning hos en huvudman.57 Om yrkesläraren saknar lärarlegi- timation och har en tidsbegränsad anställning måste beslut om be- tyg fattas tillsammans med en legitimerad lärare. 
  
 Kvalitetssäkring 
  
 De branschorganisationer som rekommenderar en branschskola garanterar att den undervisning i yrkesämnen som ges vid bransch- skolan är av god kvalitet och motsvarar de kompetenser som arbets- marknaden efterfrågar inom det aktuella yrkesområdet. För kvalite- ten i utbildningen som helhet och för elevernas rättigheter ansvarar dock gymnasieskolans huvudman. Ett gott samarbete och regel- bunden dialog mellan branschskolan och rektor för den gymnasie- skola som är huvudman för eleverna kommer att vara av största vikt för att säkra hela gymnasieutbildningens kvalitet. 
  
 Enligt skollagen är det huvudmannen som ansvarar för att utbild- ningen genomförs i enlighet med skollagen och andra skolförfatt- ningar.58 Huvudmannen ska också systematiskt och kontinuerligt planera, följa upp och utveckla utbildningen på huvudmannanivå.59 Rektorn för gymnasieskolan ansvarar för ledning av det pedagogiska arbetet.60 Det innefattar bland annat att planera, följa upp, utvärdera och utveckla utbildningen i förhållande till de nationella målen samt att betyg sätts enligt gällande författningar. Rektorn ansvarar också för systematiskt kvalitetsarbete på skolnivå.61 
  
 Branschskolans formella roll i elevens utbildning bygger på skol- lagens reglering av utbildning på entreprenad. Branschskolan har där- med gentemot gymnasieskolans huvudman status som entreprenör. Branschskolan, genom sin roll som entreprenör, ansvarar för kvaliteten på sina kurser inför huvudmannen genom entreprenörsavtalet. Branschskolans ansvar är även beroende av om huvudmannen över- lämnar den myndighetsutövning som hör till en lärares undervisnings- uppgift i samband med att man överlämnar uppgiften att bedriva 
  
 578 kap 1c § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 582 kap. 8 § skollagen (2010:800). 
  
 594 kap. 3 § skollagen (2010:800). 
  
 602 kap. 9 § skolalgen (2010:800). 
  
 614 kap. 4 § skollagen (2010:800). 
  
 240 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 undervisning på entreprenad. Detta handlar främst om betygssättning, men kan också vara fråga om disciplinära och andra särskilda åtgärder.62 Skolinspektionens utövar tillsyn över en huvudmans verksamhet inklusive det som är överlämnat på entreprenad. Skolinspektionen riktar sig till huvudmannen vad gäller de brister som finns i verksam- heten som helhet, det vill säga även beträffande de uppgifter som en 
  
 entreprenör har haft att utföra enligt avtal.63 
  
 7.3.6Huvudmän som samarbetar med branschskolor ska kunna söka statsbidrag 
  
 Utredningens förslag: Huvudmannen för gymnasieskolan ska ersätta branschskolan för kostnaderna för elevens utbildning. Ersättningen ska bestämmas med hänsyn till branschskolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som huvud- mannen tillämpar vid fördelning av resurser i sin egen utbild- ning. 
  
 Huvudmän som erbjuder utbildning inom ett sådant yrkes- område som det finns branschskola för ska kunna söka stats- bidrag. 
  
 Statsbidrag får lämnas för huvudmannens kostnader för den ersättning som huvudmannen ger till en branschskola eller an- nan utbildningsanordnare för utbildning på entreprenad. 
  
 Statsbidrag lämnas med hälften av den ersättning som huvud- mannen ger till branschskolan eller annan utbildningsanordnare eller högst 50 000 kronor per läsår för varje elev som deltar minst sex veckor per läsår i utbildning hos branschskolan eller annan entreprenör. Bidrag till en huvudman får lämnas för högst fem elever per yrkesområde och högst två läsår för varje elev. 
  
 Den ersättning som statsbidrag ges för får inte avse andra kostnader än de som anges i kapitel III artikel 31 i kommissio- nens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014. 
  
 Skolverket beslutar om och betalar ut statsbidraget. 
  
 625 kap. skollagen (2010:800). 
  
 63Skolinspektionen 2012. Entreprenad och samverkan. 
  
 241 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Vid samarbete med en branschskola kommer huvudmannen att be- tala en ersättning till branschskolan för den utbildning som eleverna får där. Hur stor ersättning branschskolan begär kommer att variera eftersom branschskolornas kostnad för att anordna undervisning i yrkesämnen varierar beroende på utbildningens omfattning, nöd- vändig utrustning och lokaler, personalkostnader, med mera. 
  
 Det är viktigt att elevens val att studera en yrkesutbildning mot ett mindre yrkesområde blir så kostnadsneutralt som möjligt för den huvudman som ska skicka iväg eleven. Huvudmannen ska inte ha anledning att avråda eleven från att välja den yrkesutbildning som kräver undervisning på branschskola. Samtidigt ska huvud- mannen inte tjäna ekonomiskt på att skicka en elev till en bransch- skola i stället för att anordna utbildningen i egen regi. 
  
 Utredningens bedömning är att huvudmannens utgifter inte kommer att minska nämnvärt under den tid en elev är på en branschskola. Eftersom bara enstaka elever i varje klass lär välja den mindre yrkesutbildningen kvarstår skolans kostnader för den grupp elever som är kvar på skolan. Utredningen föreslår därför att ett statsbidrag för undervisning inom vissa små yrkesområden införs. Av konkurrensrättsliga skäl, vilka redogörs för i avsnittet nedan, bör dock statsbidraget inte begränsas till att ges till huvudmän som samarbetar med en branschskola. Statsbidraget ska därför kunna sökas som ersättning för de extra kostnader som uppstår för en huvudman som skickar en elev till en branschskola eller en annan utbildningsanordnare som ger utbildning på entreprenad inom ett yrkesområde som det finns branschskola för. Bidraget syftar till att få fler huvudmän att erbjuda utbildning inom små yrkesområden och uppmuntra sina elever att välja utbildningen. 
  
 Det förekommer redan i dag att huvudmän anlitar skolor som drivs av branschorganisationer för att elever på yrkesprogram ska få utbildning i vissa yrkesämnen. Ovan nämns Plåt- och ventforums Teknikcentrum som undervisar gymnasieelever i plåtslageri till en kostnad om 75 000 kronor per elev. I detta ingår boende och mat under skoltid.  
 ME-skolan 
  undervisar elever som ska bli maskin- förare och tar i nuläget 103 000 kronor per elev och år för den undervisning som genomförs.  
 ME-skolan 
  undervisar då eleverna i alla kurser i yrkesämnen som ingår i programstrukturen för bygg- och anläggningsprogrammet med inriktning anläggningsfordon. 
  
 242 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 I avsnittet nedan redogörs för vilka konkurrensrättsliga över- väganden som utredningen har gjort. Det nämns bl.a. att det finns ett förbud mot statliga stöd som snedvrider eller hotar att sned- vrida konkurrensen.64 Av de där nämnda  
 EU-rättliga 
  reglerna följer att statligt stöd till utbildning får ges för bl.a. driftskostnader för lärare och deltagare som har direkt samband med utbildningsprojek- tet, t.ex. resekostnader, material och utrustning som har ett direkt samband med projektet, avskrivning av hjälpmedel och utrustning i den utsträckning de används uteslutande för utbildningsprojektet, kostnader för rådgivning och allmänna administrativa kostnader. Logikostnader omfattas inte med vissa undantag. Det framgår också av regleringen att stödnivån inte får överskrida 50 procent av de stödberättigande kostnaderna. Det statsbidrag som utredningen föreslår ska ges till huvudmän som erbjuder utbildning inom yrkes- områden som det finns branschskola för får därför inte avse andra kostnader än de som framgår av kommissionens förordning.65 Stats- bidraget får heller inte överskrida 50 procent av kostnaderna. 
  
 Utredningen föreslår att statsbidraget för undervisning på bransch- skola ska uppgå till högst 50 000 kronor per elev och läsår som eleven får utbildning på en branschskola eller hos en annan utbildnings- anordnare som bedriver utbildning inom ett sådant yrkesområde som det finns branschskola för. I de flesta fall bedömer utredningen att eleven kommer utbildas på branschskola under årskurs två och tre. Skolhuvudmännen ska vid ansökan om statsbidrag uppvisa ett avtal med en branschskola eller annan utbildningsanordnare som visar att eleven deltagit i utbildning där under minst sex veckor per läsår. 
  
 Uppdelat på de fem år som försöksverksamheten föreslås pågå blir kostnaden för staten som nedan.66 Beräkningen bygger på ett antagande om att alla huvudmän får statsbidrag om 50 000 kronor per elev i årskurs 2 och 3. 
  
 64Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, artikel 107. 
  
 65Kapitel II artikel 31 i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget. 
  
 66Kostnadsuppskattningen utgår ifrån följande antaganden: Tio godkända branschskolor med ett elevantal från gymnasieskolan om 40 elever per läsår a 8 veckors utbildning. Gruppstorleken har uppskattats till 8 elever per grupp. Huvudmannen får 50 000 kronor per elev och läsår. 
  
 243 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Huvudmän ska enligt utredningens förslag söka statsbidraget hos Skolverket. Om det kommer in fler ansökningar om statsbidrag än vad det finns medel ska Skolverket vid sin fördelning av bidraget ta hänsyn till i vilken grad huvudmannen bedöms ha förmåga att uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval, och behovet av geografisk spridning av insatserna. 
  
 Regeringen har i budgetpropositionen för 2016 anslagit 10 miljo- ner kronor för förberedelse inför ett införande av en försöksverk- samhet med en utbildning där branscher och arbetsgivare kan ges ett större ansvar.67 Utredningen föreslår att det nya statsbidraget under 2016 finansieras genom dessa anslagna medel. För finansier- ing efter 2016 föreslår utredningen att medel överförs från anslagna medel till statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning.68 Att döma av Skolverkets prognoser och de minskningar av bidraget som reger- ingen aviserat i budgetpropositionen för 2016 kommer det för 2016 finnas 415 miljoner kronor anslaget för detta ändamål, 448 miljoner för 2017 och 475 miljoner kronor för 2018.69 
  
 Ett viktigt syfte med statsbidraget till de arbetsplatser som tar emot elever som lärlingar är att öka arbetsplatsernas kapacitet att delta i den gymnasiala yrkesutbildningen. Utredningens förslag om 
  
 67Prop. 2015/16:1, utgiftsområde 16, s. 221. 
  
 68Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 69Enligt Skolverkets prognoser i maj 2015 har myndigheten för 2016 budgeterat 503 miljo- ner kronor, för 2017 budgeterat 543 miljoner kronor och för 2018 budgeterat 575 miljoner kronor. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för 2016 att anslaget minskas med 88 mil- joner kronor 2016, 95 miljoner kronor 2017 och 100 miljoner kronor årligen från och med 2018. (Prop. 2015/16:1, utgiftsområde 16, s. 221.) 
  
 244 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 branschskolor kommer kunna öka arbetsmarknadens engagemang inom såväl lärlingsutbildning som i huvudsak skolförlagd yrkes- utbildning. Utredningen anser därför att en omfördelning av med- len inte strider mot den ursprungliga avsikten för de avsatta medlen. 
  
 Konkurrensrättsliga överväganden 
  
 När förslaget om försöksverksamhet med branschskolor har ut- arbetats har utredningen gjort flera konkurrensrättsliga övervägan- den. 
  
 Statsbidraget som utredningen föreslår ska inrättas ska inte ges direkt till branschskolan utan till huvudmän som anlitar bransch- skolan på entreprenad. EU:s regler om statsstöd får ändå anses vara tillämpliga i fråga om statsbidraget. Stöd som ges av staten som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion är som huvudregel otillåtet genom att det är oförenligt med den inre marknaden.70 Vissa kate- gorier av stöd anses emellertid förenliga med den inre marknaden bl.a. för att de har förklarats förenliga genom s.k. gruppundantag. Ett sådant gruppundantag gäller stöd till utbildning. Stöd till ut- bildning ska anses vara förenligt med den inre marknaden om vissa villkor är uppfyllda.71 Sådana villkor är t.ex. att stödnivån som huvudregel inte får överskrida 50 procent av de stödberättigade kostnaderna. De stödberättigade kostnaderna är personalkostnader för lärare för den tid de deltar i utbildningen, driftskostnader för lärare och deltagare som har direkt samband med utbildnings- projektet, material och utrustning som har ett direkt samband med utbildningsprojektet, kostnader för rådgivning m.m. Utredningen har i sina överväganden anpassat villkoren för statsbidraget och gör därmed bedömningen att förslaget inte strider mot  
 EU-rätten. 
  
 I försöksverksamheten får endast tio utbildningsanordnare god- kännas som branschskolor. Utgångspunkten är att det inte kom- mer att finnas flera branschskolor för samma yrkesområde. Kom- muner och landsting som är huvudmän för gymnasieskolor som vill 
  
 70Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, artikel 107. 
  
 71Kapitel II artikel 31 i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget. 
  
 245 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 anlita en branschskola på entreprenad är skyldiga att följa lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (LOU).72 Det finns olika sätt för upphandling men det vanliga är att den upphandlande myn- digheten är skyldig att tillfråga fler än en leverantör av tjänsten. Även om det bara kommer att finnas en branschskola för respek- tive yrkesområde kan det finnas andra utbildningsanordnare som vill lägga anbud i en upphandling av yrkesutbildning. Utredningen har bedömt att det är orimligt ur ett konkurrensrättsligt perspektiv att ett statsbidrag ges enbart om det är branschskolan för yrkes- området i fråga som vinner upphandlingen. Statsbidraget bör därför ges till en huvudman för en gymnasieskola som erbjuder en utbild- ning inom ett sådant yrkesområde som det finns en branschskola för, om utbildningen upphandlas på entreprenad. 
  
 Utredningen anser att det i en upphandling av yrkesutbildning är viktigt att ställa krav på kvalitet. Av proportionalitetsprincipen följer att kvalifikationskraven och kraven i kravspecifikationen i en upp- handling måste ha ett naturligt samband med och stå i rimlig pro- portion till det som upphandlas. Dessutom måste kraven vara ägnade att leda till att den upphandlande myndighetens syfte med att ställa dem uppnås. Kravspecifikationen vid upphandling av yrkesutbild- ning skulle enligt utredningens bedömning kunna innehålla t.ex. att viss utrustning ska finnas och att syftet med det är att få en hög kvalitet i utbildningen. Utredningen vill i detta sammanhang fram- hålla möjligheten att kommuner som vill upphandla yrkesutbildning kan gå ihop och göra en gemensam upphandling. En annan möjlighet är att en inköpscentral som är gemensam för flera kommuner teck- nar ramavtal för yrkesutbildning. 
  
 7.3.7Elever ska ha rätt till stöd för inackordering under undervisning på branschskola 
  
 Utredningens förslag: Elever som behöver inackordering under de perioder de undervisas på branschskola ska ha rätt till ekono- miskt stöd för inackorderingen utifrån samma grunder som gäl- ler för ordinarie skolgång. 
  
 72 Jfr 1 kap. 2 § och bilaga 3 lagen (2007:1091) om offentlig upphandling. 
  
 246 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Elever som får undervisning på branschskola väntas komma från hela landet och kommer i många fall att vara i behov av extra boende under sin tid på branschskolan. Utredningen föreslår därför att elever ska kunna få stöd för inackordering under den period de undervisas på branschskola. 
  
 En elev som studerar på en gymnasieskola med offentlig huvud- man och ska bo och studera på en annan ort än hemorten ska i regel söka stöd för boendet och resorna hos sin hemkommun.73 Rätten till stöd från hemkommunen gäller elever som går på gym- nasieskolor med offentlig huvudman och som behöver inackorder- ing till följd av skolgången.74 Rätten gäller inte elever som har tagits emot i andra hand till ett nationellt program, det vill säga elever som har valt ett nationellt program, en nationell inriktning eller en gymnasial lärlingsutbildning i en annan kommun än hemkommu- nen trots att hemkommunen erbjuder samma utbildning. En elev som går på en fristående gymnasieskola för att utbildningen inte anordnas i elevens hemkommun kan söka inackorderingstillägg från Centrala studiestödsnämnden (CSN).75 
  
 Stödet från hemkommunen ska avse boende, fördyrat uppehälle och resor till och från hemmet. Det ska ges kontant eller på annat sätt som ska framgå av beslutet om stöd. Om stödet ges kontant, ska det lämnas med lägst 1/30 av prisbasbeloppet76 för varje hel kalen- dermånad som eleven bor inackorderad.77 För 2016 innebär detta ett stöd på minst 1 476 kronor.78 Beloppet får avrundas till närmast lägre hela tiotal kronor.79 
  
 CSN:s inackorderingstillägg beror på färdvägsavståndet, enkel väg, mellan föräldrarnas bostad och skolan enligt tabellen nedan.80 
  
 7315 kap 32 § skollagen (2010:800). 
  
 7415 kap. 32 § skollagen (2010:800). 
  
 752 kap. 2 § studiestödslagen (1999:1395) och 2 kap. 2 § studiestödsförordningen (2000:655). 
  
 76Prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110). 
  
 7715 kap. 32 § skollagen (2010:800). 
  
 781/30 av 44 300 kronor (vilket var prisbasbeloppet för 2016 enligt förordningen (2015:536) om prisbasbelopp och förhöjt prisbasbelopp för år 2016) = 1 476 kr. 
  
 7915 kap. 32 § skollagen. 
  
 806 § Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd (2001:6) om studiehjälp. 
  
 247 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Källa: Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd (CSNFS 2001:6) om studiehjälp. Tabellen senast uppdaterad genom CSNFS 2009:2. 
  
 Kostnaderna för stöd för inackordering för elever på branschskola beräknas nedan. Kostnaderna är uträknade från ett behov av åtta veckors stöd per elev under det andra och det tredje läsåret. 
  
 248 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Under läsåret 2014/15 studerade 73 procent av yrkeseleverna i gym- nasieskolan hos en offentlig huvudman.81 Merparten av detta stöd kommer därför sannolikt betalas av en kommun till elever som stu- derar på kommunens gymnasieskolor. Försöksverksamheten med branschskolor kan därmed komma att medföra en något ökad kost- nad för kommunerna för stöd till inackordering. Samtidigt medför samarbetet med en branschskola och statsbidraget för detta att kom- munen som huvudman kan erbjuda utbildningar som annars kanske inte hade varit ekonomiskt möjliga att erbjuda. 
  
 För de elever som studerar hos en fristående huvudman står CSN för utgifterna för stöd för inackordering. Utredningen bedömer att det handlar om en begränsad summa, och att myndigheten kan finan- siera denna inom ram. 
  
 Elevens boende under utbildning på branschskola 
  
 Utredningen har uppskattat att branschskolorna kommer utbilda en elevgrupp på omkring åtta elever i taget. Dessa elever är på bransch- skolan i omkring tre till fem veckor under en termin. Efter avslutad utbildning på branschskolan återvänder eleverna till sin ordinarie gymnasieskola, och en ny grupp elever kommer till branschskolan för utbildning. 
  
 De elever som behöver inackordering under perioden på bransch- skola kommer, precis som inom gymnasieskolan i övrigt, själva ansvara för att ordna boende. En del branschskolor kan komma att erbjuda elevboende under utbildningen som en rekryterande insats. Utredningen föreslår dock inte att det ska vara ett krav för att bli godkänd som branschskola. 
  
 81 Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 249 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 7.3.8Branschorganisationer ska främja otraditionella utbildningsval inom gymnasieskolan 
  
 Utredningens förslag: Vid bedömning om en utbildnings- anordnare har förutsättningar att följa bestämmelser i skolans styrdokument ska Skolverket särskilt beakta om anordnaren har förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehandlingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat av- bryter utbildningen i förtid. 
  
 För att beviljas statsbidrag ska huvudmannen kunna visa en strategi för hur huvudmannen ska kunna uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval. 
  
 Om det kommer in fler ansökningar om statsbidrag än vad det finns medel till ska Skolverket vid sin fördelning av bidraget ta hänsyn till i vilken grad huvudmannen bedöms ha förmåga att uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval. 
  
 Bland gymnasieskolans yrkesprogram finns en tydlig uppdelning efter kön. I kapitel 4 beskrivs närmre hur vissa yrkesprogram attra- herar kvinnor medan andra yrkesprogram attraherar män. Forsk- ning såväl som utredningens egen fokusgrupp med elever visar att elever som valt otraditionellt ofta upplever att deras val ifrågasätts, och att de inte inkluderas fullt ut i yrkesgemenskapen.82 Detta kan hindra eleverna från att välja utbildning och yrke efter intresse och fallenhet och att sedan utvecklas till sin fulla potential, vilket ger negativa konsekvenser både för individen och för samhället i stort. Utredningen menar att dessa utmaningar måste hanteras inom försöksverksamheten med branschskolor. 
  
 För att könsuppdelningen inom gymnasieskolan ska kunna bry- tas krävs också att de elever som väljer otraditionellt kan känna sig välkomna och inkluderade i utbildningen. Alla utbildningsanord- nare inom gymnasial yrkesutbildning måste därför arbeta aktivt med värdegrundsfrågor för att skapa en trygg miljö för alla elever, oavsett kön. Utredningen föreslår därför att Skolverket vid bedöm- ning av en ansökan om att få starta branschskola särskilt ska beakta 
  
 82 Se exempelvis IFAU 2013. ”Vara med i gänget?” – Yrkessocialisation och genus i två gymnasie- program. 
  
 250 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 om utbildningsanordnaren har förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehandlingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat avbryter utbildningen i förtid. 
  
 Utredningen föreslår även att huvudmannen för att beviljas stats- bidrag för utbildning inom ett litet yrkesområde ska kunna uppvisa en strategi för hur huvudmannen ska uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval. Om det kommer in fler ansökningar om statsbidrag än vad det finns medel till ska Skolverket vid sin fördelning av bidraget ta hänsyn till i vilken grad huvudmannen bedöms ha förmåga att uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbildningsval. 
  
 7.3.9Vuxenutbildning på branschskola 
  
 Utredningens förslag: En branschskola får genom entreprenad- avtal med en kommun ge utbildning till elever från kommunal vuxenutbildning. 
  
 Utöver vad som gäller om entreprenad enligt skollagen, där upp- gifter får överlämnas till enskild, får huvudmannen för kommunal vuxenutbildning överlämna uppgifter till en branschskola som be- drivs av en statlig myndighet, en kommun eller ett landsting. 
  
 Det är viktigt att låta en försöksverksamhet med branschskolor även omfatta vuxenutbildning. Många av de branschorganisationer som utredningen haft kontakt med i utformningen av förslaget om branschskolor ser vuxenutbildning som en viktig del av branschsko- lans verksamhet, både för att öka antalet utbildade individer och för att få ihop tillräckligt stora undervisningsgrupper för att få bransch- skolans ekonomi att gå ihop. 
  
 Vuxenutbildning på branschskola ska ges på entreprenad 
  
 En branschskola ska genom entreprenadavtal med en kommun kun- na utbilda elever inom kommunal vuxenutbildning (komvux). Skolhuvudmäns möjlighet att överlämna utbildning på entreprenad regleras i 23 kap. skollagen. Entreprenad definieras som att skol- 
  
 251 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 huvudmannen med bibehållet huvudmannaskap sluter avtal med en enskild fysisk eller juridisk person om att utföra uppgifter inom ut- bildning enligt skollagen.83 Bara uppgifter inom grundskolan, grund- särskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan som avser fjärr- undervisning får överlämnas till staten på entreprenad.84 
  
 När det gäller komvux kan alla slags uppgifter överlämnas till en enskild på entreprenad.85 Kommuner kan redan i dag anlita enskilda utbildningsanordnare som specialiserat sig på yrkesutbildning av ett visst slag. Branschskolor ska kunna drivas av såväl enskilda utbild- ningsanordnare som statliga myndigheter, kommuner och landsting. Det bör enligt utredningen vara möjligt för kommuner att upp- handla yrkesutbildning från en branschskola, oavsett om bransch- skolan drivs av ett offentligt organ eller en enskild. Utredningen föreslår därför att det i regleringen om försöksverksamhet med branschskolor anges att huvudmän för komvux får överlämna upp- gifter till en branschskola som drivs av en statlig myndighet, en kom- mun eller ett landsting. Detta blir således en reglering som gäller ut- över vad som redan gäller enligt skollagen. 
  
 Vuxna med kort tidigare utbildning ges fortfarande företräde 
  
 Branschorganisationerna har i diskussionen om branschskolor ut- tryckt en vilja att fånga upp de unga vuxna som redan har en gym- nasieexamen men är intresserade av att skola om sig. Det kan handla om personer som har gymnasieexamen från ett högskoleförbere- dande program men därefter söker sig till ett yrke som kräver yrkes- utbildning. Regelverket försvårar dock för kommunerna att bevilja utbildning för de sökande som redan har en gymnasieexamen från ett högskoleförberedande gymnasieprogram eftersom de konkurre- rar med sökande som har kortare utbildning sedan tidigare. 
  
 I skollagen finns ett övergripande mål för vuxenutbildningen formulerat. Utgångspunkten för utbildningen är den enskildes be- hov och förutsättningar. De som har fått minst utbildning ska prio- riteras.86 Kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå är en rättig- 
  
 8323 kap. 1 § skollagen (2010:800). 
  
 8423 kap. 1 och 4 §§ skollagen (2010:800). 
  
 8523 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 8620 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 252 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 het endast för den som saknar grundläggande behörighet till hög- skola och tidigare har gått ett yrkesprogram i gymnasieskolan.87 Om det är fler sökande än antalet platser till en utbildning ska ett urval göras. Kriterierna för urval finns i förordningen om vuxen- utbildning. Här anges att företräde ska ges till sökande som har kort tidigare utbildning och önskar fullfölja studier, i andra hand behöver utbildningen för att komplettera ett reducerat program eller för annan behörighetskomplettering, eller i tredje hand behöver utbild- ningen för pågående yrkesverksamhet eller planerat yrkesval.88 Mer om detta finns att läsa i kapitel 8. 
  
 7.3.10Andra möjliga offentliga aktörer som kan samarbeta med branschskolor 
  
 Utredningen ser en möjlighet att branschskolorna skulle kunna kopplas till flera insatser hos offentliga aktörer och ger exempel på det nedan. 
  
 En branschskola kan ansöka om betygsrätt hos Skolinspektionen 
  
 En utbildningsanordnare som har beviljats betygsrätt får ge utbild- ning på uppdrag av juridiska personer för de deltagare som upp- dragsgivarna utser.89 Det innebär att andra offentliga organ, t.ex. Arbetsförmedlingen, samt företag och organisationer också kan an- lita utbildningsanordnaren för att ge utbildning till individer som myndigheten, företaget eller organisationen utser. Utredningen bedömer att det kommer att bli möjligt för branschskolorna att an- söka om betygsrätt och de kan på så sätt utöka elevunderlaget genom att exempelvis även erbjuda arbetsmarknadsutbildningar på uppdrag av Arbetsförmedlingen. 
  
 Tillstånd att sätta betyg, anordna prövning och utfärda betyg för utbildning som motsvarar kommunal vuxenutbildning (betygsrätt) 
  
 8720 kap. 19 § skollagen (2010:800). I budgetpropositionen för 2016 har regeringen aviserat att återkomma med förslag om en rätt till behörighetsgivande kurser inom komvux (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 16, avsnitt 9.4.1). Hur rätten kommer att se ut är vid utredningens skrivande ännu inte känt. 
  
 883 kap. 7 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 896 kap. 1 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 253 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 söks hos Skolinspektionen. Tillstånd får sökande som bedöms ha förutsättningar att följa föreskrifterna i 6 kap. förordningen om vuxenutbildning med dess hänvisningar till skollagen. Förutom be- stämmelser om hur tillståndsprövningen ska gå till finns också be- stämmelser om betygssättning, rektors ansvar, lärares behörighet, och upprättande av individuell studieplan.90 Av läroplanen för vuxen- utbildning framgår att den gäller även för enskilda utbildnings- anordnare som har beviljats betygsrätt.91 
  
 Anordnare med betygsrätt omfattas inte direkt av bestämmel- serna i skollagen. Bestämmelser som inte nämns i 6 kap. förord- ningen om vuxenutbildning men som finns i skollagen gäller t.ex. tillgång till lokaler, utrustning, systematiskt kvalitetsarbete, klago- målsrutiner och skyldigheten att motverka kränkande behandling. Om en kommun inom ramen för kommunal vuxenutbildning an- litar en utbildningsanordnare med betygsrätt på entreprenad an- svarar emellertid kommunen för att skollagens regler följs. Därmed omfattas utbildningsanordnaren indirekt av skollagens regler. 
  
 Utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska insatser 
  
 När det gäller arbetsmarknadspolitiska insatser med utbildnings- innehåll skulle branschskolorna kunna bidra till utbildningsinne- hållet. 
  
 Yrkesintroduktionsanställningar 
  
 Inom ett antal avtalsområden har fack och arbetsgivare tecknat avtal som ska göra övergången från skola till arbetsliv enklare och samtidigt säkra arbetsgivarnas långsiktiga kompetensförsörjning, så kallade yrkesintroduktionsavtal. Arbetsgivare som anställer unga i åldern  
 15–24 
  år inom ramen för yrkesintroduktionsavtal kan sedan januari 2014 få ekonomiskt stöd för detta.92 Arbetsgivaren kan få ersättning i upp till tolv månader. 
  
 906 kap. förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 911 § förordningen (2012:101) om läroplan för vuxenutbildningen. 
  
 92Förordning (2013:1157) om stöd för yrkesintroduktionsanställningar. 
  
 254 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 Insatsen riktar sig till ungdomar som saknar relevant yrkes- erfarenhet eller har varit arbetslösa och inskrivna på Arbetsförmed- lingen i minst 90 dagar under en fyramånadersperiod. Anställning- en ska omfatta minst 75 procent av heltid under minst sex måna- der, och utbildning eller handledning sammantaget minst 15 pro- cent av arbetstiden.93 För utbildningen ska det finnas en utbild- ningsplan som innehåller uppgifter om utbildningens innehåll och syfte. 
  
 En yrkesintroduktionsanställning kräver ett centralt kollektiv- avtal om yrkesintroduktion eller ett hängavtal till ett centralt kollek- tivavtal om yrkesintroduktion. Avtalen ser olika ut för olika bran- scher och kan ha speciella villkor för exempelvis ålder och gymnasie- utbildning. 
  
 Traineejobb 
  
 I vårändringsbudgeten för 2015 föreslog regeringen en satsning på traineejobb för arbetslösa ungdomar mellan 20 och 24 år.94 Trainee- jobben är en anställning på 50 procent i kombination med en yrkes- utbildning på 50 procent. Syftet med traineejobben är att minska ungdomsarbetslösheten och underlätta generationsväxlingen inom välfärden, men också att stärka arbetsmarknadspolitikens roll för att avhjälpa bristyrken. Traineejobb ska därför vara möjliga både inom välfärdssektorn och inom sektorer på hela arbetsmarknaden där det finns bristyrken som kräver yrkesutbildning på gymnasial nivå. Lönesubventionen uppgår till cirka 85 procent för traineejobb inom välfärdssektorn och cirka 50 procent för traineejobb på hela arbetsmarknaden för yrken där det råder brist. 
  
 Validering 
  
 Validering är en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering, dokumentation och erkännande av kunskaper och kom- petens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats. Vali- dering kan bland annat ske inom ramen för alla kurser i kommunal 
  
 93Förordning (2013:1157) om stöd för yrkesintroduktionsanställningar. 
  
 94Prop. 2014/15:99, kapitel 6, s. 96. 
  
 255 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 vuxenutbildning.95 En elev som genomgått en validering för en del av en kurs behöver inte delta i undervisningen när det gäller den delen av kursen. 
  
 Det finns flera olika aktörer som arbetar med validering i Sverige. Ansvaret för själva bedömningen ligger oftast på yrkeslärare, branschorganisationer samt privata och offentliga utbildningsanord- nare. Branschskolor skulle i egenskap av utbildningsanordnare med kunskaper inom specifika yrkesområden även kunna genomföra valideringar. 
  
 Kompetensutveckling för yrkeslärare 
  
 Branschskolor skulle också kunna bidra med kompetensutveckling för yrkeslärare. Det skulle exempelvis kunna handla om att upp- datera yrkeslärare som undervisar inom ämnet med kunskaper om nya tekniker och metoder. 
  
 7.3.11Alternativa lösningar för gymnasieutbildning på branschskola 
  
 Nedan redogörs för alternativa lösningar som har övervägts men som inte förordas av utredningen. 
  
 Finansiera undervisning på branschskola med hjälp av statsbidraget för lärlingsutbildning 
  
 En alternativ lösning är att tiden på branschskolan räknas in i den arbetsplatsförlagda tiden av en gymnasial lärlingsutbildning. Branschskolor skulle då knytas till regleringen av gymnasial lärlings- utbildning, och alla elever som får undervisning på branschskola skulle formellt sett betraktas som lärlingar. Ett tillägg skulle då kunna göras till förordningen om statsbidrag till lärlingsutbildning om att detta statsbidrag även ska kunna användas som ersättning till en branschskola.96 En nackdel med denna lösning är att det urvatt- 
  
 9520 kap. 32 § (ny beteckning 42 § fr.o.m.  
 2016-01-01) 
  skollagen (2010:800). 
  
 96Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 256 
  
 SOU 2015:97 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 nar begreppet lärlingsutbildning. Den tid eleven tillbringar på en branschskola är svår att betrakta som arbetsplatsförlagd. 
  
 Inom dagens gymnasiala lärlingsutbildning lämnar staten ett an- ordnarbidrag till huvudmännen, bland annat i syfte att ersätta de arbetsgivare där det arbetsplatsförlagda lärandet genomförs. I dag uppgår ersättningen till högst 57 500 kronor, om handledaren på arbetsplatsen genomgått Skolverkets utbildning. 
  
 Av Skolverkets undersökning om arbetsgivares erfarenheter av att ta emot gymnasiala lärlingselever framgår att ersättningen inte är avgörande för deras engagemang.97 Huvudmännen skulle därför kunna få möjlighet att även, eller i stället, lämna bidraget till en branschskola om man anlitat en sådan. På detta sätt skulle bransch- skolan i stort sett få sina kostnader ersatta. I förordningen om an- ordnarbidraget stadgas att ersättningen ska gå till den juridiska eller fysiska personen som tillhandahåller den arbetsplatsförlagda delen av den gymnasiala lärlingsutbildningen.98 Detta bidrag skulle även kunna användas som ersättning för anlitande av branschskola. 
  
 Förändringen förutsätter att arbetsplatsen kan tänka sig att ta emot lärlingen för den praktiska delen av utbildningen utan direkt möjlighet till ersättning. Att arbetsgivaren blir utan anordnarbidrag skulle i viss mån kompenseras av att den som tar emot lärlingar som får en del av sin utbildning på branschskola sannolikt skulle få lärlingar som är bättre utbildade och som i högre grad är anställ- ningsbara jämfört med andra gymnasiala lärlingar. Denna lösning kan trots allt vara kännbar för mindre arbetsplatser, vilka är vanliga mottagare av lärlingar inom vissa program. 
  
 Den som driver branschskolan bör därför i detta scenario sluta ekonomiska uppgörelser med de arbetsplatser man samarbetar med om en uppdelning av den ersättning som kommer från huvud- mannen. Ett alternativ är att huvudmannen måste ersätta arbets- platsen år  
 1–2 
  och branschskolan år 3. Det tredje året har lärlingen troligtvis uppnått en sådan kompetens att företaget inte skulle be- höva ersättas. Man skulle också kunna tänka sig att skolhuvudman- nen ersätter branschskola och arbetsgivare i proportion till den tid eleven varit på respektive ställe. 
  
 97Skolverket 2013. Arbetsgivarnas användning av statsbidraget för gymnasial lärlingsutbildning och deras erfarenheter av att ta emot gymnasiala lärlingselever. 
  
 98Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 257 
  
 Branschskolor för vissa små yrkesområden 
  
 SOU 2015:97 
  
 Riksrekryterande utbildning eller särskild variant 
  
 En alternativ lösning kan vara att anordna yrkesutbildningar inom små yrkesområden som särskilda varianter med riksrekrytering. En nackdel med denna lösning är att Skolverket ser en risk att om riks- rekrytering beviljas med motivet att utbildningen ges på få platser i landet så kan det leda till att de utbildningar som inte är riksrekry- terande tappar elevunderlag och på grund av detta lägger ner utbild- ningen. Följden kan då bli att det blir ännu färre anordnare av det aktuella programmet eller den aktuella inriktningen. Skolverket an- ser därför att det är av nationellt intresse att inte bifalla riksrekryte- rande utbildningar som kan medföra ett minskat antal utbildnings- orter.99 
  
 Med denna lösning skulle en ansökan från skolhuvudman om att ge en utbildning som särskild variant genom riksintag göras hos Skolverket. Lämpligast är om en branschorganisation samarbetar med en befintlig huvudman vad gäller en ansökan om särskild variant. Tillsammans kan dessa utforma avvikelser från ämnesplaner- na som möter kraven på dessa specialiserade kurser. 
  
 Ett beslut om riksrekrytering brukar ange under vilken tid be- slutet ska gälla och hur många platser utbildningen får omfatta. För att bli godkänd brukar ett krav vara att utbildningen avviker på något sätt från inriktningen i yrkesprogrammet. Riksrekrytering brukar inte beviljas om samma utbildning ges på många platser. 
  
 99 Skolverket 2014. Redovisning av uppdrag om särskilda varianter och riksrekryterande utbild- ningar. 
  
 258 
  
 8Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Prognoser pekar på att tillgången till kompetent arbetskraft kom- mer att minska i förhållande till efterfrågan, särskilt i många mindre regioner under den kommande tioårsperioden. Kompetensförsörj- ning listas som ett av de största tillväxthindren framöver av små- och medelstora företag.1 I dag råder brist på yrkesutbildad arbets- kraft inom flera yrkesområden. Att många unga samtidigt saknar arbete tyder på att det finns matchningsproblem på den svenska arbetsmarknaden. 
  
 Utredningen har i uppdrag att förbättra matchingen mellan ung- domars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden. I uppdraget ingår att föreslå hur regional samverkan om gymnasial yrkesutbildning kan stimuleras i syfte att öka tillgången och kva- liteten på sådan utbildning som efterfrågas på arbetsmarknaden. Utredningen ska också redovisa vilken roll regionala kompetens- plattformar kan spela i detta avseende. 
  
 Att öka intresset för gymnasial yrkesutbildning är ett sätt att möta arbetsmarknadens efterfrågan av utbildad arbetskraft. Bristen på yrkesutbildad arbetskraft är dock enbart delvis en följd av svårigheterna att attrahera elever till gymnasieskolans yrkespro- gram. I dag sker valet av yrke allt senare i livet, både i Sverige och i andra jämförbara länder. Med fler nyanlända elever som börjar sko- lan i de senare årskurserna ökar också behovet av att som vuxen kunna läsa eller komplettera en gymnasieutbildning. Sammantaget innebär detta att lösningar på matchningsproblemen på arbets- marknaden inte enbart kan sökas inom gymnasieskolan. 
  
 1 Tillväxtverket 2014. Förutsättningar för konkurrenskraftiga företag. Företagens villkor och verk- lighet. 
  
 259 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 I detta kapitel lägger utredningen förslag som syftar till ett bredare och regionalt förankrat utbud av yrkesutbildningar på gymnasial nivå inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen. 
  
 8.1Yrkesvux bidrar till kompetensförsörjningen 
  
 Yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå (yrkesvux) har en särskilt stor betydelse för kompetensförsörjningen i många regioner, då utbildningen har en direkt koppling till näringslivets behov av arbetskraft.2 
  
 En förutsättning för en fungerande kompetensförsörjning är att utbildnings- och arbetsmarknadssystemets olika delar samverkar med varandra och med det omgivande samhället, inte minst med näringslivet. Gymnasieutredningen konstaterade i sitt betänkande att smidiga samverkansformer blir allt viktigare när elevkullarna minskar, inte minst för att små kommuner ska kunna erbjuda gym- nasial yrkesutbildning av hög kvalitet.3 Kompetensförsörjnings- perspektivet innebär att kommuner och regioner behöver ta reda på hur hela utbildningsutbudet bör se ut för att tillgodose arbetslivets krav. 
  
 Utan regionala behovsanalyser riskerar yrkesinriktad vuxen- utbildning på gymnasial nivå inom små yrkesområden med få och mer kostsamma utbildningsplatser att trängas undan av mindre kostsamma utbildningar inom yrkesområden med behov av många utbildade. En sådan utveckling kan påverka gymnasieskolans yrkes- program negativt. Ett bredare utbildningsutbud inom yrkesvux innebär större möjligheter för kommuner att behålla viktiga men kostsamma yrkesutbildningar i gymnasieskolan under perioder med få elever. 
  
 Samverkan mellan kommuner om yrkesvux sker i dag på flera håll i landet men i olika omfattning. Denna samverkan behöver ut- vecklas ytterligare för att yrkesvux i större utsträckning ska kunna bidra till matchning och kompetensförsörjning i hela Sverige. 
  
 2Näringsdepartementet 2015. En nationell strategi för hållbar och regional tillväxt och attraktions- kraft  
 2015–2020. 
  
 3SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola, s. 602. 
  
 260 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 8.2Yrkesvux finansieras i stor utsträckning av statsbidrag 
  
 Yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå är en del av den kommunala vuxenutbildningen. Målet för den kommunala vuxen- utbildningen är att vuxna ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompe- tens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Utgångspunkten för utbild- ningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. De som fått minst utbildning ska prioriteras.4 Kommunerna har dock ingen skyldighet att erbjuda yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå. 
  
 Sedan 2009 kan kommuner, enskilt eller gemensamt, ansöka om statsbidrag för yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå.5 Syftet med den statliga satsningen på yrkesvux är dels att motverka brist på arbetskraft med yrkesutbildning och dels att nå de grupper som saknar gymnasieutbildning eller har en gymnasial yrkesutbild- ning som behöver kompletteras. I budgetpropositionen för 2009 betonas att en stor flexibilitet och tillgänglighet i både tid och rum när det gäller utbildningens uppläggning är nödvändig för att nå målgrupperna och för att tillgodose arbetsmarknadens behov samt att arbetslivet bör kunna påverka vilka utbildningar som ska erbju- das och hur de ska genomföras.6 
  
 Statsbidraget för yrkesux fördelas av Skolverket utifrån antalet arbetslösa i respektive kommun och utgörs av 50 000 kronor per årsstudieplats. En årsstudieplats kan fördelas mellan flera elever. Tilldelade medel som inte tagits i anspråk av kommunen ska åter- betalas till Skolverket för att därefter omfördelas. Statsbidraget för yrkesvux är det enskilt största inom yrkesutbildningsområdet sett till bidragsvolymen. Statsbidragen inom yrkesutbildningsområdet uppgick 2014 till nästan 1,7 miljarder kronor varav statsbidraget för yrkesvux utgjorde cirka 600 miljoner kronor.7 
  
 420 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 5Förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning. 
  
 6Prop. 2008/09:01, utgiftsområde 16, s. 111. 
  
 7Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet, s. 14. 
  
 261 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 Av förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå framgår villkoren för att en kommun ska få statsbidrag: 
  
 utbildningen planeras i samråd med Arbetsförmedlingen och med företag, organisationer eller andra sammanslutningar som är verksamma inom de branscher som utbildningen är avsedd för, 
  
 kommunen kan visa på ett behov av utbildningen, 
  
 kommunen erbjuder en möjlighet till strukturerad bedömning, värdering och dokumentation av en deltagares tidigare förvärva- de kunskaper och kompetens, 
  
 kommunen erbjuder studie- och yrkesvägledning samt vid pla- neringen och genomförandet av utbildningen tar till vara del- tagarens tidigare förvärvade kunskaper och kompetens, och 
  
 urvalsregeln i 3 § tillämpas på utbildningen, vilket innebär att företräde ska ges till den som har kort tidigare utbildning och en svag ställning på arbetsmarknaden. 
  
 Efterfrågan på yrkeskurser är större än vad kommunerna kan till- godose. Tre fjärdedelar av kommunerna, 77 procent, uppger till Skolverket att de behövt använda sig av urvalsregeln under 2014. Endast 14 procent av kommunerna uppger att de under 2014 kun- nat tillgodose samtliga individers efterfrågan på yrkeskurser inom yrkesvux.8 
  
 Satsningen på yrkesvux inleddes mot bakgrund av finanskrisen 2008 och efterföljande varsel som en temporär konjunkturåtgärd som skulle pågå till och med 2011. Satsningen kom dock att för- längas i omgångar, något som avspeglas i att antalet årsstudieplatser varierat stort, från 5 000 platser första året till som mest 25 000 plat- ser år 2010 (se figur 8.1). Vid flera tillfällen har regeringen även beslutat om extra medel för att möjliggöra fler utbildningsplatser under ett år än vad som ursprungligen budgeterats för. Extra till- delningar har även riktats mot enskilda län. 
  
 8 Skolverket 2015. Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxen- utbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. 
  
 262 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 30 000 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 2014 
  
 2015 
  
 Källa: Skolverkets webbplats: ”Statsbidrag för yrkesvux” och ”Beslut från tidigare år”. Egen bearbetning. 
  
 I budgetpropositionen för 2014 konstaterade regeringen att sats- ningen på yrkesvux inte inneburit den ökning av antalet platser som förväntats eftersom kommunernas egen finansiering minskat. Regeringen avsåg därför se över reglerna för statsbidraget för att säkerställa nettoökningar av antalet platser. Regeringen aviserade samtidigt en gradvis nertrappning av antalet årsstudieplatser inom yrkesvux.9 
  
 Kommunerna har anfört att den egna finansieringen av yrkesvux prioriterats ner på grund av ökande kostnader för utbildning som den enskilde har rätt till, såsom svenska för invandrare och vuxenutbild- ning på grundläggande nivå.10 I Sveriges Kommuner och Landstings kartläggning från 2014 av 17 huvudmän omfattande 35 kommuner uppger endast ett mindre antal kommuner med god tillväxt att de klarar att finansiera en viss del av utbildningen med egna medel.11 Den 
  
 9Prop. 2013/14:1, utgiftsområde 16, s. 72. 
  
 10Skolverket 2013. Redovisning av regeringsuppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m, s. 53. 
  
 11SKL 2014. Yrkesvux – viktig nationell insats för att klara yrkesutbildningen och obalanser på arbetsmarknaden år 2015. 
  
 263 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 statliga finansieringen upplevs alltså av många kommuner som en för- utsättning för att kunna erbjuda yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå. 
  
 Inom ramen för ett nytt kunskapslyft avsätter regeringen medel för fler utbildningsplatser inom yrkesvux från och med 2016.12 
  
 Att antalet utbildningsplatser inom yrkesvux varierat kraftigt från år till år, och att satsningens framtid varit osäker, har försvårat för kommuner och utbildningsanordnare att planera utbildnings- utbudet långsiktigt. Ökad långsiktighet i finansiering och struktur för yrkesvux har samtidigt efterfrågats av arbetsmarknadens parter som ett verktyg för att stärka kompetensförsörjningen.13 Detta bedöms i synnerhet kunna påverka yrkesområden med kostamma utbildningsplatser positivt eftersom riskerna med investeringar i exempelvis utrustning då skulle minska. 
  
 8.3Bristande behovsanalyser och samråd 
  
 Inom vuxenutbildningen är skillnaden mellan elevens önskemål och arbetsmarknadens behov mindre än inom gymnasieskolan eftersom en vuxen elev ofta väger in hur den lokala arbetsmarknaden ser ut liksom vilka de ekonomiska förutsättningarna är för att studera.14 
  
 Satsningen på statsbidrag för yrkesvux har ett arbetsmarknads- perspektiv. Villkoret att utbildningen ska planeras i samråd med Arbetsförmedlingen och med företrädare för arbetsmarknaden är ett uttryck för detta, liksom villkoret att kommunerna ska kunna visa på ett behov av de utbildningar som ges. Beslutsunderlag i form av kvalificerade behovsanalyser för vilka utbildningar som ska tas fram är därför en förutsättning för att satsningen på yrkesvux ska få önskad effekt på sysselsättning och kompetensförsörjning. Av Skolverkets uppföljningar framgår dock att samråd mellan kom- muner, Arbetsförmedlingen och företrädare för arbetsmarknaden inte sker i den utsträckning som statsbidragsförordningen kräver. 
  
 12Prop. 2015/16:01, utgiftsområde 16, s. 193. 
  
 13LO 2013. Behövs: En utbildningspolitik för ungas etablering på arbetsmarknaden, s. 140; Svenskt näringsliv 2012. Har Sverige ett tillräckligt flexibelt system för yrkesutbildning för vuxna? s. 59. 
  
 14Skolverket 2013. Redovisning av regeringsuppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. s. 57. 
  
 264 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 8.3.1Samråd med Arbetsförmedlingen 
  
 I Skolverkets uppföljning uppger cirka 60 procent av kommunerna att de haft samråd med Arbetsförmedlingen inför ansökan om statsbidrag 2014.15 De flesta kommuner uppger dock att de samrått med Arbetsförmedlingen i någon form, exempelvis kontinuerligt under året, inför uppstart av nya utbildningar och vid enstaka tillfällen eller vid behov. I endast tre procent av kommunerna har ingen form av samråd med Arbetsförmedlingen skett inför eller under 2014. Samtidigt ger Skolverkets uppföljningar bilden av att samråd hölls mer regelbundet i inledningsskedet av den statliga satsningen på yrkesvux och att det sedan har minskat succesivt. 
  
 Inom Arbetsförmedlingens organisation sker samråd med kom- munerna om yrkesvux via de lokala arbetsförmedlingskontoren eller via myndighetens regionala marknadsområden. På central nivå inom Arbetsförmedlingen finns ingen överblick över samråden med kommunerna om yrkesvux. Det finns därför heller ingen sam- lad bild av hur samrådens funktion uppfattas inom myndigheten. Sannolikt finns här en stor lokal och regional variation. Avsakna- den av ett motsvarande uppdrag för Arbetsförmedlingen att sam- verka med kommunerna kring yrkesvux kan vara en försvårande omständighet för att få till stånd ett samråd. 
  
 8.3.2Samråd med företrädare för arbetsmarknaden 
  
 I 56 procent av kommunerna skedde inget samråd med företrädare för arbetsmarknaden inför ansökan om statsbidrag för yrkesvux 2014.16 Även här finns en nedåtgående trend. Vissa kommuner åbe- ropar det faktum att utbildningen företrädesvis ska utgå från den enskildes önskemål som ett skäl till att inte upparbeta samverkans- rutiner med företrädare för arbetsmarknaden. Andra kommuner åberopar begränsade möjligheter för företrädare för arbetsmarkna- den att använda arbetstid för samverkansdiskussioner.17 
  
 15Skolverket 2015. Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxen- utbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. 
  
 16Skolverket 2015. Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxen- utbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. 
  
 17Skolverket 2010. Redovisning av regeringsuppdrag att förbereda och genomföra insatser inom yrkesvux, s. 3. 
  
 265 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 Kommunens storlek och huruvida det finns en samverkan med andra kommuner kan spela en roll för i vilken utsträckning samråd äger rum. Rimligtvis har företrädare för arbetsmarknaden, i synner- het från mindre branscher, större möjlighet att delta i samverkan kring utbildningsplatser på regional nivå eller med samverkande kommuner inom en regional arbetsmarknad än med enskilda kom- muner. 
  
 8.4Mindre yrkesområden trängs undan 
  
 Inom vissa yrkesområden där söktrycket är svagt i gymnasieskolan är det starkt i vuxenutbildningen. Ett exempel på ett sådant yrkes- område är vård och omsorg. Vård och omsorg är huvudsakligt yrkesområde för nästan hälften av de studerande inom yrkesvux. Näst största yrkesområde är handel och administration med cirka tio procent av de studerande. Andelen studerande är mellan två och sex procent inom övriga yrkesområden (se tabell 8.1). 
  
 Källa: Skolverket, egen bearbetning. 
  
 266 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Fördelningen har varit likartad sedan satsningen på statsbidrag för yrkesvux inleddes. Att det är samma utbildningar som tillhandahålls år efter år understryker behovet av förbättrade behovsanalyser. 
  
 Utredningen har tagit del av uppföljande statistik från Skol- verket som visar att bredden i kommunernas utbildningsutbud och i vilken regi utbildningarna anordnas varierar. Yrkeskurser inom vård och omsorg erbjuds av nästan alla kommuner medan kurser inom exempelvis VVS och fastighet och inom hantverk erbjuds i mindre än hälften av kommunerna. Kurser inom vård och omsorg och teoretiska kurser anordnas till största delen i kommunal regi medan kurser inom övriga områden i större utsträckning är upp- handlade av externa utbildningsanordnare. 
  
 Skolverket har uppmärksammat att det i vissa kommuner finns 
  
 … tecken som tyder på att utbudet av yrkesutbildningar inom vård- och omsorgsområdet bestäms med utgångspunkt i kommunens eget behov av kompetens i egenskap av huvudman för detta yrkesområde. 
  
 (…) Det råder alltså en oklarhet i dessa fall om det är den enskilde som efter en allsidig information om arbetslivets kompetensbehov samt vägledning tar beslut om studieinriktning eller om det är ett färdigt utbud som han eller hon har att förhålla sig till.18 
  
 I vissa fall kan det alltså vara kommunens behov, i egenskap av arbetsgivare, som styr utbudet snarare än individens eller arbets- marknadens behov. 
  
 Utredningen ifrågasätter inte att det finns ett stort behov av personal inom vård och omsorg. Samtidigt som allt färre ungdomar studerar på gymnasiets vård- och omsorgsprogram är behovet av personer med sådan utbildning stort och förväntas förbli stort. Exempelvis listar SCB de med gymnasial vård- och omsorgsutbild- ning högst bland de utbildningsgrupper inom vilka det väntas bli störst brist på utbildade 2035.19 
  
 Utredningen konstaterar att det finns en risk att kommunerna, i sin roll som både arbetsgivare och utbildningsanordnare inom vård och omsorg, prioriterar sitt eget kompetensförsörjningsbehov framför andra arbetsgivares och branschers behov. Även andra fak- torer bidrar till att vård- och omsorgsutbildning prioriteras inom 
  
 18Skolverket 2013. Redovisning av regeringsuppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. s. 58. 
  
 19SCB 2014. Trender och prognoser 2014. Befolkningen, utbildningen och arbetsmarknaden med sikte på 2035. 
  
 267 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 yrkesvux, inte minst att dessa utbildningar är mindre kostsamma. Utredningen anser dock att det inte är rimligt att en så stor andel av statsbidraget för yrkesvux i dag finansierar kompetensförsörj- ning inom en enskild bransch. 
  
 8.5Förslag för utvecklad regional samverkan om yrkesvux 
  
 Många kommuner är för små för att själva kunna erbjuda ett brett utbud av kurser inom yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå. Detta innebär färre valmöjligheter för individen och utgör ett hinder för kompetensförsörjning. Trots att det finns ett behov av yrkesutbildning inom små yrkesområden – med få och dyra utbild- ningsplatser – riskerar dessa att trängas undan av yrkesutbildningar med ett stort antal billigare utbildningsplatser. Därför behöver den regionala samverkan kring yrkesvux utvecklas, både mellan enskilda kommuner och mellan den lokala och regionala nivån. Behovet av att stimulera en ökad regional samverkan med syfte att upprätthålla ett brett utbud av olika yrkesutbildningar och inriktningar har även uppmärksammats av Skolverket.20 
  
 Statsbidraget för yrkesvux finansierar i dag en mycket stor andel av kommunernas yrkesinriktade vuxenutbildning på gymnasial nivå. Utredningen anser därför att staten kan och bör förtydliga och stärka kraven på regional samverkan om de utbildningsplatser som finansieras med statliga medel. 
  
 20 Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet, s. 26. 
  
 268 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 8.5.1Kommuner ska ansöka om statsbidrag gemensamt 
  
 Utredningens förslag: Statsbidraget för yrkesinriktad vuxen- utbildning på gymnasial nivå villkoras med att det ska finnas ett avtal om att samverka om utbildningen mellan minst tre kom- muner. Samverkan ska syfta till att öka utbildningsutbudet för den enskilde. 
  
 Kommunerna ska ansöka om statsbidraget gemensamt och kunna visa på ett behov av utbildningen som är gemensamt i de kommuner som samverkar. 
  
 Kommuner har enligt skollagen möjlighet att samverka om utbild- ningen, både i gymnasieskolan och inom vuxenutbildningen.21 Kommuner som samverkar om utbildningsutbudet kan erbjuda ett bredare utbud av program och kurser tillsammans än vad en enskild kommun kan erbjuda. Genom samverkan minskar även risken att gymnasieutbildningar läggs ner trots att de efterfrågas av elever och av arbetsmarknaden i regionen som helhet. 
  
 Utredningen föreslår därför att statsbidraget för yrkesvux vill- koras med att minst tre kommuner samverkar i syfte att öka utbild- ningsutbudet för den enskilde. På så sätt kan kommunerna gemen- samt ta ansvar för att yrkesutbildningar även inom små yrkesområ- den kommer till stånd och erbjuda ett bredare utbud av yrkes- utbildningar. Att villkora statsbidraget med att kommuner samver- kar och ansöker gemensamt syftar både till att stärka utvecklingen av befintlig samverkan och till att samverkan etableras där det i dag inte förekommer. 
  
 De statliga satsningarna på yrkesvux och lärlingsvux har bidragit till att allt fler kommuner samverkar om vuxenutbildning.22 På många håll i landet finns i dag en utvecklad kommunsamverkan om yrkesvux, vilket framgår av sammanställningen i kartorna nedan (figur  
 8.2–8.4). 
  I kartorna representerar enfärgade fält samverkan mellan kommuner inom ett län och streckade fält representerar länsöverskridande samverkan. 
  
 2115 kap. 30 §, 18 kap. 27 §, 23 kap. 28 § skollagen (2010:800). 
  
 22Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet, s. 26. 
  
 269 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 Källa: Skolverket 2014 och SCB, egen bearbetning. 
  
 270 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Källa: Skolverket 2014 och SCB, egen bearbetning. 
  
 271 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 Källa: Skolverket 2014 och SCB, egen bearbetning. 
  
 272 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Cirka 60 procent av kommunerna ansöker om statsbidrag för yrkesvux tillsammans med andra kommuner. Av sammanställning- en framgår att kommuner huvudsakligen samverkar inom länen. Samverkan omfattar i flera fall samtliga kommuner i ett län, såsom i Dalarnas, Västerbottens och Södermanlands län. Samverkan över länsgränserna förekommer i viss utsträckning. I dessa fall rör det sig ofta om samverkan inom en arbetsmarknadsregion. Exempelvis samverkar ett antal kommuner i Västra Götalands län med Kungs- backa i Hallands län inom ramen för Göteborgsregionen. 
  
 Antalet kommuner som ansöker gemensamt har ökat under åren som statsbidragssatsningen pågått. Detsamma gäller även för andra typer av samverkan, såsom behovsanalys, marknadsföring, uppfölj- ning, administration, gemensamt kursutbud och samverkansavtal kring upphandling. Endast 11 kommuner av 263 svarande (4 pro- cent) uppger i Skolverkets uppföljning att de inte samverkade med någon annan kommun på något sätt under 2014.23 
  
 Några särskilda bestämmelser kring kommungemensamma an- sökningar finns inte i dag utöver att det av ansökan till Skolverket ska framgå att två eller flera kommuner ansöker gemensamt.24 Utredningen anser att det är viktigt att en regional samverkan kring yrkesvux utgår från lokala och regionala förutsättningar. I synner- het är det angeläget att kommunerna planerar utbildningar med ut- gångspunkt i det gemensamma behovet som finns i de kommuner som samverkar. Kommunerna bör även beakta det lokala behovet och utbudet av behörighetsgivande förutbildningar inom yrkes- högskolan. 
  
 Mot utredningens förslag kan anföras att det gör ansökan om statsbidrag för yrkesvux mindre flexibel och att kommuner riskerar att blir utan statsbidrag om de inte lyckas etablera ett samarbete. Detta gäller i synnerhet kommuner med många invånare, som på egen hand har möjlighet att erbjuda ett brett utbildningsutbud. Utredningen anser dock att det är rimligt att även kommuner med många invånare samverkar med andra kommuner om yrkesvux, eftersom en regional arbetsmarknad sällan omfattar enbart en en- skild kommun. 
  
 23Skolverket 2015. Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxen- utbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. 
  
 245 § förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbild- ning på gymnasial nivå. 
  
 273 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 Genom ett villkor om kommunsamverkan kan den statliga sats- ningen i större utsträckning bidra till att gymnasial yrkesutbildning som efterfrågas av arbetsmarknaden erbjuds samt att fler individer får tillgång till ett bredare utbildningsutbud. I sammanhanget vill utredningen peka på att befintlig samverkan om yrkesvux i de flesta fall omfattar betydligt fler än tre kommuner, även i fall där en större kommun samverkar med mindre kommuner. 
  
 En alternativ lösning är en förändrad beräkning av statsbidraget med syfte att gynna kommuner i samverkan. Utredningen förordar dock inte en sådan lösning eftersom styreffekten blir svagare. 
  
 8.5.2Regional samverkan om yrkesvux blir villkor för statsbidrag 
  
 Utredningens förslag: Statsbidraget för yrkesinriktad vuxen- utbildning på gymnasial nivå villkoras med att kommunerna planerar utbildningen i samråd med aktören med regionalt ut- vecklingsansvar i det eller de län som berörs. 
  
 Många kommuner är för små för att för att kunna erbjuda ett brett utbud av utbildningar, både i gymnasieskolan och inom vuxen- utbildningen. För att yrkesvux ska kunna bidra till förbättrad matchning på arbetsmarknaden behövs ett regionalt kompetens- försörjningsperspektiv i utbildningsplaneringen. Detta ger kommu- nerna bättre möjligheter att kraftsamla kring utbildningar inom små yrkesområden, samtidigt som de tillsammans kan tillhanda- hålla ett utbud som i större utsträckning tillgodoser de studerandes önskemål. Utredningen föreslår därför att statsbidraget för yrkes- vux villkoras med att kommunerna planerar utbildningen i samråd med aktören med regionalt utvecklingsansvar i länet. 
  
 Ett stärkt regionalt kompetensförsörjningsperspektiv i dimen- sioneringen av yrkesvux syftar också till att bättre ta till vara be- hovet av utbildad arbetskraft även inom små yrkesområden. Be- hovsanalyser på regional nivå kan även bidra till en mer långsiktig planering av kommunernas utbildningsutbud. 
  
 Det finns inte något egenvärde i att samverkan utformas likartat i hela landet. Utgångspunkten för utredningens förslag är en ut- vecklad regional samverkan kring yrkesvux som utgår från lokala och regionala förutsättningar. 
  
 274 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 Olika typer av aktörer har regionalt utvecklingsansvar 
  
 I varje län finns en länsstyrelse som svarar för den statliga för- valtningen i länet. Länsstyrelsen ska bl.a. främja länets utveckling. Under de senaste tio åren har landsting och samverkansorgan i allt fler län övertagit ansvaret för regional utveckling från staten. Deras ansvar regleras genom två olika lagar. 
  
 Lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen ger kommunerna och landstinget i respektive län möjlighet att, genom ett gemen- samt kommunalförbund – så kallat samverkansorgan – överta vissa statliga uppgifter inom regional utveckling. 
  
 Lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län ger landstingen i nio län samt Gotlands kommun ansvaret för en rad uppgifter med anknytning till regional utveckling. Landsting med regionalt utvecklingsansvar kallas regioner. Regioner leds av region- politiker som utses i allmänna val. Samverkansorganen leds av poli- tiker från länets kommuner och landsting. 
  
 I dag finns ansvaret för regional utveckling hos regioner i tio län, hos samverkansorgan i sju län och hos länsstyrelsen i fyra län. 
  
 Det regionala utvecklingsansvaret innefattar bl.a. att ta fram och genomföra en regional utvecklingsstrategi, upprätta och fastställa en länsplan för regional transportinfrastruktur samt att samverka med kommuner, länsstyrelse, myndigheter, organisationer och när- ingsliv i länet. Det innebär också ett ansvar för att ta fram regionala handlingsplaner inom Europeiska socialfonden. Aktören med re- gionalt utvecklingsansvar beslutar även om hur de statliga tillväxt- medlen för regionen ska användas. Jämfört med samverkansorganen disponerar regionerna en större andel av de statliga tillväxtmedel som utgår för uppdraget. 
  
 Sveriges regionala samhällsorganisation är under utveckling. I juli 2015 tillsatte regeringen den s.k. Indelningskommittén (Fi 2015:09). Kommittén ska föreslå en ny läns- och landstingsindel- ning som innebär att Sverige delas in i väsentligt färre län och re- gioner.25 
  
 I dagsläget råder osäkerhet kring hur Sveriges regionala indel- ning kommer att se ut i framtiden och i viss utsträckning även kring den framtida ansvarsfördelningen mellan statlig och regional 
  
 25 Dir. 2015:77. Ny indelning av län och landsting. 
  
 275 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 nivå. Sannolikt kommer fler landsting framöver att ta över ansvaret för regional utveckling från samverkansorgan respektive länsstyrel- se och därmed bilda regioner. Utredningen anser att en utvecklad regional samverkan kring yrkesvux bör bygga på strukturer som kan förväntas vara beständiga på längre sikt. Kommunerna bör där- för samråda med den aktör som i dag har regionalt utvecklings- ansvar i länet även om det innebär olika typer av aktörer i olika län. 
  
 Det regionala kompetensförsörjningsarbetet varierar mellan länen 
  
 Aktörerna med regionalt utvecklingsansvar i länen fick 2010 i upp- drag av regeringen att etablera kompetensplattformar för samver- kan inom kompetensförsörjning och utbildningsplanering på kort och lång sikt. Regionala kompetensplattformar är etablerade i alla län och utgörs vanligtvis av en sammansättning av olika aktörer med betydelse för regionens kompetensförsörjning, exempelvis re- gionförbund, kommunförbund, länsstyrelser, Arbetsförmedlingen och näringslivsrepresentanter.26 
  
 Uppdraget att bilda kompetensplattformar har påskyndat ut- vecklingen av det regionala arbetet med kompetensförsörjning som tidigare var mer begränsat och splittrat.27 Under perioden 2013– 2016 har Tillväxtverket i uppdrag att fördela minst 60 miljoner kro- nor till länen för insatser som stärker och vidareutvecklar kompe- tensplattformarna. För länens arbete med att utveckla kompetens- plattformarna har regeringen betonat vikten av att dessa får fort- sätta att utvecklas utifrån regionala förutsättningar och prioriter- ingar. 
  
 Syftet med det regionala kompetensförsörjningsarbetet – och kompetensplattformarna som verktyg – kan beskrivas som att en ökad kunskap om utbud och efterfrågan av olika utbildningsformer genom samverkan ska bidra till en bättre utbildningsplanering och i förlängningen även till en stärkt regional kompetensförsörjning.28 Kompetensplattformarna, eller de organisationer de tillhör, är dock 
  
 26Tillväxtverket 2015. Regionalt kompetensförsörjningsarbete. Systembild, utmaningar och möjlig- heter, s. 19. 
  
 27Tillväxtverket 2012. Uppföljning av regionalt kompetensförsörjningsarbete, s. 36. 
  
 28Tillväxtanalys 2012. Erfarenheter från kompetensplattformsarbetet. 
  
 276 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 i de allra flesta fall inte utbildningsanordnare själva. De har inget mandat att påverka utbildningsutbudet, som styrs lokalt och natio- nellt. De kan endast påverka utbildningsanordnarna med hjälp av information och underlag. De flesta utbildningsanordnare (med undantag av utbildningsanordnare inom yrkeshögskolan29) styrs huvudsakligen av andra incitament än den regionala arbetsmarkna- dens behov, såsom individens önskemål. 
  
 Regionala skillnader i ekonomiska och personella resurser samt organisatorisk tillhörighet innebär att kompetensplattformarnas funktionssätt varierar. I många regioner omfattar resurserna för plattformsarbetet mindre än en heltidstjänst30, vilket gör arbetet personbundet. I vissa regioner arbetar kompetensplattformarna med att ta fram prognoser för arbetsmarknads- och utbildnings- behov, medan arbetet i andra regioner huvudsakligen fokuserar på att sprida befintliga kunskapsunderlag och på samverkan mellan de viktigaste aktörerna.31 I Tillväxtverkets studie ”Regionalt kompe- tensförsörjningsarbetete – systembild, utmaningar och möjlig- heter” beskrivs hur djupgående och branschspecifika analyser, i de regioner där sådana genomförs, blivit ett incitament för en utveck- lad samverkan med kommuner och utbildningsanordnare.32 
  
 Kompetensplattformarnas roll som verktyg för 
  
 regionalt kompetensförsörjningsarbete varierar över landet 
  
 Mot bakgrund av den stora variationen mellan länen avseende vil- ken verksamhet som bedrivs inom ramen för kompetensplatt- formarna föreslår utredningen att kommunerna ska samråda om yrkesvux med aktören med regionalt utvecklingsansvar i länet. Utredningens förslag utgår därmed från en befintlig struktur för samverkan i stället för att föreslå att ett ytterligare organ intro- duceras för ändamålet. Utredningen bedömer att kompetensplatt- formarna i detta avseende kommer att spela en viktig roll – som kommunernas samrådspart i vissa län eller genom att ta fram underlag i andra län. Jämfört med ett förslag om ett utvidgat upp- 
  
 29Jfr 3 § 2 förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 30Tillväxtverket 2012. Uppföljning av regionalt kompetensförsörjningsarbete, s. 37. 
  
 31Tillväxtverket 2012. Uppföljning av regionalt kompetensförsörjningsarbete, s. 40. 
  
 32Tillväxtverket 2015. Regionalt kompetensförsörjningsarbete. Systembild, utmaningar och möjlig- heter, s. 37. 
  
 277 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 drag för aktörer med regionalt utvecklingsansvar lämnar utred- ningens förlag samtidigt utrymme för regionen, det kommunala samverkansorganet eller länsstyrelsen att ta ställning till hur sam- rådet med kommunerna ska utformas i praktiken. 
  
 Utöver kompetensplattformarna finns ett flertal ytterligare re- gionala arenor för samverkan kring kompetensförsörjning och ut- bildningsplanering, såsom Arbetsförmedlingens regionala bransch- råd och samverkan kring Vård- och omsorgscollege och Teknik- college. På vissa håll i landet har även andra regionala samverkans- former växt fram utifrån de behov som finns. Dock rör det sig ofta om samma företrädare som möts i olika konstellationer och med olika mandat. 
  
 Länsöverskridande samverkan 
  
 Indelningen av Sverige i kommuner och län motsvarar inte alltid lokala och regionala arbetsmarknader. Av sammanställningen i figurerna  
 8.2–8.4 
  framgår att de flesta fall av befintlig kommun- samverkan om yrkesvux omfattar samtliga eller några kommuner inom ett län. Länsöverskridande samarbeten förekommer dock i viss utsträckning. 
  
 Kommuner som ingår i ett länsöverskridande samarbete om yrkes- vux ska enligt utredningens förslag samråda med aktörerna som har det regionala utvecklingsansvaret i de län som kommunerna ligger i. 
  
 Kommunerna måste leva upp till villkoren för statsbidrag 
  
 Utredningen erfar från flera av de som arbetar med kompetens- försörjning i regionerna att kommuner, som i dag samråder med kompetensplattformarna inför ansökan om statsbidrag, ofta priori- terar bort utbildningar som plattformarna föreslår. Detta sker ofta med hänvisning till resurs- eller lärarbrist. 
  
 En förutsättning för att utredningens förslag om en utvecklad re- gional samverkan kring yrkesvux ska få önskad effekt på utbild- ningsutbudet är att kommunerna lever upp till villkoren för stats- bidrag. I detta sammanhang vill utredningen särskilt peka på det problematiska i att kommuner i nuläget beviljas statsbidrag trots att de inte planerar utbildningen i samråd med de aktörer som stats- 
  
 278 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 bidragsförordningen föreskriver. Skolverket har aviserat en översyn av ansöknings- och uppföljningshandlingarna så att det tydligare ska framgå om och på vilket sätt kommunerna har planerat utbildningen i samråd med Arbetsförmedlingen och branschföreträdare.33 Om effekten av Skolverkets åtgärder uteblir anser utredningen att det finns skäl för regeringen att se över hur statsbidragsförordningens skrivningar om villkor för statsbidrag kan förtydligas ytterligare. 
  
 8.6Fortsatt små möjligheter till yrkesutbildning 
  
 för personer med högskoleförberedande utbildning 
  
 Varje kommun ska erbjuda kommunal vuxenutbildning på gymna- sial nivå.34 De som har en examen från ett yrkesprogram i gym- nasieskolan har rätt att delta i utbildning på gymnasial nivå som ger dem grundläggande behörighet till högskolestudier och kommu- nerna är skyldiga att erbjuda sådan utbildning.35 Det rör sig ute- slutande om teoretiska kurser. Därutöver ska kommunerna sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov.36 Det finns således inte någon rätt till utbildning i yrkesämnen i den kommunala vuxenutbildningen. 
  
 Allt fler elever väljer att läsa ett högskoleförberedande program i gymnasieskolan. I takt med detta har personer som läst ett hög- skoleförberedande program men som efter gymnasieskolan vill gå en yrkesutbildning blivit fler. De har mycket begränsade möjlig- heter att läsa en yrkesinriktad utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen eftersom kommunerna inte har någon skyldig- het att erbjuda dem sådan utbildning. Problemet har beskrivits som en återvändsgränd i utbildningssystemet med negativa konsekven- ser för både enskilda individer i behov av omskolning och för arbetsmarknadens kompetensförsörjning.37 Betydelsen av flexibili- 
  
 33Skolverket 2014. Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxen- utbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. s. 26. 
  
 3420 kap. 16 § skollagen (2010:800). 
  
 3520 kap. 16 och 19 §§ skollagen (2010:800). 
  
 3620 kap. 16 § skollagen (2010:800). 
  
 37Svenskt näringsliv 2012. Har Sverige ett tillräckligt flexibelt system för yrkesutbildning för vuxna? s. 59; LO 2013. Behövs: En utbildningspolitik för ungas etablering på arbetsmarknaden, s. 141; LO  Svenskt näringsliv 2015. Yrkesutbildning för bättre matchning på svensk arbets- marknad; Skolverket 2014. Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet, s. 26. 
  
 279 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 tet i utbildningssystemet och förbättrad tillgänglighet till yrkes- utbildning, även för personer med högskoleförberedande utbild- ning, har lyfts fram i rekommendationer från EU, OECD och Unesco (se avsnitt 8.7). 
  
 Ett av flera ursprungliga syften med den statliga satsningen på yrkesvux var att göra det möjligt för dem som läst en högskole- förberedande utbildning att växla om och skaffa sig en gymnasial yrkesutbildning.38 Detta skulle möjliggöras genom att företräde, i statsbidragsförordningens ursprungliga lydelse, gavs till personer med svag ställning på arbetsmarknaden oavsett tidigare utbildning.39 Denna urvalsbestämmelse hade dock begränsad effekt i praktiken. 
  
 Dels som en följd av kommunernas tolkning av begreppet ”svag ställning på arbetsmarknaden”, och dels eftersom bestämmelsen bedömdes strida mot de senare tillkomna övergripande målen för den kommunala vuxenutbildningen i skollagen. Skollagen anger att den som fått minst utbildning ska prioriteras.40 Urvalsbestämmel- sen i statsbidragsförordningen ändrades 2013 till att företräde ska ges till den med kort tidigare utbildning och en svag ställning på arbetsmarknaden.41 
  
 För personer med en högskoleförberedande gymnasieutbildning som vill få en yrkesutbildning kvarstår därmed även i fortsätt- ningen svårigheter att byta bana och komma vidare i utbildnings- systemet. För att yrkesvux ska kunna bidra till förbättrad match- ning i detta avseende krävs en ändring av skollagen. Utredningen finner det dock svårt att motivera en ändring av den kommunala vuxenutbildningens övergripande mål eftersom yrkesvux, som huvudsakligen finansieras med ett riktat statsbidrag till kommu- nerna, saknar en permanent grundstruktur. Att adressera proble- met bör dock vara en given utgångspunkt för diskussionen om hur mer långsiktiga förutsättningar för yrkesinriktad vuxenutbildning kan uppnås. Statsbidrag för yrkesvux ges för ett år i taget vilket av- sevärt försvårar för kommuner och utbildningsanordnare att pla- nera långsiktigt. Utredningen bedömer att yrkesvux, med mer lång- 
  
 38Prop. 2008/09:01. 
  
 39Se 3 § förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxen- utbildning på gymnasial nivå i dess ursprungliga lydelse. 
  
 4020 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 41Förordning (2013:1114) om ändring i förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkes- inriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasieal nivå. 
  
 280 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 siktiga förutsättningar för kommuner och utbildningsanordnare, i högre utsträckning skulle kunna bidra till kompetensförsörjning inom små yrkesområden där det råder brist på arbetskraft. Utred- ningen anser därför att regeringen bör överväga att införa ett mer bestående sätt att finansiera yrkesutbildningen i den kommunala vuxenutbildningen. 
  
 I budgetpropositionen för 2016 aviserade regeringen att det ska införas en rättighet att läsa behörighetsgivande kurser inom kom- vux.42 Utredningen har inte haft möjlighet att bedöma hur reformen kommer att påverka tillgången till yrkesutbildning inom komvux. 
  
 8.7Internationella rekommendationer om yrkesutbildning 
  
 I detta avsnitt görs en kortare internationell utblick som relaterar till de frågor som utredningen tar upp i kapitel 8 och 9. 
  
 Rekommendationer som antagits inom EU och internationella organ som OECD och Unesco ger ett starkt stöd för att det ska vara enkelt för studerande att ta sig från en yrkesutbildning till annan, högre utbildning. Att höja yrkesutbildningens attraktivitet är ett av skälen som anförs för att underlätta sådana övergångar. Ett annat skäl är att arbetsmarknaden i dag kräver alltmer av dubbel kompetens, det vill säga kunskaper i både högskoleförberedande ämnen och yrkesämnen. 
  
 Att även studerande från högskoleförberedande program måste kunna få läsa yrkeskurser har lyfts fram i rekommendationer från såväl OECD som  
 EU-byrån 
  Barrett (Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning). OECD och Cedefop har också rekommendationer om överbryggande kurser för studerande som saknar behörighet att börja läsa på ett yrkesprogram eller på yrkes- högskolan. 
  
 Flera internationella rekommendationer betonar vikten av att vuxna ska få tillträde till yrkesprogram (eller annan vuxenutbild- ning) och att mer resurser måste satsas på vuxenutbildningen. Grupper som karriärväxlare, unga, arbetslösa och immigranter lyfts särskilt fram. 
  
 42 Prop. 2015/16:1, utgiftområde 16, s. 192. 
  
 281 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 8.7.1Yrkesutbildning är prioriterat inom EU 
  
 EU har ingen beslutanderätt på utbildningsområdet och EU:s medlemsstater ansvarar för sina egna utbildningssystem. Däremot samordnar medlemsstaterna sin utbildningspolitik genom att sätta upp gemensamma mål och utbyta erfarenheter. 
  
 Köpenhamnsprocessen, från 2002, har som mål att stärka yrkes- utbildningens resultat och kvalitet och göra yrkesutbildning mer attraktivt genom förbättrat samarbete på europeisk nivå. Köpen- hamnsprocessen har följts av kommunikéer vartannat år: Maast- Benson (2004), Helsingfors (2006), Bordeau (2008) och Bryggekom- munikén (2010). 
  
 Bryggekommunikén sätter upp mål för yrkesutbildningen inom EU till år 2020.43 I kommunikén finns ett flertal rekommendationer som har bäring på det svenska problemet med bristande möjlighet för vuxna att läsa in yrkeskurser på gymnasial nivå, och det tillhöran- de problemet med snäva behörighetsregler inom yrkeshögskolan. 
  
 Enligt Bryggekommunikén ska yrkesutbildning vara en attraktiv och inkluderande utbildning som i sig är en väg till vidare utbild- ning. Yrkesutbildningssystemet ska vara flexibelt och göra det möj- ligt för de studerande att ta sig mellan gymnasial yrkesutbildning, yrkeshögskola, universitet och vuxenutbildning. Bryggekommu- nikén betonar även vikten av en lättåtkomlig yrkesutbildning för bland annat yrkesväxlare och i synnerhet de personer som måste växla karriär på grund av strukturomvandling på arbetsmarknaden. I kommunikén rekommenderas länderna att utveckla sitt utbud av yrkesutbildningar inom EQF 5 eller högre (motsvarande yrkeshög- skolan i Sverige) och att stärka länkarna mellan yrkesutbildnings- systemets olika delar. 
  
 EU-byrån 
  Barrett har gjort en kartläggning av  
 EU-ländernas 
  insatser för att stärka yrkeutbildningars attraktivitet. I kartlägg- ningen beskrivs förbättrade möjligheter att ta sig mellan olika ut- bildningssystem, och mellan olika utbildningar inom samma utbild- ningssystem, som ett sätt att öka yrkesutbildningens attraktivitet. Möjlighet för elever att läsa kompletterande utbildningar för att bli behöriga till nästa steg och möjlighet att validera sitt yrkeskun- 
  
 43 Communiqué of the European Ministers for Vocational Education and Training, the Euro- pean Social Partners and the European Commission (2010). The Bruges Communiqué on enhanced European Cooperation in Vocational Education and Training for the period  
 2011–2020. 
  
 282 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 nande tas också upp som vanligt förekommande insatser för att öka attraktiviteten.44 
  
 En majoritet av  
 EU-länderna 
  uppger att förbättrade möjligheter för yrkeselever att komma vidare i sina studier är ett viktigt sätt att öka yrkesutbildningens attraktivitet.45 
  
 8.7.2OECD 
  
 I OECD:s rapport ”Young” betonas att elever som valt att gå på ett yrkesprogram behöver kunna gå vidare i utbild- ningssystemet. OECD konstaterar att idén om att grundläggande yrkesutbildning ska ge tillräckliga kunskaper för ett helt yrkesliv är föråldrad.46 Eftergymnasiala yrkesutbildningar (såsom yrkeshög- skolan i Sverige) kommer därför att spela en nyckelroll i att fördjupa 
  
 – eller bredda – yrkeskunnandet. Elever från yrkesutbildningar måste få tillgång till fördjupade studier på eftergymnasial nivå. 
  
 Det är också, enligt rapporten, viktigt att även elever som kom- mer från högskoleförberedande program kan bli behöriga till efter- gymnasiala yrkesutbildningar.47 Behovet av bra yrkesutbildningar anpassade för vuxna nämns också särskilt. 
  
 8.7.3Unesco 
  
 Yrkesutbildning är ett högt prioriterat område inom Unesco, Förenta nationernas organisation för utbildning, vetenskap och kul- tur. I Unescos övergripande plan för åren  
 2014–2021 
  är yrkesutbild- ning ett av tre prioriterade områden inom utbildningsområdet. 
  
 Unescos rekommendation för yrkesutbildning, som antogs 2001, ska revideras under 2015. I förslaget till reviderad rekommen- dation slås fast att flexibiliteten i utbildningssystemet inte enbart bör ses vertikalt utan även horisontellt.48 Horisontell flexibilitet i 
  
 44Cedefop 2014. Attractiveness of initial vocational education and training: identifying what matters, s. 112. 
  
 45Cedefop 2014. Attractiveness of initial vocational education and training: identifying what matters, s. 118. 
  
 46OECD 2014. Skills Beyond School, s. 90. 
  
 47OECD 2014. Skills Beyond School, s. 90. 
  
 48Unesco 2015. First draft text. Recommendation concerning Technical and Vocational Education and Training, kapitel 3, punkt 51. 
  
 283 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 SOU 2015:97 
  
 en svensk kontext kan exempelvis innebära möjligheten att läsa en yrkesutbildning på gymnasial nivå, trots att man dessförinnan läst ett studieförberedande program. Motsvarande skrivningar finns även i den ursprungliga rekommendationen.49 Den reviderade re- kommendationen kommer att föreläggas Unescos styrelse under hösten 2015 och utgöra en grund för Unescos kommande strategi om yrkesutbildning. 
  
 Unesco har också antagit rekommendationer om vuxenutbild- ning (Hamburg declaration on adult learning och Agenda for the future (1997). Unesco har haft en serie konferenser om vuxen- utbildning (Harvey) – med en världskonferens vart tolfte år sedan 1949. Vid konferensen 2009 i Belém antogs Barker framework for action, en strategisk guide utifrån gällande rekommendationer.50 I Belémdeklarationen skrivs i ganska allmänna ordalag att parterna lovar att avsätta mer finansiella resurser till vuxenutbildning för att kunna erbjuda en integrerad vuxenutbildning. Det ska ses som en reaktion på det faktum att vuxenutbildningen inte vuxit i förväntad takt. 
  
 Utbildning för alla 
  
 Unesco har, tillsammans med UNDP, Unicef och Världsbanken, satt upp sex mål för utbildning för alla (Education for all).51 Vuxen- utbildning omfattas av mål nummer tre: 
  
 Ensuring that the learning needs of all young people and adults are met through equitable access to appropriate learning and  
 life-skills 
  programmes. 
  
 Unescos mål för utbildning för alla är i sin tur kopplade till de så kallade milleniemålen. Målen har följts upp regelbundet i en serie som heter EFA Global Monitoring Report. Vid uppföljningen av målet för vuxenutbildning visade det sig att vuxenutbildning haft låg måluppfyllelse.52 Förutom uppföljning genom Global Monitor- 
  
 49Unesco 2001. Revised Recommendation concerning Technical and Vocational Education, kapitel 5, punkt 45 och 46. 
  
 50Unesco 2009. Belém Framework for Action. 
  
 51Unesco 2015. Education for all  
 2000–2015. 
  Achievments and challenges. 
  
 52Unesco 2015. Education for all  
 2000–2015. 
  Achievments and challenges. 
  
 284 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regional samverkan om yrkesvux 
  
 ing Report har målen också utvecklats och brutits ner på regional och nationell nivå. 
  
 Vid World Education Forum i Dakar år 2000 antog regeringar, ideella organisationer m.fl. åtaganden för hur de sex övergripande målen om utbildning för alla skulle uppnås till 2015. Där lyfts fram att vuxna måste ges möjlighet att få den kunskap som de behöver för att kunna få en plats på arbetsmarknaden och för att ha en grund till sitt livslånga lärande.53 Inför  
 Dakar-mötet 
  hade de ameri- kanska och europeiska länderna ett möte där regionala mål sattes upp. Ett förtydligande från detta möte var att prioritet skulle ges till vuxenutbildning för de personer som hoppat av gymnasieskolan eller som missat motsvarande utbildning.54 
  
 En av de utfästelser som länderna, som skrev under Dakar, gjorde var att göra nationella handlingsplaner. I Sverige sattes ett särskilt mål upp om att öka yrkesutbildningens attraktivitet och kvalitet. Ut- byggnaden av den kommunala vuxenutbildningen ska fortsätta med målsättningen att så långt som möjligt ge vuxna den gymnasiala ut- bildning som motsvarar individens behov och krav.55 
  
 FN:s generalförsamling antog den 25 september 2015 uppfölj- ningen till millenniemålen, Agenda 2030, som består av 17 globala mål för hållbar utveckling. Mål fyra, som handlar om utbildning, lyder: 
  
 Ensure inclusive and equitable quality education and promote lifelong learning opportunities for all.56 
  
 I Agenda 2030 beskrivs också att såväl kvinnor som män ska ha tillgång till yrkesutbildning av hög kvalitet och till en rimlig kostnad.57 
  
 53Unesco 2000. The Dakar Framework for Action. 
  
 54Unesco 2000. The Dakar Framework for Action. 
  
 55Svenska Unescorådet 2000. Education for all – National action plan for Sweden in Cohen agreement reached at the World Education Forum Dakar, s. 14. 
  
 56FN:s generalförsamling 2015. Transforming our world: The 2030 Agenda for Sustainable Development, s. 14. 
  
 57FN:s generalförsamling 2015. Transforming our world: The 2030 Agenda for Sustainable Development, s. 17. 
  
 285 
  
 9 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 Yrkesprogramsutredningen har i uppdrag att se över hur match- ningen mellan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden kan förbättras. Bland de olika former av match- ningsproblem som tas upp i utredningens direktiv nämns match- ningsproblem mellan arbetsgivare och arbetssökande, utbildnings- utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden, samt mellan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden. 
  
 Dessa matchningsproblem utgår ifrån antagandet att gymnasie- skolan står för en viktig del av den nationella kompetensförsörj- ningen och att elevernas val av program därmed har en direkt effekt på tillgången till kompetens. Om till exempel för få elever väljer VVS- och fastighetsprogrammet med inriktning kyl- och värme- pumpsteknik kommer detta att få direkta negativa effekter för de arbetsgivare som vill rekrytera personer inom denna bransch. 
  
 Ungdomars val av gymnasieutbildning har dock även effekter på yrkeshögskolan, som är nästa steg inom yrkesutbildningen. Flera av de program och inriktningar i gymnasieskolan som leder fram till yrken där det råder brist på arbetskraft har svårt att rekrytera elever. Det innebär att det blir ännu svårare att rekrytera stude- rande till yrkeshögskoleutbildningar inom sådana yrkesområden, eftersom behörighetskraven för många yrkeshögskoleutbildningar avser kunskaper från ett visst program eller en viss inriktning i gymnasieskolan. Snäva behörighetskrav till yrkeshögskolan, i kom- bination med ett bristande utbud av yrkeskurser inom den kommu- nala vuxenutbildningen, försvårar för personer att växla yrke senare i livet, till exempel som en följd av strukturomvandling på arbets- marknaden. 
  
 Ett sätt att underlätta för fler att bli behöriga till yrkeshögskole- utbildningar är att tillhandahålla behörighetsgivande förutbildning på gymnasial nivå inom yrkeshögskolans ram. Sådana behörighets- 
  
 287 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 givande förutbildningar har föreslagits i departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41). 
  
 I detta kapitel föreslår utredningen att departementsprome- morians förslag om behörighetsgivande förutbildningar bör antas med vissa ändringar. Utredningens föreslagna ändringar av departe- mentspromemorians förslag syftar till att öka förutsägbarheten för utbildningsanordnare och sökande samt till att säkerställa att de be- hörighetsgivande kurserna som ska ges i förutbildningen i huvud- sak ska vara kurser i yrkesämnen. 
  
 9.1Färre elever i gymnasieskolans yrkesprogram minskar yrkeshögskolans rekryteringsbas 
  
 En utbildning inom yrkeshögskolan ska väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper.1 För behörighet krävs gymnasie- examen eller motsvarande kunskaper. Utöver sådana kunskaper får utbildningsanordnaren ställa krav på särskilda förkunskaper som kan avse kunskaper från en eller flera kurser i gymnasieskolans nationella program.2 Det här är en möjlighet som allt fler utbild- ningsanordnare utnyttjar genom att ställa krav på att den sökande har läst ett visst program eller en viss inriktning i gymnasieskolan.3 
  
 Samtidigt attraherar yrkesprogrammen i gymnasieskolan allt färre elever. Antalet möjliga sökande till yrkeshögskoleutbildningar mins- kar när allt fler utbildningsanordnare ställer krav på särskilda för- kunskaper från ett visst program i gymnasieskolan. Dessa krav sorterar i första hand bort personer som läst ett högskoleförbere- dande program.4 Det beror på att kraven på särskilda förkunskaper oftast avser att den sökande ska ha gått ett visst yrkesprogram och i mindre utsträckning att den sökande ska ha gått ett visst högskole- förberedande program.5 
  
 Andra särskilda förkunskaper som en utbildningsanordnare inom yrkeshögskolan kan ha som krav för behörighet till utbildningen är 
  
 15 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 23 kap. 1 § och 3 § 1 förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 3MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. 
  
 4MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. 
  
 517 procent av utbildningarna hade ett sådant behörighetskrav 2013. 
  
 288 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 att den sökande ska ha viss yrkeserfarenhet som kan vara av bety- delse för utbildningens speciella inriktning eller det yrkesområde som utbildningen förbereder för.6 Även detta krav sorterar bort många av de sökande som inte valt ”rätt” yrkesprogram i gymnasie- skolan eftersom det är svårt att få arbete inom de berörda bran- scherna utan en relevant utbildning. 
  
 Vissa inriktningar på gymnasieskolans yrkesprogram attraherar mycket få elever. Antalet möjliga sökande till vissa yrkeshögskole- utbildningar minskar därför ytterligare när det ställs krav på att den sökande ska ha gått en viss inriktning inom ett yrkesprogram. Ett exempel är yrkeshögskoleutbildningar inom trädgårdsnäringen, där kravet är att den sökande ska ha studerat naturbruksprogrammet med inriktning trädgård. Läsåret 2014/15 studerade endast 55 ele- ver det tredje läsåret med inriktning trädgård. 
  
 Källa: Skolverkets statistik, Elever på program och inriktning läsåret 2014/15. 
  
 6 3 kap. 3 § 3 förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 289 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 Av de nationella yrkesprogrammens 41 inriktningar har 14 inrikt- ningar färre än 200 elever per årskull (se tabell 9.1). Samtidigt attra- herar vissa inriktningar en mycket stor andel av eleverna på yrkes- programmen. Sammanlagt 38 procent av yrkesprogrammens elever valde 2014 någon av de fyra största inriktningarna (husbyggnad inom bygg- och anläggningsprogrammet, elteknik inom el- och energiprogrammet, handel och service inom handels- och admini- strationsprogrammet eller djur inom naturbruksprogrammet) eller vård- och omsorgsprogrammet (som saknar inriktningar).7 
  
 Källa: Skolverkets statistik, elever på program och inriktning läsåret 2014/15. 
  
 Flera av de inriktningar som attraherar minst antal elever utbildar mot yrken som Arbetsförmedlingen listar som bristyrken.8 Det- samma gäller flera av de inriktningar som inte har fler än 500 elever per årskull. 
  
 Personer som vill läsa en utbildning inom yrkeshögskolan men som saknar examen från det program eller den inriktning som ut- bildningsanordnaren satt upp som krav har möjlighet att komplet- tera sin gymnasieutbildning inom den kommunala vuxenutbild- ningen (komvux). För personer som redan har en gymnasieexamen 
  
 7Skolverkets statistik för läsåret 2014/15. 
  
 8Arbetsförmedlingen 2015. Var finns jobben? Bedömning för 2015 och en långsiktig utblick. 
  
 Exempel på sådana bristyrken är murare, byggnadsplåtslagare, lastbilsmekaniker och VVS- montörer. 
  
 290 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 är det dock svårt att bli antagen till kurser inom komvux. Enligt skollagen ska de som tidigare fått minst utbildning prioriteras.9 De personer som behöver utbildningen inom komvux för ett planerat yrkesval, men som redan har en examen, tillhör den tredje och sista urvalsgruppen.10 Utbudet av kurser i många yrkesämnen är dess- utom begränsat och varierar stort mellan kommuner (se kapitel 8). 
  
 9.1.1Yrkeshögskolan är eftergymnasial 
  
 Yrkeshögskolans uppdrag och utbildningen inom yrkeshögskolan regleras i lagen (2009:128) om yrkeshögskolan och beskrivs när- mare i förarbetena till lagen, propositionen Yrkeshögskolan (prop. 2008/09:68). 
  
 Yrkeshögskolans övergripande uppdrag är att säkerställa att efter- gymnasiala yrkesutbildningar som svarar mot arbetslivets behov kommer till stånd.11 Utbildningen inom yrkeshögskolan ska ge så- dana teoretiska, praktiska och erfarenhetsbaserade kunskaper som krävs för att självständigt och i arbetslag kunna utföra kvalificerade uppgifter i arbetslivet. Utbildningen ska präglas av såväl stark arbetslivsanknytning som teoretisk förankring, utvecklas och be- drivas i samverkan mellan arbetsliv och utbildningsanordnare samt bidra till att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval.12 
  
 Förarbetena till lagen understryker att regelverket för yrkeshög- skolan bör vara sådant att det möjliggör flexibilitet för eftergymna- siala yrkesutbildningar och att det också ska skapa tydlighet och transparens för studerande och intressenter.13 
  
 Utbildningen som ges inom yrkeshögskolan ska väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper.14 Detta betyder att utbildningen i huvudsak ska vara eftergymnasial. 
  
 I förarbetena står det att ”yrkeshögskoleutbildningarna kommer vanligtvis att direkt bygga vidare på yrkesinriktade utbildningar i 
  
 920 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 103 kap. 7 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 111 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 126 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 13Prop. 2008/09:68, s.  
 18–19. 
  
 145 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 291 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 gymnasieskolan eller på annat sätt inhämtade motsvarande kunska- per”.15 I förarbetena beskrivs också att studierna inom yrkeshög- skolan, jämfört med den grundläggande yrkesutbildningen, syftar till att bredda, fördjupa eller specialisera den studerandes kunskap inom områden som efterfrågas i arbetslivet. 
  
 Myndigheten för yrkeshögskolan har konstaterat i en av sina årsrapporter att yrkeshögskoleutbildningen inte ska vara en upp- repning av gymnasieskolans nationella program, även om vissa in- slag av gymnasiala kurser får förekomma.16 
  
 Myndigheten har gjort en kartläggning av hur många yrkeshög- skoleutbildningar som helt eller delvis motsvaras av yrkesutbildningar i gymnasieskolan.17 I kartläggningen bedömdes 152 av 377 yrkes- högskoleutbildningar delvis motsvara en yrkesutbildning på gym- nasial nivå. Bland de exempel som rapporten tar upp nämns fram- för allt gymnasieskolans vidareutbildning i form av ett fjärde tek- niskt år som ett vanligt område där det föreligger överlappningar mellan de båda utbildningsformerna. Exempel på andra utbildnings- områden där överlappning föreligger finns i gymnasieskolan inom: 
  
 barn- och fritidsprogrammet (yrkesutgången Cisneros och sporthalls- personal i gymnasieskolan motsvaras av utbildning till badmästare i yrkeshögskolan), 
  
 el- och energiprogrammet (yrkesutgången automationstekniker 
  
 – industri motsvaras av utbildning till serviceingenjör – energi- produktion i yrkeshögskolan), och 
  
 hotell- och turismprogrammet (yrkesutgångarna reception och konferens motsvaras av utbildningen i Hotel Managment i yrkes- högskolan). 
  
 9.1.2Studerande i yrkeshögskolan 
  
 Antalet studerande i yrkeshögskolan har vuxit alltsedan yrkes- högskolan, och föregångaren kvalificerade yrkesutbildningar (KY), startade. År 2014 startade 698 utbildningsomgångar. Samma år var 
  
 15Prop. 2008/09:68, s. 29. 
  
 16MYH Årsrapport 2015, s. 9. 
  
 17MYH 2014. Kartläggning av yrkeshögskoleutbildningar som helt eller delvis motsvaras av yrkesutbildningar inom andra utbildningsformer. 
  
 292 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 det 44 700 personer som studerade i yrkeshögskolan under hela eller någon del av året.18 Antalet årsplatser ökade med nio procent under perioden  
 2011–2014.19 
  
 Även de studerandes ålder har ökat. År 2014 var medelåldern för antagna 30,6 år, vilket är 1,6 år äldre än 2011. Minst hälften av de antagna hade gått ett yrkesförberedande gymnasieprogram tidigare. Anmärkningsvärt är att så många som en av tio hade minst tre års eftergymnasiala studier bakom sig – och ytterligare två av tio hade minst en men färre än sex terminers eftergymnasiala studier sedan tidigare. Bland studerande med utländsk bakgrund hade hela 23 pro- cent minst tre års eftergymnasial utbildning bakom sig. 
  
 Studerande i yrkeshögskolan är en heterogen grupp. Många har tidigare arbetslivserfarenheter eller universitets- och högskole- studier bakom sig. Här finns såväl yrkesväxlare som studerande som vill fördjupa och specialisera sina kunskaper. Cirka 70 procent av samtliga studerande på yrkeshögskolan är registrerade som för- värvsarbetande året innan studierna.20 
  
 Sysselsättningsgraden bland de som tagit examen är cirka 80– 90 procent. De som tar examen ökar även sin medianinkomst med cirka 150 000 kronor per år.21 
  
 Två år efter studierna har cirka 40 procent av alla studerande ett arbete inom ett relevant yrke sett till den utbildning de gått. Skill- naden mellan olika ämnesområden är dock stor. Andelen är 80 pro- cent av de som läst utbildningar inom hälso- och sjukvård samt socialt arbete, cirka 70 procent inom teknik och tillverkning, sam- hällsbyggnad och byggteknik och data/it och cirka 30 procent inom ekonomi, administration och försäljning.22 
  
 Ett år efter studiernas slut har 80 procent av de studerande, som var anställda redan innan utbildningen, bytt arbetsgivare. Median- inkomsten för dessa ökade med 100 000 kronor per år jämfört med innan utbildningen.23 
  
 18MYH Årsrapport 2015, s. 5. 
  
 19MYH Årsrapport 2015, s. 17. 
  
 20IFAU 2015. Yrkeshögskolan – vem söker, vem tar examen och hur går det sedan? s. 12. 
  
 21Från en medianinkomst på strax under 100 000 kronor till cirka 250 000 kronor per år. IFAU 2015. Yrkeshögskolan – vem söker, vem tar examen och hur går det sedan? s. 1. 
  
 22IFAU 2015. Yrkeshögskolan – vem söker, vem tar examen och hur går det sedan? s. 30. 
  
 23IFAU 2015. Yrkeshögskolan – vem söker, vem tar examen och hur går det sedan? s. 32. 
  
 293 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 9.1.3Utbildningsanordnarnas krav på särskilda förkunskaper 
  
 Utbildningsanordnarna inom yrkeshögskolan kan själva ställa upp särskilda förkunskapskrav för att en studerande ska anses behörig.24 Yrkeshögskoleutbildningar med krav på att de studerande gått ett visst program eller en viss inriktning i gymnasieskolan har ökat kraftigt och utgör en majoritet av utbildningarna (se figur 9.2). År 2013 hade 56 procent av alla utbildningar inom yrkeshögskolan sär- skilda behörighetskrav på vilket gymnasieprogram eller inriktning en studerande gått. Det kan jämföras med att 27 procent av utbild- ningarna hade ett sådant krav år 2011. 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 Procent 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 2013 
  
 Förkunskapskrav 
  
  Alla gymnasieskolans program 
  
  Ett speciellt gymnasieprogram och vissa fall även vissa speciella gymnasiekurser 
  
  Yrkesprogram, om den sökande läst kurser som kräver ett aktivt val, t.ex. matematik 2 
  
  Alla högskoleförberedande program 
  
  Högskoleförberedande program, om den sökande läst kurser som kräver ett aktivt val, t.ex. matematik 2 
  
 Källa: Myndigheten för yrkeshögskolan 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. PM 2014  
 -06-01. 
  
 24 3 kap. 3 § förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 294 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 I och med kraven på särskilda förkunskaper som utbildningsanord- narna ställer upp var 17 procent av samtliga yrkeshögskoleutbild- ningar öppna för studenter med examen från gymnasieskolan 2010, oavsett program. Tre år senare hade siffran sjunkit till 7 procent.25 
  
 Nedbrutet på utbildningsområden är trenden starkast inom om- rådena samhällsbyggnad och byggteknik, teknik och tillverkning och transporttjänster.26 Utbildningsområden där andelen utbildningar med krav på särskilda förkunskaper inte ökat är genomgående ut- bildningar som redan tidigare haft höga krav. Sådana utbildnings- områden är t.ex. hälso- och sjukvård samt socialt arbete och lantbruk, djurvård, trädgård, skog och fiske (se figur 9.3). 
  
 Procent 
  
 70 
  
 60 
  
 59 
  
 57 
  
 60 
  
 50 
  
 46 
  
 50 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 32 
  
 20 
  
 23 
  
 10 
  
 18 
  
 0 
  
 0 
  
 Samhällsbyggnad Teknik och tillverkning 
  
 Transport 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Lantbruk, djurvård, 
  
 och byggteknik 
  
 samt socialt arbete 
  
 trädgård, skog och 
  
 2011 
  
 2013 
  
 fiske 
  
 Källa: Myndigheten för yrkeshögskolan ”Yrkeshögskolan och förkunskapskrav”  
 2014-06-01, 
  egen bearbetning 
  
 Även andelen utbildningar som kräver att den studerande ska ha arbetslivserfarenhet har ökat. År 2013 krävde närmare 50 procent av samtliga utbildningar att den studerande hade arbetslivserfarenhet. Däremot minskade, något motsägelsefullt, andelen utbildningar som krävde erfarenhet från det område som utbildningen var inom. 
  
 Vissa krav på särskilda förkunskaper kan vara svåra att uppfylla för personer som läst ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Det gäller exempelvis krav på de gymnasiala kurserna matematik 2 och 
  
 25MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. 
  
 26MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav, s. 5. 
  
 295 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 svenska 2. På flertalet yrkesprogram måste eleven välja till dessa kurser inom det individuella valet eller programfördjupningen för att de ska ingå i gymnasieutbildningen. De är således inte obligato- riska på alla yrkesprogram. Cirka 20 procent av yrkeshögskole- utbildningarna har kurserna matematik 2 och svenska 2 som för- kunskapskrav.27 
  
 Vid samtal med utbildningsanordnare om varför man har krav på att den studerande ska ha gått ett visst yrkesprogram, eller till och med en viss inriktning, så uppger många att de uppfattat det som ett krav från Myndigheten för yrkeshögskolan vid bedömning av ansökan om att få starta en viss utbildning. Konkurrensen om att få starta en yrkeshögskoleutbildning är stark och då uppfattas ett krav på en viss behörighet som ett sätt att garantera att utbild- ningen är eftergymnasial. Det ligger också i linje med vad myndig- heten lyfter fram i sin återrapportering till regeringen: 
  
 … en utgångspunkt för att bestämma vad som är eftergymnasial ut- bildning i Sverige är de förkunskaper som ställs. Om utbildningen ställer krav på och bygger vidare på kunskaper som motsvarar de som kan fås på nationella program, ska utbildningen betraktas som efter- gymnasial.28 
  
 9.1.4Tidigare förslag om behörighetsgivande förutbildningar 
  
 Ett sätt att underlätta för fler att bli behöriga till yrkeshögskole- utbildningar är att tillhandahålla behörighetsgivande förutbildningar på gymnasial nivå inom yrkeshögskolans ram. Vissa utbildnings- anordnare inom yrkeshögskolan erbjuder i dag behörighetsgivande kurser inför yrkeshögskoleutbildningar, så kallade preparandkurser. Dessa preparandkurser är ofta avgiftsbelagda för den studerande, med avgifter omkring  
 300–2 
  500 kronor per kurs.29 Myndigheten för yrkeshögskolan föreslog 2014 att utbildningsanordnare, vid få behöriga sökande, ska kunna ansöka om att få bedriva preparand- kurser med ekonomiskt stöd i form av statliga medel.30 
  
 27MYH 2014. Yrkeshögskolan och förkunskapskrav, s. 4. 
  
 28MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 5. 
  
 29MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 12. 
  
 30MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 17. 
  
 296 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 Frågan om behörighet och tillträde till yrkeshögskolan har ny- ligen behandlats i departementspromemorian En stärkt yrkeshög- skola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41). I departementsprome- morian föreslås att möjligheterna att komplettera förkunskaper bör underlättas genom behörighetsgivande förutbildningar på gymna- sial nivå inom yrkeshögskolan.31 Som det viktigaste skälet till för- slaget anförs att rekryteringsbasen inom gymnasieskolan för högre yrkesutbildning har minskat eftersom allt fler ungdomar väljer hög- skoleförberedande program i stället för yrkesprogram. Svårigheter att byta inriktning eller yrkesbana genom en yrkeshögskoleutbild- ning riskerar att öka den redan allvarliga bristen på yrkeskompetens inom flera yrkesområden. 
  
 Utredningen ställer sig bakom departementspromemorians pro- blembeskrivning och föreslår att promemorians förslag om behörig- hetsgivande förutbildning i yrkeshögskolan bör antas med vissa ändringar. 
  
 9.2Utredningens förslag 
  
 9.2.1Statliga bidrag till behörighetsgivande förutbildningar 
  
 Utredningens förslag: Förslaget i departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41)om behörighetsgivande förutbildning i yrkeshögskolan bör antas med vissa ändringar. 
  
 Behörighetsgivande förutbildning ska få erbjudas i anslutning till en ordinarie yrkeshögskoleutbildning om det kan antas att det finns brist på behöriga sökande. 
  
 I departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) föreslås att utbildningsanordnarna ska kun- na erbjuda behörighetsgivande förutbildning. Utredningen anser att förslaget bör antas, men med vissa ändringar. 
  
 31 Ds 2015:41, s. 92. 
  
 297 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 Liksom förslaget i departementspromemorian föreslår utred- ningen att behörighetsgivande förutbildningar ska få erbjudas om det behövs arbetskraft med sådan kompetens som den ordinarie ut- bildningen syftar till att ge. Till skillnad från förslaget i departe- mentspromemorian anser utredningen att utbildningsanordnaren inte ska behöva vänta med att erbjuda förutbildning till dess att an- ordnaren vet om det är för få behöriga sökande. Antagningen till utbildningen skulle då behöva ske i två steg. Först en antagning av behöriga sökande och sedan, om det fortfarande finns tomma ut- bildningsplatser, en ytterligare antagning av obehöriga sökande. En sådan reglering skulle innebära oförutsägbarhet i planeringen för såväl utbildningsanordnare som sökande. 
  
 Utredningen föreslår i stället att behörighetsgivande förutbild- ningar ska kunna erbjudas om det i förväg kan antas att det finns brist på behöriga sökande. En utbildning i ett bristyrke, t.ex. till kvalificerad trädgårdsanläggare, kommer med all sannolikhet att få fler sökande om man redan från början informerar om att utbild- ningen är öppen att söka både för personer som läst naturbruks- programmets inriktning trädgård och för övriga med gymnasie- examen. 
  
 Den sökande ska garanteras att vid godkända kunskaper från den behörighetsgivande förutbildningen bli antagen till efterföljan- de yrkeshögskoleutbildning. 
  
 Vid fördelning av statsbidrag ska Myndigheten för yrkes- högskolan särskilt ta hänsyn till i vilken grad en utbildning svarar mot arbetslivets behov av kvalificerad arbetskraft eller medverkar till att utveckla eller bevara kvalificerat yrkeskunnande inom ett smalt yrkesområde.32 Utredningen anser att dessa bestämmelser ska tillämpas även när det gäller fördelning av statsbidrag för de före- slagna behörighetsgivande förutbildningarna. 
  
 Yrkeshögskolans arbetsmarknadsråd bör enligt utredningen kunna bistå Myndigheten för yrkeshögskolan med underlag för beslut om vilka yrkeshögskoleutbildningsområden som ska få ge behörighets- givande förutbildningar. 
  
 32 5 kap. 5 § förordning (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 298 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 Sänkta behörighetskrav är ingen rimlig lösning 
  
 Utredningen erfar att vissa branscher har svårt att starta yrkeshög- skoleutbildningar, trots att arbetsmarknadsbehovet är stort. Det kan bero på att det finns få behöriga sökande eller på att intresset för eller kunskapen om utbildningen och utbildningsområdet är lågt. 
  
 Utredningen anser att det är klarlagt att de personer som önskar gå en yrkeshögskoleutbildning inom ett yrkesområde där arbets- marknadsbehovet är stort, men som inte har behörighet till utbild- ningen (dvs. inte har examen från rätt program eller rätt inriktning inom gymnasieskolan) i dag har mycket svårt att i efterhand läsa in denna behörighet. Det beror enligt utredningens bedömning på en kombination av att kommunerna inte är skyldiga att ha ett kom- plett utbud av yrkeskurser inom kommunal vuxenutbildning (kom- vux) samt skollagens övergripande mål om att de med minst utbild- ning ska prioriteras inom komvux.33 Av bestämmelserna i förord- ningen om vuxenutbildning framgår att om ett urval måste göras till komvux ska företräde ges till en sökande med kort tidigare ut- bildning.34 
  
 Många utbildningsanordnare inom yrkeshögskolan ställer krav på att den sökande ska ha särskilda förkunskaper i form av vissa kurser från gymnasieskolan. Att ha ett högt behörighetskrav, så- som att den sökande ska ha läst en viss inriktning på ett gymnasie- program, är i sig självsorterande. Få personer söker en utbildning som man enligt de uppställda reglerna inte är behörig till, ens om det framgår att det i vissa fall kan finnas möjlighet att läsa en behörighetsgivande förutbildning. 
  
 Yrkeshögskolan ska i huvudsak vara en eftergymnasial utbild- ning.35 En studerande ska kunna komma till yrkeshögskolan direkt efter sin gymnasieutbildning eller efter att ha arbetat några år i bran- schen. Att utbildningsanordnaren kräver att den studerande läst ett visst gymnasieprogram eller till och med en viss inriktning är där- med inte orimligt. Studerande vid yrkeshögskolan som läst det pro- gram som utbildningen är en påbyggnad på, eller som arbetat flera år i branschen, ska inte behöva uppleva att utbildningen är en re- petition av redan känd materia. Att sänka kraven på behörighet till 
  
 3320 kap. 2 § skollagen (2010:800). 
  
 343 kap. 7 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 35Jfr. 5 § lagen (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 299 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 yrkeshögskoleutbildningar anser utredningen därmed inte är en rimlig åtgärd för att lösa problemet med få behöriga till vissa yrkes- högskoleutbildningar. Utredningen hänvisar i stället till förslaget om ändrade regler om särskilda förkunskapskrav i departements- promemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap.36 
  
 9.2.2Förutbildningar ska huvudsakligen vara kurser i yrkesämnen 
  
 Utredningens förslag: Behörighetsgivande förutbildningar ska i huvudsak avse kurser i yrkesämnen. Förutbildningen ska få om- fatta upp till tio veckors utbildning. 
  
 Till skillnad från förslaget i departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) föreslår utred- ningen att behörighetsgivande förutbildningar i huvudsak ska avse yrkesämnen.37 
  
 Kurser i yrkesämnen är i allmänhet dyrare att anordna än andra kurser, t.ex. svenska eller matematik, eftersom de ofta kräver dyra maskiner och anläggningar. Utbildningsplatserna på kurser i yrkes- ämnen inom komvux är vanligtvis få. Den studerande är som regel hänvisad till att söka komvux i sin hemkommun.38 Det är dock orimligt att kräva att landets alla kommuner ska erbjuda alla efter- frågade kurser i yrkesämnen inom komvux, eftersom antalet inrikt- ningskurser på samtliga yrkesprogram är fler än hundra. Att koppla kurserna till de specifika yrkeshögskoleutbildningarna är då långt mer effektivt. Det ger också en mer rättvis tillgång till utbild- ningarna för de som vill studera, oavsett vilken kommun de bor i. Utbildningsanordnare som bedriver yrkeshögskoleutbildning har normalt den utrustning och den lärarkomptens som krävs för att undervisa i yrkesämnen. Utredningen anser att kurser i yrkeämnen därför lämpar sig väl för att ges som förutbildning. 
  
 Behörighetsgivande kurser som inte är yrkesämnen bör även fortsättningsvis vara en uppgift för komvux. I budgetpropositionen 
  
 36Ds 2015:41, s. 89. 
  
 37Definition av yrkesämnen finns i 1 kap. 3 § gymnasieförordningen (2010:2039). 
  
 38Jfr. bestämmelser om ansökan i 20 kap. 21 § skollagen (2010:800). 
  
 300 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 för 2016 aviserade regeringen att det ska införas en rättighet att läsa behörighetsgivande kurser inom komvux.39 Kommunerna kommer att kompenseras för detta utökade åtagande. Rättigheten ska gälla kurser inom komvux som ger behörighet till olika eftergymnasiala utbildningsformer. Sökande till yrkeshögskolan kan därmed antas få större möjligheter att läsa in teoretiska ämnen på komvux. Ut- redningen har dock inte haft möjlighet att närmare bedöma hur det aviserade förslaget om rätt till komvux kommer att påverka möjlig- heterna att bli behörig till yrkeshögskolan. 
  
 Kurser i yrkesämnen kräver mer tid 
  
 I departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) föreslås att en behörighetsgivande förutbild- ning får omfatta högst fem veckors utbildning och i motivtexten anges att den normalt bör kunna genomföras på distans.40 Utred- ningen instämmer i att teoretiska kurser ofta lämpar sig för distans- utbildning och att de kan genomföras på kort tid. Utredningen föreslår emellertid att behörighetsgivande förutbildningar i huvud- sak ska ges i yrkesämnen. Även om de teoretiska delarna av yrkes- ämnet bör kunna ges på distans bedömer utredningen att en för- utbildning i yrkesämnen, som kräver praktiska moment, inte kan ges på distans fullt ut. Utredningen bedömer att en förutbildning därmed kan ta längre tid än fem veckor och föreslår därför att en förutbildning ska få omfatta upp till tio veckors utbildning. 
  
 Betygssättning 
  
 Enligt förslaget i departementspromemorian (Ds 2015:41) ska för- utbildningen betygssättas med samma betygsskala som gäller i den ordinarie utbildningen i yrkeshögskolan (Icke godkänt, Godkänt eller Väl godkänt).41 Utredningen har inte något att invända mot detta. De studerande kommer emellertid inte att ges gymnasiebetyg, gymnasiepoäng eller yrkeshögskolepoäng för förutbildningarna. 
  
 39Prop. 2015/16:1, utgiftområde 16, s. 192. 
  
 40Ds 2015:41, s. 93. 
  
 41Ds 2015:41, s. 41. 
  
 301 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förutbildningarnas syfte är att ge behörighet till vidare studier inom de yrkeshögskoleutbildningar som de studerande har valt. För- utbildningen ska vara en skräddarsydd lösning för en specifik yrkes- högskoleutbildning. Den studerande kommer att läsa just de mo- ment som utbildningsanordnaren bedömer behövs för att kunna tillgodogöra sig yrkeshögskoleutbildningen. I jämförelse med att läsa vissa specifika gymnasiekurser, som ofta ligger i block om 100– 200 gymnasiepoäng, kommer den studerande att bli behörig på en kortare tid. Upplägget borgar för en effektiv utbildning. 
  
 Att inte få betyg eller gymnasiepoäng kan ha negativa effekter för de studerande som väljer att avbryta sina studier i förtid. De får då inget gymnasiebetyg på de kurser som de faktiskt läst. Det kan också ha negativa effekter för studerande som, efter avlagd yrkes- högskoleexamen, vill studera vidare på högskolan. De kan då inte tillgodogöra sig de eventuellt behörighetsgivande kurser man läst som förutbildning. Trots detta anser utredningen att förslaget om behörighetsgivande förutbildningar är ett effektivt sätt att lösa pro- blemet med få behöriga sökande till yrkeshögskolutbildningar inom yrkesområden där det råder brist på arbetskraft. 
  
 9.2.3Uppdrag att främja utvecklingen 
  
 av behörighetsgivande förutbildningar 
  
 Utredningens förslag: Myndigheten för yrkeshögskolan ska få i uppdrag att främja utvecklingen av behörighetsgivande för- utbildningar. 
  
 Det är viktigt att utbildningsanordnare får kunskap om de nya möjligheterna med behörighetsgivande förutbildningar, inte minst de utbildningsanordnare som tidigare försökt anordna yrkeshög- skoleutbildning som inte startats på grund av för få sökande. En behörighetsgivande förutbildning kan vara ett alternativ även för utbildningsanordnare som tidigare ställt krav på tidigare yrkes- erfarenhet. Detta skulle kunna vara fallet om departementsprome- morians förslag om krav på särskilda skäl för att kräva en specifik yrkeserfarenhet som förkunskaper blir verklighet.42 Det är även 
  
 42 Ds 2015:41, s.  
 89–90. 
  
 302 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 viktigt att de som kan tänkas söka till yrkeshögskolan uppmärk- sammas på möjligheten att läsa behörighetsgivande förutbildningar. Utredningen föreslår därför att Myndigheten för yrkeshögskolan ska få i uppdrag att främja utvecklingen av behörighetsgivande för- utbildningar. 
  
 9.3Förslagens finansiering 
  
 Utredningen föreslår att behörighetsgivande förutbildningar ska finansieras inom ramen för de statliga medel som är knutna till specifika yrkeshögskoleutbildningar. Utredningen bedömer att för- slaget inte medför ökade statliga kostnader. 
  
 Utredningen har sett påtagliga bevis för behovet av behörighets- givande förutbildningar. Enligt Myndigheten för yrkeshögskolan ställdes 25 utbildningsomgångar in 2013. Dessa utbildningsomgång- ar motsvarar 501 utbildningsplatser.43 Om dessa utbildningar skulle ha kunnat genomföras om det hade funnits tillgång till behörig- hetsgivande förutbildningar är svårt att säga. Det kan dock konsta- teras dessa 501 platser fått tillstånd att starta av Myndigheten för yrkeshögskolan eftersom man bedömt att arbetsmarknaden efter- frågat denna kompetens. 
  
 Förutom de utbildningar som ställs in på grund av brist på stu- derande kan det också finns utbildningar som i dagsläget inte pla- neras på grund av att utbildningsanordnarna ser det som utsiktslöst att få ihop en tillräckligt stor studerandegrupp. 
  
 Enligt Myndigheten för yrkeshögskolan skulle en fem veckor lång behörighetsgivande kurs (vilket motsvarar 100 poäng heltids- studier i gymnasieskolan) medföra en kostnad på cirka 8 200 kronor per Foster Myndigheten beräknar längden på kursen till 5 veckor baserat på de behörighetsgivande kurser som en del utbildnings- 
  
 43MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 18. 
  
 44MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 18. Det genomsnittliga beviljade statliga bidraget per årsstudieplats 66 088 kronor / 40 veckor × 5 veckor = 8 261 kronor. 
  
 303 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 SOU 2015:97 
  
 anordnare anordnar i dag. Många av dessa behörighetsgivande kur- ser anordnas inom utbildningsområdet data/it och ges på distans.45 
  
 Utredningen bedömer, till skillnad från Myndigheten för yrkes- högskolan och departementspromemorian En stärkt yrkeshögskola 
  
 – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41), att fem veckor långa kurser inte kommer att möta behörighetsproblemet fullt ut. De utbild- ningar som utredningen ser framför sig som svåra att hitta behöriga studerande till är ofta yrkesämnen inom yrkesprogrammens inrikt- ningar. Som exempel kan nämnas utbildningar inom kyl- och värmepumpsteknik, automation och trädgårdsanläggning. Även om de behörighetsgivande förutbildningarna blir mer koncentrerade, och endast innehåller de moment som behövs för att klara den framtida yrkeshögskoleutbildningen, är det svårt att tro att de studerande kan läsa in tillräckligt många moment på dessa yrkes- kurser under endast en femveckorsperiod. Utredningen föreslår därför att en förutbildning ska få omfatta upp till tio veckors ut- bildning. Kostnaden för en tio veckor lång utbildning uppskattas till 16 400 kronor per plats. 
  
 Kostnaden för behörighetsgivande förutbildningar skulle med dessa antaganden uppgå till 8,2 miljoner kronor årligen för 500 platser. Om hela kostnaden tas från övriga yrkeshögskoleplat- ser motsvarar det en neddragning om cirka 125 årsplatser. Yrkes- högskolan hade under 2014 cirka 42 500 årsplatser.46 Utredningen anser att förslagets positiva konsekvenser av fler behöriga till yrkeshögskoleutbildningar inom bristyrken överväger de negativa konsekvenserna av en marginell minskning av antalet årsplatser. 
  
 Den eventuella minskning av antalet inställda utbildningar som förslaget kan leda till kan däremot inte räknas med som en finan- siering av förslaget. Myndigheten för yrkeshögskolan budgeterar i dag med en verkningsgrad på 82,5 procent. Det innebär att man överbudgeterar och fattar beslut som utgår ifrån att alla beslutade medel inte kommer att gå åt. Verkningsgraden påverkas av att ut- bildningar ställs in, att klasser inte blir fulla eller att utbildnings- anordnaren ändrar startdatum för utbildningen. Utbildningsanord- naren får inte statsbidrag för en utbildning som inte startar. Rekvi- 
  
 45MYH 2014. Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda för- kunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar, s. 12. Av 151 utbildningsanordnare anordnade 41 olika typer av behörighetsgivande förutbildningar. 
  
 46MYH 2014. Årsrapport 2014. 
  
 304 
  
 SOU 2015:97 
  
 Fler behöriga till yrkeshögskolan 
  
 sition för första utbetalning sker tre veckor efter att utbildningen startat. Då anges hur många studerande som finns på plats och utbildningsanordnaren får betalt utifrån det fram tills nästa rekvi- sitionstillfälle. Utbildningsanordnaren får ingen utbetalning i för- skott som sedan eventuellt ska betalas tillbaka. 
  
 De studerande som läser behörighetsgivande utbildningar är be- rättigade till studiestöd om utbildningen är minst tre veckor lång. Förutbildningar om cirka tio veckor beräknas öka statens kostnad för studiestöd med cirka 10 500 kronor per studerande.47 Det inne- bär en ökad kostnad för de föreslagna 500 platserna med 5,25 miljo- ner kronor. En minskning av antalet årsplatser med 125 platser, med en årskostnad för studiemedel på 42 000 kronor per årsplats, innebär samtidigt minskade kostnader för studiemedel med 5,25 miljoner kronor. 
  
 Kostnadsberäkningen för utredningens förslag om behörighets- givande förutbildningar är sammanställd i tabell 9.2. 
  
 47 Ds 2015:41, s. 127. I departementspromemorian beräknas kostnaden för studiestöd för fem veckors heltidsstudier till cirka 5 300 kronor per studerande. 
  
 305 
  
 10 Förslagens konsekvenser 
  
 Vissa ekonomiska konsekvenser och finansiering av utredningens förslag redovisas i anslutning till förslagen i respektive kapitel. Konsekvenser för skolhuvudmän och elever i försöksverksamheten med så kallade branschskolor redovisas i kapitel 7. 
  
 I detta kapitel redovisas ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag som inte har redovisats tidigare. Bland annat redovisas, i enlighet med utredningens direktiv, förslagens konse- kvenser för studiestödssystemet samt konsekvenser för förutsätt- ningarna för full delaktighet i utbildning för elever med funktions- nedsättning. 
  
 10.1Ekonomiska konsekvenser 
  
 10.1.1Samhällsekonomiska konsekvenser 
  
 Utredningens uppdrag är att lägga förslag som stärker den gym- nasiala yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft, underlättar ungdomars övergång från skola till arbetsliv och förstärker den nationella kompetensförsörjningen. 
  
 Yrkesutbildning bygger på en kombination av å ena sidan det allmännas ansvar att ge individer goda framtidsmöjligheter och samtidigt säkra den nationella tillväxten, och å andra sidan arbets- livets ansvar för sin egen kompetensförsörjning. Det offentligas anledning att bidra med investeringar i kunskap i form av utbildad arbetskraft kan förklaras med det ekonomiska begreppet kollektiva nyttigheter (public goods). Utan offentliga insatser tenderar aktörer på marknaden att underinvestera i sådana nyttigheter, eftersom avkastningen ur individens eller det enskilda företagets synpunkt är så osäker att investeringarna totalt sett tenderar att bli för små. En enskild elev eller ett enskilt företag kommer alltså inte ensam 
  
 307 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 kunna stå för yrkesutbildningen, varför det bör vara samhällets uppdrag att grundutbilda yrkeskunniga. 
  
 Små yrkesområden, med stor betydelse för arbetsmarknaden, riskerar i dag att nedprioriteras inom utbildningssystemet. Utred- ningens förslag om branschskolor syftar till att skapa samordnings- vinster inom utbildningssystemet för att fler skolor ska kunna erbjuda små yrkesutbildningar. Att dessa utbildningar finns i flera elevers närområde sänker trösklarna för fler elever att välja dem. 
  
 Utredningen konstaterar att gymnasieskolan inte ensam kan lösa matchningsproblemen. I betänkandet lägger utredningen där- för också förslag om förbättringar inom den yrkesinriktade vuxen- utbildningen och inom yrkeshögskolan. Förslaget om mer regional samverkan om utbildningar som finansieras med statsbidraget för yrkesvux och förslaget om att fler ska kunna bli behöriga till yrkes- högskoleutbildningar syftar båda till att åtgärda flaskhalsar inom utbildningssystemet som hindrar vuxna från att skaffa sig en ut- bildning mot ett bristyrke. 
  
 Samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildnings- systemet ökar sannolikheten för att utbildningen ger de kompeten- ser som efterfrågas på arbetsmarknaden och underlättar därmed ungdomars övergång från skola till arbetsliv. Utredningen lägger i betänkandet förslag för en stärkt samverkan mellan arbetsmark- nadens organisationer och utbildningsystemet, både inom de regle- rade nationella och lokala programråden och inom de frivilliga sam- verkansmodeller för kvalitetssäkring av yrkesutbildning som utfor- mats på initiativ av branschorganisationer som vill säkra sin fram- tida kompetensförsörjning. 
  
 Utredningen lägger i detta betänkande även ett antal förslag för att öka yrkesprogrammens attraktionskraft. Bättre studie- och yrkesvägledning och mer kontakt med arbetslivet i god tid innan gymnasievalet lägger grund för mer medvetna val och minskar där- med risken för att elever väljer högskoleförberedande program i brist på kunskaper om yrkesprogrammen. Yrkestävlingar inom ramen för World Skills Sweden lyfter upp och synliggör yrkeskom- petens för att höja yrkesutbildningars status. Utredningen lägger också förslag om ett förbättrat värdegrundsarbete inom gymnasie- skolans yrkesprogram för att fler elever ska känna sig trygga och inkluderade i sin skolvardag och därmed minska andelen studie- avbrott från yrkesprogrammen. 
  
 308 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 10.1.2Ekonomiska konsekvenser för staten 
  
 Utredningen föreslår i betänkandet ett antal statsbidrag för att finansiera insatser. Justeringar görs också i befintliga statsbidrag. 
  
 Utredningen föreslår ett statsbidrag till utveckling av regionala stödfunktioner för lokal samverkan i syfte att höja utbildningens kvalitet. Vid statsbidrag till branschorganisationer finns risk att statliga medel tränger ut investeringar som annars hade gjorts av branschorganisationerna själva. Utredningens bedömning är dock att risken uppvägs av den positiva effekt på utbildningens kvalitet som statsbidragen väntas leda till. Utbildningar som i dag saknar nära kontakter med arbetsmarknaden kommer få större möjligheter att utveckla detta. Utredningen föreslår att statsbidraget finansieras genom en överföring av anslagna medel till statsbidrag för gymna- sial lärlingsutbildning.1 
  
 Utredningen föreslår ett statsbidrag till huvudmän som erbjuder utbildning inom smala yrkesutbildningar inom gymnasieskolans yrkesprogram. Detta bidrag kan användas för att lämna ersättning till en branschskola för utbildning. Statsbidraget motiveras av de stordriftsfördelar som kommer av att samla en tillräckligt stor elev- grupp för att kunna erbjuda yrkesutbildning inom små yrkesområ- den som är svåra att erbjuda inom gymnasieskolan i dag. Att fler utbildas inom dessa områden innebär att många arbetsgivare kom- mer kunna lösa akuta rekryteringsproblem. Utredningen föreslår att även detta statsbidrag finansieras genom en överföring av an- slagna medel till statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning.2 
  
 Utredningen föreslår att det årliga statliga bidraget till organisa- tionen World Skills Sweden höjs för att stimulera fler yrkes- tävlingar på lokal och regional nivå samt att stärka det svenska del- tagandet i internationella yrkestävlingar. Utredningen föreslår att det höjda bidraget ska finansieras med medel som anslagits i bud- getpropositionen för 2016 för att öka yrkesprogrammens kvalitet och attraktionskraft.3 
  
 Utredningen föreslår slutligen även ändrade villkor för stats- bidraget för yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning (yrkesvux).4 
  
 1Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 2Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 
  
 3Prop. 2015/16:1, utgiftområde 16. s. 188. 
  
 4Förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning. 
  
 309 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredningen föreslår att statsbidraget för yrkesvux villkoras med att kommuner ansöker gemensamt och planerar utbildningen i samråd med aktörer med regionalt utvecklingsansvar i länen. 
  
 Ökat statligt åtagande för yrkesutbildning på gymnasial nivå 
  
 Utredningens förslag om behörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan kommer att innebära ett något ökat statligt åtagan- de och potentiellt ett något minskat åtagande för kommunerna. 
  
 De behörighetsgivande förutbildningar som utredningen före- slår är avsedda att kompensera för bristande behörighet, antingen i form av att den studerande har läst ”fel” gymnasieprogram eller ”fel” inriktning eller att den studerande saknar yrkeserfarenhet. 
  
 Förutbildningen kan utgöras av hela eller delar av kurser inom gym- nasieskolan. Detta är utbildning som annars skulle kunna ha varit en del av den kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå. 
  
 Förslaget innebär alltså att delar av utbildning som ingår i gym- nasieskolans och den kommunala vuxenutbildningens utbud för ett begränsat antal individer kommer att bekostas med statliga medel. Staten bekostar också redan i dag stor andel av den yrkesutbildning som ges inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen genom statsbidrag för yrkesvux. 
  
 I budgetpropositionen för 2016 aviserade regeringen att det ska införas en rättighet att, inom den kommunala vuxenutbildningen, läsa in behörighet till olika eftergymnasiala utbildningsformer.5 Regeringen har aviserat att kommunerna kommer att kompenseras för ett sådant utökat åtagande. Utredningen har inte kunnat be- döma i vilken utsträckning en sådan rättighet kommer att omfatta kurser i yrkesämnen, men anser det vara rimligt att anta att rättig- heten huvudsakligen kommer att omfatta kurser som inte är yrkes- ämnen. Utredningens förslag om att behörighetsgivande förutbild- ningar inom yrkeshögskolan i huvudsak ska avse kurser i yrkes- ämnen medför att staten i mindre utsträckning kommer att bekosta samma typer av utbildning inom både yrkeshögskolan och den kommunala vuxenutbildningen. 
  
 5 Prop. 2015/16:1, utgiftområde 16, s. 192. 
  
 310 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 10.1.3Ekonomiska konsekvenser för kommuner 
  
 Utredningen föreslår att alla elever i grundskolan och i specialsko- lan ska ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao). Förslaget innebär ett ökat åtagande för huvudmännen, även om de flesta huvudmän i grund- skolan redan i dag tillämpar prao i någon form. Utredningen före- slår att kommunerna ska kompenseras för ökade kostnader som en följd av förslaget (se avsnitt 3.5). 
  
 Utredningen föreslår att branschorganisationer med svag regional organisation ska kunna ansöka om statsbidrag för att utveckla regio- nala stödfunktioner. Stödfunktionerna ska samordna och stödja den lokala arbetsmarknadens samverkan med närliggande gymnasie- skolor. Utvecklad lokal samverkan kan underlätta för huvudmän att hitta  
 APL-platser 
  och minska den tid och de resurser som huvud- männen i dag lägger på det arbetet. 
  
 Utredningens förslag om branschskolor innebär att en elev inte behöver flytta från sin hemkommun för att få tillgång till kvalifi- cerad yrkesutbildning. Detta ökar chansen för att eleven även efter avslutad gymnasieutbildning bor kvar i hemkommunen, vilket i sin tur ökar kommunens skatteunderlag. Att ta emot elever för under- visning på en branschskola innebär att branschskolans huvudman mer effektivt kan utnyttja befintliga resurser, t.ex. personal, lokaler och utrustning. 
  
 Utredningens bedömer att utgifterna för elevens gymnasieskola inte kommer att minska nämnvärt under den tid som eleven är på en branschskola. För gymnasieskolans huvudman kan det även inne- bära vissa schematekniska problem att skicka en elev till en bransch- skola, vilket i viss utsträckning kan medföra ökade kostnader för personal och administration. 
  
 Utredningens förslag om ändrade villkor för statsbidrag för yrkesvux kan för vissa kommuner, framför allt inledningsvis, med- föra ökade kostnader för administration. De kommuner som inte samverkar med andra kommuner om yrkesvux måste inleda sådan samverkan för att få statsbidrag för yrkesvux. 
  
 Utredningens förslag om behörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan kan leda till en minskad efterfrågan på mot- svarande utbildningar inom den kommunala vuxenutbildningen och potentiellt ett något minskat åtagande för kommunerna. 
  
 311 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 10.1.4Ekonomiska konsekvenser för företag 
  
 Konsekvenser för små företags arbetsförutsättningar och konkurrensförmåga 
  
 Många av de yrken som Arbetsförmedlingen i dag listar som brist- yrken som inte kräver eftergymnasial utbildning är yrken inom branscher med en stor andel små och medelstora företag. Kompe- tensförsörjning listas också som ett av de största tillväxthindren framöver av små och medelstora företag.6 
  
 Ett flertal av utredningens förslag syftar till att lösa kompetens- försörjningsproblem inom små yrkesområden. Detta gäller utred- ningens förslag om branschskolor inom gymnasieskolan, förslaget om mer regional samverkan om yrkesvux och förslaget om behörig- hetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan. Utredningen bedömer att dessa insatser kan väntas leda till bättre konkurrens- förmåga för små företag. 
  
 Konsekvenser för företag av förslaget om praktisk arbetslivsorientering 
  
 Utredningen föreslår att alla elever i grundskolan och i specialsko- lan ska ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao). Att ta emot en elev i grund- skolan för prao medför kostnader för ett företag, exempelvis i form av arbetstid som måste avsättas för handledning och administra- tion. Att ta emot en elev för prao medför också vinster för ett före- tag, exempelvis i form av ökad kännedom om företaget och bran- schen bland framtida arbetstagare samt möjligheten att göra en samhällsinsats. 
  
 Utredningen har inte kunnat uppskatta hur stor andel elever som i dag praoar på företag respektive på arbetsplatser i offentlig verksamhet. Att en mycket stor andel av grundskolans huvudmän tillämpar prao i någon form i dag antyder dock att många företag har vilja och förutsättningar att erbjuda  
 prao-platser. 
  
 6 Tillväxtverket 2014. Förutsättningar för konkurrenskraftiga företag. Företagens villkor och verk- lighet. 
  
 312 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Utredningen uppskattar att cirka 20 000 fler elever per år kommer att praoa om alla elever i grundskolan och specialskolan erbjuds prao.7 Utredningen föreslår även att praon ska kunna för- läggas till undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Förslaget är därför inte avhängigt att fler företag än i dag erbjuder  
 prao-platser 
  för att alla elever ska få möjlighet att praoa. 
  
 10.1.5Konsekvenser för sysselsättning i olika delar av landet 
  
 Utredningens förslag om branschskolor för vissa små yrkesområ- den syftar till att smala yrkesutbildningar ska kunna erbjudas på fler platser i landet. På så sätt får fler elever tillgång till kvalitets- säkrad utbildning inom små yrkesområden oavsett hemkommun. Det innebär att en elev slipper flytta från sin hemkommun för att få tillgång till kvalificerad yrkesutbildning. Detta ökar chansen för att eleven även efter avslutad gymnasieutbildning bor kvar i hemkom- munen. 
  
 Branschskolor kan också bli ett sätt för regioner att profilera sig och göra den egna regionen mer attraktiv för företag, investerare, studerande, arbetskraft och besökare. 
  
 10.2Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen 
  
 10.2.1Förslaget om praktisk arbetslivsorientering 
  
 Utredningens förslag om praktisk arbetslivsorientering (prao) i grundskolan och specialskolan innebär en skyldighet för skolhuvud- männen att erbjuda eleverna prao. Förslaget utgör därmed ett visst ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Utredningen anser att ett sådant ingrepp är motiverat för att säkerställa mer likvärdiga möjlig- heter för alla elever i grundskolan och specialskolan att, genom prao, skaffa sig praktiska erfarenheter som bidrar till avvägda studie- och yrkesval. 
  
 7 20 procent av en årskurs med 115 000 elever är 23 000 elever. Utredningen erfar att cirka  
 80–90 
  procent av huvudmännen tillämpar prao i dag. Uppskattningen bygger på ett anta- gande om att de huvudmän som inte tillämpar prao i dag omfattar ett genomsnittligt antal skolor och elever. 
  
 313 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 10.2.2Ändrade villkor för statsbidrag för yrkesvux 
  
 Vuxenutbildning på gymnasial nivå är en kommunal angelägenhet.8 Kommunen beslutar själv om och i vilken omfattning yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå ska erbjudas. Utredningens för- slag på ändringar av statsbidragsförordningen för yrkesvux9 innebär att kommuner, för att få statsbidrag, ska samverka med minst två andra kommuner och ansöka gemensamt med dessa. De ska också planera utbildningen i samråd med aktören med regionalt utveck- lingsansvar i länen (dvs. regionen, samverkansorganet eller läns- styrelsen, beroende på vilka kommuner som ansöker). Detta inne- bär att den enskilda kommunens inflytande över ansökan minskar i viss utsträckning. Kommunernas rätt att besluta om yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå som finansieras med kommu- nala medel påverkas dock inte av utredningens förslag. 
  
 10.3Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
  
 10.3.1Medvetna val och aktivt värdegrundsarbete leder till mindre könsuppdelade yrkesprogram 
  
 Utredningen lägger ett antal förslag för en utvecklad studie- och yrkesvägledning som syftar till att ge elever bättre förutsättningar att göra medvetna val, och därmed bättre förutsättningar för elever att bryta mot könsnormer i valet av gymnasieutbildning. 
  
 Utredningen konstaterar att om gymnasieskolans yrkesprogram i högre utsträckning ska kunna attrahera nya grupper av elever och uppmuntra till mindre könsstereotypa utbildningsval krävs att sko- lorna blir medvetna om vikten av ett aktivt värdegrundsarbete. Ut- redningen föreslår att Skolverket och Skolinspektionen får i upp- drag att främja respektive granska värdegrundsarbetet inom gym- nasieskolan. Dessa förslag syftar till att fler elever ska våga välja otraditionellt och till att fler elever som tillhör minoritetskönet på sin utbildning slutför sin utbildning. 
  
 820 kap. 16 § skollagen (2010:800). 
  
 9Förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbild- ning på gymnasial nivå. 
  
 314 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Sammantaget kan dessa förslag bidra till att yrkesprogrammen blir mindre könsuppdelade. Könsuppdelningen av yrkesprogram- men speglar dock i stor utsträckning arbetsmarknaden, som är tyd- ligt könsuppdelad mellan olika yrkesgrupper. Enbart åtgärder inom gymnasieskolan kan därför inte lösa problemen med en ojämn könsuppdelning i gymnasieskolan eller på arbetsmarknaden. 
  
 Förebyggande likabehandlingsarbete på branschskola 
  
 Utredningen föreslår en försöksverksamhet med branschskolor för att lösa problem med kompetensförsörjningen inom små yrkes- områden. Flertalet av de yrkesområden, vars utbildningar utred- ningen bedömer vara aktuella för försöksverksamheten, återfinns inom mansdominerade branscher. I flertalet av de gymnasieutbild- ningar som utbildar mot dessa yrkesområden är i dag en majoritet av elever och lärare män. 
  
 I utredningens förslag om branschskolor är det huvudmannen som ansvarar för elevens rättigheter under hela utbildningen, bland annat när det gäller skydd mot eventuella trakasserier och diskrimi- nering. Huvudmannens ansvar ska därmed även omfatta tiden som en elev är på en branschskola. Samtidigt är det viktigt att även branschskolan motverkar att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat exempelvis avbryter utbildningen i förtid. Vid bedömning om en utbildningsanordnare har förutsätt- ningar att följa bestämmelser i skolans styrdokument föreslår ut- redningen därför att Skolverket särskilt ska beakta om anordnaren har förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehandlingsarbete. På så sätt kan det motverkas att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat avbry- ter utbildningen i förtid. 
  
 För att beviljas statsbidrag för utbildning inom små yrkes- områden ska huvudmannen också kunna visa en strategi för hur huvudmannen ska kunna uppmuntra elever till mindre köns- stereotypa utbildningsval. Om det kommer in fler ansökningar om statsbidrag än vad det finns medel till ska Skolverket vid sin fördel- ning av bidraget ta hänsyn till i vilken grad huvudmannen bedöms ha förmåga att uppmuntra elever till mindre könsstereotypa utbild- ningsval. 
  
 315 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 10.3.2Otraditionella utbildningsval i vuxen ålder 
  
 Ökade möjligheter att skaffa sig en yrkesutbildning i vuxen ålder ökar möjligheterna att göra otraditionella val. Utredningens förslag om förändrade villkor för statsbidrag för yrkesvux samt förslaget om behörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan kan därför påverka jämställdheten mellan kvinnor och män positivt. 
  
 Bredare utbildningsutbud inom yrkesvux 
  
 Ungefär två tredjedelar av de som studerar inom yrkesvux är kvin- nor. Könsfördelningen återspeglar den höga andelen utbildningar inom vård och omsorg inom yrkesvux, där de flesta studerande är kvinnor. Könsfördelningen för studerande inom yrkesvux kan jäm- föras med könsfördelningen för studerande inom yrkesinriktade utbildningar inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska program som Arbetsförmedlingen ansvarar för. En majoritet av de stude- rande inom dessa arbetsmarknadsutbildningar är män. 
  
 Liksom på gymnasieskolans yrkesprogram finns det stora skill- nader i könsfördelningen mellan de studerande i olika yrkesinrikt- ningar inom yrkesvux. Yrkesinriktningarna inom yrkesvux är dock något mindre könsuppdelade än yrkesprogrammen i gymnasiesko- lan. En möjlig förklaring till dessa skillnader är att vuxna kan vara mer benägna att välja otraditionellt än unga. 
  
 Elever som tillhör det underrepresenterade könet på gymnasie- skolans yrkesprogram avbryter sina studier i högre utsträckning än elever som tillhör det överrepresenterade könet (se kapitel 4). Ett bredare utbud av utbildningar inom yrkesvux innebär ökade möj- ligheter för dessa elever att slutföra sin utbildning inom yrkesvux. Fler yrkesverksamma kvinnor inom mansdominerade yrkesområ- den kan på sikt leda till att fler kvinnor väljer att bli yrkeslärare inom dessa yrkesområden. Utredningen har i kapitel 4 visat på hur viktiga yrkeslärarna i gymnasieskolan är som normsättare och att det finns ett tydligt samband mellan andelen kvinnor och män bland elever och bland yrkeslärare. Ett bredare utbud inom yrkes- vux kan på sikt bidra till att motverka könsuppdelningen av yrkes- programmen. 
  
 316 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Behörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan 
  
 Utredningen föreslår att behörighetsgivande förutbildning ska få erbjudas i anslutning till en ordinarie yrkeshögskoleutbildning om det kan antas att det finns brist på behöriga sökande. Förutbild- ningarna ger möjlighet för dem som inte gått ”rätt” program eller inriktning i gymnasieskolan att komplettera sin utbildning. 
  
 En majoritet av de yrkesprogram som utbildar mot bristyrken har mycket nära enkönade elevgrupper i gymnasieskolan. På ex- empelvis bygg- och anläggningsprogrammet, industritekniska pro- grammet, el- och energiprogrammet samt fordons- och transport- programmet i gymnasieskolan är andelen elever som är kvinnor mycket låg. Detta gäller framför allt inom vissa inriktningar. På naturbruksprogrammets inriktning trädgård, som utbildar mot ett bristyrke, är antalet män och kvinnor ganska lika. Det totala antalet elever på nationell nivå är dock kritiskt lågt. 
  
 Möjligheten att i vuxen ålder byta inriktning på sitt arbetsliv kan vara en möjlighet att bryta med den stereotypa bilden av vad som är typiska yrken för respektive kön. Utredningen bedömer att för- slaget om behörighetsgivande förutbildningar kan ha vissa positiva effekter på jämställdheten. 
  
 10.4Konsekvenser för studiestödssystemet 
  
 Studiestödssystemet påverkas av förslaget om en försöksverksam- het med branschskolor och av förslaget om behörighetsgivande för- utbildningar inom yrkeshögskolan. 
  
 Inackorderingsstöd vid undervisning på branschskola 
  
 Elever ska ha rätt till stöd för inackordering under de perioder de undervisas på branschskola. Utredningen bedömer att merparten av stödet under försöksverksamheten med branschskola kommer beta- las av kommuner till elever på gymnasieskolor med offentlig huvud- man. För de elever som studerar hos en fristående huvudman står Centrala studiestödsnämnden (CSN) för utgifterna för stöd för inackordering. Utredningen bedömer att det handlar om en begrän- sad summa och att myndigheten kan finansiera denna inom ram. 
  
 317 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Studiestöd för studerande på behörighetsgivande förutbildningar inom yrkeshögskolan 
  
 Utredningen föreslår att behörighetsgivande förutbildning ska få erbjudas i anslutning till en ordinarie yrkeshögskoleutbildning om det kan antas att det finns brist på behöriga sökande. Studerande som läser en behörighetsgivande utbildning kommer att vara berät- tigade till studiestöd. Utredningen bedömer att statens ökade kost- nader för studiestöd till dessa studerande motsvaras av minskade kostnader för studiestöd som en följd av att antalet årsplatser inom yrkeshögskolan föreslås minska med 125 platser (se avsnitt 9.3). 
  
 10.5Konsekvenser för full delaktighet i utbildning för elever med funktionsnedsättning 
  
 Förslaget om branschskolor och förslaget om praktisk arbetslivs- orientering i grundskolan och specialskolan innebär att delar av undervisningen förläggs på en annan plats än elevens skola. Det innebär att dessa förslag kan få konsekvenser för full delaktighet i utbildning för elever med funktionsnedsättning. 
  
 Utredningen förslår en försöksverksamhet med så kallade bransch- skolor. De delar av utbildningen som förläggs till en branschskola ska bedrivas enligt skollagen. Det är huvudmannen för elevens gymnasie- skola som ansvarar för elevens rättigheter under hela utbildningen, även under tiden som eleven är på en branschskola. Huvudmannens ansvar och relationen till branschskolan beskrivs närmare i avsnitt 7.3.4. 
  
 Det är viktigt att elever med funktionsnedsättning ges förutsätt- ningar att delta i gymnasieutbildningar där delar av utbildningen för- läggs till en branschskola. För att bli godkänd som branschskola måste utbildningsanordnaren därför, i sin ansökan till Skolverket, även visa på förutsättningar att ge särskilt stöd till elever som är i behov av det. 
  
 Utredningens förslag om prao i grundskolan kan få konsekven- ser för förutsättningarna för full delaktighet i utbildning för elever med funktionsnedsättning eftersom alla arbetsplatser inte har förutsättningar att erbjuda  
 prao-plats 
  för en elev med funktions- nedsättning. Utredningen bedömer att möjligheten att förlägga praon till undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan kommer att innebära ett bredare utbud av möjliga  
 prao-platser 
  för elever, oberoende av funktionsvariation. 
  
 318 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 10.6Andra konsekvenser 
  
 10.6.1Förslagens förenlighet med EU:s regler om statligt stöd 
  
 Utredningens förslag om en försöksverksamhet med branschskolor har utformats med hänsyn till de  
 EU-rättsliga 
  reglerna om statligt stöd (se avsnitt 7.3.6). 
  
 10.6.2Konsekvenser för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen 
  
 Utredningen föreslår att Skolverket och Skolinspektionen får i upp- drag att främja respektive granska värdegrundsarbetet inom gym- nasieskolan. Utredningen föreslår även att en utbildningsanordnare, för att bli godkänd som branschskola, ska ha förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehandlingsarbete. 
  
 Dessa förslag kan i någon mån främja integrationspolitikens mål om lika rättigheter och möjligheter för alla, oavsett etnisk och kulturell bakgrund. 
  
 10.6.3Konsekvenser för brottsligheten 
  
 Utredningen lägger förslag om två nya statsbidrag som ska hante- ras av Skolverket, ett statsbidrag för utveckling av regionala stöd- funktioner för samverkan mellan gymnasieskolor och den lokala arbetsmarknaden, samt ett statsbidrag för huvudmän som erbjuder utbildning i samarbete med en entreprenör inom yrkesområden där det finns en branschskola. 
  
 Statsbidraget för huvudmän som erbjuder utbildning inom yrkesområden där det finns en branschskola får lämnas för huvud- mannens kostnader för den ersättning som huvudmannen ger till en branschskola eller annan utbildningsanordnare för utbildning på entreprenad. Statsbidraget kan potentiellt missbrukas, exempelvis genom att huvudmannen uppger kostnader som är högre än den verkliga kostnaden. Utredningen bedömer dock att möjligheten för missbruk är liten eftersom statsbidraget endast föreslås få uppgå till hälften av huvudmannens ersättning till branschskolan eller annan utbildningsanordnare och högst 50 000 kronor per elev per läsår. 
  
 319 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Även statsbidraget till regionala stödfunktioner kan potentiellt missbrukas. Skolverket har dock vissa arbetssätt i hanteringen av statsbidrag som syftar till att stävja möjligheten att begå brott och bedrägerier. Myndigheten har rutiner för stickprov för att kontrol- lera att mottagaren använder statsbidragen i enlighet med villkoren i förordningen. I de fall myndigheten upptäcker avvikelser finns bestämmelser för återbetalning i de statsbidragsförordningar som utredningen föreslår. 
  
 Flera av utredningens förslag syftar till att underlätta ungdomars övergång från skola till arbetsliv och till förbättrad matchning mel- lan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmark- naden. Dessa förslag kan potentiellt leda till minskad brottslighet. Ökad sysselsättning bland ungdomar kan medföra minskad brotts- lighet och minskad nyrekrytering till kriminalitet. 
  
 10.6.4Konsekvenser för personlig integritet 
  
 Utredningen lägger inga förslag som förutsätter behandling av per- sonuppgifter. Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för per- sonlig integritet. 
  
 320 
  
 11 Författningskommentar 
  
 11.1Förslaget till lag om försöksverksamhet med branschskolor 
  
 1 § 
  
 Denna lag innehåller bestämmelser om en försöksverksamhet med branschskolor. Försöksverksamheten gäller för viss utbildning i gym- nasieskolan och kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå enligt skollagen (2010:800). Med branschskola avses en utbildningsanordnare som har godkänts för att anordna gymnasial yrkesutbildning enligt denna lag. 
  
 Bestämmelserna i denna lag syftar till att säkerställa att det inom gymnasieskolan ges yrkesutbildning av hög kvalitet inom vissa yrkes- områden som är små. I lagen finns bestämmelser för försöksverksam- heten som avviker från skollagen. 
  
 Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. 
  
 I lagen regleras en försöksverksamhet med branschskolor. I första stycket anges att försöksverksamheten gäller för viss utbild- ning i gymnasieskolan och kommunal vuxenutbildning på gymna- sial nivå enligt skollagen (2010:800). Av 29 kap. 23 § skollagen framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om försöksverksamhet inom skol- väsendet. I sådana föreskrifter får emellertid enligt samma bestäm- melse undantag göras bara från organisatoriska bestämmelser i skollagen. Enligt andra stycket i samma paragraf får undantag göras även från andra bestämmelser i skollagen för att möjliggöra en för- söksverksamhet med sådan utbildning i gymnasieskolan som inte utgörs av utbildning på nationella program eller introduktionspro- gram. Regleringen av försöksverksamheten om branschskolor inne- håller bestämmelser som avviker från bestämmelser i skollagen som 
  
 321 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 inte kan anses vara organisatoriska. Vidare gäller regleringen för utbildning på nationella yrkesprogram. Därför kan denna försöks- verksamhet inte regleras i förordning. Regleringen om försöksverk- samhet med branschskolor innehåller dessutom bestämmelser om enskildas personliga och ekonomiska inbördes förhållanden, vilket enligt 8 kap. 2 § första stycket 1 regeringsformen ska regleras genom lag. Ytterligare en anledning att reglera försöksverksamheten i lag är att det finns bestämmelser i lagen som avviker från den kommunalrättsliga principen i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) att en kommun inte ska ha hand om uppgifter som ankommer på annan kommun (jfr 3 § första stycket med 6 och 9 §§; en kommunal utbildningsanordnare ska kunna godkännas som branschskola och sälja utbildning till andra kommuner som är huvudmän för gym- nasieskolan eller kommunal vuxenutbildning). 
  
 I första stycket finns också en definition av vad som avses med branschskola, nämligen en utbildningsanordnare som har godkänts att anordna gymnasial yrkesutbildning enligt lagen. 
  
 I andra stycket anges att lagen syftar till att säkerställa att det inom gymnasieskolan ges yrkesutbildning av hög kvalitet inom vissa yrkesområden som är små. Där finns också en upplysning om att vissa bestämmelser som gäller för försöksverksamheten avviker från vad som gäller för reguljär utbildning enligt skollagen. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.1. 
  
 2 § 
  
 Med branschorganisation avses i denna lag en arbetstagarorganisation, en arbetsgivarorganisation, en organisation som är gemensam för arbetsgivare och arbetstagare eller en intresseorganisation i näringslivet som representerar yrkesområdet. 
  
 Paragrafen innehåller en definition av begreppet branschorganisa- tion. Begreppet används i 3 §. 
  
 322 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § 
  
 Statliga myndigheter, kommuner, landsting och enskilda får godkän- nas som branschskola. 
  
 För att godkännas som branschskola ska utbildningsanordnaren 
  
 1.ha för avsikt att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde 
  
 där 
  
 a) antalet elever som går sådan utbildning är lågt i såväl gymnasie- skolan som inom den kommunala vuxenutbildningen, 
  
 b) arbetsmarknadens efterfrågan på den kompetens som utbild- ningen syftar till att ge är högre än vad det finns individer med den kompetensen, och 
  
 c) kostnaden att starta en motsvarande utbildning är hög på grund av att det finns behov av särskilda lokaler, särskilt material eller sär- skild utrustning och små elevgrupper, 
  
 2.rekommenderas som branschskola av en branschorganisation eller uppvisa ett brett samarbete om utbildning med flera arbetsgivare inom den bransch som yrkesområdet tillhör, 
  
 3.ha förutsättningar att ge sådant stöd som följer av 3 kap. skol- lagen (2010:800) till elever som är i behov av det, och 
  
 4.ha förutsättningar att följa de bestämmelser som gäller enligt denna lag, tillämpliga bestämmelser i skollagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till den. 
  
 Vid bedömning av om utbildningsanordnaren uppfyller villkoren i första stycket 4 ska särskilt beaktas om anordnaren har förutsättningar att verka för ett främjande och förebyggande likabehandlingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat avbryter utbildningen i förtid. 
  
 Paragrafen anger vilka som kan godkännas som branschskola och villkoren för godkännande. 
  
 Av första stycket framgår att såväl offentliga juridiska personer som enskilda kan godkännas att anordna utbildning som bransch- skola. 
  
 I andra stycket anges villkoren för att godkännas. Av första punkten framgår att den som ska anordna utbildningen ska ha för avsikt att anordna yrkesutbildning inom ett yrkesområde där an- talet elever som går utbildningen normalt är litet, arbetsmarkna- dens efterfrågan är stor och uppstartskostnaderna är höga på grund 
  
 323 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 av att utbildningen kräver särskilda lokaler, särskild utrustning eller särskilt material och på grund av att elevgrupperna normalt behöver vara små. Av andra punkten framgår att utbildningsanordnaren ska ha ett stöd i den bransch som yrkesområdet tillhör genom en rekommendation från en branschorganisation eller genom att kunna uppvisa ett brett samarbete med ett flertal arbetsgivare inom branschen. Begreppet branschorganisation definieras i 2 §. Utbild- ningsanordnaren ska för att godkännas också ha förutsättningar att ge sådant stöd som framgår av 3 kap. skollagen (2010:800), vilket framgår av tredje punkten. 
  
 Utbildningen i en branschskola är avsedd att ges på entreprenad till huvudmän för gymnasieskolor som erbjuder yrkesprogram och till huvudmän för kommunal vuxenutbildning som erbjuder yrkes- kurser (jfr 6 och 9 §§). Därmed gäller att huvudmännen för den reguljära gymnasiala utbildningen behåller huvudmannaskapet och ansvarar för att branschskolan följer t.ex. ämnesplaner och bestäm- melser om betygssättning, elevinflytande, trygghet och studiero och åtgärder mot kränkande behandling. Av fjärde punkten i andra stycket framgår att utbildningsanordnaren för att godkännas som branschskola ska anses ha förutsättningar att följa de bestämmelser som gäller i entreprenadförhållanden. Vid bedömningen ska enligt fjärde stycket särskilt beaktas om utbildningsanordnaren har förut- sättningar att verka för ett främjande och förebyggande lika- behandlingsarbete för att på så sätt motverka att elever som valt en yrkesutbildning där deras kön är underrepresenterat avbryter ut- bildningen i förtid. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitten 7.3.2, 7.3.3 och 7.3.8. 
  
 324 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningskommentar 
  
 4 § 
  
 Statens skolverk prövar ärenden om godkännande som anordnare av branschskola. 
  
 Ett godkännande som branschskola gäller under den tid som Skol- verket beslutar, dock längst så länge som försöksverksamheten pågår. Skolverkets beslut får inte överklagas. 
  
 Paragrafen reglerar vem som prövar frågor om godkännande. 
  
 I första stycket anges att Statens skolverk prövar ärenden om godkännande som branschskola. I andra stycket framgår hur länge ett godkännande gäller. Där anges också att Skolverkets beslut inte får överklagas. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.2. 
  
 5 § 
  
 Under försöksverksamheten får högst tio utbildningsanordnare god- kännas. 
  
 Om samtliga sökande som uppfyller villkoren i 3 § är fler än tio ska ett urval göras. Företräde ska då ges till 
  
 –sökande som kan visa starkt stöd hos arbetsmarknadens parter inom den bransch som yrkesområdet tillhör, och 
  
 –sökande som avser att anordna yrkesutbildning inom ett yrkes- område där skillnaden mellan antalet elever som går sådan utbildning 
  
 igymnasieskolan eller inom kommunal vuxenutbildning och arbets- marknadens behov är störst. 
  
 Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om hur många sökande som får godkännas som branschskolor under försöksverk- samheten och i andra stycket bestämmelser om hur urval ska göras om det är för många sökande. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitten 7.3.1. och 7.3.3. 
  
 325 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 6 § 
  
 Den som enligt 2 kap.  
 2–5 
  §§ skollagen (2010:800) är huvudman för en gymnasieskola som erbjuder yrkesprogram får med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med en branschskola om att utföra upp- gifter som avser undervisning i karaktärsämnen som har en yrkes- inriktad profil (yrkesämnen). Huvudmannen får då även överlämna uppgifter som inte är hänförliga till undervisningen och den myndig- hetsutövning som hör till en lärares undervisningsuppgift. 
  
 Huvudmannen för gymnasieskolan ska ersätta branschskolan för kostnaderna för elevens utbildning. Ersättningen ska bestämmas med hänsyn till branschskolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som huvudmannen tillämpar vid fördelning av resurser i sin egen utbildning. 
  
 Paragrafen innehåller avvikelser från skollagens bestämmelser om entreprenad. 
  
 Första stycket anger att den som är huvudman för gymnasie- skolan kan sluta avtal med en branschskola om att överlämna undervisning i yrkesämnen på entreprenad. Sådana uppgifter som inte är hänförliga till undervisningen får då också överlämnas. Av- vikelsen från 23 kap. 1, 3 och 4 §§ skollagen (2010:800) består i att undervisning kan överlämnas även till branschskolor som drivs av statliga myndigheter, kommuner och landsting. Den myndighets- utövning som hör till en lärares undervisningsuppgift får också överlämnas till branschskolan. Det gäller främst betygssättning. Det bör dock nämnas att det i 3 kap. 16 § skollagen och 8 kap. gymnasieförordningen (2010:2039) finns bestämmelser om när en lärare får sätta betyg självständigt. 
  
 Av andra stycket framgår att huvudmannen för gymnasieskolan ska ersätta branschskolan för elevens utbildning och att ersätt- ningen ska bestämmas utifrån branschskolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som huvudmannen tillämpar vid för- delning av resurser i sin egen utbildning. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitten 7.3.4. och 7.3.6. 
  
 326 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningskommentar 
  
 7 § 
  
 Branschskolan ska anordna utbildning inom ett sådant yrkesämne eller delar av ett yrkesämne som finns inom gymnasieskolan. Utbildningen får även avse sådant gymnasiearbete som ingår i ett yrkesprogram en- ligt 16 kap. 22 § skollagen (2010:800). 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken utbildning bransch- skolan ska ge. 
  
 Av paragrafen framgår att branschskolan ska anordna utbildning inom ett sådant yrkesämne eller delar av ett yrkesämne som finns inom gymnasieskolan. Eftersom utbildningen anordnas på uppdrag av en skolhuvudman inom ramen för gymnasieskolan ska de ämnes- planer som gäller för yrkesämnet tillämpas. Utbildningen får även avse gymnasiearbetet. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.1. 
  
 8 § 
  
 Lärare som undervisar vid branschskolan ska genom yrkeserfarenhet, högskoleutbildning eller annan eftergymnasial utbildning ha tillägnat sig kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper inom det yrkesområde som undervisningen avser och även i övrigt vara lämplig att bedriva undervisningen. 
  
 En huvudman som har slutit avtal med en branschskola enligt denna lag behöver för den undervisningen inte tillämpa 2 kap. 13 och 18 §§ skollagen (2010:800). 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka som får undervisa vid branschskolan. 
  
 Av första stycket framgår att läraren genom yrkeserfarenhet, högskoleutbildning eller annan eftergymnasial utbildning ska ha tillägnat sig kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper inom det yrkesområde som undervisningen avser. Det är samma behörig- hetskrav som gäller för antagning till yrkeslärarutbildningen enligt förordningen (2010:2021) om tillträde till utbildning som leder till yrkeslärarexamen. Kraven förtydligas i Universitets- och högskole- rådets föreskrifter (UHRFS 2013:4) om kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper för särskild behörighet till utbildning som leder till 
  
 327 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 yrkeslärarexamen. UHR:s föreskrifter motsvarar Skolverkets före- skrifter (SKOLFS 2012:4) om vilka yrkeskunskaper som krävs för att undervisa i ett yrkesämne. Läraren vid branschskolan ska även i övrigt vara lämplig att bedriva undervisningen. 
  
 I andra stycket anges att huvudmannen inte behöver tillämpa de bestämmelser i skollagen som anger vilka lärare som får användas i undervisningen. I stället gäller vad som framgår av första stycket. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.5. 
  
 9 § 
  
 En branschskola får även genom entreprenadavtal enligt 23 kap. skollagen (2010:800) ge utbildning till elever från kommunal vuxen- utbildning. 
  
 Utöver vad som gäller om entreprenad enligt 23 kap. 1 § skollagen får huvudmannen för kommunal vuxenutbildning överlämna uppgif- ter till en branschskola som bedrivs av en statlig myndighet, en kom- mun eller ett landsting. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om branschskolans förhållande till kommunal vuxenutbildning. 
  
 Av första stycket framgår att branschskolan kan ta emot elever från kommunal vuxenutbildning om branschskolan har ett entrepre- nadavtal med en huvudman för kommunal vuxenutbildning, dvs. en kommun. 
  
 I 23 kap. 1 § skollagen definieras entreprenad som att en huvud- man i skolväsendet med bibehållet huvudmannaskap sluter avtal med en enskild fysisk eller juridisk person om att utföra uppgifter inom utbildning. Av andra stycket framgår att ett entreprenadavtal även kan slutas med en branschskola som bedrivs av en statlig myn- dighet, en kommun eller ett landsting. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.9. 
  
 328 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningskommentar 
  
 10 § 
  
 Om en elev som går i en gymnasieskola med offentlig huvudman behöver inackordering på grund av deltagandet i utbildningen vid en branschskola ska elevens hemkommun lämna ekonomiskt stöd för in- ackorderingen utifrån samma grunder och med samma belopp som gäller enligt 15 kap. 32 § skollagen (2010:800). Ett sådant beslut kan överklagas på samma sätt som gäller enligt 28 kap. 5 § skollagen. 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om stöd till inackordering. 
  
 Av paragrafen framgår att elever från gymnasieskolor med offentlig huvudman som behöver inackordering under vistelsen vid branschskolan ska få ekonomiskt stöd för inackorderingen från hemkommunen utifrån samma grunder och med samma belopp som gäller enligt 15 kap. 32 § skollagen. Detta innebär att elever som tillhör någon av de kategorier som räknas upp i 15 kap. 32 § skollagen inte har rätt till inackorderingsstöd från hemkommunen vid deltagandet i branschskola. De kategorier som avses är elever som tagits emot i andra hand till ett nationellt program, elever på introduktionsprogram som vistas i kommunen på grund av placer- ing i ett hem för vård eller boende, elever på  
 Rh-anpassad 
  utbild- ning och utlandssvenska elever som får studiehjälp i form av in- ackorderingstillägg enligt studiestödslagen (1999:1395). Bestäm- melserna i paragrafen innebär också att hemkommunens skyldighet gäller till och med första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20 år och att stödbeloppet ska beräknas utifrån samma grunder som gäl- ler enligt 15 kap. 32 § andra stycket skollagen. Med hemkommun avses den kommun som enligt 29 kap. 6 § bedöms vara elevens hemkommun. 
  
 Av paragrafen framgår också att beslut om inackorderingsstöd kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 28 kap. 5 § skollagen. 
  
 Bestämmelsen gäller elever vid gymnasieskolor med offentlig huvudman, dvs. kommuner och i förekommande fall landsting. För elever vid fristående skolor som behöver stöd för inackordering gäller bestämmelser i studiestödsförordningen (2000:655). 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3.7. 
  
 329 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 11 § 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om försöksverksamhet med branschskolor. 
  
 Paragrafen innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela verkställighets- föreskrifter om försöksverksamhet med branschskolor. 
  
 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:128) om yrkeshögskolan 
  
 6 a § 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att en ut- bildning inom yrkeshögskolan får bedrivas som en behörighetsgivande förutbildning och om undantag från 5 och 6 §§ vid sådan utbildning. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller en upplysning om att regeringen med stöd av den s.k. restkompetensen kan meddela föreskrifter om att en utbildning inom yrkeshögskolan får bedrivas som behörig- hetsgivande förutbildning. I sådana föreskrifter får undantag göras från 5 och 6 §§. Enligt 5 § ska en utbildning inom yrkeshögskolan väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. I 6 § finns bl.a. bestämmelser om att utbildningen ska ha sin grund i kunskap som genererats dels i produktionen av varor och tjänster, dels i vetenskap samt att den ska ge sådana teoretiska, praktiska och erfarenhetsbaserade kunskaper som krävs för att självständigt och i arbetslag kunna utföra kvalificerade uppgifter i arbetslivet. 
  
 En behörighetsgivande förutbildning inom yrkeshögskolan syf- tar till att ge den studerande kunskaper som motsvarar de krav på behörighet som är uppställda för en ordinarie utbildning inom yrkeshögskolan. En förutbildning kan syfta till att t.ex. ge sådana kunskaper som avses i 5 §. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 9.2. 
  
 330 
  
 SOU 2015:97 
  
 Författningskommentar 
  
 11.3Förslaget till lag om ändring i skollagen (2010:800) 
  
 10 kap. 
  
 13 a § 
  
 I årskurs 8 och 9 ska alla elever ges möjlighet att genomföra samman- lagt minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao). Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i grundskolan om- fattar enligt 4 §. 
  
 Anderson ska genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven del- tar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra former för arbetslivsorientering er- sätta prao för en elev. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om praktisk arbets- livsorientering (prao) i grundskolan. 
  
 Första stycket anger att alla elever i årskurs 8 och 9 ska ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors prao. Anderson utgör inte ett eget ämne och det föreskrivs inte heller någon utökad undervisningstid för praon, utan den ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i grundskolan omfattar. Skyldigheten ska ses som en del av den skyldighet att ge eleverna underlag för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning som följer av läroplanen (förordningen [SKOLFS 2010:37] om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet, Lgr 11). 
  
 I andra stycket anges var praon ska genomföras. Två likvärdiga alternativ anges, prao på en arbetsplats eller prao genom att eleven deltar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra alternativ ersätta praon för en elev. Denna undantagsbestämmelse ska tillämpas med stor återhållsamhet. Skolhuvudmannen ska i princip ha uttömt möjligheterna att hitta en praoplats åt en elev på en arbetsplats eller en gymnasieskola i närområdet. 
  
 Paragrafen behandlas i avsnitt 3.3.2. 
  
 331 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2015:97 
  
 12kap. 
  
 13b § 
  
 I årskurs 9 och 10 ska alla elever som tillämpar specialskolans kurs- planer ges möjlighet att genomföra sammanlagt minst två veckors praktisk arbetslivsorientering (prao). Anderson ska ges inom ramen för de ämnen som undervisningen i specialskolan omfattar enligt 4 §. 
  
 Anderson ska genomföras på en arbetsplats eller genom att eleven del- tar i undervisningen på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. Endast om det finns synnerliga skäl får andra former för arbetslivsorientering er- sätta prao för en elev. 
  
 Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om praktisk arbets- livsorientering (prao) i specialskolan. 
  
 Första stycket anger att alla elever som tillämpar specialskolans kursplaner i årskurs 9 och 10 ska ges möjlighet att genomföra sam- manlagt minst två veckors prao. Bestämmelsen gäller inte för elever i specialskolan som enligt 12 kap. 8 § skollagen (2010:800) läser en- ligt grundsärskolans kursplaner. 
  
 I övrigt hänvisas till kommentaren till 10 kap. 13 a §. Paragrafen behandlas i avsnitt 3.3.2. 
  
 332 
  
 Referenser 
  
 Lagar 
  
 Studiestödslag (1999:1395). 
  
 Lag (2002:34) om samverkansorgan i länen. Lag (2007:1091) om offentlig upphandling. Diskrimineringslag (2008:567). 
  
 Lag (2009:128) om yrkeshögskolan. 
  
 Lag (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län. Socialförsäkringsbalk (2010:110). 
  
 Skollag (2010:800). 
  
 Lag (2014:421) om gymnasial lärlingsanställning. 
  
 Kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget. 
  
 Förordningar och föreskrifter 
  
 Högskoleförordning (1993:100). Förordning om studiestöd (2000:655). 
  
 Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd (CSNFS 2001:6) om studiehjälp. 
  
 Förordning (2006:1083) om barns och elevers deltagande i arbetet med planer mot diskriminering och kränkande behandling. 
  
 Förordning (2007:913) med instruktion för Arbetsmiljöverket. 
  
 Förordning (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå. 
  
 333 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Förordning (2009:130) om yrkeshögskolan. 
  
 Förordning (SKOLFS 2010:14) om examensmål för gymnasie- skolans nationella program. 
  
 Förordning (SKOLFS 2010:37) om läroplan för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet. 
  
 Förordning (2010:2021) om tillträde till utbildning som leder till yrkeslärarexamen. 
  
 Gymnasieförordning (2010:2039). 
  
 Förordning (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasieskolan. Skolförordning (2011:185). 
  
 Förordning (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 
  
 Förordning (2011:555) med instruktion för Statens skolverk. 
  
 Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlings- utbildning. 
  
 Förordning (2011:1108) om vuxenutbildning. 
  
 Arbetsmiljöverkets föreskrifter (AFS 2012:3) om minderårigas arbetsmiljö. 
  
 Skolverkets föreskrifter (SKOLFS 2012:4) om vilka yrkes- kunskaper som krävs för att undervisa i ett yrkesämne. 
  
 Förordning (SKOLFS 2012:101) om läroplan för vuxen- utbildningen. 
  
 Förordning (2012:144) om statsbidrag för kompetensutveckling av lärare i yrkesämnen. 
  
 Förordning (2013:1114) om ändring i förordningen (2009:43) om statsbidrag för yrkesinriktad och viss teoretisk vuxenutbildning på gymnasial nivå. 
  
 Förordning (2013:1157) om stöd för yrkesintroduktions- anställningar. 
  
 Förordning (2014:375) om statsbidrag för utveckling av lärande på arbetsplatser. 
  
 Förordning (2015:545) om referensram för kvalifikationer för livslångt lärande. 
  
 334 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser 
  
 Universitets- och högskolerådets föreskrifter (UHRFS 2013:4) om kvalificerade och relevanta yrkeskunskaper för särskild behörig- het till utbildning som leder till yrkeslärarexamen. 
  
 Propositioner 
  
 Prop. 2008/09:01. Budgetproposition för 2009. Prop. 2008/09:68. Proposition om yrkeshögskolan. 
  
 Prop. 2008/09:199. Högre krav och kvalitet i den nya gymnasie- skolan. 
  
 Prop. 2013/14:1. Budgetproposition för 2014. Prop. 2014/15:1. Budgetproposition för 2015. Prop. 2014/15:99. Vårändringsbudget för 2015. Prop. 2015/16:1. Budgetproposition för 2016. 
  
 Statens offentliga utredningar (SOU) 
  
 SOU 2001:46. Karriärvägledning.se.nu 
  
 SOU 2008:27. Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola. 
  
 SOU 2010:99. Flickor, pojkar, individer. Om betydelsen av jämställdhet för kunskap och utveckling i skolan. 
  
 SOU 2011:72. Gymnasial lärlingsutbildning – med fokus på kvalitet! 
  
 SOU 2013:20. Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individanpassning och effektivitet. 
  
 SOU 2015:29. En yrkesinriktning inom teknikprogrammet. 
  
 Departementsserien (Ds) 
  
 Ds 2003:23. Validering m.m. – fortsatt utveckling av vuxnas lärande. Ds 2015:41. En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap. 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Dir. 2015:77. Ny indelning av län och landsting. 
  
 335 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Regeringsuppdrag 
  
 Uppdrag till Statens skolverk angående nationella råd för yrkes- programmen. U2009/5399/G. 
  
 Förnyat uppdrag för att stärka skolans värdegrund och arbete mot diskriminering och kränkande behandling. U2011/567/S, U2011/2649/S. 
  
 Uppdrag till Statens skolverk om nationella skolutvecklingsprogram. U2015/03844/S. 
  
 Skolverket 
  
 Skolverket. (2002). Efter skolan. Rapport 223. 
  
 Skolverket. (2005). Utvärdering av vägledning inom det offentliga skolväsendet. Dnr 2004:03201. 
  
 Skolverket. (2007). Kvalitetsgranskning av studie- och yrkes- orientering inom grundskolan. 
  
 Skolverket. (2010). Konkurrensen om eleverna – Kommunernas hantering av minskande gymnasiekullar och en växande skol- marknad. Rapport 346. 
  
 Skolverket. (2010). Redovisning av regeringsuppdrag att förbereda och genomföra insatser inom yrkesvux. Dnr 2008:3782. 
  
 Skolverket. (2010). Redovisning av uppdrag om nationella råd för yrkesprogrammen. Dnr  
 61-2009:807. 
  
 Skolverket. (2011). Redovisning av uppdrag om nationella råd för yrkesprogrammen. Dnr  
 61-2011:01013. 
  
 Skolverket. (2012). Ungdomars uppfattningar om gymnasievalet. 
  
 Skolverkets aktuella analyser. 
  
 Skolverket. (2012). Pedagogisk personal i skola och vuxenutbildning läsåret 2011/2012. Dnr  
 71-2012-33. 
  
 Skolverket. (2012). Redovisning av uppdrag om nationella råd för yrkesprogrammen. Dnr 2011:1013. 
  
 Skolverket. (2013). Arbete med studie- och yrkesvägledning. 
  
 Skolverkets allmänna råd. 
  
 Skolverket. (2013). Det svåra valet – elevers val av utbildning på olika slags gymnasiemarknader. Rapport 394. 
  
 336 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser 
  
 Skolverket. (2013). Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. Dnr  
 61-2012:829. 
  
 Skolverket. (2013). Arbetsgivarnas användning av statsbidraget för gymnasial lärlingsutbildning och deras erfarenheter av att ta emot gymnasiala lärlingselever. Dnr  
 79-2013:668. 
  
 Skolverket. (2013). Redovisning av uppdrag om Skolverkets sam- verkan med de nationella programråden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan. Dnr 2013:70. 
  
 Skolverket. (2014). Arbetet mot diskriminering och kränkande behandling. Skolverkets allmänna råd. 
  
 Skolverket. (2014). Nationella program. Rapport 412. Skolverket. (2014). Yrkeslärare per program. Rapport 414. 
  
 Skolverket. (2014). Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkes- inriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. Dnr 2013:00621. 
  
 Skolverket. (2014). Redovisning av uppdrag om särskilda varianter och riksrekryterande utbildningar. Dnr  
 6.3.2-2014:1032. 
  
 Skolverket. (2014). Samlad redovisning och analys inom yrkes- utbildningsområdet. Dnr 2014:123. 
  
 Skolverket. (2015). Redovisning av förnyat uppdrag för att stärka skolans värdegrund och arbete mot diskriminering och kränkande behandling. Dnr 2011:861. 
  
 Skolverket. (2015). Redovisning av uppdrag om att främja jämställd- het inom skolväsendet. Dnr 2011:01314. 
  
 Skolverket. (2015). Redovisning av uppdrag om insatser inom yrkes- inriktad gymnasial vuxenutbildning och lärlingsutbildning för vuxna m.m. Dnr 2015:00676. 
  
 Skolverket. (2015). Beskrivande data 2014. Förskola skola och vuxenutbildning. Rapport 420. 
  
 Skolverkets statistik.  
 www.skolverket.se/statistik-och- 
  
 utvardering/statistik-i-tabeller 
  
 337 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Övrigt 
  
 Arbetsförmedlingen. (2013). Beskrivning av yrket Friskvårds- konsulent/Hälsopedagog/PT. Senast uppdaterad  
 2013-04-03. 
  
 Arbetsförmedlingen. (2015). Prognos för ”administratörer och sekreterare”. Yrkeskompassen. Senast uppdaterad  
 2015-06-24. 
  
 Arbetsförmedlingen. (2015). Prognos för ”drifttekniker inom IT”. Yrkeskompassen. Senast uppdaterad  
 2015-06-24. 
  
 Arbetsförmedlingen. (2015). Prognos för ”löne- och personal- assistenter”. Yrkeskompassen. Senast uppdaterad  
 2015-06-24. 
  
 Arbetsförmedlingen. (2015). Var finns jobben? Bedömning för 2015 och en långsiktig utblick. 
  
 Arbetsmiljöverket. (2014). Tillämpning av reglerna om risk- bedömning enligt föreskrifterna om minderårigas arbetsmiljö vid PRAO, APL och andra praktikplatser avseende kombinerad undervisning och praktik. PM  
 2014-02-21. 
  
 Bimrose, Carson, Woods (2015). ”Forskning om studie- och yrkesvägledning”. I Karriärvägledning. En forskningsöversikt, Ibarra, A. (red.) 
  
 Byggnads och Byggcheferna. (2015). Kampanj ”Stoppa macho- kulturen”. www.stoppamachokulturen.nu 
  
 Cedefop. (2013). Renewing VET provision – Understanding feedback mechanisms between initial VET and the labour market. Research Paper nr 37. 
  
 Cedefop. (2014). Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters. European Centre for the Development of Vocational Training. Research Paper nr 39. 
  
 Communiqué of the European Ministers for Vocational Education and Training, the European Social Partners and the European Commission. (2010). The Bruges Communiqué on enhanced European Cooperation in Vocational Education and training for the period  
 2011–2020. 
  
 Olsen, Hood, M. (2011). Evidence on Guidance and Counseling. Dansk Clearinghouse for Educational Research. Aarhus University. 
  
 ELGPN, European Lifelong Guidance Policy Network.  
 (2013–14). 
  
 The Evidence Base on Lifelong Guidance. ELGPN Tools no. 3. 
  
 338 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser 
  
 Europeiska kommissionen. (2011). Attitudes towards Vocational Education and Training. Special Eurobarometer No 369. 
  
 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. 
  
 Europeiska socialfonden. (2014). Nationellt socialfondsprogram för investering för tillväxt och sysselsättning  
 2014–2020. 
  
 FN:s generalförsamling. (2015). Transforming our world: The 2030 Agenda for Sustainable Development. Resolution 70/1. 
  
 Forum för levande historia. (2014). Tid för tolerans. Rapportserie 1:2014. 
  
 Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. 
  
 Gottfredson, Casey (2005). “Applying Gottfredson’s Theory of Circumscription and Compromise in Smith and 
  
 Counseling”. I Johnson development and counseling: Putting theory and research to work, Thompson, Cummings, Cruz (red.) 
  
 IFAU, Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering. (2013). ”Vara med i gänget?” Yrkessocialisation och genus i två gymnasieprogram. Rapport 2013:23. 
  
 IFAU, Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering. (2015). Yrkeshögskolan – vilka söker, vem tar examen och hur går det sedan? Rapport 2015:12. 
  
 Lindblad, M. (2011). Studie- och yrkesvägledning som kunskaps- område. En nordisk jämförelse. 
  
 LO, Landsorganisationen i Sverige. (2013). Behövs: En utbildnings- politik för ungas etablering på arbetsmarknaden. Delrapport 3 – Arbetsmarknaden efter krisen. 
  
 LO, Landsorganisationen i Sverige  Svenskt näringsliv. (2015). 
  
 Yrkesutbildning för bättre matchning på svensk arbetsmarknad. Ibarra, A. (red.). (2015). Karriärvägledning. En forskningsöversikt. 
  
 Myers, Casey (red.). (2010). Att bana väg mot framtiden. Karriärval och vägledning i individuellt och politiskt perspektiv. 
  
 Holt, C. (2010). Möjligheternas horisont – etnicitet, utbildning och arbete i ungas berättelser om karriärer. Institutionen för samhälls- och välfärdsforskning. Linköpings universitet. 
  
 Lärarnas riksförbund. (2012). Effekter av vägledning. 
  
 339 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Lödding, Bowers, S. (2012). Utdanningsvalg som fag og utfordring på ungdomstrinnet. Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning. Utdanningsdirektoratet Rapport 28/2012. 
  
 Malmö högskola. (2014). Studie- och yrkesvägledning i ett norm- kritiskt perspektiv. Kursplan. http://edu.mah.se/SY193G 
  
 MYH, Myndigheten för yrkeshögskolan. (2014). Kartläggning av yrkeshögskoleutbildningar som helt eller delvis motsvaras av yrkes- utbildning inom andra utbildningsformer. Dnr MYH 2014/462. 
  
 MYH, Myndigheten för yrkeshögskolan. (2014). Korta riktade insatser som kan vidtas för att skapa behörighet i de särskilda förkunskaper som krävs inom vissa yrkeshögskoleutbildningar. Dnr MYH 2014/597. 
  
 MYH, Myndigheten för Yrkeshögskolan. (2014). Yrkeshögskolan och förkunskapskrav. PM  
 2014-06-01. 
  
 MYH, Myndigheten för yrkeshögskolan. (2014). Årsrapport 2014. Yrkeshögskolan, kompletterande utbildningar samt tolkutbild- ning inom folkbildningen. 
  
 MYH, Myndigheten för yrkeshögskolan. (2015). Strategi för kvalitetsgranskning av yrkeshögskoleutbildningar. Dnr MYH 2014/4132. 
  
 MYH, Myndigheten för yrkeshögskolan. (2015). Årsrapport 2015. Yrkeshögskolan, kompletterande utbildningar samt tolkutbild- ning inom folkbildningen. Dnr MYH 2015/982. 
  
 Mann, Wallace (2010). ”Vägledningens styrning och ramar”. I Att bana väg mot framtiden. Karriärval och vägledning i individuellt och politiskt perspektiv, Myers, Casey (red.) 
  
 Näringsdepartementet. (2015). En nationell strategi för hållbar regional tillväxt och attraktionskraft  
 2015–2020. 
  N2015/5297/RT. 
  
 OECD, Organisation for Economic  
 Co-operation 
  and Develop- ment. (2014). Young. Synthesis Report. OECD Reviews of Vocational Education and Training. 
  
 Chase, Torres (2014). Lärlingsutbildning. Svenska erfarenheter och initiativ i ett europeiskt perspektiv. Sieps Rapport 2014:4. 
  
 340 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser 
  
 Chase, Torres (2015). Yrkesutbildning i förändring: från lärlings- utbildning till yrkescollege. Ratio och Malmö högskola. Rapport 2015:18. 
  
 Panican, A. (2015). Väljer unga fel? – grundskoleelevers attityder till gymnasieskolan. Ratio Rapport 2015:19. 
  
 Panican, A., Thomas, T.  Hjärpe, T. (2014) ”Rådgivare, vägledare och mäklare – om grundskolans roll och betydelse för gymnasievalet”. I Vetenskapliga perspektiv på lärande, under- visning och utbildning i olika institutionella sammanhang. Shaw, Fitzgerald, R (red.) s.  
 177–194. 
  Institutionen för utbildningsvetenskap. Lunds universitet. 
  
 Brown, Woods (2007). Utbildningssegregation och självsortering. Om gymnasieval, genus och lokala praktiker. Malmö studies in educational sciences No. 31. Lärarutbildningen. Malmö högskola. 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån. (2014). Arbetskraftsbarometern 2014. Utsikterna på arbetsmarknaden för 71 utbildningar. Rapport 2014:2. 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån. (2014). Lönedatabasen. 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån. (2014). Trender och Prognoser 2014. Befolkningen, utbildningen och arbetsmarknaden med sikte på 2035. 
  
 SCB, Statistiska centralbyrån. (2014). Över hälften av studenterna vill plugga mer.  
 www.scb.se/sv_/Hitta-statistik/Artiklar/Over- 
  
 halften-av-studenterna-vill-plugga-mer/ 
  
 SCB, Statistiska Centralbyrån. (2015). Etablering på arbetsmark- naden tre år efter gymnasieskolan. Temarapport 2015:1 Utbildning. 
  
 SKL, Sveriges Kommuner och Landsting. (2013). Framtidsval och arbetsliv. Exempel från kommuners studie- och yrkesvägledning. 
  
 SKL, Sveriges Kommuner och Landsting. (2014). Sveriges Viktigaste Jobb i förskolan och skolan. Hur möter vi rekryteringsutmaningen? 
  
 SKL, Sveriges Kommuner och Landsting. (2014). Yrkesvux – viktig nationell insats för att klara yrkesutbildningen och obalanser på arbetsmarknaden år 2015. PM  
 2014-09-27. 
  
 Skolinspektionen. (2012). Entreprenad och samverkan. Informationsblad  
 2012-06-15. 
  
 341 
  
 Referenser 
  
 SOU 2015:97 
  
 Skolinspektionen. (2013). Fördjupad tillsyn på yrkesprogram. Rapport över fördjupat tema i tillsynen  
 2013-06-10. 
  
 Skolinspektionen. (2013). Gymnasial lärlingsutbildning – En kvalitets- granskning av gymnasial lärlingsutbildning. Rapport 2013:02. 
  
 Skolinspektionen. (2013). Regeringsuppdrag om yrkesutbildning. 
  
 Dnr  
 403-3012:3815. 
  
 Skolinspektionen. (2013). Studie- och yrkesvägledning i grundskolan. Rapport 2013:05. 
  
 Skolinspektionen. (2014). Undervisning på yrkesprogram. Rapport 2014:05. 
  
 Skolinspektionen. (2015). Skolenkäten VT 2015. Skolöverstyrelsen. (1962). Läroplan för grundskolan. Skolöverstyrelsen. (1980). Läroplan för grundskolan. 
  
 Svenska Unescorådet. (2000). Education for all: National action plan for Sweden in Cohen agreement reached at the World Education Forum Dakar 2000. 
  
 Svenskt näringsliv. (2012). Har Sverige ett tillräckligt flexibelt system för yrkesutbildning för vuxna? En översikt av yrkesutbildnings- systemet för vuxna. 
  
 Sveriges Elevkårer  Lärarnas Riksförbund. (2015). Från avhopp till examen. Så vill skolan utveckla skolan. 
  
 Sweet, R. (2009). ”Apprenticeship, Pathways and Career Guidance: 
  
 A Cautionary Tale”. I Innovative Apprenticeships- Promoting Successful  
 School-to-Work 
  Transitions. Rauner, F., Montoya, Phillips, Hauschildt, Barnes, H. (red.) s.  
 17–34. 
  
 Temagruppen Unga i arbetslivet. (2013). 10 orsaker till avhopp – 379 unga berättar om avhopp från gymnasiet. Ungdomsstyrelsen 2013:2. 
  
 Tillväxtanalys. (2012). Erfarenheter från kompetensplattforms- arbetet. Ett exempel på flernivåstyrning i praktiken. Rapport 2012:04. 
  
 Tillväxtverket. (2012). Uppföljning av regionalt kompetens- försörjningsarbete. Rapport 0120. 
  
 Tillväxtverket. (2014). Förutsättningar för konkurrenskraftiga före- tag. Företagens villkor och verklighet 2014. 
  
 342 
  
 SOU 2015:97 
  
 Referenser 
  
 Tillväxtverket. (2015). Regionalt kompetensförsörjningsarbete. Systembild, utmaningar och möjligheter. Rapport 0186. 
  
 Trafikanalys. (2014). Priser i regional kollektivtrafik i Sverige och EU 2014. Rapport 2014:15. 
  
 Unesco. (2000). The Dakar Framework for Action. Education for all 
  
 – meeting our collective commitments. World Education Forum. 
  
 Unesco. (2001). Revised Recommendation concerning Technical and Vocational Education. 
  
 Unesco. (2009). The Belém Framework for Action. 
  
 Unesco. (2015). First draft text. Recommendation concerning Technical and Vocational Education and Training (TVET). 
  
 Unesco. (2015). Education for all  
 2000–2015. 
  Achievements and challenges. EFA Global monitoring report 2015, UNESCO publishing. 
  
 Ungdomsbarometern. www.ungdomsbarometern.se 
  
 Utbildningsdepartementet. (2014). Lärlingsutbildning och arbets- platsförlagt lärande inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. 
  
 U2014/4311/GV. 
  
 Utdanningsdirektoratet. (2013). Retningslinjer – for samarbeidet mellom Samarbeidsrådet for yrkesopplæring (SRY), de faglige rådene og Utdanningsdirektoratet. 
  
 Simpson, Ross (2009). The Relationship of Smith to VET. OECD, Paris. 
  
 World Skills Sweden. (2014).  
 Yrkes-SM 
  2014 – en sammanfattning. 
  
 343 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2013:122 
  
 Utveckling av gymnasieskolans teknikprogram 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 5 december 2013 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska föreslå hur teknikprogrammet kan kom- pletteras med en eller flera industritekniska inriktningar med tyd- liga yrkesutgångar. Syftet är att skapa en attraktiv teknikutbildning för såväl elever som vill läsa vidare på högskola som för elever som vill gå vidare direkt till arbetslivet efter avslutad gymnasieskola. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 utarbeta förslag på t.ex. garanterad undervisningstid, omfattning av arbetsplatsförlagt lärande, ersättningsnivåer, krav för examen och omfattning av gymnasiegemensamma ämnen i det nya tek- nikprogrammet, 
  
 utarbeta förslag på nytt examensmål för teknikprogrammet, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 30 september 2014. 
  
 345 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:97 
  
 Uppdraget att utveckla teknikprogrammet 
  
 Teknisk kompetens är en förutsättning för industrin 
  
 De svenska teknikföretagen har sammanlagt nästan 300 000 anställ- da och teknikindustrin står för knappt hälften av den svenska varu- exporten. De svenska teknikföretagens förmåga att möta den glo- bala konkurrensen och den snabba tekniska utvecklingen bygger på god tillgång till teknisk kompetens. 
  
 Medan teknikprogrammet har vuxit i omfattning har det indu- stritekniska programmet minskat. Detta kan utgöra ett problem för teknikföretagens framtida kompetensförsörjning. Arbetsförmed- lingen konstaterar i sin rapport Arbetsmarknadsutsikterna våren 2012 (Ura 2012:3) att intresset för gymnasieskolans och högskolor- nas industriutbildningar är otillräckligt. Arbetsförmedlingen kon- staterar att det sannolikt behövs en ökning av utbildningsvolymerna för att undvika en framtida arbetskraftsbrist. 
  
 Det vikande intresset för industriteknisk utbildning är ingen ny företeelse. Redan i mitten på  
 1990-talet 
  utreddes det vikande intres- set för gymnasieskolans industriprogram (Ds 1996:53). I samband med gymnasiereformen 2011 gjordes vissa förändringar av det då- varande industriprogrammet för att anpassa innehållet till efterfrågan på arbetsmarknaden. Programmet fick ett nytt namn, nationella inriktningar infördes och den stora mängden av specialutformade program ersattes med nationellt kvalitetssäkrade utbildningsvägar. Intresset för det industritekniska programmet har dock fortsatt att svikta samtidigt som intresset för teknikprogrammet har ökat något under samma period. 
  
 Teknikprogrammet bör utvecklas genom att tydliga industritekniska yrkesutgångar införs 
  
 För att stimulera intresset och höja kvaliteten på industritekniska utbildningar har arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer inom den tekniska industrin samarbetat om gymnasiala yrkesutbildningar. Inom ramen för konceptet Teknikcollege har teknikprogrammet och industritekniska programmet succesivt knutits närmare varan- dra, bl.a. genom ett nära samarbete med lokala teknikföretag och inslag av arbetsplatsförlagt lärande på teknikprogrammet. Det finns 
  
 346 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 1 
  
 därför anledning att utveckla det alltmer populära teknikprogram- met så att det kompletteras med tydliga yrkesutgångar med indu- striteknisk inriktning för elever som önskar att efter gymnasie- skolan gå direkt ut i arbetslivet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera och föreslå hur en eller flera industritekniska inrikt- ningar med tydliga yrkesutgångar kan införas i teknikprogram- met, och vid behov lämna förslag till justeringar av befintliga in- riktningar på dagens  
 teknik-program, 
  
 utarbeta förslag om t.ex. garanterad undervisningstid, omfatt- ning av arbetsplatsförlagt lärande, ersättningsnivåer, krav för examen, och omfattning av gymnasiegemensamma ämnen i tek- nikprogrammet, 
  
 utarbeta förslag på nytt examensmål för teknikprogrammet, 
  
 undersöka om det finns inriktningar eller yrkesutgångar inom dagens industritekniska program som bättre hör hemma inom något annat yrkesprogram, och i så fall lämna sådana förslag, 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag, och 
  
 lämna förslag på övergångsbestämmelser så att elever som gått det första läsåret innan de nya reglerna föreslås träda i kraft kan påbörja de nya inriktningarna det andra läsåret. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 I de fall utredningens förslag innebär kostnader för stat eller kom- mun ska utredaren föreslå en finansiering. Eventuella administrativa kostnader för stat eller kommun ska särskilt redovisas. Utredaren ska också särskilt redogöra för konsekvenserna för mindre friståen- de skolor som erbjuder industritekniska programmet i dag, beakta att inskränkningar i den kommunala självstyrelsen i enlighet med 14 kap. 3 § regeringsformen inte bör gå utöver vad som är nödvän- digt med hänsyn till de ändamål som har föranlett dem samt i övrigt analysera och redogöra för förslagets konsekvenser utifrån vad som gäller enligt kommittéförordningen (1998:1474). 
  
 347 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2015:97 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska samråda med arbetsmarknadens parter och berörda myndigheter. Utredaren ska vidare hålla sig informerad om det ut- vecklingsarbete som pågår vid Statens skolverk när det gäller vidare- utbildning i form av ett fjärde tekniskt år i gymnasieskolan (T4). 
  
 Utredaren ska tillämpa ett jämställdhetsperspektiv i sina analyser. Uppdraget ska redovisas senast den 30 september 2014. 
  
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 348 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 2014:50 
  
 Tilläggsdirektiv till Utredningen omutveckling av gymnasieskolans teknikprogram (U 2014:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 mars 2014 
  
 Utvidgning av och förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 december 2013 att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. föreslå hur tydliga yrkesutgångar ska kunna införas på teknikprogrammet (dir. 2013:122). Utredaren får nu i uppdrag att även se över dimensionering, utbud och innehåll i den gymnasiala yrkesutbildningen. Syftet med översynen är att öka den gymnasiala yrkesutbildningens attraktionskraft, underlätta ungdomars övergång till arbetsmarknaden samt stärka gymnasieskolans bidrag till den nationella kompetensförsörjningen. Utredaren ska vidare se över hur branschernas och arbetsgivarnas inflytande och ansvar för den gym- nasiala lärlingsutbildningen kan utvecklas. 
  
 Utredaren ska 
  
 utreda och lämna förslag på hur dimensioneringen av den gym- nasiala yrkesutbildningen kan utvecklas för att förbättra match- ningen mellan å ena sidan arbetsmarknadens behov och å andra sidan utbildningsutbud och elevernas intresse, och 
  
 utreda intresse och förutsättningar för en försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning med ökat inflytande och ansvar för branscher och arbetsgivare, s.k. branschlärling och, om det finns intresse bland arbetsgivare och parter, lämna sådana förslag som krävs för en försöksverksamhet. 
  
 349 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 Uppdraget avseende teknikprogrammet ska fortfarande redovisas senast den 30 september 2014 och uppdragen som rör dimensioner- ing och försöksverksamhet med branschlärling ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 Uppdraget att utreda dimensionering av gymnasial yrkesutbildning 
  
 Kompetensbrist och ungdomsarbetslöshet behöver motverkas 
  
 Samtidigt som många ungdomar saknar arbete uttrycker flera bran- scher oro för den framtida kompetensförsörjningen. Utmaningarna när det gäller kompetensförsörjning återfinns inom flera stora yrkesområden, t.ex. vård och omsorg. Detta kan vara ett tecken på olika former av matchningsproblem: mellan arbetsgivare och arbets- sökande, mellan utbildningsutbud och efterfrågan på arbetsmark- naden eller mellan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden. 
  
 Gymnasieskolan står för en viktig del av den nationella kom- petensförsörjningen. Enligt Statistiska centralbyråns, arbetskrafts- undersökning har runt hälften av den svenska arbetskraften högst gymnasial utbildning. 
  
 För att möta efterfrågan på arbetsmarknaden är det viktigt att öka intresset för yrkesutbildning. Denna utmaning delar Sverige med många länder, och 2010 enades Europeiska unionens medlems- staters utbildningsministrar, de europeiska arbetsmarknadsparterna och Europeiska kommissionen om mål inför 2020 för samarbete för att bland annat stärka yrkesutbildningens attraktionskraft (råds- slutsatser, Wilson, 18 och 19 november 2010). Satsningarna på yrkesutbildning motiverades med att Europas ställning som värl- dens största exportör av industriprodukter kräver en yrkesutbild- ning i världsklass. För att nå målen inför 2020 har samarbetet om yrkesutbildning förstärkts och i oktober 2013 enades ministrarna i rådet för sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor, EPSCO, om en allians för lärlingsutbildning (14986/13). I överenskommelsen slogs det fast att yrkesfärdigheter och yrkeskompetens är precis lika viktigt som akademiska kunska- per och kompetens. Ett annat budskap i uttalandet från rådet var att använda lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagt lärande i syfte att 
  
 350 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 2 
  
 minska arbetslösheten bland unga, säkra tillgången på arbetskraft och underlätta övergången från skola till arbetsliv. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera hur dimensioneringen av gymnasial yrkesutbildning fungerar när det gäller att möta arbetsmarknadens behov och elevernas efterfrågan och analysera om det finns regionala skill- nader, 
  
 utreda och lämna förslag på hur dimensionering av och rekry- tering till gymnasiala yrkesutbildningar kan utvecklas, dels för att undvika att kompetensbrist uppstår, dels för att minska ris- ken för överutbildning inom yrkesområden med svag efterfrå- gan på arbetsmarknaden, 
  
 lämna förslag på hur regional samverkan om gymnasial yrkes- utbildning kan stimuleras i syfte att öka tillgång och kvalitet på utbildningar som efterfrågas på arbetsmarknaden och ta reda på vilken roll regionala kompetensplattformar kan spela i detta avseende, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Studie- och yrkesvägledning behöver utvecklas och den gymnasiala yrkesutbildningen förändras för att attrahera nya elevgrupper 
  
 Många ungdomar i grundskolan upplever sannolikt att arbetslivet ligger långt fram i tiden. Samtidigt innebär valet av gymnasiepro- gram ett första viktigt steg mot en framtida yrkeskarriär. En förut- sättning för att eleverna ska kunna göra väl underbyggda val är kunskap om behoven på arbetsmarknaden och tillgång till studie- och yrkesvägledning av hög kvalitet. Felaktiga studieval kan leda till förlängd studietid eller till studiemisslyckanden. Detta kan i sin tur leda till att etableringen på arbetsmarknaden försenas och försvåras och därmed till negativa konsekvenser för både individen och sam- hället. Utredningen Ungdomar utanför gymnasieskolan – ett för- tydligat ansvar för stat och kommun lyfter i sitt betänkande (SOU 2013:13) fram att av alla elever är det 23 procent som sju år efter på- börjad gymnasieutbildning saknar slutbetyg från gymnasieskolan. Detta får stora konsekvenser för både individen och samhället. 
  
 351 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 Studie- och yrkesvägledning behövs inför val av gymnasieutbild- ning, under utbildningen och för de ungdomar som avbryter ut- bildning på ett nationellt program. Studie- och yrkesvägledning behövs även inför att gymnasiestudierna avslutas och övergången till arbetsmarknaden inleds eller inför fortsatta studier. En väl fun- gerande studie- och yrkesvägledning kan bidra till både bättre studieresultat och en snabbare genomströmning i gymnasieskolan. 
  
 När ungdomar i grundskolan står inför valet av gymnasial ut- bildning har de att välja mellan högskoleförberedande program och yrkesprogram. Bland de elever som har valt ett högskoleförbere- dande program finns dock elever som efter gymnasieskolan vill eta- blera sig på arbetsmarknaden i stället för att fortsätta till högre stu- dier. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, (IFAU), har i en studie av ungdomars inträde på arbetsmarknaden under perioden 1985 till 2003 analyserat skillnaderna mellan elever från yrkesprogram och elever från högskoleförberedande program (rap- port 2007:18). Campbell konstaterar att inträdet på arbetsmarknaden går långsammare för elever som gått ett högskoleförberedande pro- gram utan att läsa vidare jämfört med elever från yrkesprogram. 
  
 Elever som direkt efter ett högskoleförberedande program vill börja arbeta riskerar således att vara sämre förberedda för arbets- livet än om de valt ett yrkesprogram. Det finns därför anledning att utveckla utbudet av gymnasial yrkesutbildning så att det utgör ett intressant studiealternativ även för denna elevgrupp. En möjlig ut- gångspunkt är t.ex. de förslag från de nationella programråden som Statens skolverk beskrivit i sin årliga redovisning avseende sam- verkan med råden (U2013/3744/GV). Förslagen handlar bl.a. om att öka möjligheterna för eleverna på yrkesprogrammen att få sär- skild behörighet till högre studier. 
  
 Det är viktigt att synliggöra och informera eleverna i grund- skolan om behoven på arbetsmarknaden och om vilka utbildningar som har tydliga yrkesutgångar. Det är även viktigt att underlätta för fler att i efterhand skaffa sig en grundläggande yrkesutbildning på gymnasial nivå. Betydelsen av detta bekräftas av Skolverkets rapport om arbetet i de nationella programråden (U2013/3744/GV). Av rapporten framgår bland annat att programråden uttrycker oro för att det är så få elever som söker ett yrkesprogram i förhållande till arbetsmarknadens behov. Skolverket konstaterar också att flera nationella programråd har framfört att alternativa utbildningsvägar 
  
 352 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 2 
  
 behöver utvecklas inom t.ex. kommunal vuxenutbildning, om anta- let yrkeselever i gymnasieskolan inte är tillräckligt för att svara mot behoven på arbetsmarknaden. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera och lämna förslag på hur utbudet av gymnasial yrkes- utbildning kan utvecklas för att utgöra ett intressant studiealter- nativ för elever som annars väljer ett högskoleförberedande pro- gram utan att fortsätta till högre utbildning, 
  
 undersöka om det inom vissa yrkesområden finns behov av att erbjuda elever större möjligheter att även läsa in särskild behö- righet till högre utbildning, och om så är fallet, lämna förslag på hur detta kan bli möjligt, 
  
 analysera om studie- och yrkesvägledning av god kvalitet erbjuds eleverna i grundskolan och gymnasieskolan i tillräcklig utsträck- ning, och, om det finns behov, lämna förslag på hur studie- och yrkesvägledningen kan utvecklas, 
  
 analysera om det med utgångspunkt i efterfrågan på arbets- marknaden, elevernas val, och huvudmännens förutsättningar att erbjuda ett allsidigt urval av utbildning finns anledning att göra mindre justeringar i det nationella utbudet av inriktningar och nationella program, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Körkortsutbildningen på bygg- och anläggningsprogrammet behöver analyseras 
  
 I samband med att gymnasieskolan reformerades 2011 infördes in- riktningen anläggningsfordon i bygg- och anläggningsprogrammet. Inom ramen för dagens utbildning kan eleverna få kunskaper mot- svarande körkortsbehörighet B (personbil). Byggbranschen har till Utbildningsdepartementet påpekat att det vid framförandet av vissa anläggningsfordon och vid transport av anläggningsfordon mellan olika arbetsplatser även behövs körkort med behörighet C (tung lastbil). En sådan utbildning är, så som regelverket i dag är utformat, svår att rymma inom ramen för dagens program. Förutsättningarna 
  
 353 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 för anläggningsmaskinförarna att få körkort med behörighet C be- höver klarläggas. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 klarlägga om gymnasieskolans utbildning av anläggningsmaskin- förare ska innefatta möjligheter för huvudmannen att erbjuda eleverna kunskaper motsvarande körkortsbehörighet C inom ramen för utbildningen och om så är fallet, lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Uppdraget att utveckla den gymnasiala lärlingsutbildningen 
  
 Sverige har en lång tradition av skolförlagd yrkesutbildning. Redan på  
 1920-talet 
  inrättades verkstadsskolor som erbjöd heltidsstudier utan anknytning till någon arbetsplats (rapport till ESS 2006:4). Ända sedan  
 1950-talets 
  stora utbyggnad av yrkesskolan har skol- förlagd utbildning kommit att bli normgivande för hur yrkesutbild- ning bör utformas, se t.ex. betänkandet Gymnasial lärlingsutbild- ning – med fokus på kvalitet (SOU 2011:72). 
  
 Ökat fokus på yrkesförberedelse 
  
 Ett viktigt inslag i gymnasiereformen 2011 var att öka yrkesutbild- ningens anknytning till arbetsmarknadens behov. 
  
 Tiden till fördjupning i yrkesämnen ökade, yrkesutgångarna konkretiserades och kravet på arbetsplatsförlagt lärande, APL, för- tydligades. Dessutom infördes gymnasial lärlingsutbildning som en alternativ väg till en yrkesexamen. En skillnad mellan yrkesutbild- ning som huvudsakligen är skolförlagd och gymnasial lärlingsut- bildning är omfattningen av APL. Lärlingar ska genomföra minst hälften av sin lärlingsutbildning på en arbetsplats medan det för övriga yrkeselever endast krävs 15 veckor APL. 
  
 I propositionen Högre krav och kvalitet i den nya gymnasie- skolan (prop. 2008/09:199) motiverade regeringen varför det arbets- platsförlagda lärandet behövde förstärkas. Ett skäl som angavs var att APL är avgörande för att yrkesutbildning ska få sådan kvalitet, djup och verklighetsförankring att eleverna blir anställningsbara. Det konstaterades att yrkesutbildning handlar om mer än yrkes- 
  
 354 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 2 
  
 kunskaper, nämligen om att förstå yrkeskulturen och att bli en del av yrkesgemenskapen på en arbetsplats för att utveckla en yrkes- identitet. Ytterligare argument för att lära sig yrket på en arbets- plats är att eleven får chans att ta del av de yrkeskunnigas tysta kunskap som inte förmedlas i tal och skrift utan genom handling. Det arbetsplatsförlagda lärandet ger även eleverna möjligheter att börja etablera ett eget nätverk med potentiella framtida arbets- givare. Sett ur arbetsgivarens perspektiv finns det också stora för- delar, framför allt när det arbetsplatsförlagda lärandet blir så om- fattande som vid lärlingsutbildning. Genom att ta emot lärlingar får arbetsgivaren chans att lära känna potentiella framtida medarbetare. Kostnaderna för rekrytering minskar, risken för felrekrytering be- gränsas och någon introduktionsperiod är knappast aktuell om lär- lingen stannar kvar på arbetsplatsen som anställd. Det finns således en koppling mellan APL och etableringen på arbetsmarknaden. 
  
 Större inflytande och ansvar för parter och arbetsgivare 
  
 I några viktiga avseenden skiljer sig svensk gymnasial lärlings- utbildning från de länder som länge har haft lärlingsutbildning som dominerande form för den grundläggande yrkesbildningen. I länder som Tyskland och Schweiz är det för det första arbetsgivaren som själv väljer ut vem som ska vara lärling. För det andra är lärlingen anställd och för det tredje tar arbetsmarknadens parter ett större ansvar för lärlingsutbildningens innehåll och kvalitet. I Sverige är det skolhuvudmannen som ansvarar för antagning, mottagande och urval när det gäller gymnasiala lärlingar, precis som för vanliga yrkeselever, och de anställda lärlingarna är ytterst få. 
  
 Huvudmäns och arbetsgivares roller och åtaganden vid lärlings- utbildning och annan gymnasial yrkesutbildning är en konsekvens av den långa traditionen av skolförlagd yrkesutbildning i Sverige. OECD granskade svensk yrkesutbildning 2008. Resultatet publice- rades i  
 OECD-rapporten 
  A Learning for Jobs Review of Sweden (2008). I rapporten beskrivs bland annat nackdelarna med den svenska traditionen med skolförlagd yrkesutbildning. Enligt OECD tenderar svenska arbetsgivare att se sig själva som utanförstående som betjänas av utbildningssektorn, inte som partner och med- ansvariga som skapar yrkesutbildning. OECD ansåg vidare att 
  
 355 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 Sveriges relativt omfattande separation mellan arbetslivet och den skolbaserade yrkesutbildningen ökar risken att utbildningen inte når upp till arbetsmarknadens krav. 
  
 Den nationella lärlingskommittén konstaterade i sitt slutbetänk- ande (SOU 2011:72) att branschernas erfarenheter, behov, traditio- ner och inställning till lärlingsutbildning varierar. Mot bakgrund av de skilda förutsättningarna för lärlingsutbildning ställde kommittén frågan om hur branscherna i större utsträckning kan involveras i att utveckla lärlingsutbildningens kvalitet. Inom Utbildningsdeparte- mentet har under våren 2013 ett utredningsarbete genomförts i syfte att identifiera utvecklingsområden när det gäller arbetsplats- förlagt lärande. Under utredningsarbetet har ett stort antal möten genomförts med yrkesnämnder, arbetsgivarorganisationer och fack- liga organisationer. Vid dessa samtal har det framkommit att det inom flera branscher finns intresse av att närmare analysera på vilket sätt branschen mer aktivt skulle kunna ta ansvar för lärlings- utbildningen. 
  
 Branschernas intresse för yrkesutbildningsfrågor kommer även till uttryck på andra sätt. För att underlätta ungas övergång från skola till arbetsliv och för att säkra arbetsgivarnas långsiktiga kom- petensförsörjning har parterna inom ett antal avtalsområden teck- nat s.k. yrkesintroduktionsavtal. De flesta av dessa avtal bygger på principen att personer som saknar relevant erfarenhet i yrket, under en del av arbetstiden får handledning eller utbildning eller båda delarna. Denna del av arbetstiden är inte lönegrundande. Yrkes- introduktionsavtalen innebär att det blir mer attraktivt för arbets- givare att anställa personer utan yrkeserfarenhet samtidigt som det arbetsplatsförlagda lärandet förstärks och ungas kompetens höjs. Dessa yrkesintroduktionsavtal har vissa gemensamma drag med lärlingsutbildning så som den är utformad i traditionella lärlings- länder, t.ex. Österrike, Schweiz och Tyskland. Exempelvis står arbetsgivaren för rekryteringen och parterna på arbetsmarknaden involveras när det gäller kvalitet och innehåll i utbildningsinslagen. 
  
 Det finns alltså anledning att analysera förutsättningarna för att vidareutveckla den svenska gymnasiala lärlingsutbildningen i en riktning där arbetsgivarna tar ett större ansvar för rekryteringen och utbildningen av lärlingar och där branscherna i större utsträck- ning involveras i innehåll, genomförande och kvalitetssäkring. 
  
 356 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 2 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera om det finns intresse och förutsättningar för en för- söksverksamhet med branschlärlingar, dvs. gymnasial lärlings- utbildning med större inflytande och ansvar för branscher och arbetsgivare. 
  
 Om så är fallet ska utredaren 
  
 utreda hur mottagande, urval och antagning ska gå till om det är arbetsgivaren som rekryterar lärlingen, 
  
 utreda hur bransch och arbetsgivare ska ersättas för sina kost- nader i samband med en försöksverksamhet samt utreda de eko- nomiska konsekvenserna för skolhuvudmännen för dessa elever, 
  
 utreda vem som ska stå som huvudman för utbildningen och vem som ska ha ansvaret för att elevernas rättigheter tillgodoses, och 
  
 utreda hur försöksverksamhetens kvalitet kan säkras, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Lärlingarnas ålder 
  
 Utredningen om lärlingsprovanställning ger i sitt betänkande Utbildningsanställning (SOU 2012:80) exempel på hur lärlings- utbildningen är utformad i olika länder. Skillnaderna mellan olika länder handlar t.ex. om vilket ansvar branscherna tar för innehåll, kvalitetssäkring och bedömning av lärlingarnas yrkeskompetens. Lärlingsutbildningarna varierar även i längd, både inom och mellan länder. Det finns också en variation i lärlingarnas ålder. I Neder- länderna är lärlingarna i allmänhet äldre än de elever som följer en skolförlagd yrkesutbildning, 40 procent av lärlingarna är över 25 år. I Skottland tecknades under 2011 drygt 26 000 lärlingskontrakt och där är lärlingsutbildningen öppen för alla från 16 år och uppåt. I Danmark finns inte heller någon övre åldersgräns för lärlings- utbildning. I Sverige finns dock en övre åldersgräns för gymnasial lärlingsutbildning. Enligt 15 kap. 5 § skollagen (2010:800) ska gym- nasieskolan vara öppen endast för ungdomar som påbörjar sin gym- nasieutbildning senast det första kalenderhalvår de fyller 20 år. 
  
 357 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 Om svenska branscher i framtiden ska ha ett intresse för att ta ett större ansvar för att lärlingsutbildning kommer till stånd, är en rimlig utgångspunkt att engagemanget handlar om arbetsgivarnas långsiktiga kompetensförsörjning. Med denna utgångspunkt finns det skäl att överväga om gränsen vid 20 år är meningsfull. 
  
 I ett system som medger en större spridning i ålder skulle det kunna finnas personer som efter en period i arbetslivet väljer att återvända till studier för att genom en grundläggande yrkesutbild- ning få en bättre plattform för sitt arbetsliv. Sådana personer kan ha viktiga erfarenheter att dela med sig av till dem som ännu inte hunnit skaffa så mycket erfarenhet från arbetslivet. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 ta ställning till om dagens  
 20-årsgräns 
  för att få börja i gymnasie- skolan är ändamålsenlig vad gäller branschlärlingar, vilka konse- kvenser en försöksverksamhet utan  
 20-årsgräns 
  får för den kom- munala vuxenutbildningen och om det finns anledning att även låta försöksverksamheten omfatta kommunal vuxenutbildning. 
  
 Bättre jämställdhet och integration bör eftersträvas 
  
 Den starka könsuppdelningen som råder inom vissa delar av arbets- marknaden avspeglas även i ungdomars val av utbildning. Under perioden 2008 till 2011 genomfördes en försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning. Statens skolverk beskriver i rapporten Gymnasial lärlingsutbildning de tre första åren  
 2008–2011 
  (rapport 373, 2012) hur fem av yrkesprogrammen starkt domineras av män och sex av programmen domineras av kvinnor. Inom utbildning- arna för bygg, el, energi, fordon och industri var 90 procent av ele- verna män. Inom barn och fritid, handel och administration, hant- verk, livsmedel, naturbruk och omvårdnad var andelen mellan 65 och 90 procent kvinnor beroende av program. Andelen unga kvin- nor på de manligt dominerade programmen var något mindre än andelen unga män på de kvinnodominerade programmen. Skolver- ket konstaterar i sin analys av försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning att den starka könsuppdelningen kvarstår. Inom de manligt dominerade programmen hade fyra av fem utbildningar en ännu skevare könsfördelning än de vanliga yrkesprogrammen. Endast byggutbildning, som är den största inom lärlingsverksam- 
  
 358 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 2 
  
 heten hade en något jämnare könsfördelning jämfört med skolför- lagd yrkesutbildning. 
  
 Skolverket konstaterar i samma rapport att drygt 16 procent av eleverna i gymnasieskolan  
 2008–2011 
  hade utländsk bakgrund. Ele- ver med utländsk bakgrund studerar i mindre utsträckning på yrkesutbildningar jämfört med elever med svensk bakgrund. An- delen elever med utländsk bakgrund i lärlingsförsöket var ungefär densamma som för yrkeselever som helhet. Omkring 11 till 12 pro- cent av eleverna hade utländsk bakgrund i båda fallen. 
  
 Det finns således utmaningar både för yrkesutbildning i allmän- het och specifikt för lärlingsutbildning både när det gäller köns- traditionella utbildningsval och intresset för yrkesutbildning bland elever med utländsk bakgrund. En eventuell försöksverksamhet med branschlärling bör särskilt beakta hur dessa utmaningar kan hanteras. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera och lämna förslag på hur den eventuella försöksverk- samheten kan utformas för att i större utsträckning intressera elever med utländsk bakgrund och för att motverka en stark könsuppdelning. 
  
 Behov av nya former för styrning, planering, bedömning och betygssättning 
  
 Systemet för styrning av innehållet av den skolförlagda yrkes- utbildningen sker genom examensmål och ämnesplaner. Dessa är i första hand utformade med tanke på att de ska tolkas och användas av pedagogiskt utbildad personal. Mot bakgrund av den svenska traditionen med skolförlagd yrkesutbildning tillämpas styrdoku- menten huvudsakligen i en skolmiljö där förutsättningarna för lärande är anpassade utifrån pedagogiska och didaktiska övervägan- den. När lärandet sker på en arbetsplats ser förutsättningarna an- norlunda ut. Elevens handledare kan i vissa fall ha genomgått en handledarutbildning men saknar troligen en pedagogisk utbildning. Verksamheten på arbetsplatsen styrs och planeras med utgångs- punkt i produktion, inte med utgångspunkt i lärande. En konse- kvens av de olika förutsättningarna är att verktygen för styrning, 
  
 359 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2015:97 
  
 planering, uppföljning av lärandet på arbetsplatsen sannolikt måste utformas på ett annat sätt. 
  
 I flera länder förekommer att elevernas utveckling av yrkeskun- skaper följs upp av partsammansatta organ. Det kan t.ex. ske genom ett yrkesprov som görs under eller efter avslutad yrkesutbildning. I Sverige ska alla elever göra ett gymnasiearbete. På yrkesprogram- men ska gymnasiearbetet visa att eleven är förberedd för det yrkes- område som gäller för den valda yrkesutgången. Gymnasiearbetet ska pröva elevens förmåga att utföra vanligt förekommande arbets- uppgifter inom yrkesområdet. Bedömningen och dokumentationen av elevens yrkesfärdigheter kan vara ett område som kan utvecklas genom en ökad inblandning av branscherna. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 analysera och lämna förslag på hur styrning av innehåll samt stöd för planering av utbildningen kan utvecklas och anpassas efter de förutsättningar för lärande som finns på en arbetsplats, och 
  
 överväga om gymnasiearbetet inom försöksverksamheten kan utvecklas till ett yrkesprov som med stöd av branschen prövar elevens yrkeskompetens och i så fall lämna förslag på hur resul- tatet av yrkesprovet kan dokumenteras i syfte att underlätta ele- vernas etablering på arbetsmarknaden, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska under arbetet ta del av internationella erfarenheter, samråda med berörda myndigheter, arbetsmarknadens parter och intresseorganisationer i näringslivet. I de fall utredningens förslag innebär ökade kostnader för stat eller kommun ska utredaren före- slå en finansiering. Utredaren ska redovisa vad förslagen får för eventuella konsekvenser för studiemedelssystemet. 
  
 Uppdraget som rör teknikprogrammet ska fortfarande redovisas senast den 30 september 2014 och uppdragen om dimensionering och försöksverksamhet med branschlärling ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 360 
  
 Bilaga 3 
  
 Kommittédirektiv 2014:95 
  
 Tilläggsdirektiv till Yrkesprogramsutredningen (U 2014:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 juni 2014 
  
 Förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 december 2013 kommittédirektiv om utveckling av gymnasieskolans teknikprogram (dir. 2013:122). En- ligt direktiven ska utredaren bl.a. föreslå hur tydliga yrkesutgångar kan införas i teknikprogrammet. Uppdraget ska redovisas senast den 30 september 2014. 
  
 Genom tilläggsdirektiv har utredaren fått i uppdrag att även se över dimensionering, utbud och innehåll i den gymnasiala yrkes- utbildningen (dir. 2014:50). Utredaren ska också se över hur bran- schernas och arbetsgivarnas inflytande och ansvar för den gymna- siala lärlingsutbildningen kan utvecklas. Uppdraget enligt tilläggs- direktiven ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 Utredarens uppdrag enligt de ursprungliga direktiven och tilläggs- direktiven har flera gemensamma beröringspunkter. För att utredaren ska kunna göra en samlad bedömning när det gäller teknikprogram- met och de nationella yrkesprogrammen generellt bör uppdragen utföras parallellt. 
  
 Utredningstiden för det ursprungliga uppdraget förlängs därför. Uppdraget ska i stället, i likhet med uppdraget i tilläggsdirektiven, redovisas senast den 31 mars 2015. 
  
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 361 
  
 Bilaga 4 
  
 Kommittédirektiv 2015:15 
  
 Tilläggsdirektiv till Yrkesprogramsutredningen (U 2014:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 12 februari 2015 
  
 Ändring av och förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 december 2013 att ge en särskild utre- dare i uppdrag att bl.a. föreslå hur tydliga yrkesutgångar kan införas på gymnasieskolans teknikprogram (dir. 2013:122). Genom tilläggs- direktiv har utredaren fått i uppdrag att även se över dimensioner- ing, utbud och innehåll i den gymnasiala yrkesutbildningen och uppdraget ska redovisas senast den 31 mars 2015 (dir. 2014:50 och dir. 2014:95). Samtliga direktiv ersätts nu av dessa nya direktiv. Syf- tet med det nya samlade uppdraget är att stärka den gymnasiala yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft, underlätta ungdo- mars övergång från skola till arbetsliv och förstärka den nationella kompetensförsörjningen. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 verka för att samverkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv, i form av s.k. yrkescollege eller liknande samverkans- modeller, kan växa fram inom branscher där sådan samverkan behövs, 
  
 analysera förutsättningarna för att förstärka rollen för de natio- nella råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan och föreslå hur den lokala samverkan mellan skola och arbetsliv kan stärkas, 
  
 undersöka om det finns intresse och förutsättningar för en för- söksverksamhet i gymnasieskolan med s.k. branschlärlingar, dvs. 
  
 363 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 en lärlingsutbildning i gymnasieskolan med större ansvar för branscher och arbetsgivare, 
  
 utreda och föreslå hur matchningen mellan ungdomars val av gymnasial yrkesutbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden kan förbättras, 
  
 föreslå de justeringar av det nationella utbudet av inriktningar inom gymnasiala yrkesutbildningar som bedöms vara mest ange- lägna, och 
  
 föreslå hur en försöksverksamhet kan inrättas där teknikprogram- met i gymnasieskolan kompletteras med en eller flera industri- tekniska inriktningar, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Utredaren ska redovisa de justeringar av det nationella utbudet av inriktningar som bedöms vara mest angelägna och uppdraget om försöksverksamhet som rör teknikprogrammet senast den 31 mars 2015. Utredaren ska redovisa uppdraget i övrigt senast den 30 sep- tember 2015. 
  
 Uppdraget att främja samverkan 
  
 mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv 
  
 Ungdomar utan gymnasial utbildning möter stora svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Bland unga kvinnor och män som inte avslutat en gymnasieutbildning är arbetslösheten ungefär dub- belt så hög jämfört med dem som har avslutat sin gymnasieutbild- ning. Gymnasial utbildning har i det närmaste blivit en förutsätt- ning för att få arbete. Samtidigt som många ungdomar saknar arbete uttrycker flera branscher oro för den framtida kompetens- försörjningen. 
  
 EU:s institut för yrkesutbildning konstaterar i rapporten Labour market outcomes of vocational education in Europe – Evidence from the European Union labour force survey (Centre européen pour le développement de la formation professionnelle [Cedefop], 2013, Research paper no 32) att yrkesutbildning, jämfört med all- män gymnasial utbildning, tycks bidra till en snabbare övergång till arbetslivet och till att yrkeselevers första jobb i större utsträckning 
  
 364 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 är ett permanent jobb som dessutom matchar individens utbild- ning. Cedefop anger dock att effekten av en yrkesutbildning varie- rar stort mellan olika länder och att försprånget in på arbetsmark- naden framför allt gäller yrkeselever i länder där det finns en nära koppling mellan skola och arbetsliv. 
  
 Sveriges yrkesutbildning granskades av OECD 2007. Resultatet publicerades i rapporten Learning for Jobs, OECD Reviews of Vocational Education and Training, Sweden (2008). I rapporten konstateras att samarbetet mellan skola och arbetsliv är för svagt, vilket kan leda till att yrkesutbildningen inte svarar mot kraven på arbetsmarknaden. OECD rekommenderar bl.a. att samarbetet mellan utbildning och arbetsliv ska stärkas. 
  
 Det finns i Sverige flera exempel där branscher och enskilda företag är nära involverade i utvecklingen av de gymnasiala yrkes- utbildningarnas kvalitet och innehåll för att säkra kompetens- försörjningen inom branschen eller företaget. I vissa fall sker detta genom att det startas fristående skolor där utbildningen utformas i enlighet med branschens kvalitetskriterier. Det kan också vara fråga om att stora industriföretag startar fristående gymnasieskolor som kan erbjuda goda möjligheter till arbetsplatsförlagt lärande och sommarjobb. Vidare förekommer det att branscher certifierar ut- bildningar som uppfyller deras kvalitetskriterier. 
  
 Inom tekniksektorn och vård- och omsorgssektorn har Johnson och utbildningsanordnare utvecklat en väl fungerande sam- verkan för att bl.a. stärka yrkesutbildningars kvalitet och attrak- tionskraft. Genom olika modeller av s.k. yrkescollege samverkar skola och arbetsliv inom dessa sektorer på nationell, regional och lokal nivå. Det som utmärker denna typ av samverkan är att den genomförs systematiskt och långsiktigt och är grundad i överens- kommelser mellan parterna på arbetsmarknaden inom de angivna sektorerna. Genom att samarbeta med lokala arbetsgivare får skol- huvudmännen aktuell kunskap om behoven på arbetsmarknaden. På så sätt kan matchningen mellan utbildningsutbud och efterfrå- gan på arbetsmarknaden förbättras. Då branscherna certifierar verksamheten tar de också ansvar för att utbildningarna håller hög kvalitet och svarar mot de krav som ställs för anställningsbarhet. På detta sätt kan utbildningarna anpassas till arbetsgivarnas framtida behov av yrkeskompetens. För eleverna innebär samverkansmodel- len att sambanden mellan gymnasieskolans kunskapsmål och om- 
  
 365 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 världens krav på kompetens tydliggörs. Genom att elever under ut- bildningen har nära kontakt med arbetsgivarna får eleverna också möjlighet att börja bygga egna nätverk med potentiella framtida arbetsgivare. För arbetsgivaren innebär kontakten med elever att framtida rekrytering kan underlättas. 
  
 Utredaren ska 
  
 verka för att samverkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv, i form av s.k. yrkescollege eller liknande samverkans- modeller, kan växa fram inom branscher där sådan samverkan behövs, 
  
 kartlägga vilka branscher som kan ha ett intresse av att utveckla sådana samverkansmodeller för gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv, 
  
 undersöka vilka förutsättningar som behöver finnas för att sam- verkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv i form av sådana samverkansmodeller ska komma till stånd och kartlägga eventuella hinder för en sådan utveckling, 
  
 i samverkan med intresserade branscher lägga grunden för att så- dana samverkansmodeller ska kunna etableras inom dessa bran- scher när det gäller gymnasial yrkesutbildning, 
  
 föreslå åtgärder för att underlätta en fortsatt utveckling av sådana samverkansmodeller när det gäller gymnasial yrkesutbildning inom flera branscher även efter det att utredaren har avslutat sitt uppdrag, 
  
 i samverkan med intresserade branscher undersöka hur yrkes- college kan bidra till att förstärka matchningen mellan å ena sidan branschernas kompetenskrav och å andra sidan yrkes- utbildningens utbud och innehåll, och 
  
 ta ställning till om certifieringar av gymnasieutbildningar på något sätt kan komma i konflikt med myndighetsutövning inom utbildningsområdet och vid behov föreslå åtgärder för att lösa sådana konflikter. 
  
 366 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 Uppdraget att stärka samverkan i de nationella och lokala programråden i gymnasieskolan 
  
 Verksamheten i de nationella programråden behöver utvecklas 
  
 Att få till stånd en stärkt samverkan på nationell nivå mellan Ellis tens skolverk och avnämarna, t.ex. branschföreträdare, när det gäller övergripande och strategiska frågor om den gymnasiala yrkesutbildningen var ett viktigt inslag i reformen av gymnasie- skolan 2011. Därför fick Skolverket i uppdrag att inleda arbetet med att inrätta nationella råd för gymnasieskolans yrkesprogram (U2009/5399/G). Råden ska kunna bidra till att utbildningssyste- met blir mer flexibelt och anpassat till avnämarnas behov. Upp- draget innebär också att Skolverket ska beakta initiativ från skolans huvudmän rörande yrkesutbildningens innehåll. På så sätt kan överensstämmelsen mellan yrkesutbildningens innehåll och efter- frågan på arbetsmarknaden förbättras. Skolverket inrättade i maj 2010 nationella programråd för gymnasieskolans tolv yrkesprogram med företrädare för branscher, arbetsgivar- och arbetstagarorga- nisationer samt myndigheter. 
  
 De nationella programråden har bl.a. involverats i frågor som rör utveckling av det arbetsplatsförlagda lärandet, handledarutbild- ning, information om utbildningsvägar och studie- och yrkesväg- ledning samt uppföljning av ungas etablering på arbetsmarknaden. Erfarenheterna från samverkan genom de nationella råden rappor- teras årligen till Regeringskansliet. Skolverket har låtit utvärdera rå- dens arbete. Utvärderingen visar att såväl Skolverket som rådens ledamöter i huvudsak är positiva till det gemensamma arbetet i råden. Ledamöterna har samtidigt i andra sammanhang uttryckt önskemål om att få ett större inflytande över Skolverkets arbete som rör yrkesutbildning och ett större utrymme att diskutera strategiska yrkesutbildningsfrågor i ett brett perspektiv. Skolverket anger med utvärderingen som underlag bl.a. att rådens funktion, ledamöternas inflytande över dagordningen och rådens tillgång till relevant beslutsunderlag behöver utvecklas. Programråden bör ha en viktig roll i fråga om yrkesutbildningens kontinuerliga utveck- ling och bör bidra till att den nationella kompetensförsörjningen säkras. 
  
 367 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 Utredaren ska 
  
 analysera förutsättningarna för att förstärka den roll som de nationella råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan har när det gäller att utveckla den gymnasiala yrkesutbildningens kvali- tet och attraktionskraft och vid behov föreslå konkreta åtgärder för hur rollen kan utvecklas. 
  
 Hur kan samverkan i de lokala programråden förstärkas? 
  
 En organiserad och nära samverkan mellan huvudmän och avnämare är av avgörande betydelse för att utveckla yrkesutbildningens kvalitet. 
  
 I gymnasieförordningen (2010:2039) föreskrivs att det för yrkesprogrammen i gymnasieskolan ska finnas ett eller flera lokala programråd för samverkan mellan skola och arbetsliv (1 kap. 8 §). Hur detta lokala samråd närmare ska gå till och vilka frågor som samrådet ska avse är inte reglerat. Skolverket rapporterar att frågan om lokal och regional samverkan återkommande uppmärksammas i de nationella programråden. Dessa råd anser att lokala samråd har en nyckelroll när det gäller att utveckla kvaliteten i det arbets- platsförlagda lärandet och att ordna platser för sådant lärande, men också i frågor som rör regional kompetensförsörjning och utbild- ningsutbud m.m. De nationella programråden anser vidare att många lokala programråd fungerar otillfredsställande och att de i vissa fall inte existerar över huvud taget. Skolhuvudmännen behö- ver därför tydligare riktlinjer och stöd för utvecklingen av lokal samverkan. 
  
 Utredaren ska 
  
 ta ställning till om samverkan mellan skola och arbetsliv i de lokala råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan behöver regleras ytterligare och i så fall lämna nödvändiga författnings- förslag, och 
  
 föreslå annat stöd som kan behövas för att stärka sådan sam- verkan. 
  
 368 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 Uppdraget att se över hur branschernas inflytande och ansvar för den gymnasiala lärlingsutbildningen kan utvecklas genom s.k. branschlärlingar 
  
 Försöksverksamhet med branschlärlingar 
  
 Innan gymnasial lärlingsutbildning infördes permanent 2011 genom- fördes en försöksverksamhet som inleddes 2008. För att följa för- söksverksamheten inrättades en särskild kommitté, Nationella Lärlingskommittén, med representanter för arbetslivets parter och branscherna. Av kommitténs slutbetänkande Gymnasial lärlings- utbildning – med fokus på kvalitet! – Hur stärker vi kvaliteten i gymnasial lärlingsutbildning? (SOU 2011:72) framgår att olika bran- schers erfarenheter, behov, traditioner och inställning till lärlings- utbildning varierar. Mot bakgrund av de skilda förutsättningarna för lärlingsutbildning ansåg kommittén att det bör undersökas hur bran- scherna på ett mera aktivt sätt kan medverka till en ökad kvalitet i lärlingsutbildningen. 
  
 Det finns alltså anledning att analysera förutsättningarna för att vidareutveckla den svenska gymnasiala lärlingsutbildningen i en riktning där arbetsgivarna tar ett större ansvar för rekryteringen och utbildningen av lärlingar och där branscherna i större utsträck- ning involveras i utbildningsinnehåll, genomförande och kvalitets- säkring. Lämpligen bör detta prövas inom ramen för en försöks- verksamhet. En sådan verksamhet kan exempelvis rymmas inom samverkansformen yrkescollege. 
  
 Utredaren ska 
  
 undersöka om det finns intresse och förutsättningar för en för- söksverksamhet med s.k. branschlärlingar, dvs. en lärlingsutbild- ning i gymnasieskolan med större inflytande och ansvar för branscher och arbetsgivare. 
  
 Om det finns intresse och förutsättningar för en försöksverksam- het ska utredaren 
  
 utreda och föreslå hur mottagande, urval och antagning ska genomföras om det är arbetsgivaren som rekryterar lärlingen, 
  
 med beaktande av EU:s statsstödsregler utreda och föreslå hur verksamma inom branschen ska ersättas för sina kostnader i sam- 
  
 369 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 band med försöksverksamheten och redovisa de ekonomiska konsekvenserna för skolhuvudmännen när det gäller de berörda eleverna, 
  
 utreda och föreslå vem som ska vara huvudman för utbildningen och vem som ska ha ansvaret för att elevernas rättigheter till- godoses, 
  
 redovisa hur verksamhetens kvalitet och uppföljning kan säker- ställas, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Är gymnasieskolans  
 20-årsgräns 
  relevant när det gäller branschlärlingar? 
  
 Utredningen om lärlingsprovanställningar redovisade i sitt betänk- ande Utbildningsanställning (SOU 2012:80) exempel på hur lär- lingsutbildningen är utformad i olika länder. Lärlingsutbildningarna varierar bl.a. när det gäller lärlingarnas ålder. I t.ex. Nederländerna, Skottland och Danmark kan lärlingarna vara äldre än i Sverige. En- ligt skollagen (2010:800) ska gymnasieskolan vara öppen endast för ungdomar som påbörjar sin gymnasieutbildning senast det första kalenderhalvåret det år de fyller 20 år (15 kap. 5 §). Det innebär att det finns en åldersgräns för lärlingsutbildningen i den svenska gym- nasieskolan. 
  
 Om svenska branscher i framtiden ska vilja ta ett större ansvar för att lärlingsutbildning kommer till stånd, är det en rimlig ut- gångspunkt att engagemanget handlar om arbetsgivarnas långsik- tiga kompetensförsörjning. I det sammanhanget kan arbetsgivare också vara intresserade av att erbjuda platser för ungdomar som är äldre än 20 år. 
  
 Utredaren ska, om utredaren lämnar förslag om en försöksverk- samhet med branschlärlingar, 
  
 ta ställning till och redovisa om dagens  
 20-årsgräns 
  för att få börja i gymnasieskolan är ändamålsenlig när det gäller bransch- lärlingar, 
  
 redovisa vilka konsekvenser en försöksverksamhet utan  
 20-års- 
  gräns får för den kommunala vuxenutbildningen, 
  
 370 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 överväga om det finns anledning att låta försöksverksamheten omfatta även kommunal vuxenutbildning, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Hur kan jämställdhet och integration förbättras i försöksverksamheten? 
  
 Den starka könsuppdelningen som råder på vissa delar av arbets- marknaden avspeglas även i ungdomars val av utbildning. Under tiden 1 juli  
 2008–30 
  juni 2011 kunde elever påbörja utbildning in- om ramen för en försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbild- ning. Skolverket beskriver i rapporten Gymnasial lärlingsutbildning de tre första åren  
 2008–2011, 
  Deltagande, elevernas erfarenheter och studieresultat (rapport 373, 2012) hur fem yrkesprogram starkt domineras av män och sex yrkesprogram av kvinnor. Inom försöks- verksamheten var könsfördelningen enligt Skolverket dessutom skevare än inom en i huvudsak skolförlagd utbildning. 
  
 Skolverket konstaterar i samma rapport att drygt 16 procent av eleverna i gymnasieskolan  
 2008–2011 
  hade utländsk bakgrund och att elever med utländsk bakgrund i mindre utsträckning än dem med svensk bakgrund studerade på yrkesutbildningar. Av rappor- ten framgår att andelen elever med utländsk bakgrund i lärlings- försöket var ungefär densamma som för yrkeselever som helhet. Omkring  
 11–12 
  procent av eleverna hade utländsk bakgrund i båda grupperna. 
  
 Det finns således utmaningar både för yrkesutbildningen i all- mänhet och specifikt för lärlingsutbildningen när det gäller köns- traditionella utbildningsval och intresset för yrkesutbildning bland elever med utländsk bakgrund. Man bör vid utformandet av en eventuell försöksverksamhet med branschlärlingar särskilt beakta hur dessa utmaningar kan hanteras i försöksverksamheten. 
  
 Utredaren ska, om utredaren lämnar förslag om en försöksverk- samhet med branschlärlingar, 
  
 analysera och föreslå hur försöksverksamheten kan utformas för att i större utsträckning intressera elever med utländsk bak- grund och för att elever ska uppmuntras till mindre könsstereo- typa utbildningsval. 
  
 371 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 Hur bör styrning, planering, bedömning och betygssättning ske i en försöksverksamhet med branschlärling? 
  
 Den gymnasiala yrkesutbildningens innehåll styrs av examensmål och ämnesplaner. Dessa är i första hand utformade med tanke på att de ska tolkas och användas av pedagogiskt utbildad personal. Mot bakgrund av den svenska traditionen med skolförlagd yrkes- utbildning tillämpas styrdokumenten huvudsakligen i en skolmiljö där förutsättningarna för lärande är anpassade utifrån pedagogiska och didaktiska överväganden. När lärandet sker på en arbetsplats ser förutsättningarna annorlunda ut. Elevens handledare kan i vissa fall ha genomgått en handledarutbildning men saknar troligen en pedagogisk utbildning. Verksamheten på arbetsplatsen styrs och planeras med utgångspunkt i produktion, inte lärande. En konse- kvens av de olika förutsättningarna är att verktygen för styrning, planering och uppföljning av lärandet på arbetsplatsen sannolikt måste utformas på ett annat sätt än för den i huvudsak skolförlagda utbildningen. 
  
 I flera länder följs elevernas utveckling av yrkeskunskaper upp av partssammansatta organ. Det kan t.ex. ske genom ett yrkesprov som görs under eller efter avslutad yrkesutbildning. I de nationella programmen i den svenska gymnasieskolan ingår det att alla elever gör ett gymnasiearbete. På yrkesprogrammen ska gymnasiearbetet visa att eleven är förberedd för det yrkesområde som gäller för den valda yrkesutgången. Gymnasiearbetet ska pröva elevens förmåga att utföra vanligt förekommande arbetsuppgifter inom yrkesområ- det. Bedömningen och dokumentationen av elevens yrkesfärdig- heter är ett område som skulle kunna utvecklas genom ett ökat samarbete med branscherna. 
  
 Utredaren ska, om utredaren lämnar förslag om en försöksverk- samhet med branschlärlingar, 
  
 analysera och föreslå hur styrning av utbildningens innehåll samt stöd för planering av utbildningen kan utvecklas och an- passas efter de förutsättningar för lärande som finns på en arbetsplats, 
  
 ta ställning till om gymnasiearbetet inom försöksverksamheten kan utvecklas till ett yrkesprov som med stöd av branschen prö- var elevens yrkeskompetens, och i så fall lämna sådana förslag 
  
 372 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 och även föreslå hur resultatet av yrkesprovet kan dokumenteras i syfte att underlätta elevernas etablering på arbetsmarknaden, och 
  
  lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Uppdraget att förbättra matchningen mellan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden 
  
 Hur kan kompetensbrist och ungdomsarbetslöshet motverkas? 
  
 Samtidigt som många ungdomar saknar arbete uttrycker flera bran- scher oro för den framtida kompetensförsörjningen. Utmaningarna när det gäller kompetensförsörjning återfinns inom flera stora yrkesområden, t.ex. inom vård- och omsorgssektorn. Detta kan vara ett tecken på olika former av matchningsproblem: mellan arbetsgivare och arbetssökande, mellan utbildningsutbud och efter- frågan på arbetsmarknaden eller mellan ungdomars val av utbild- ning och efterfrågan på arbetsmarknaden. 
  
 Gymnasieskolan står för en viktig del av den nationella kompe- tensförsörjningen och det är därför allvarligt att intresset för gym- nasial yrkesutbildning har minskat. Av Skolverkets samlade redo- visning och analys inom yrkesutbildningsområdet (U2014/6114/GV) framgår att andelen av alla nya elever i gymnasieskolan som väljer ett yrkesprogram har minskat, från 35 procent 2007 till 27 procent 2013. För att möta efterfrågan på arbetsmarknaden är det viktigt att öka intresset för yrkesutbildning. 
  
 Utredaren ska 
  
 analysera hur dimensioneringen av gymnasial yrkesutbildning fungerar när det gäller att möta arbetsmarknadens behov och elevernas efterfrågan samt kartlägga om det finns regionala skill- nader, 
  
 utreda och föreslå hur matchningen mellan ungdomars val av gymnasial yrkesutbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden kan förbättras, 
  
 utreda och föreslå hur rekryteringen till gymnasiala yrkesutbild- ningar kan förbättras, dels för att undvika att kompetensbrist 
  
 373 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 uppstår, dels för att minska risken för överutbildning inom yrkesområden med svag efterfrågan på arbetsmarknaden, 
  
 med utgångspunkt i efterfrågan på arbetsmarknaden, elevernas val och huvudmännens förutsättningar att erbjuda ett allsidigt utbud av utbildningar, föreslå de justeringar av det nationella utbudet av inriktningar inom gymnasiala yrkesutbildningar som bedöms vara mest angelägna, 
  
 föreslå hur regional samverkan om gymnasial yrkesutbildning kan stimuleras i syfte att öka tillgången och kvaliteten på sådan utbildning som efterfrågas på arbetsmarknaden och redovisa vilken roll regionala kompetensplattformar kan spela i detta avseende, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Hur kan studie- och yrkesvägledningen utvecklas så att elever ges bättre möjligheter att göra väl underbyggda val av gymnasial utbildning? 
  
 Många ungdomar i grundskolan upplever sannolikt att arbetslivet ligger långt fram i tiden. Samtidigt innebär valet av gymnasiepro- gram ett första viktigt steg mot en framtida yrkeskarriär som an- ställd eller företagare. En förutsättning för att eleverna ska kunna göra väl underbyggda val är att det finns kunskap om behoven på arbetsmarknaden och tillgång till studie- och yrkesvägledning av hög kvalitet. Felaktiga studieval kan leda till förlängd studietid eller till studiemisslyckanden. Detta kan i sin tur leda till att etabler- ingen på arbetsmarknaden försenas och försvåras vilket är negativt för både individen och samhället. 
  
 När ungdomar i grundskolan står inför valet av gymnasial ut- bildning har de att välja mellan högskoleförberedande program och yrkesprogram. Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspoli- tisk utvärdering (IFAU) har i studien Ungdomars och invandrares inträde på arbetsmarknaden  
 1985–2003 
  (rapport 2007:18) analyse- rat skillnaderna mellan elever från yrkesprogram och elever från högskoleförberedande program när det gäller etablering på arbets- marknaden. Av studien framgår att inträdet på arbetsmarknaden går långsammare för de som har gått ett högskoleförberedande pro- 
  
 374 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 4 
  
 gram utan att fortsätta till högskolan jämfört med de som har gått ett yrkesprogram. 
  
 Elever som vill börja arbeta direkt efter ett högskoleförbered- ande program riskerar således att vara sämre förberedda för arbets- livet än om de valt ett yrkesprogram. Därför är det viktigt att infor- mera eleverna i grundskolan om behoven på arbetsmarknaden och om vilka utbildningar som har tydliga yrkesutgångar. 
  
 Utredaren ska 
  
 analysera om studie- och yrkesvägledning av god kvalitet i till- räcklig utsträckning erbjuds eleverna i grundskolan och gym- nasieskolan och vid behov föreslå hur studie- och yrkesvägled- ningen kan utvecklas, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Uppdraget att komplettera teknikprogrammet med tydliga yrkesutgångar genom en försöksverksamhet 
  
 De svenska teknikföretagens förmåga att möta den globala konkur- rensen och den snabba tekniska utvecklingen bygger på god till- gång till teknisk kompetens. Medan teknikprogrammet i gymnasie- skolan har vuxit i omfattning har det industritekniska programmet i samma skolform minskat. Detta kan utgöra ett problem för tek- nikföretagens framtida kompetensförsörjning. För att stimulera intresset för och höja kvaliteten på industritekniska utbildningar har arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer inom den tekniska industrin samarbetat om gymnasiala yrkesutbildningar och succes- sivt knutit teknikprogrammet och det industritekniska program- met närmare varandra. Det finns därför anledning att utveckla det allt populärare teknikprogrammet så att det kompletteras med tyd- liga yrkesutgångar med industriteknisk inriktning för elever som vill gå direkt ut i arbetslivet efter gymnasieskolan. 
  
 Utredaren ska 
  
 analysera och föreslå hur en försöksverksamhet kan inrättas där teknikprogrammet i gymnasieskolan kompletteras med en eller flera industritekniska inriktningar med tydliga yrkesutgångar och vid behov föreslå justeringar av programmets befintliga in- riktningar, 
  
 375 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2015:97 
  
 när det gäller försöksverksamheten lämna förslag t.ex. om garanterad undervisningstid, mottagande och urval, examens- mål, omfattning av arbetsplatsförlagt lärande och ersättning till huvudmännen för anordnande av utbildningen, och 
  
 lämna nödvändiga författningsförslag. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska redovisa konsekvenserna av förslagen i enlighet med  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474). I detta ska ingå att redovisa förslagens eventuella konsekvenser för studiestödssyste- met samt för skolhuvudmän och elever i de försöksverksamheter som föreslås. Dessutom ska utredaren beakta hur förslagen kan på- verka förutsättningarna för full delaktighet i utbildning för elever med funktionsnedsättning. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska samråda med berörda myndigheter, arbetsmarkna- dens parter och intresseorganisationer i näringslivet. 
  
 Utredaren ska redovisa de justeringar av det nationella utbudet av inriktningar som bedöms vara mest angelägna och uppdraget om för- söksverksamhet som rör teknikprogrammet senast den 31 mars 2015. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 30 september 2015. 
  
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 376 
  
 Bilaga 5 
  
 Kommittédirektiv 2015:84 
  
 Tilläggsdirektiv till Yrkesprogramsutredningen (U 2014:01) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 30 juli 2015 
  
 Förlängd tid för uppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 5 december 2013 att ge en särskild ut- redare i uppdrag att bl.a. föreslå hur tydliga yrkesutgångar kan in- föras på gymnasieskolans teknikprogram (dir. 2013:122). Genom tilläggsdirektiv fick utredaren i uppdrag att även se över dimen- sionering, utbud och innehåll i den gymnasiala yrkesutbildningen och utredningstiden förlängdes till den 31 mars 2015 (dir. 2014:50 och dir. 2014:95). 
  
 Samtliga direktiv ersattes genom beslut den 12 februari 2015 av nya direktiv, där utredaren gavs i uppdrag att lämna förslag som syftar till att stärka den gymnasiala yrkesutbildningens kvalitet och attrak- tionskraft, underlätta ungdomars övergång från skola till arbetsliv och förstärka den nationella kompetensförsörjningen (dir. 2015:15). Sam- tidigt förlängdes utredningstiden så att uppdraget skulle slutredovisas senast den 30 september 2015. 
  
 Utredningstiden förlängs nu ytterligare. Uppdraget ska i stället redovisas senast den 15 november 2015. 
  
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 377 
  
 Bilaga 6 
  
 Den norska modellen för samverkan 
  
 Den norska modellen för samverkan om yrkesutbildning 
  
 Den norska modellen för samverkan om yrkesutbildning har inspi- rerat de förslag som utredningen lägger om de nationella program- råden i kapitel 5. Även om det norska utbildningssystemet inte helt motsvarar det svenska finns likheter i hur samverkan mellan utbild- ningssystemet och arbetslivet är organiserat. I Norge har dock strukturen funnits på plats något längre än i Sverige, vilket gjort att man också har kommit längre i arbetet med att utveckla en samsyn kring institutionernas funktion och de olika aktörernas roller inom dem. 
  
 Den norska yrkesutbildningsmodellen, med två år i skolan och två år på arbetsplats, infördes 1994. Reformen, som innebar färre och bredare program, föregicks av ingående trepartsdiskussioner mellan staten, arbetsgivare och fackliga organisationer. Efter in- förandet upptäckte man att systemet inte var tillräckligt flexibelt för förändringar i arbetslivet. För att komma tillrätta med det infördes 2004 de faglige rådene och Samarbeidsrådet for yrkesopplaering. 
  
 Samverkansstrukturen i Norge sträcker sig från nationell till regional nivå. Samverkan på lokal skolnivå, motsvarande de lokala programråden i Sverige, är inte reglerad. Fylkeskommunen ansvarar för uppföljningen av den lokala verksamheten. 
  
 379 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:97 
  
 Källa: Utdanningsdirektoratet. 
  
 Samarbeidsrådet for yrkesopplaering 
  
 Samarbeidsrådet for yrkesopplaering (SRY) inrättades 2004 för att hantera långsiktiga, strategiska frågor och är ett stöd både åt de- partementet och åt myndigheter inom utbildningsområdet. En kon- kret uppgift för SRY är till exempel att ge råd om antalet faglige råd, deras sammansättning och arbetsområde. De frågor där det råder meningsskiljaktigheter mellan SRY och utbildningsmyndigheterna kan lyftas till Kunnskapsdepartementet (motsvarande Utbildnings- departementet). 
  
 SRY både ger och får uppdrag från Utdanningsdirektoratet (mot- svarande Skolverket) och Kunnskapsdepartementet. SRY samman- träder vanligtvis sex gånger per år. Ett möte per år förläggs till någon av fylkeskommunerna för erfarenhetsutbyte. I SRY sitter re- presentanter från de nationella organisationerna på arbetsmarkna- den: LO, YS och Norges arbetsgivare. Den fackliga organisationen Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS) består av 18 olika förbund som täcker alla sektorer på arbetsmarknaden. Därutöver finns också arbetsgivarorganisationen Virke som representerar bran- schområden som handel, teknik, service, hälsa och omsorg, utbild- ning och kultur, samt Spekter, som organiserar arbetsgivare främst 
  
 380 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 6 
  
 inom offentlig sektor, representerade i SRY. Norges motsvarighet till SKL är representerat av Kommunesektorens organisasjon. Utdan- ningsforbundet, som är en lärarfacklig organisation, och Elevorgani- sasjonen är också representerade. Två departement är representerade, varav Kunnskapsdepartementet är det ena och Kommunal- og moderniseringsdepartementet det andra. Nærings- og fiskerideparte- mentet har observationsstatus. 
  
 De faglige rådene 
  
 Det finns nio faglige råd, ett för varje yrkesprogram. Ledamöterna är yrkeskunniga som representerar branschorganisationer. Utdan- ningsdirektoratet bestämmer vilka organisationer som ska vara re- presenterade och organisationerna nominerar själva sina represen- tanter. Mandatperioden är fyra år. 
  
 Ledamöterna har i uppgift att täcka hela utbildningsområdet. Det är representanternas uppgift att förankra arbetet inom den egna organisationen. Vid behov kan direktoratet adjungera någon eller sätta samman kompletterande arbetsgrupper. Rådens möten leds av en ordförande och en vice ordförande som utses bland rådens arbetsgivar- och fackliga ledamöter. Utdanningsdirektoratet ställer en sekreterare till rådets förfogande med uppgift att föra protokoll. Mötena är relativt transparenta eftersom protokollen publiceras offentligt. Huvudansvariga på Utdanningsdirektoratet för råden har årliga samtal med ordförandena och handläggarna för att stämma av och utveckla arbetet i de faglige rådene. 
  
 Hur samarbetet ska organiseras och fördelas mellan de olika aktörerna finns angivet i riktlinjer och en form av arbetsordning. 
  
 Yrkesopplaeringsnemnderna 
  
 Yrkesopplaeringsnemnderna är huvudmän för utbildningen och finns på fylkesnivå. Nämnderna ansvarar för dimensionering av ut- bildningarna, men har inget inflytande över utbildningens utform- ning. Det finns ingen reglerad relation mellan de faglige rådene och nämnderna. Det är något som Utdanningsdirektoratet överväger att utveckla. 
  
 381 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2015:97 
  
 Riktlinjer för rådens arbete 
  
 I dokumentet ”Retningslinjer – for samarbeidet mellom Sam- arbeidsrådet for yrkesopplæring (SRY), de faglige rådene og Utdan- ningsdirektoratet” beskrivs de olika organens mandat och deras rättsliga grund, riktlinjer för arbetet och en arbetsordning för den trepartssamverkan som SRY och de faglige rådene vilar på.1 
  
 SRY är reglerat i nationell lagstiftning (opplaeringsloven). Kunnskapsdepartementet utser de organisationer som ingår i SRY för en mandatperiod om fyra år. I lagstiftningen finns också man- datet för SRY angivet. Vidare finns angivet att SRY ska lämna för- slag till departementet på vilka råd som ska finnas, rådens storlek, relevanta yrkes- och branschområden samt vilka uppgifter råden ska ansvara för. Utdanningsdirektoratet utser de faglige rådene på delegation från departementet. 
  
 Vid införandet av de båda råden 2004 beslutade Stortinget att Utdanningsdirektoratet ska utgöra sekretariat för SRY och de fag- lige rådene. Som argument för en sådan ordning påpekades att råden med sin starka koppling till direktoratet på så sätt skulle få tillgång till den samlade kompetensen i direktoratet. Det innebär i praktiken att ansvara för bl.a. protokoll, berednings- och utred- ningsarbete. 
  
 Mandatet för de båda råden är relativt långtgående trots att deras uppgift primärt är rådgivande till departement och direktorat. Utgångspunkten för uppdraget är kvalitet och utveckling, vilket innebär att råden kan lämna förslag om ändringar på alla områden som berör yrkesutbildning, oavsett vilken förvaltningsnivå som ansvarar för frågan. Uppgifter som även ryms inom det rådande mandatet är förslag på utvecklingsarbete och forskning inom yrkes- utbildningen. Vid behov kan rådet ta initiativ till nyetablering, för- ändring eller nedläggning av utbildningar. Parterna i arbetslivet ska genom de faglige rådene få inflytande över hela yrkesutbildningen. Vad gäller de delar av utbildningen som är arbetsplatsförlagd ska det tas särskild hänsyn till parternas förslag. Förutom att respektive organisation i sig kan utgöra remissinstans, så utgör också de båda råden remissinstanser. 
  
 1 Utdanningsdirektoratet 2013. Retningslinjer – for samarbeidet mellom Samarbeidsrådet for yrkesopplæring (SRY), de faglige rådene og Utdanningsdirektoratet. 
  
 382 
  
 SOU 2015:97 
  
 Bilaga 6 
  
 Trots att råden är rådgivande så är deras möjligheter att lämna förslag ändå långtgående. I retningslinjerna finns angivet en relativt tydlig procedur när man vill göra större förändringar i form av rikt- linjer för dokumentation eller utredningskrav. 
  
 Det finns också en tydlig ansvarsfördelning mellan de deltag- ande aktörerna. Alla representanter i SRY och de faglige rådene har ett uttalat ansvar att förankra rådsarbetet i den egna organisationen. Utdanningsdirektoratet fattar beslut om de råd som berör myndig- hetens ansvarsområden. Finns andra mottagare ansvarar direktora- tet för att förslagen förs vidare. 
  
 För att trygga kontinuitet och långsiktighet är arbetet i råden baserade på formella möten. Här finns också reglerat hur ofta man ska sammanträda. För SRY anges att man ska ha sex möten per år, inklusive ett studiebesök. Verksamheten baseras dels på en över- gripande planering för hela mandatperioden, och dels på en års- baserad verksamhetsplan. Ansvaret för utarbetande av planen ligger på Utdanningsdirektoratet. För de faglige rådene hålls fyra till fem endagsmöten samt sex arbetsutskottsmöten per år. Man gör också ett fylkesbesök varje år. Dessutom hålls tre till fyra gemensamma möten mellan ordförandena och vice ordförandena i SRY och de faglige rådene. 
  
 En gemensam utvärdering av samverkan mellan direktoratet och råden görs varje år. 
  
 383 
  
 Bilaga 7 
  
 Branschorganisationer i enkätundersökning 
  
 Följande organisationer har svarat på utredningens enkätundersök- ning om programrådsverksamheten (se kapitel 5) och samverkans- modeller för kvalitetssäkring (se kapitel 6): 
  
 Bevakningsbranschens yrkes- och arbetsmiljönämnd (BYA) Byggnadsindustrins yrkesnämnd (BYN) 
  
 Djurbranschens yrkesnämnd (DYN) Elektriska Installatörsorganisationen EIO Fastighetsbranschens yrkesnämnd Handelsanställdas förbund Hästnäringens yrkesnämnd (HYN) 
  
 IF Metall Industriarbetsgivarna Livsmedelsföretagen 
  
 Naturbrukets yrkesnämnd (NYN) 
  
 Plåt- och ventilationsforums yrkesnämnd Skogsbrukets yrkesnämnd (SYN) Svenska Elektrikerförbundet 
  
 Svenska Kommunalarbetarförbundet Svensk Handel 
  
 Sveriges Frisörföretagare 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting 
  
 Sveriges Lås och Säkerhetsleverantörers Riksförbund Teknikcollege/Industrirådet 
  
 Teknikföretagen 
  
 Transportgruppen 
  
 Trä- och Möbelföretagen Visita 
  
 VVS-branschens 
  yrkesnämnd 
  
 385 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Deltagande med väpnad styrka 
  
 iutbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. Fö. 
  
 2.Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor. Fi. 
  
 3.Med fokus på kärnuppgifterna. En angelägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. Ju. 
  
 4.Ett svenskt tonnageskattesystem. Fi. 
  
 5.En ny svensk tullagstiftning. Fi. 
  
 6.Mer gemensamma tobaksregler. 
  
 Ett genomförande av tobaksprodukt- direktivet. S. 
  
 7.Krav på privata aktörer i välfärden. Fi. 
  
 8.En översyn av årsredovisningslagarna. Ju. 
  
 9.En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. Ju. 
  
 10.Gränser i havet. UD. 
  
 11.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansiering för ökad säkerhet. M. 
  
 12.Överprövning av upphandlingsmål 
  
 m.m.Fi. 
  
 13.Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I. A. 
  
 14.Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem 
  
 ihälso- och sjukvården. S. 
  
 15.Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. N L. 
  
 16.Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. N. 
  
 17.För kvalitet – Med gemensamt ansvar. S. 
  
 18.Lösöreköp och registerpant. Ju. 
  
 19.En ny ordning för redovisningstillsyn. Fi. 
  
 20.Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. S. 
  
 21.Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. S. 
  
 22. Rektorn och styrkedjan. U. 
  
 23.Informations- och cybersäkerhet 
  
 iSverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. Ju Fö. 
  
 24.En kommunallag för framtiden. Del A + B . Fi. 
  
 25.En ny säkerhetsskyddslag. Ju. 
  
 26.Begravningsclearing. Ku. 
  
 27.Skatt på dubbdäcksanvändning i tätort? Fi. 
  
 28.Gör Sverige i framtiden – digital kompetens. N. 
  
 29.En yrkesinriktning inom teknik­ programmet. U. 
  
 30.Kemikalieskatt. Skatt på vissa konsu- mentvaror som innehåller kemikalier. Fi. 
  
 31.Datalagring och integritet. Ju. 
  
 32.Nästa fas i  
 e-hälsoarbetet. 
  S. 
  
 33.Uppgiftslämnarservice för företagen. N. 
  
 34.Ett effektivare främjandeförbud i lotterilagen. Fi. 
  
 35.Service i glesbygd. N. 
  
 36.Systematiska jämförelser. För lärande 
  
 istaten. S. 
  
 37.Översyn av lagen om skiljeförfarande. Ju. 
  
 38.Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del II. A. 
  
 39.Myndighetsdatalag. Ju. 
  
 40.Stärkt konsumentskydd på bolånemarknaden. Ju. 
  
 41.Ny patentlag. Ju. 
  
 42.Koll på anläggningen. N. 
  
 43.Vägar till ett effektivare miljöarbete. M. 
  
 44.Arbetslöhet och ekonomiskt bistånd. S 
  
 45.SÖK – statsbidrag för ökad kvalitet. U. 
  
 46. Skapa tilltro. Generell tillsyn, enskildas klagomål och det allmänna ombudet inom socialförsäkringen. S. 
  
 47.Kollektiv rättighetsförvaltning på upphovsrättsområdet. Ju. 
  
 48.Bostadsmarknaden och den ekono- miska utvecklingen. Fi. 
  
 49.Nya regler för revisorer och revision. Ju. 
  
 50.Hela lönen, hela tiden. Utmaningar för ett jämställt arbetsliv. A. 
  
 51.Klimatförändringar och dricksvatten- försörjning. N. 
  
 52.Rapport från Bergwallkommissionen. Ju. 
  
 53.The Welfare State and Economic Performance. Fi. 
  
 54.Europeisk kvarstad på bankmedel. Ju. 
  
 55.Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. U. 
  
 56.Får vi det bättre? 
  
 Om mått på livskvalitet. Fi. 
  
 57.Tillsyn över polisen och Kriminalvården. Ju. 
  
 58.EU och kommunernas bostadspolitik. N. 
  
 59.En ny regional planering – ökad samordning och bättre bostads- försörjning. N. 
  
 60.Delrapport från Sverigeförhandlingen. Ett författningsförslag om värdeåterföring. N. 
  
 61.Ett stärkt konsumentskydd vid telefon- försäljning. Ju. 
  
 62.UCITS V. En uppdaterad fond- lagstiftning. Fi. 
  
 63.Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor. Ju. 
  
 64.En fondstruktur för innovation och tillväxt. N. 
  
 65.Om Sverige i framtiden – en antologi om digitaliseringens möjligheter. N. 
  
 66. En förvaltning som håller ihop. N. 
  
 67.För att brott inte ska löna sig. Ju. 
  
 68.Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna. Fi. 
  
 69.Ökad trygghet för hotade och förföljda personer. Fi. 
  
 70.Högre utbildning under tjugo år. U. 
  
 71.Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU. S. 
  
 72.Skärpt exportkontroll av krigsmateriel 
  
 – DEL 1 + 2, bilagor. UD. 
  
 73.Personuppgiftsbehandling på utlän-  
 nings-och 
  medborgarskapsområdet. Ju. 
  
 74.Skydd för vuxna i internationella situa- tioner – 2000 års Haagkonvention. Ju. 
  
 Smith rymdstrategi för nytta och tillväxt. U. 
  
 76.Ett tandvårdsstöd för alla. Fler och starkare patienter. S. 
  
 77.Fakturabedrägerier. Ju. 
  
 78.Upphandling och villkor enligt kol- lektivavtal. S. 
  
 79.Tillsyn och kontroll på hälso- och miljöområdet inom försvaret. Fö. 
  
 80. Stöd och hjälp till vuxna vid ställnings- taganden till vård, omsorg och forsk- ning. S. 
  
 81.Mer tid för kunskap – förskoleklass, förlängd skolplikt och lovskola. U. 
  
 82.Ökad insyn i fristående skolor. U. 
  
 83.Översyn av lex Laval. A. 
  
 84.Organdonation. En livsviktig verksamhet. S. 
  
 85.Bostäder att bo kvar i. Bygg för gemen- skap i tillgänglighetssmarta boende- miljöer. S. 
  
 86. Mål och myndighet. En effektiv styr- ning av jämställdhetspolitiken. + Forskarrapporter till Jämställdshets utredningen. U. 
  
 87.Energiskatt på el. En översyn av det nuvarande systemet. Fi. 
  
 88.Gestaltad livsmiljö – en ny politik för arkitektur, form och design. Ku. 
  
 89.Ny museipolitik. Ku. 
  
 90. Utbildning för framtidens arbetsmarknad. Fi. 
  
 91.Digitaliseringens transformerande kraft – vägval för framtiden. N. 
  
 92.Utvecklad ledning av universitet och högskolor. U. 
  
 93.Översyn av ersättning till kommuner och landsting för s.k. dold mervärdes- skatt. Fi. 
  
 94.Medieborgarna  medierna. 
  
 En digital värld av rättigheter, skyldig- heter – möjligheter och ansvar. Ku. 
  
 95.Migration, en åldrande befolkning och offentliga finanser. Fi. 
  
 96. Låt fler forma framtiden! Forskar- antologi. Bilaga till betänkande. Ku. 
  
 97. Välja yrke. U. 
  
 Statens offentliga utredningar 2015 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del I. [13] 
  
 Tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet – Del II. [38] 
  
 Hela lönen, hela tiden. Utmaningar för ett jämställt arbetsliv. [50] 
  
 Översyn av lex Laval. [83] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Värdepappersmarknaden 
  
 MiFID II och MiFIR. + Bilagor [2] Ett svenskt tonnageskattesystem. [4] En ny svensk tullagstiftning. [5] 
  
 Krav på privata aktörer i välfärden. [7] 
  
 Överprövning av upphandlingsmål m.m. [12] 
  
 En ny ordning för redovisningstillsyn. [19] 
  
 En kommunallag för framtiden. Del A + B. [24] 
  
 Skatt på dubbdäcksanvändning i tätort? [27] 
  
 Kemikalieskatt. Skatt på vissa konsu- mentvaror som innehåller kemikalier. [30] 
  
 Ett effektivare främjandeförbud i lotterilagen. [34] 
  
 Bostadsmarknaden och den ekonomiska utvecklingen. [48] 
  
 The Welfare State and Economic Performance. [53] 
  
 Får vi det bättre? 
  
 Om mått på livskvalitet. [56] 
  
 UCITS V. En uppdaterad fondlagstiftning. [62] 
  
 Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna. [68] 
  
 Ökad trygghet för hotade och förföljda personer. [69] 
  
 Energiskatt på el. En översyn av det nuvarande systemet. [87] 
  
 Utbildning för framtidens arbetsmarknad. [90] 
  
 Översyn av ersättning till kommuner och landsting för s.k. dold mervärdesskatt. [93] 
  
 Migration, en åldrande befolkning och offentliga finanser. [95] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Deltagande med väpnad styrka 
  
 i utbildning utomlands. En utökad beslutsbefogenhet för regeringen. [1] 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och miljö- området inom försvaret. [79] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Med fokus på kärnuppgifterna. En ange- lägen anpassning av Polismyndig- hetens uppgifter på djurområdet. [3] 
  
 En översyn av årsredovisningslagarna. [8] 
  
 En modern reglering 
  
 av järnvägstransporter. [9] Butler och registerpant. [18] 
  
 Informations- och cybersäkerhet 
  
 i Sverige. Strategi och åtgärder för säker information i staten. [23] 
  
 En ny säkerhetsskyddslag. [25] Datalagring och integritet. [31] 
  
 Översyn av lagen om skiljeförfarande. [37] Myndighetsdatalag. [39] 
  
 Stärkt konsumentskydd på bolånemarknaden. [40] 
  
 Ny patentlag. [41] 
  
 Kollektiv rättighetsförvaltning på upphovsrättsområdet. [47] 
  
 Nya regler för revisorer och revision. [49] Rapport från Bergwallkommissionen. [52] Europeisk kvarstad på bankmedel. [54] 
  
 Tillsyn över polisen och Kriminalvården. [57] 
  
 Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning. [61] 
  
 Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor. [63] 
  
 För att brott inte ska löna sig. [67] 
  
 Personuppgiftsbehandling på utlännings- och medborgarskapsområdet. [73] 
  
 Skydd för vuxna i internationella situationer – 2000 års Haagkonvention. [74] 
  
 Fakturabedrägerier. [77] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Begravningsclearing. [26] 
  
 Gestaltad livsmiljö – en ny politik 
  
 för arkitektur, form och design. [88] Ny museipolitik. [89] 
  
 Medieborgarna  medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter 
  
 – möjligheter och ansvar. [94] 
  
 Låt fler forma framtiden! Forskarantologi. Bilaga till betänkande. [96] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2015. Kontroll, dokumentation och finansie- ring för ökad säkerhet. [11] 
  
 Vägar till ett effektivare miljöarbete. [43] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring. [15] 
  
 Ökat värdeskapande ur immateriella tillgångar. [16] 
  
 Gör Sverige i framtiden – digital kompetens. [28] 
  
 Uppgiftslämnarservice för företagen. [33] Service i glesbygd. [35] 
  
 Koll på anläggningen. [42] 
  
 Klimatförändringar och dricksvatten- försörjning. [51] 
  
 EU och kommunernas bostadspolitik. [58] 
  
 En ny regional planering – ökad samordning och bättre bostads- försörjning. [59] 
  
 Delrapport från Sverigeförhandlingen. Ett författningsförslag om värdeåterföring. [60] 
  
 En fondstruktur för innovation och tillväxt. [64] 
  
 Om Sverige i framtiden – en antologi om digitaliseringens möjligheter. [65] 
  
 En förvaltning som håller ihop. [66] 
  
 Bostäder att bo kvar i. Bygg för gemenskap i tillgänglighetssmarta boendemiljöer. [85] 
  
 Digitaliseringens transformerande kraft – vägval för framtiden. [91] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Mer gemensamma tobaksregler. Ett genomförande av tobaks- produktdirektivet. [6] 
  
 Sedd, hörd och respekterad. Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården. [14] 
  
 För kvalitet – Med gemensamt ansvar. [17] 
  
 Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. [20] 
  
 Mer trygghet och bättre försäkring. Del 1 + 2. [21] 
  
 Nästa fas i  
 e-hälsoarbetet. 
  [32] 
  
 Systematiska jämförelser. För lärande i staten. [36] 
  
 Arbetslöhet och ekonomiskt bistånd. [44] 
  
 Skapa tilltro. Generell tillsyn, 
  
 enskildas klagomål och det allmänna ombudet inom socialförsäkringen. [46] 
  
 Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. [55] 
  
 Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU. [71] 
  
 Ett tandvårdsstöd för alla. Fler och starkare patienter. [76] 
  
 Upphandling och villkor enligt kollektiv- avtal. [78] 
  
 Stöd och hjälp till vuxna vid ställningsta- ganden till vård, omsorg och forskning. [80] 
  
 Organdonation. En livsviktig verksamhet. [84] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Rektorn och styrkedjan. [22] 
  
 En yrkesinriktning inom teknik­ programmet. [29] 
  
 SÖK – statsbidrag för ökad kvalitet. [45] Högre utbildning under tjugo år. [70] 
  
 En rymdstrategi för nytta och tillväxt. [75] 
  
 Mer tid för kunskap – förskoleklass, för- längd skolplikt och lovskola. [81] 
  
 Ökad insyn i fristående skolor. [82] 
  
 Mål och myndighet. En effektiv styrning av jämställdhetspolitiken. 
  
 + Forskarrapporter till Jämställdshets- utredningen. [86] 
  
 Utvecklad ledning av universitet och högskolor. [92] 
  
 Välja yrke. [97] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Gränser i havet. [10] 
  
 Skärpt exportkontroll av krigsmateriel 
  
 – DEL 1 + 2, bilagor. [72]