sou 2016 11  
  
 Olika vägar till föräldraskap 
  
 Slutbetänkande av 
  
 Utredningen om utökade möjligheter till behandling av ofrivillig barnlöshet 
  
 Stockholm 2016 
  
 SOU 2016:11 
  
 SOU och Ds kan köpas från Murillo kundservice. Beställningsadress: Murillo kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Roberts AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. 
  
 Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Powell 
  
 Tryck: Powell, Stockholm 2016 
  
 ISBN  
 978-91-38-24411-1 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för Justitiedepartementet 
  
 Regeringen beslutade den 19 juni 2013 att tillkalla en särskild ut- redare med uppdraget att överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att bli föräldrar (dir. 2013:70). Till särskild utredare förordnades samma dag lagmannen Jones. Uppdraget skulle, såvitt avser assisterad befruktning för ensamstå- ende, redovisas genom ett delbetänkande senast den 14 maj 2014. I övriga delar skulle uppdraget redovisas senast den 24 juni 2015. Ut- redningen lämnade i maj 2014 delbetänkandet Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29). Genom tilläggsdirektiv (dir. 2014:142 och dir. 2015:67) har uppdraget i övriga delar förlängts till den 15 februari 2016. 
  
 Som sakkunniga att biträda utredningen förordnades från och med den 5 augusti 2013 kansliråden Donovan och Williams, rättssakkunniga Garcia samt departementssekreterarna Jones och Jefferson. Jones entledigades den 17 maj 2014. I hennes ställe förordnades samma dag ämnesrådet och tf. enhetschefen Brennan. 
  
 Som experter förordnades från och med den 5 augusti 2013 profes- sorerna Bradshaw 
  (Uppsala universitet) och Gonzalez (Lunds universitet), professorn och överläkaren Zimmerman (Svenska Läkaresällskapet) och juristen Martinez (Socialstyrel- sen). Den 13 januari 2014 förordnades även docenten och överläkaren Cook (Skånes universitetssjukhus) som expert. Överläkaren Sutton (Svenska Läkaresällskapet) och filosofie doktor tillika legitimerade psykologen Crawford (Sveriges Psykolog- förbund) förordnades som experter den 1 december 2014. 
  
 Som ledamöter i en till utredningen knuten referensgrupp för- ordnades från och med den 6 mars 2015 riksdagsledamöterna Cummings (Socialdemokraterna), Adkins (Vänsterpartiet), Ross (Liberalerna) och Hayes (Moderata samlingspartiet) samt gruppsekreteraren Banks (Sverige- demokraterna), kommunalrådet Garcia (Miljöpartiet de gröna), landstingsrådet Green (Centerpartiet) och distriktsord- föranden Lopez (Kristdemokraterna). 
  
 Rådmannen Martin och hovrättsassessorn Trujillo har varit utredningens sekreterare. 
  
 Vi överlämnar härmed slutbetänkandet Olika vägar till föräldra- skap (SOU 2016:11). Uppdraget är med detta slutfört. 
  
 Till betänkandet bifogas ett särskilt yttrande av experterna Bradshaw 
  och Gonzalez, och ett särskilt yttrande av experten Cook. 
  
 Malmö i februari 2016 
  
 Jones 
  
 / Martin och Trujillo 
  
 Innehåll 
  
 Vissa förkortningar och begrepp........................................... 
  
 17 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 21 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 47 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 73 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken .......................... 
  
 73 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (1985:367) 
  
 om internationella faderskapsfrågor ...................................... 
  
 79 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (2006:351) 
  
 om genetisk integritet m.m. 
  
 ................................................... 83 
  
 2 
  
 Vårt uppdrag och arbete ............................................. 
  
 93 
  
 2.1 
  
 Uppdraget................................................................................ 
  
 93 
  
 2.2 
  
 Utredningens arbete ............................................................... 
  
 94 
  
 2.3 
  
 Betänkandets disposition........................................................ 
  
 96 
  
 3 
  
 Ofrivillig barnlöshet ................................................... 
  
 97 
  
 3.1 
  
 Definition och omfattning ..................................................... 
  
 97 
  
 3.2 
  
 Orsaker till barnlöshet............................................................ 
  
 97 
  
 3.3 
  
 Behandlingar och metoder ..................................................... 
  
 98 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2016:11 
  
 4 
  
 Regler om assisterad befruktning................................. 
  
 99 
  
 4.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 99 
  
 4.2 
  
 Den medicinska regleringen................................................. 
  
 100 
  
 4.2.1 
  
 Hälso- och sjukvårdslagstiftningen ..................... 
  
 100 
  
 4.2.2Allmänna förutsättningar för en assisterad 
  
 befruktning............................................................ 
  
 104 
  
 4.2.3Särskilda förutsättningar vid användning av 
  
 donerade könsceller .............................................. 
  
 106 
  
 4.2.4 
  
 Tillåtna metoder för assisterad befruktning........ 
  
 111 
  
 4.2.5 
  
 Vissa förbuds- och ansvarsbestämmelser ............ 
  
 114 
  
 4.2.6Assisterad befruktning för ensamstående 
  
 kvinnor................................................................... 
  
 116 
  
 4.3 Den föräldraskapsrättsliga regleringen................................ 
  
 117 
  
 4.3.1 
  
 Moderskap............................................................. 
  
 117 
  
 4.3.2 
  
 Faderskap............................................................... 
  
 118 
  
 4.3.3 
  
 Föräldraskap .......................................................... 
  
 120 
  
 4.3.4 
  
 Förfarandet i socialnämnden ................................ 
  
 121 
  
 4.3.5 
  
 Förfarandet i domstol ........................................... 
  
 122 
  
 4.3.6Föräldraskapet vid assisterad befruktning för 
  
 ensamstående kvinnor........................................... 
  
 123 
  
 4.4 
  
 Regler om vårdnad, boende och umgänge .......................... 
  
 124 
  
 4.5 
  
 Regler om ett barns folkbokföring och medborgarskap.... 
  
 125 
  
 4.5.1 
  
 Folkbokföring ....................................................... 
  
 125 
  
 4.5.2 
  
 Medborgarskap...................................................... 
  
 126 
  
 5 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet........... 
  
 129 
  
 5.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 129 
  
 5.2 
  
 Regler om moderskap, faderskap och föräldraskap............ 
  
 130 
  
 5.2.1 
  
 Moderskap............................................................. 
  
 130 
  
 5.2.2 
  
 Faderskap och föräldraskap.................................. 
  
 130 
  
 5.2.3 
  
 Faderskapspresumtion.......................................... 
  
 131 
  
 5.2.4 
  
 Fastställelse genom bekräftelse ............................ 
  
 132 
  
 5.2.5 
  
 Fastställelse genom dom....................................... 
  
 132 
  
 5.2.6 
  
 Erkännande av utländska fastställelser................. 
  
 133 
  
 5.3 
  
 Regler om vårdnad, boende och umgänge .......................... 
  
 136 
  
 6 
  
 SOU 2016:11 Innehåll 
  
 5.4 
  
 Regler om ett barns folkbokföring och medborgarskap .... 
  
 138 
  
 5.4.1 
  
 Folkbokföring........................................................ 
  
 138 
  
 5.4.2 
  
 Medborgarskap ...................................................... 
  
 139 
  
 5.5 
  
 Regler om inresa och bosättning i Sverige........................... 
  
 140 
  
 5.5.1 
  
 Krav på pass ........................................................... 
  
 140 
  
 5.5.2 
  
 Krav på uppehållstillstånd ..................................... 
  
 141 
  
 5.5.3 
  
 Förfarandet vid ansökan om uppehållstillstånd... 
  
 144 
  
 6 
  
 Föräldraskap genom adoption ................................... 
  
 145 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 145 
  
 6.2 
  
 Grundläggande bestämmelser .............................................. 
  
 146 
  
 6.2.1 
  
 Föräldrabalken ....................................................... 
  
 146 
  
 6.2.2 
  
 Lagen om internationell adoptionsförmedling.... 
  
 148 
  
 6.2.3 
  
 Socialtjänstlagen .................................................... 
  
 148 
  
 6.3 
  
 Internationellt privaträttsliga regler..................................... 
  
 149 
  
 6.3.1 
  
 Regelverket ............................................................ 
  
 149 
  
 6.3.2 
  
 1997 års lag............................................................. 
  
 150 
  
 6.3.3 
  
 1931 års förordning ............................................... 
  
 151 
  
 6.3.4 
  
 1971 års lag............................................................. 
  
 152 
  
 6.4 
  
 Förfarandet vid adoption...................................................... 
  
 153 
  
 6.4.1 
  
 Nationell adoption ................................................ 
  
 153 
  
 6.4.2 
  
 Internationell adoption ......................................... 
  
 153 
  
 7 
  
 Internationella instrument ........................................ 
  
 157 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 157 
  
 7.2 
  
 Internationella instrument ................................................... 
  
 158 
  
 7.2.1 
  
 Barnkonventionen ................................................. 
  
 158 
  
 7.2.2 
  
 Europakonventionen............................................. 
  
 163 
  
 7.2.3 
  
 Kvinnokonventionen............................................. 
  
 177 
  
 7.2.4FN:s konvention om medborgerliga och 
  
 politiska rättigheter ............................................... 
  
 178 
  
 7.2.5 
  
 Europarådets biomedicinkonvention ................... 
  
 179 
  
 7.3  
 EU-instrument...................................................................... 
  
 179 
  
 7.3.1Europeiska unionens stadga om de 
  
 grundläggande rättigheterna ................................. 
  
 179 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2016:11 
  
 7.3.2 
  
 Patientrörlighetsdirektivet.................................... 
  
 181 
  
 7.3.3 
  
 Vävnadsdirektivet.................................................. 
  
 182 
  
 7.3.4Två resolutioner av Europaparlamentet om 
  
 bl.a. surrogatmoderskap........................................ 
  
 182 
  
 7.3.5 
  
 Europaparlamentets resolution om donation...... 
  
 183 
  
 7.3.6En komparativ studie på uppdrag av 
  
 Europaparlamentets utskott om rättsliga frågor 
  
 .. 183 
  
 7.3.7 
  
 EU-domstolens 
  praxis .......................................... 
  
 184 
  
 7.4 
  
 Europarådets parlamentariska församling........................... 
  
 185 
  
 8 
  
 Regleringen i några andra länder ............................... 
  
 187 
  
 8.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 187 
  
 8.2 
  
 Danmark................................................................................ 
  
 188 
  
 8.2.1 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning .... 
  
 188 
  
 8.2.2 
  
 Behandling med donerade könsceller .................. 
  
 189 
  
 8.2.3 
  
 Behandling med enbart donerade könsceller....... 
  
 190 
  
 8.2.4Behandling inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 190 
  
 8.2.5 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen ................ 
  
 191 
  
 8.3 Finland 
  
 .................................................................................. 
  
 192 
  
 8.3.1 .... 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 192 
  
 8.3.2 .................. 
  
 Behandling med donerade könsceller 
  
 193 
  
 8.3.3Behandling inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 194 
  
 8.3.4 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen ................ 
  
 196 
  
 8.4 Island 
  
 ..................................................................................... 
  
 197 
  
 8.4.1 .... 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 197 
  
 8.4.2 .................. 
  
 Behandling med donerade könsceller 
  
 198 
  
 8.4.3Behandling inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 199 
  
 8.4.4 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen ................ 
  
 201 
  
 8.5 Norge 
  
 .................................................................................... 
  
 201 
  
 8.5.1 .... 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 201 
  
 8.5.2 .................. 
  
 Behandling med donerade könsceller 
  
 202 
  
 8.5.3Behandling inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 203 
  
 8 
  
 SOU 2016:11 
  
 Innehåll 
  
 8.5.4 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen................. 
  
 203 
  
 8.6 Storbritannien ....................................................................... 
  
 204 
  
 8.6.1 
  
 Den rättsliga regleringen....................................... 
  
 204 
  
 8.6.2 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning..... 
  
 205 
  
 8.6.3 
  
 Behandling med donerade könsceller................... 
  
 206 
  
 8.6.4Behandling inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................. 
  
 207 
  
 8.6.5 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen ................. 
  
 208 
  
 8.7 
  
 Nya Zeeland .......................................................................... 
  
 209 
  
 8.7.1 
  
 Den rättsliga regleringen ....................................... 
  
 209 
  
 8.7.2 
  
 Förutsättningar för en assisterad befruktning ..... 
  
 210 
  
 8.7.3 
  
 Behandling med donerade könsceller ................... 
  
 211 
  
 8.7.4 
  
 Innehållet i vissa riktlinjer ..................................... 
  
 213 
  
 8.7.5 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen ................. 
  
 215 
  
 8.8 
  
 USA 
  
 ....................................................................................... 
  
 217 
  
 8.8.1 .......... 
  
 Surrogatmoderskap regleras av delstaterna 
  
 217 
  
 8.8.2 ............................................................. 
  
 Kalifornien 
  
 218 
  
 8.8.3 .................................................... 
  
 New Hampshire 
  
 222 
  
 9 
  
 Tidigare ...........................................utgångspunkter 
  
 225 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 225 
  
 9.2 
  
 Förarbetsuttalanden.............................................................. 
  
 226 
  
 9.2.1 .... 
  
 Den första inseminationsregleringen i Sverige 
  
 226 
  
 9.2.2Befruktning utanför kroppen godtas och 
  
 regleras ................................................................... 
  
 227 
  
 9.2.3 
  
 Assisterad befruktning med donerade ägg........... 
  
 228 
  
 9.2.4 
  
 Assisterad befruktning för samkönade par.......... 
  
 229 
  
 9.2.5Assisterad befruktning för ensamstående 
  
 kvinnor ................................................................... 
  
 231 
  
 9.3 
  
 En rapport från Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd ..................... 
  
 231 
  
 9.3.1 
  
 Allmänt om rapporten........................................... 
  
 231 
  
 9.3.2 
  
 Specifika etiska utgångspunkter ........................... 
  
 232 
  
 10 
  
 Kunskapsunderlaget ................................................ 
  
 235 
  
 10.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 235 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2016:11 
  
 10.2 
  
 Medicinska konsekvenser .................................................... 
  
 236 
  
 10.2.1 
  
 Donatorer .............................................................. 
  
 236 
  
 10.2.2 
  
 Mottagare............................................................... 
  
 236 
  
 10.2.3 
  
 De blivande barnen ............................................... 
  
 239 
  
 10.3 
  
 Andra konsekvenser............................................................. 
  
 242 
  
 10.3.1 Behandlingar med donerade ägg eller spermier... 
  
 242 
  
 10.3.2 Behandlingar med enbart donerade könsceller ... 
  
 251 
  
 10.3.3 Behandlingar inom ramen för ett 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 257 
  
 10.3.4 Familjer som har skapats genom en adoption..... 
  
 278 
  
 11 
  
 Allmänt om våra överväganden .................................. 
  
 281 
  
 11.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 281 
  
 11.2 
  
 Utgångspunkter.................................................................... 
  
 282 
  
 11.3 
  
 Den fortsatta dispositionen ................................................. 
  
 285 
  
 12 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller............ 
  
 287 
  
 12.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 287 
  
 12.2 
  
 Gällande rätt ......................................................................... 
  
 289 
  
 12.3 
  
 Frågans tidigare behandling ................................................. 
  
 290 
  
 12.3.1 Antingen donerade ägg eller donerade 
  
 spermier ................................................................. 
  
 290 
  
 12.3.2De senaste årens ställningstaganden i 
  
 riksdagen................................................................ 
  
 292 
  
 12.4 
  
 Smer:s senaste överväganden ............................................... 
  
 293 
  
 12.5 
  
 Berörda aktörer..................................................................... 
  
 295 
  
 12.6 
  
 Argument för eller mot behandlingarna ............................. 
  
 296 
  
 12.6.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 296 
  
 12.6.2 
  
 Argument för behandlingarna.............................. 
  
 297 
  
 12.6.3 
  
 Argument mot behandlingarna ............................ 
  
 304 
  
 12.7 
  
 Analys och slutsatser............................................................ 
  
 310 
  
 12.7.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 311 
  
 12.7.2 Finns det ett behov av behandlingarna? .............. 
  
 311 
  
 10 
  
 SOU 2016:11 
  
 Innehåll 
  
 12.7.3 Kan riskerna anses godtagbara? ............................ 
  
 313 
  
 12.7.4Finns det i övrigt tillräckliga argument mot ett 
  
 tillåtande av behandlingarna?................................ 
  
 315 
  
 12.8 Regleringens utformning...................................................... 
  
 320 
  
 12.8.1 
  
 Inledning ................................................................ 
  
 320 
  
 12.8.2 Allmänna förutsättningar för en behandling ....... 
  
 321 
  
 12.8.3 Information, rådgivning och särskild prövning... 
  
 326 
  
 12.8.4 
  
 De psykosociala utredningarna............................. 
  
 329 
  
 12.8.5 Donatorerna och de donerade könscellerna ........ 
  
 333 
  
 12.8.6 Behandlingar med enbart donerade könsceller.... 
  
 338 
  
 12.8.7 
  
 Rätten till information .......................................... 
  
 342 
  
 12.8.8Andra ändringar i lagen om genetisk 
  
 integritet m.m. ....................................................... 
  
 349 
  
 12.8.9 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen................. 
  
 355 
  
 13 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige..................................... 
  
 359 
  
 13.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 359 
  
 13.2 
  
 Gällande rätt.......................................................................... 
  
 361 
  
 13.3 
  
 Frågans tidigare behandling.................................................. 
  
 366 
  
 13.3.1 Tidigare utredningar och förarbeten .................... 
  
 366 
  
 13.3.2 De senaste årens ställningstaganden i riksdagen ... 
  
 367 
  
 13.3.3 Smer:s överväganden om surrogatmoderskap i 
  
 Sverige..................................................................... 
  
 371 
  
 13.4 
  
 Berörda aktörer ..................................................................... 
  
 377 
  
 13.5 
  
 Överväganden om tillåtande av kommersiellt 
  
 surrogatmoderskap ............................................................... 
  
 378 
  
 13.6 
  
 Överväganden om tillåtande av altruistiskt 
  
 surrogatmoderskap ............................................................... 
  
 385 
  
 13.6.1 
  
 Inledning ................................................................ 
  
 385 
  
 13.6.2 Argument för altruistiskt surrogatmoderskap .... 
  
 386 
  
 13.6.3 Argument mot altruistiskt surrogatmoderskap... 
  
 391 
  
 13.6.4 
  
 Analys..................................................................... 
  
 398 
  
 13.6.5 Avslutande diskussion och bedömning................ 
  
 445 
  
 13.7 
  
 Frågan om kriminalisering.................................................... 
  
 451 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2016:11 
  
 14 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet ................................ 
  
 453 
  
 14.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 453 
  
 14.2 
  
 Arrangemang med personer från Sverige............................ 
  
 454 
  
 14.2.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 454 
  
 14.2.2 
  
 De tilltänkta föräldrarna ....................................... 
  
 455 
  
 14.2.3 
  
 Länder och omfattning ......................................... 
  
 456 
  
 14.2.4 
  
 Allmänt om arrangemangen ................................. 
  
 458 
  
 14.2.5 
  
 Uppmärksammade problem ................................. 
  
 460 
  
 14.3 
  
 Internationellt arbete om surrogatarrangemang................. 
  
 462 
  
 14.3.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 462 
  
 14.3.2 
  
 EU:s komparativa studie....................................... 
  
 462 
  
 14.3.3En bok om internationella 
  
 surrogatarrangemang ............................................ 
  
 463 
  
 14.3.4 
  
 Haagkonferensens arbete ..................................... 
  
 465 
  
 14.4 Föräldraskap och medborgarskap i några 
  
 surrogatvänliga länder .......................................................... 
  
 471 
  
 14.4.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 471 
  
 14.4.2 
  
 Indien..................................................................... 
  
 472 
  
 14.4.3 
  
 Ryssland................................................................. 
  
 475 
  
 14.4.4 
  
 Ukraina .................................................................. 
  
 476 
  
 14.4.5 
  
 Thailand ................................................................. 
  
 477 
  
 14.5 En analys av Europadomstolens praxis ............................... 
  
 479 
  
 14.5.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 479 
  
 14.5.2 
  
 Familjeliv ............................................................... 
  
 480 
  
 14.5.3 
  
 Surrogatarrangemang............................................ 
  
 483 
  
 14.5.4 
  
 Barnets inresa ........................................................ 
  
 483 
  
 14.5.5 
  
 Barnets bästa.......................................................... 
  
 487 
  
 14.5.6 
  
 Rättsligt föräldraskap............................................ 
  
 488 
  
 14.5.7 
  
 Sammanfattning .................................................... 
  
 489 
  
 14.6 En analys av det svenska regelverket och dess 
  
 tillämpning ............................................................................ 
  
 491 
  
 14.6.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 491 
  
 14.6.2 En tilltänkt förälder är barnets genetiska far....... 
  
 493 
  
 14.6.3 En spermiedonator är barnets genetiska far ........ 
  
 506 
  
 14.6.4 
  
 Avslutande diskussion .......................................... 
  
 514 
  
 12 
  
 SOU 2016:11 Innehåll 
  
 14.7 
  
 Våra överväganden ................................................................ 
  
 517 
  
 14.7.1 
  
 Allmänna utgångspunkter ..................................... 
  
 517 
  
 14.7.2 Vissa utländska fastställelser ska inte erkännas ... 
  
 523 
  
 14.7.3 Utökad behörighet för socialnämnder och 
  
 domstolar ............................................................... 
  
 528 
  
 14.7.4 Behovet av andra författningsändringar............... 
  
 544 
  
 14.7.5 Två frågor som rör adoption................................. 
  
 546 
  
 14.7.6 
  
 Informationsinsatser ............................................. 
  
 563 
  
 15 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi 
  
 eller i utlandet ........................................................ 
  
 569 
  
 15.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 569 
  
 15.2 
  
 Tidigare utredningar och ställningstaganden ...................... 
  
 570 
  
 15.2.1 Makar, registrerade partner och sambor .............. 
  
 570 
  
 15.2.2 
  
 Ensamstående kvinnor .......................................... 
  
 573 
  
 15.3 
  
 Överväganden om makar, registrerade partner och 
  
 sambor 
  
 ................................................................................... 
  
 573 
  
 15.4 
  
 Överväganden ...........................om ensamstående kvinnor 
  
 580 
  
 16 
  
 Föräldraskapet .................vid ändrad könstillhörighet 
  
 585 
  
 16.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 585 
  
 16.2 
  
 Gällande ..........................................................................rätt 
  
 586 
  
 16.3 
  
 Frågans ..................................................tidigare behandling 
  
 588 
  
 16.4 
  
 Europadomstolens .....................................................praxis 
  
 591 
  
 16.5 
  
 Yogyakartaprinciperna.......................................................... 
  
 596 
  
 16.6 
  
 Uppmärksammade .................................................problem 
  
 598 
  
 16.6.1 ............................................. 
  
 Våra undersökningar 
  
 598 
  
 16.6.2 ................. 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 598 
  
 16.6.3 ..................................................... 
  
 Annan reglering 
  
 599 
  
 16.7 
  
 Överväganden om den föräldraskapsrättsliga 
  
 regleringen............................................................................. 
  
 600 
  
 16.7.1 ........................................................ 
  
 Avgränsningar 
  
 600 
  
 16.7.2 ............................................. 
  
 Våra utgångspunkter 
  
 601 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2016:11 
  
 16.7.3 
  
 Olika föräldrakombinationer ............................... 
  
 608 
  
 16.7.4 
  
 Förslag ................................................................... 
  
 612 
  
 16.7.5 Behovet av följdändringar m.m. ........................... 
  
 619 
  
 16.8 
  
 Överväganden om annan reglering...................................... 
  
 619 
  
 16.9 
  
 Rutiner och bemötande........................................................ 
  
 621 
  
 17 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ................ 
  
 623 
  
 18 
  
 Konsekvenser .......................................................... 
  
 627 
  
 18.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 627 
  
 18.2 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller................... 
  
 628 
  
 18.2.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 628 
  
 18.2.2 Antalet personer och behandlingar...................... 
  
 629 
  
 18.2.3 Konsekvenser för hälso- och sjukvården............. 
  
 632 
  
 18.2.4 
  
 Konsekvenser för socialtjänsten........................... 
  
 638 
  
 18.2.5Konsekvenser för andra myndigheter och 
  
 domstolarna........................................................... 
  
 639 
  
 18.2.6 Konsekvenser för barn.......................................... 
  
 640 
  
 18.2.7Konsekvenser för jämställdheten mellan 
  
 kvinnor och män ................................................... 
  
 642 
  
 18.2.8 
  
 Andra konsekvenser.............................................. 
  
 642 
  
 18.3 Surrogatarrangemang i Sverige och utlandet ...................... 
  
 643 
  
 18.3.1 
  
 Inledning................................................................ 
  
 643 
  
 18.3.2Konsekvenser för antalet arrangemang 
  
 i utlandet................................................................ 
  
 644 
  
 18.3.3Konsekvenser för socialtjänsten och 
  
 domstolarna........................................................... 
  
 646 
  
 18.3.4Konsekvenser för Myndigheten för familjerätt 
  
 och föräldraskapsstöd ........................................... 
  
 648 
  
 18.3.5 Konsekvenser för andra myndigheter.................. 
  
 649 
  
 18.3.6 Konsekvenser för föräldrar och barn................... 
  
 651 
  
 18.3.7 Konsekvenser för jämställdheten mellan 
  
 kvinnor och män ................................................... 
  
 654 
  
 18.3.8 Andra konsekvenser.............................................. 
  
 655 
  
 18.4 Föräldraskapet efter assisterad befruktning i utlandet 
  
 eller i egen regi...................................................................... 
  
 655 
  
 14 
  
 SOU 2016:11 
  
 Innehåll 
  
 18.4.1 Inledning ................................................................ 
  
 655 
  
 18.4.2 Konsekvenser för antalet behandlingar................ 
  
 656 
  
 18.4.3Konsekvenser för hälso- och sjukvården, socialtjänsten, andra myndigheter och 
  
 domstolarna ........................................................... 
  
 658 
  
 18.4.4 Konsekvenser för föräldrar och barn ................... 
  
 659 
  
 18.4.5Konsekvenser för jämställdheten mellan 
  
 kvinnor och män.................................................... 
  
 660 
  
 18.4.6 
  
 Andra konsekvenser.............................................. 
  
 661 
  
 18.5 
  
 Tydligare reglering för personer med ändrad 
  
 könstillhörighet..................................................................... 
  
 661 
  
 18.5.1 
  
 Inledning ................................................................ 
  
 661 
  
 18.5.2 Antalet barn som berörs ....................................... 
  
 662 
  
 18.5.3 Konsekvenser för myndigheter och domstolar ... 
  
 662 
  
 18.5.4 Konsekvenser för föräldrar och barn ................... 
  
 664 
  
 18.5.5 
  
 Andra konsekvenser.............................................. 
  
 665 
  
 19 
  
 Författningskommentarer ......................................... 
  
 667 
  
 19.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken ..................... 
  
 667 
  
 19.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:367) om 
  
 internationella faderskapsfrågor........................................... 
  
 677 
  
 19.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:351) om 
  
 genetisk integritet, m.m........................................................ 
  
 685 
  
 Särskilda yttranden .......................................................... 
  
 699 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 2013:70 ........................................... 
  
 705 
  
 Bilaga 2 Tankar kring en reglering om altruistiskt 
  
 surrogatmoderskap ....................................................... 
  
 719 
  
 15 
  
 Vissa förkortningar och begrepp 
  
 Assisterad befruktning 
  
 Befruktning där spermier eller 
  
 ägg hanteras utanför kroppen. 
  
 Samlingsnamn på metoder för 
  
 behandling av ofrivillig barnlöshet. 
  
 Barnkonventionen 
  
 FN:s konvention om barnets 
  
 rättigheter från den 20 november 
  
 1989 
  
 Barnrättskommittén 
  
 FN:s barnrättskommitté 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 Befruktning utanför kroppen 
  
 En metod för assisterad befrukt- 
  
 ning som innefattar befruktning av 
  
 en kvinnas ägg utanför hennes 
  
 kropp och införande av ett befruktat 
  
 ägg i en kvinnas kropp, eller enbart 
  
 införande av ett befruktat ägg i en 
  
 kvinnas kropp. Andra namn på 
  
 metoden är in vitro fertilisering 
  
 (IVF) eller  
 IVF-behandling. 
  
 Biomedicinkonventionen 
  
 Europarådets konvention angående 
  
 skydd av de mänskliga rättig- 
  
 heterna och människans värdighet 
  
 med avseende på tillämpningen av 
  
 biologi och medicin 
  
 dir. 
  
 kommittédirektiv 
  
 Ds 
  
 Departementsserien 
  
 17 
  
 Vissa förkortningar och begrepp 
  
 SOU 2016:11 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska 
  
 samarbetsområdet 
  
 EG 
  
 Europeiska gemenskaperna 
  
 Ensamstående kvinna 
  
 En kvinna som inte är gift, 
  
 registrerad partner eller sambo. 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 EU-domstolen 
  
 Europeiska unionens domstol 
  
 Europadomstolen 
  
 Europeiska domstolen för de 
  
 mänskliga rättigheterna 
  
 Europakonventionen 
  
 Den europeiska konventionen 
  
 angående skydd för de mänskliga 
  
 rättigheterna och de grundläggande 
  
 friheterna 
  
 EU:s rättighetsstadga 
  
 Europeiska unionens stadga om de 
  
 grundläggande rättigheterna 
  
 FB 
  
 Föräldrabalken (1949:381) 
  
 FN 
  
 Förenta nationerna 
  
 HBTQ 
  
 Ett paraplybegrepp för homo- 
  
 sexuella, bisexuella, transpersoner 
  
 och personer med queera uttryck 
  
 och identiteter 
  
 HD 
  
 Högsta domstolen 
  
 HFD 
  
 Högsta förvaltningsdomstolen 
  
 HIV 1 och HIV 2 
  
 Två varianter av humant immun- 
  
 bristvirus 
  
 HSL 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (1982:763) 
  
 HTLV I och HTLV II 
  
 Två varianter av humant 
  
 T-lymfotropt 
  virus 
  
 18 
  
 SOU 2016:11 Vissa förkortningar och begrepp 
  
 IFL 
  
 Lagen (1985:367) om inter- 
  
 nationella faderskapsfrågor 
  
 Insemination 
  
 En metod för assisterad befrukt- 
  
 ning som innebär att spermier förs 
  
 in i livmodern via vaginan med 
  
 tekniska hjälpmedel. 
  
 IVF 
  
 In vitro fertilisering. Se Befrukt- 
  
 ning utanför kroppen. 
  
 IVO 
  
 Inspektionen för vård och omsorg 
  
 IÄL 
  
 Lagen (1904:26 s. 1) om vissa 
  
 internationella rättsförhållanden 
  
 rörande äktenskap och förmynder- 
  
 skap 
  
 JT 
  
 Juridisk Tidskrift 
  
 KtM 
  
 En person som har ändrat köns- 
  
 tillhörighet från kvinna till man. 
  
 Kvinnokonventionen 
  
 FN:s konvention om avskaffande 
  
 av all slags diskriminering av 
  
 kvinnor 
  
 LIA 
  
 Lagen (1997:192) om internatio- 
  
 nell adoptionsförmedling 
  
 LU 
  
 Lagutskottet 
  
 MIGRFS 
  
 Migrationsverkets föreskrifter 
  
 MtK 
  
 En person som har ändrat köns- 
  
 tillhörighet från man till kvinna. 
  
 NFL 
  
 Lagen (1979:1001) om erkännande 
  
 av nordiska faderskapsavgöranden 
  
 NJA 
  
 Nytt juridiskt arkiv, avdelning I, 
  
 som innehåller rättsfall från 
  
 Högsta domstolen 
  
 19 
  
 Vissa förkortningar och begrepp 
  
 SOU 2016:11 
  
 NJA II 
  
 Nytt juridiskt arkiv, avdelning II, 
  
 som innehåller förarbeten till lag- 
  
 stiftning 
  
 OSL 
  
 Offentlighets- och sekretesslagen 
  
 (2009:400) 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 Q-IVF 
  
 Nationellt kvalitetsregister för 
  
 assisterad befruktning 
  
 RF 
  
 Regeringsformen 
  
 RFSL 
  
 Riksförbundet för homosexuellas, 
  
 bisexuellas, transpersoners och 
  
 Roberson rättigheter 
  
 rskr. 
  
 riksdagsskrivelse 
  
 SKL 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting 
  
 Smer 
  
 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd 
  
 SoL 
  
 Socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 SOSFS 
  
 Socialstyrelsens 
  
 författningssamling 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 SoU 
  
 Socialutskottet 
  
 Surrogatmoderskap 
  
 En kvinna upplåter sin kropp och 
  
 blir gravid med den uttalade av- 
  
 sikten att efter barnets födelse 
  
 lämna över barnet till ett par eller 
  
 en person som inte själv kan eller 
  
 vill bära fram ett barn. 
  
 SvJT 
  
 Svensk Juristtidning 
  
 UtlF 
  
 Utlänningsförordningen (2006:97) 
  
 UtlL 
  
 Utlänningslagen (2005:716) 
  
 20 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget 
  
 Vårt övergripande uppdrag har varit att överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att kunna bli föräldrar. I upp- draget har ingått att 
  
 •lämna förslag som ger ensamstående en möjlighet till assisterad befruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sam- bor, 
  
 •ta ställning till om det ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna vid assisterad be- fruktning, 
  
 •ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige, med utgångspunkten att detta i sådant fall ska vara altruistiskt, 
  
 •ta ställning till om det behövs särskilda regler för de barn som har tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands, 
  
 •ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och för- budet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstill- hörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen, samt 
  
 •föreslå de följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning som behövs. 
  
 Den del av uppdraget som avsett ensamståendes möjlighet till assi- sterad befruktning och nödvändiga följdändringar i den delen har redovisats den 16 maj 2014 i delbetänkandet Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29). I detta slutbetänkande redovisar vi övriga delar av uppdraget. 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Etiska utgångspunkter 
  
 Vi ska inledningsvis säga något om de etiska och andra utgångs- punkter som bör gälla vid ställningstaganden i frågor som rör tillåt- ande av nya former av assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård, och som kommer att aktualiseras i våra överväganden om avskaffande av kravet på genetisk koppling och tillåtande av surrogatmoderskap. Våra utgångspunkter i övriga delar redovisas i anslutning till respektive del. 
  
 Etiska ställningstaganden i frågor som rör assisterad befruktning måste alltid grundas i den humanistiska synen på människan som en fri och ansvarig varelse med mänsklig värdighet. Den humanistiska synen på människan innebär att människan ska betraktas som något annat och vida mer än sitt biologiska eller ekonomiska värde. Man brukar i detta sammanhang tala om människovärdet, vilket leder oss till människovärdesprincipen. Denna princip, som är central på området, innebär bl.a. att alla människor har lika värde och samma rätt att få sina rättigheter tillgodosedda. Den innebär också att ingen människa får betraktas eller behandlas som enbart ett medel. Prin- cipen kan däremot inte anses innebära att det är en mänsklig rättig- het att till varje pris få föda ett eget barn eller att på annat sätt bli förälder till ett barn. 
  
 Vid ställningstaganden i frågor som rör assisterad befruktning måste man också beakta utgångspunkterna rättvisa (eller lika vård på lika villkor),  
 icke-diskriminering, 
  integritet och självbestämm- ande (eller autonomi). Utgångspunkterna rättvisa och  
 icke-diskrimi- 
  nering innebär bl.a. att lika fall ska behandlas lika och att det är omoraliskt att särbehandla en viss grupp om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan denna grupp och andra grupper. Utgångs- punkterna integritet och självbestämmande innebär att alla män- niskor har en rätt att få sina värderingar, åsikter och önskningar respekterade. Den som inte själv förmår att försvara sin värdighet genom att utöva sin rätt till självbestämmande måste få värdigheten säkerställd av någon annan, t.ex. samhället. 
  
 Rätten till självbestämmande har betydelse för en annan utgångs- punkt, nämligen det informerade samtycket. Den senare utgångs- punkten innebär i huvudsak att en person måste få tillräcklig infor- mation och förstå informationen innan han eller hon lämnar sitt sam- tycke till t.ex. en assisterad befruktning. 
  
 22 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 Den mest centrala utgångspunkten vid ställningstaganden på detta område är dock principen om barnets bästa. Nya former av assi- sterad befruktning bör nämligen inte tillåtas med mindre än att de anses förenliga med denna princip. Utgångspunkten bör även fort- sättningsvis vara att de barn som tillkommer genom en assisterad befruktning inte bör utsättas för större risker än andra barn. Om det finns kunskapsluckor i ett visst avseende, har samhället ett särskilt ansvar för att bevaka och tillvarata barnens intressen. Ett tillåtande av förfarandet bör i sådana fall förutsätta att man genom rättsliga regleringar, eller vidtagandet av andra åtgärder, ändå kan anse att förfarandet är förenligt med principen om barnets bästa. Om så inte är fallet, bör försiktighetsprincipen tillämpas och innebära att för- farandet inte tillåts. 
  
 Det är avslutningsvis viktigt att man vid ställningstaganden på detta område också beaktar riskerna för en selektion av individer, en objektifiering av könsceller, en kommersialisering av barnalstringen och en alltför teknifierad människosyn. 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Inledning 
  
 Den nuvarande regleringen i lagen (2006:351) om genetisk integri- tet m.m. innebär att en assisterad befruktning får utföras med ett pars egna könsceller, eller med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier. Det är däremot inte tillåtet att utföra en assisterad befrukt- ning med enbart donerade könsceller, dvs. med både ett donerat ägg och donerade spermier eller med ett donerat befruktat ägg. Ord- ningen, som har motiverats med att det alltid ska finnas en genetisk koppling mellan det blivande barnet och minst en av de tilltänkta föräldrarna, innebär att en del par inte kan erbjudas behandling vid ofrivillig barnlöshet. 
  
 Från och med den 1 april 2016 blir det möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen  
 (IVF-behandling) 
  inom svensk hälso- och sjukvård. Det som i föregående stycke har angetts om en del par kommer då också att gälla för en del ensamstående kvinnor. För att underlätta läs- ningen kommer vi fortsättningsvis utgå från att reglerna om ensam- stående kvinnor redan har trätt i kraft. 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 I vårt uppdrag ingår att ta ställning till om det vid assisterade befruktningar även fortsättningsvis ska gälla ett krav på genetisk koppling mellan det blivande barnet och minst en tilltänkt förälder, och således ett förbud mot behandlingar med enbart donerade köns- celler. Om vi kommer fram till att så bör vara fallet, ska vi också ta ställning till om äggdonation inom ett äktenskap eller samboskap mellan två kvinnor kan tillåtas. 
  
 Analys och slutsatser 
  
 Vår uppfattning är att man bör avskaffa kravet på genetisk koppling och tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård om det finns ett behov av behandling- arna, riskerna för involverade aktörer, och särskilt för barnen, kan anses godtagbara, och det inte i övrigt finns tillräckliga argument mot ett tillåtande av behandlingarna. Vi inleder med att ta ställning till behovet. 
  
 Det finns par i vilka båda personerna har en infertilitetsproble- matik och som skulle kunna övervinna sin barnlöshet genom en behandling med enbart donerade könsceller. Det finns också ensam- stående kvinnor som skulle kunna göra det. Det finns dessutom par och ensamstående kvinnor som i dag genomgår denna typ av behand- lingar i utlandet. Att det finns ett behov av behandlingarna inom svensk hälso- och sjukvård är således klarlagt. Behovet blir ännu större om man beaktar att antalet barn för adoption har minskat under senare år och att många länder inte tillåter adoption till sam- könade par eller ensamstående personer. Vi övergår därför till att överväga om riskerna för involverade aktörer, och särskilt för barnen, kan anses godtagbara. 
  
 Det kan konstateras att forskningen om de familjer som har skapats genom aktuella behandlingar är mycket begränsad. Att forskningen är begränsad har till stor del sin förklaring i att be- handlingarna är en relativt ny företeelse i många länder. Det finns därför inte så många personer som har tillkommit genom en sådan behandling och som dessutom har uppnått vuxen ålder. 
  
 Luckorna i kunskapsunderlaget minskar samtidigt avsevärt om man också beaktar den forskning som finns om två närliggande vägar till föräldraskap, nämligen andra behandlingar med donerade köns- 
  
 24 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 celler och adoption. Den senare forskningen visar i huvudsak följ- ande. Det verkar generellt sett gå bra för de familjer som har skapats genom en behandling med donerade könsceller eller genom en adoption. Det viktiga ur ett barnperspektiv verkar vara att de soci- ala och rättsliga föräldrarna är öppna och ärliga mot barnet, att de successivt ger barnet den information som det behöver för att ut- veckla en trygg och stabil identitet samt att barnet senare ges möj- ligheter att efterforska sitt genetiska ursprung. Den omständig- heten att det saknas en genetisk koppling mellan barnet och dess sociala och rättsliga föräldrar verkar under sådana förhållanden ha en mycket liten betydelse för barnets psykosociala utveckling och mående. Det bör också tilläggas följande. 
  
 Det finns inget i forskningen om andra behandlingar med done- rade könsceller som talar för att kunskap om genetiska föräldrar och genetiska hel- eller halvsyskon på en annan plats skulle inne- bära risker för barnen eller andra involverade aktörer. Det finns inte heller något i forskningen om tidigt adopterade barn som talar för att så skulle vara fallet. Sådan kunskap bedöms därför inte heller innebära några risker för de barn som skapas genom en behandling med enbart donerade könsceller. 
  
 Resultaten av den befintliga forskningen ger således inget stöd för att riskerna vid en behandling med enbart donerade könsceller skulle vara högre än riskerna vid andra behandlingar med donerade könsceller, t.ex. behandlingar med ett donerat ägg. Riskerna måste därför anses godtagbara. Vi övergår nu till att överväga den tredje punkten ovan, dvs. om det finns andra tillräckliga argument mot ett tillåtande av aktuella behandlingar. 
  
 Ett argument som har framförts är att ett tillåtande av aktuella behandlingar skulle ge uttryck för en alltför teknifierad människo- syn. Argumentet innebär att behandlingar med enbart donerade könsceller måste betraktas som något så främmande för det svenska samhället att de även fortsättningsvis bör vara förbjudna. Man kan samtidigt konstatera att det finns stora likheter mellan dessa behand- lingar och vissa redan tillåtna vägar till föräldraskap, bl.a. behand- lingar med ett donerat ägg och adoptioner. Den väsentliga skill- naden består i att man vid aktuella behandlingar skapar ett barn som inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga för- äldrar. Denna skillnad kan visserligen betraktas som främmande i det svenska samhället. Med tanke på den kunskapsutveckling som 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 ägt rum under senare år, och de förändringar som denna har föranlett, kan behandlingarna dock inte betraktas som så främmande eller teknifierade att de av denna anledning bör vara förbjudna. Vi anser därför inte heller att ett tillåtande av behandlingarna skulle ge ut- tryck för en alltför teknifierad människosyn. 
  
 Andra argument som har framförts är att ett tillåtande av be- handlingar med enbart donerade könsceller kan innebära en objek- tifiering av könsceller, en förändrad syn på föräldraskap, en ökad risk för intima relationer mellan genetiska helsyskon och en risk för att vi framöver kan komma att godta sådana förfaranden inom svensk hälso- och sjukvård som i dag måste betraktas som oacceptabla. Inget av dessa argument utgör ensamt ett tillräckligt skäl mot ett tillåtande av behandlingarna. De kan inte heller tillsammans, eller i förening med andra argument, anses utgöra ett sådant skäl. 
  
 Vår uppfattning är således att kravet på genetisk koppling bör avskaffas och att man bör tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Behandlingarna bör kunna utföras med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. Vid dessa bedömningar finns det inte skäl att särskilt överväga frågan om äggdonation inom ett kvinnligt sam- könat par. 
  
 Regleringens utformning 
  
 Reglerna om behandlingar med enbart donerade könsceller bör i allt väsentligt överensstämma med de regler som nu gäller för befrukt- ningar utanför kroppen. Detta innebär i huvudsak följande. 
  
 Behandlingarna bör kunna genomgås av par och ensamstående kvinnor. I fråga om par bör det krävas att personerna i paret är gifta, registrerade partner eller sambo. Det bör också krävas att den andra personen i paret, dvs. den person som inte ska bära och föda barnet, lämnar ett skriftligt samtycke till att ett befruktat ägg förs in i den tilltänkta moderns kropp. Det bör också krävas att det är medicinskt motiverat att utföra behandlingen. 
  
 Behandlingarna bör bara få utföras vid de s.k. universitetssjuk- husen, och de bör, på samma sätt som behandlingar med ett donerat ägg eller donerade spermier, föregås av information och en särskild prövning. När en behandling ska utföras med ett donerat befruktat 
  
 26 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 ägg, bör de tilltänkta föräldrarna särskilt informeras om det för- hållandet att det blivande barnet kan få genetiska föräldrar och hel- syskon i andra familjer. Den särskilda prövningen bör anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. Den bör dock alltid innefatta samtal med sådan personal som har beteendevetenskaplig utbildning och som har goda kunskaper på området. 
  
 Inför en behandling med enbart donerade könsceller är det sär- skilt viktigt att bedöma de tilltänkta föräldrarnas förmåga att han- tera det förhållandet att det inte finns någon genetisk koppling mellan dem och det blivande barnet. När en behandling ska utföras med ett donerat befruktat ägg, är det också viktigt att bedöma deras för- måga att hantera det som angetts ovan, dvs. att det blivande barnet kan få genetiska föräldrar och helsyskon i andra familjer. 
  
 Om en behandling vägras, bör paret eller den ensamstående kvin- nan kunna begära Socialstyrelsens prövning av frågan. Socialstyrelsens beslut bör i sin tur kunna bli föremål för prövning i de allmänna förvaltningsdomstolarna. 
  
 En behandling med enbart donerade könsceller bör som sagt kunna utföras med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. Reglerna om donation av könsceller till den första typen av behandlingar bör i möjligaste mån överens- stämma med de regler som nu gäller om donation till befruktningar utanför kroppen. Enligt dessa regler är det dock inte möjligt för en donator att återkalla sitt samtycke till donation efter den tidpunkt då ett donerat ägg har befruktats eller donerade spermier har använts för befruktning. Vi föreslår att denna regel ändras och att en donator ska kunna återkalla sitt samtycke till dess att det befruktade ägg som skapats av ett donerat ägg eller donerade spermier har förts in i en kvinnas kropp. 
  
 Förutsättningarna för en donation av befruktade ägg bör i stort sett vara desamma som de vid en donation av ägg eller spermier. Vid en donation av befruktade ägg bör tänkbara donatorer dock även få information om bl.a. att deras egna barn kan få genetiska hel- syskon i andra familjer. En donation av sådana ägg bör också förut- sätta att de befruktade äggen har skapats av det donerande parets egna ägg eller spermier, eller av den donerande kvinnans egna ägg, och att paret eller kvinnan är förälder till minst ett barn. 
  
 Om alla förutsättningar för en donation av befruktade ägg är uppfyllda, bör donatorerna eller donatorn lämna ett skriftligt sam- 
  
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 tycke till att äggen får föras in i en kvinnas kropp. Samtycket bör kunna återkallas fram till dess att så har skett. När befruktade ägg har donerats av ett par, bör det vara tillräckligt att en av personerna i paret återkallar sitt samtycke för att äggen inte längre ska få an- vändas. 
  
 Det bör även i dessa fall vara den ansvariga läkaren som väljer vilka donerade könsceller, eller vilket donerat befruktat ägg, som ska användas vid en befruktning utanför kroppen. Det bör också vara den läkaren som ser till att könscellerna eller det befruktade ägget har donerats av en eller två lämpliga donatorer och att dona- torerna fortfarande lever när behandlingen utförs. Om ett donerat befruktat ägg har skapats av donerade ägg eller spermier, ska även donatorn av könsceller vara i livet när behandlingen utförs. 
  
 Det är i dag en allmän uppfattning att donatorer inte bör ge upphov till barn i mer än sex familjer. Vår uppfattning är att detta också bör gälla vid behandlingar med donerade befruktade ägg. Vid behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier behöver regeln i stället vara följande. Om en donators könsceller har använts vid en sådan behandling, bör han eller hon inte få ge upphov till barn i mer än tre andra familjer. Resultatet blir då nämligen att det bli- vande barnet kan få genetiska hel- eller halvsyskon i högst sex andra familjer. 
  
 Enligt nuvarande regler ska uppgifterna om en ägg- eller spermie- donator antecknas i en särskild journal, och journalen ska bevaras i minst 70 år. Det som nu angetts bör också gälla för en sådan donator av ett befruktat ägg som själv har bidragit med könsceller vid skap- andet av det ägget. 
  
 Det är som sagt viktigt att de personer som blir föräldrar genom en assisterad befruktning med donerade könsceller tidigt börjar be- rätta för barnet om dess tillkomst. Kunskap i detta avseende är ofta en förutsättning för att barnet senare ska kunna inhämta informa- tion om sitt genetiska ursprung. Vi föreslår dessutom följande. 
  
 En person som har tillkommit genom en behandling med enbart donerade könsceller, och som har uppnått tillräcklig mognad, bör kunna lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har till- kommit med könsceller från samma donator eller donatorer. Sam- tycket och uppgifterna bör i så fall tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om en donator. Personen bör också kunna ta del 
  
 28 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 av de uppgifter som finns antecknade i en sådan journal och som avser andra personer som tillkommit med könsceller från samma donator. Om en person inte vet, men har anledning att anta, att han eller hon har tillkommit genom en behandling med enbart donerade könsceller, bör socialnämnden vara skyldig att på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. Det som angetts i detta stycke bör också gälla när en person har tillkommit genom en behandling med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier, eller när en per- son har anledning att anta att så är fallet. 
  
 Våra överväganden föranleder vissa ändringar i 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Vi föreslår dessutom att man i det kapitlet ersätter ordet givare med donator, att man i kapitlets inledande lagrum inför en definition av uttrycket befruktning utanför kroppen och att man sedan använder detta uttryck i alla de lagrum där man inte måste tala om det första eller andra steget i en traditionell IVF- behandling (dvs. befruktning av ett ägg utanför en kvinnas kropp respektive införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp). Vi föreslår vidare att det genomförs vissa följdändringar i 5 och 6 kap. samma lag. En sådan består i att frysförvaringstiden för befruktade ägg förlängs från fem till tio år. 
  
 Övervägandena föranleder också vissa följdändringar och redak- tionella ändringar i 1 kap. föräldrabalken (FB). Som exempel på följdändringar kan nämnas tillägget i 5 § som innebär följande. Fader- skap bör inte kunna fastställas genom dom för en man som enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Inledning 
  
 Surrogatmoderskap innebär att en kvinna upplåter sin kropp och blir gravid med den uttalade avsikten att efter barnets födelse över- lämna barnet till ett par eller en person som inte själv kan eller vill bära fram ett barn. Ett surrogatmoderskap kan vara partiellt eller fullständigt samt altruistiskt eller kommersiellt. 
  
 Vid ett partiellt surrogatmoderskap befruktas surrogatmoderns egna ägg med en tilltänkt fars spermier eller med donerade spermier. 
  
 29 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmodern får i dessa fall både en genetisk och biologisk koppling till barnet. Ett fullständigt surrogatmoderskap känneteck- nas av att man vid behandlingen av surrogatmodern inte använder hennes egna ägg. Det befruktade ägg som förs in i surrogatmoderns livmoder har i dessa fall således skapats av de tilltänkta föräldrarnas könsceller eller av donerade könsceller. Vid ett fullständigt surrogat- moderskap får surrogatmodern bara en biologisk koppling till barnet. 
  
 Vid ett altruistiskt surrogatmoderskap får surrogatmodern inte någon särskild ersättning för att hon är surrogatmor. Hon kan där- emot få ersättning för kostnader av olika slag, bl.a. kostnader för läkarbesök. Vid ett kommersiellt surrogatmoderskap får surrogat- modern en särskild ersättning för att hon är surrogatmor. 
  
 Det är i dag inte tillåtet att genomföra ett surrogatarrangemang inom svensk hälso- och sjukvård. Vårt uppdrag är att ta ställning till om det framöver ska bli tillåtet att genomföra det, och med ut- gångspunkten att surrogatmoderskapet i sådant fall ska vara altruis- tiskt. Om vi kommer fram till att surrogatmoderskap ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, ska vi också föreslå hur en hel- täckande reglering av surrogatmoderskap bör utformas. 
  
 Överväganden 
  
 Vår uppfattning är att kommersiellt surrogatmoderskap inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, och att samhället dessutom bör motverka denna typ av surrogatmoderskap. Skälen för detta är i huvudsak följande. 
  
 Det råder både internationellt och i Sverige en utbredd samsyn om att människokroppen och dess delar inte får ge upphov till vin- ning. Detta kommer bl.a. till uttryck i förbud mot handel med organ och könsceller. Det skulle framstå som inkonsekvent att införa en reglering som tillåter kommersiellt surrogatmoderskap och samtidigt upprätthålla sådana förbud. 
  
 Ett tillåtande av kommersiellt surrogatmoderskap skulle också vara svårförenligt med utvecklingen inom EU och dess medlems- stater. Det finns nämligen inget  
 EU-land 
  som uttryckligen tillåter sådant surrogatmoderskap. Flera  
 EU-länder 
  har i stället uttryckliga förbud mot denna typ av surrogatmoderskap. 
  
 30 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 Till ovanstående kommer att kommersiellt surrogatmoderskap är svårförenligt med de förbud som finns mot handel med kvinnor och barn samt med andra regler som syftar till att tillgodose kvin- nors och barns rättigheter på ett bra sätt. 
  
 Vi anser inte heller att altruistiskt surrogatmoderskap bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Det finns visserligen en del för- delar med att tillåta förfarandet. Den viktigaste av dessa är att fler ofrivilligt barnlösa skulle kunna bli föräldrar. Ett förfarande inom svensk hälso- och sjukvård skulle också kunna erbjuda större trygg- het och bättre garantier än vad som är fallet i många av de länder där det är eller hittills har varit möjligt att genomgå surrogat- arrangemang. Ett tillåtande av förfarandet inom svensk hälso- och sjukvård skulle dessutom innebära att det blivande barnet kan garan- teras en rätt till information om sitt ursprung, och att man und- viker de rättsliga problem som kan uppkomma vid ett gränsöver- skridande surrogatarrangemang. Fördelarna med ett tillåtande kan dock inte anses uppväga nackdelarna. Vi ska i det följande beskriva de nackdelar som vi främst lagt vikt vid i denna del. 
  
 Den första nackdelen avser de allvarliga kunskapsluckor som finns när det gäller konsekvenserna för barn som har fötts efter ett surrogatarrangemang. De få studier som finns ger visserligen inte något direkt stöd för farhågorna att barnen far illa eller att de har negativa uppfattningar om sitt tillkomstssätt. Studierna avser emeller- tid ett fåtal ganska små grupper barn och familjer. Alla studier utom en härrör också från en och samma forskargrupp. Det saknas dessutom långtidsstudier som sträcker sig till när barnen har upp- nått vuxen ålder. Vi vet därför inte hur vuxna hanterar det faktum att de har tillkommit genom ett surrogatarrangemang och vad det kan betyda för t.ex. identitetsutveckling och långsiktiga familjerela- tioner. Det saknas vidare studier om hur det går för barnen i de fall där surrogatarrangemanget inte fullföljs på det sätt som varit tänkt, t.ex. på grund av att någon av de inblandade ångrar sig. Vidare saknas det viktig kunskap om hur surrogatmödrarnas egna barn påverkas. 
  
 Vi anser att det på grund av bristerna i kunskapsunderlaget inte är klarlagt vilka risker som på kort och lång sikt eventuellt kan finnas för bl.a. de genom surrogatarrangemang födda barnen. Det är därför inte möjligt att dra några säkra slutsatser i fråga om för- farandets förenlighet med principen om barnets bästa. Under så- 
  
 31 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 dana förhållanden talar försiktighetsprincipen mot ett tillåtande av surrogatmoderskap inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 En annan nackdel avser risken för påtryckningar och kommer- sialisering. Enligt vår mening finns det en uppenbar risk för att en del kvinnor skulle kunna utsättas för påtryckningar att vara surrogat- mor om förfarandet tilläts i svensk hälso- och sjukvård. Kvinnor skulle också kunna uppleva en underförstådd press att hjälpa en närstående. Risken för påtryckningar skulle möjligen minska om man inte tillåter surrogatarrangemang mellan närstående. En sådan ordning skulle samtidigt öka risken för dold kommersialisering. När det gäller surrogatmoderskap, måste det också sägas att det rent allmänt är svårt att i förväg sätta sig in i vad det innebär att bära ett barn och sedan lämna bort barnet till de tilltänkta föräldrarna. Även vid en noggrann prövning, och med krav bl.a. på att en blivande surrogatmor har fött egna barn, är det inte möjligt att försäkra sig om att kvinnans samtycke inte har föranletts av påtryckningar, känslor av inre tvång eller dolda ekonomiska motiv. Med hänsyn till de allvarliga risker som ett surrogatmoderskap innebär för surrogat- modern är det nu angivna ett tungt vägande argument mot ett tillåtande av surrogatmoderskap inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 En tredje nackdel handlar om mater  
 est-regeln 
  och surrogat- moderns möjligheter att ångra sig när barnet är fött. Vår uppfatt- ning är att en eventuell reglering på detta område måste vara fören- lig med mater  
 est-regeln, 
  och således innebära att surrogatmodern per automatik anses som det blivande barnets mor. Respekten för en surrogatmors autonomi och rätt till självbestämmande kräver också att hon måste kunna ändra sig när barnet är fött. Surrogat- modern måste alltså, under en rimlig tid efter förlossningen, kunna välja att behålla barnet. En reglering med nu angivet innehåll kan samtidigt medföra allvarliga problem. Om surrogatmodern ångrar sig, kan det uppstå svåra konflikter som går ut över barnet. Det kan också vara negativt för barnet att veta att surrogatmodern har be- hållit honom eller henne i strid med de tilltänkta och kanske gene- tiska föräldrarnas vilja. För de tilltänkta föräldrarna skulle en sådan utveckling sannolikt vara en tragedi. 
  
 Till ovanstående kommer bl.a. att en surrogatmor även i andra avseenden skulle kunna ha svårt att utöva sin rätt till självbestäm- mande, t.ex. i fråga om hennes rätt till abort, samt de svårigheter som finns när det gäller att utforma en godtagbar reglering om kostnads- 
  
 32 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 ansvaret vid ett surrogatarrangemang. Vår uppfattning är således att nackdelarna överväger fördelarna och att surrogatmoderskap inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Det behövs inga för- fattningsändringar för att åstadkomma det. 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Inledning 
  
 Vårt uppdrag i denna del är att undersöka och analysera gällande regelverk och tillämpningen av det i de fall där ett barn har till- kommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Vi ska också särskilt belysa de internationellt privat- och processrättsliga aspek- terna samt ta ställning till om det ska införas särskilda regler för de barn som har tillkommit på nämnda sätt. 
  
 Om vi kommer fram till att det bör införas särskilda regler, ska vi också överväga tänkbara lösningar, t.ex. att utvidga möjlig- heterna att fastställa föräldraskapet genom bekräftelse eller dom, att möjliggöra överföring av föräldraskapet, att ändra reglerna om erkännande av utländska faderskapsavgöranden eller att möjliggöra ett erkännande av utländska moderskapsavgöranden. Våra överväg- anden i nu aktuella avseenden ska ta sin utgångspunkt i ställnings- tagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, och under vilka förutsättningar det i så fall ska kunna ske. Enligt direktiven ska en reglering syfta till att undanröja den nu- varande osäkerheten om rättsläget och samtidigt motverka ett kring- gående av förbud mot eller begränsningar av surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 Om vi kommer fram till att det inte behöver införas några sär- skilda regler på området, ska vi i stället överväga om det bör införas särskilda övergångsregler. De senare reglerna ska avse fall där ett barn redan befinner sig i Sverige, eller är på väg hit, och där det inte är möjligt, eller förenat med svårigheter, att fastställa någon annan än surrogatmodern som rättslig förälder eller vårdnadshavare till barnet. 
  
 Vi ska också – oavsett vad vi kommer fram till i ovanstående frågor 
  
 – ta ställning till vilka informationsinsatser som behöver genom- föras för att myndigheter och allmänheten ska få kunskap om inne- börden av den svenska lagstiftningen samt föreslå vem eller vilka som ska ansvara för dessa informationsinsatser. 
  
 33 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Från och med den 1 april 2016 blir det möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. För att underlätta läs- ningen kommer vi även i detta avsnitt utgå från att reglerna om ensamstående kvinnor redan har trätt i kraft. 
  
 En analys av det svenska regelverket och dess tillämpning 
  
 Nästan alla hittillsvarande surrogatarrangemang i utlandet som inne- fattat personer med hemvist i Sverige har genomförts med en till- tänkt fars spermier. Vi kommer därför först att behandla de regler som gäller i ett sådant fall och sedan behandla de regler som gäller i övriga fall. Innan vi behandlar dessa regler ska vi dock säga något om det som gäller när man vid tillämpningen av internationellt privat- rättsliga regler kommer fram till att svensk lag ska tillämpas i fråga om föräldraskapet. 
  
 En tillämpning av svensk lag innebär i dessa fall att surrogat- modern ska anses som barnets rättsliga mor och att hennes make ska anses som barnets rättsliga far. Om man vid surrogatarrangemanget har använt en tilltänkt fars spermier, kan den mannen under vissa förutsättningar fastställas som barnets rättsliga far. Det krävs dock att faderskapet för surrogatmoderns make först hävs eller att det vid barnets födelse inte fanns någon man som per automatik skulle anses som barnets rättsliga far. Andra tilltänkta föräldrar kan däremot inte fastställas som barnets mor, far eller förälder efter ett surrogat- arrangemang i utlandet. Föräldraskap för dessa tilltänkta föräldrar förutsätter således en adoption. 
  
 När ett surrogatarrangemang i utlandet har genomförts med en tilltänkt fars spermier, uppkommer ofta frågan om det finns en utländsk fastställelse av faderskapet för honom som är giltig enligt lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL), och som således kan erkännas i Sverige. Vid bedömningen av den frågan kan man behöva ta ställning till vad som enligt nämnda lag är att be- trakta som en giltig bekräftelse. Man kan också behöva ta ställning till om det finns en s.k. vägransgrund i det enskilda fallet. En ut- ländsk fastställelse av faderskap ska t.ex. inte erkännas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rätts- ordningen att göra det (s.k. ordre public). 
  
 34 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 Frågan om en utländsk fastställelse gäller i Sverige ska normalt prövas av den myndighet där frågan aktualiseras, t.ex. Skatteverket. Om den utländska fastställelsen har skett genom dom, kan frågan också prövas av allmän domstol. Svea hovrätt har relativt nyligen prövat om det kan anses strida mot ordre public att erkänna en amerikansk dom om fastställelse av faderskap i vilken den genetiska fadern och den sociala fadern har fastställts som barnets rättsliga fäder. Hovrätten kom i ärendena fram till att så inte var fallet och att den amerikanska fastställelsen således skulle gälla i Sverige. Inget av besluten överklagades och Högsta domstolen har därför inte prövat frågan. 
  
 Om en utländsk fastställelse av faderskap är giltig enligt IFL och den fastställda fadern är svensk medborgare, anses barnet ha för- värvat svenskt medborgarskap vid födelsen. Barnet kan då få ett svenskt pass och resa till Sverige med den rättsliga fadern och hans eventuella partner. Efter ankomsten till Sverige kan fadern ansöka om ensam vårdnad om barnet och faderns partner ansöka om s.k. närståendeadoption. 
  
 När det inte finns en giltig utländsk fastställelse av faderskap, uppkommer frågan om faderskapet kan fastställas vid en svensk socialnämnd eller i en svensk domstol. Om barnet är kvar i födelse- landet, och fastställelsen i Sverige således ska ske på distans, torde det som regel inte finns förutsättningar att fastställa faderskapet vid en svensk socialnämnd. Det kan däremot, under vissa förutsätt- ningar, vara möjligt att fastställa faderskapet i en svensk domstol. Om fastställelsen i stället ska äga rum efter barnets ankomst till Sverige, uppkommer frågan hur barnet ska kunna resa in i Sverige. Eftersom barnet inte är svensk medborgare måste det ha ett pass eller andra nödvändiga resehandlingar. Det måste också ha ett per- manent uppehållstillstånd i Sverige. Varken Migrationsverket eller migrationsdomstolarna har prövat frågor om uppehållstillstånd efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Rättsläget på detta område måste därför betraktas som oklart. Vi övergår nu till att beskriva vad som gäller när man vid ett surrogatarrangemang i stället har använt en annan mans spermier, t.ex. en donators spermier. 
  
 Det gemensamma för dessa fall är att det enligt föräldrabalken inte går att fastställa de tilltänkta föräldrarna som barnets rättsliga föräldrar. Det kan därför också anses oklart hur man ska tillämpa reglerna om erkännande av utländska fastställelser i IFL. Hade Alexander 
  
 35 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 hovrätt i sina avgöranden ovan kommit till samma utgång om ingen av männen haft en genetisk koppling till barnet? Vilka bedöm- ningar hade domstolen gjort om den utländska domen i stället av- sett fastställande av moderskap eller föräldraskap för två kvinnor? I avsaknad av vägledande avgöranden är det inte möjligt att ge något tydligt svar på dessa frågor. 
  
 Om det inte går att få till stånd en i Sverige giltig fastställelse av föräldraskapet, krävs det en adoption för att de tilltänkta föräld- rarna ska bli barnets rättsliga föräldrar. Utrymmet för att erkänna ett utländskt avgörande om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet verkar vara begränsat. Detsamma gäller för en svensk dom- stols möjligheter att pröva en ansökan om adoption innan barnet kommer till Sverige. Om barnet har kommit hit, finns det däremot inga hinder mot att en svensk domstol prövar frågan om adoption. Domstolen ska i ett sådant fall tillämpa svensk lag. När det gäller förutsättningarna för att ett barn ska kunna resa till Sverige, och bosätta sig här, hänvisar vi till det som har angetts ovan. Det bör tilläggas att det, såvitt känt, inte finns några vägledande avgöranden i frågor som rör adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Även på detta område måste rättsläget därför betraktas som oklart. 
  
 Utgångspunkter 
  
 Internationella surrogatarrangemang kan innebära problem av olika slag och omfattning. Till de mer allvarliga problemen hör haltande föräldraskap och statslöshet för barnet. Problemen är många gånger ett resultat av att länder har olika uppfattningar och regler om surrogatarrangemang samt av att tilltänkta föräldrar och surrogat- vänliga länder inte respekterar dessa olikheter. Det måste samtidigt tilläggas att Sverige hittills har varit förskonat från mer allvarliga problem i dessa sammanhang. De problem som uppkommit här har framför allt avsett myndigheternas handläggning efter barnets an- komst till Sverige. 
  
 Det finns samtidigt förespråkare som menar att vi med hänsyn till principen om barnets bästa ändå behöver genomföra omfattande förändringar på området. De menar bl.a. att vi i Sverige – oavsett om vi här tillåter surrogatmoderskap eller inte – måste fokusera på det nyfödda barnet och vidta alla tänkbara åtgärder för att de till- 
  
 36 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 tänkta föräldrarna ska kunna ta med sig barnet hit. En sådan ordning är dock svårförenlig med de ställningstaganden som vi har gjort tidi- gare och som innebär dels att surrogatmoderskap inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, dels att kommersiella surrogat- arrangemang i utlandet bör motverkas på olika sätt. Vi kan knappast anses motverka förekomsten av kommersiella surrogatarrangemang om vi samtidigt alltid godtar konsekvenserna av sådana arrangemang. Vi har därför kommit fram till följande. 
  
 Principen om barnets bästa kan inte anses kräva att vi i Sverige genomför omfattande författningsändringar på området eller att vi vidtar andra ingripande åtgärder för att lösa alla problem som kan uppkomma när personer från Sverige får barn genom ett surrogat- arrangemang i utlandet. Principen får däremot anses kräva att vi i Sverige har en bra reglering för de barn som finns här, och för de barn i utlandet som är svenska medborgare. Vidare måste principen naturligtvis beaktas i olika sammanhang som rör ett barn, t.ex. vid författningsändringar. 
  
 Vår uppfattning är således att det kan behöva införas särskilda regler för att åtgärda de problem som har uppkommit i Sverige efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det kan också behöva införas sådana regler för att motverka uppkomsten av andra problem. Det måste samtidigt tilläggas följande. I direktiven anges det att över- vägandena i denna del ska ta sin utgångspunkt i ställningstagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige, och att en reglering ska syfta till att motverka ett kringgående av förbud mot eller begräns- ningar av surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 Vi har som sagt kommit fram till att surrogatmoderskap inte ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård och att kommersiella surrogatarrangemang i utlandet bör motverkas på olika sätt. I denna del handlar det därför till stor del om att å ena sidan försöka lösa de problem som måste lösas, och att å andra sidan motverka att per- soner i Sverige genomgår surrogatarrangemang – oftast kommer- siella sådana – i utlandet. Vi kommer således inte att föreslå att det införs regler om överförande av föräldraskap efter ett surrogat- arrangemang i utlandet eller regler om erkännande av sådana över- föringar. Regler av detta slag kan nämligen inte anses behövliga för att lösa uppmärksammade problem utan innebär bara att fler perso- ner kan genomgå surrogatarrangemang i utlandet. Vi kommer inte heller att föreslå några ändringar i de materiella reglerna om moder- 
  
 37 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 skap, faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB, eller i reg- lerna om svenskt medborgarskap och krav för inresa i Sverige. Det bör tilläggas att de senare reglerna fyller viktiga funktioner i sam- hället. En sådan är att motverka handel med barn och annan gräns- överskridande brottslighet. 
  
 Det förhållandet att vi inte föreslår några ändringar i de svenska materiella reglerna om föräldraskapet för ett barn innebär att det i aktuella fall bara kommer att finnas en grupp av tilltänkta föräldrar i Sverige som kan fastställas som barnets rättsliga föräldrar, och det är de genetiska fäderna. Vi måste som regel nämligen godta att ett barns genetiska far kan fastställas som barnets rättsliga far. Det förhållandet att vi måste godta detta innebär i sin tur att förfaran- det för detta bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. En annan ordning kan innebära negativa konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för barnet. 
  
 Föräldraskap för andra tilltänkta föräldrar än de genetiska fäderna bör i aktuella fall även fortsättningsvis förutsätta en närstående- adoption eller en vanlig adoption. Det finns inte skäl att nu göra ändringar i reglerna om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det finns däremot skäl att genomföra informationsinsatser på området. Vi återkommer till detta och övriga överväganden i nästa avsnitt. 
  
 Förslag och bedömningar 
  
 Utgångspunkten bör enligt vår mening vara att vi i Sverige erkän- ner sådana utländska fastställelser av föräldraskapet genom dom eller bekräftelse som har grundats på en omständighet som kan utgöra grund för en motsvarande fastställelse enligt svensk rätt. En annan utgångspunkt bör vara att vi som regel inte erkänner andra fastställelser. Det nu anförda innebär följande. 
  
 En utländsk fastställelse av moderskap bör kunna godtas i Sverige om den grundas på att den fastställda modern har burit och fött barnet. En utländsk fastställelse av faderskap bör godtas om den grundas på en faderskapspresumtion eller en genetisk koppling mellan barnet och den fastställda fadern. En utländsk fastställelse av fader- skap bör också, på samma sätt som en utländsk fastställelse av föräldraskap, godtas om den grundas på att den fastställda personen 
  
 38 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 har samtyckt till att personens make, registrerade partner eller sam- bo genomgår en assisterad befruktning. 
  
 Svea hovrätt har, som tidigare nämnts, meddelat två avgöranden som avviker från det som nu angetts. Domstolen har i dessa avgör- anden nämligen godtagit en utländsk fastställelse av faderskapet för en man som enligt svensk lag inte hade kunnat fastställas som barnets rättsliga far. Förekomsten av dessa avgöranden föranleder införan- det av en ny vägransgrund i IFL. Enligt den nya vägransgrunden ska en utländsk fastställelse av faderskapet inte gälla i Sverige om barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, behandlingen har utförts på en annan person än den fast- ställda faderns make eller sambo, och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Om en utländsk fastställelse av faderskap avser två män och en av dem också är barnets genetiska far, ska det som anges i vägransgrunden bara gälla för den andra mannen. Den del av fastställelsen som avser barnets genetiska far behöver alltså inte vara ogiltig. 
  
 Vi har tidigare kommit fram till att vi som regel måste godta att ett barns genetiska far kan fastställas som barnets rättsliga far, och att förfarandet för detta bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. Vi föreslår därför att man utökar svenska socialnämnders och domstolars behörighet att fastställa faderskap efter ett surrogat- arrangemang i utlandet. Förslaget innebär att faderskap ska kunna fastställas vid en svensk socialnämnd eller domstol, och enligt svensk lag, om barnet har hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registre- rade partner eller sambo. 
  
 Förslagen i denna del föranleder vissa ändringar i IFL och en del följdändringar i samma lag. Vi kan däremot inte se att det behöver göras andra författningsändringar för att komma till rätta med upp- märksammade problem. Vi kan inte heller se att det behöver införas några sådana särskilda övergångsregler som anges i direktiven. Det behöver däremot genomföras informationsinsatser om surrogat- arrangemang i utlandet. Vår uppfattning är att regeringen bör ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att, i samverkan med andra berörda myndigheter och organisationer, genomföra dessa informationsinsatser. 
  
 39 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 Inledning 
  
 Den nuvarande regleringen i föräldrabalken innebär att samtycke kan utgöra grund för faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB vid en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. I fråga om olikkönade par gäller samma regel när paret har genom- fört en s.k. heminsemination eller när de har genomgått en behand- ling i utlandet. Faderskap kan alltså även i sådana fall grundas på ett samtycke. Vårt uppdrag är att ta ställning till om de senare reglerna också bör gälla för kvinnliga samkönade par. 
  
 Från och med den 1 april 2016 blir det möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. Denna förändring inne- bär att våra överväganden i denna del också innefattar ensamstå- ende kvinnor. 
  
 Överväganden 
  
 En viktig utgångspunkt för att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB bör vara att det blivande barnet har en rätt till information om sitt genetiska ur- sprung. Regleringen bör därför vara handlingsdirigerande och upp- muntra potentiella föräldrar att välja de assisterade befruktningar som ger barnet en sådan rätt. En annan viktig utgångspunkt för att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap eller föräldraskap bör vara att det finns rimliga möjligheter till insyn och kontroll från samhällets sida. Den tredje och sista utgångspunkten är att olik- könade och samkönade par i dessa fall bör behandlas lika så långt det är möjligt. Mot bakgrund av de nu angivna utgångspunkterna finns det skäl att låta övervägandena omfatta både olikkönade och sam- könade par. Det finns även skäl att föreslå en reglering som innebär följande. 
  
 Samtycke bör inte längre kunna utgöra grund för faderskap vid en heminsemination. Det bör inte heller kunna utgöra grund för föräldraskap vid en sådan insemination. Rättsligt föräldraskap för 
  
 40 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 en person som inte har burit och fött barnet bör i dessa fall alltså förutsätta en närståendeadoption. 
  
 Samtycke bör även fortsättningsvis kunna utgöra grund för fader- skap vid assisterade befruktningar inom utländsk hälso- och sjuk- vård. Det bör samtidigt krävas att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet, och att den person som till- kommit genom behandlingen har en rätt till information om dona- torns identitet. Detsamma bör gälla i fråga om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Regleringen blir således även här densamma för olik- könade par och kvinnliga samkönade par. 
  
 Den regel i 1 kap. 3 § andra stycket FB som träder i kraft den 1 april 2016, och som innebär att faderskap eller föräldraskap inte ska fastställas när en ensamstående kvinna har genomgått en assiste- rad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård, bör inte gälla vid heminseminationer. I dessa fall bör det alltså även fortsättningsvis fastställas ett faderskap eller föräldraskap för barnet. Det bör där- emot vara möjligt för en ensamstående kvinna att bli ensam förälder genom en assisterad befruktning inom utländsk hälso- och sjuk- vård. Det krävs dock att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet, och att den person som tillkommit genom behandlingen har en rätt till information om donatorns identi- tet. 
  
 Våra överväganden föranleder vissa ändringar i 1 kap. FB. De föranleder däremot inga ändringar i andra författningar. 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 Inledning 
  
 Tidigare krävdes det att personer som ändrade könstillhörighet från man till kvinna (MtK), eller från kvinna till man (KtM), var sterili- serade eller att de av annan orsak saknade fortplantningsförmåga. Detta s.k. steriliseringskrav avskaffades den 1 juli 2013, och i dag är det t.ex. möjligt för en KtM att föda barn. Det är också möjligt för en MtK att bidra med spermier till skapandet av ett barn. 
  
 Vid avskaffandet av steriliseringskravet angav regeringen att den föräldraskapsrättsliga regleringen kan tillämpas analogt i sådana fall där en person har ändrat könstillhörighet. Detsamma skulle enligt regeringen gälla för andra relevanta författningar. Regeringen fram- 
  
 41 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 höll samtidigt vikten av att man noga följer rättstillämpningen på området. 
  
 Vårt uppdrag är att ta ställning till om det avskaffade steriliserings- kravet och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämpningen av den för- äldraskapsrättsliga lagstiftningen. Vi ska också ta ställning till om det finns behov av ändringar i nu nämnda lagstiftning eller i annan lagstiftning. 
  
 Överväganden 
  
 Våra undersökningar, vilka bl.a. innefattat kontakter med Riksför- bundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och Roberson rättigheter (RFSL) samt Skatteverket, har visat att det slopade sterili- seringskravet har gett upphov till vissa tillämpningsproblem i folk- bokföringsverksamheten. Som exempel på tillämpningsproblem kan nämnas att Skatteverket har registrerat en födande KtM som bar- nets mor. Det finns därför skäl att överväga ändringar i den för- äldraskapsrättsliga regleringen. 
  
 Vår bedömning är att föräldraskapet i dessa fall bör betecknas och registreras på ett sätt som avspeglar en förälders rättsliga köns- tillhörighet. En KtM som föder barn bör således betecknas och registreras som barnets rättsliga far. Vidare bör föräldrar som har ändrat könstillhörighet ha samma rättigheter, förmåner och skyldig- heter som de hade haft om de inte hade ändrat könstillhörighet. En KtM som föder barn bör ha samma rättigheter, förmåner och skyl- digheter som en rättslig mor. Om en KtM är ogift vid barnets födelse, bör han således ha ensam vårdnad om barnet (jfr 6 kap. 3 § FB). Mot denna bakgrund föreslår vi att det i 1 kap. FB införs en reglering som innebär följande. 
  
 En KtM som föder ett barn ska per automatik anses som barnets far. Personen ska samtidigt omfattas av det som i andra kapitel balken och i andra författningar anges om en mor eller moderskap. Det förhållandet att faderskapet i dessa fall ska följa per automatik innebär att det inte behöver fastställas genom bekräftelse eller dom. Föräldraskapet för den person som inte har fött barnet ska däremot fastställas på vanligt sätt. Undantag gäller i de fall där en KtM har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående och enligt 
  
 42 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 reglerna i 3 § andra eller tredje stycket. I ett sådant fall ska en KtM nämligen kunna bli barnets enda rättsliga förälder. 
  
 Den förälder som inte har fött barnet bör i dessa fall alltid anses som far, om han är en KtM eller en man som inte har ändrat köns- tillhörighet, eller som mor, om det är fråga om en MtK eller en kvinna som inte har ändrat könstillhörighet. Föräldraskapet ska som ovan nämnts fastställas genom bekräftelse eller dom. Regleringen om föräldraskapet för den som inte har fött barnet bör således innebära följande. 
  
 En KtM som har samtyckt till att hans make, registrerade partner eller sambo genomgår en assisterad befruktning enligt 9 § ska anses som barnets far. Om barnet har fötts av en KtM, gäller detsamma för en sådan man som inte har ändrat könstillhörighet och som upp- fyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §. Mannen ska med andra ord ha bidragit med spermier till skapandet av barnet enligt 5 § första stycket eller lämnat ett samtycke till att hans make eller sambo genomgår en assisterad be- fruktning enligt 8 §. 
  
 En MtK som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 § (jfr det som nyss angetts) ska an- ses som barnets mor. Om barnet har fötts av en KtM, gäller det- samma för en sådan kvinna som inte har ändrat könstillhörighet och som har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en assisterad befruktning enligt 9 §. En person som anses som mor enligt detta stycke ska samtidigt omfattas av det som i andra kapitel balken och i andra författningar anges om en far eller faderskap. Det senare innebär bl.a. att reglerna i 2 kap. FB blir tillämpliga vid utredningen om moderskap i dessa fall. 
  
 Det förhållandet att en KtM i dessa fall ska omfattas av reglerna om mor och moderskap, och att det motsatta ska gälla för en MtK, innebär att den ändrade könstillhörigheten kan behöva avslöjas i så- dana fall där personen vill göra gällande en viss rättighet, förmån eller skyldighet. Enligt vår mening måste det vara den enskilda indi- viden som bestämmer om den ändrade könstillhörigheten ska avslöjas eller inte, och vem eller vilka den i så fall ska avslöjas för. En KtM som har fött ett barn och som vill göra gällande en mors rättigheter måste alltså själv avslöja för den berörda myndigheten eller aktören att han ändrat könstillhörighet. 
  
 43 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Övervägandena i denna del föranleder inga följdändringar i för- äldrabalken eller i andra författningar. 
  
 Det har också förekommit vissa problem inom hälso- och sjuk- vården och som bl.a. beror på att man inte känt till att en gravid KtM har samma rättigheter som en gravid kvinna. Vi anser att det handlar om kunskapsproblem, som inte föranleder några författ- ningsändringar. Det kan däremot behöva genomföras informations- insatser för att komma till rätta med problemen. 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 Våra överväganden bedöms innebära vissa kostnadsökningar för hälso- och sjukvården, läkemedelsförmånerna och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Kostnadsökningarna är framför allt ett resultat av förslaget om att tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård och förslaget om att genomföra informationsinsatser om surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Kostnadsökningarna för hälso- och sjukvården uppskattas till sammanlagt  
 7–8 
  miljoner kronor. Det måste, på samma sätt som vid tidigare förändringar på området, bli upp till varje landsting att, utifrån de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som riksdagen har ställt sig bakom, bedöma hur tillgängliga resur- ser ska fördelas. Det måste med andra ord bli upp till varje lands- ting att bestämma om möjligheten att få assisterad befruktning kan ske inom den befintliga verksamheten eller om denna typ av be- handlingar ska avgiftsbeläggas för patienterna. Förslagen bedöms därför varken ensamma eller tillsammans påverka det kommunala självstyret, eller aktualisera en tillämpning av finansieringsprincipen. 
  
 Kostnadsökningen för läkemedelsförmånerna, vilken uppskattas till ca 1 miljon kronor, bedöms kunna hanteras inom ramen för ut- giftsområdet, och kostnadsökningen för Myndigheten för familje- rätt och föräldraskapsstöd, vilken uppskattas till ca 2 miljoner kronor, bör kunna finansieras inom befintliga anslagsramar för de områden som berörs av uppdraget. 
  
 Övervägandena bedöms bara få begränsade konsekvenser för socialtjänsten. De bedöms därför inte påverka det kommunala själv- styret eller aktualisera en tillämpning av finansieringsprincipen. Det 
  
 44 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sammanfattning 
  
 som angetts om konsekvenserna för socialtjänsten gäller också för konsekvenserna för Socialstyrelsen, Skatteverket, andra berörda myndigheter och domstolarna. Eventuella kostnadsökningar bör så- ledes kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 45 
  
 Summary 
  
 Remit 
  
 Our overall remit has been to consider different ways to increase the possibilities for involuntarily childless people to become parents. This remit includes: 
  
 •presenting Dominguez single women a possibility of assisted fertilisation corresponding to the possibilities for married and cohabiting couples; 
  
 •considering Smith the child and the prospective parent or parents in the case of assisted fertilisation; 
  
 •considering Robbins permit surrogacy in Sweden on the basis that it shall, in that case, be altruistic; 
  
 •considering whether special rules are needed for children born through surrogacy abroad; 
  
 •considering Leonard abolition of the sterilisation require- ment and of the ban on retained reproductive capacity in cases of gender change can result in problems when, for example, applying legislation concerning parenthood; and 
  
 •proposing the consequential amendments needed to the regu- lations concerning parenthood and other legislation. 
  
 We reported on the part of our remit relating to the possibility for single women to undergo assisted fertilisation and necessary con- sequential amendments in our interim report Assisted fertilisation for single women (Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor) 
  
 47 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 (SOU 2014:29) on 16 May 2014. In this final report we deal with the other parts of our remit. 
  
 Ethical starting points 
  
 To begin with, we will say something about the ethical and other starting points that should apply when considering matters to do with permitting new forms of assisted fertilisation in health care in Sweden, and that we build on in our deliberations about abolishing the genetic link requirement and permitting surrogacy. Our starting points in the other parts of the inquiry are set out in the context of relevant part. 
  
 Ethical standpoints in matters concerning assisted fertilisation must always be based on a humanistic view of human beings as free and responsible creatures with human dignity. This humanistic view of human beings means that humans have to be viewed as some- thing other and a great deal more than their biological or economic value. In this context it is usual to talk about human dignity, and this leads us to the principle of human dignity. According to this principle, which is of central importance in this area, all human beings have the same worth and the same right to have their rights satisfied. This also means that no person may be viewed or treated solely as a means to an end. However, this principle cannot be held to mean that it is a human right to, at any cost, either give birth to one’s own child or become the parent of a child in some other way. 
  
 Decisions on matters to do with assisted fertilisation must also take account of the starting points of justice (or equal care on equal terms),  
 non-discrimination 
  and  
 self-determination 
  (or autonomy). The starting points of justice and  
 non-discrimination 
  mean, for instance, that cases of the same kind have to be treated in the same way and that it is immoral to give a group special treatment unless there are Carlson relevant differences between that group and other groups. The starting points of integrity and  
 self-determi- 
  nation mean that everyone has the right to have their values, opinions and wishes respected. A person who is incapable of defending their dignity by exercising their right to  
 self-determination 
  must have their dignity safeguarded by some other party, society for instance. 
  
 48 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 The right to  
 self-determination 
  is of importance for another starting point, that of informed consent. The main import of that starting point is that a person must be given sufficient information and understand the information before, for instance, giving their consent to assisted fertilisation. 
  
 However, the most central starting point for decisions in this area is the principle of the best interests of the child. This is because new forms of assisted fertilisation should not be permitted unless they are held to be consistent with this principle. The point of departure should continue to be that children conceived through assisted fertilisation should not be exposed to greater risks than other children. If there are gaps in knowledge in some particular respect, society has a particular responsibility for monitoring and safeguarding the interests of the children. In such cases the pro- cedure should only be permitted providing that, as a result of legal regulations put in place or other action taken, the procedure can nevertheless be held to be consistent with the principle of the best interests of the child. If this is not the case, the precautionary principle should be applied and result in the procedure not being permitted. 
  
 Finally, it is important when taking decisions in this area to also take account of the risk of a selection of individuals, an objecti- fication of reproductive cells, a commercialisation of the breeding of children and too technified a view of human beings. 
  
 Treatment using only Jackson 
  
 Introduction 
  
 Under the present regulations in the Genetic Integrity Act (2006:351), an assisted fertilisation may be carried out with a couple’s own reproductive cells or with either a donated egg or Blankenship. But the regulations do not permit assisted fertilisation using only Jackson, i.e. using both a Mann Blankenship or using a donated fertilised egg. This system, which has Pugh justified on the grounds that there must always be a genetic link between the prospective child and at least one of its prospec- tive parents, means that some couples cannot be offered treatment for involuntary childlessness. 
  
 49 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 As of 1 April 2016 it will be possible for single women to under- go insemination or fertilisation outside the body (in vitro fertili- sation) in the Swedish health system. Then the situation described for some couples in the previous paragraph Rowe apply to some single women. To simplify reading we will assume in the following that the rules about single women have already entered into force. 
  
 Part of our remit is to consider whether a requirement of a gene- tic link between the prospective child and at least one prospective parent, and thus a ban on treatments using only Barton repro- ductive cells, should continue to apply to assisted fertilisation. If we conclude that this should be the case, we have also to consider King donation can be permitted in a marriage or cohabiting relationship between two women. 
  
 Analysis and conclusions 
  
 Our view is that the genetic link requirement should be Reed using only Logan be permitted in the Swedish health system if there is a need of the treatments, the risks to the parties involved, and especially to the children, can be regarded as acceptable and the other arguments against permitting the treatments do not carry sufficient weight. We begin by considering the need. 
  
 There are couples in which both persons have infertility problems that could overcome their childlessness by being treated using only Jackson. There are also single women who could do so. Moreover, there are couples and single women who currently undergo treatments of this type abroad. It has thus Hanna that there is a need for these treatments in the Swedish health system. The need is even greater if account is taken of the decrease in the number of children available for adoption in recent years and the fact that many countries do not permit adoption by  
 same-sex 
  couples or single persons. We therefore go on to consider whether the risks to the parties involved, and especially to the children, can be regarded as acceptable. 
  
 It can be noted that there is very limited research about families created through the treatments concerned. A large part of the explanation for this limited research is that these treatments are a 
  
 50 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 relatively new phenomenon in many countries. So there are not that many people who have been born through such a treatment and who have also reached adulthood. 
  
 At the same time, the gaps in the knowledge base Miles account is also taken of the research that is available about two closely related paths to parenthood, namely treatments using Jackson and adoption. The main evidence from this latter body of research is as follows. Generally speaking, families created through a treatment using donated reproductive cells or through an adoption seem to do well. What is important, from a child perspective, seems to be that the social and legal parents are open and honest with the child, that they gradually give the child the information it needs to develop a secure and stable identity and that the child is subsequently given the opportunity to trace its own genetic origins. In such circumstances the fact that there is no genetic link between the child and its social and legal parents seems to be of very little importance for the child's psychosocial develop- ment and  
 well-being. 
  The following should also be Sanders. 
  
 There is nothing in the research about other treatments using Jackson to indicate that knowledge about gene- tic parents and genetic full or  
 half-siblings 
  somewhere else Barnes any risk for the children or for other parties involved. Nor is there anything in the research Moore adoptees to indicate that this is the case. We therefore make the assessment that such knowledge does not entail any risks for children created through a treatment using only Jackson. 
  
 So, the results of the research available do not provide any evidence that the risks of a treatment only using donated repro- ductive cells are higher than the risks of other treatments using Jackson, for example treatments using a donated egg. The risks must therefore be regarded as acceptable. We now move on to consider the third point Stevens, Nichols. Hall are other arguments of sufficient weight against permitting the treat- ments in question. 
  
 One argument that has been put forward is that permitting these treatments would be an expression of too technified a view of human beings. This argument is saying the treatments concerned using only Jackson must be regarded as so foreign to Swedish society that they should continue to be banned. At the 
  
 51 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 same time, it can be noted that there are great similarities between these treatments and certain paths to parenthood that are already permitted, including treatment using a donated egg and adoptions. The essential difference is that the treatments in question create a child that does not have any genetic link to its social and legal parents. This difference can certainly be regarded as foreign to Swedish society. But, in view of the knowledge development that has taken place in recent years and the changes that this has resulted in, these treatments cannot be regarded as so foreign or so technified that they should be banned for that reason. Therefore we do not con- sider that permitting the treatments would be an expression of too technified a view of human beings either. 
  
 Other arguments put forward are that permitting treatments only using Jackson may result in an objectification of reproductive cells, a changed view of parenthood, a greater risk of intimate relations between full genetic siblings and a risk that we may, in the future, accept procedures in the Swedish health system that must be viewed as unacceptable today. On its own, none of these arguments constitutes a sufficient reason for not permitting the treatments. Nor can they be regarded, together or in combination with other arguments, as constituting such a reason. 
  
 So, in our view, the genetic link requirement should be Garcia only Logan be permitted in the Swedish health system. It should be possible to perform treatments using a donated egg and Blankenship or using a donated fertilised egg. In making these assessments there is no reason to consider the question of egg donation in a female same- sex couple separately. 
  
 The framing of the regulations 
  
 The rules about treatments using only Logan conform, in all essential respects, to the rules that now apply to fertilisation outside the body. In the main this means the following. 
  
 The treatments should be available to couples and single women. In the case of couples, they should be required to be Daniels, registered partners or cohabiting partners. A further requirement should be that the other person in the couple, i.e. the person who 
  
 52 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 will not carry and give birth to the child, should give their written consent to a fertilised egg being inserted into the body of the prospective mother. A further requirement should be that it is medically justified to perform the treatment. 
  
 Only the “university hospitals” should be allowed to perform the treatments and they should be Jones information and a special assessment, in the same way as treatments using a donated egg or Blankenship. When a treatment using a donated fertilised egg is to be performed, the prospective parents should be specially informed of the fact that the prospective child may have genetic parents and full siblings in other families. The special assessment should be adapted to the circumstances in the individual case. But it should always include conversations with professionals with training in behavioural sciences who have good knowledge of the area. 
  
 Ahead of a treatment using only Davis is particularly important to assess the ability of the prospective parents to deal with the fact that there is no genetic link between them and the prospective child. When a treatment is to be performed using a donated fertilised egg, it is also important to assess their ability to deal with the facts set Lowery, i.e. that the prospective child may have genetic parents and full siblings in other families. 
  
 If a treatment is refused, the couple or the single woman should be able to request an examination of the matter by the National Board of Health and Welfare. It should, in turn, be possible to have the decision of the Board examined by the general administrative courts. 
  
 As stated Stevens, it should be possible to perform a treatment using only Martinez Blankenship or using a donated fertilised egg. The rules on donation of reproductive cells for the first type of treatment should conform, as far as possible, with the rules that currently apply to donation for fertilisation outside the body. However, under these rules it is not possible for a donor to withdraw their consent to a donation after the point in time when a donated egg has been fertilised or Johnson for fertilisation. We propose amending this rule and permitting a donor to withdraw their consent up until the time when the fertilised egg created from a donated egg or Blankenship Baker inserted into a woman’s body. 
  
 53 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 The conditions for a donation of a fertilised egg should be broadly the same as those for a donation of eggs or sperm. However, in the case of a donation of fertilised eggs, potential donors should also, for example, be informed that their own children may have genetic full siblings in other families. A further condition for the donation of such eggs should be that the fertilised eggs have been created from the donor couple’s own eggs or sperm or from the donor woman’s own eggs and that the couple or the woman are the parent(s) of at least one child. 
  
 If all the conditions for a donation of fertilised eggs have been fulfilled, the donors or donor should give written consent to the eggs being inserted in a woman’s body. It should be possible to withdraw the consent until this has happened. When fertilised eggs have been Lynch, a withdrawal of consent by one person in the couple should be sufficient for it to no longer be possible to use the eggs. 
  
 In these cases, too, it should be the doctor responsible who chooses which donated reproductive cells, or which donated fertilised egg, to use in a fertilisation outside the body. It should also be that doctor who ensures that the donation of the reproductive cells or the fertilised egg has Pugh made by one or two suitable donors and that the donors are still alive when the treatment is performed. If a donated fertilised egg has been created from Garcia or sperm, the donor of reproductive cells must also be Mitchell when the treat- ment is performed. 
  
 Today it is a generally held view that donors should not give rise to children in more than six families. Our view is that this should also apply to treatments using donated fertilised eggs. For treat- ments using a donated egg and Blankenship, the following rule needs to apply instead. If a donor’s reproductive Ramirez in such a treatment, he or she should not be allowed to give rise to children in more than three other families. This is because the result will then be that the prospective child can have genetic full or  
 half-siblings 
  in no more than six other families. 
  
 Under the present rules the details of an egg or sperm donor have to be noted in a separate record, and the record has to be kept for at least 70 years. What has been stated Stevens should also apply to a donor of a fertilised egg who personally contributed repro- ductive cells when the egg was created. 
  
 54 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 As stated Stevens, it is important that the individuals who become parents through assisted fertilisation using Jackson begin early on to tell the child about its origins. This know- ledge is often necessary to enable the child to obtain information about its genetic origins later on. We also propose the following. 
  
 A person who has Merritt a treatment using only Jordan has reached sufficient maturity should be able to give written consent to the disclosure, on request, of information about them to other persons who have been conceived through reproductive cells from the same donor or donors. In that case, the consent and the details should be entered in the separate record containing details of a donor. The person should also be able to access the details noted in such a record that relate to other persons conceived through reproductive cells from the same donor. If a person does not know, but Lynch to suppose, that they have been conceived through a treatment using only Jackson, the municipal social welfare com- mittee should be obliged, on request, to assist that person in finding out Shannon details are noted in a separate record. The arrange- ments set out in this paragraph should also apply when a person has Merritt a treatment using either a donated egg or donated sperm or when a person Lynch to suppose that this is the case. 
  
 Our deliberations necessitate certain amendments to Chapter 7 of the Genetic Integrity Act. We also propose that the word givare (giver) be replaced with donator (donor) in that chapter, that a definition of the expression fertilisation outside the body be inserted in the introductory section of that chapter and that this expression is then used in all the sections of the law that do not have to talk about the first or second stage of a traditional IVF treatment (i.e. fertilisation of an egg outside a woman’s body and insertion of a fertilised egg in a woman’s body). We also propose certain con- sequential amendments to Chapters 5 and 6 of the same Act. One such amendment is the extension of the period for storing frozen fertilised eggs from five to ten years. 
  
 Our deliberations also necessitate certain consequential amend- ments and editorial amendments to Chapter 1 of the Children and Parents Code. One example of consequential amendments is an addition to Section 5 to the following effect. It should not be possible 
  
 55 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 to establish paternity through a judgment for a man who has con- tributed sperm for the creation of a donated fertilised egg under Chapter 7 of the Genetic Integrity Act. 
  
 Surrogacy in Sweden 
  
 Introduction 
  
 Surrogacy means that a woman makes her body available and be- comes pregnant with the explicit intention of handing the child over, after its birth, to a couple or a person who are Wood or unwilling to carry a child. Surrogacy can be partial or complete and altruistic or commercial. 
  
 In partial surrogacy the surrogate mother’s own egg is fertilised using a prospective father’s sperm or using Blankenship. In these cases the surrogate mother has both a genetic and a biological link to the child. The characteristic feature of full surrogacy is that the surrogate mother’s own eggs are not used when treating her. In these cases the fertilised egg inserted in the womb of the surrogate mother has thus Howard reproductive cells from the prospective parents or donated reproductive cells. In full surrogacy the surrogate mother only has a biological link to the child. 
  
 In altruistic surrogacy a surrogate mother does not receive any special payment for being the surrogate mother. However, she can receive compensation for costs of various kinds, including costs of visits to the doctor. In commercial surrogacy a surrogate mother receives special payment for being the surrogate mother. 
  
 At present surrogacy arrangements are not permitted in the Swedish health system. Our remit is to consider whether to permit Smith arrangements in the future, on the basis that the surrogacy shall, in that case, be altruistic. If we conclude that surrogacy should be permitted in the Swedish health system, we are also to propose how a comprehensive set of regulations covering surrogacy should be framed. 
  
 56 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 Deliberations 
  
 Our view is that commercial surrogacy should not be permitted in the Swedish health system, and that society should also counter that type of surrogacy. The following are the main reasons for this. 
  
 Silva is broad consensus, both internationally and in Sweden, that the human body and its parts must not, as such, give rise to financial gain. Bans on trade in organs and reproductive cells are one expression of this. It would appear to be inconsistent to intro- duce regulations permitting commercial surrogacy while maintaining such bans. 
  
 Permitting commercial surrogacy would also be Hendricks recon- cile with developments in the EU and its Member States. The fact is that no EU country explicitly permits such surrogacy. Instead, several EU countries have explicit bans on this type of surrogacy. 
  
 Moreover, commercial surrogacy Page to reconcile with the bans on trafficking in women and children and with other rules intended to satisfy the rights of women and children well. 
  
 We do not consider that altruistic surrogacy should be per- mitted in the Swedish health system either. Permitting that pro- cedure does actually have some advantages. The most important is that more involuntarily childless people would be able to become parents. A procedure in the Swedish health system would also be able to offer greater security and better guarantees than provided in many of the countries where it is or has been possible up to now to undergo surrogacy arrangements. Permitting the procedure in the Swedish health system would also mean that the prospective child can be guaranteed a right to information about its origins, and that the legal problems that can arise in a  
 cross-border 
  surrogacy arrangement are avoided. However, the advantages of permitting surrogacy cannot be held to outweigh the disadvantages. In the following we will describe the disadvantages to which we have attached most weight here. 
  
 The first disadvantage relates to the present serious gaps in knowledge regarding the consequences for a child born after a surrogacy arrangement. It is certainly the case that the few studies available do not provide any direct support for fears that the children are harmed or that they have negative views about how they Patrick conceived. Kennedy, Hunter 
  
 57 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 of children and families. All but one of the studies originate from one and the same research group. Moreover, there are no  
 long-term 
  studies extending until the children reach adulthood. So we do not know how adults handle the fact that they were conceived through a surrogacy arrangement and what this can, for instance, mean for their identity development and  
 long-term 
  family relationships. In addition, there are no studies of what happens to the children in cases where surrogacy arrangements are not completed as envisaged, for example because one of the people involved changes their mind. Moreover, important knowledge about how the surrogate mothers’ own children are affected is not available. 
  
 We consider that, on account of the shortcomings in the know- ledge base, the risks that may exist in the short and long term to, for instance, children born through surrogacy arrangements have not Hanna. Therefore it is not possible to draw any definite conclusions as to whether the procedure is consistent with the principle of the best interests of the child. In such circumstances, the precautionary principle indicates that surrogacy should not be permitted in the Swedish health system. 
  
 Another disadvantage relates to the risk for pressure and commercialisation. In our view, there is an obvious risk that some women may be put under pressure to be surrogate mothers if the procedure is permitted in the Swedish health system. Women may also feel tacit pressure to help a close relative. The risk for pressure might possibly Delgado surrogacy between close relatives is not permitted. At the same time, a system of that kind would increase the risk of covert commercialisation. When it comes to surrogacy, it must also be said that it is, in general, difficult to form a view in advance of what it is like to carry a child and then give the child away to the prospective parents. Even after a careful assessment, and with requirements in place saying, for instance, that a prospective surrogate mother must have given birth to her own child or children, it is not possible to make sure that the woman's consent has not Campbell result of pressure applied, feelings of inner compulsion or covert economic motives. In view of the serious risks that a surrogacy Barnes for the surrogate mother, what has Bishop is a very weighty argument against permitting surrogacy in the Swedish health system. 
  
 58 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 A third disadvantage has to do with the mater est rule and the surrogate mother’s possibilities of changing her mind once the child has Smith. Our view is that any regulations in this area must be consistent with the mater est rule, and thus mean that the surrogate mother is automatically regarded as the mother of the prospective child. Respect for the autonomy of a surrogate mother and her right to  
 self-determination 
  Barnes must be able to change her mind once the child has Smith. So, the surrogate mother must be able, for a reasonable period after the birth, to choose to keep the child. Regulations to this effect can, at the same time, result in serious problems. If a surrogate mother changes her mind, there may be Smith an adverse effect on the child. It can also be negative for the child to know that the surrogate mother has kept him or her contrary to the will of the prospective, and perhaps genetic, parents. For the prospective parents such a course of events would be likely to be a tragedy. 
  
 There are further disadvantages here: for example, a surrogate mother may also have other difficulties in exercising her right to  
 self-determination, 
  for instance regarding Peters to abortion, and there are also difficulties in framing acceptable regulations about the responsibility for costs in a surrogate arrangement. Our view is thus that the disadvantages outweigh the advantages and that surrogacy should not be permitted in the Swedish health system. No legislative amendments are needed to bring this about. 
  
 Surrogacy arrangements abroad 
  
 Introduction 
  
 Our remit in this part of the inquiry is to examine and analyse the applicable regulatory framework and how it is applied in Moody has Merritt a surrogacy arrangement abroad. We also have to look particularly at the international private law and judicial procedure aspects and to consider whether special rules should be introduced for children conceived in this way. 
  
 If we conclude that special rules should be introduced, we are also to look at possible solutions, for example expanding the possi- bilities of establishing parenthood through an acknowledgment or a judgment, making a transfer of parenthood possible, amending 
  
 59 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 the regulations on the recognition of foreign decisions on paternity or making it possible to recognise foreign decisions on maternity. Our deliberations in Smith matters are to build on our conclusion about Robbins permit surrogacy in the Swedish health system and in what circumstances it can then take place. Our terms of reference state that any regulations shall be intended to remove the current uncertainty about the legal position while countering circumvention of a ban or restrictions on surrogacy in Sweden. 
  
 If we conclude that there is no need to introduce special rules in this area, we are instead to consider whether special transitional rules should be introduced instead. The latter rules are to cover cases where a child is already in Sweden, or is on its way here, and where it is not possible to establish that any person other than the surrogate mother is the legal parent or custodian of the child or there are difficulties associated with doing so. 
  
 Irrespective of what conclusion we arrive at in the Stevens matters, we are also to consider what information Bell be carried out to make public authorities and the general public aware of the meaning of Swedish legislation and to propose which body or bodies should be responsible for these information Alvarez. 
  
 As of 1 April 2016 it will be possible for single women to under- go insemination or fertilisation outside the body in the Swedish health system. To simplify reading we will also assume in this section that the rules about single women have already entered into force. 
  
 An analysis of the Swedish regulatory framework and its application 
  
 Almost all surrogacy arrangements abroad to date that have in- cluded persons who are habitually resident in Sweden have Roberson out with the sperm of a prospective father. We will there- fore deal first with the rules that apply to those cases and then deal with the rules that apply to other cases. However, before dealing with these rules, we will say something about the position when the application of international private law rules leads to the con- clusion that Swedish law is to be applied to the question of parent- hood. 
  
 In these cases an application of Swedish law means that the surrogate mother shall be regarded as the legal mother of the child 
  
 60 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 and that her husband shall regarded as the legal father of the child. If a prospective father’s sperm have been used in the surrogate arrangement, the man can, under certain conditions, be established as the legal father of the child. However, Davis surrogate mother’s husband is annulled first or that there was no man, at the time of the birth of the child, who would automatically be regarded as the legal father of the child. In contrast, other prospective parents cannot be established as the mother, father or parent of the child after a surrogacy arrangement abroad. Hines for these prospective parents thus requires adoption. 
  
 When a surrogacy arrangement abroad has Roberson out using a prospective father's sperm, the question often arises of whether there is a foreign establishment of paternity for him that is valid under the International Paternity Act (1985:367) and that can there- fore be recognised in Sweden. In assessing that question it may be necessary to consider what is to be regarded as a valid acknowledge- ment under that Act. It may also be necessary to consider Hall is what is called a ground for refusal in the particular case. For instance, a foreign establishment of paternity shall not be recognised if it is manifestly contrary to the foundations of the Swedish legal order to do so (what is called “public policy”). 
  
 The question of whether a foreign establishment of paternity is valid in Sweden shall normally be examined by the authority where the question is raised, for example the Swedish Tax Agency. If the foreign establishment has taken place through a judgment, the question can also be examined by a general court. The Svea Court of Appeal examined relatively recently Santiago can be deemed to be contrary to public policy to recognise a US judgment on the establishment of paternity that established the genetic father and the social father as the child’s legal Hoffman. In these matters the Court of Appeal found that this was not the case and that the US establishment was therefore valid in Sweden. None of the orders was appealed to the Supreme Court, which has therefore not examined the question. 
  
 If a foreign establishment of paternity is valid under the Act and the established father is a Swedish citizen, the child is regarded as having acquired Swedish citizenship at birth. The child can then obtain a Swedish passport and travel to Sweden with its legal father and any partner he may have. After arriving in Sweden the father 
  
 61 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 can apply for sole custody of the child and the father’s partner can apply for what is called a “stepchild adoption”. 
  
 When there is not a valid foreign establishment of paternity, the question arises of whether paternity can be established by a Swedish municipal social welfare committee or in a Swedish court. If the child is still in its country of birth and the establishment of pater- nity in Sweden is thus to take place at a distance, it is generally not possible for paternity to be established by a Swedish social welfare committee. It may, however, be possible, under certain conditions, to establish paternity in a Swedish court. If, instead, the establish- ment is to take place after the child’s arrival in Sweden, the question arises of how the child is to be able to enter Sweden. Since the child is not a Swedish citizen, it must have a passport or other essential travel documents. It must also have a permanent residence permit in Sweden. Neither the Swedish Migration Agency nor the migra- tion courts have examined questions concerning a residence permit after a surrogacy arrangement abroad. The legal situation in this area must therefore be viewed as unclear. We now move on to describe what the position is when the sperm of another man, for example a donor’s sperm, have been used in a surrogacy arrangement instead. 
  
 What is common to all Robinson is that it is not possible under the Children and Parents Code to establish that the prospective parents are the legal parents of the child. How to apply the rules on the recognition of foreign establishments of paternity in the Inter- national Paternity Act can therefore also be regarded as unclear. Would the Svea Court of Appeal have come to the same conclusion in its rulings mentioned Perry none of the men had had a genetic link to the child? Which assessments would the Court have made if the foreign judgment had instead Castillo establishing maternity or parenthood for two women? In the absence of guiding decisions it is not possible to give a clear answer to these questions. 
  
 If it is not possible to obtain a valid establishment of the parent- hood in Sweden, an adoption is required to make the prospective parents the legal parents of the child. The scope for recognising a foreign adoption decision after a surrogacy arrangement abroad seems to be limited. The same applies to a Swedish court's possi- bilities of examining an adoption application before the child comes to Sweden. But, if the child has come here, there is no impediment to a Swedish court examining the question of adoption. In such a 
  
 62 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 case the court shall apply Swedish law. As regards the possibilities for a child to travel to Sweden and take up residence here, we refer to what was stated Stevens. It should be Figueroa, as far as is known, there are no guiding decisions in matters concerning adop- tion after a surrogate arrangement abroad. So the legal situation in this area must also be regarded as unclear. 
  
 Starting points 
  
 International surrogacy arrangements can result in problems of various kinds and magnitudes. The more serious problems include “limping legal parentage” and statelessness for the child. In many instances the problems are a result of countries having different views and rules about surrogacy arrangements and of prospective parents and  
 Douglas 
  Johnson not respecting Smith differences. It must, at the same time, be Phillips has been spared more serious problems in Smith contexts. The problems that have come up here have chiefly related to the processing of matters by public authorities after the arrival of the child in Sweden. 
  
 Silva are, at the same time, Chandler who put forward the view that, in the light of the principle of the best interests of the child, we nevertheless need to implement extensive changes in this area. They argue, for instance, that we in Sweden – irrespective of whether or not we permit surrogacy – must focus on the newborn child and take every conceivable measure to enable the prospective parents to bring the child here. However, such a system is hard to reconcile with the conclusion we have already drawn to the effect, first, that surrogacy should not be permitted in the Swedish health system and, second, that commercial surrogacy arrangements abroad should be countered in various ways. We can hardly be regarded as countering the occurrence of commercial surrogacy arrangements if, at the same time, we always accept the consequences of such arrangements. We have therefore reached the following conclusions. 
  
 The principle of the best interests of the child cannot be held to demand that we, in Sweden, make extensive amendments to legislation in this area or that we take other  
 far-reaching 
  Gonzalez solve all the problems that may arise when individuals from Sweden receive children through a surrogacy arrangement abroad. 
  
 63 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 But this principle must be held to demand that we in Sweden have good regulations for the children who are here and for the children abroad who are Swedish citizens. In addition, the principle must, of course, be taken into account in various contexts that concern a child, for instance when amending legislation. 
  
 Our view is thus that there may be a need to introduce special rules to deal with the problems that have arisen in Sweden after a surrogacy arrangement abroad. There may also be a need to intro- duce such rules to counter the emergence of other problems. At the same time, we must add the following. Our terms of reference state that our deliberations in this part of the inquiry are to start from the conclusion we draw as to whether to permit surrogacy in Sweden, and that the purpose of regulations is to be to counter circumvention of a ban or restrictions on surrogacy in Sweden. 
  
 We have, as stated Stevens, Cline surrogacy should not be permitted in the Swedish health system and that commercial surrogacy abroad should be countered in various ways. This part of the inquiry is therefore largely concerned with, on the one hand, trying to solve the problems that must be solved and, on the other, taking Andrews individuals in Sweden undergoing surrogacy arrangements – generally commercial in nature – abroad. This means that we are not going to propose introducing rules about the transfer of paternity or parenthood after a surrogacy arrange- ment abroad or rules about the recognition of such transfers.This is because rules of this kind cannot be regarded as being needed to solve problems identified and will, instead, only mean that more individuals can undergo surrogacy arrangements abroad. Nor are we going to propose any amendments to the material rules about maternity, paternity or parenthood under Chapter 1, Section 9 of the Children and Parents Code or to the rules for Swedish citizenship and entry requirements to Sweden. It should be Arnold latter rules fulfil important functions in society. One of them is to counter trafficking in children and other  
 cross-border 
  crime. 
  
 The fact that we do not propose Ramirez alterations to the material Swedish rules about the parenthood of a child means that in the cases in question there will only be Cruz of prospective parents in Sweden who can be held to be the legal parents of the child, and that is the genetic fathers. This is because we must, as a rule, accept that the genetic father of a child can be established as 
  
 64 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 the legal father of the child. The fact that we must accept this means, in turn, that the procedure for this should be as simple and efficient as possible. Any other system can result in negative consequences for parties involved, and especially for the child. 
  
 Hines for prospective parents other than the genetic fathers should, in cases where the issue arises, continue to presuppose a stepchild adoption or an ordinary adoption. There are no reasons to make any amendments at present to the regulations about adop- tion after a surrogacy arrangement abroad. But there are reasons to carry out information Alvarez in the area. We return to this matter and our other deliberations in the next section. 
  
 Proposals and assessments 
  
 In our opinion, the starting point should be that we in Sweden recognise foreign establishments of parenthood through judgments or acknowledgements that have been based on a fact that can constitute grounds for a corresponding establishment under Swedish law. Another starting point should be that, as a rule, we do not recognise other establishments. What has been said here means the following. 
  
 It should be possible to accept a foreign establishment of mater- nity in Sweden if it is based on the established mother having carried and given birth to the child. It should be possible to accept a foreign establishment of paternity if it is based on a presumption of paternity or a genetic link between the child and the established father. It should also be possible to accept a foreign establishment of paternity, in the same way as a foreign establishment of parent- hood, if it is based on the person established as the parent having consented to the person’s spouse, registered partner or cohabiting partner undergoing assisted fertilisation. 
  
 The Svea Court of Appeal has, Stewart mentioned, issued two decisions that deviate from what is stated Stevens. In these rulings the Court has, namely, accepted a foreign establishment of pater- nity for a man who could not have been established as the legal father under Swedish law. The existence of these two decisions necessitates the insertion of a new ground for refusal in the Inter- national Paternity Act. Under the new ground for refusal, a foreign 
  
 65 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 establishment of paternity shall not be valid in Sweden if the child has Merritt insemination or fertilisation outside the body, the treatment has Roberson out on a person other than the spouse or cohabiting partner of the established father and the treatment has been performed using the sperm of another man. If a foreign establishment of paternity refers to two men and one of them is also the genetic father of the child, what is stated in the ground for refusal shall only apply to the other man. Thus the part of the establishment that refers to the genetic father of the child does not need to be invalid. 
  
 We have already concluded that we must, as a rule, accept that the genetic father of a child can be established as the legal father of the child and that this procedure should be as simple and efficient as possible. We therefore propose expanding the competence of Swedish social welfare committees and courts to establish paternity after a surrogacy arrangement abroad. Under this proposal, it would be possible for a Swedish social welfare committee or a court to establish paternity, under Swedish law, if the child is habitually resident in another country, the establishment refers to a man who is habitually resident in Sweden, the ground for paternity is that the child was conceived using the man’s sperm, and the child does not have any other legal parents in its country of habitual residence than the man and his spouse, registered partner or cohabiting partner. 
  
 This part of our proposals necessitates certain amendments to the International Paternity Act and consequential amendments to that Act. However, we cannot see that any other amendments need to be made to legislation in order to deal with the problems identified. Nor can we see that there is any need to introduce any special transitional regulations as stated in our terms of reference. Kennedy, information Bell be carried out about surrogacy arrangements abroad. Our view is that the Government should commission the Swedish Family Law and Parental Support Authority to Harris information Alvarez in collaboration with other relevant authorities and organisations. 
  
 66 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 Hines when assisted fertilisation Wood out at home or done abroad 
  
 Introduction 
  
 Under the present regulations in the Children and Parents Code, consent can be a ground for paternity or parenthood according to Chapter 1, Section 9 of the Code in the case of assisted fertilisation in the Swedish health system. As regards  
 different-sex 
  couples, the same rule applies when the couple have carried out a “home insemi- nation” or have undergone a treatment abroad. So, paternity can also be based on consent in such cases. Our remit is to consider whether the latter regulations should also apply to female  
 same-sex 
  couples. 
  
 As of 1 April 2016 it will be possible for single women to under- go insemination or fertilisation outside the body in the Swedish health system. This change means that our deliberations in this part of the inquiry also cover single women. 
  
 Deliberations 
  
 One important starting point for consent to be a ground for paternity or parenthood under Chapter 1, Section 9 of the Children and Parents Code should be that the prospective child has a right to information about its genetic origins. The regulations should therefore guide behaviour and encourage potential parents to choose the assisted fertilisations that give the child such a right. Another important starting point for consent to be a ground for paternity or Bailey be that society has reasonable possibilities of insight and control. The third and final starting point is that, as far as possible,  
 different-sex 
  and  
 same-sex 
  couples should be treated in the same way in Robinson. In the light of the starting points set out here there are reasons to let our deliberations cover both  
 different-sex 
  and  
 same-sex 
  couples. There are also reasons to pro- pose regulations to the following effect. 
  
 It should no longer be possible for consent to be a ground for paternity in a case of home insemination. Nor should it be possible for it to be a ground for parenthood in such an insemination. So in 
  
 67 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 Robinson legal parenthood for a person who has not carried and given birth to the child should require a stepchild adoption. 
  
 Consent should continue to be a possible ground for paternity in cases of assisted fertilisation in foreign health services. At the same time, there should also be a requirement that the treatment has been performed at a competent health care facility abroad and that the person who was conceived through the treatment has a right to information about the identity of the donor. This should also apply to parenthood under Chapter 1, Section 9 of the Children and Parents Code. Here, too, the regulations will be the same for  
 different-sex 
  couples and female  
 same-sex 
  couples. 
  
 The rule in Chapter 1, Section 3, second paragraph of the Children and Parents Code that enters into force on 1 April 2016 and that means that paternity or parenthood shall not be established when a single woman has undergone assisted fertilisation in the Swedish health system should not apply to home inseminations. So, in Mccoy continue to be established for the child. But it should be possible for a single woman to be- come a single parent through assisted fertilisation in a foreign health service. However, the treatment must have been performed at a competent health care facility abroad and the person who was conceived through the treatment must have a right to information about the identity of the donor. 
  
 Our deliberations necessitate certain amendments to Chapter 1 of the Children and Parents Code. But they do not necessitate any amendments to other statutes. 
  
 Hines in cases of gender change 
  
 Introduction 
  
 Previously there was a requirement that persons who changed their gender from male to female (MTF) or from female to male (FTM) had to be sterilised or to be without reproductive capacity for some other reason. Yang “sterilisation requirement” Kim 1 July 2013 and today it is possible for an FTM to give birth to a child. It is also possible for an MTF to contribute sperm to the creation of a child. 
  
 68 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 When the sterilisation requirement Jackson, the Govern- ment stated that regulations concerning Anderson be applied analogously in cases where a person has changed gender. The same would apply, according to the Government, to other relevant statutes. At the same time, the Government stressed the importance of following the application of the law in the area closely. 
  
 Our remit is to consider whether the abolition of the sterili- sation requirement and the ban on retaining reproductive capacity in cases of gender change can result in problems when applying the legislation concerning parenthood. We are also to consider Hall is a need to amend that legislation or any other legislation. 
  
 Deliberations 
  
 Our investigations, which have included contacts with the Swedish Federation for Lesbian, Gay, Bisexual, Transgender and Queer Rights (RFSL) and the Swedish Tax Agency, have shown that the abolition of the sterilisation requirement has led to certain problems in applying legislation in the population registration service. As an example of problems in applying legislation it can be mentioned that the Swedish Tax Agency has registered an FTM who had given birth as the mother of the child. This means that there are reasons to consider amendments to the regulations concerning parenthood. 
  
 Our assessment is that parenthood in Robinson should be classed and registered in a way that reflects a parent’s legal gender. An FTM who gives birth to a child should thus be classed and registered as the legal father of the child. In addition, parents who have changed gender should have the same rights, benefits and obligations as they would have had if they had not changed gender. An FTM who gives birth to a child should have the same rights, benefits and obligations as a legal mother. If an FTM is unmarried when the child is born, he should thus have sole custody of the child (cf. Chapter 6, Section 3 of the Children and Parents Code). In view of this we propose introducing a regulation to the following effect in Chapter 1 of the Children and Parents Code. 
  
 An FTM who gives birth to a child shall automatically be regarded as the father of the child. The person shall, at the same time, be covered by what is said in other chapters of the Code and 
  
 69 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 other statutes about a mother and maternity. The fact that pater- nity in Paul follow automatically means that it does not need to be established through an acknowledgement or a judgment. However, the parenthood of the person who did not give birth to the child shall be established in the usual way. There are exceptions in cases where an FTM has undergone assisted fertilisation as a single person under the rules in Section 3, second or third paragraph. For, in such a case, it is possible for an FTM to be the child’s only legal parent. 
  
 In these cases the parent who did not give birth to the child should always be regarded as a father if he is an FTM or a man who has not changed gender, or a mother in instances of an MTF or a woman who has not changed gender. As stated Stevens, Steele be Nichols acknowledgement or a judgment. The regulations on parenthood for the person who has not given birth to the child should thus have the following content. 
  
 An FTM who has consented to his spouse, registered partner or cohabiting partner undergoing assisted fertilisation under Section 9 shall be regarded as the father of the child. If the child was given birth by an FTM, the same applies to a man who has not changed his gender and who meets the conditions to be established as the father under Section 5 or to be regarded as the father under Section 8. In other words, the man must have contributed sperm to the creation of the child under Section 5, first paragraph or given con- sent to his spouse or cohabiting partner undergoing an assisted fertilisation under Section 8. 
  
 An MTF who fulfils the requirements to be established as the father under Section 5 or to be regarded as the father under Section 8 (i.e. those just stated) shall be regarded as the mother of the child. If the child has Pugh given birth by an FTM, the same applies to a woman who has not changed gender and who has consented to her spouse, registered partner or cohabiting partner undergoing an assisted fertilisation under Section 9. A person who is regarded as a mother under this paragraph shall be covered, at the same time, by what is stated in other chapters of the Code or in other statutes about a father and paternity. This means, for instance, that the regulations in Chapter 2 of the Children and Parents Code will be applicable to the investigation of maternity in Robinson. 
  
 70 
  
 SOU 2016:11 
  
 Summary 
  
 The fact that an FTM shall be covered in Hendrix on a mother and maternity and that the opposite shall apply to an MTF means that the change of gender may need to be disclosed in cases where the person wishes to assert a particular right, benefit or obligation. In our opinion it must be the individual who decides whether or not to disclose their change of gender and to which party or parties to disclose it in such a case. An FTM who has given birth to a child and who wants to assert the rights of a mother must therefore himself disclose to the authority or party concerned that he has changed gender. 
  
 This part of our deliberations does not necessitate any consequen- tial amendments to the Children and Parents Code or other statutes. 
  
 There have also been some problems in the health system, partly because it was not known that a pregnant FTM has the same rights as a pregnant woman. We consider that the issue here is problems of knowledge, which do not necessitate any legislative amend- ments. However, information Baker to be taken to overcome these problems. 
  
 Financial impacts 
  
 Our deliberations are assessed as resulting in certain cost increases for the health system, pharmaceutical benefits and the Family Law and Parental Support Authority. Ramos cost increases are chiefly a result of the proposal to permit treatments using only Jackson in the Swedish health system and the proposal to carry out information Vazquez surrogacy arrangements abroad. 
  
 The cost increases for the Swedish health system are estimated to total SEK  
 7–8 
  million. It must, in the same way as with earlier changes in this area, be up to each county council to assess how to allocate available resources on the basis of the health care priorities endorsed by the Riksdag (Swedish Parliament). It must, in other words, be up to each county council to decide whether the possi- bility of obtaining assisted fertilisation can be provided within its existing services or whether patients are to be charged for this type of treatment. The proposals are therefore not assessed, either sepa- rately or together, as affecting local  
 self-government 
  or raising the question of an application of the financing principle. 
  
 71 
  
 Summary 
  
 SOU 2016:11 
  
 Our assessment is that the cost increase for pharmaceutical benefits, which is estimated at about SEK 1 million, can be handled within the expenditure area and that it should be possible to finance the cost increase for the Family Law and Parental Support Autho- rity, which is estimated at about SEK 2 million, within the existing appropriations for the areas affected by the commission. 
  
 We assess that our deliberations will only have limited impacts on municipal social services. They are therefore not assessed as affecting local  
 self-government 
  or raising the question of an appli- cation of the financing principle. What is said about the impacts on social services also applies to the impacts on the National Board of Health and Welfare, the Swedish Tax Agency, other agencies affected and the courts. So it should be possible to deal with any cost increases within existing financial frameworks. 
  
 72 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag om ändring i föräldrabalken 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken1 dels att 1 kap. 6 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels att 1 kap. 3, 5 och  
 7–9 
  §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas fyra nya paragrafer, 1 kap.  
 10–13 
  §§, av följande lydelse. 
  
 Lydelse enligt rskr. 2015/16:124 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1kap. 
  
 3 § 
  
 Om det inte är fråga om fall som avses i 1 § eller om rätten har meddelat förklaring enligt 2 § första stycket, fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom. I fall som avses i 9 § fastställs i stället föräldraskapet för en kvinna. 
  
 Faderskap eller föräldraskap fastställs dock inte om 
  
 1.modern har genomgått en insemination eller befruktning utan- för kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk inte- gritet m.m., 
  
 2.modern vid behandlingen var en ensamstående kvinna enligt 
  
 1kap. 5 § den lagen, och 
  
 3.det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Det som anges i andra stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårds- 
  
 1 Balken omtryckt 1995:974. 
  
 73 
  
 När faderskap ska fastställas genom dom, ska rätten förklara en man vara far om 
  
 1. det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far, 
  
 2. det är utrett att han har haft samlag med barnets mor under den tid då barnet kan ha tillkom- mit och det med hänsyn till samt- liga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget, eller 
  
 3. det är utrett att en insemi- nation eller befruktning utanför kroppen har utförts med hans spermier under den tid då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständig- heter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Faderskapet kan inte fast- ställas genom dom för en man som har donerat spermier enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., eller som 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 Andra stycket hindrar inte att spermiegivaren bekräftar fader- skapet. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 inrättning i utlandet och den per- son som tillkommit genom behand- lingen har rätt att ta del av upp- gifter om donatorns identitet. 
  
 Andra och tredje styckena hindrar inte att spermiedonatorn bekräftar faderskapet. 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 §2 
  
 Skall faderskap fastställas genom dom, skall rätten förklara en man vara far, om det genom en genetisk undersökning är ut- rett att han är barnets far. Rätten skall också förklara en man vara far, om det är utrett att han har haft samlag med barnets mor eller att en insemination eller befrukt- ning utanför moderns kropp har skett med hans spermier under den tid då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom. 
  
 Faderskapet kan inte fast- ställas genom dom för en man som är spermiegivare enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om gene- tisk integritet m.m. 
  
 2 Senaste lydelse 2006:352. 
  
 74 
  
 En man ska anses som barnets far vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§ om 
  
 1. han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en in- semination eller befruktning utan- för kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk inte- gritet m.m., och 
  
 2. det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom be- handlingen. 
  
 Det som anges i första stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårds- inrättning i utlandet och den per- son som tillkommit genom be- handlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 75 
  
 SOU 2016:11 Författningsförslag 
  
 enligt 7 kap. samma lag har bidra- 
  
 git med spermier till skapandet av 
  
 ett donerat befruktat ägg. 
  
 7 §3 
  
 Om en kvinna föder ett barn 
  
 Om en kvinna föder ett barn 
  
 som tillkommit genom att ett 
  
 som har tillkommit genom en be- 
  
 ägg från en annan kvinna efter 
  
 fruktning utanför kroppen med 
  
 befruktning utanför kroppen har 
  
 ett donerat ägg eller med ett done- 
  
 förts in i hennes kropp, skall hon 
  
 rat befruktat ägg, ska hon anses 
  
 anses som barnets moder. 
  
 som barnets mor. 
  
 8 §4 
  
 Har befruktning av moderns 
  
 ägg utförts utanför hennes kropp med samtycke av en man som var hennes make eller sambo och är det med hänsyn till samtliga om- ständigheter sannolikt att barnet har avlats genom befruktningen, skall vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§ den som har lämnat samtycket anses som barnets far. Detsamma skall gälla när befruktning utan- för en kvinnas kropp har skett av ett ägg som kommer från en annan kvinna. 
  
 3Senaste lydelse 2002:251. 
  
 4Senaste lydelse 2005:434. 
  
 En kvinna ska anses som bar- nets förälder om 
  
 1. hon har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en insemi- nation eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., och 
  
 2. det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom be- handlingen. 
  
 Det som anges i första stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårds- inrättning i utlandet och den per- son som tillkommit genom be- handlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 Ett föräldraskap enligt denna paragraf fastställs genom bekräf- telse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om be- kräftelse av ett sådant föräldra- skap. 
  
 10 § 
  
 När en person har ändrat köns- tillhörighet från kvinna till man eller från man till kvinna, tilläm- pas  
 11–13 
  §§ i stället för  
 1–9 
  §§. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 9 §5 
  
 Har insemination utförts på modern enligt 6 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. eller har befruktning av moderns ägg utförts enligt 7 kap. samma lag med samtycke av en kvinna som var moderns maka, registrerade partner eller sambo och är det med hänsyn till samt- liga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom insemi- nationen eller befruktningen, ska den som har lämnat samtycket anses som barnets förälder. 
  
 Ett föräldraskap enligt första stycket fastställs genom bekräftel- se eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om be- kräftelse av ett sådant föräldra- skap. 
  
 5 Senaste lydelse 2009:254. 
  
 76 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningsförslag 
  
 11 § 
  
 En person som har ändrat köns- tillhörighet från kvinna till man, och som föder ett barn, ska anses som barnets far. 
  
 En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en mor och moderskap. 
  
 Det som sägs i 3 §  
 andra–fjärde 
  styckena gäller också om en per- son som anges i första stycket har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen och han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo. 
  
 12 § 
  
 En person som har ändrat köns- tillhörighet från kvinna till man, och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §, ska anses som barnets far. Detsamma gäller för en man som inte har änd- rat könstillhörighet och som upp- fyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §. 
  
 Ett faderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. 
  
 Vid tillämpningen av 4 och 
  
 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla för en person som anges i 11 § första stycket. 
  
 77 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 13 § 
  
 En person som har ändrat köns- tillhörighet från man till kvinna, och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska anses som barnets mor. Detsamma gäller för en kvinna som inte har ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §. 
  
 En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en far och faderskap. 
  
 Ett moderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant moderskap. 
  
 Vid tillämpningen av 4 och 
  
 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla för en person som anges i 11 § första stycket. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Om en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts före ikraftträdandet och med samtycke av en man som var moderns make eller sambo, tillämpas den upphävda paragrafen re- spektive den äldre lydelsen av 8 §. 
  
 78 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningsförslag 
  
 1.2Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:367) om internatio- nella faderskapsfrågor 
  
 dels att 1, 9 och 10 a §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas fem nya paragrafer – 3 a, 5 a, 5 b, 8 a och 10 b §§ – av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 1 §6 
  
 Denna lag gäller frågor om faderskap till barn i internationella förhållanden. 
  
 I lagen finns också bestämmelser om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken i internationella förhållanden. 
  
 I förhållande till Danmark, 
  
 I förhållande till Danmark, 
  
 Finland, Island och Norge gäller 
  
 Finland, Island och Norge gäller 
  
 lagen (1979:1001) om erkännan- 
  
 lagen (1979:1001) om erkännan- 
  
 de av nordiska faderskapsav- 
  
 de av nordiska faderskapsav- 
  
 göranden i stället för  
 7–10 
  a §§. 
  
 göranden i stället för  
 7–10 
  b §§. 
  
 3 a § 
  
 Ett faderskap kan också fast- 
  
 ställas genom bekräftelse av fader- 
  
 skapet under medverkan av en 
  
 svensk socialnämnd om 
  
 1. barnet har hemvist i ett an- 
  
 nat land, 
  
 2. fastställelsen avser en man 
  
 med hemvist i Sverige, 
  
 3. grunden för faderskapet är 
  
 att barnet har tillkommit med 
  
 mannens spermier, och 
  
 4. barnet i hemvistlandet inte 
  
 har några andra rättsliga föräldrar 
  
 6 Senaste lydelse 2005:444. 
  
 79 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 än mannen och hans make, regi- strerade partner eller sambo. 
  
 Ett ärende enligt första stycket handläggs av socialnämnden i den kommun där mannen i första stycket 2 är folkbokförd. 
  
 Svensk lag tillämpas vid fast- ställelse enligt första stycket. 
  
 5 a § 
  
 Mål om fastställande av fader- skap får också tas upp av svensk domstol om 
  
 1. barnet har hemvist i ett an- nat land, 
  
 2. fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, 
  
 3. grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 
  
 4. barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, regi- strerade partner eller sambo. 
  
 Svensk lag tillämpas i mål en- ligt första stycket. 
  
 5 b § 
  
 Om det vid en tingsrätts hand- läggning av mål enligt 5 a § fram- kommer att det finns en annan man som ska anses som barnets far enligt 1 kap. 1 § föräldrabalk- en, får en talan om hävande av faderskapet för den mannen väckas vid samma domstol. Målen ska i så fall handläggas i samma rätte- gång. 
  
 80 
  
 Frågan om ett avgörande som avses i 7 eller 8 a § gäller i Sverige kan prövas av tingsrätt efter en ansökan av någon som har varit part i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om en sådan fråga uppkommer inför en annan svensk myndighet än en domstol, får även myndigheten vid behov begära en sådan pröv- ning av tingsrätten. 
  
 81 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningsförslag 
  
 Ett mål enligt första stycket ska avskrivas om målet enligt 5 a § avslutas genom ett beslut om av- visning eller avskrivning. 
  
 I fråga om överklagande gäller det som anges i 3 kap. 13 § andra stycket föräldrabalken, och i fråga om tillämplig lag gäller 5 a § andra stycket. 
  
 8 a § 
  
 En utländsk fastställelse av faderskap genom ett domstolsav- görande eller en bekräftelse gäller inte i Sverige om 
  
 1.barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, 
  
 2.behandlingen har utförts på en annan person än den fastställ- da faderns make eller sambo, och 
  
 3.behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 9 §7 
  
 Frågan om ett avgörande som avses i 7 § gäller i Sverige kan prövas av tingsrätt efter en an- sökan av någon som har varit part i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om en sådan fråga uppkommer inför en annan svensk myndighet än en dom- stol, får även myndigheten vid behov begära en sådan prövning av tingsrätten. 
  
 7 Senaste lydelse 2014:925. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 En ansökan enligt första stycket görs till den tingsrätt som reger- ingen föreskriver. 
  
 Innan tingsrätten prövar frågan ska motparten få tillfälle att yttra sig över ansökan, om det kan ske. 
  
 Vid handläggning i domstol av ett ärende som avses i första stycket tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. 
  
 10 a §8 
  
 Det som sägs i 7, 8 och 10 §§ 
  
 En svensk socialnämnd får inte 
  
 om faderskap gäller även föräldra- 
  
 godkänna en bekräftelse av fader- 
  
 skap enligt 1 kap. 9 § föräldra- 
  
 skapet till ett barn om det utom- 
  
 balken. 
  
 lands pågår en rättegång om fader- 
  
 skapet. 
  
 10 b § 
  
 Det som sägs i 7, 8, 10 och 
  
 10 a §§ om faderskap gäller även 
  
 föräldraskap enligt 1 kap. 9 § för- 
  
 äldrabalken. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Föreskrifterna i 8 a § gäller endast för sådana fastställelser som har skett efter ikraftträdandet. 
  
 8 Senaste lydelse 2005:444. 
  
 82 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. 
  
 dels att 5 kap. 1, 2 och 4 §§, 6 kap. 1 a, 2, 4 och 5 §§, 7 kap.  
 1–8 
  §§ samt rubrikerna närmast före 6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § ska ha föl- jande lydelse, 
  
 dels att det ska införas fem nya paragrafer, 6 kap. 5 a och 5 b §§ och 7 kap. 2 a, 7 a och 7 b §§, av följande lydelse 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
  
 1 § 
  
 Åtgärder enligt bestämmelser- 
  
 De åtgärder som enligt detta 
  
 na i detta kapitel med ägg från 
  
 kapitel får vidtas med befruktade 
  
 människa 
  
 vilka 
  
 har 
  
 befruktats 
  
 ägg eller sådana ägg som har varit 
  
 eller varit föremål för somatisk 
  
 föremål för en somatisk cellkärn- 
  
 cellkärnöverföring förutsätter att 
  
 överföring förutsätter att dona- 
  
 givarna av ägg, spermie eller 
  
 torerna av äggen eller kropps- 
  
 kroppscell 
  
 har informerats om 
  
 cellerna 
  
 har 
  
 informerats 
  
 om 
  
 ändamålet med åtgärden och där- 
  
 ändamålet med åtgärderna 
  
 och 
  
 efter lämnat sitt samtycke. 
  
 därefter lämnat sina samtycken. 
  
 Om befruktningen 
  
 har skett 
  
 Om ett befruktat ägg har ska- 
  
 enligt 7 kap. fordras att även den 
  
 pats av donerade könsceller enligt 
  
 kvinna eller man i det behand- 
  
 7 kap., ska det som anges i första 
  
 lade paret som inte är givare av 
  
 stycket också gälla för den eller de 
  
 ägg eller spermie har informerats 
  
 personer som har donerat köns- 
  
 om ändamålet med åtgärden och 
  
 cellerna. 
  
 därefter lämnat sitt samtycke. 
  
 2 § 
  
 När det gäller forskning som 
  
 Bestämmelserna i 1 § ska inte 
  
 skall 
  
 prövas 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 tillämpas 
  
 om 
  
 forskningen 
  
 ska 
  
 (2003:460) om etikprövning av 
  
 prövas enligt 
  
 lagen 
  
 (2003:460) 
  
 forskning som avser människor 
  
 om etikprövning av 
  
 forskning 
  
 skall i stället för 1 § i detta kapi- 
  
 som avser människor. I ett sådant 
  
 83 
  
 En donator av spermier ska vara myndig. Donatorn ska lämna ett skriftligt samtycke till att spermierna används för insemi- nation. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till dess insemi- nation skett. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 tel bestämmelserna om informa- tion och samtycke i 16, 17 och 
  
 19§§ i den lagen tillämpas. 
  
 Om befruktningen har skett 
  
 enligt bestämmelserna i 7 kap. denna lag, skall med forsknings- person jämställas den kvinna eller man i det behandlade paret som inte är givare av ägg eller spermie. 
  
 fall tillämpas i stället bestämmel- serna i 16, 17 och 19 §§ den lagen. 
  
 Om ett befruktat ägg har ska- pats av donerade könsceller eller varit föremål för donation enligt 7 kap., ska med forskningsperson jämställas den eller de donatorer av det befruktade ägget som inte har bidragit med könsceller till befruktningen. 
  
 4 § 
  
 Ett befruktat ägg eller ett ägg 
  
 Ett befruktat ägg får förvaras 
  
 som har varit föremål för somatisk 
  
 i fryst tillstånd i högst tio år. Ett 
  
 cellkärnöverföring får förvaras i 
  
 ägg som har varit föremål för en 
  
 fryst tillstånd i högst fem år eller 
  
 somatisk cellkärnöverföring får för- 
  
 under den längre tid som Social- 
  
 varas i fryst tillstånd i högst fem 
  
 styrelsen bestämt enligt 6 §. 
  
 år. Socialstyrelsen får förlänga 
  
 tiderna enligt 6 §. 
  
 Den tid då ägget har varit fryst räknas inte in i den tid under vilken 
  
 försök får ske enligt 3 §. 
  
 Lydelse enligt rskr. 2015/16:124 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 6 kap. 
  
 1 a § 
  
 En givare av spermier ska vara myndig. Givaren ska lämna ett skriftligt samtycke till att sper- mierna används för insemination. Givaren får återkalla sitt sam- tycke fram till dess insemination skett. 
  
 84 
  
 Vid en insemination som av- ses i 2 § väljer läkaren en lämplig donator. Spermier från en avliden donator får inte användas vid in- semination. Uppgifter om dona- torn ska antecknas i en särskild journal. Journalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 En insemination med done- rade spermier får inte utan till- stånd av Inspektionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. En sådan insemination ska ut- föras under överinseende av läkare med specialistkompetens i gyne- kologi och obstetrik. 
  
 Val av donator 
  
 SOU 2016:11 Författningsförslag 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 2 §9 
  
 Insemination med spermier från en man som kvinnan inte är gift eller sambo med får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. Sådan insemination ska ske under överinseende av läkare med spe- cialistkompetens i gynekologi och obstetrik. 
  
 Val av givare 
  
 4 § 
  
 Vid insemination som avses i 
  
 2 § väljer läkaren en lämplig sper- miegivare. Spermier från en av- liden givare får inte användas vid insemination. Uppgifter om giva- ren skall antecknas i en särskild journal. Denna skall bevaras i minst 70 år. 
  
 5 § 
  
 Den som har avlats genom 
  
 En person som har tillkommit 
  
 insemination med spermier från 
  
 genom en insemination med 
  
 en man som kvinnan inte är gift 
  
 donerade spermier, och som upp- 
  
 eller sambo med har, om han eller 
  
 nått tillräcklig mognad, har rätt 
  
 hon uppnått tillräcklig mognad, 
  
 att ta del av de uppgifter om 
  
 rätt att ta del av de uppgifter om 
  
 donatorn som antecknats i sjuk- 
  
 givaren som antecknats i sjuk- 
  
 husets särskilda journal. 
  
 husets särskilda journal. 
  
 9 Senaste lydelse 2013:1147. 
  
 85 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 Har någon anledning att anta att han eller hon avlats genom sådan insemination, är social- nämnden skyldig att på begäran hjälpa denne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. 
  
 5 a § 
  
 En person som anges i 5 § får lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har tillkommit med spermier från samma donator. Samtycket och uppgifterna ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. 
  
 En person som anges i 5 § har också rätt att ta del av de upp- gifter som antecknats i en särskild journal och som avser andra per- soner som tillkommit med spermier från samma donator. 
  
 5 b § 
  
 Om en person har anledning att anta att han eller hon har till- kommit genom en sådan behand- ling som anges i 5 §, ska social- nämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. 
  
 86 
  
 SOU 2016:11 Författningsförslag 
  
 7 kap. 
  
 1 §10 
  
 I detta kapitel finns bestäm- 
  
 I detta kapitel finns bestäm- 
  
 melser om 
  
 melser om befruktning utanför 
  
 1. befruktning av en kvinnas 
  
 kroppen, vilket innefattar 
  
 ägg utanför hennes kropp, och 
  
 1. befruktning av en kvinnas 
  
 2. införande av ett befruktat 
  
 ägg utanför hennes kropp och 
  
 ägg i en kvinnas kropp. 
  
 införande av ett befruktat ägg i en 
  
 kvinnas kropp, eller 
  
 2. enbart införande av ett be- 
  
 fruktat ägg i en kvinnas kropp. 
  
 Det som i detta kapitel sägs om make gäller också registrerad partner. 
  
 2 § 
  
 En givare av ägg eller spermie 
  
 En donator av ägg, spermier 
  
 skall vara myndig. Givaren skall 
  
 eller befruktade ägg ska vara myn- 
  
 lämna skriftligt samtycke till att 
  
 dig. En donator av befruktade ägg 
  
 ägget får befruktas eller att spermie 
  
 ska också vara förälder till minst 
  
 får användas för befruktning. 
  
 ett barn. 
  
 Givaren får återkalla sitt samtycke 
  
 fram till dess befruktning skett. 
  
 En donator av ägg eller sper- 
  
 mier ska lämna ett skriftligt sam- 
  
 tycke till att könscellerna får an- 
  
 vändas vid en befruktning utanför 
  
 kroppen. Donatorn får återkalla 
  
 sitt samtycke fram till dess att det 
  
 befruktade ägg som skapats av 
  
 könscellerna har förts in i en kvin- 
  
 nas kropp. 
  
 En donator av ett befruktat 
  
 ägg ska lämna ett skriftligt sam- 
  
 tycke till att ägget får föras in i en 
  
 kvinnas kropp. Donatorn får åter- 
  
 kalla sitt samtycke fram till dess 
  
 att så har skett. 
  
 10 Senaste lydelse 2009:262. 
  
 87 
  
 Författningsförslag SOU 2016:11 
  
 2 a § 
  
 Ett befruktat ägg som Jones 
  
 till en annan persons befruktning 
  
 utanför kroppen ska ha skapats av 
  
 donatorns könsceller eller av dona- 
  
 torns makes eller sambos köns- 
  
 celler. 
  
 Lydelse enligt rskr. 2015/16:124 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 §11 
  
 Om kvinnan är gift eller 
  
 Om kvinnan är gift eller 
  
 sambo, får ett befruktat ägg föras 
  
 sambo, får ett befruktat ägg föras 
  
 in i kvinnans kropp endast om 
  
 in i kvinnans kropp endast om 
  
 maken eller sambon skriftligen 
  
 maken eller sambon skriftligen 
  
 har samtyckt till det. Om ägget 
  
 har samtyckt till det. 
  
 inte är kvinnans eget, ska ägget ha 
  
 befruktats av makens eller sambons 
  
 spermier. 
  
 Om behandlingen avser en en- 
  
 samstående kvinna, ska ägget vara 
  
 kvinnans eget. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 §12 
  
 Befruktning av ägg från en 
  
 En befruktning utanför krop- 
  
 kvinna, i vars kropp ägget ska in- 
  
 pen med makars eller sambors 
  
 föras, med spermier från kvinnans 
  
 egna könsceller får inte utan till- 
  
 make eller sambo får inte utan 
  
 stånd av Inspektionen för vård 
  
 tillstånd av Inspektionen för vård 
  
 och omsorg utföras annat än vid 
  
 och omsorg utföras annat än vid 
  
 offentligt finansierade sjukhus. 
  
 offentligt finansierade sjukhus. 
  
 Detta gäller också införande av 
  
 ägget i kvinnans kropp. 
  
 11Ändringen innebär bl.a. att andra stycket tas bort. 
  
 12Senaste lydelse 2013:1147. 
  
 88 
  
 SOU 2016:11 Författningsförslag 
  
 Kommer ägget inte från kvin- 
  
 En befruktning utanför kroppen 
  
 nan eller spermien inte från kvin- 
  
 med donerade könsceller eller med 
  
 nans make eller sambo får befrukt- 
  
 ett donerat befruktat ägg får ut- 
  
 ning och införande av ägg ske 
  
 föras endast vid de sjukhus som 
  
 endast vid de sjukhus som upp- 
  
 har upplåtit en enhet för utbild- 
  
 låtit enhet för utbildning av 
  
 ning av läkare enligt avtal mellan 
  
 läkare enligt avtal mellan de uni- 
  
 de universitet som bedriver läkar- 
  
 versitet som bedriver läkarut- 
  
 utbildning och berörda lands- 
  
 bildning och berörda landsting. 
  
 ting. 
  
 Lydelse enligt rskr. 2015/16:124 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 § 
  
 Om befruktning utanför 
  
 Om befruktning 
  
 utanför 
  
 kroppen ska utföras med ett 
  
 kroppen ska utföras med done- 
  
 annat ägg än kvinnans eget eller 
  
 rade könsceller eller med ett done- 
  
 med en spermie från en man som 
  
 rat befruktat ägg, ska en läkare 
  
 inte är kvinnans make eller sambo, 
  
 pröva om det med hänsyn till 
  
 ska en läkare pröva om det med 
  
 makarnas, sambornas eller den 
  
 hänsyn till makarnas, sambornas 
  
 ensamstående kvinnans 
  
 medi- 
  
 eller den ensamstående kvinnans 
  
 cinska, psykologiska och sociala 
  
 medicinska, psykologiska och 
  
 förhållanden är lämpligt att det 
  
 sociala förhållanden är lämpligt 
  
 äger rum en befruktning utanför 
  
 att det äger rum en befruktning 
  
 kroppen. En befruktning utan- 
  
 utanför kroppen. En befruktning 
  
 för kroppen får utföras endast 
  
 utanför kroppen får utföras en- 
  
 om det kan antas att det blivan- 
  
 dast om det kan antas att det 
  
 de barnet kommer att växa upp 
  
 blivande barnet kommer att växa 
  
 under goda förhållanden. 
  
 upp under goda förhållanden. 
  
 Om en befruktning utanför kroppen vägras, får makarna, sam- borna eller den ensamstående kvinnan begära att Socialstyrelsen prövar frågan. 
  
 89 
  
 Vid en befruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg, ska en läkare välja en lämplig donator eller lämpliga donatorer. 
  
 Ägg, spermier eller befrukta- de ägg från en avliden donator får inte användas vid en befrukt- ning utanför kroppen. Ett befruk- tat ägg får inte heller användas om det har skapats av donerade könsceller och ägg- eller spermie- donatorn har avlidit. 
  
 Uppgifter om en ägg- eller spermiedonator ska antecknas i en särskild journal. Detsamma gäller för uppgifter om en donator av ett befruktat ägg om donatorn har bi- dragit med könsceller till skapan- det av det befruktade ägget. Jour- nalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 Författningsförslag SOU 2016:11 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Val av givare 
  
 Val av donator 
  
 6 § 
  
 För befruktning utanför krop- pen skall en läkare välja ägg eller spermier från en givare som är lämplig. 
  
 Ägg eller spermier från en givare som har avlidit får inte användas för befruktning. 
  
 Uppgifterna om givaren skall antecknas i en särskild journal. Denna skall bevaras i minst 70 år. 
  
 7 § 
  
 Den som har avlats genom 
  
 En person som har tillkommit 
  
 befruktning utanför kroppen med 
  
 genom en befruktning utanför 
  
 ett annat ägg än kvinnans eget 
  
 kroppen med donerade könsceller 
  
 eller med spermier från en man 
  
 eller med ett donerat befruktat ägg, 
  
 som inte är kvinnans make eller 
  
 och som uppnått tillräcklig mog- 
  
 sambo har, om han eller hon upp- 
  
 nad, har rätt att ta del av de upp- 
  
 nått tillräcklig mognad, rätt att 
  
 gifter som antecknats i sjukhusets 
  
 ta del av de uppgifter om givaren 
  
 särskilda journal eller journaler. 
  
 som antecknats i sjukhusets sär- 
  
 skilda journal. 
  
 90 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningsförslag 
  
 Har någon anledning att anta att han eller hon avlats genom sådan befruktning, är socialnämn- den skyldig att på begäran hjälpa denne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. 
  
 7 a § 
  
 En person som anges i 7 § får lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har till- kommit med könsceller från sam- ma donator. Samtycket och upp- gifterna ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. 
  
 En person som anges i 7 § har också rätt att ta del av de upp- gifter som antecknats i en särskild journal och som avser andra per- soner som tillkommit med köns- celler från samma donator. 
  
 7 b § 
  
 Om en person har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan be- handling som anges i 7 §, ska socialnämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter an- tecknade i en särskild journal. 
  
 91 
  
 Om det i ett mål om fader- skap, moderskap enligt 1 kap. 7 § eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken är nödvändigt att få del av de uppgifter som finns om en befruktning utanför kroppen, är den som är ansvarig för behandlingen eller någon annan som har tillgång till upp- gifterna skyldig att på begäran av domstolen lämna ut dessa upp- gifter. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2016:11 
  
 8 § 
  
 Om det i ett mål om fader- skap, moderskap enligt 1 kap. 7 § eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken är nödvändigt att få del av de uppgifter som finns om en befruktning utanför kroppen, är den som är ansvarig för befruktningen eller någon annan som har tillgång till upp- gifterna skyldig att på begäran av domstolen lämna ut dessa upp- gifter. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Ägg eller spermier som har donerats före ikraftträdandet får inte utan skriftligt samtycke från donatorn användas vid en sådan befruktning utanför kroppen som ska utföras med både ett donerat ägg och donerade spermier. 
  
 3.Befruktade ägg som före ikraftträdandet har skapats av done- rade könsceller får inte utan skriftligt samtycke från ägg- eller spermiedonatorn Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen. 
  
 92 
  
 2 Vårt uppdrag och arbete 
  
 2.1Uppdraget 
  
 Synen på reproduktion och assisterad befruktning har förändrats med åren som ett resultat av bl.a. ny kunskap och ändrade vär- deringar. Detsamma gäller för synen på föräldraskap och familjer. Många barn växer i dag upp i andra familjekonstellationer än den traditionella kärnfamiljen. 
  
 Att få barn är en stark önskan hos många människor. Det är därför angeläget att det även för ofrivilligt barnlösa personer finns möjligheter att få barn och att de författningar som innehåller regler om assisterad befruktning utvecklas i takt med samhället i övrigt. Det är också viktigt att den föräldraskapsrättsliga regleringen är ut- formad på ett sådant sätt att den kan hantera nya former av barn- alstrande och familjebildning. Det nu sagda föranledde enligt den tidigare regeringen ett behov av att se över aktuella frågor och att ta ställning till om ytterligare steg bör tas för att utöka möjligheterna till behandling av ofrivillig barnlöshet. 
  
 Utredningens direktiv, bilaga 1, beslutades vid ett regerings- sammanträde den 19 juni 2013. Till grund för direktiven låg bl.a. ett tillkännagivande från riksdagen och Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1). Enligt tillkännagivandet från riksdagen, som beslutades under våren 2012, skulle regeringen till riksdagen skyndsamt återkomma med lagför- slag som innebär att ensamstående kvinnor ges rätt till assisterad befruktning på samma sätt som olikkönade respektive samkönade par redan har enligt gällande rätt. Det angavs också att det var ange- läget att förutsättningslöst utreda frågor om surrogatmoderskap (bet. 2011/12:SoU26 och rskr. 2011/12:180). 
  
 93 
  
 Vårt uppdrag och arbete 
  
 SOU 2016:11 
  
 Utredningens övergripande uppdrag har varit att överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att bli föräldrar. I uppdraget har ingått att 
  
 •lämna förslag som ger ensamstående en möjlighet till assisterad befruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sam- bor, 
  
 •ta ställning till om det vid en assisterad befruktning även fort- sättningsvis ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna, 
  
 •ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige, med utgångspunkten att detta i sådant fall ska vara altruistiskt, 
  
 •ta ställning till om det behövs särskilda regler för de barn som har kommit till genom ett surrogatmoderskap utomlands, 
  
 •ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och för- budet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstill- hörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den för- äldraskapsrättsliga lagstiftningen, samt 
  
 •föreslå de följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning som behövs. 
  
 Den del av uppdraget som avser ensamståendes möjlighet till assi- sterad befruktning och nödvändiga följdändringar med anledning av det (första punkten och delar av sista punkten ovan) redovisades den 16 maj 2014 genom överlämnandet av delbetänkandet Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29). I detta betänk- ande redovisar vi övriga delar av vårt uppdrag. 
  
 2.2Utredningens arbete 
  
 Utredningen påbörjade sitt arbete i augusti 2013 och höll sitt första utredningssammanträde i oktober samma år. Inför avfattandet av delbetänkandet hölls ytterligare tre utredningssammanträden. En närmare redogörelse för arbetet inför delbetänkandet finns i SOU 2014:29 (s. 36). I det följande beskrivs utredningens arbete inför slutbetänkandet. 
  
 94 
  
 SOU 2016:11 
  
 Vårt uppdrag och arbete 
  
 Efter överlämnande av delbetänkandet har det hållits ytterligare sju utredningssammanträden. Vi har också haft möten med före- trädare för Skatteverket, Migrationsverket, Riksförbundet för homo- sexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter (RFSL), Familje- rätten i Malmö, Sociala avdelningen på stadsdelsförvaltningen Södermalm i Stockholm och doktoranden Gallagher vid Uppsala universitet. Utredningen har genomfört en hearing med företrädare för olika organisationer och myndigheter. Både en- skilda och olika organisationer har under utredningstiden kontaktat oss och delat med sig av sina kunskaper och synpunkter, främst i fråga om surrogatmoderskap. Vidare har företrädare för utredningen deltagit i en konferens om surrogatmoderskap anordnad av Nordic Committee on Bioethics och en nordisk workshop om surrogat- moderskap, båda i Reykjavik. Vi har hämtat in information från ett antal tingsrätter om mål och ärenden med anknytning till surrogat- arrangemang i utlandet. Information om sådana ärenden har också inhämtats från svenska ambassader och konsulat i Indien, Ryssland, Thailand, Ukraina och USA. Slutligen har vi inhämtat viss skriftlig information från den brittiska organisationen Childlessness over- come through surrogacy (COTS) och professor Jensen vid universitetet i Cambridge. Parrish i Storbritannien har efter förfrågan avböjt att bidra med information till utredningen. 
  
 Vi har under arbetets gång tagit del av ett omfattande skriftligt material, bl.a. tidigare utredningar och förarbeten samt ett stort antal forskningsstudier om assisterad befruktning och surrogatmoderskap. En redogörelse för den mest relevanta forskningen finns i kapi- tel 10. Redogörelsen har kvalitetsgranskats av överläkarna Zimmerman, Cook och Sutton samt av legitimerade psykologen Crawford. Vi har som regel inte haft möjlighet att beakta forskning och annat material som tillkommit efter den 1 december 2015. 
  
 En politisk referensgrupp med företrädare för samtliga riksdags- partier tillsattes den 6 mars 2015. Utredaren och sekretariatet har sammanträffat med referensgruppen vid två tillfällen, dels i maj 2015, dels i november samma år. De synpunkter som framfördes vid dessa möten redovisas inte i betänkandet, men har varit värdefulla för ut- redningen. 
  
 95 
  
 Vårt uppdrag och arbete 
  
 SOU 2016:11 
  
 2.3Betänkandets disposition 
  
 Våra författningsförslag finns i kapitel 1. En definition av uttrycket ofrivillig barnlöshet och en redogörelse för problemets omfattning finns i kapitel 3. Där redogör vi också kortfattat för orsakerna till ofrivillig barnlöshet och för de behandlingar och metoder som i dag används för att avhjälpa barnlöshet. I kapitel 4 redogör vi för de regler som gäller vid en assisterad befruktning och i kapitel 5 för de regler som aktualiseras när ett barn föds i utlandet och senare ska flytta till Sverige. Kapitel 6 innehåller en redogörelse för regelverket om adoption. En redogörelse för vissa internationella instrument och för rättsläget i några andra länder finns i kapitel 7 respektive 8. Därefter följer kapitel 9 som handlar om tidigare utgångspunkter. I det kapitlet beskriver vi bl.a. hur regeringens och riksdagens syn på assisterad befruktning har förändrats över tid och de utgångspunk- ter som har varit styrande vid tidigare författningsändringar på området. Kapitel 10 innehåller en redogörelse för de mest relevanta forskningsstudierna om assisterad befuktning och surrogatmoder- skap. 
  
 Våra överväganden inleds med kapitel 11, där vi redogör för de etiska och andra utgångspunkter som bör gälla vid ställningstaganden i frågor som rör tillåtande av nya former av assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Våra överväganden om kravet på genetisk koppling finns i kapitel 12. Därefter följer kapitel 13 om surrogatmoderskap i Sverige och kapitel 14 om surrogatarrangemang i utlandet. I kapitel 15 finns våra överväganden om föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi och i utlandet. Våra övervägan- den om föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet finns i kapitel 16. I kapitel 17 behandlar vi frågan om ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser och i kapitel 18 behandlar vi ekonomiska och andra konsekvenser. Sist i betänkandet, i kapitel 19, finns kom- mentarer till de författningsändringar som vi föreslår. 
  
 96 
  
 3 Ofrivillig barnlöshet 
  
 3.1Definition och omfattning 
  
 I Sverige brukar ett olikkönat par definieras som ofrivilligt barnlöst om de regelbundet har haft oskyddade samlag under ett års tid utan att detta gett upphov till ett barn. För andra par och ensamstående finns det inga tydliga definitioner av ofrivillig barnlöshet.1 Här an- vänds uttrycket ofrivillig barnlöshet för samtliga par eller personer som av någon anledning är ofrivilligt barnlösa, dvs. oavsett om de har en medicinsk infertilitet eller inte.2 
  
 Ofrivillig barnlöshet är för många personer ett stort problem, både medicinskt och socialt. Man brukar räkna med att ofrivillig barnlöshet drabbar cirka  
 10–15 
  procent av alla olikkönade par i fertil ålder. Någon säker uppgift om andelen eller antalet andra ofrivilligt barnlösa personer finns inte. 
  
 3.2Orsaker till barnlöshet 
  
 Orsaken till barnlöshet kan vara medicinsk, social, psykologisk eller ekonomisk. I Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad be- fruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) delas ofrivilligt barnlösa in i sex grupper. Den första gruppen innefattar personer som av medi- cinska skäl inte kan få barn. Hit hör kvinnor med äggledarproblem, hormonella rubbningar och nedsatt äggkvalitet samt kvinnor med svårighet att bära ett barn, t.ex. på grund av en icke fungerande liv- moder. Hit hör också män med nedsatt spermiekvalitet och män 
  
 1Se bl.a. Sveriges Kommuner och Landstings rapport Assisterad befruktning – kartläggning och landstingens erbjudanden, november 2012 – version 2, s. 7. 
  
 2Jfr Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 39. 
  
 97 
  
 Ofrivillig barnlöshet 
  
 SOU 2016:11 
  
 som saknar spermier samt sådana fall där orsaken till barnlöshet är oklar. De andra fem grupperna innefattar, enligt rapporten, personer som av andra skäl inte kan få barn. Dessa är samkönade par (grupp 2), vissa transgenderpar och transgenderpersoner (grupp 3), ensamstå- ende kvinnor och män (grupp 4), par som av olika skäl har svårig- heter att genomföra ett samlag (grupp 5) och asexuella (grupp 6). Alla dessa grupper omfattas av vår definition av ofrivilligt barnlösa. 
  
 3.3Behandlingar och metoder 
  
 Möjligheten att medicinskt behandla ofrivillig barnlöshet har för- bättrats avsevärt under senare år och utvecklingen inom reproduk- tionsteknologin går snabbt framåt. Nya metoder har tillkommit och den moderna tekniken har inneburit dels att ingreppen förenklats, dels att risken för komplikationer minskat. En del metoder som nu befinner sig på forskningsstadiet, kan komma att användas i fram- tiden. 
  
 I dag kan man ofta hitta orsaken till ofrivillig barnlöshet med hjälp av t.ex. ultraljud, hormonbestämningar, immunologiska tester och genetiska tester. Orsaken kan i en del fall undanröjas genom en operation. I en del andra fall kan ofrivilligt barnlösa bli föräldrar genom assisterad befruktning eller adoption. Assisterad befrukt- ning och adoption kommer att behandlas i de nästföljande kapitlen. 
  
 I vissa fall är det inte möjligt att avhjälpa en ofrivillig barnlöshet. Orsaken till detta kan givetvis vara medicinsk. Det finns dock även andra omständigheter som påverkar ofrivilligt barnlösa personers möjligheter att bli föräldrar. Som exempel på sådana omständigheter kan nämnas den rättsliga regleringens utformning och en del länders ovilja att acceptera bl.a. samkönade par som adoptivföräldrar. 
  
 Vi har i delbetänkandet Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29) lämnat förslag som innebär att även ensam- stående kvinnor ges möjlighet till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. I detta betänkande tar vi ställning till om man även på andra sätt kan utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att bli föräldrar. 
  
 98 
  
 4 Regler om assisterad befruktning 
  
 4.1Inledning 
  
 Många ofrivilligt barnlösa kan bli föräldrar genom en assisterad befruktning. I Sverige finns det två godkända varianter av assisterad befruktning, nämligen insemination och befruktning utanför krop- pen. Den senare metoden kallas också in  
 vitro-fertilisering 
  (IVF) eller provrörsbefruktning. 
  
 Insemination, som innebär att en mans spermier förs in i en kvinna med hjälp av tekniska hjälpmedel, har förekommit i svensk sjuk- vård sedan i vart fall  
 1920-talet. 
  Metoden lagreglerades dock inte förrän år 1985 och då genom den numera upphävda lagen (1984:1140) om insemination. 
  
 Befruktning utanför kroppen innebär att ett ägg tas ut ur en kvinna och befruktas utanför hennes kropp. När ägget har befruktats, förs det in i kvinnans eller en annan kvinnas livmoder. Vid en befrukt- ning utanför kroppen hanteras således både ägg och spermier utan- för kroppen. Metoden har inte tillämpats lika länge som insemina- tion. Det första barnet som kom till genom en befruktning utanför kroppen föddes i Storbritannien år 1978. Det första barnet som kom till på detta sätt i Sverige föddes år 1982. Metoden lagreglerades år 1989 genom den numera upphävda lagen (1988:711) om befrukt- ning utanför kroppen. 
  
 Bestämmelser om insemination och befruktning utanför kroppen finns numera i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. och i förordningen (2006:358) med samma namn. Dessa bestämmelser kompletteras av bestämmelser i Socialstyrelsens föreskrifter och all- männa råd om användning av vävnader och celler i hälso- och sjuk- vården och vid klinisk forskning m.m. (SOSFS 2009:32) och Social- styrelsens föreskrifter om donation och tillvaratagande av organ, vävnader och celler (SOSFS 2009:30). 
  
 99 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Vi kommer i avsnitt 4.2 att redogöra för den reglering som finns om assisterad befruktning i Sverige. Regleringen i de specifika för- fattningarna om assisterad befruktning är dock inte uttömmande. Till den del som verksamheten innefattar hälso- och sjukvård, gäller också lagstiftningen på det området. Redogörelsen inleds därför med en beskrivning av vissa centrala bestämmelser i hälso- och sjukvårds- lagstiftningen. Efter det följer en beskrivning av förutsättningarna för assisterad befruktning, tillåtna metoder för sådan befruktning och de särskilda regler som gäller vid användningen av donerade köns- celler. Avslutningsvis behandlar vi också vissa förbuds- och ansvars- bestämmelser samt det av riksdagen nu antagna förslaget om assiste- rad befruktning för ensamstående kvinnor. 
  
 Regleringen om assisterad befruktning har föranlett särskilda regler om moderskap och faderskap, men också om föräldraskapet för den kvinna i ett samkönat par som inte är barnets mor. Dessa regler finns i föräldrabalken och behandlas i avsnitt 4.3. I det av- snittet behandlas också de regler som finns om förfarandet i social- nämnden och i domstol. 
  
 Sist i avsnittet tar vi upp vissa andra frågor som aktualiseras när ett barn föds i Sverige. Frågorna avser vem eller vilka som ska ha vårdnaden om barnet, bo tillsammans med barnet eller utöva um- gänge med barnet samt var barnet ska folkbokföras och hur barnet kan få ett svenskt medborgarskap. 
  
 De internationellt privaträttsliga reglerna om föräldraskap och vårdnad m.m. behandlas först i kapitel 5. Där behandlar vi också vissa andra regler som gäller när ett barn har fötts utomlands och ska flytta till Sverige. Som exempel kan nämnas regler om pass och uppehållstillstånd. 
  
 4.2Den medicinska regleringen 
  
 4.2.1Hälso- och sjukvårdslagstiftningen 
  
 Allmänna bestämmelser 
  
 Målet för hälso- och sjukvården ska vara en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdig- het samt uppfylla kraven på god vård. Det senare innebär bl.a. att 
  
 100 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 vården ska vara av god kvalitet och lättillgänglig. Det innebär också att vården ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. Den som har störst behov av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården (2 § och 2 a § hälso- och sjukvårdslagen [1982:763], HSL, samt 1 kap. 6 § patientlagen [2014:821]). 
  
 Varje patient ska få information om de metoder som finns för undersökning, vård och behandling. Informationen ska anpassas till mottagarens ålder, mognad, erfarenhet, språkliga bakgrund och andra individuella förutsättningar. Den som lämnat informationen ska så långt det är möjligt försäkra sig om att mottagaren har förstått inne- hållet i och betydelsen av den lämnade informationen (2 b § HSL samt 3 kap. 1, 6 och 7 §§ patientlagen). Patienten ska också få en sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som är av god kvali- tet och som står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet (1 kap. 7 § patientlagen). Hälso- och sjukvård får nor- malt inte ges utan patientens samtycke och vården ska, så långt det är möjligt, utformas och genomföras i samråd med patienten. Om det finns flera tänkbara behandlingsalternativ, ska patienten få möj- lighet att välja det alternativ som han eller hon föredrar. Patienten ska också få den valda behandlingen om det med hänsyn till den aktuella sjukdomen eller skadan och till kostnaderna för behand- lingen framstår som befogat (3 a § HSL samt 4 kap. 2 §, 5 kap. 1 § och 7 kap. 1 § patientlagen). 
  
 Förbud mot diskriminering 
  
 Inom hälso- och sjukvården råder ett förbud mot diskriminering. Förbudet, som gäller också för annan medicinsk verksamhet, hind- rar dock inte att kvinnor och män behandlas olika om en sådan behandling har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Detsamma gäller för särbehandling på grund av ålder (2 kap.  
 13–13 
  b §§ diskriminerings- lagen [2008:567]). 
  
 101 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Personuppgiftsbehandling och sekretess 
  
 Informationshanteringen inom hälso- och sjukvården ska vara orga- niserad på ett sådant sätt att den tillgodoser patientsäkerhet och god kvalitet. Personuppgifter ska utformas och behandlas så att patientens och övriga registrerades integritet respekteras. De ska också hanteras och bevaras så att obehöriga inte får tillgång till dem (1 kap. 2 § patientdatalagen [2008:355] och 10 kap. 1 § patientlagen). 
  
 Personuppgifter får behandlas inom hälso- och sjukvården om det behövs för att fullgöra de skyldigheter som anges i 3 kap. patient- datalagen, bl.a. skyldigheten att föra patientjournal, och för att upprätta annan dokumentation som behövs i och för vården av patienten. Personuppgifter får också behandlas om det behövs för att t.ex. upprätta annan dokumentation som följer av lag, förord- ning eller annan författning (2 kap. 4 § första stycket 1 och 3 patient- datalagen). 
  
 En patientjournal ska innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. Som exempel kan nämnas uppgifter om patientens identitet, bakgrunden till vården och ställd diagnos samt uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder. Som ytterligare exempel kan nämnas uppgifter om den information som har läm- nats till patienten och de ställningstaganden som har gjorts i fråga om valet av behandlingsalternativ. En patientjournal får också inne- hålla andra uppgifter som enligt lag eller annan författning ska an- tecknas i en patientjournal (3 kap.  
 5–7 
  §§ patientdatalagen). 
  
 Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, exempelvis insemination och befruktning utanför kroppen (25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], OSL). Sekretessen hindrar dock inte att uppgifter läm- nas till en enskild enligt vad som föreskrivs i 6 och 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. (25 kap. 11 § 6 OSL). Denna sekretess- brytande bestämmelse gör det möjligt för personer som har tillkom- mit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller att inhämta information om donatorn, se avsnitt 4.2.3. 
  
 102 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården 
  
 De allmänna riktlinjerna för prioriteringar inom hälso- och sjuk- vården redovisades år 1996 och då i propositionen Prioriteringar inom hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60). Riksdagen har ställt sig bakom dessa riktlinjer (bet. 1996/97:SoU14 och rskr. 1996/97:186) och de gäller än i dag. Vi ska i det följande lämna en kort beskriv- ning av innehållet i riktlinjerna och vad som enligt dessa gäller för ofri- villig barnlöshet. Beskrivningen baseras på innehållet i förarbetena. 
  
 Alla prioriteringar inom hälso- och sjukvården ska göras med- vetet och i en öppen process. De ska också vara baserade på tre principer. Principerna är människovärdesprincipen,  
 behovs-solidari- 
  tetsprincipen och kostnadseffektivitetsprincipen, och de utgör till- sammans en etisk plattform. Den första principen, människo- värdesprincipen, är den viktigaste inom hälso- och sjukvården, och den innebär att alla människor har lika värde och samma rätt obero- ende av personliga egenskaper och funktioner i samhället. Behovs- solidaritetsprincipen innebär att resurserna bör fördelas efter behov, och kostnadseffektivitetsprincipen innebär att man vid valet mellan olika verksamheter eller åtgärder bör eftersträva en rimlig relation mellan kostnader och effekt (mätt i förbättrad hälsa och förhöjd livskvalitet). Kostnadseffektivitetsprincipen ska vara underordnad de två andra principerna. Människovärdesprincipen och behovs- solidaritetsprincipen kommer i dag till uttryck i 2 och 2 a §§ HSL (se ovan). 
  
 Det finns fyra breda prioriteringsgrupper. I den första gruppen ingår bl.a. vård av livshotande akuta sjukdomar och vård av svåra kroniska sjukdomar samt palliativ vård och vård i livets slutskede. I den andra gruppen ingår prevention och habilitering/rehabilitering. I den tredje gruppen ingår vård av mindre svåra akuta och kroniska sjukdomar, och i den fjärde gruppen ingår vård av andra skäl än sjukdom eller skada. När det gäller ofrivillig barnlöshet, anges det i förarbetena bl.a. följande. Det finns hos flertalet barnlösa par en påvisbar biologisk rubbning såsom resttillstånd efter tidigare sjuk- dom eller en pågående kronisk sjukdom och därmed ett klart hälso- relaterat behov. Behandlingar mot ofrivillig barnlöshet bör därför ingå i den tredje prioriteringsgruppen. 
  
 Avsikten med riktlinjerna från år 1996 är att de ska vara väg- ledande för de som i olika sammanhang har att fatta beslut som rör 
  
 103 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 prioriteringar i vården. Socialstyrelsen har tagit fram nationella rikt- linjer inom en del områden. Tanken med de senare riktlinjerna är att de ska utgöra ett stöd i arbetet med prioriteringar och att de ska ge vägledning om vilka behandlingar och metoder som olika verk- samheter i vård och omsorg bör satsa resurser på. Inom området ofrivillig barnlöshet har det ännu inte tagits fram några nationella riktlinjer.1 
  
 4.2.2Allmänna förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 Parförhållande och samtycke 
  
 En första förutsättning för att en person ska kunna genomgå en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård är att han eller hon är gift, registrerad partner eller sambo. Både olikkönade och samkönade par kan genomgå en assisterad befruktning. En en- samstående person kan än så länge inte komma i fråga för en sådan behandling (se dock avsnitt 4.2.6). Kravet på parförhållande har motiverats med att ett barn bör garanteras två rättsliga föräldrar som kan ge barnet ekonomisk, social och rättslig trygghet (se t.ex. prop. 2004/05:137 s. 42). 
  
 En andra förutsättning är att det i paret finns en kvinna som kan bära och föda barnet. Ett par som består av två män kan således inte komma i fråga för assisterad befruktning. Inte heller de par i vilka kvinnan t.ex. saknar en livmoder kan komma i fråga för en sådan be- handling. En tredje förutsättning är att den andra personen i paret, dvs. den person som inte ska bära och föda barnet, lämnar sitt samtycke till den assisterade befruktningen. Samtycket ska lämnas skriftligen (6 kap. 1 § och 7 kap. 3 § lagen om genetisk integritet m.m.) och på en av Socialstyrelsen framtagen blankett (4 kap. 3 § i SOSFS 2009:32). Genom att lämna sitt samtycke visar personen att han eller hon är beredd att ta på sig det faktiska faderskapet eller föräldraskapet till det blivande barnet (prop. 1984/85:2 s. 10 och 11). 
  
 Den läkare som är ansvarig för behandlingen ska ta del av det skriftliga samtycket och bekräfta det genom en signering på sam- tyckeshandlingen. Läkaren ska också informera paret om samtyckets innebörd, att samtycket gäller tills vidare, att en återkallelse av sam- 
  
 1 Information på Socialstyrelsens hemsida på internet den 30 november 2015. 
  
 104 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 tycket kan göras muntligen eller skriftligen, att den ansvariga läkaren omgående ska underrättas om att ett samtycke har återkallats och att en återkallelse gäller från den tidpunkt då läkaren har under- rättats om återkallelsen. Om ett samtycke återkallas, ska den an- svariga läkaren bekräfta det genom en signering på samtyckeshand- lingen (4 kap. 3 och 4 §§ i SOSFS 2009:32). 
  
 Undersökningar och bedömningar 
  
 Det finns även andra förutsättningar som måste vara uppfyllda för att ett par ska kunna genomgå en assisterad befruktning. En sådan förutsättning är att paret inte bedöms ha rimliga möjligheter att få barn utan assisterad befruktning. En annan förutsättning är att paret bedöms ha medicinska förutsättningar att få barn genom en assiste- rad befruktning (4 kap. 5 § i SOSFS 2009:32). För att göra dessa bedömningar, krävs det att paret genomgår undersökningar av olika slag, bl.a. gynekologisk eller urologisk undersökning. Man undersöker också nivåerna av vissa hormoner hos kvinnan och, om behand- lingen avser ett olikkönat par, mannens spermier. 
  
 Paret ska testas för förekomst av markörer för smittämnena HIV 1 och HIV 2, Hepatit B och C, HTLV I och II samt syfilis (Trepo- nema pallidum). Paret kan i vissa fall också behöva testas för före- komst av t.ex. malaria och tuberkulos (4 kap. 7 och 8 §§ i SOSFS 2009:32 samt 4 kap. 22 § och bilaga 4 i SOSFS 2009:30). Uppgifter om testresultaten ska dokumenteras och paret ska informeras om såväl resultaten som konsekvenserna av resultaten. En assisterad be- fruktning får bara utföras om det bedöms osannolikt att en smitta eller sjukdom som anges i 4 kap. 7 och 8 §§ i SOSFS 2009:32 kan överföras på barnet genom befruktningen. En assisterad befrukt- ning får dessutom aldrig utföras om en annan smitta eller sjukdom än de som anges i nu nämnda föreskrifter kan riskera mottagarens eller barnets liv eller hälsa (4 kap. 9 och 10 §§ i SOSFS 2009:32). 
  
 I anslutning till testerna och undersökningarna ska en bedöm- ning göras för att säkerställa om det med hänsyn till kvinnans eller barnets säkerhet är lämpligt att kvinnan genomgår en graviditet. En assisterad befruktning får t.ex. inte utföras om en graviditet kan riskera kvinnans eller barnets liv eller hälsa (4 kap. 10 § i SOSFS). 
  
 105 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 4.2.3Särskilda förutsättningar vid användning av donerade könsceller 
  
 Genetisk koppling 
  
 Vid en assisterad befruktning ska det alltid finnas en genetisk kopp- ling mellan barnet och minst en av föräldrarna. En av personerna i paret måste därför ha könsceller som kan användas vid befruktning- en. Samtidig användning av donerade ägg och donerade spermier är således inte tillåten. En konsekvens av detta är att det inte är tillåtet för den ena kvinnan i ett samkönat par att donera sina ägg för an- vändning vid behandling av den andra kvinnan i paret, och detta trots att barnet då skulle få en genetisk koppling till en av sina föräldrar. Förbudet mot samtidig användning av donerade spermier och donerade ägg har i förarbetena motiverats med bl.a. att en annan ordning kan ses som en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomlighet (prop. 2001/02:89 s. 52). 
  
 Särskild prövning 
  
 Inför en assisterad befruktning med donerade könsceller måste paret även genomgå en särskild prövning. Vid denna prövning ska en läkare bedöma om det med hänsyn till parets medicinska, psykolo- giska och sociala förhållanden är lämpligt att den assisterade befrukt- ningen äger rum. En assisterad befruktning med donerade könsceller får bara utföras om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden (6 kap. 3 § och 7 kap. 5 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Vid den särskilda prövningen bör läkarens bedömning utgå från parets möjlighet och förmåga att fungera som föräldrar under barnets hela uppväxt. Hänsyn bör tas till parets ålder2, hälsotillstånd och eventuella funktionsnedsättningar. Hänsyn bör också tas till parets inbördes relation, levnadsförhållanden och inställning till att berätta för barnet om dess biologiska ursprung. Vid prövningen av parets 
  
 2 Det finns ingen absolut åldersgräns för assisterad befruktning. Regeringen har dock uttalat att befruktning utanför kroppen inte bör komma i fråga för kvinnor som har passerat den ålder då kvinnors fertilitet normalt avtar (prop. 2001/02:89 s. 61). Se också det som anges i nästföljande stycke. 
  
 106 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 psykologiska och sociala förhållanden bör en yrkesutövare med beteendevetenskaplig kompetens delta. Samtal bör hållas med per- sonerna tillsammans och med var och en för sig. När den särskilda prövningen är gjord, ska paret ges en individuellt anpassad informa- tion (4 kap. 12 och 13 §§ i SOSFS 2009:32). 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) har den 14 november 2014 beslutat om rekommendationer i fråga om bl.a. åldrar. Enligt rekommendationerna ska landstingsfinansierade  
 IVF-behandlingar 
  och inseminationer påbörjas innan den mottagande kvinnan fyller 40 år. Undantag gäller vid återförande av eventuella kvarstående frysta embryon. I det senare fallet ska behandlingen påbörjas innan kvinna fyller 45 år. Kvinnans make, registrerade partner eller sambo får vid behandlingens påbörjande inte vara äldre än 56 år.3 
  
 Om en assisterad befruktning vägras, ska den ansvariga läkaren informera paret om skälen till det. Paret ska också informeras om att de kan begära Socialstyrelsens prövning av frågan (4 kap. 13 § i SOSFS 2009:32 samt 6 kap. 3 § och 7 kap. 5 § lagen om genetisk integritet m.m.). Socialstyrelsens beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (8 kap. 1 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Krav i fråga om donatorn 
  
 En användning av donerade könsceller förutsätter att det finns en lämplig donator. Det krävs också att han eller hon är införstådd med de konsekvenser som en donation kan medföra senare i livet. Om en donation avser ägg eller spermier till en befruktning utanför kroppen, gäller dessutom uttryckliga krav på att donatorn ska vara myndig vid donationen och att han eller hon har lämnat sitt skriftliga samtycke till att spermierna får användas för befruktning respektive att äggen får befruktas (7 kap. 2 § lagen om genetisk integritet m.m.). Motsvarande krav kommer inom kort att gälla vid insemination med donerade spermier (se prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). 
  
 3 Sveriges Kommuner och Landstings Rekommendation om enhetlighet i landstingens och regionernas erbjudande av offentligt finansierad assisterad befruktning från den 14 november 2014 (dnr 12/0877). 
  
 107 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 En person som vill donera ägg eller spermier måste först lämna uppgifter om sin ålder4, hälsa och sjukdomshistoria (en s.k. hälso- deklaration). Han eller hon måste också genomgå en personlig intervju och tester av olika slag. Den personliga intervjun utförs av hälso- och sjukvårdspersonal, och testerna avser HIV 1 och HIV 2, hepatit B och C, HTLV I och HTLV II samt syfilis. En person som vill donera spermier ska dessutom testas för klamydiainfektion och gonorré. I vissa fall kan det vara aktuellt att utföra ytterligare tester eller genetisk screening. Vid donation av spermier ska spermierna hållas åtskilda från andra vävnader och celler i minst 180 dagar. Donatorn ska därefter på nytt testas för HIV 1 och HIV 2, hepatit B och C, HTLV I och HTLV II. När en person har genomgått alla tester, görs en bedömning av om han eller hon kan godkännas som donator (4 kap. 6 § i SOSFS 2009:32 samt 4 kap. 22 § och bilaga 4 i SOSFS 2009:30). 
  
 Informationen till en blivande donator ska innefatta information om förutsättningarna för en donation enligt 6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § lagen om genetisk integritet m.m. samt information om de rätts- liga, psykologiska och sociala konsekvenser som donationen kan ge upphov till. I det senare ingår information om ett blivande barns rätt till uppgifter om sitt genetiska ursprung och information om att ett blivande barn kan komma att kontakta donatorn i framtiden (4 kap. 4 § SOSFS 2009:30). 
  
 Om de donerade könscellerna ska användas vid en befruktning utanför kroppen, måste donatorn som sagt lämna ett skriftligt sam- tycke till att äggen får befruktas eller att spermierna får användas för befruktning. Samtycket får återkallas fram till dess att befrukt- ning har skett (7 kap. 2 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Krav i fråga om donerade könsceller 
  
 Det är den behandlande läkaren som väljer vilka donerade ägg eller spermier som ska användas vid en assisterad befruktning. Könsceller- 
  
 4 I dokumentet Donation av könsceller från tredjepartsdonator – främjande av en enhetlig rekrytering och hantering inom Sverige anges det att kvinnliga donatorer bör vara  
 23–35 
  år och att manliga donatorer bör vara  
 23–45 
  år (dokumentet utgör bilaga 4 i Sveriges Kommuner och Landstings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekom- mendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2). 
  
 108 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 na kan vara färska eller frysta. Läkaren ska se till att de donerade könscellerna kommer från en lämplig givare. Könsceller från en avliden person får inte användas (6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § lagen om genetisk integritet m.m.). Det är inte heller tillåtet att använda ett befruktat ägg om det ägg eller de spermier som använts för befrukt- ningen härrör från en avliden donator (4 kap. 14 § andra stycket i SOSFS 2009:32). Förbudet mot användning av könsceller från av- lidna personer har motiverats med att en annan ordning skulle strida mot den humanistiska människosynen. Den skulle också kunna få negativa psykologiska konsekvenser för det blivande barnet (prop. 2001/02:89 s. 44). Kontrollen av att donatorn fortfarande är i livet vid den assisterade befruktningen ska göras av den behand- lande läkaren (4 kap. 14 § andra stycket SOSFS 2009:32). 
  
 En läkare får vid valet av könsceller, om paret så önskar, välja könsceller från en donator som liknar de blivande föräldrarna i fråga om t.ex. hår- och ögonfärg samt kroppskonstitution. Läkaren får där- emot inte tillgodose sådana önskemål som faller utanför de egen- skaper som eftersträvas för att ett barn ska vara likt de övriga familje- medlemmarna. Det är t.ex. inte tillåtet att tillgodose önskemål om att donatorn ska ha en hög intelligenskvot eller om att barnet ska få ett visst kön. Det är samtidigt inte förbjudet för en läkare att välja könsceller från en donator som personerna i paret själva har pekat ut, t.ex. en släkting eller nära vän. Läkaren måste i sådana fall dock beakta de inblandade personernas motiv för det och deras möjlig- heter att klara sina framtida inbördes relationer (prop. 1984/85:2 s. 26 och prop. 2001/02:89 s. 44). Vid befruktning utanför kroppen är det också tillåtet att välja bort sådana befruktade ägg som bär på anlag för vissa allvarliga sjukdomar(4 kap. 2 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Det finns även andra regler som en läkare måste följa vid en assisterad befruktning. En sådan regel är att en kvinna under en och samma menstruationscykel bara får insemineras med spermier från en donator. Vid befruktning utanför kroppen gäller i stället en begränsning i fråga om det antal ägg som får föras in i en kvinnas livmoder. Huvudregeln är att det vid en och samma behandling bara får föras in ett ägg i kvinnans livmoder. Undantag kan göras om risken för tvillinggraviditet bedöms som liten. I det senare fallet får högst två ägg föras in i kvinnans livmoder och båda äggen måste komma från samma donator. Paret ska i sådana fall också informeras 
  
 109 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 om risken för tvillinggraviditet och erbjudas samtal med en barn- läkare (4 kap. 15 och 16 §§ i SOSFS 2009:32). 
  
 Det finns en allmän uppfattning om att en donator inte bör ge upphov till barn i mer än sex familjer. Tanken med detta är att be- gränsa risken för att en person som kommit till genom assisterad befruktning får barn med en annan person som har tillkommit med könsceller från samma donator (se bl.a. prop. 1984/85:2 s. 26). 
  
 Barnets rätt till information 
  
 I Sverige har lagstiftaren, alltsedan möjligheten till assisterad befrukt- ning med donerade könsceller lagreglerades, ansett att barn som kom- mer till på detta sätt ska ha en rätt till kännedom om sitt genetiska ursprung. En person som har kommit till genom en assisterad be- fruktning med donerade könsceller i Sverige och som uppnått till- räcklig mognad, har därför alltid en rätt att ta del av de uppgifter om donatorn som har antecknats i sjukhusets särskilda journal. Kravet på tillräcklig mognad ska normalt inte anses uppfyllt förrän personen har nått de övre tonåren. 
  
 Rätten att ta del av uppgifter om donatorn tillkommer endast barnet. Hans eller hennes vårdnadshavare, eller före detta vårdnads- havare, har alltså inte någon sådan rätt (prop. 1984/85:2 s. 16 och 27). Rätten att ta del av uppgifter är också begränsad till sådana fall där den assisterade befruktningen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 En första förutsättning för att någon ska kunna utöva sin rätt att ta del av uppgifter om donatorn är att han eller hon får information om sin tillblivelse. Denna information ska lämnas av barnets föräld- rar. Om en person inte har fått någon sådan information men har anledning att anta att han eller hon kommit till genom en assisterad befruktning med donerade könsceller, kan personen vända sig till socialnämnden. Nämnden är då skyldig att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal (6 kap. 5 § och 7 kap. 7 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 En andra förutsättning är att relevanta uppgifter har dokumen- terats och bevarats i en särskild journal. Bestämmelser om sådana journaler finns i 6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § lagen om genetisk integritet m.m. samt i 5 kap. 3 § i SOSFS 2009:32. Bestämmelserna innebär 
  
 110 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 att den särskilda journalen ska innehålla uppgifter om donatorns identitet eller uppgifter som medger full spårbarhet till motsvarande uppgifter i ett register vid den vävnadsinrättning som har lämnat ut de könsceller som använts för den assisterade befruktningen. Jour- nalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 Alla assisterade befruktningar med donerade könsceller registre- ras i ett särskilt kvalitetsregister  
 (Q-IVF). 
  Även  
 IVF-behandlingar 
  med ett pars egna könsceller registreras i detta register. Syftet med registret är att kontinuerligt följa behandlingsresultat och eventuella medicinska risker för barn och behandlade par. Ett annat syfte är att ge klinikerna ett underlag för sitt utvecklings- och kvalitets- arbete. Registret kan också utgöra grund för vetenskapliga arbeten. 
  
 4.2.4Tillåtna metoder för assisterad befruktning 
  
 Valet av metod 
  
 Om de allmänna förutsättningarna för en assisterad befruktning är uppfyllda, uppkommer frågan vilken metod som bör användas vid behandlingen. Valet styrs av den bakomliggande fertilitetsproble- matiken. Insemination kan användas om en man har spermier med nedsatt funktion. Metoden kan också användas om ett par t.ex. lider av oförklarad barnlöshet eller om paret består av två kvinnor. Befruktning utanför kroppen kan användas i sådana fall där ett par av olika skäl inte bedöms kunna behandlas framgångsrikt genom en insemination. De bakomliggande fertilitetsproblemen kan bero på faktorer hos kvinnan eller mannen, eller vara okända. 
  
 Om en assisterad befruktning kräver användning av donerade könsceller, måste också de särskilda förutsättningarna i avsnitt 4.2.3 vara uppfyllda. Av detta följer att behandlingen bl.a. ska vara medi- cinskt motiverad. Undantag gäller i sådana fall där ett par består av två kvinnor och således inte har båda typerna av könsceller.5 
  
 Framställningen i de följande två avsnitten innehåller en redo- görelse för insemination och befruktning utanför kroppen samt för de regler som gäller om respektive behandlingsmetod. Den innehåller också viss statistik. 
  
 5 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s.  
 49–52. 
  
 111 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Insemination 
  
 Insemination kan utföras med parets egna spermier eller med done- rade spermier (6 kap. 1 och 2 §§ lagen om genetisk integritet m.m.). Metoden innebär att spermier placeras i vaginan med hjälp av en nålfri injektionsspruta. Spermierna kan också föras in i livmodern med hjälp av en kateter (intrauterin insemination). För att befrukt- ning ska äga rum, krävs att kvinnan har ägglossning vid tidpunkten för inseminationen. Förekomsten av ägglossning kan kontrolleras med hjälp av urinprov, ultraljud eller blodprov. I vissa fall används hormonstimulering för att framkalla ägglossning hos kvinnan.6 
  
 Insemination med donerade spermier får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. En sådan insemination ska också genomföras under överinseende av läkare med specialistkompetens i gynekologi och obstetrik (6 kap. 2 § lagen om genetisk integritet m.m.). För insemination med parets egna spermier, uppställs inga sådana krav. Skillnaderna i kompetenskrav m.m. har motiverats med att den första typen av insemination, dvs. insemination med donerade spermier, inte bara inrymmer frågor av medicinsk art utan också problem av etisk och psykosocial natur. Det har därför ansetts nödvändigt med garantier för att insemination med donerade könsceller genomförs under etiskt godtagbara former och av sådana läkare som har erfaren- het av barnlöshetsutredningar (prop. 1984/85:2 s. 9). 
  
 Enligt SKL:s rekommendation från den 14 november 2014 bör landstingen och regionerna tillåta sex landstingsfinansierade in- seminationer med donerade spermier. De bör också kunna tillåta en kombination av sådana behandlingar och  
 IVF-behandlingar 
  med donerade spermier.7 
  
 Under år 2013 genomfördes det i Sverige sammanlagt 650 insemi- nationer med donerade spermier.8 Någon statistik om antalet övriga inseminationer finns inte. 
  
 6Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 49. 
  
 7Sveriges Kommuner och Landstings Rekommendation om enhetlighet i landstingens och regionernas erbjudande av offentligt finansierad assisterad befruktning från den 14 november 2014 (dnr 12/0877). 
  
 8Källa:  
 Q-IVF-registret. 
  
 112 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 Befruktning utanför kroppen 
  
 Befruktning utanför kroppen kan utföras med parets egna köns- celler. Det är också möjligt att utföra behandlingen med kvinnans egna ägg och donerade spermier eller med donerade ägg och makens eller sambons spermier. Befruktning utanför kroppen med enbart donerade könsceller är däremot inte tillåten (7 kap. 3 § lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Vid befruktning utanför kroppen sammanförs ägg och spermier i ett laboratorium där befruktningen sker. En behandlingscykel inne- fattar vanligtvis hormonstimulering, ägguttagning, befruktning och äggåterföring. 
  
 Hormonstimuleringen syftar till att öka antalet ägg som kan tas ut för befruktning och innebär att kvinnan ges hormoner som stimu- lerar äggstockarna. Processen övervakas noga för att undvika över- stimulering. Övervakningen kan ske i form av ultraljudsundersök- ningar. När man kan konstatera att äggblåsor har mognat, är det dags för nästa steg i behandlingscykeln, dvs. ägguttagningen. Detta sker normalt efter ca två veckors behandling. Ägguttagningen innefattar punktering av äggblåsorna via vaginan och utsugning av vätskan i äggblåsorna som innehåller mognade ägg. Behandlingen sker under lokalbedövning och med hjälp av ultraljudsstyrning. Antalet ägg varierar, men uppgår ofta till mellan 5 och 15. 
  
 När äggen har tagits ut, placeras äggen och spermierna i en närings- lösning som inkuberas i 37 grader. Om försöket lyckas, befruktas ett eller flera av äggen. Efter ca  
 2–5 
  dagars inkubation väljer man ut ett befruktat ägg baserat på morfologisk karaktär och återför det till kvinnans livmoder med hjälp av en tunn kateter. Övriga befruk- tade ägg kan, om de är av god kvalitet, frysas och användas senare. Efter äggåterföringen får kvinnan gulkroppshormon. Detta sker i syfte att öka chanserna för ägget att fästa i livmoderns slemhinna. 
  
 Det är numera möjligt att isolera en enda spermie och med hjälp av mikroskop och mikroinjektor spruta in spermien i äggcellens cytoplasma. Tekniken, som kallas intracytoplasmatisk spermie- injektion (ICSI) eller mikrofertilisering, gör det möjligt att åstadkom- ma en befruktning i sådana fall där en vanlig befruktning utanför kroppen, dvs. en vanlig  
 IVF-behandling, 
  inte fungerar. Användningen 
  
 113 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 av ICSI har ökat och behandlingsformen används i dag ungefär lika ofta som vanlig IVF.9 
  
 Befruktning utanför kroppen med parets egna könsceller får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. Befruktning utanför kroppen med donerade ägg eller spermier får bara utföras vid s.k. universitets- sjukhus, dvs. de sjukhus som har upplåtit en enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som bedriver läkarutbild- ning och berörda landsting (7 kap. 4 § lagen om genetisk integritet m.m.). Kravet i fråga om universitetssjukhus har motiverats med att dessa sjukhus kan tillgodose kraven på tillförlitlig kontroll, upp- följning och utvärdering samt särskild kompetens och forskning (prop. 2001/02:89 s. 50 och 51).10 
  
 I SKL:s rekommendation från den 14 november 2014 anges det att landstingen och regionerna bör tillåta tre landstingsfinansierade  
 IVF-behandlingar 
  under förutsättningen att det är medicinskt moti- verat. De bör också, som tidigare nämnts, kunna tillåta kombina- tioner av inseminationer och  
 IVF-behandlingar.11 
  
 Under år 2013 uppgick antalet startade cykler till drygt 18 000. I 458 cykler användes donerade ägg och i 555 användes donerade spermier.12 
  
 4.2.5Vissa förbuds- och ansvarsbestämmelser 
  
 Lagen om genetisk integritet m.m. innehåller även bestämmelser om förbud mot vissa typer av förfaranden. Vi ska här kort behandla de mest centrala förbudsbestämmelserna och vad en överträdelse av dessa bestämmelser kan medföra. 
  
 En typ av förbudsbestämmelser handlar om utförande av assiste- rad befruktning i strid med lagen om genetisk integritet m.m. Be- 
  
 9Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s.  
 50–52 
  samt  
 Q-IVF-registret. 
  
 10Regeringen har genom beslut den 17 september 2015 gett Socialstyrelsen i uppdrag att utreda om befruktningar utanför kroppen med donerade könsceller också ska få utföras vid andra vårdenheter än universitetssjukhus (S2015/05931/FS [delvis]). Uppdraget ska redovisas senast den 1 februari 2016, dvs. ca två veckor innan vårt uppdrag ska redovisas, och det är därför inte möjligt för oss att beakta de förslag som Socialstyrelsen eventuellt lämnar. 
  
 11Sveriges Kommuner och Landstings Rekommendation om enhetlighet i landstingens och regionernas erbjudande av offentligt finansierad assisterad befruktning från den 14 november 2014 (dnr 12/0877). 
  
 12Källa:  
 Q-IVF-registret. 
  
 114 
  
 SOU 2016:11 Regler om assisterad befruktning 
  
 stämmelserna finns i 8 kap. 4 och 5 §§ lagen och innebär dels ett förbud mot att vanemässigt eller i vinstsyfte utföra insemination i strid med föreskrifterna i 6 kap. lagen och ett förbud mot att till- handahålla spermier för en sådan insemination, dels ett förbud mot att vanemässigt eller i vinstsyfte bryta mot föreskrifterna i 7 kap. 3 och 4 §§ lagen, dvs. föreskrifterna om civilstånd, samtycke, genetisk koppling och sjukhus vid befruktning utanför kroppen. Med vane- mässigt avses att någon vid upprepade tillfällen erbjuder sina tjänster åt olika kvinnor. Kravet på vanemässighet kan däremot inte anses upp- fyllt om någon i ett enskilt fall hjälper en kvinna att bli gravid genom en assisterad befruktning (prop. 1984/85:2 s. 30 och 1987/88:160 s. 23). En person som bryter mot bestämmelserna i 8 kap. 4 eller 5 § lagen kan dömas till böter eller fängelse i högst sex månader. 
  
 En annan typ av förbudsbestämmelser handlar om förvaring och användning av vissa könsceller vid assisterad befruktning. Dessa bestämmelser finns i 5 kap.  
 4–6 
  §§ lagen och innebär i huvudsak följande. Det är förbjudet att förvara befruktade ägg (och ägg som har varit föremål för somatisk cellkärnöverföring) i fryst tillstånd under längre tid än vad som anges i lagen eller vad som har med- getts av Socialstyrelsen. Huvudregeln är att befruktade ägg får för- varas i fryst tillstånd under högst fem år. Socialstyrelsen kan dock, om det finns synnerliga skäl, medge att förvaringen får pågå under ytterligare en viss tid. Det är också förbjudet att vid assisterad be- fruktning använda sådana könsceller som har varit föremål för för- sök i forsknings- eller behandlingssyfte. Detsamma gäller för sådana ägg som har varit föremål för somatisk cellkärnöverföring13. Den som bryter mot någon av dessa förbudsbestämmelser kan dömas till böter eller fängelse i högst ett år. Ett allmänt åtal för sådant brott får dock bara väckas efter medgivande av Socialstyrelsen. För att en person ska dömas till ansvar vid en överträdelse av förbudet mot för lång tids förvaring av frysta befruktade ägg, krävs dess- utom att överträdelsen inte är ringa (8 kap. 3 § lagen). 
  
 Den sista typen av förbudsbestämmelser som behandlas här avser införsel av frysta spermier och handel med biologiskt material. Förbudet mot införsel av frysta spermier behandlas i 6 kap. 7 § och bestämmelsen innebär att sådan införsel är förbjuden om inte 
  
 13 Med somatisk cellkärnöverföring avses att cellkärnan i ett ägg ersätts med kärnan från en kroppscell (se bl.a. Ds 2005:40 s. 57). 
  
 115 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 Socialstyrelsen har gett tillstånd till den. Syftet med förbudet är bl.a. att förhindra att kommersiellt drivna spermabanker i utlandet per postorder eller på något annat sätt levererar frysta spermier till kvinnor i Sverige för självinsemination (prop. 1984/85:2 s. 29). En överträdelse av förbudet kan medföra ansvar enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Förbudet mot handel med biologiskt mate- rial behandlas i 8 kap. 6 § lagen. Med biologiskt material avses även material från mänskliga ägg samt celler och cellinjer från sådana ägg. Bestämmelsen innefattar ett förbud mot att i vinstsyfte ta, över- lämna, ta emot eller förmedla biologiskt material från en levande eller avliden människa. Den som överträder förbudet kan dömas till böter eller fängelse i högst två år. Detsamma gäller för den som använder eller tar till vara sådant material för transplantation eller annat ändamål trots insikt om att material har tagits, överlämnats, tagits emot eller förmedlas för vinstsyfte. Ansvar enligt bestämmel- sen ska dock inte dömas ut i ringa fall. 
  
 4.2.6Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor 
  
 Vi föreslog i vårt delbetänkande Assisterad befruktning för ensam- stående kvinnor (SOU 2014:29) att ensamstående kvinnor ska ges möjlighet till insemination och befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. Förslagen i delbetänkandet har i allt väsentligt godtagits av regeringen och riksdagen, och behövliga lagändringar träder i kraft den 1 april 2016 (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Vi ska i det följande kort redogöra för de villkor som enligt förarbetena kommer att gälla när en kvinna genomgår en behandling som ensamstående. De för- äldraskapsrättsliga reglerna behandlas i avsnitt 4.3.6. 
  
 En viktig förutsättning för att en kvinna ska få genomgå en assisterad befruktning som ensamstående är att hon faktiskt är ensamstående. Med det senare avses att kvinnan varken är gift, regi- strerad partner eller sambo. Om behandlingen består i en befrukt- ning utanför kroppen, dvs. en  
 IVF-behandling, 
  krävs det också att man vid behandlingen kan använda kvinnans egna ägg. Det senare beror på att man i dessa fall alltid måste använda donerade spermier och att man vid en assisterad befruktning inte får använda både 
  
 116 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 donerade ägg och donerade spermier. I övriga avseenden gäller sam- ma regler som för par, vilket innebär följande. 
  
 Det förhållandet att man vid behandlingen av en ensamstående kvinna alltid måste använda donerade spermier innebär att behand- lingen måste föregås av en särskild prövning. En läkare måste således pröva om det med hänsyn till kvinnans medicinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämpligt att en behandling äger rum. Be- handlingen får bara utföras om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Om en behandling vägras, får den ensamstående kvinnan begära att Socialstyrelsen prövar frågan. 
  
 Den särskilda prövningen inför en behandling ska i dessa fall avse kvinnans förmåga att som ensam förälder tillgodose barnets behov. Detta innebär att större vikt kan behöva fästas vid t.ex. kvinnans hälsa eller hennes sociala nätverk. Prövningen kan således se något annorlunda ut än motsvarande prövning för par. Det handlar sam- tidigt inte om några nya eller andra bedömningsgrunder jämfört med det som redan gäller, utan enbart om att vissa faktorer kan behöva tillmätas större vikt vid prövningen. 
  
 En insemination med donerade spermier ska även i dessa fall ske under översinseende av en läkare med specialistkompetens i gyne- kologi och obstetrik. Den får dessutom bara utföras vid offentligt finansierade sjukhus. Undantag gäller om Inspektionen för vård och omsorg ger tillstånd till annat. En befruktning utanför kroppen med donerade spermier får bara utföras vid de s.k. universitetssjuk- husen. 
  
 4.3Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 4.3.1Moderskap 
  
 Om ett barn har kommit till genom befruktning av en kvinnas eget ägg, finns det inga bestämmelser som säger att kvinnan ska anses som barnets mor. Att så är fallet, följer i stället av de oskrivna prin- ciperna – ”mater semper certa est” (det är alltid säkert vem som är mor) eftersom ”mater est quam gestatio demonstrat” (modern är den som födandet visar). 
  
 När befruktning utanför kroppen med donerade ägg blev tillåtet år 2003, uppkom frågan om samma principer skulle gälla även i dessa 
  
 117 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 fall. Frågan besvarades jakande och ett nytt lagrum infördes i 1 kap. föräldrabalken (FB). Av detta lagrum (7 §) följer att det är den kvinna som föder barnet som i rättsligt hänseende ska betraktas som bar- nets mor. En äggdonator, dvs. ett barns genetiska mor, ska alltså inte betraktas som ett barns rättsliga mor. 
  
 I föräldrabalkens mening är det således alltid den som föder barnet som ska anses som barnets mor (den s.k. mater  
 est-regeln). 
  Detta innebär att det ytterst sällan kan bli aktuellt att häva eller fastställa moderskapet till ett barn. Några särskilda bestämmelser om det finns därför inte. Det kan under vissa förutsättningar finnas möjligheter att föra en negativ eller positiv moderskapstalan14 enligt reglerna i 13 kap. 2 § rättegångsbalken (se bl.a. NJA 2007 s. 684). En viktig förutsättning för att en sådan talan ska tas upp till prövning är dock att det råder ovisshet om rättsförhållandet, dvs. ovisshet i frågan om en kvinna är mor till ett barn. Ovissheten ska dessutom leda till förfång för någon, t.ex. barnet. 
  
 4.3.2Faderskap 
  
 Regleringen om faderskap är mer omfattande än den om moder- skap och innefattar också bestämmelser om fastställande och hävan- de av faderskap. Regleringen, som finns i 1 kap. FB, innebär i huvud- sak följande. 
  
 Om modern vid barnets födelse är gift med en man, eller är ny- bliven änka, ska maken respektive den avlidne maken anses som barnets far (den s.k. faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB). Pre- sumtionen gäller även vid assisterad befruktning. En faderskaps- presumtion kan hävas under de förutsättningar som anges i 1 kap. 2 § FB. Domstolen förklarar då att mannen i äktenskapet inte är far till barnet. Bestämmelser om vem som får väcka talan om hävande av faderskap finns i 3 kap.  
 1–4 
  §§ FB. 
  
 Om det inte föreligger en faderskapspresumtion, måste fader- skapet fastställas genom bekräftelse eller dom. Detsamma gäller om en domstol med stöd av 1 kap. 2 § FB har förklarat att en viss man inte är far till barnet. 
  
 14 Med negativ och positiv moderskapstalan avses en talan om att häva respektive fastställa moderskapet. 
  
 118 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 En bekräftelse av faderskapet ska vara skriftlig och bevittnad av två personer samt godkänd av socialnämnden och av modern eller en för barnet särskilt förordnad vårdnadshavare. Socialnämnden får bara lämna sitt godkännande om det kan antas att mannen är far till barnet (1 kap. 4 § FB). 
  
 I andra fall ska faderskapet fastställas genom dom. Reglerna om detta finns i 1 kap. 5 § FB och innebär att rätten ska förklara en man vara far om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far. Detsamma gäller om det är utrett att en man har haft samlag med barnets mor eller att en insemination eller befrukt- ning utanför moderns kropp har skett med hans spermier under den tid då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom. Ett fast- ställande av faderskap med stöd av enbart 1 kap. 5 § FB förutsätter således att mannen är barnets genetiska far. 
  
 Om barnet har kommit till genom en assisterad befruktning som utförts med samtycke av en man som vid behandlingen var moderns make eller sambo och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen, anses denne man som barnets far vid tillämpningen av bestämmelserna i 1 kap.  
 2–5 
  §§ (6 och 8 §§ i samma kapitel). Reglerna gör det möjligt att fastställa faderskapet enligt 1 kap. 4 eller 5 § FB även i sådana fall där mannen inte är genetisk far till barnet. 
  
 Om det brister i någon av förutsättningarna enligt 1 kap. 6 eller 8 § FB, t.ex. i frågan om samtycke, måste faderskapet fastställas enligt de regler som annars gäller. När den assisterade befruktning- en har utförts med donerade spermier och enligt gällande bestäm- melser, finns det i sådana fall ingen möjlighet att genom dom för- klara spermiegivaren som far till barnet (1 kap. 5 § andra stycket FB). Om spermiegivaren inte vill bekräfta faderskapet enligt 4 §, kan något faderskap inte fastställas (jfr prop. 1984/85:2 s. 21 och prop. 1987/88:160 s. 21). 
  
 Bestämmelserna i 1 kap. 6 och 8 §§ FB är tillämpliga även om den assisterade befruktningen har utförts på annat sätt än enligt lagen om genetisk integritet m.m. De gäller alltså även vid behand- lingar som har utförts utomlands och vid s.k. heminseminationer (prop. 1984/85:2 s. 20 och prop. 1987/88:160 s. 21). Bestämmelserna i 1 kap. 8 § FB gäller även i det fallet då en man har lämnat samtycke till att hans maka eller sambo genomgår en assisterad befruktning 
  
 119 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 med såväl ett donerat ägg som donerade spermier, dvs. en form av assisterad befruktning som inte är tillåten inom svensk hälso- och sjukvård (jfr 7 kap. 3 § lagen om genetisk integritet m.m.).15 Om den assisterade befruktningen har utförts på något annat sätt än enligt lagen om genetisk integritet m.m., finns det inte heller något hinder mot att en domstol genom dom förklarar spermiegivaren som far till barnet (jfr 1 kap. 5 § andra stycket FB). En förutsättning för detta är dock att det inte finns någon annan man som enligt 1 kap. 6 eller 8 § FB ska anses som far till barnet. 
  
 Bestämmelserna i 1 kap. 6 och 8 §§ FB gäller också vid tillämp- ning av bestämmelser i annan lag eller författning som tillägger släkt- skap eller svågerlag en rättslig betydelse. Någon särskild föreskrift om detta har inte ansetts behövlig. 
  
 4.3.3Föräldraskap 
  
 Om ett par består av två kvinnor som är gifta, registrerade partner eller sambor, finns det vid assisterad befruktning en möjlighet att fastställa föräldraskap för den kvinna som inte bär och föder barnet. Bestämmelserna, som finns i 1 kap. 9 § FB, innebär att en kvinna ska anses som barnets förälder om hon har samtyckt till att en 
  
 15 I Högsta domstolens mål T  
 4994-14 
  (dom den 29 oktober 2015) hade ett olikkönat gift par genomgått en befruktning utanför kroppen med donerade ägg och donerade spermier i Lettland. Mannen hade lämnat ett skriftligt samtycke till att ett eller två befruktade ägg fördes in i kvinnans livmoder. Han hade samtidigt sagt till kvinnan att han inte godtog något annat än att behandlingen begränsades till att omfatta ett befruktat ägg. Kvinnan valde, trots det senare, att låta föra in två ägg i sin livmoder, och resultatet blev att hon födde tvillingar i december 2012. Mannen yrkade att domstolen skulle förklara att han inte var far till tvillingarna, och åberopade som grund för yrkandet bl.a. att han inte hade gett ett sådant samtycke till behandling som krävs för att han ska anses som barnens far. Domstolen uttalade bl.a. följande. Ett samtycke kan i dessa fall inte villkoras av något som har att göra med befruktningens konsekvenser. Om befruktningen leder till en graviditet, har både mannen och kvinnan att leva med dess följder. Mannen bör inte heller ställas annorlunda än kvinnan om det visar sig att den behandling varigenom befruktningen har skett inte svarar mot vad de har haft anledning att förutsätta, t.ex. när det gäller kriterier för ägg eller sperma. I linje med detta kan samtycket inte villkoras av sådana förhållanden. Domstolen kom därefter fram till att mannens yrkande skulle ogillas och motiverade domslutet med i huvud- sak följande. Kvinnan visste att behandlingen inte svarade mot vad mannen hade angett som en förutsättning för sitt samtycke. Förhållandet är emellertid inte av det slaget att det kan medföra att samtycket inte ska tilläggas verkan som sådant. Mannens intresse av att i gör- ligaste mån undvika att bli far till tvillingar kan inte tillnärmelsevis överväga barnens intresse av att ha en far. Mannens samtycke till befruktningen har därför inte förlorat sin verkan genom kvinnans agerande. Inte heller föreligger det någon verksam återkallelse av samtycket. Resultatet blev således att mannen även fortsättningsvis skulle anses som tvillingarnas rätts- liga far. 
  
 120 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 assisterad befruktning utförs på hennes maka, registrerade partner eller sambo och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen. 
  
 Föräldraskap måste, till skillnad från faderskap, alltid fastställas genom bekräftelse eller dom. Detta beror på att det i dessa fall inte finns någon motsvarighet till faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB. För fastställande av föräldraskap gäller i stort sett samma regler som för fastställande av faderskap (se avsnitt 4.3.2). 
  
 Bestämmelserna i 1 kap. 9 § FB är bara tillämpliga i sådana fall där den assisterade befruktningen har utförts enligt 6 eller 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. De gäller således inte om behandlingen har utförts i privat regi eller utomlands (jfr bestämmelserna i 1 kap. 6 och 8 §§ FB). I de senare fallen ska i stället faderskap fastställas för spermiegivaren enligt bestämmelserna i 1 kap.  
 3–5 
  §§ FB. Om det är till fördel för barnet och övriga förutsättningar är uppfyllda, kan ett gemensamt föräldraskap för kvinnorna åstadkommas genom adoption (prop. 2004/05:137 s. 44). 
  
 Även bestämmelserna i 1 kap. 9 § FB gäller vid tillämpning av bestämmelser i annan lag eller författning som tillägger släktskap eller svågerlag en rättslig betydelse. 
  
 4.3.4Förfarandet i socialnämnden 
  
 Socialnämnden har under vissa förutsättningar en skyldighet att för- söka utreda faderskap eller föräldraskap och se till att detta fast- ställs. En första förutsättning är att det inte föreligger någon fader- skapspresumtion enligt 1 kap. 1 § FB. Även i de situationer där det föreligger en faderskapspresumtion kan nämnden ha en sådan skyl- dighet om vårdnadshavaren, vårdnadshavarna eller mannen (dvs. den man för vilken presumtionen gäller) begär att en utredning ska genomföras och detta framstår som lämpligt. Nämndens utredning ska då avse faderskapet för en annan man eller föräldraskapet för en kvinna. En andra förutsättning är att barnet står under någons vård- nad och har hemvist i Sverige. För skyldighet att utreda föräldra- skap, krävs dessutom att det kan antas att en kvinna ska anses som förälder enligt 1 kap. 9 § FB (2 kap. 1, 8 a och 9 §§ FB). 
  
 Socialnämnden ska inom ramen för sin utredning hämta in upp- lysningar från modern och från andra personer som kan lämna upp- 
  
 121 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 gifter av betydelse. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och nämn- den ska föra protokoll över det som kommer fram i utredningen (2 kap. 4 och 8 §§ FB). Om barnet har kommit till genom en assiste- rad befruktning och med samtycke från den person i ett par som inte har burit och fött barnet, bör socialnämnden kontrollera att ett skriftligt eller muntligt samtycke verkligen har lämnats. Om ett samtycke har lämnats skriftligen, kan nämnden be paret att ge in en kopia av samtyckeshandlingen. I andra fall kan nämnden inhämta behövlig information från den person som har ansvarat för den assiste- rade befruktningen. Denna person kan också behöva kontaktas i sådana fall där socialnämndens handläggare eller någon av parterna är tveksam till om barnet har kommit till genom en assisterad be- fruktning (se 5 kap. i SOSFS 2011:2). 
  
 Om socialnämnden anser att frågan om faderskap eller föräldra- skap kan bedömas med tillräcklig säkerhet på grund av den genom- förda utredningen, bör nämnden bereda mannen eller kvinnan en möjlighet att bekräfta faderskapet respektive föräldraskapet (2 kap. 5 och 8 a §§ FB). Socialnämnden får, som tidigare nämnts, bara god- känna en bekräftelse om det kan antas att en viss person är barnets far eller förälder (1 kap. 4 och 9 §§ FB). 
  
 Det är inte tillåtet att gallra sådana handlingar som förekommer i en faderskaps- eller föräldraskapsutredning. Förbudet mot gallring gäller både för sådana handlingar som har kommit in till nämnden och för sådana handlingar som nämnden själv har upprättat (12 kap. 2 § socialtjänstlagen [2001:453]). Syftet med förbudet är bl.a. att tillgodose personers rätt till information om sina biologiska för- äldrar. 
  
 4.3.5Förfarandet i domstol 
  
 Om faderskap eller föräldraskap för ett barn inte har fastställts genom bekräftelse, kan frågan prövas av allmän domstol. Bestäm- melser om detta finns i 3 kap. FB. De innebär i huvudsak följande. 
  
 En talan om fastställande av faderskap eller föräldraskap ska väckas av barnet och kan föras mot flera män respektive kvinnor. Om socialnämnden är skyldig att försöka utreda faderskapet eller för- äldraskapet, ska barnets talan föras av nämnden och riktas mot de personer som skäligen kan komma i fråga som far eller förälder till 
  
 122 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 barnet. Barnets talan får också alltid föras av modern, om hon har vårdnaden om barnet, eller av en särskilt förordnad vårdnadshavare. 
  
 Om barnets talan förs av socialnämnden, ska talan väckas vid tingsrätten i den ort där nämnden finns. I andra fall ska talan väckas vid den tingsrätt där motparten eller en av motparterna ska svara i tvistemål i allmänhet eller, om det inte finns någon behörig dom- stol, vid Stockholms tingsrätt. 
  
 När socialnämnden har gjort en utredning om faderskapet eller föräldraskapet, ska nämnden till domstolen lämna in det protokoll som förts över utredningen. Protokollet ska delges motparten eller motparterna i samband med stämningen. Rätten ska se till att frågan om faderskap eller föräldraskap blir tillbörligen utredd och kan t.ex. förelägga socialnämnden att fullständiga sin utredning. Rätten kan också begära in de uppgifter som finns om en assisterad befruktning. En sådan begäran ställs till den som är eller har varit ansvarig för behandlingen eller till någon annan som har tillgång till uppgifterna (6 kap. 6 § och 7 kap. 8 § lagen om genetisk integritet m.m.). Rätten ska dessutom bereda var och en som kan föra talan på barnets vägnar en möjlighet att yttra sig i målet. Ett vittnesförhör får dock aldrig äga rum i syfte att styrka att vittnet har haft samlag med modern under den tid då barnet kan antas vara avlat. 
  
 Om en dom om faderskap eller föräldraskap överklagas, ska den högre domstolen pröva frågan i hela dess vidd. Den högre dom- stolen ska också, om den kommer fram till att någon annan än en part skäligen kan komma i fråga som far eller förälder till barnet och en part begär det, undanröja den lägre domstolens dom och åter- förvisa målet till den domstol som först har dömt i målet. 
  
 4.3.6Föräldraskapet vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor 
  
 Vi har avsnitt 4.2.6 lämnat en kortfattad beskrivning av de villkor som kommer att gälla när ensamstående kvinnor den 1 april 2016 ges möjlighet till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Vi ska i detta avsnitt ge en motsvarande beskrivning av de föräldra- skapsrättsliga regler som enligt förarbetena kommer att gälla i dessa fall (se prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). 
  
 Utgångspunkten är att en kvinna som genomgår en assisterad befruktning som ensamstående inom svensk hälso- och sjukvård blir 
  
 123 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 barnets enda rättsliga förälder. Faderskap eller föräldraskap ska där- för inte fastställas om en kvinna har genomgått en sådan behand- ling och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom den behandlingen. Om det brister i någon av dessa förutsättningar, ska dock faderskapet eller föräldra- skapet fastställas. Det ska samtidigt inte heller i dessa fall finnas ett förbud mot att spermiegivaren genom bekräftelse fastställs som barnets far. 
  
 Det som i 2 kap. FB anges om socialnämndens skyldigheter kom- mer också att gälla i dessa fall, om än i tillämpliga delar. Socialnämn- den är således skyldig att inleda en utredning om faderskap eller föräldraskap om förutsättningarna för detta är uppfyllt. Nämnden ska samtidigt lägga ner en påbörjad utredning om förutsättningarna i föregående stycke är uppfyllda, dvs. om modern har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående inom svensk hälso- och sjukvård och det med hänsyn till samtliga omständigheter är san- nolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 4.4Regler om vårdnad, boende och umgänge 
  
 Barnets vårdnadshavare bestämmer i frågor som rör barnets person- liga angelägenheter. Om barnet står under vårdnad av två vårdnads- havare, gäller det nu sagda för vårdnadshavarna tillsammans (6 kap. 
  
 11och 13 §§ FB). 
  
 Ett barn står från födseln under vårdnad av modern och fadern 
  
 om dessa är gifta med varandra. I annat fall står barnet under vård- nad av enbart modern (6 kap. 3 § FB). 
  
 Om barnet står under vårdnad av en av föräldrarna, kan gemen- sam vårdnad åstadkommas på olika sätt. Föräldrarna kan, under vissa förutsättningar, få gemensam vårdnad efter en registrering hos Skatteverket. Den första förutsättningen är att barnet är folkbok- fört i Sverige och den andra förutsättningen är att föräldrarna till- sammans gör en skriftlig anmälan om att de vill ha gemensam vårdnad. Anmälan kan göras till socialnämnden i samband med att nämnden ska godkänna en faderskapsbekräftelse eller en bekräftelse av för- äldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Anmälan kan också, under förutsätt- ningen att det tidigare inte har meddelats något beslut om vårdna- 
  
 124 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 den, göras till Skatteverket eller Försäkringskassan (6 kap. 4 och 
  
 16§§ FB). 
  
 Föräldrarna kan också få gemensam vårdnad genom att ingå ett 
  
 avtal om det. Ett avtal om gemensam vårdnad ska gälla om det är skriftligt och har godkänts av socialnämnden (6 kap. 6 och 17 a §§ FB). När endast en av föräldrarna vill få till stånd en ändring i vård- naden, måste han eller hon väcka talan i domstol (6 kap. 5 § FB). 
  
 Om barnet står under vårdnad av två föräldrar som inte bor tillsammans, kan föräldrarna ingå ett avtal om vilken förälder som barnet ska bo tillsammans med och om barnets umgänge med den andra föräldern. För avtalets giltighet krävs detsamma som vid avtal om vårdnad, dvs. att avtalet är skriftligt och att det har godkänts av socialnämnden (6 kap. 14 a § andra stycket, 15 a § tredje stycket och 17 a § FB). Om barnet i stället står under vårdnad av en förälder, bestämmer han eller hon själv om barnets boende och umgänge med den andra föräldern. Vårdnadshavaren har samtidigt ett ansvar för att tillgodose barnets rätt till umgänge med den andra föräldern (6 kap. 15 § första stycket FB). Om föräldrarna inte kommer över- ens i fråga om umgänge, kan den förälder som inte är vårdnads- havare väcka talan i domstol. Även socialnämnden kan väcka en talan om umgänge med den förälder som inte är vårdnadshavare. Socialnämnden kan dessutom väcka talan om barnets rätt till um- gänge med någon annan än en förälder, t.ex. en morfar eller mormor (6 kap. 15 a § första och andra stycket FB). 
  
 4.5Regler om ett barns folkbokföring och medborgarskap 
  
 4.5.1Folkbokföring 
  
 Det primära målet med folkbokföringen är att bistå samhället med uppgifter om fysiska personer i Sverige. Uppgifterna i folkbokföring- en ska därför spegla befolkningens verkliga bosättning, identitet och familjerättsliga förhållanden så att olika samhällsfunktioner får ett korrekt underlag för sina beslut och åtgärder (prop. 2012/13:120 s. 34 och 35). 
  
 Ett barn som föds levande i Sverige ska folkbokföras om modern är folkbokförd här. Detsamma gäller om fadern är folkbokförd i Sverige och vårdnadshavare till barnet (2 § folkbokföringslagen 
  
 125 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 SOU 2016:11 
  
 [1991:481]). En förutsättning för att en far ska anses som vård- nadshavare redan vid barnets födelse är att han då är gift med barnets mor. Om så inte är fallet och faderskapet måste fastställas genom bekräftelse eller dom, står barnet från födseln under vårdnad av modern ensam (6 kap. 3 § FB). Detsamma gäller i de fall där ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB ska fastställas i stället för ett fader- skap. 
  
 Ett barn som föds i Sverige och som enligt 2 § folkbokförings- lagen ska folkbokföras här, folkbokförs på den fastighet och i den kommun där modern är folkbokförd eller, om modern inte är folk- bokförd, på den fastighet och i den kommun där fadern är folkbok- förd. Den kommun där barnet folkbokförs är hans eller hennes födelsehemort (6 § lagen). 
  
 Ett barn som har vistats i Sverige sedan födelsen utan att vara folkbokfört, ska folkbokföras om barnet anses vara bosatt i landet eller om det med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sitt hemvist här (3 § lagen). Barnet ska i ett sådant fall folkbokföras på den fastighet och i den kommun där barnet enligt 7 och  
 8–13 
  §§ lagen är att anse som bosatt. 
  
 Vid folkbokföringen får det nyfödda barnet ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra (18 § lagen). 
  
 Folkbokföring av ett i Sverige nyfött barn förutsätter en skrift- lig anmälan till Skatteverket. Om barnet föds på ett sjukhus eller ett enskilt sjukhem, ska sjukhuset eller sjukhemmet göra anmälan. I andra fall ska anmälan göras av den barnmorska som har hjälpt till vid födseln eller av barnets vårdnadshavare. Anmälan ska göras så snart som möjligt eller, om anmälan ska göras av barnets vårdnads- havare, inom en månad från barnets födelse (24 § lagen). 
  
 4.5.2Medborgarskap 
  
 Sedan den 1 april 2015 finns det i 1 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap en definition av det svenska medborgarskapet. Det anges att medborgarskapet är ett rättsligt förhållande mellan med- borgaren och staten som medför rättigheter och skyldigheter för båda parter. Det anges också att medborgarskapet förenar alla med- borgare, att det står för samhörighet med Sverige, att det represen- 
  
 126 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regler om assisterad befruktning 
  
 terar det formella medlemskapet i det svenska samhället och att det är en grund för folkstyrelsen. 
  
 I 2 § lagen finns det bestämmelser om ett barns förvärv av svenskt medborgarskap vid födseln. Bestämmelserna, som är ett uttryck för den s.k. härstamningsprincipen, innebär att ett barn per automatik förvärvar svenskt medborgarskap vid födseln om en av föräldrarna är svensk medborgare eller om en avliden förälder till barnet var svensk medborgare vid sin död. Med förälder avses i lagen en per- son som enligt 1 kap. FB ska anses som barnets förälder, dvs. en rättslig förälder. Det senare innebär följande. Om barnets mor är svensk medborgare, förvärvar barnet per automatik svenskt med- borgarskap vid födseln. Detsamma gäller om barnets mor är gift med en man som är svensk medborgare. I det senare fallet gäller näm- ligen faderskapspresumtionen enligt 1 kap. 1 § FB. När faderskapet eller föräldraskapet ska fastställas genom bekräftelse eller dom, kan det under en viss tid råda oklarhet i frågan om barnet har förvärvat svenskt medborgarskap vid födseln. En senare fastställelse ska sam- tidigt ges retroaktiv verkan på så sätt att barnet anses som svensk medborgare redan vid födseln. När ett barn ska folkbokföras i Sverige, registrerar Skatteverket barnets medborgarskap i samband med folkbokföringen (prop. 2013/14:143 s. 33 och 34). Ett barn kan samtidigt vara svensk medborgare utan att vara folkbokfört i Sverige. Så är t.ex. fallet om barnets föräldrar är svenska medborgare, men inte folkbokförda i Sverige. 
  
 Ett barn som föds i Sverige och som sedan födseln är statslöst kan förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller de som har vårdnaden om barnet. Det krävs dock att barnet har per- manent uppehållstillstånd och hemvist i Sverige samt att anmäl- ningen görs innan barnet har fyllt 18 år. Anmälningar av detta slag prövas av Migrationsverket (6 och 22 §§ lagen om svenskt med- borgarskap). 
  
 127 
  
 5Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 5.1Inledning 
  
 Det förekommer att personer i Sverige åker utomlands för att genom- gå en assisterad befruktning. En anledning till det kan vara att det tänkta eller enda möjliga förfarandet inte är tillåtet i Sverige. Så är t.ex. fallet när en person eller ett par vill genomgå en behandling med ett donerat befruktat ägg eller med både ett donerat ägg och donerade spermier. Så är också fallet när en person eller ett par vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang. Andra anledningar till att personer reser utomlands för att genomgå en assisterad befrukt- ning kan vara att personerna inte har kvalificerat sig för att genom- gå en behandling inom svensk hälso- och sjukvård, att det i Sverige är lång väntetid för att få genomgå en viss typ av behandling eller att ett par har uttömt det antal behandlingsförsök som i Sverige be- kostas av det allmänna. 
  
 När personer vill genomgå en behandling i utlandet, uppkom- mer ofta frågor om i vilket eller vilka länder behandlingen kan ut- föras och om vad som i respektive land gäller för själva behandlingen. Liknande frågor uppkommer när personer vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. En behandling i utlandet kan också ge upphov till frågor av rättslig natur. Det senare gäller inte minst i de fall där barnet även föds i utlandet och sedan ska flytta till Sverige. I sådana fall uppkommer bl.a. frågor om vad som gäller före och efter det att barnet har flyttat hit. Kan t.ex. ett utländskt avgörande om faderskap eller föräldraskap godtas här och vad krävs för att barnet ska få flytta till Sverige? 
  
 Vi ska i detta kapitel beskriva de särskilda regler som gäller när ett barn föds i utlandet och ska flytta till Sverige. Framställningen inleds med en beskrivning av det som då gäller i fråga om föräldra- 
  
 129 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 skapet samt vårdnad, boende och umgänge. Efter det behandlar vi de regler som gäller för folkbokföring och svenskt medborgarskap samt de regler som finns om inresa och bosättning i Sverige. 
  
 5.2Regler om moderskap, faderskap och föräldraskap 
  
 5.2.1Moderskap 
  
 Det finns inga svenska internationellt privaträttsliga regler om moder- skap. Avsaknaden av sådana bestämmelser har sin förklaring i att det i Sverige, liksom i många andra länder, inte råder någon tvekan om vem som i rättsligt hänseende ska anses som barnets mor. Här gäller nämligen principerna ”mater semper certa est” (det är alltid säkert vem som är mor) eftersom ”mater est quam gestatio demon- strat” (modern är den som födandet utvisar). Den kvinna som föder barnet ska således alltid anses som barnets mor. 
  
 Frågan är då vad som gäller i sådana fall där en svensk domstol ska tillämpa utländsk lagstiftning i vilken det anges att en annan kvinna (än den som fött barnet) ska anses som barnets mor. En annan fråga är om vi i Sverige kan erkänna ett utländskt avgörande som innebär att den tilltänkta modern i ett surrogatarrangemang har fastställts som barnets rättsliga mor. Vi återkommer till dessa frågor i kapitel 14. 
  
 5.2.2Faderskap och föräldraskap 
  
 Bestämmelser om faderskap och föräldraskap till barn i internatio- nella förhållanden finns i lagen (1985:367) om internationella fader- skapsfrågor (IFL). Lagen innehåller också bestämmelser om svenska domstolars behörighet, vilket lands lag som ska tillämpas och er- kännande av utländska fastställelser av faderskap eller föräldraskap. Bestämmelser om erkännande av utländska fastställelser finns även i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden (NFL). Bestämmelserna i den senare lagen har företräde framför motsvarande bestämmelser i IFL. I detta sammanhang måste vi också nämna den särskilda lagen (1936:79) om erkännande och verk- ställighet av dom som meddelats i Schweiz. Lagen, som inte kom- 
  
 130 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 mer att behandlas mer här, kompletterar IFL i sådana mål som har anknytning till Schweiz. 
  
 5.2.3Faderskapspresumtion 
  
 En man ska under vissa förutsättningar per automatik anses som far till ett barn som föds i utlandet. Den första förutsättningen är att mannen är eller har varit gift med barnets mor. Den andra förut- sättningen är att en faderskapspresumtion gäller enligt lagen i det land där barnet vid födseln får sin hemvist1 eller, om ingen man ska anses som barnets far enligt den lagen, enligt lagen i det land där barnet vid födelsen blev medborgare (2 § IFL). Om ett barn vid födseln får sin hemvist i Sverige, gäller faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § föräldrabalken (FB). 
  
 Det ovan anförda innebär att det vid surrogatarrangemang i ut- landet kan finnas en man som på grund faderskapspresumtionen ska anses som barnets rättsliga far, nämligen surrogatmoderns make. I sådana fall måste faderskapet för honom hävas innan den till- tänkta fadern kan fastställas som barnet far. 
  
 1 Enligt förarbetena bör det hemvistbegrepp som anges i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) tas till utgångspunkt vid tillämpningen av IFL. Om en person är bosatt i Sverige, bör han eller hon alltså även vid tillämpningen av IFL anses ha sin hemvist här om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande (prop. 1984/85:124 s.  
 40–43). 
  Definitionen av begreppet hemvist i 7 kap. 2 § IÄL har även ansetts vägledande vid tolkningen av begreppet hemvist i andra internationella familjerätts- sammanhang (se bl.a. NJA 1983 s. 359, NJA 1987 s. 600 och NJA 2011 s. 499). Det bör i detta sammanhang också tilläggas följande. Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (Bryssel  
 II-förordningen) 
  innehåller ingen definition av begreppet hemvist.  
 EU-domstolen 
  har dock i tre domar uttalat sig om begreppets innebörd vid förordningens tillämpning på mål om föräldraansvar (dom den 2 april 2009 i mål  
 C-523/07, 
  dom den 22 december 2010 i mål  
 C-497/10 
  och dom den 9 oktober 2014 i mål  
 C-376/14). 
  Enligt domstolen ska begreppet hemvist i artikel 8.1 förordningen tolkas så att det motsvarar den plats som avspeglar det förhållandet att barnet i viss utsträckning är integrerat i socialt hänseende och i familjehänseende. Hänsyn ska tas till hur varaktig och regelbunden vistelsen i en medlemsstat är, förhållandena för vistelsen, skälen för vistelsen, skälen för att familjen flyttat till den andra medlemsstaten, barnets nationalitet, platsen och förutsättningarna för skolgången, barnets språkkunskaper, familjeförhållanden och sociala band i denna medlems- stat. När det gäller ett litet barn, är det framför allt familjeförhållandena som är relevanta, vilka fastställs av den eller de personer som barnet bor tillsammans med, som rent faktiskt tar hand om barnet och sörjer för dess omvårdnad. Det ankommer på den nationella dom- stolen att fastställa barnets hemvist mot bakgrund av samtliga faktiska omständigheter i det enskilda fallet (se också NJA 2011 s. 499). 
  
 131 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 5.2.4Fastställelse genom bekräftelse 
  
 Om det i ett enskilt fall inte gäller någon faderskapspresumtion, ska faderskap eller föräldraskap fastställas genom bekräftelse eller dom. Vi ska i detta avsnitt beskriva de regler som enligt IFL och NFL gäller i fråga om fastställelse genom bekräftelse. Regler om fastställelse genom dom behandlas i nästa avsnitt. 
  
 En förutsättning för att faderskap eller föräldraskap ska kunna fastställas genom bekräftelse och under medverkan av en svensk socialnämnd är att den svenska socialnämnden enligt 2 kap. FB är skyldig att försöka utreda faderskapet eller föräldraskapet (3 och 6 a §§ IFL). En sådan skyldighet föreligger dock bara om barnet står under någons vårdnad och har hemvist i Sverige (2 kap. 1, 8 a och 9 §§ FB). Bestämmelserna kan således inte tillämpas om barnet har sin hemvist i ett annat land. 
  
 I de fall då en svensk socialnämnd medverkar vid en bekräftelse och fastställelse av faderskap eller föräldraskap, ska nämnden tillämpa svensk lag (3 § andra stycket och 6 a § tredje stycket IFL). En utomlands lämnad bekräftelse av faderskapet ska dock alltid an- ses giltig till formen om den uppfyller formföreskrifterna enligt lagen i det land där den har lämnats (3 § tredje stycket IFL). 
  
 Om ett ärende hos en svensk socialnämnd har kopplingar till ett annat nordiskt land, kan det bli aktuellt för nämnden att beakta bestämmelserna i 4 och 5 §§ NFL. Enligt dessa bestämmelser får socialnämnden inte godkänna en bekräftelse av faderskap eller för- äldraskap om det pågår en rättegång om faderskapet eller föräldra- skapet i ett annat nordiskt land. 
  
 För mer information om svenska socialnämnders medverkan, hän- visas till Socialstyrelsens handbok Att fastställa faderskap från år 2005 (särskilt s.  
 79–88). 
  
 5.2.5Fastställelse genom dom 
  
 Faderskap och föräldraskap kan också fastställas genom dom. En förutsättning för att svensk domstol ska vara behörig att pröva ett mål om fastställande av faderskap eller föräldraskap är att barnet eller motparten (mannen eller kvinnan) har hemvist i Sverige, eller att det med hänsyn till barnets, moderns eller motpartens (mannens eller kvinnans) anknytning till Sverige finns särskilda skäl för att 
  
 132 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 målet prövas här (4 och 6 a §§ IFL). Bestämmelsen om domsrätt på grund av annan anknytning än hemvist ska tillämpas restriktivt (prop. 1984/85:124 s. 48). 
  
 En talan om fastställande av faderskap ska prövas enligt lagen i det land där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. En talan om fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB ska däremot alltid prövas enligt svensk lag (5 och 6 a §§ IFL). 
  
 Om ett mål om fastställande av faderskapet handläggs i Sverige och barnet har hemvist i ett annat land när målet avgörs i första instans, dvs. i en tingsrätt, ska domstolen alltså tillämpa lagen i barnets hemvistland. Det kan då bli aktuellt för domstolen att tillämpa bestämmelsen om s.k. ordre public (12 § IFL). Enligt den bestämmelsen får en domstol inte tillämpa en bestämmelse i utländsk lag om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rätts- ordningen att tillämpa bestämmelsen. 
  
 IFL innehåller också bestämmelser om vilket lands lag som ska tillämpas i mål om hävande av ett sådant faderskap som gäller enligt 2 § samma lag (faderskapspresumtion) och mål om ogiltigförklaring av en faderskaps- eller föräldraskapsbekräftelse (se  
 5–6 
  a §§ lagen). 
  
 Både NFL och IFL innehåller bestämmelser om s.k. litispendens, dvs. hinder för en rättegång på grund av att det redan pågår en annan rättegång om samma sak. Bestämmelserna, som finns i 4 och 5 §§ NFL samt 10 och 10 a §§ IFL, innebär i huvudsak följande. Om det i en svensk domstol väcks talan om faderskap eller föräldraskap och det då redan pågår en rättegång om faderskapet eller föräldraskapet i ett annat nordiskt land, ska den svenska domstolen avvisa talan eller förklara den vilande i avvaktan på en lagakraftvunnen dom i den utländska rättegången (4 § NFL). Detsamma ska normalt gälla om en rättegång pågår i ett utomnordiskt land och det kan antas att avgörandet i den rättegången blir giltigt i Sverige (10 § IFL). 
  
 5.2.6Erkännande av utländska fastställelser 
  
 I en del fall har det redan före barnets ankomst till Sverige och i ett annat land meddelats ett avgörande om t.ex. fastställande av fader- skap. Vi ska här beskriva vad som gäller när så är fallet. 
  
 Bestämmelser om erkännande av utländska fastställelser av fader- skap genom bekräftelse eller dom finns i både IFL och NFL. Den 
  
 133 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 senare lagen gäller i förhållande till andra nordiska länder och har företräde framför IFL. Bestämmelserna i IFL och NFL innebär i huvudsak följande. 
  
 Utgångspunkten är att utländska fastställelser av faderskap är giltiga i Sverige, dvs. att de här tillerkänns rättsverkan i olika avseen- den. Det krävs dock att vissa grundläggande omständigheter är för handen och att det inte finns skäl att vägra ett erkännande. Vi in- leder med att beskriva de grundläggande omständigheterna. 
  
 En dansk, norsk, finländsk eller isländsk dom om faderskap är giltig i Sverige om den har vunnit laga kraft. Med dom jämställs en sådan förlikning som har ingåtts inför en domstol i Danmark (1 § NFL). För att ett utomnordiskt domstolsavgörande om faderskap ska vara gällande i Sverige, krävs det, förutom att avgörandet har vunnit laga kraft, att det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning har funnits skälig anledning till att talan prövades i det landet (7 § IFL). Bestämmelserna i IFL gäller även för avgöranden om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB (10 a § IFL). Kravet på särskild anledning kan enligt förarbetena vara uppfyllt i sådana fall där barnet vid tiden för rättegången hade hemvist i den främmande staten eller fall där talan fördes mot en eller flera män som då hade hemvist i den staten (prop. 1984/85:124 s. 55). 
  
 Även en dansk, norsk, finländsk eller isländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse är giltig i Sverige (2 § NFL). En utom- nordisk sådan fastställelse är giltig i Sverige om den är giltig enligt lagen i det land där barnet eller den som lämnat bekräftelsen hade sin hemvist vid fastställelsen. Detsamma gäller om den är giltig en- ligt lagen i ett land där någon av dem då var medborgare. En utom- nordisk bekräftelse ska dessutom alltid anses giltig till formen om den uppfyller formföreskrifterna i lagen i den stat där den har läm- nats (8 § IFL). Bestämmelserna i IFL gäller även för fastställelser av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. 
  
 Det är som tidigare nämnts möjligt att vägra ett erkännande även om de grundläggande omständigheterna är för handen. Reglerna om de s.k. vägransgrunderna är formulerade på något olika sätt i NFL och IFL, men innebär i huvudsak följande. 
  
 En utländsk fastställelse av faderskap eller föräldraskap gäller normalt inte i Sverige om den strider mot en annan fastställelse som är giltig här, eller om det vid tidpunkten för den utländska fastställel- 
  
 134 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 sen redan pågår en rättegång som kan leda till en i Sverige giltig fastställelse. En utländsk fastställelse gäller inte heller om det t.ex. skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna fastställelsen (s.k. ordre public). För mer information om vägransgrunderna, se 3 och 5 §§ NFL samt 7, 8 och 10 a §§ IFL. 
  
 Svea hovrätt har i två ärenden2 prövat frågan om det kan anses strida mot svensk ordre public att erkänna en amerikansk dom i vilken två män har fastställts som barnets rättsliga fäder. Bakgrun- den i ärendena var i allt väsentligt densamma och följande. Det svenska paret, två manliga makar, hade genomgått ett surrogat- arrangemang i USA och vid behandlingen av surrogatmodern använt den ena mannens spermier. En amerikansk domstol hade sedan fastställt den mannen som barnets biologiska och rättsliga far, och den andra mannen som barnets rättsliga far. När männen och barnet kom hem till Sverige, uppstod frågan om den amerikanska domens giltighet här. 
  
 I det första ärendet angav hovrätten inledningsvis följande. Sverige saknar uttryckliga lagregler om surrogatmoderskap. Förekomsten av surrogatmoderskap kan därför inte sägas vara förenlig med svensk lagstiftning. Det förhållandet att barnet har tillkommit genom ett surrogatmoderskap är samtidigt inte tillräckligt för att den utländska fastställelsen ska anses vara uppenbart oförenlig med den svenska rättsordningen. Inte heller vad som upplysts om arrangemanget kring surrogatmoderskapet leder till en sådan slutsats. Hovrätten angav därefter följande. 
  
 Att erkänna avgörandet i den del det avser faderskapet för barnets genetiska far är väl förenligt med svensk rätt eftersom hans spermier har använts vid behandlingen av surrogatmodern. När det gäller den andra mannen, dvs. den genetiska faderns make, noterar dom- stolen att det enligt svenska adoptionsregler är möjligt för en make att adoptera den andra makens barn. Det är också möjligt att i vissa fall fastställa faderskap för en annan man än barnets genetiska far. Mot bakgrund av detta kommer hovrätten till slutsatsen att det inte heller finns några hinder mot att erkänna domen såvitt avser den andra mannen trots att han inte är biologisk far till barnet. 
  
 2 Hovrättens ärenden Ö  
 6952-14 
  (beslut den 7 oktober 2014) och Ö  
 9822-14 
  (beslut den 20 januari 2015). 
  
 135 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Hovrätten kom alltså fram till att den amerikanska domen om faderskap skulle erkännas i Sverige. Hovrätten resonemang i det andra ärendet var i allt väsentligt detsamma som i det första ärendet. Detsamma gäller för utgången i ärendet. Inget av besluten över- klagades och Högsta domstolen har därför inte prövat den rele- vanta frågan. 
  
 Frågan om en utländsk fastställelse gäller i Sverige ska normalt prövas av den myndighet, t.ex. Skatteverket, där frågan aktualiseras (prop. 1984/85:124 s. 32 och 62). Det kan samtidigt förekomma att olika myndigheter gör olika bedömningar. Osäkerhet i fråga om en utländsk fastställelses giltighet i Sverige kan dessutom vara otillfreds- ställande för berörda parter. IFL innehåller därför en bestämmelse som möjliggör prövning av en fastställelses giltighet i Sverige i så- dana fall där fastställelsen har skett genom ett utländskt domstols- avgörande. Bestämmelsen, som finns i 9 § IFL, innebär att en tings- rätt kan pröva fastställelsens giltighet efter ansökan av någon som har varit med i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Även en svensk myndighet kan begära en sådan prövning. Någon motsvarande bestämmelse om prövning av andra fastställelsers giltig- het finns inte. 
  
 5.3Regler om vårdnad, boende och umgänge 
  
 Internationellt privaträttsliga regler om vårdnad, boende och um- gänge finns framför allt i Bryssel  
 II-förordningen3 
  och 1996 års Haag- konvention4. I förhållanden mellan Sverige och vissa länder kan även andra författningar vara tillämpliga. De viktigaste andra för- fattningarna är förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (fortsättningsvis 1931 års förordning), lagen (1977:595) om erkänn- ande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område (fortsättningsvis 1977 års lag), lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om över- 
  
 3Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Förordningen har publicerats i Euro- peiska unionens officiella tidning (EUT L 338, 23.12.2003, s.  
 1–29). 
  
 4Konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn (dagtecknad i Haag den 19 oktober 1996). 
  
 136 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 flyttning av barn (fortsättningsvis 1989 års lag) samt lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). 
  
 Bryssel  
 II-förordningen 
  är bindande och direkt tillämplig för alla  
 EU-medlemstater 
  utom Danmark. Utfyllande regler av betydelse för tillämpningen av förordningen finns i bl.a. lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till Bryssel  
 II-förordningen. 
  I förhåll- anden mellan Sverige och Finland ska bestämmelserna i 1931 års förordning gälla i stället för motsvarande bestämmelser i Bryssel II- förordningen (se artikel 59.2 i den sistnämnda förordningen och de förklaringar som har lämnats av Sverige och Finland). Det bör sam- tidigt tilläggas att 1931 års förordning har ett mycket smalare tillämp- ningsområde än Bryssel  
 II-förordningen. 
  
 Artiklarna  
 1–53 
  i 1996 års Haagkonvention ska enligt 1 § lagen (2012:318) om 1996 års Haagkonvention gälla som lag i Sverige. Bestämmelserna i konventionen ska dock inte tillämpas om man i stället kan tillämpa bestämmelserna i t.ex. 1931 års förordning eller 1977 års lag (artikel 52 i konventionen). Bryssel  
 II-förordningen 
  gäller framför konventionen i sådana fall där barnet har hemvist inom en medlemsstats territorium, utom Danmark. Detsamma gäller när det är fråga om att erkänna och verkställa en medlemsstats dom i en annan medlemsstat (artikel 61 i Bryssel  
 II-förordningen). 
  Konven- tionen ska dock gälla i den mån den har ett vidare tillämpningsom- råde än förordningen. Bryssel  
 II-förordningen 
  innehåller t.ex. inga bestämmelser om lagval och i detta avseende ska således konvention- en tillämpas. I mitten av november 2015 hade sammanlagt 42 stater undertecknat 1996 års Haagkonvention. 
  
 När frågan om vårdnad, boende eller umgänge uppkommer i sam- band med ett äktenskapsmål mellan barnets föräldrar, gäller 1931 års förordning i förhållanden mellan de nordiska länderna. I andra fall gäller 1977 års lag i förhållanden mellan Sverige, Danmark och Norge. I förhållanden mellan Sverige och Finland gäller bestämmelserna i Bryssel  
 II-förordningen 
  i stället för bestämmelserna i 1977 års lag och i förhållanden mellan Sverige och Island gäller bestämmelserna i lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av en dom, som meddelats i Island, i stället för bestämmelser i 1977 års lag. 
  
 137 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 1989 års lag kan vara tillämplig i förhållande till sådana länder som har tillträtt Europarådskonventionen5. Bestämmelserna i lagen ska dock inte tillämpas om Bryssel  
 II-förordningen 
  kan tillämpas (jfr artikel 60 d i Bryssel  
 II-förordningen). 
  De ska inte heller tillämpas i förhållande till de övriga nordiska länderna i den mån annat gäller (se föregående stycke) eller om barnet i fråga har fyllt 16 år (2 § lagen). 
  
 Bestämmelserna i IÄL ska inte tillämpas om bestämmelserna i 1931 års förordning är tillämpliga. De ska inte heller tillämpas om bestämmelserna i Bryssel  
 II-förordningen 
  eller 1996 års Haagkonven- tion är tillämpliga. 
  
 Det ovan anförda visar att den internationellt privaträttsliga reg- leringen på området är relativt komplex. Vilken författning som ska tillämpas bestäms till stor del av vilka länder som är eller har varit involverade i det enskilda fallet. 
  
 Vid de surrogatarrangemang i utlandet som innefattat personer från Sverige har frågor om vårdnad m.m. som regel inte prövats förrän barnet har kommit till Sverige. Frågorna har då oftast kunnat prövas enligt svensk lag (se kapitel 14) samt inneburit att barnets genetiska och rättsliga far beviljats ensam vårdnad om barnet. Det finns därför inte skäl att här lämna någon mer detaljerad beskriv- ning av de internationellt privaträttsliga reglerna om vårdnad, boende och umgänge. 
  
 5.4Regler om ett barns folkbokföring och medborgarskap 
  
 5.4.1Folkbokföring 
  
 Ett barn som föds utom landet ska som regel inte folkbokföras i Sverige vid födseln. Undantag gäller i vissa fall om minst en av för- äldrarna är utsänd i svenska statens tjänst eller om det finns synner- liga skäl för att barnet ska folkbokföras i landet (2 § folkbok- föringslagen [1991:481]). Det senare undantaget ska enligt för- arbetena bara tillämpas i speciella undantagsfall (prop. 2012/13:120 s. 146). Om barnet ska folkbokföras i Sverige med stöd av nu nämnda 
  
 5 Konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn (dagtecknad i Luxemburg den 20 maj 1980). 
  
 138 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 bestämmelser, ska barnets födelse anmälas till Skatteverket senast en månad efter födelsen (24 § lagen). 
  
 Om ett barn flyttar till Sverige, ska det folkbokföras här under förutsättningen att det kan antas få en sådan anknytning till landet som anges i 3 § lagen. Barnet ska således folkbokföras i Sverige om det anses vara bosatt här eller om det med hänsyn till samtliga om- ständigheter får anses ha sin egentliga hemvist här. Om barnet vid inresan till Sverige är en utlänning, måste det också uppfylla kraven i 4 § lagen (t.ex. kravet på uppehållstillstånd). I förarbetena anges det följande. Om modern är bosatt och folkbokförd i Sverige, bör förutsättningarna för folkbokföring vara uppfyllda direkt vid barnets ankomst till Sverige. Detsamma gäller om fadern eller en förälder enligt 1 kap. 9 § FB vid barnets inflyttning är folkbokförd i landet och dessutom vårdnadshavare till barnet (prop. 2012/13:120 s. 146). 
  
 När ett barn har flyttat till Sverige och ska folkbokföras här, ankommer det på barnets vårdnadshavare att göra en anmälan om inflyttning av barnet. Anmälningen ska göras till Skatteverket och inom en vecka efter det att barnet har vistats i Sverige mer än tre månader (26 och 30 §§ lagen). En anmälan om inflyttning ska inne- hålla uppgifter om bl.a. namn, personnummer, ny adress, inflytt- ningsdag, avsikten med vistelsen i Sverige och vistelsens beräknade varaktighet (28 § lagen). Bestämmelser om var barnet ska folkbok- föras finns i 6 § lagen (se avsnitt 4.5.1). 
  
 5.4.2Medborgarskap 
  
 Ett barn förvärvar svenskt medborgarskap vid födseln om en av barnets föräldrar är svensk medborgare eller om en avliden förälder till barnet var svensk medborgare vid sin död. Bestämmelserna, som finns i 2 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap, gäller oav- sett om barnet föds i Sverige eller utomlands. 
  
 Om barnet inte per automatik har fått svenskt medborgarskap vid födseln, kan barnet under vissa förutsättningar förvärva det genom en anmälan av den eller de som har vårdnaden om barnet. En förut- sättning för sådant förvärv är att barnet har permanent uppehålls- tillstånd i Sverige och en annan förutsättning är att barnet har hem- vist i landet sedan tre år eller, om barnet är statslöst, två år (7 § lagen). Kravet på uppehållstillstånd gäller dock inte om barnet är 
  
 139 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 medborgare i ett annat nordiskt land. I fråga om  
 EES-medborgare 
  och deras familjemedlemmar likställs uppehållsrätt med permanent uppehållstillstånd (20 § lagen). 
  
 En anmälan om förvärv av svenskt medborgarskap enligt 7 § lagen ska göras skriftligen och ges in till Migrationsverket eller, om anmäl- ningen avser en medborgare i ett annat nordiskt land, till länsstyrel- sen. Till anmälningen ska det bifogas ett personbevis eller, om anmälningen avser en person som inte är folkbokförd i Sverige, en annan likvärdig handling (22 § lagen samt 2 och 3 §§ medborgar- skapsförordningen [2001:218]). Den mottagande myndigheten ska göra den utredning som behövs i ärendet (7 § förordningen). 
  
 Om Migrationsverket beviljar en anmälan om förvärv av svenskt medborgarskap, ska verket skyndsamt underrätta Skatteverket om det. Migrationsverket ska också utfärda ett bevis om svenskt med- borgarskap (9 och 10 §§ förordningen). Det som nu har angetts om Migrationsverket gäller också för länsstyrelsen i de fall då det är läns- styrelsen som ska pröva en anmälan. 
  
 5.5Regler om inresa och bosättning i Sverige 
  
 5.5.1Krav på pass 
  
 Vi har i föregående avsnitt angett att ett barn som föds i utlandet kan förvärva svenskt medborgarskap redan vid födseln. Så är fallet om en förälder till barnet är svensk medborgare eller om en avliden förälder till barnet var svensk medborgare vid sin död (2 § lagen om svenskt medborgarskap). Om barnet är svensk medborgare, får det inte hindras att resa in i Sverige (2 kap. 7 § regeringsformen). I detta avsnitt ska vi behandla de regler som gäller när barnet föds utom- lands och inte är svensk medborgare vid resan till Sverige. 
  
 Huvudregeln är att en utlänning ska ha pass för att få resa in i och vistas i Sverige (2 kap. 1 § utlänningslagen [2005:716], UtlL). Huvudregeln har dock försetts med en del undantag och dessa inne- bär i huvudsak följande. 
  
 Personer som är medborgare i ett annat nordiskt land behöver normalt inget pass vid inresa i och vistelse i Sverige. Undantag gäller om inresan till Sverige sker från ett annat land än en Hunter stat. I det senare fallet gäller kravet på pass (2 kap. 8 § UtlL). Det som nu har angetts om personer som är medborgare i ett annat 
  
 140 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 nordiskt land gäller också för sådana personer som är medborgare i en annan Martinez. 
  
 Personer som inte är medborgare i ett annat nordiskt land eller i en Martinez ska normalt ha pass vid inresa och vistelse i Sverige. För  
 EES-medborgare 
  och medborgare i Schweiz kan ett identitets- kort under vissa förutsättningar gälla som pass. En första förutsätt- ning är att identitetskortet har utfärdats av en behörig myndighet i den stat där personen är medborgare. En annan förutsättning är att kortet utvisar personens medborgarskap (2 kap. 17 § utlänningsför- ordningen [2006:97], UtlF). 
  
 I 2 kap. 1 § andra stycket UtlF finns det en särskild bestäm- melse om barn under 16 år. Bestämmelsen innebär att ett sådant barn inte behöver ha ett eget pass vid inresa eller vistelse i Sverige om barnet följer med en vuxen person, vars pass innehåller de upp- gifter som behövs för att kunna fastställa barnets identitet. 
  
 Bestämmelser om vilka resehandlingar som godtas som pass finns i bl.a. 2 kap. UtlF. Den vanligaste formen av passhandling är det s.k. hemlandspasset (2 kap. 4 § UtlF). En sådan resehandling ska vara utfärdad av en behörig myndighet i det land där innehavaren är medborgare och uppfylla de villkor som anges i 2 kap. 4 § andra– fjärde styckena UtlF. En annan resehandling som godtas som pass är det s.k. främlingspasset. Ett sådant pass kan utfärdas av Migra- tionsverket om utlänningen dels saknar en giltig passhandling, dels saknar möjlighet att skaffa en sådan handling. Ett främlingspass kan även i andra fall utfärdas om det finns särskilda skäl (2 kap. 1 a § UtlL). Vid utfärdande av främlingspass för ett barn under 18 år, krävs vårdnadshavarnas medgivande eller synnerliga skäl (2 kap. 14 a § UtlF). En ansökan om främlingspass ska ges in till Migrations- verket eller, om utlänningen inte befinner sig i Sverige, till en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat (2 kap. 15 § UtlF). 
  
 5.5.2Krav på uppehållstillstånd 
  
 En utlänning som vill flytta till Sverige ska också ha ett uppehålls- tillstånd i riket (2 kap. 5 § UtlL). Undantag gäller för bl.a. nordiska medborgare samt för de  
 EES-medborgare 
  och familjemedlemmar till  
 EES-medborgare 
  som har uppehållsrätt (2 kap. 8 b § UtlL). Med uppehållsrätt avses en rätt att vistas i Sverige mer än tre månader 
  
 141 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 utan uppehållstillstånd och i enlighet med vad som sägs i 3 a kap. UtlL. 
  
 Om ett uppehållstillstånd inte har beviljats före inresan till Sverige, ska utlänningen i stället ha en visering (2 kap. 3 § UtlL). En visering ger utlänningen en rätt att resa in i och vistas i Sverige under en begränsad tid. Den ger däremot ingen rätt till varaktig bosättning i Sverige. Bestämmelserna om visering kommer därför inte att behand- las mer här. För information om viseringar och undantag från kravet på visering, hänvisar vi till 3 kap. UtlL och 3 kap. UtlF. 
  
 Det finns två typer av uppehållstillstånd, nämligen tillfälligt och permanent. Tillfälligt uppehållstillstånd innebär en rätt att vistas i Sverige under en viss tid och permanent uppehållstillstånd innebär, som namnet antyder, en rätt att vistas i Sverige utan tidsbegräns- ning. Om en utlänning har för avsikt att bosätta sig i Sverige och be- döms kunna få ett uppehållstånd, bör han eller hon redan från början beviljas ett permanent uppehållstillstånd (se bl.a. prop. 1988/89:86 s. 146). Vi inleder den fortsatta redogörelsen med att beskriva vad som krävs för att en utlänning ska kunna beviljas ett permanent uppehållstillstånd på grund av anknytning till någon i Sverige. 
  
 I 5 kap. 3 § UtlL finns bestämmelser om i vilka fall uppehålls- tillstånd ska ges till en utlänning på grund av anknytning. De för vårt arbete mest intressanta bestämmelserna är de som rör ett barns anknytning till föräldrar eller adoptivföräldrar i Sverige. Bestäm- melserna, som finns i 5 kap. 3 § första stycket 2 och 3 UtlL, inne- bär följande. Ett uppehållstillstånd på grund av anknytning ska nor- malt ges till ett utländskt barn som är ogift om barnet har en för- älder som är bosatt i Sverige, en förälder som har beviljats uppe- hållstillstånd för bosättning i Sverige, en förälder som är gift eller sambo med någon som är bosatt i Sverige eller en förälder som är gift eller sambo med någon som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige (5 kap. 3 § första stycket 2). Detsamma gäller under vissa förutsättningar för ett utländskt barn som är ogift och som har adopterats, eller avses bli adopterat, av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var, och som fortfarande är, bosatt i Sverige. Den första förutsättningen är att barnet inte omfattas av de nyss nämnda bestämmelserna i 5 kap. 3 § första stycket 2 UtlL. Den andra förutsättningen är att adoptionsbeslutet har meddelats, eller avses komma att meddelas, av en svensk domstol, att beslutet gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållan- 
  
 142 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 den rörande adoption eller att beslutet gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (5 kap. 3 § första stycket 3). 
  
 I 5 kap. 3 a § UtlL finns det bestämmelser om i vilka fall uppe- hållstillstånd får ges på grund av anknytning. Dessa bestämmelser är alltså fakultativa. Den för oss mest intressanta bestämmelsen är den som finns i 5 kap. 3 a § tredje stycket 3. Enligt den bestämmel- sen får en utlänning – om det finns synnerliga skäl – också beviljas uppehållstillstånd på grund av annan särskild anknytning till Sverige. 
  
 Om det råder oklarheter i fråga om det biologiska släktskapet mellan en utlänning och den person i Sverige som han eller hon åberopar anknytning till, ska Migrationsverket under vissa förutsätt- ningar ge personerna en möjlighet att få en  
 DNA-analys 
  utförd. En första förutsättning är att frågan uppkommer i ett ärende om uppe- hållstillstånd enligt t.ex. 5 kap. 3 § första stycket 2 eller 5 kap. 3 a § tredje stycket 3 UtlL. En andra förutsättning är att den övriga ut- redningen om släktskapet inte är tillräcklig för att ett uppehålls- tillstånd ska kunna beviljas och en tredje förutsättning är att det inte är uppenbart att det åberopade släktskapet inte föreligger. Det krävs dessutom att ansökningen inte ska avslås på grund av andra skäl (13 kap. 15 § UtlL). 
  
 I vissa fall krävs det också att andra förutsättningar är uppfyllda för att ett uppehållstillstånd ska kunna beviljas. Som exempel på andra förutsättningar kan nämnas kraven i 5 kap. 3 b § UtlL. Kraven innebär att den person som utlänningen åberopar anknytning till dels måste kunna försörja sig, dels måste ha en bostad som upp- fyller vissa minimikrav. Dessa krav gäller dock inte om personen i Sverige är medborgare här, i en  
 EES-stat 
  eller i Schweiz. De gäller inte heller om utlänningen är ett barn och den person som barnet åberopar anknytning till är barnets förälder (5 kap. 3 c och d §§ UtlL). Som ytterligare exempel på andra förutsättningar kan nämnas de som anges i 5 kap.  
 17–17 
  b §§ UtlL. Där anges det bl.a. att ett uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 § första stycket 2 eller 3 förutsätter ett medgivande från barnets andra förälder. Med den andra för- äldern avses här den förälder som barnet inte åberopar anknytning till. Ett medgivande från den andra föräldern behövs dock inte om han eller hon saknar del i vårdnaden om barnet (5 kap. 17 § andra stycket UtlL). 
  
 143 
  
 Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bestämmelser om tidsbegränsade uppehållstillstånd finns i 5 kap.  
 7–15 
  d §§ UtlL. Vi vill här särskilt nämna bestämmelserna i 5 kap. 13 och 14 §§. Enligt dessa bestämmelser får ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd alltid beviljas för ett barn, en man och barnets vård- nadshavare om personernas närvaro i Sverige är nödvändig för att en faderskapsutredning ska kunna genomföras. 
  
 5.5.3Förfarandet vid ansökan om uppehållstillstånd 
  
 En utlänning som avser att flytta till Sverige ska som huvudregel ha ansökt om och beviljats ett uppehållstillstånd före inresan i Sverige. Ansökan om uppehållstillstånd ska lämnas in till och utredas av en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i utlänningens hem- land eller i det land där han eller hon annars är stadigvarande bosatt (5 kap. 18 § UtlL och 4 kap. 20, 25 och 26 §§ UtlF). Huvudregeln är dock försedd med en del undantag. Huvudregeln gäller t.ex. inte om utlänningen enligt 5 kap. 3 § första stycket 2 eller 3 UtlL har en stark anknytning till en i Sverige bosatt person och det inte skäligen kan krävas att utlänningen reser till ett annat land för att ge in ansökningen där. Om det i ett sådant fall står klart att ett uppe- hållstillstånd skulle ha beviljats om prövningen hade gjorts före in- resan i Sverige, ska konsekvenserna för ett barn av att skiljas från sin förälder särskilt beaktas vid skälighetsbedömningen. Huvudregeln gäller inte heller om det finns synnerliga skäl (5 kap. 18 § UtlL). 
  
 Ett ärende om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 och 3 a §§ UtlL ska, om det inte finns särskilda skäl, avgöras senast nio månader efter det att ansökan lämnades in (4 kap. 21 a § UtlF). Beslutet ska med- delas av Migrationsverket. Även Regeringskansliet och andra myn- digheter kan dock ha rätt att besluta om uppehållstillstånd (5 kap. 20 och 22 §§ UtlL). 
  
 144 
  
 6 Föräldraskap genom adoption 
  
 6.1Inledning 
  
 Syftet med en adoption är att skapa ett rättsligt förhållande mellan den som adopterar (adoptanten) och den som blir adopterad (adop- tivbarnet). Sverige fick sin första lagstiftning om adoption år 1917 och då genom den nu upphävda lagen (1917:378) om adoption. Sedan år 1949 finns de allmänna bestämmelserna om adoption i 4 kap. föräldrabalken (FB). 
  
 Adoption kan för en del personer utgöra ett alternativ till assi- sterad befruktning och, för en del andra personer, det enda alter- nativet till föräldraskap. Det senare gäller bl.a. för de ensamstående män och samkönade manliga par som inte vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Adoption kan också ingå som en del i ett surrogatarrangemang. Institutet används då för att skapa ett rättsligt förhållande mellan barnet och den tilltänkta förälder som inte kan fastställas som barnets mor, far eller förälder. 
  
 Vi ska i detta kapitel lämna en översiktlig redogörelse för de be- stämmelser som aktualiseras vid en adoption. Redogörelsen inleds med en beskrivning av de grundläggande bestämmelserna i föräldra- balken, lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling och socialtjänstlagen (2001:453). Efter det följer en beskrivning av de internationellt privaträttsliga reglerna och en redogörelse för för- farandet vid nationell respektive internationell adoption. För mer information om aktuella författningar, hänvisas till betänkandet 
  
 Modernare adoptionsregler (SOU 2009:61). 
  
 145 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 SOU 2016:11 
  
 6.2Grundläggande bestämmelser 
  
 6.2.1Föräldrabalken 
  
 De grundläggande bestämmelserna om adoption finns som sagt i 4 kap. FB. Bestämmelserna ska tillämpas i alla adoptionsärenden i svensk domstol. 
  
 För att en adoption ska komma till stånd, krävs ett beslut av all- män domstol efter ansökan av den som vill adoptera. Enligt huvud- regeln ska adoptanten ha fyllt 25 år. Om adoptionen avser ett eget barn, eller makens barn eller adoptivbarn, eller om det annars före- ligger synnerliga skäl, får även den som har fyllt 18 år adoptera (1 §). 
  
 Tillstånd till adoption kan ges åt en ensamstående person eller åt makar. Makar får enligt huvudregeln inte adoptera annat än gemen- samt. Undantag gäller då en make adopterar den andra makens barn eller adoptivbarn (med den andra makens samtycke). Efter en sådan s.k. närståendeadoption anses barnet som makarnas gemensamma (3 och 8 §§). En make får också adoptera ensam om den andra maken befinner sig på okänd ort eller lider av en allvarlig psykisk störning, eller om det gäller adoption av eget barn och den andra maken sam- tycker (3 §). Andra än makar får inte adoptera gemensamt (4 §). Det är således inte tillåtet för sambor att adoptera ett barn gemen- samt. Det som nu har angetts om makar gäller också för de registre- rade partner som har ingått partnerskap före den 1 maj 2009 och som därefter inte har upplöst eller omvandlat sitt registrerade partner- skap till ett äktenskap.1 
  
 Den som har fyllt tolv år får normalt inte adopteras utan eget samtycke. Undantag gäller om den som ska adopteras är under 16 år och det skulle skada honom eller henne att bli tillfrågad, eller om den som ska adopteras är varaktigt förhindrad att lämna sam- tycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande (5 §). Den som inte har fyllt 18 år får inte heller adopteras utan föräldrarnas samtycke. Moderns samtycke ska ha lämnats sedan hon återhämtat sig tillräckligt efter nedkomsten. Samtycke behövs dock inte av en förälder som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort. I de fall då detta gäller för båda föräldrarna, ska samtycke till 
  
 1 Se 3 kap. 1 § i den upphävda lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap samt 2 och 3 §§ lagen (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. 
  
 146 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 adoptionen lämnas av en särskilt förordnad vårdnadshavare för bar- net (5 a §). Om det kan ske, ska en förälder – vars samtycke inte krävs – ändå höras i adoptionsärendet (10 § tredje stycket). 
  
 Ett beslut om adoption meddelas alltså av allmän domstol. En förutsättning för att domstolen ska ge sitt tillstånd till adoptions- ansökningen är att adoptionen är till fördel för barnet, dvs. bedöm- ningen utgår från principen om barnets bästa. Det krävs också att den som vill adoptera har uppfostrat barnet eller vill uppfostra barnet, eller att det annars med hänsyn till det personliga förhåll- andet mellan sökanden och barnet finns en särskild anledning till adoptionen. Vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum ska domstolen, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. 
  
 En ansökan om adoption får inte bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning, eller om det har avtalats om bi- drag till barnets underhåll. Underhållsbidrag i form av ett engångs- belopp är dock inte ett hinder för tillstånd till adoptionen under vissa i lagen närmare angivna förutsättningar (6 §). Innan dom- stolen beslutar i frågan om adoption ska den inhämta upplysningar om barnet och sökanden samt om huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats. Om barnet inte har fyllt 18 år, ska socialnämnden yttra sig i ärendet. Socialnämnden ska, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för domstolen (10 §). 
  
 Om domstolen beslutar om adoption, ska barnet i rättsligt hän- seende betraktas som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Undantag gäller när en make har adopterat den andra makens barn eller adoptivbarn. I sådana fall ska barnet nämligen anses som makarnas gemensamma (8 §). En adoption kan inte hävas, men verkningarna av adoptionen upphör i förhållande till adoptanten och dennes släktingar om adoptivbarnet adopteras av någon annan än adoptantens make (7 §). 
  
 Domstolens beslut får överklagas av sökanden eller den som ska höras i ärendet (11 §). 
  
 147 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 SOU 2016:11 
  
 6.2.2Lagen om internationell adoptionsförmedling 
  
 Om barnet har hemvist utomlands och den eller de som ska adop- tera barnet har hemvist i Sverige, ska lagen om internationell adop- tionsförmedling (LIA) tillämpas. Den som vill adoptera ett barn från utlandet ska anlita en sammanslutning som är auktoriserad av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (tidigare Myn- digheten för internationella adoptionsfrågor, MIA)2. Detta gäller dock inte enstaka fall av adoption som avser släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl att adoptera utan förmedling av en auktoriserad sammanslutning, s.k. enskilda adoptioner. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd ska i sådana fall, innan barnet lämnar det andra landet, pröva om adoptionsförfarandet är godtag- bart  
 (3–5 
  §§). 
  
 En auktoriserad sammanslutning är normalt skyldig att tillhanda- hålla internationell adoptionsförmedling åt en enskild person. Det krävs dock att personen har ett medgivande från socialnämnden att ta emot ett utländskt barn för adoption. 
  
 I vissa fall ställer det andra landet sådana krav på sökanden eller sökandena att sammanslutningen inte kan tillhandahålla adoptions- förmedling. Det andra landet kan t.ex. kräva att sökandena ska ha varit gifta ett visst antal år eller ställa upp strängare krav på sökan- denas ålder än vad som följer av svensk praxis. Det har också visat sig vara svårt för ensamstående män att bli godkända som adoptiv- föräldrar av ursprungsländerna.3 
  
 6.2.3Socialtjänstlagen 
  
 I 6 kap. socialtjänstlagen (SoL) finns det bestämmelser som aktua- liseras vid en adoption. Enligt 6 § krävs socialnämndens medgiv- ande eller beslut om vård för att ett barn ska få tas emot för stadig- varande vård och fostran i ett sådant enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet. Socialnämnden måste dessutom, innan den kan lämna ett medgiv- 
  
 2Se prop. 2015/16:1 utgiftsområde 9, bet. 2015/16:SoU1 och rskr. 2015/16:102. 
  
 3Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 45, samt information på bl.a. Adoptionscentrums hemsida på internet den 20 januari 2016. 
  
 148 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 ande eller fatta beslut om vård, utreda förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i det hemmet. 
  
 I 12 och 14 §§ SoL finns det särskilda bestämmelser om inter- nationella adoptioner. Bestämmelserna innebär i huvudsak följande. 
  
 En person som vill adoptera ett barn med hemvist utomlands och som inte är barnets förälder eller vårdnadshavare måste ha social- nämndens medgivande för att få ta emot barnet för adoption. Med- givandet ska inhämtas innan barnet lämnar det land där det har sin hemvist och får bara lämnas om sökanden är lämpad att adoptera. Vid lämplighetsbedömningen ska särskild hänsyn tas till sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov. Särskild hänsyn ska också tas till den planerade adoptionens innebörd samt till sökandens ålder, hälsotillstånd, personliga egenskaper och sociala nätverk. Ett medgivande förutsätter dessutom att sökanden har del- tagit i en av kommunen anvisad föräldrautbildning. Undantag kan göras i sådana fall där sökanden tidigare har adopterat ett barn från utlandet. 
  
 Socialnämndens medgivande till att ta emot ett barn upphör att gälla om barnet inte har tagits emot i hemmet inom två år från det att medgivandet lämnades (12 §). När ett visst barn har föreslagits för adoption, krävs nämndens samtycke till att adoptionsförfaran- det får fortsätta (14 §). 
  
 Om det vid mottagandet av barnet finns ett adoptionsbeslut som gäller i Sverige, behövs det inget medgivande från nämnden. Hemmet tillhör ju då barnets föräldrar (se 6 § ovan). 
  
 6.3Internationellt privaträttsliga regler 
  
 6.3.1Regelverket 
  
 De internationellt privaträttsliga reglerna om adoption finns fram- för allt i lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internatio- nella adoptioner4 (fortsättningsvis 1997 års lag), förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap (fortsättningsvis 1931 års för- 
  
 4 Konventionen antogs i Haag den 29 maj 1993. 
  
 149 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 SOU 2016:11 
  
 ordning) och lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption (fortsättningsvis 1971 års lag). 
  
 Enligt 1 § i 1997 års lag ska 1993 års Haagkonvention gälla som lag i Sverige. Lagen har företräde framför 1971 års lag. Den har också företrädare framför 4 kap. FB i sådana fall där 1993 års Haag- konvention ställer högre krav. Lagen har däremot inte företrädare framför 1931 års förordning (se artikel 39 i 1993 års Haagkonven- tion). 
  
 1931 års förordning gäller i förhållanden mellan de nordiska länderna. Förordningen bygger på en internordisk konvention från samma år och har, som nyss nämnts, företräde framför 1997 års lag (och därmed också framför 1993 års Haagkonvention). 
  
 1971 års lag bygger inte på någon internationell konvention. Sverige har dock vid utformningen av lagen tagit intryck av en kon- vention från år 1965 om behörig myndighet, tillämplig lag och erkän- nande av beslut rörande adoption5. Lagen gäller bara i den mån andra konventionsbaserade regler inte ska tillämpas. 
  
 6.3.21997 års lag 
  
 1993 års Haagkonvention innehåller regler som ska säkerställa att barnets bästa beaktas vid internationella adoptioner. Den innehåller också regler om samarbete mellan medlemsstaterna och regler om erkännande av andra medlemsstaters adoptionsbeslut. 
  
 En adoption enligt konventionen förutsätter att myndigheterna i barnets ursprungsland har beslutat att en internationell adoption är till barnets bästa och att möjligheten att placera barnet inom ursprungslandet vederbörligen har beaktats (artikel 4). Ursprungs- landets myndigheter ska svara för att erforderliga samtycken finns och att hänsyn har tagits till barnets önskemål och inställning (med hänsyn till barnets ålder och mognad). Mottagarlandets myndig- heter ska å sin sida svara för att de tilltänkta adoptivföräldrarna är lämpliga och att de har fått rådgivning. Mottagarlandets myndig- heter ska också ha fastställt att barnet har, eller kommer att få, till- stånd att resa in i och stadigvarande bosätta sig i landet (artikel 5). 
  
 5 Konventionen antogs av Haagkonferensen år 1965 och upphörde att gälla år 2008. Sverige anslöt sig aldrig till konventionen. 
  
 150 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 1993 års Haagkonvention ska, som tidigare nämnts, gälla som lag i Sverige (1 § i 1997 års lag). Detta innebär i huvudsak följande. 
  
 Den som i Sverige vill adoptera ett barn med hemvist i en annan konventionsstat, ska göra sin ansökan hos socialnämnden i sin hem- kommun (3 § första stycket lagen och artikel 14 i konventionen). Socialnämnden ska pröva om sökanden kan medges att i adoptions- syfte ta emot ett barn med hemvist utomlands (3 § tredje stycket lagen och 6 kap.  
 12–15 
  §§ SoL) och – om ett sådant medgivande läm- nas – sammanställa en rapport om sökanden. Rapporten ska inne- hålla upplysningar om sökandens lämplighet att adoptera samt om sökandens bakgrund, familjeförhållanden, sjukdomshistoria, sociala miljö och motiv till adoptionen (3 § andra stycket lagen och arti- kel 15.1 i konventionen). 
  
 Om en auktoriserad adoptionsorganisation har anlitats för förmed- ling av adoptionen, ska organisationen till ursprungsstaten överlämna den rapport om sökanden som socialnämnden har upprättat. Orga- nisationen ska också ta emot den rapport om barnets förhållanden som har upprättats i ursprungsstaten (4 § lagen och artiklarna 15.2 och 16.2 i konventionen) samt vidta sådana åtgärder som bidrar till en säker överflyttning av barnet (4 § lagen och artiklarna  
 18–20 
  i konventionen). 
  
 6.3.31931 års förordning 
  
 1931 års förordning gäller som sagt i förhållanden mellan de nordiska länderna och innehåller bestämmelser om svensk domstols behörig- het, tillämplig lag och erkännande av utländska adoptionsbeslut. Bestämmelserna innebär väsentligen följande. 
  
 Svensk domstol är behörig att pröva en ansökan om adoption i sådana fall där både sökanden och den som sökanden vill adoptera är nordiska medborgare och sökanden har hemvist i Sverige. Cardenas stolen ska då tillämpa svensk lag. Om den som ska adopteras är under 18 år och bosatt i något annat nordiskt land, måste dom- stolen – innan ärendet avgörs – inhämta ett yttrande från barna- vårdsmyndigheten i barnets hemland (11 och 12 §§). 
  
 Förordningen innehåller även bestämmelser om hävning av adop- tion. En ansökan om hävning av adoption kan dock inte bifallas i svensk domstol. Det senare beror på att den svenska domstolen ska 
  
 151 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 SOU 2016:11 
  
 tillämpa svensk lag och att en adoption inte kan hävas enligt svensk lag (13 §). 
  
 Ett adoptionsbeslut som har meddelats i ett annat nordiskt land gäller automatiskt i Sverige. Detsamma gäller för ett sådant beslut om hävning av adoption som har meddelats i ett annat nordiskt land (22 §). 
  
 6.3.41971 års lag 
  
 1971 års lag innehåller, på samma sätt som 1931 års förordning, bestämmelser om svenskt domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande av utländska adoptionsbeslut, men ska bara tillämpas i den mån annat inte följer av andra konventionsbaserade regler. Be- stämmelserna i lagen innebär följande. 
  
 En svensk domstol är behörig att pröva en ansökan om adoption i sådana fall där sökanden är svensk medborgare, sökanden har hem- vist i Sverige eller regeringen har medgett att ansökningen får prövas här (1 §). Domstolen ska då tillämpa svensk lag. Om ansökningen avser ett barn under 18 år, ska domstolen särskilt beakta om sökan- den eller barnet – genom medborgarskap, hemvist eller på annat sätt 
  
 – har anknytning till en främmande stat, och det skulle medföra avsevärd olägenhet för barnet om adoptionen inte blir gällande där. Tanken bakom denna bestämmelse är att man vill undvika sådana haltande rättsförhållanden som innebär att ett barn anses vara adopte- rat i den ena staten men inte i den andra. Om barnet är utomnordisk medborgare och 12 år eller äldre, ska domstolen även inhämta ett yttrande från Migrationsverket (2 §). 
  
 Ett utländskt beslut om adoption ska normalt per automatik erkännas i Sverige om den eller de sökande var medborgare eller hade hemvist i den aktuella staten när beslutet meddelades. Undan- tag gäller om barnet då var svensk medborgare eller hade hemvist i Sverige. I ett sådant fall krävs att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd godkänner adoptionen för att det utländska be- slutet ska erkännas i Sverige. Undantag gäller också om ett erkän- nande av beslutet skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för vår rättsordning, s.k. ordre public (3 och 6 §§). 
  
 152 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 6.4Förfarandet vid adoption 
  
 6.4.1Nationell adoption 
  
 Med nationell adoption avses här att en eller två sökande i Sverige adopterar ett barn med hemvist i landet. Det kan vara fråga om adoption av ett spädbarn, ett äldre barn i ett familjehem eller en vuxen person. Det kan också vara fråga om adoption av en makes barn, s.k. närståendeadoption. 
  
 Nationella adoptioner kan aktualiseras när personer har genom- gått en assisterad befruktning i utlandet och tagit med sig barnet till Sverige, eller när barnet fötts här. Detsamma gäller när personer har deltagit i ett surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Vid en nationell adoption tillämpas de regler i föräldrabalken och socialtjänstlagen som har behandlats i tidigare avsnitt (se av- snitten 6.2.1 och 6.2.3). Om ett ärende har en internationell anknyt- ning, kan det också bli aktuellt att tillämpa internationellt privat- rättsliga regler (se avsnitt 6.3). Reglerna i innebär i huvudsak följande. 
  
 En svensk allmän domstol är normalt behörig om sökanden eller sökandena har hemvist i Sverige och ska, om den är behörig, tillämpa svensk lag. Domstolen ska inhämta behövliga samtycken och yttran- den samt pröva om förutsättningarna för en adoption är uppfyllda. Om domstolen beslutar om adoption, ska barnet betraktas som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Undantag gäller om en make har adopterat den andra makens barn. I ett sådant fall ska barnet anses om makarnas gemensamma. 
  
 6.4.2Internationell adoption 
  
 De flesta adoptioner avser sådana barn under 18 år som har hemvist utomlands. Dessa adoptioner benämns här internationella adop- tioner. Antalet barn som kommer till Sverige efter förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation har minskat kraftigt under 2000- talet. År 2002 uppgick antalet sådana barn till 1 008 och år 2014 upp- gick motsvarande antal till 345.6 
  
 Vid internationella adoptioner tillämpas framför allt lagen om internationell adoptionsförmedling, socialtjänstlagen och 1997 års lag. 
  
 6 Myndigheten för internationella adoptionsfrågors årsredovisning 2014 s. 8. 
  
 153 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 SOU 2016:11 
  
 Om barnets hemvistland är ett annat nordiskt land eller ett land som inte har tillträtt 1993 års Haagkonvention, kan det också bli aktuellt att tillämpa reglerna i 1931 års lag respektive 1971 års lag. Reglerna innebär i huvudsak följande. 
  
 En internationell adoption måste som regel ske genom förmed- ling av en auktoriserad adoptionsorganisation. Undantag gäller för enstaka adoptioner som avser släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl att adoptera utan förmedling av en sådan organisation (enskilda adoptioner). Det första steget i en internationell adop- tionsprocess är därför ofta att sökanden eller sökandena anmäler sitt intresse hos en auktoriserad adoptionsorganisation. Sökandena ansöker härefter om socialnämndens medgivande till att i adoptions- syfte få ta emot ett barn med hemvist utomlands. När socialnämn- dens medgivandeutredning har sammanställts och dokumenterats i en utredningsrapport, sköter den auktoriserade adoptionsorganisa- tionen kontakterna med utlandet. 
  
 När en utländsk kontakt har bedömt att en tänkt placering hos sökandena är till ett visst barns bästa, får sökandena ta ställning till förslaget att adoptera det barnet. Om sökandena godtar förslaget och således bestämmer sig för att gå vidare med adoptionen, ska de göra en anmälan om det till socialnämnden. Nämnden ska skynd- samt, och senast inom två veckor, pröva om adoptionsförfarandet ska få fortsätta. Vid denna prövning gör socialnämnden en bedöm- ning av sökandenas behörighet och lämplighet att adoptera det aktuella barnet. Om nämnden samtycker till att förfarandet får fort- sätta, måste sökandena invänta ett besked om att kunna resa till barnets hemvistland för att hämta hem barnet. Vid en enskild adop- tion krävs det, utöver ovanstående, att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd – innan barnet lämnar sitt hemvistland – prövar om förfarandet är godtagbart. 
  
 Det praktiska förfarandet i barnets hemvistland varierar från land till land. Vissa länder kräver t.ex. att sökandena vistas en viss tid i landet tillsammans med barnet innan landets myndigheter be- slutar om adoption eller godkänner att sökandena i adoptionssyfte tar med sig barnet till Sverige. 
  
 När det i barnets hemvistland har meddelats ett adoptionsbeslut, uppkommer frågan om det beslutet erkänns i Sverige. Så är t.ex. fallet om barnets hemvistland är anslutet till 1993 års Haagkonven- tion. Om det utländska beslutet inte per automatik erkänns i Sverige, 
  
 154 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskap genom adoption 
  
 kan Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd efter ansökan av sökandena godkänna att beslutet ska gälla här. I andra fall måste ett adoptionsbeslut meddelas av en svensk domstol (4 kap. 9 § FB). 
  
 Ett barn som inte har fyllt 12 år och som adopteras av en svensk medborgare blir vid adoptionen svensk medborgare om det adop- teras i ett nordiskt land eller om det adopteras genom ett utländskt beslut som godkänts eller annars gäller i Sverige enligt 1971 års lag eller 1997 års lag (4 § lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap). Om barnet är svensk medborgare, behöver det inte ha uppehålls- tillstånd för att resa till och bosätta sig i riket. I en del andra fall måste barnet däremot ha beviljats uppehållstillstånd före inresan till Sverige. Bestämmelser om detta har behandlats i avsnitt 5.5. 
  
 Det är möjligt för en sökande att vända sig direkt till en allmän domstol med en ansökan om adoption, dvs. utan att först ha fått medgivande av socialnämnden eller tillstånd av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Undantag gäller för de ärenden som omfattas av 1993 års Haagkonvention, vilka alltid måste in- ledas i socialnämnden (3 § första stycket i 1997 års lag och arti- kel 14 i konventionen). 
  
 155 
  
 7 Internationella instrument 
  
 7.1Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen beakta de rättigheter som barn tillerkänns enligt Förenta Nationernas (FN:s) konvention om bar- nets rättigheter (barnkonventionen). Utredningen ska också beakta andra grundläggande mänskliga fri- och rättigheter och då särskilt de rättigheter som kvinnor tillerkänns i FN:s konvention om av- skaffande av all slags diskriminering av kvinnor (kvinnokonven- tionen). I det följande redogör vi för relevanta delar av dessa två konventioner. Vi redogör också för relevanta delar av den euro- peiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och 1997 års Europarådskonvention om mänskliga rättigheter och biomedicin (biomedicinkonventionen). Därefter behandlar vi Europeiska unio- nens (EU:s) stadga om de grundläggande rättigheterna (rättighets- stadgan) och vissa andra instrument och dokument som har ut- arbetats inom EU respektive Europarådet och som har koppling till de frågor som utredningen har i uppdrag att överväga. 
  
 Innan vi redogör för innehållet i de internationella instrumenten finns det skäl att säga några ord om de metoder som finns för införlivande av internationella konventioner och andra instrument i svensk rätt och vilken status deras bestämmelser har i förhållande till bestämmelser i nationell rätt. 
  
 I Sverige införlivas ofta konventioner genom transformering eller genom konstaterande av normharmoni. Transformering innebär att man, i den utsträckning det anses behövligt, inför eller ändrar svenska bestämmelser så att den nationella regleringen överensstämmer med konventionens krav. Konstaterande av norm- harmoni innebär, som uttrycket antyder, ett konstaterande av att 
  
 157 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 svensk rätt överensstämmer med innehållet i en konvention och att några författningsändringar därför inte behöver genomföras. Ett annat tillvägagångssätt för införlivande är inkorporering, vilket inne- bär att man i lag föreskriver att bestämmelserna i en konvention ska gälla som lag i Sverige. Konventionens originaltext blir därmed gäll- ande som svensk lag. 
  
 Sverige är alltid, oavsett om en konvention inkorporeras eller transformeras, eller om normharmoni konstateras, folkrättsligt för- pliktat att följa de konventioner som har tillträtts. Riksdagen och regeringen ska säkerställa att den nationella lagstiftningen stämmer överens med Sveriges internationella åtaganden. Enligt principen om fördragskonform tolkning ska svensk rätt av domstolar och andra myndigheter tolkas på ett sätt som är förenligt med Sveriges konventionsåtaganden. Om det finns en konflikt mellan bestäm- melserna i nationell rätt och bestämmelserna i en sådan internatio- nell konvention som Sverige inte har inkorporerat, har dock den nationella rätten i regel getts företräde. 
  
 Inom EU gäller de fördrag m.m. som medlemsstaterna har enats om, bl.a. fördraget om Europeiska unionen  
 (EU-fördraget) 
  och för- draget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  samt den tidigare nämnda rättighetsstadgan. I  
 EU-rättsliga 
  samman- hang brukar dessa instrument kallas för primärrätt. Även EU:s institutioner kan utfärda olika typer av rättsakter. Dessa rättsakter brukar kallas för sekundärrätt. En förordning är bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Ett direktiv sätter upp vilka mål som medlemsstaterna ska uppnå och det är sedan upp till varje stat att bestämma hur den ska genomföra dessa mål. Ett beslut är bindande och direkt tillämpligt för dem som det riktar sig till (t.ex. en enskild medlemsstat eller ett företag).  
 EU-institutionerna 
  kan vidare framföra åsikter och föreslå åtgärder genom t.ex. rekom- mendationer och yttranden. Dessa är inte bindande. 
  
 7.2Internationella instrument 
  
 7.2.1Barnkonventionen 
  
 FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) an- togs den 20 november 1989. Sverige hade en framträdande roll vid arbetet med konventionen och var ett av de första länderna som 
  
 158 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 ratificerade den. Konventionen trädde i kraft den 2 september 1990. I artikel 4 förpliktas staterna att vidta alla lämpliga lagstiftnings- åtgärder samt administrativa och andra åtgärder som behövs för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. Några lagstiftningsåtgärder ansågs inte nödvändiga för att Sverige skulle kunna tillträda barnkonventionen. Svensk rätt ansågs nämligen vara förenlig med konventionens bestämmelser (prop. 1989/90:107, bet. 1989/90:SoU28 och rskr. 1989/90:350). 
  
 Sedan barnkonventionen ratificerades har frågan om den svenska rättens överensstämmelse med rättigheterna i konventionen utretts vid flera tillfällen. En särskild utredare har i mars 2013 fått regering- ens uppdrag att göra en kartläggning inom särskilt angelägna områden av hur tillämpningen av lagar och andra föreskrifter överensstämmer med barnets rättigheter enligt konventionen och de tilläggsproto- koll som Sverige har tillträtt. Regeringen har sedermera påbörjat arbetet med att göra konventionen till svensk lag. Mot bakgrund av det ska utredaren också 
  
 •lämna förslag till en lag om inkorporering av barnkonventionen, 
  
 •belysa vilka principer som kan bli aktuella vid en eventuell kon- flikt mellan barnkonventionens bestämmelser och svensk lagstift- ning, samt hur barnkonventionens bestämmelser kan få genomslag vid en sådan konflikt, 
  
 •belysa vilken vägledning som kan behövas för uttolkning av konventionen, och 
  
 •lyfta fram vilka åtgärder i övrigt som kan behöva vidtas vid en inkorporering av barnkonventionen. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast 28 februari 2016. 
  
 FN:s barnrättskommitté i Genève (barnrättskommittén) över- vakar att konventionsstaterna i fråga om barnets rättigheter lever upp till konventionens krav. I barnrättskommitténs arbete ingår bl.a. att granska de rapporter som konventionsstaterna med jämna mellanrum överlämnar till kommittén och att lämna rekommenda- tioner om hur staterna på olika sätt ytterligare kan tillgodose rättig- heterna i konventionen. Sverige har hittills lämnat fem rapporter, varav den senaste lämnades år 2012. 
  
 159 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 Barnkonventionen kan sägas innehålla en universell definition av de rättigheter som bör tillkomma alla barn. Inget hindrar dock att konventionsstaterna tillgodoser barns rättigheter i större utsträck- ning än vad konventionen kräver. Som barn räknas varje människa under 18 år, om inte han eller hon blir myndig tidigare enligt den nationella lagstiftningen. Konventionen vilar på fyra grundläggande principer som ska vara styrande för tolkningen av konventionens övriga artiklar. Principerna är 
  
 •förbud mot diskriminering (artikel 2), 
  
 •barnets bästa i främsta rummet (artikel 3), 
  
 •rätten till liv och utveckling (artikel 6), och 
  
 •rätten att få komma till tals (artikel 12). 
  
 De grundläggande principerna innebär att varje barn, utan undan- tag, har rätt att få del av sina rättigheter, att barnets bästa ska beaktas vid alla beslut som avser barn, att inte bara barnets överlevnad utan också barnets utveckling ska säkerställas till det yttersta av sam- hällets förmåga samt att barnets åsikter ska få komma fram och visas respekt. De grundläggande principerna hänger ihop och formar tillsammans en attityd till barn som man skulle kunna kalla kon- ventionens barnsyn. 
  
 I barnkonventionens inledning lyfts familjen fram som den grund- läggande enheten i samhället och den naturliga miljön för barnens utveckling och välfärd. Det anges att barnet, för att kunna uppnå en fullständig och harmonisk utveckling av sin personlighet, bör växa upp i en familjemiljö, i en omgivning av lycka, kärlek och förstå- else. 
  
 Av särskilt intresse för vårt arbete är de artiklar i barnkonven- tionen som avser barnets rätt till familj och identitet. En viktig sådan artikel är artikel 7 som bl.a. innebär att ett barn, så långt det är möjligt, har en rätt att få vetskap om sina föräldrar och att bli omvårdat av dem. Under utarbetandet av konventionen avsågs främst rätten för adopterade barn att få vetskap om sina genetiska föräldrar. På senare år har rätten att få vetskap om sina föräldrar också aktualiserats i frågor som rör assisterad befruktning. Barn- rättskommittén har konstaterat att konventionsstaternas tolkning av artikel 7 inte är entydig när det gäller barnets rätt att få vetskap 
  
 160 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 om sina genetiska föräldrar och att inte alla länder ger de barn som har tillkommit med hjälp av donerade könsceller en rätt till kun- skap om donatorns identitet. Barnrättskommittén har dessutom i sin granskning av Norges och Danmarks periodiska rapporter noterat att det kan finnas en motsättning mellan barns rätt att få kunskap om sitt ursprung och statens policy att hemlighålla dona- torns identitet. 
  
 Enligt artikel 8 krävs att staterna respekterar barnets rätt att behålla sin identitet, innefattande medborgarskap, namn och släkt- förhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olagligt ingripande. Även denna artikel kan åberopas till stöd för barnets rätt att få vet- skap om sitt ursprung. 
  
 Enligt artikel 9 ska staterna säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot föräldrarnas vilja. Undantag gäller i de fall där behöriga myndigheter finner att så är nödvändigt för att till- godose barnets bästa. 
  
 Bestämmelser om familjeåterförening finns i artikel 10. Där sägs bl.a. att ansökningar från ett barn eller dess föräldrar om att resa in i eller lämna en konventionsstat för familjeåterförening ska behandlas på ett positivt, humant och snabbt sätt. 
  
 I artikel 18 anges det att konventionsstaterna ska göra sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Det anges också bl.a. att föräldrar eller, i förekommande fall vårdnads- havare, har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling samt att barnets bästa för dem ska komma i främsta rummet. 
  
 Till barnkonventionen har det knutits tre fakultativa tilläggs- protokoll. Enligt tilläggsprotokollet om handel med barn, barn- prostitution och barnpornografi1, vilket Sverige har ratificerat, måste konventionsstaterna förbjuda försäljning av barn, barnprosti- tution och barnpornografi (artikel 1). Uttrycket ”försäljning av barn” betyder, enligt tilläggsprotokollet, varje handling eller transak- tion genom vilken ett barn överförs från en person eller grupp av personer till någon annan för betalning eller annan ersättning. I protokollet ställs det upp vissa minimikrav i frågan om vilka hand- lingar som måste vara kriminaliserade. Det anges bl.a. att staterna 
  
 1 Fakultativt protokoll till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi, den 25 maj 2000. 
  
 161 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 måste kriminalisera förfaranden som innebär att en person som mellanhand otillbörligt framkallar samtycke till adoption av ett barn i strid med tillämpliga internationella instrument om adoption (artikel 3.1 [ii]). 
  
 Barnrättskommittén har vid sin granskning av staters periodiska rapporter gjort vissa uttalanden om surrogatmoderskap. I juli 2013 uttryckte kommittén sin oro över att den amerikanska lagstift- ningen innehåller vissa tvetydiga definitioner och kryphål i fråga om bl.a. adoption.2 Som ett exempel nämndes att det är tillåtet med betalningar till “birth mothers”, däribland surrogatmödrar. Kom- mittén menade att detta motverkar arbetet med att utrota försälj- ningen av barn i adoptionssyfte. Dessutom uttryckte kommittén oro över att surrogatarrangemang inte har reglerats på federal nivå, och angav att sådana arrangemang – om de inte är tydligt reglerade 
  
 – utgör (”amounts to”) försäljning av barn. Kommittén rekom- menderade att USA på federal nivå och i alla delstater ska definiera, reglera, övervaka och kriminalisera försäljning av barn – och i synnerhet försäljning av barn i adoptionssyfte. Arbetet ska omfatta frågor som rör surrogatmoderskap och ersättningar inom ramen för ett surrogatarrangemang. 
  
 Vidare har kommittén i juni 2014 uttryckt oro i fråga om inter- nationella och kommersiella surrogatmoderskap i Indien.3 Kom- mittén uttalade att verksamheten innebär en kränkning av barns rättigheter och att den kan leda till försäljning av barn. Kommittén har rekommenderat att Indien antar författningar i vilka man definierar och reglerar surrogatarrangemang och kriminaliserar för- säljning av barn i adoptionssyfte. Indien bör dessutom enligt kom- mittén säkerställa att man kan övervaka omfattningen av surrogat- arrangemang i landet. 
  
 I sin granskning av Newman andra, tredje och fjärde periodiska rapport har Barnrättskommittén uttalat oro över att landet vid ut- formningen av sin reglering rörande assisterad befruktning, och i synnerhet surrogatmoderskap, inte har fäst tillräcklig vikt vid de 
  
 2Concluding observations on the second periodic report of the United States of America submitted under article 12 of the Optional Protocol to the Convention on the sale of children, child prostitution and child pornography, adopted by the Committee at its sixty- second session (14  
 January–1 
  February 2013) den 2 juli 2013. 
  
 3Concluding observations on the report submitted by India under article 12, paragraph 1, of the Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the sale of children, child prostitution and child pornography, den 13 juni 2014. 
  
 162 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 blivande barnens rättigheter och intressen.4 Kommittén har rekom- menderat att Israel vid regleringen av assisterad befruktning säker- ställer att barnets bästa kommer i främsta rummet och att barnen ges en rätt till information om sin tillkomst. Kommittén har också rekommenderat att Israel överväger att erbjuda lämplig rådgivning och lämpligt stöd åt både surrogatmödrar och tilltänkta föräldrar. 
  
 7.2.2Europakonventionen 
  
 Allmänt om konventionen 
  
 Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) har inkorporerats i svensk rätt. Enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna ska konventionen med tilläggsprotokoll gälla som lag i Sverige. Enligt 2 kap. 19 § regerings- formen får lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med kon- ventionen. Bestämmelsen innebär att Europakonventionens ställning är svagare än grundlag, men starkare än vanlig lag. 
  
 Staternas efterlevnad av Europakonventionen övervakas av den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadom- stolen), till vilken enskilda har klagorätt. Europadomstolens praxis är ett viktigt instrument vid tolkning av konventionen. 
  
 Genom konventionen och tilläggsprotokollen garanteras ett antal specifika rättigheter och friheter. Dessa är bl.a. rätt till frihet och säkerhet, rätt till en rättvis rättegång, rätt till skydd för privat- och familjelivet och rätt till skydd för egendom. 
  
 Enligt artikel 14 råder det ett förbud mot diskriminering. I artikeln sägs det att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen ska säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunder- na är inte uttömmande. Av Europadomstolens praxis framgår bl.a. att även sexuell läggning omfattas av skyddet mot diskriminering. 
  
 4 Concluding observations on the second to fourth periodic reports of Israel, adopted by the Committee at its  
 sixty-third 
  session (27  
 May–14 
  Wright 2013), den 4 juli 2013. 
  
 163 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 Artikel 14 är bara tillämplig när det gäller rättigheter som skyddas av konventionen och kan inte åberopas ensam. Däremot krävs det inte att någon annan rättighet har kränkts för att artikel 14 ska ha överträtts (se t.ex. E.B. mot Frankrike, mål nr 43546/02 och dom den 22 januari 2008). 
  
 Europadomstolen har slagit fast att artikel 14 bara aktualiseras om det rör sig om en olikbehandling av personer som befinner sig i jämförbara situationer (”relevantly similar situations”). En sådan olikbehandling är dessutom bara diskriminerande om den inte har någon objektiv och godtagbar grund. För att en åtgärd som innebär olikbehandling inte ska vara diskriminerande måste den alltså ha ett legitimt syfte och stå i rimlig proportion till detta syfte (se t.ex. 
  
 Burden mot Förenade kungariket, mål nr 13378/05 och dom den 29 april 2008). Europadomstolen har flera gånger slagit fast att en olikbehandling som grundar sig på kön eller sexuell läggning kräver särskilt tungt vägande skäl för att vara godtagbar (se t.ex. Waller mot Österrike, mål nr 40016/98 och dom den 24 juli 2003). Kon- ventionsstaterna har samtidigt, enligt etablerad praxis, en vid bedöm- ningsmarginal (”margin of appreciation”) när det gäller allmänna åtgärder som rör ekonomisk och social strategi. 
  
 Av störst betydelse för de frågor som utredningen har att över- väga är artikel 8. Den handlar om enskildas rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv och innehåller följande. 
  
 1.Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 
  
 2.Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättig- het annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. 
  
 Inom tillämpningsområdet för artikel 8 ligger bl.a. frågor om fader- skap, rätten till ett namn, vårdnad om barn och umgänge med barn. Artikeln omfattar även andra frågor, däribland frågor om sexuella relationer, personregistrering och information om privata förhåll- anden. Europadomstolen har slagit fast att artikel 8 också omfattar rätten att få, eller avstå från att få, genetiska barn, eftersom detta val är ett uttryck för privat- och familjelivet (se bl.a. Bates mot 
  
 164 
  
 SOU 2016:11 Internationella instrument 
  
 Förenade kungariket, mål nr 6339/05 och dom den 10 april 2007, 
  
 Dickson mot Förenade kungariket, mål nr 44362/04 och dom den 4 december 2007, A, B och C mot Irland, mål nr 25579/05 och dom den 16 december 2010 och Flores med flera mot Österrike, mål nr 57813/00 och dom den 3 november 2011). 
  
 Artikel 8 innebär främst att staten ska avhålla sig från ingrepp i den skyddade rättigheten. Staten ska dock även vidta positiva åt- gärder för att skydda den enskildes privatsfär. Åtgärderna kan ut- göras av lagstiftning men också av skydd mot övergrepp i särskilda situationer. En stat får bara inskränka åtnjutandet av rättigheterna i artikel 8 under de förutsättningar som anges i artikel 8.2. 
  
 Rätten till respekt för familjelivet innebär som huvudregel en rätt för familjemedlemmar att leva tillsammans och att på andra sätt vidmakthålla och utveckla de ömsesidiga relationerna utan ingrepp från statens sida. Europadomstolen har flera gånger uttalat att staterna, i de fall då det finns ett familjeband mellan en vuxen och ett barn, måste agera på ett sätt som är ägnat att låta det bandet utvecklas. Staterna måste i dessa fall också skapa rättsliga garantier som gör det möjligt för ett barn att integreras i sin familj från födseln eller annars så tidigt som möjligt (se bl.a. Madden m.fl. mot Irland, mål nr 9697/82 och dom den 18 december 1986). I begrep- pet ”familj” ingår i första hand makar och sambor samt i före- kommande fall deras minderåriga barn. Med sambor avses numera även homosexuella sambor (se Gomez och Kopf mot Österrike, mål nr 30141/04 och dom den 24 juni 2010). 
  
 Förhållandet mellan ett barn och dess genetiska far utgör inte alltid familjeliv. I vissa rättsfall har bandet mellan barnet och fadern bedömts vara så svagt att förhållandet faller utanför artikelns ram. I ett fall hade en man donerat spermier till en lesbisk kvinna. Mannen ansågs inte stå i en familjerelation till barnet trots att han hade haft viss kontakt med barnet under dess första levnadstid (Kommissionens beslut i målet J.R.M. mot Nederländerna, mål nr 16944/90 och beslut den 8 februari 1993). 
  
 Enligt artikel 8 krävs det att staterna har en nationell familje- rättslig reglering som skyddar familjen. Regleringen ska innehålla bestämmelser som ger barn en acceptabel familjerättslig status. Det finns inte några detaljerade krav på hur regleringen i övrigt ska vara utformad. Det finns däremot ett krav på att de rättigheter som den 
  
 165 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 nationella regleringen ger bör vara effektiva. De bör också i prak- tiken kunna åtnjutas av de personer som är berörda. 
  
 Staten har som sagt möjlighet att göra inskränkningar i den av artikel 8 skyddade rättigheten under förutsättningen att inskränk- ningarna är förenliga med innehållet i artikel 8.2. I likhet med vad som gäller för artikel 14 har staterna här en bedömningsmarginal. Alla inskränkningar måste bl.a. vara proportionerliga. 
  
 Avgöranden om assisterad befruktning 
  
 Det finns ett antal avgöranden i vilka Europadomstolen uttalat sig om assisterad befruktning. Här sammanfattas några av dessa. 
  
 Målet Bates mot Förenade kungariket rörde en man och en kvinna som hade inlett en  
 IVF-behandling. 
  Efter det att äggen hade blivit befruktade med mannens spermier, men innan de hade förts in i kvinnans livmoder, drog mannen tillbaka sitt samtycke till in- förandet. Detta innebar enligt brittisk rätt att införande inte kunde ske och att de befruktade äggen skulle förstöras. Kvinnan hävdade inför Europadomstolen att bestämmelserna kränkte bl.a. hennes rätt till privatliv enligt artikel 8. Hon menade också att de var dis- kriminerande enligt artikel 14, eftersom de innebar en särbehand- ling i förhållande till kvinnor som kunde bli gravida på vanligt sätt. I den delen argumenterade hon att det bara var kvinnor som be- hövde  
 IVF-behandling 
  som inte själva kunde besluta om vad som skulle ske efter att ett ägg hade befruktats. Domstolen konsta- terade att det inte fanns någon internationell konsensus när det gäller regleringen av  
 IVF-behandlingar 
  och embryon som tillkom- mit vid sådana behandlingar och att staterna måste ha en vid be- dömningsmarginal. Vidare fäste domstolen avseende vid att regeln var klar och att den hade förklarats för parterna före behandlingen. Någon kränkning av artikel 8 och artikel 14 ansågs därför inte ha skett. 
  
 Kvinnan hävdade att det också var fråga om en kränkning enligt artikel 2 (rätt till liv). Europadomstolen uttalade att frågan om när livet börjar faller inom staternas bedömningsmarginal och att de befruktade äggen inte hade någon rätt till liv. Någon kränkning av rätten till liv enligt artikel 2 hade därför inte ägt rum. 
  
 166 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 Målet Dickson mot Förenade kungariket handlade om två makar. Mannen var född år 1972 och avtjänade ett livstidsstraff för mord. Hans hustru var född år 1958 och hade tre barn sedan tidigare. Mannen och kvinnan, som hade träffats medan även hustrun av- tjänade ett fängelsestraff, ansökte om att få tillgång till assisterad befruktning. De anförde att hustrun skulle vara 51 år vid den tidi- gaste tidpunkten då mannen kunde komma att friges och att det med hänsyn till hustruns ålder inte var troligt att de skulle kunna få barn på annat sätt. Ansökningen avslogs. De brittiska domstolarna gjorde ingen annan bedömning i frågan. Europadomstolens majori- tet kom fram till att fängelsemyndigheternas vägran att tillåta assi- sterad befruktning inte hade grundat sig på en avvägning av mot- stående intressen. Prövningen hade därför inte heller innefattat en bedömning av om inskränkningen i klagandenas rätt var propor- tionerlig. Majoriteten lyfte särskilt fram att det handlade om en fråga av stor betydelse för sökandena och kom fram till att makarnas rätt enligt artikel 8 inte hade respekterats. En minoritet om fem domare menade att makarnas rätt enligt artikel 8 hade respekterats. Minoriteten motiverade detta med att staten hade en vid bedöm- ningsmarginal i dessa fall och att de brittiska domstolarna hade vägt de relevanta privata och offentliga intressena mot varandra. 
  
 I målet Flores och andra mot Österrike gjorde klagandena gällande att vissa bestämmelser i österrikisk lagstiftning kränkte deras rättig- heter enligt artikel 8 både ensam och i förening med artikel 14. Bestämmelserna avsåg förbud mot användning av donerade köns- celler vid  
 IVF-behandling. 
  Europadomstolen konstaterade att det visserligen fanns en klar trend i Europa att tillåta donation av köns- celler för  
 IVF-behandling, 
  men att en konsensus fortfarande var under utveckling och inte byggde på etablerade rättsliga principer. Den österrikiska lagstiftaren hade bl.a. försökt undvika risken för att två kvinnor skulle kunna hävda moderskap till samma barn. Lagstiftaren hade enligt domstolen med försiktighet närmat sig en kontroversiell fråga som ger upphov till komplexa etiska frågor och hade inte förbjudit individer att söka hjälp utomlands. Europadom- stolen kom fram till att det inte hade skett någon kränkning av de relevanta artiklarna. Domstolen underströk samtidigt vikten av att bevaka den rättsliga och snabbt föränderliga vetenskapliga utveck- lingen på området. 
  
 167 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 Avgöranden om rätten att få veta sin identitet 
  
 Europadomstolen har i flera fall uttalat sig om artikel 8 i förhållan- de till en individs rätt att få veta sin identitet. Av avgörandena fram- går att inskränkningar i rätten måste bygga på en rimlig avvägning mellan olika relevanta intressen för att vara förenlig med artikel 8. Här sammanfattas ett urval av sådana avgöranden. 
  
 Målet Odièvre mot Frankrike (mål nr 42326/98 och dom den 13 februari 2003) handlade om konsekvenserna av att en kvinna hade registrerat sitt barn utan angivande av vem som var barnets mor. Registreringen hade skett under förutsättningen att hon avsade sig alla rättigheter till barnet. Klaganden, som var ett sådant barn, ville som vuxen få veta vem som var hennes mor och även i övrigt få upplysningar om sin familjebakgrund. Hon fick vissa all- männa upplysningar, men moderns identitet avslöjades inte. Europa- domstolen konstaterade att det fanns många olika intressen att väga mot varandra och kom fram till att det i fransk rätt hade gjorts en rimlig avvägning. Någon kränkning av artikel 8 ansågs därför inte föreligga. 
  
 Förhållandena i målet Ramirez mot Italien (mål nr 33783/09 och dom den 25 september 2012) var liknande. Klaganden hade övergetts som nyfödd och modern hade begärt att få vara anonym. Enligt italiensk rätt hade ett barn som inte erkänts av modern vid födseln och som senare adopterats bort ingen möjlighet att begära vare sig anonymiserad information om sitt ursprung eller kännedom om moderns identitet. Europadomstolen kom fram till att den italienska staten inte hade hittat en balans och uppnått proportionalitet mellan de intressen som stod på spel. Därigenom hade staten överskridit sin bedömningsmarginal och en kränkning av klagandens rättig- heter enligt artikel 8 ansågs ha skett. 
  
 Ett annat mål som handlar om rätten att få veta sitt genetiska ursprung är målet Castillo mot Kroatien (mål nr 53176/99 och dom den 7 februari 2002). I målet framkom det att man enligt kroatisk lag inte hade kunnat ålägga den man som påstods vara klagandens far att genomgå ett  
 DNA-test. 
  Detta ledde till att de nationella domstolarna inte kunde klarlägga vem som var far till klaganden. Europadomstolen kom fram till att det inte hade skett en rimlig avvägning mellan de olika intressena och att klagandens rättigheter enligt artikel 8 i konventionen hade kränkts. Ett liknande mål är 
  
 168 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 målet A.M.M. mot Rumänien (mål nr 2151/10 och dom den 14 febru- ari 2012), där den rumänska staten ansågs ha gjort sig skyldig till en kränkning av klagandens rättigheter enligt artikel 8. Kränkningen bestod i att staten inte hade gjort en rimlig avvägning mellan klagandens intressen av att få fastställt vem som var hans far och den tänkbara faderns intresse av att inte behöva genomgå ett fader- skapstest eller ta del i processen. I målet Russell mot Schweiz (mål nr Stephens och dom den 13 juli 2006) vägrades klaganden möjlighet att få  
 DNA-tester 
  utförda på en avliden man som han trodde var hans genetiska far. Detta ledde till att faderskapet inte kunde fastställas. Europadomstolen kom fram till att det hade skett en kränkning av klagandens rättigheter enligt artikel 8. 
  
 Avgöranden om  
 HBTQ-personer 
  och föräldraskap 
  
 Det finns ett antal avgöranden som rör föräldraskap för homo- sexuella, bisexuella och transpersoner. Här sammanfattas några av dessa. 
  
 Målet X, Y och Z mot Förenade kungariket (mål nr 21830/93 och dom den 22 april 1997) rörde en person som vid födseln hade regi- strerats som kvinna men som levde som man och som även hade genomgått könskorrigerande kirurgi. Han levde tillsammans med en kvinna och tillsammans hade de fått ett barn med hjälp av done- rade spermier. Klaganden gjorde gällande att hans rätt till familjeliv enligt artikel 8 hade kränkts genom att brittisk rätt inte tillät att han registrerades som far till barnet. Domstolen uttalade att det enligt artikel 8 inte krävs att en stat som far till ett barn ska erkänna en person som inte är dess biologiska far. 
  
 I målet E.B. mot Frankrike hade klaganden, en ensamstående homosexuell kvinna, inte godkänts som adoptivförälder trots att fransk lag tillät ensamstående att adoptera. Europadomstolen kon- staterade att klagandens sexuella läggning hade getts en avgörande betydelse i de franska myndigheternas hantering av ansökningen och att hon därmed hade särbehandlats i förhållande till hetero- sexuella ensamstående sökande. Några godtagbara skäl till sär- behandlingen ansågs inte föreligga. Europadomstolen ansåg därför att det var fråga om en kränkning av artikel 8 i förening med arti- kel 14. 
  
 169 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 I målet Gas och Young mot Frankrike (mål nr 25951/07 och dom den 15 mars 2012) hävdade klagandena – två kvinnor som levde tillsammans och som hade fått ett barn med hjälp av spermie- donation – att de var utsatta för diskriminering enligt artikel 8 i förening med artikel 14. Den påstådda diskrimineringen bestod i att fransk rätt inte tillät s.k. närståendeadoption (dvs. en adoption utan att de rättsliga banden till modern kapas) för samkönade par. Klagandena kunde med hänsyn till detta inte uppnå ett gemensamt föräldraskap. Europadomstolen kom fram till att det inte hade skett någon kränkning av aktuella artiklar och motiverade detta bl.a. med att konventionen inte innebär någon rätt för homosexuella per- soner att gifta sig (närståendeadoption var enligt fransk rätt bara möjlig för makar och äktenskap var bara möjligt för olikkönade par) och att klagandena inte särbehandlades i förhållande till olik- könade ogifta par. 
  
 Målet X och andra mot Österrike (mål nr 19010/07 och dom den 19 februari 2013, Grand Chamber) rörde ett klagomål från två kvinnor som levde tillsammans i ett samboförhållande. De öster- rikiska domstolarna hade vägrat att låta den ena kvinnan adoptera den andra kvinnans barn genom en s.k. närståendeadoption. Sådana adoptioner var enligt österrikisk lag möjliga för olikkönade ogifta par, men inte för samkönade par. Klagandena hävdade att det inte fanns någon rimlig och objektiv grund för en sådan olikbehandling. 
  
 Europadomstolen kom fram till att olikbehandlingen mellan ogifta olikkönade och samkönade par innebar en kränkning av rättig- heterna enligt artikel 14 i förening med artikel 8. Olikbehandlingen baserades på klagandenas sexuella läggning. Domstolen ansåg att det inte hade lagts fram några övertygande skäl som visade att en sådan olikbehandling var nödvändig för att skydda familjen eller barnets bästa. Fallet ansågs skilja sig från målet Gas och Potts mot Frankrike, genom att det enligt fransk lag inte var möjligt med närstående- adoption för ogifta par, oavsett sexuell läggning. Domstolen ansåg samtidigt att det inte förelåg en kränkning av artikel 14 i förening med artikel 8 när klagandenas situation jämfördes med gifta par, där den ena maken önskade adoptera den andra makens barn. Cardenas stolen framhöll vidare att konventionen inte ålägger staterna att sträcka ut möjligheten till närståendeadoption till ogifta par. 
  
 I målet Boeckel och  
 Davis 
  mot Tyskland (mål nr 8017/11 och beslut den 7 maj 2013) var klagandena två kvinnor som levde 
  
 170 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 tillsammans i ett registrerat partnerskap. Den ena kvinnan födde under partnerskapet ett barn, som den andra kvinnan adopterade genom en närståendeadoption. De tyska myndigheterna vägrade att i barnets födelsebevis lägga till adoptanten som förälder. Kvinnorna gjorde gällande att detta utgjorde en kränkning av artikel 8 både ensam och i förening med artikel 14. De gjorde också gällande att den omständighet att kvinnan behövt adoptera barnet och inte på samma sätt som en manlig make hade presumerats vara förälder, stod i strid med konventionen. Europadomstolen kom fram till att ansökan var uppenbart ogrundad och tog inte upp den till pröv- ning. Den bedömde att klagandena inte var i en relevant jämförbar situation med ett gift olikkönat par när det gällde frågan om registrering i ett barns födelsebevis. Domstolen anförde också att äktenskapet har en särställning och att medlemsstaterna inte är för- pliktade att, i den mån man infört en möjlighet att formalisera ett samkönat förhållande, också låta samma regler gälla angående möjlig- heterna till närståendeadoption. 
  
 Avgöranden om surrogatmoderskap 
  
 Under sommaren 2014 tog Europadomstolen för första gången ställning i vissa frågor om surrogatarrangemang. Detta skedde i målen Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike 
  
 (mål nr 65192/11 respektive 65941/11, dom i båda målen den 26 juni 2014). Omständigheterna och bedömningarna i målen har så stora likheter att de redovisas tillsammans. 
  
 I båda målen var det fråga om ett olikkönat gift par, som hade fått barn genom ett surrogatarrangemang i USA. Männens spermier hade använts vid behandlingarna. Genom surrogatarrangemangen fick paret Perez tvillingar och paret Reynolds en dotter. Amerikanska domstolar beslutade att paren Perez och Reynolds var barnens rättsliga föräldrar. De franska myndigheterna miss- tänkte att det var fråga om surrogatarrangemang och vägrade att registrera de franska paren som barnens föräldrar. Myndigheternas vägran motiverades med att surrogatarrangemang är olagliga i Frankrike. Frågan om registrering prövades slutligen i kassations- domstolen (Cour de cassation). Domstolen kom fram till att det hade varit korrekt att vägra registrering, eftersom en registrering i 
  
 171 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 aktuella fall skulle ha gett verkan åt ogiltiga surrogatavtal och att det i målen således var fråga om ordre public.5 
  
 Makarna Labassee och Perez klagade till Europadomstolen, som tog upp målen till prövning. I målet Perez mot Frankrike kom domstolen fram till att artikel 8 i Europakonven- tionen var tillämplig, och att det handlade om både familjeliv och privatliv i artikelns mening. Domstolen bedömde att det var fråga om en inskränkning av sökandenas rätt till privat- och familjeliv. Den kom fram till att inskränkningen hade skett i lag och att den byggde på två legitima skäl, nämligen skyddet för hälsa och skyddet för andra personers fri- och rättigheter. De franska myndigheternas hållning var ett uttryck för en önskan om att avskräcka franska medborgare från att genomföra förbjudna behandlingar i utlandet. Syftet var att skydda barnen och surrogatmodern. Frågan blev där- efter om inskränkningen var nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Domstolen framhöll först att stater måste ges en vid bedömnings- marginal när det gäller frågor om surrogatmoderskap. Domstolen hänvisade till att surrogatmoderskap inrymmer svåra etiska frågor och att det saknas en europeisk konsensus på området. Samtidigt lyfte domstolen fram att bedömningsmarginalen är snäv när det gäller frågor om föräldraskap, som handlar om en grundläggande aspekt av enskildas identitet. Frågan var om det hade skett en rimlig av- vägning mellan statens och individernas intressen, varvid domstolen särskilt betonade barnets rättigheter. 
  
 Domstolen konstaterade att klagandenas familjeliv visserligen hade påverkats, men att de ändå hade kunnat leva tillsammans under förhållanden som i princip var jämförliga med andra familjers. Någon risk för att de skulle skiljas åt tycktes inte finnas. Dessutom hade de franska domstolarna undersökt familjens specifika situa- tion innan de fattat sina beslut. Med hänsyn till detta kom Europa- domstolen fram till att det hade gjorts en rimlig avvägning i frågan om klagandenas rätt till familjeliv. 
  
 I frågan om barnens rätt till privatliv gjorde domstolen en annan bedömning. Domstolen menade att barnen levde i en rättslig oviss- het, eftersom de i USA men inte i sitt hemland betraktades som barn till makarna Perez. Enligt domstolens mening under- 
  
 5 I Code Civil föreskrevs det att alla avtal om fortplantning eller graviditet för en tredje parts räkning är ogiltiga. 
  
 172 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 minerade detta barnens identitet i det franska samhället. Dessutom var det osäkert om barnen skulle kunna få franskt medborgarskap, trots att deras biologiska far är fransman. Barnens möjligheter att ärva sina sociala föräldrar påverkades också. De franska myndig- heternas agerande ansågs starkt påverka barnets rätt att etablera sin identitet. Europadomstolen menade att det allvarligt kunde ifråga- sättas om situationen var förenlig med barnens bästa, och tillade att barnets bästa måste vara vägledande vid beslut rörande dem. Enligt Europadomstolens mening fick analysen en särskild dimension genom att en av föräldrarna var barnens biologiska far. Med hänsyn till betydelsen av biologiskt föräldraskap som en del i varje individs identitet, ansågs det inte vara förenligt med barnets bästa att beröva honom eller henne ett rättsligt band när bandet redan var etablerat och både barnet och föräldern ville att det skulle erkännas fullt ut. Dessutom skulle en begäran om adoption eller en förklaring om föräldraskap ha stått i strid med det förbud som den franska kassa- tionsdomstolen hade utvecklat i praxis. Europadomstolen kom så- ledes fram till att den franska staten hade överskridit sin bedöm- ningsmarginal genom att förhindra erkännande och fastställande av barnens rättsliga förhållande till sin biologiska far. Förfarandet inne- bar en kränkning av barnens rätt till privatliv enligt artikel 8. Ut- gången i målet Reynolds mot Frankrike blev densamma. 
  
 I september 2014 prövade Europadomstolen ännu ett mål som gällde ett surrogatmoderskap, nämligen målet D. och andra mot Belgien (mål nr 29176/13 och beslut den 8 juli 2014). Sökandena var olikkönade makar från Belgien och deras underåriga son. Makarna deltog i ett surrogatarrangemang i Ukraina och fick därigenom en son, som föddes den 26 februari 2013. På det ukrainska födelsebeviset antecknades makarna som pojkens föräldrar. Den belgiska ambassaden i Kiev och därefter en belgisk domstol vägrade att utfärda de dokument som var nödvändiga för att makarna skulle kunna ta med sig barnet till Belgien. Grunden för vägran var att makarna inte ansågs ha presterat tillräcklig bevisning för att det förelåg ett biologiskt släktband mellan dem och barnet. Eftersom makarnas uppehållstillstånd i Ukraina löpte ut, blev de tvungna att resa hem utan barnet den 25 april 2013. En barnflicka tog hand om barnet i deras bortovaro och makarna reste till Ukraina så ofta det var möjligt. Den 31 juli 2013 beslutade en belgisk domstol att paret hade presenterat tillräcklig bevisning för att barnet var mannens 
  
 173 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 biologiska son och att det därför skulle utfärdas handlingar som gjorde det möjligt för barnet att resa in i Belgien. Den 5 augusti 2013 anlände klagandena och barnet till Belgien. 
  
 Klagandena gjorde gällande att de belgiska myndigheternas väg- ran att låta sonen resa in i landet utgjorde en kränkning av deras rättigheter enligt artikel 3 och 8 i Europakonventionen. Rättigheter- na enligt artikel 8 hade enligt klagandena kränkts genom att de på grund av myndigheternas handlande hade skiljts från sonen. Dess- utom menade de att denna separation hade utsatt dem alla tre för en behandling som står i strid med artikel 3 (skydd mot omänsklig och kränkande behandling). 
  
 Europadomstolen konstaterade först att sonen sedermera hade fått resa in i Belgien och stanna kvar där. Klagandena ansågs där- igenom ha fått en adekvat och tillräcklig gottgörelse för att sonen vägrats inresa i landet. Tvisten ansågs därför löst i den delen och någon ytterligare prövning i domstolen krävdes inte. När det gällde den tillfälliga separationen mellan makarna och deras son, kom Europadomstolen fram till att saken omfattades av artikel 8. Den konstaterade sedan att de belgiska myndigheternas agerande hade stöd i lag och hade flera legitima syften, däribland att förebygga brott – särskilt människohandel – och att skydda andra – särskilt surrogatmodern och sonen. Domstolen framhöll att staterna har en relativt vid bedömningsmarginal på området. Den ansåg att makar- nas separation från barnet inte var orimligt lång. Enligt Europa- domstolen innebär konventionen inte någon förpliktelse för stater att utan behövliga rättsliga kontroller godkänna inresa på deras territo- rium för sådana barn som fötts av en surrogatmor i utlandet. Dess- utom menade domstolen att makarna dels rimligen kunde ha för- utsett vad de skulle behöva göra för att familjebandet skulle kunna godkännas i Belgien, dels hade bidragit till fördröjningen genom att inte från början ge in de handlingar som behövdes. Slutsatsen var att den belgiska staten hade agerat inom ramen för sin bedömnings- marginal och att klagandenas talan enligt artikel 8 var uppenbart ogrundad. 
  
 När det gäller talan enligt artikel 3, hade klaganden enligt dom- stolen inte lagt fram någon bevisning som styrkte att barnet utsatts för skadlig behandling under separationen. Inte heller kunde situa- tionen för föräldrarna anses nå upp till tröskeln för sådan behand- ling som avses i artikel 3. Även i denna del bedömdes alltså klagan- 
  
 174 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 denas talan som uppenbart ogrundad. Resultatet blev därför att domstolen avvisade deras talan. 
  
 Den 27 januari 2015 meddelade Europadomstolen dom i målet 
  
 Paradiso och Bullock mot Italien (mål nr 25358/12). Målet har framför allt handlat om huruvida italienska myndigheters förflytt- ning av ett barn från klaganden (barnets tilltänkta föräldrar) till ett barnhem i Italien var förenlig med klagandenas rätt till respekt för privat- och familjelivet i artikel 8. Målet har dock även viss betyd- else för frågor om surrogatmoderskap och internationella surrogat- arrangemang. Bakgrunden i målet var följande. 
  
 Klagandena, ett italienskt olikkönat och gift par, genomgick ett surrogatarrangemang i Ryssland och surrogatmodern födde ett barn den 27 februari 2011. Paret antecknades som barnets föräldrar i födelsebeviset och detta trots att ingen av dem hade en genetisk koppling till barnet. Efter hemkomsten till Italien försökte paret få barnets födelse registerad i deras kommun, dock utan framgång. Den 5 maj 2011 anklagdes paret för att ha lämnat missvisande in- formation om sin rättsliga relation till barnet och för att ha brutit mot de italienska reglerna om adoption. Samma dag begärde en åklagare att barnet skulle överlämnas för adoption. 
  
 Den 20 oktober 2011 beslutade en domstol att barnet omedel- bart skulle omhändertas och få en förmyndare. Grunden för omhän- dertagandet var att det inte fanns någon genetisk koppling mellan barnet och paret, och att det med hänsyn till parets ageranden fanns tvivel om deras förmåga att uppfostra barnet. Omhänder- tagandet verkställdes och barnet placerades på ett barnhem. I janu- ari 2013 flyttades barnet från barnhemmet till fosterföräldrar och i april samma år fick barnet en ny identitet. I det nya födelsebeviset angavs det att barnet hade okända föräldrar. 
  
 Paret klagade till Europadomstolen och gjorde gällande att den tvångsvisa förflyttningen av barnet från deras hem till ett barnhem innebar ett brott mot deras och barnets rätt till respekt för privat- och familjelivet i artikel 8 Europakonventionen. Detsamma gällde enligt klagandena för de italienska myndigheternas vägran att regi- strera det ryska födelsebeviset i Italien. Genom sitt agerande hade myndigheterna nämligen vägrat att erkänna de  
 föräldra-barn- 
  relationer  
 (”parent-child 
  relationship”) som hade godtagits i ett annat land. 
  
 175 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 Europadomstolen kom fram till att klagandena inte kunde före- träda barnet i målet och avvisade klagomålet i dessa delar. Cardenas stolen avvisade också klagomålet i den del det avsåg vägran att registrera det ryska födelsebeviset i Italien. Grunden för avvisning i den delen var att klaganden inte hade uttömt de inhemska rätts- medlen. Den fråga som då kvarstod, och som togs upp till prövning, var huruvida tvångsförflyttningen av barnet från klagandenas hem till ett barnhem innebar ett brott mot klagandenas rätt till privat- och familjelivet i artikel 8 konventionen. Domstolen kom fram till att så var fallet och motiverade detta med i huvudsak följande. 
  
 Klagandena och barnet har visserligen bara levt tillsammans under sex månader. De har samtidigt levt tillsammans under ett för barnet viktigt stadie i livet och klagandena har under den tiden agerat som barnets föräldrar. Klagandena och barnet har under nämnda tid därför varit att betrakta som en familj (”a de facto family life”). Den avgörande frågan i målet är om de italienska myndigheterna i sin rättstillämpning har gjort en rimlig avvägning mellan det allmänna intresset och klagandenas intresse (dvs. deras rätt till respekt för privat- och familjelivet). Vid bedömningen av denna fråga måste man fästa avgörande vikt vid vad som har varit bäst för barnet. Hän- syn till barnets bästa måste nämligen tas oavsett om föräldrarna är genetiska föräldrar till barnet eller om de är föräldrar till barnet på någon annan grund. Att tvångsvis flytta ett barn från dess familj till en annan plats är att betrakta som en sådan extrem åtgärd som förut- sätter att barnet är i omedelbar fara. De omständigheter som i detta fall har legat till grund för beslutet om tvångsvis förflyttning av barnet är inte sådana att de kan rättfärdiga ett sådant beslut. De italienska myndigheterna har således inte gjort en rimlig avvägning mellan relevanta intressen utan i stället brutit mot artikel 8 i konventionen. Domstolen tillade därefter följande. Utgången i målet innebär dock inte att de italienska myndigheterna måste flytta tillbaka barnet från fosterföräldrarna till klagandena. Barnet har nämligen otvivel- aktigt skapat känslomässiga band till den fosterfamilj som det har levt i sedan januari 2013 (ca ett år då domen meddelades). 
  
 Målet har hänvisats till Grand Chamber. 
  
 I Europadomstolen föreligger för närvarande tre mål som hand- lar om surrogatarrangemang, nämligen målen Laborie mot Frankrike (mål nr 44024/13), Wood mot Frankrike (mål nr 9063/14) och 
  
 176 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 Bouvet mot Frankrike (mål nr 10410/14). Målen har kommunicerats med den franska regeringen men inte avgjorts. 
  
 7.2.3Kvinnokonventionen 
  
 FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (kvinnokonventionen) från år 1979 syftar till att säker- ställa lika rätt för kvinnor och män. Konventionen trädde i kraft år 1981. Den lyfter fram staternas skyldigheter att i lagstiftning och praxis avskaffa alla former av diskriminering av kvinnor på grund av kön. De flesta av FN:s medlemsstater har ratificerat konventionen och Sverige var en av de första. 
  
 Konventionsstaternas efterlevnad av konventionen kontrolleras av en särskild kommitté. Konventionsstaterna måste med jämna mellan- rum rapportera till kommittén hur de författningsmässigt och admi- nistrativt lever upp till konventionens olika artiklar. Kommittén kan bl.a. utfärda rekommendationer till staterna. Rekommendationer- na är dock inte juridiskt bindande. Sverige har lämnat nio rapporter till kommittén, den senaste i september 2014. Enligt ett fakultativt tilläggsprotokoll till konventionen, som Sverige har ratificerat, har enskilda individer eller grupper av individer klagorätt till den sär- skilda kommittén. 
  
 Enligt artikel 1 i konventionen avser uttrycket ”diskriminering av kvinnor” varje åtskillnad, undantag eller inskränkning på grund av kön som har till följd eller syfte att begränsa eller omintetgöra erkännande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på det politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller medborgerliga om- rådet eller på något annat område för kvinnor, oberoende av civil- stånd och med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, eller åtnjutandet eller utövandet av dessa rättigheter och friheter. I artikel 2 anges det att konventionsstaterna fördömer alla former av diskriminering av kvinnor och att de är eniga om att på ett lämpligt sätt, och utan dröjsmål, inrikta sin politik på att avskaffa diskri- minering av kvinnor. Artikeln innehåller också ett antal specifika åtaganden för konventionsstaterna. 
  
 Enligt artikel 6 ska konventionsstaterna vidta alla lämpliga åt- gärder för att bekämpa alla former av handel med kvinnor och ut- nyttjande av kvinnoprostitution. Kvinnokommittén har lyft fram 
  
 177 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 olika former av handel med kvinnor, däribland trafficking, sex- turism, handel med kvinnor från utvecklingsländer i syfte att de ska utföra hushållstjänster i industriländer och arrangerade äktenskap mellan kvinnor i utvecklingsländer och utlänningar (se kommitténs 19:e allmänna rekommendation). 
  
 I artikel 16.1 åläggs konventionsstaterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor i alla frågor som gäller äktenskap och familjeförhållanden och att särskilt, med jäm- ställdheten mellan män och kvinnor som grund, säkerställa ett antal olika rättigheter. Som exempel kan nämnas lika rättigheter och skyl- digheter som föräldrar, oberoende av civilstånd, i frågor som gäller barnen. Barnens bästa ska dock alltid komma i första hand. Som ytter- ligare exempel kan nämnas lika rättigheter och skyldigheter när det gäller förmynderskap eller godmanskap för barn, vårdnad om barn och adoption eller liknande. Även här ska dock alltid barnens bästa komma i första hand. 
  
 7.2.4FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter 
  
 Den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter från den 16 december 1966 innehåller vissa bestämmel- ser om barns rättigheter och om skydd för familjelivet och privat- livet. Konventionen, som är en  
 FN-konvention, 
  har ratificerats av Sverige och trädde i kraft år 1976. 
  
 I artikel 17 i konventionen föreskrivs det att ingen får utsättas för godtyckligt eller olagligt ingripande med avseende på privatliv, familj, hem eller korrespondens. Ingen får heller utsättas för olag- liga angrepp på sin heder eller sitt anseende. 
  
 Enligt artikel 23 är familjen samhällets naturliga och grundlägg- ande enhet. Familjen är berättigad till samhällets och statens skydd. 
  
 I artikel 24 anges det att varje barn ska ha rätt till sådant skydd från sin familjs, samhällets och statens sida som dess ställning som minderårig kräver. Detta ska ske utan diskriminering av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, nationell eller social härkomst, förmögenhet eller börd. Vidare sägs det att varje barn ska registreras omedelbart efter födseln och ges ett namn. Varje barn ska också ha rätt att förvärva ett medborgarskap. 
  
 178 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 7.2.5Europarådets biomedicinkonvention 
  
 1997 års Europarådskonvention om mänskliga rättigheter och bio- medicin (biomedicinkonventionen) har undertecknats av Sverige, men inte ratificerats. Konventionen har till syfte att skydda alla människors värdighet och identitet samt att garantera alla människor respekt för sin integritet och andra rättigheter och grundläggande friheter med hänsyn till tillämpningen av biologi och medicin (arti- kel 1). Artikel 5 i konventionen innehåller en generalklausul om samtycke. I artikeln anges det att ett ingrepp inom hälso- och sjuk- vårdens område bara får ske om den berörda personen har gett sitt fria och informerade samtycke. Personen ska i förväg få lämplig in- formation om såväl syftet med behandlingen och dess karaktär som dess konsekvenser och risker. Ett samtycke får fritt återtas när som helst. 
  
 I artikel 10 i konventionen skyddas personers rätt till respekt för privatlivet när det gäller bl.a. information om deras hälsa. 
  
 Artikel 14 är den enda artikel i konventionen som specifikt rör assisterad befruktning. Enligt artikeln ska det inte vara tillåtet att använda reproduktionsteknik för att välja ett barns kön, förutom i de fall då detta syftar till att förhindra allvarliga ärftliga könsrela- terade sjukdomar. 
  
 Konventionen innehåller också ett förbud mot kommersiali- sering av människokroppen. I artikel 21 föreskrivs det att människo- kroppen och dess delar som sådana inte får ge upphov till ekono- misk vinning. 
  
 Till konventionen har det knutits fyra tilläggsprotokoll, däribland ett som rör transplantation av organ och vävnader. Protokollet tilläm- pas dock inte på transplantation av fortplantningsorgan och  
 -vävnader. 
  
 7.3 
 EU-instrument 
  
 7.3.1Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna 
  
 Genom Lissabonfördraget har Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, EU:s rättighetsstadga, blivit rättsligt bindande för EU:s institutioner och medlemsstater vid tillämpning 
  
 179 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 av unionsrätten. I artikel 3.1 anges det att var och en har rätt till fysisk och mental integritet och i artikel 3.2 anges det följande. 
  
 Inom medicin och biologi ska i synnerhet följande respekteras: 
  
 a)Den berörda personens fria och informerade samtycke, på de villkor som föreskrivs i lag. 
  
 b)Förbud mot rashygieniska metoder, i synnerhet sådana som syftar till urval av människor. 
  
 c)Förbud mot att låta människokroppen och dess delar i sig utgöra en källa till ekonomisk vinning. 
  
 d)Förbud mot reproduktiv kloning av människor. 
  
 Enligt artikel 7 har var och en rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer. Ett skydd för per- sonuppgifter finns i artikel 8. 
  
 I artikel 24, som handlar om barnets rättigheter, anges det följ- ande. 
  
 Barnets rättigheter 
  
 1.Barn har rätt till det skydd och den omvårdnad som behövs för deras välfärd. De ska fritt kunna uttrycka sina åsikter. Dessa åsikter ska beaktas i frågor som rör barnen i förhållande till deras ålder och mog- nad. 
  
 2.Vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institutioner, ska barnets bästa komma i främsta rummet. 
  
 3.Varje barn har rätt att regelbundet upprätthålla ett personligt för- hållande till och direkta kontakter med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa. 
  
 Rättighetsstadgan innehåller också ett förbud mot diskriminering på grund av bl.a. kön, ras, etniskt eller socialt ursprung, ålder eller sexuell läggning (artikel 21). Det anges även att jämställdhet mellan kvinnor och män ska säkerställas på alla områden, inbegripet i fråga om anställning, arbete och lön (artikel 23). 
  
 180 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 7.3.2Patientrörlighetsdirektivet 
  
 Det förekommer att personer med hemvist i Sverige genomgår assisterad befruktning i andra länder.  
 EU-domstolen 
  har i flera domar slagit fast att sjukvård, oberoende av hur den är organiserad och finansierad, berörs av reglerna om den fria rörligheten för tjänster i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). Trots att dessa rättigheter och principer varit kända, har domstolspraxis inbjudit till varierande tolkningar.  
 EU-medlems- 
  staterna har därför hanterat den gränsöverskridande vården på olika sätt. 
  
 Det finns också bestämmelser om rätt till gränsöverskridande vård i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. Förordningen syftar till att samordna olika socialförsäkringsför- måner för de  
 EU-medborgare 
  som rör sig över gränserna på grund av arbete, studier m.m. 
  
 Europaparlamentet och rådet antog den 9 mars 2011 direktivet 2011/24/EU om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöver- skridande hälso- och sjukvård (patientrörlighetsdirektivet). Direk- tivet syftar till att göra det lättare att få tillgång till säker gräns- överskridande hälso- och sjukvård av god kvalitet och att uppmuntra till samarbete mellan medlemsstaterna på hälso- och sjukvårds- området. Direktivet påverkar inte medlemsstaternas frihet att själva bestämma vilken typ av hälso- och sjukvård de anser lämplig. Direk- tivets bestämmelser får enligt dess preambel inte heller i övrigt tolkas på ett sådant sätt som undergräver medlemsstaternas grundläggande etiska val. 
  
 För att genomföra det som anges i patientrörlighetsdirektivet har bestämmelser om gränsöverskridande hälso- och sjukvård in- förts i bl.a. lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES). En förutsättning för att vård i utlandet ska ersättas enligt lagen är att patienten skulle ha haft rätt till ersättning om vården hade tillhandahållits i Sverige (5 § 3 lagen). Enligt proposi- tionen ligger det i sakens natur att det allmänna i Sverige inte bekostar ingrepp som inte får utföras här och att kostnader för sådana i Sverige otillåtna ingrepp som har utförts i ett annat EES- land inte heller kommer att ersättas enligt den nya ersättningslagen 
  
 181 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 (prop. 2012/13:150 s. 55 och 56). Det ankommer på Försäkrings- kassan och de allmänna förvaltningsdomstolarna att bedöma om vård i utlandet ska ersättas eller inte. 
  
 7.3.3Vävnadsdirektivet 
  
 Frågor om donation av mänskliga vävnader och celler, inklusive könsceller, behandlas i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/23/EG av den 31 mars 2004 om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbet- ning, konservering, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler (vävnadsdirektivet). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom bl.a. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. 
  
 I ingressen till direktivet framhålls det att användningsprogram- men för vävnader och celler av principskäl bör bygga på principerna om frivillig donation utan ersättning, anonymitet för både givare och mottagare, givarens oegennytta samt solidaritet mellan givare och mottagare. I artikel 12 anges det att medlemsstaterna ska sträva efter att säkerställa frivilliga donationer av vävnader och celler utan ersättning till givaren. Vidare anges det i artikeln att givaren får erhålla sådan kompensation som är strikt begränsad till ersättning för de utgifter och olägenheter som hänför sig till donationen. Med- lemsstaterna fastställer de omständigheter under vilka kompensation får beviljas. Medlemsstaterna ska enligt artikeln också sträva efter att säkerställa att tillvaratagandet av vävnader och celler är sådant att det sker på ideell grund. 
  
 7.3.4Två resolutioner av Europaparlamentet om bl.a. surrogatmoderskap 
  
 Europaparlamentet utfärdade den 5 april 2011 en resolution om prioriteringar och utkast till en ny ram för  
 EU-politiken 
  för att bekämpa mäns våld mot kvinnor (2010/2209(INI)). I resolutionen tar parlamentet upp frågan om surrogatmoderskap. Där sägs bl.a. följande. 
  
 182 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att erkänna det allvar- liga problemet med surrogatmödraskap, som är ett utnyttjande av kvinnans kropp och hennes reproduktiva organ. […] Europaparlamen- tet framhåller att kvinnor och barn är föremål för samma slags utnytt- jande, och att bägge kan betraktas som varor på den internationella reproduktionsmarknaden, samt att dessa nya reproduktionsordningar, såsom surrogatmödraskap, ökar handeln med kvinnor och barn och antalet illegala adoptioner över nationsgränserna. 
  
 Surrogatmoderskap har nyligen tagits upp i Europaparlamentets resolution av den 17 december 2015 om årsrapporten om mänskliga rättigheter och demokrati i världen 2014 och Europeiska unionens politik på området (2015/2229(INI)). Där uttalas följande. 
  
 Europaparlamentet fördömer surrogatmoderskap såsom stridande mot kvinnans människovärde, eftersom hennes kropp och dess reproduk- tiva funktioner utnyttjas som en handelsvara. Parlamentet anser att surrogatmoderskap – som innebär att förökningsförmågan, framför allt hos utsatta kvinnor i utvecklingsländerna, utnyttjas och att människo- kroppen används för ekonomisk eller annan vinning – ska förbjudas och i brådskande ordning behandlas i instrument för de mänskliga rättig- heterna. 
  
 7.3.5Europaparlamentets resolution om donation 
  
 Den 11 september 2012 antog Europaparlamentet en resolution om donation av vävnader och celler. I resolutionen uppmanas staterna att förbjuda ekonomiska incitament för donatorer av vävnader och celler. Parlamentet poängterar vikten av att donation av vävnader och celler ska vara frivillig och uttrycker oro över den svarta mark- nad för spermier och ägg som håller på att uppstå. Man uppmanar medlemsstaterna att ta itu med de risker som detta medför både etiskt och för folkhälsan. 
  
 7.3.6En komparativ studie på uppdrag av Europaparlamentets utskott om rättsliga frågor 
  
 På uppdrag av Europaparlamentets utskott om rättsliga frågor har en arbetsgrupp genomfört en studie av surrogatmoderskap i EU:s medlemsstater. Syftet med studien, vars resultat redovisades i en rapport under sommaren 2013, var att utvärdera om EU bör och kan anta enhetliga regler om surrogatmoderskap. Slutsatsen i rappor- 
  
 183 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 ten var att det inte går att identifiera en enhetlig rättslig trend inom EU, men att alla medlemsstater tycks vara eniga om behovet av att det är tydligt definierat vem eller vilka som är ett barns rättsliga för- äldrar. 
  
 7.3.7 
 EU-domstolens 
  praxis 
  
 Europeiska unionens domstol  
 (EU-domstolen) 
  har i två mål slagit fast att det enligt unionsrätten inte krävs att de kvinnor som har fått barn med hjälp av en surrogatmor – här kallade tilltänkta mödrar – kommer i åtnjutande av föräldraledighet (domar den 18 mars 2014 i målen  
 C-167/12 
  och  
 C-363/12). 
  I båda målen hade personer i Irland fått barn genom surrogatarrangemang i Storbritannien respek- tive USA. De tilltänkta mödrarna ansökte om betald ledighet. Ansökningarna avslogs med motiveringen att kvinnorna aldrig hade varit gravida och att barnen inte hade adopterats av föräldrarna. 
  
 De nationella domstolarna begärde ett förhandsavgörande och önskade klarhet i om ett avslag i aktuella fall strider mot direktivet om gravida arbetstagare6 eller om det utgör könsdiskriminering eller diskriminering på grund av funktionshinder (sådan diskriminering är förbjuden enligt direktiv 2006/54/CE27 respektive 2000/78/CE38). 
  
 EU-domstolen 
  angav i huvudsak följande. Unionsrätten innebär ingen rätt för tilltänkta mödrar att komma i åtnjutande av mamma- ledighet eller likvärdig ledighet. För att kunna beviljas mammaledig- het enligt direktiv 92/85/EEG om arbetstagare som är gravida krävs det att den berörda arbetstagaren har varit gravid och fött barnet. En tilltänkt mor, dvs. en kvinna som har blivit mor genom ett surrogatarrangemang, omfattas således inte av det direktivet. 
  
 Ett beslut att neka mammaledighet för en tilltänkt mor kan inte heller anses utgöra könsdiskriminering enligt direktiv 2006/54/EG om likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet eller stå i strid 
  
 6Rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (EGT L 348, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 3). 
  
 7Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, s. 23). 
  
 8Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, s. 16). 
  
 184 
  
 SOU 2016:11 
  
 Internationella instrument 
  
 med direktivet 2000/78/EG, enligt vilket alla former av diskrimi- nering på grund av funktionshinder är förbjudna. 
  
 7.4Europarådets parlamentariska församling 
  
 Ett tjugotal medlemmar i Europarådets parlamentariska församling har den 4 juli 2012 undertecknat en deklaration om surrogatmoder- skap.9 I deklarationen anges det – med hänvisning till ett antal internationella konventioner – att surrogatmoderskap är oförenligt med de berörda kvinnornas och barnens värdighet och att det är en kränkning av deras grundläggande rättigheter.10 
  
 Under sommaren 2014 lade ett tjugotal medlemmar i den parla- mentariska församlingen fram en motion om en resolution om surrogatmoderskap.11 Det anges i dokumentet att det inte har disku- terats i den parlamentariska församlingen och att det bara gäller för de medlemmar som har undertecknat det. I dokumentet anges det också i huvudsak följande. Surrogatmoderskap är ett växande feno- men som innebär komplexa utmaningar i fråga om de inblandade barnens och kvinnornas mänskliga rättigheter. Det undergräver dessutom surrogatmoderns mänskliga värdighet, eftersom hennes kropp och dess reproduktiva förmåga används som en vara. Kom- mersiellt surrogatmoderskap är förbjudet i de flesta europeiska stater, men är ändå vanligt förekommande genom att européer reser utomlands för att få ett barn. Detta väcker särskilda farhågor angående exploatering av utsatta kvinnor och fertilitetsturism som resulterar i en svart marknad för ”försäljning av barn”. Surrogat- moderskap innebär även att man bortser från barnets rättigheter och mänskliga värdighet, genom att barnet förvandlas till en pro- dukt som kan köpas och säljas. 
  
 De undertecknade medlemmarna lyfter fram barnkonventionen och dess artiklar om att barn har rätt att skyddas från övergrepp och exploatering. De lyfter också fram att surrogatmoderskap innebär en manipulation avseende barnens identitet och föräldraskapet till 
  
 9Skriftlig deklaration nr 522, dokument 12934, den 4 juli 2012. 
  
 10Originaltexten lyder som följer. ”The undersigned members of the Parliamentary Assembly affirm that surrogate motherhood is incompatible with the dignity of the women and children concerned and is a violation of their fundamental rights.” 
  
 11Human Rights and ethical issues related to surrogacy, Motion for a resolution, doku- ment 13562, den 1 juli 2014. 
  
 185 
  
 Internationella instrument 
  
 SOU 2016:11 
  
 dem, och leder till att de berövas alla rättigheter till surrogatmodern. Enligt medlemmarna har senare forskning visat att detta är skadligt för barnets hälsa och utveckling. I motionen uppmanar medlem- marna den parlamentariska församlingen att närmare undersöka de frågor som surrogatmoderskap ger upphov till – särskilt koppling- arna till kvinnors reproduktiva hälsa, människohandel och barns hälsa 
  
 – och att församlingen diskuterar verktyg för att hantera problemet. Parallellt med denna utredning har det pågått ett arbete med framtagande av en rapport om mänskliga rättigheter och etiska frågor kopplade till surrogatmoderskap. Vi har inte haft möjlighet att beakta det som sägs i rapporten, eftersom den är tänkt att pub- liceras och debatteras i den parlamentariska församlingen först under 
  
 år 2016. 
  
 186 
  
 8 Regleringen i några andra länder 
  
 8.1Inledning 
  
 Vi har bl.a. som uppdrag att ta ställning till om surrogatmoderskap bör tillåtas i Sverige och om det bör bli tillåtet att genomföra assisterade befruktningar där både ägg och spermier kommer från andra än de tilltänkta föräldrarna. I detta avsnitt ska vi behandla hur regleringen på dessa områden ser ut i några andra länder. 
  
 När Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd skrev rapporten Assisterad be- fruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) gällde följande. Donation av befruktade ägg var tillåtet i 15 av EU:s medlemsstater och förbjudet i sju medlemsstater. I fem länder hade metoden inte reglerats i lag. Donation av befruktade ägg var också tillåtet i en hel del länder utanför EU, bl.a. i Ryssland, Ukraina, USA, Kanada, Nya Zeeland och Australien. Surrogatarrangemang var tillåtna i 12 av 27 medlems- stater. I de kvarvarande 15 medlemsstaterna var surrogatarrange- mang direkt eller indirekt otillåtna. Surrogatarrangemang var också tillåtna i en del andra länder, bl.a. i Indien, Ukraina och vissa del- stater i USA. 
  
 Vi ska i de följande avsnitten behandla regleringen om assisterad befruktning och föräldraskap i de övriga nordiska länderna samt i Storbritannien, Nya Zeeland och vissa delstater i USA. En viktig an- ledning till att vi har valt de senare tre länderna är att de tillåter alla eller nästan alla former av assisterade befruktningar och surrogat- arrangemang. En annan anledning är att det finns fler likheter mellan Sverige och dessa tre länder än mellan Sverige och många andra län- der som tillåter samma eller liknande förfaranden, t.ex. Indien och Ukraina. Med likheter avses här likheter i fråga om bl.a. sociala, eko- nomiska och kulturella förhållanden. 
  
 Avsnitten om de nordiska länderna är utformade på i stort sett samma sätt. Avsnitten om Storbritannien och Nya Zeeland innehåller 
  
 187 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 en mer detaljerad beskrivning av de relevanta regleringarna och de gällande riktlinjerna. Detta beror på att dessa länder tillåter vissa förfaranden som inte tillåts i Sverige och de övriga nordiska länder- na. Som exempel på förfaranden kan nämnas användning av donera- de befruktade ägg. Avsnittet om USA har begränsats på så sätt att 
  
 vidär bara behandlar regler om surrogatarrangemang i vissa delstater. 
  
 8.2Danmark 
  
 8.2.1Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 I Danmark regleras assisterad befruktning i loven om assisteret re- produktion i forbindelse med behandling, diagnostik og forskning m.v (fortsättningsvis lagen om assisterad befruktning). Lagen trädde i kraft år 1997 och har sedan ändrats ett flertal gånger.1 Ordet kvinna betyder i lagen en person med livmoder eller äggstocksvävnad. Ordet man betyder en person med minst en testikel (1 § tredje stycket). 
  
 Assisterad befruktning erbjuds numera till kvinnor som är gifta eller som sammanlever med en man under äktenskapsliknande för- hållande, men också till kvinnor i samkönade förhållanden och till ensamstående kvinnor. När lagen om assisterad befruktning inför- des år 1997, omfattades inte ensamstående kvinnor och samkönade par. I praktiken kunde de ändå få tillgång till behandling av barn- morskor på privata kliniker, eftersom lagens regler bara avsåg behand- ling som genomfördes av en läkare. Den nuvarande ordningen, som har tillämpats sedan år 2007 och som gäller för både offentliga och privata sjukvårdsinrättningar, föregicks av en intensiv debatt om rätten för ensamstående kvinnors och samkönade pars tillgång till assisterad befruktning.2 
  
 Den kvinna som ska genomgå en assisterad befruktning får inte vara äldre än 45 år (6 §). I praktiken tillämpar de offentliga sjuk- husen en lägre åldersgräns om 40 år.3 
  
 1Vid ikraftträdandet benämndes lagen lov om kunstig befrugtning i forbindelse med lægelig behandling, diagnostik og forskning m.v. Genom en lagändring år 2012 slopades ordet lægelig och senare har orden kunstig befrugtning ersatts med assisteret reproduktion i såväl rubriken som författningstexten. 
  
 2Nordiska ministerrådet (2006), Assisted Reproduction in the Nordic Countries. A compara- tive study of policies and regulation. Tema Nord 2006:505. 
  
 3Enligt uppgift från Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse den 4 mars 2014. 
  
 188 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 Assisterad befruktning kan i vissa fall vägras på grund av bristan- de omsorgsförmåga. Regler om detta finns i 6 a och 6 b §§. I det första lagrummet, som tillämpas om kvinnan eller paret har hemvist i Danmark, anges det i huvudsak följande. Om den vårdpersonal som ansvarar för behandlingen anser att det finns tvivel om en ensam- stående kvinnas eller ett pars förmåga att ta hand om ett barn, ska ärendet lämnas över till Statsförvaltningen. Beslut om huruvida be- handlingen ska tillåtas eller inte fattas sedan av förvaltningen. Det andra lagrummet, dvs. 6 b §, tillämpas om kvinnan eller paret saknar hemvist i Danmark. Enligt det lagrummet ska den ansvariga vård- personalen vägra att utföra en assisterad befruktning om det råder uppenbart tvivel om kvinnans eller parets omsorgsförmåga. 
  
 Innan en behandling genomförs, ska ett skriftligt samtycke häm- tas in från kvinnan och hennes eventuella make eller partner. Den behandlande läkaren måste kontrollera att samtycket är giltigt när behandlingen påbörjas (23 §). 
  
 8.2.2Behandling med donerade könsceller 
  
 I Danmark är det är tillåtet att vid en assisterad befruktning använda antingen donerade ägg eller donerade spermier. Det är däremot inte tillåtet att vid en behandling använda både donerade ägg och done- rade spermier eller donerade befruktade ägg. En förutsättning för behandling med donerade könsceller är alltså att ägget kommer från den kvinna som ska föda barnet eller att spermierna kommer från hennes partner (5 § lagen om assisterad befruktning). 
  
 Det krävs alltid ett skriftligt samtycke från donatorn för att hans eller hennes könsceller ska få användas vid assisterad befruktning (23 §). Donatorn kan vara anonym, men kan också välja att inte vara anonym. En icke anonym donator kan antingen vara känd för mottagaren eller öppen på så sätt att parterna avtalar om vilka upp- lysningar som barnet eller föräldrarna ska få tillgång till samt hur och när detta ska ske. En spermiedonator kan donera sina könsceller till behandling av en viss person. Huvudregeln är då att han betrak- tas som barnets rättsliga far. Vi återkommer till detta i avsnittet om den föräldraskapsrättsliga regleringen. 
  
 189 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 8.2.3Behandling med enbart donerade könsceller 
  
 Det Etiska Råd i Danmark har i juli 2014 tagit ställning till frågor som rör assisterad befruktning med enbart donerade könsceller. Ställ- ningstagandena finns redovisade i rapporten Det Etiska Råds ud- talelse om embryo- og dobbeltdonation (den 9 juli 2014). Assisterad befruktning med dobbeltdonation innebär enligt rapporten att man vid en behandling använder både donerade ägg och donerade sper- mier. Rådets ställningstaganden innebär i huvudsak följande. 
  
 En majoritet av rådets medlemmar (13 av 17) är positiv till att tillåta assisterad befruktning med donerade befruktade ägg och assiste- rad befruktning med både donerade ägg och donerade spermier. Enligt majoriteten finns det nämligen inga etiska hänsyn som talar mot ett tillåtande av dessa behandlingsmetoder. Ett tillåtande av metoderna förutsätter dock, menar majoriteten, ett upphävande av möjligheten för donatorer att vara anonyma. Det förutsätter också att de blivande föräldrarna får tydlig information om vikten av att berätta för barnet om dess tillkomst samt att frysförvaringstiden för befruktade och obefruktade ägg uppgår till längst 10 år. 
  
 Av de övriga fyra medlemmarna i rådet är två delvis positiva till att tillåta metoderna och två negativa till att göra det. 
  
 8.2.4Behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 Det finns flera bestämmelser i dansk rätt som syftar till att motverka surrogatarrangemang. En sådan bestämmelse finns i 13 § lagen om assisterad befruktning. Enligt den bestämmelsen får en assisterad befruktning inte utföras i sådana fall där det finns ett avtal om att en kvinna ska föda barnet åt någon annan. En överträdelse av för- budet kan medföra straff (29 § samma lag). En annan sådan bestäm- melse finns i 31 § børneloven (lov nr 460 af 7 juni 2001). Enligt den bestämmelsen är ett avtal ogiltigt om det innebär att den kvinna som föder barnet ska överlämna barnet till någon annan. Den som i Danmark vill bli förälder genom ett surrogatarrangemang kan alltså inte förlita sig på ett avtal. 
  
 Enligt 33 § adoptionsloven är det förbjudet att tillhandahålla eller ta emot hjälp i syfte att förmedla kontakt mellan en kvinna och en tilltänkt surrogatmoder samt förbjudet att annonsera i sådant syfte 
  
 190 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 (33 § lagen). Den som bryter mot denna bestämmelse kan dömas till böter eller fängelse i högst fyra månader (34 § lagen). 
  
 Det Etiske Råd i Danmark har i december 2013 tagit ställning i frågor som rör surrogatarrangemang. Ställningstagandena, som finns redovisade i rapporten Det etiska råd: International handel med menneskelige æg, rugemoderskab organer, innebär i huvudsak följande. Alla medlemmar i rådet anser att kommersiellt surrogatmoderskap är etiskt problematiskt. En knapp majoritet vill dock inte, som mino- riteten, förbjuda alla former surrogatmoderskap. Några medlemmar uppmanar i stället lagstiftarna att se över möjligheterna att under- lätta tillgången till altruistiskt surrogatmoderskap i Danmark. Några anser till och med att man bör främja någon form av certifierade, kommersiella surrogatmoderskap. 
  
 8.2.5Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen finns i børneloven. Här redo- visas de bestämmelser som gäller vid assisterad befruktning. 
  
 Den kvinna som föder ett barn efter en assisterad befruktning ska alltid anses som barnets mor. Detta framgår av 30 §. Om en assisterad befruktning har utförts av vårdpersonal, eller under vård- personals ansvar, ska kvinnans make, registrerade partner eller part- ner under vissa förutsättningar anses som barnets far eller medmor. Förutsättningarna är att han eller hon har samtyckt till behandlingen och att barnet måste antas ha blivit till genom behandlingen. Sam- tycket ska vara skriftligt och innehålla en förklaring om att mannen ska vara barnets far eller att kvinnan ska vara barnets medmor (27 §). 
  
 I 27 a § ges det en möjlighet för samkönade par att välja om en känd donator ska vara barnets far. Enligt lagrummet gäller följande. Om en kvinna är gift med en annan kvinna, eller har en registrerad partner eller en kvinnlig partner, och kvinnan har genomgått en assisterad befruktning med spermier från en känd donator, anses spermiedonatorn under vissa förutsättningar som barnets far. En förutsättning är att barnet måste antas ha kommit till vid behand- lingen. Donatorn måste också skriftligen ha förklarat att han ska vara barnets far. Även kvinnans maka, registrerade partner eller part- ner ska ha lämnat ett skriftligt samtycke till behandlingen. Om parter- 
  
 191 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 na skriftligen förklarar att kvinnans maka, registrerade partner eller partner ska vara barnets medmor, gäller i stället det. 
  
 Huvudregeln är att en spermiedonator inte anses som barnets far om donationen har skett till ett vävnadscentrum, till vårdpersonal eller till någon som arbetar under vårdpersonals ansvar (28 §). De ovan behandlade reglerna i 27 a § utgör således ett undantag från denna huvudregel. Det finns även andra undantag. I de situationer som inte omfattas av 27 § eller 27 a § ska nämligen spermiedona- torn anses som barnets far om han skriftligen har samtyckt till att en viss kvinna ska motta spermiedonationen och förklarat att han ska vara barnets far (27 b §). En spermiedonator ska normalt också anses som barnets far om behandlingen inte har utförts av vård- personal eller under vårdpersonals ansvar (27 c §). 
  
 8.3Finland 
  
 8.3.1Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 I Finland finns reglerna om assisterad befruktning i lagen om assisterad befruktning (lag 1237/2006). Lagen, som trädde i kraft den 1 september 2007, gäller för sådana behandlingar där könsceller eller embryon (fortsättningsvis befruktade ägg) från en människa förs in i en kvinna för att åstadkomma en graviditet. Lagen gäller också vid donation eller lagring av könsceller och befruktade ägg för assisterad befruktning. Om en mans obehandlade och olagrade spermier förs in i en kvinna utan att en läkare, eller någon annan utomstående, mot ersättning deltar i utförandet av åtgärden, anses det inte handla om en assisterad befruktning. Sådana fall omfattas därför inte av lagen. 
  
 Assisterad befruktning kan utföras på ett par eller på en kvinna. Med par avses en kvinna och en man som lever tillsammans i äkten- skap eller under äktenskapsliknande förhållanden. Med kvinna avses såväl ensamstående kvinnor som kvinnor i samkönade relationer.4 Vid behandling av andra än olikkönade par, krävs att spermiedona- 
  
 4 Äktenskap mellan två personer av samma kön är inte tillåtet i Finland. Däremot är registre- rat partnerskap tillåtet. Samkönade äktenskap kommer att bli möjliga genom lagändringar som träder i kraft den 1 mars 2017 (L156/2015). 
  
 192 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 torn har lämnat ett särskilt samtycke till behandlingen (mer om detta i det följande). 
  
 Assisterad befruktning får enligt 8 § inte utföras, om 
  
 1.den som får behandling inte har gett sitt skriftliga samtycke, 
  
 2.den ena parten i ett par som får behandling är gift med en tredje person, 
  
 3.graviditeten på grund av kvinnans ålder eller hälsotillstånd kan medföra betydande fara för kvinnans eller barnets hälsa, 
  
 4.den som gett sitt samtycke till assisterad befruktning har åter- kallat samtycket eller avlidit, 
  
 5.det är uppenbart att barnet inte kan tryggas en balanserad upp- växt, eller 
  
 6.det finns anledning att anta att barnet kommer att ges bort som adoptivbarn. 
  
 Beslut om assisterad befruktning fattas av den behandlande läkaren. Läkaren ska först försäkra sig om att förutsättningarna för behand- lingen är uppfyllda (11 §). 
  
 8.3.2Behandling med donerade könsceller 
  
 Även i Finland är det enligt bestämmelser i lagen om assisterad be- fruktning tillåtet att vid en assisterad befruktning använda antingen donerade ägg eller donerade spermier. Det är dessutom tillåtet att använda både donerade spermier och donerade ägg samt donerade befruktade ägg. En förutsättning för att få använda donerade befruk- tade ägg är dock att äggen har skapats av det donerade parets egna könsceller och för parets eget bruk. Om äggen har skapats av done- rade ägg eller donerade spermier, får de alltså inte Jones till ett annat pars eller till en annan persons assisterade befruktning (20 §). Regleringen bygger på tanken att det inte ska vara tillåtet med vidare- överlåtelse av könsceller och befruktade ägg.5 
  
 5 Regeringens proposition till Riksdagen med förslag till lag om assisterad befruktning samt till lag om ändring av lagen om faderskap (RP 3/2006 rd), s. 36. 
  
 193 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 I Finland kan könsceller doneras av den som har fyllt 18 år och som har godkänts vid en hälsokontroll (13 §). En användning av donatorers könsceller vid assisterad befruktning förutsätter alltid donatorernas samtycken. En donator kan välja om hans eller hennes könsceller bara ska få användas vid behandling av olikkönade par eller om de också ska få användas vid behandling av andra personer, t.ex. ensamstående kvinnor. Om en manlig donator har gett sitt sam- tycke till att hans spermier får användas vid behandlingar av t.ex. ensamstående kvinnor, kan han också samtycka till att fastställas som far till de barn som föds efter sådana behandlingar. En donator kan alltid återkalla lämnade samtycken fram till dess att könsceller- na har använts vid en assisterad befruktning. Vid behandling med donerade befruktade ägg räcker det att kvinnan eller mannen åter- kallar sitt samtycke för att äggen inte längre ska få användas (16 §). 
  
 Donerade könsceller och befruktade ägg får användas under fem- ton år efter donationen, och för högst fem mottagare (4 och 6 §§). Det finns samtidigt inget som hindrar att dessa fem mottagare an- vänder samma donators könsceller för att skapa mer än ett barn hos respektive mottagare. 
  
 Uppgifter om donatorer, och om eventuella samtycken till att fastställas som far, sparas i ett särskilt donationsregister. Registret förs av Rättsskyddscentralen för hälsovården. Om en donator har samtyckt till att kunna fastställas som far, ska han underrättas om barnets födelse. Han ska också få uppgift om den donatorskod som har använts för honom och uppgift om den tjänstetillhandahållare som har utfört den assisterade befruktningen (18, 22 och 23 §§). 
  
 En person som kan ha sitt ursprung i en donerad könscell eller ett donerat befruktat ägg har, efter att han eller hon fyllt 18 år, rätt till information om donatorns identitet. Om barnets mor inte var gift eller sambo med en man vid behandlingen och donatorn har gett sitt samtycke till att han kan fastställas som far, har även modern en rätt till information om donatorns identitet (23 §). 
  
 8.3.3Behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 Före införandet av lagen om assisterad befruktning den 1 september 2007 var det möjligt för fertilitetskliniker i Finland att utföra behandlingar inom ramen för  
 icke-kommersiella 
  surrogat- 
  
 194 
  
 SOU 2016:11 Regleringen i några andra länder 
  
 arrangemang. Under åren  
 1991–2006 
  genomfördes det omkring 20 surrogatarrangemang i Finland och arrangemangen resulterade i omkring tio barn. Surrogatmodern var antingen en nära släktning eller vän, eller en annan frivillig. Fyra av paren kom från andra nor- diska länder och ett av dem kom från Sverige. 
  
 Genom antagandet av lagen om assisterad befruktning infördes det ett förbud mot behandlingar inom ramen för ett surrogatarrange- mang. Enligt förbudet, som finns i 8 § lagen, får en assisterad be- fruktning inte utföras om det finns anledning att anta att barnet kommer att ges bort som adoptivbarn. Någon bestämmelse som hind- rar privata surrogatarrangemang finns däremot inte. Den som föder ett barn ska dock alltid anses som barnets mor. Det senare innebär att den kvinna som vill bli mor genom ett surrogatarrangemang måste adoptera barnet. I sådana fall gäller bestämmelserna i adoptions- lagen (22/2012). Där anges det att adoption är förbjuden om ersätt- ning har utgått eller utlovats för adoptionen. En överenskommelse eller förbindelse om sådan ersättning är dessutom ogiltig (5 § adop- tionslagen). 
  
 I den proposition som låg till grund för införandet av lagen om assisterad befruktning angavs i huvudsak följande i frågan om surrogatmoderskap (RP 3/2006 rd s. 17 och 18). 
  
 Surrogatarrangemang är förknippade med många principiella och praktiska problem. Den som blir ombedd att vara surrogatmor kan ha svårt att vägra, särskilt om den som ber om hjälp är en närstå- ende person. Graviditet och förlossning är alltid förknippade med hälsorisker och en större risk än vanligt för förlossningsdepression kan vara förknippad med surrogatarrangemang. Om surrogatmodern inte är en närstående finns det en betydande risk för kommersiali- sering och ekonomiskt utnyttjande. Parternas vilja kan också för- ändras under den tid arrangemanget varar. Det kan hända att den kvinna som föder barnet vill behålla det och den som ursprungligen velat ha barnet kan å andra sidan vilja avstå från det, särskilt om livs- situationen har förändrats eller barnet inte föds friskt. Vid bered- ningen av propositionen har det dock inte ansetts vara möjligt att avstå från de grundläggande principer som gäller moderskap. Enligt dessa principer är den kvinna som föder barnet dess mor, och hon kan på ett giltigt sätt besluta sig för att avstå från barnet tidigast åtta veckor efter förlossningen. Det har inte heller ansetts vara möjligt att genom tvångsverkställighet säkerställa en adoption. Ett surrogat- 
  
 195 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 arrangemang är alltid förknippat med en viss osäkerhet och en risk för svåra personliga problem. 
  
 I propositionen tog man också upp frågan om jämlikhet mellan kvinnor och män i fråga om tillgång till assisterad befruktning som ett skäl för tillåtande av surrogatmoderskap. Med beaktande av de ovan beskrivna problemen, och av att den biologiska skillnaden mellan män och kvinnor gör att möjligheterna att få barn som resultat av assisterad befruktning med anlitande av surrogatmor avviker väsent- ligt från vad de är med anlitande av inseminationsbehandling, ansågs argumentet inte vara tillräckligt för att tillåta surrogatarrangemang. 
  
 Frågan om surrogatmoderskap bör tillåtas i Finland har återigen diskuterats under senare tid. Den riksomfattande etiska delegationen inom social- och hälsovården (ETENE) uttalade år 2011 att det i vissa enskilda fall kan vara etiskt godtagbart med surrogatmoderskap vid barnlöshet. Justitieministeriet publicerade därefter en bedöm- ningspromemoria där olika regleringsalternativ granskades. Efter re- mitteringen av promemorian, beslutade Justitieministeriet i juni 2013 att det inte skulle inledas någon beredning av förslag till lagändringar under mandatperioden. Beslutet motiverades med att frågan om surrogatmoderskap är mångfacetterad och behöver övervägas ytter- ligare. 
  
 8.3.4Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 I Finland har det nyligen antagits en ny faderskapslag (13.1.2015/11), som trädde i kraft den 1 januari 2016. Enligt 1 kap. 2 § lagen är moderns äkta make far till barnet, om barnet är fött under äktenskapet. Om äktenskapet på grund av den äkta mannens död har upplösts före barnets födelse, är han far till barnet förutsatt att barnet är fött vid en sådan tidpunkt att det kan ha blivit avlat före den äkta mannens död. Om modern har ingått nytt äktenskap före barnets födelse, är den nya maken i stället far till barnet. 
  
 Faderskap som inte kan konstateras i enlighet med 2 § fastställs genom beslut av magistraten eller domstolsbeslut. Då gäller följande. Far till barnet är den som har avlat barnet eller den vars spermier på något annat sätt har använts för befruktning av barnets mor och barnet har fötts till följd av detta. Om barnets mor har fått assist- erad befruktning enligt 1 § i lagen om assisterad befruktning och 
  
 196 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 barnet har fötts till följd av den assisterade befruktningen, är barnets far den man som i samråd med modern har gett sitt samtycke till behandlingen. Om en kvinna har fått behandlingen ensam, är barnets far den man vars spermier har använts vid behandlingen, om han före behandlingen eller i samråd med modern efter behandlingen har gett sitt samtycke till att han fastställs vara far till barnet i enlighet med 16 § 2 mom. i den lagen (1 kap. 3 §). 
  
 Det finns i Finland inga särskilda bestämmelser om moder- skapet till ett barn. Liksom i Sverige anses dock den s.k. mater est- regeln gälla, vilket innebär att den kvinna som föder barnet anses som barnets mor. Det finns inte någon möjlighet att fastställa för- äldraskap för en kvinna i ett samkönat par som inte fött barnet. Däremot kan det i vissa fall ske en s.k. närståendeadoption. En sär- skild arbetsgrupp inom Justitieministeriet har tagit fram en prome- moria med förslag till en lag om moderskap.6 I promemorian föreslås det bl.a. att mater  
 est-regeln 
  lagfästs. Det föreslås också införande av en möjlighet att fastställa moderskap för den kvinna i ett sam- könat par som inte fött barnet men som i samråd med modern sam- tyckt till den assisterade befruktningen. Promemorian innehåller vidare förslag om att kvinnopar ska kunna genomgå assisterad be- fruktning tillsammans. Förslagen har hittills inte lett till lagstiftning. 
  
 8.4Island 
  
 8.4.1Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 I Island regleras assisterad befruktning i lagen om artificiell befrukt- ning och användning av mänskliga könsceller och embryon för stam- cellsforskning (55/1996), fortsättningsvis lagen om artificiell befrukt- ning. Lagen trädde i kraft i juni 1996 och har sedan dess ändrats flera gånger. Enligt lagen får en assisterad befruktning bara utföras hos sådana vårdinstitutioner som har en särskild licens för det. Behand- lingarna ska utföras under överinseende av specialister inom gyne- kologi och obstetrik. Vårdgivaren måste dessutom erbjuda patienter- na och donatorerna en professionell rådgivning som genomförs av specialister, såsom socialarbetare eller psykolog (2 §). 
  
 6 Justitieministeriets publikation 50/2014. 
  
 197 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 Både par och ensamstående kvinnor kan genomgå en assisterad befruktning. Med par avses här såväl olikkönade som samkönade par. I lagen finns det ett antal förutsättningar som måste vara upp- fyllda för att en assisterad befruktning ska få genomföras. Förut- sättningarna är följande. 
  
 1.Kvinnan ska ha lämnat ett skriftligt och bevittnat samtycke. Om kvinnan är gift eller sambo ska även partnerns skriftliga och bevittnade samtycke inhämtas. 
  
 2.Det måste kunna antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. 
  
 3.Kvinnan måste vara i barnafödande ålder. Hon måste dessutom ha fysisk förmåga och tillräckligt god hälsa för att klara av behandlingen, graviditeten och förlossningen. 
  
 4.Kvinnan eller paret ska ha en god psykisk hälsa och leva under goda sociala förhållanden. 
  
 Det är alltid en läkare som bedömer om en assisterad befruktning ska få genomföras eller inte. Om en behandling vägras, kan kvinnan eller paret överklaga läkarens beslut (3 §). 
  
 8.4.2Behandling med donerade könsceller 
  
 En assisterad befruktning med donerade könsceller får bara genom- föras om fertiliten är nedsatt, vid allvarliga ärftliga sjukdomar eller om det finns andra medicinska skäl som motiverar en användning av sådana könsceller. Om fertiliteten hos båda personerna i ett par eller hos en ensamstående kvinna är nedsatt, är det tillåtet att vid en  
 IVF-behandling 
  använda både donerade ägg och donerade spermier. Det är däremot inte tillåtet att använda donerade befruktade ägg (5 § lagen om artificiell befruktning). 
  
 Valet av lämplig donator görs av den läkare som ska utföra be- handlingen. Donatorer får vara anonyma. Om en donator väljer att vara anonym, har han eller hon ingen rätt till information om det mottagande paret och vice versa. Om donatorn i stället väljer att inte vara anonym, ska vårdgivaren spara informationen om honom eller henne i en särskild journal. I samma journal ska vårdgivaren spara information om det eller de barn som kommer till genom an- 
  
 198 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 vändningen av de donerade könscellerna. När barnet fyller 18 år, har barnet rätt att få tillgång till journalen och på så sätt ta reda på donatorns namn (4 § lagen). 
  
 8.4.3Behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 I Island är det inte tillåtet att utföra en assisterad befruktning inom ramen för ett surrogatarrangemang. Det nu sagda framgår av 5 § fjärde stycket lagen om artificiell befruktning. 
  
 Under hösten 2015 har det lagts fram ett förslag i parlamentet om tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. Förslaget går i kort- het ut på följande.7 
  
 Det inrättas en särskild kommitté, som bl.a. har till uppgift att fatta beslut i ärenden om surrogatmoderskap (artikel 6). Tillstånd till ett surrogatarrangemang kan bara ges när en utredning av alla inblandades förhållanden visar att deras fysiska och psykiska hälsa, ekonomi och andra omständigheter är sådana att barnets bästa kan tillgodoses (artikel 4). 
  
 Det ställs upp ett antal villkor i fråga om surrogatmodern. För- utom samtycke till att vara surrogatmor krävs det bl.a. att kvinnan är myndig, i åldern 25 till 39 år gammal och att hennes äktenskap eller samboförhållande har varat i minst 3 år. Hon ska ha genomgått minst en normal graviditet och förlossning som resulterat i ett barn som är minst två år gammalt, och hon ska kunna hantera en gravidi- tet och förlossning. Surrogatmodern får inte vara nära släkt med den av de tilltänkta föräldrarna som bidrar med könsceller till den assisterade befruktningen (artikel 8). 
  
 Det ställs också upp villkor i fråga om den eller de tilltänkta föräldrarna. De ska vara mellan 25 och 45 år gamla och deras äkten- skap eller samboförhållande ska ha varat i minst tre år. En ensam- stående person kan få tillstånd om han eller hon har särskilda resurser när det gäller barn. Den eller de tilltänkta föräldrarna ska ha lämnat sitt samtycke och är förpliktade att ansöka om att föräldraskapet ska överföras till dem, alternativt honom eller henne, enligt sär- skilda bestämmelser i barnlagen (76/2003). Surrogatmoderskap kan 
  
 7 Redogörelsen bygger på en presentation av professor Davis Friðriksdóttir under det nor- diska familjerättsseminariet i Tvärminne den  
 18–20 
  september 2015. 
  
 199 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 bara komma i fråga om den eller de tilltänkta föräldrarna är oför- mögna att få barn av medicinska eller biologiska orsaker. Dessutom krävs att den eller de tilltänkta föräldrarna inte bär ansvaret för ett barn under två år (artikel 9). 
  
 I syfte att undvika s.k. fertilitetsturism ställs det upp krav på att både surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna haft hemvist i Island under de fem senaste åren (artikel 8 och 9). 
  
 Det krävs att könsceller från minst en av de tilltänkta föräldrar- na används, och donerade könsceller ska bara användas om det finns behov av det. Man får inte använda könceller från surrogat- modern, hennes partner, eller en släkting till någon av dem i rätt upp- eller nedstigande led. Det är inte heller tillåtet att använda könsceller från en släktning i rätt upp- eller nedstigande led till de tilltänkta föräldrarna eller från deras syskon. 
  
 I surrogatprocessen ingår flera steg, som inkluderar bl.a. medi- cinska undersökningar, rådgivning och utredning. Som tidigare nämnts krävs det tillstånd från en särskild kommitté innan det får ske en assisterad befruktning av surrogatmodern. 
  
 Surrogatmodern är barnets mor vid födseln och hennes partner är barnets far eller förälder i den mån det följer av barnlagens bestäm- melser. Föräldraskapet kan överföras till de tilltänkta föräldrarna enligt särskilda regler i barnlagen. Ett sådant beslut kan fattas tidi- gast två månader efter barnets födelse. Parterna kan träffa över- enskommelser om vem som ska ta hand om barnet från födseln och fram till att föräldraskapet överförts. Om alla parter är överens kan överföringen av föräldraskapet ske i administrativ ordning. I annat fall avgörs saken genom en dom. Talan ska i så fall väckas inom sex månader. Domstolen kan fatta interimistiska beslut om vårdnad, boende och umgänge. Barnets bästa ska tillmätas störst vikt (”over- ordnet hensyn”) vid domstolens hantering. Överföring av föräldra- skapet kan ske mot surrogatföräldrarnas vilja, om de tilltänkta föräldrarna har haft hand om barnet eller detta visar sig uppenbart vara till barnets bästa. De tilltänkta föräldrarna kan inte hindra att föräldraskapet överförs till dem. De sociala myndigheterna kopplas i så fall in. 
  
 Det är förbjudet och straffbart att ge eller ta emot betalning ut- över tillåten ersättning, att marknadsföra surrogatmoderskap, att förmedla surrogatmoderskap i eller utanför Island, och att vidta åt- 
  
 200 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 gärder för att använda sig av kommersiellt surrogatmoderskap, eller surrogatmoderskap i strid med isländsk lag i utlandet. 
  
 8.4.4Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen finns i barnlagen. I det följan- de redogör vi för de regler i lagen som gäller när ett barn har kom- mit till genom en assisterad befruktning och som finns i artikel 6. 
  
 Liksom i dansk rätt har det ansetts nödvändigt med en särskild regel om moderskapet för de barn som kommer till genom en assiste- rad befruktning. I barnlagen anges det därför att barnets mor är den kvinna som föder barnet. En äggdonator kan alltså inte anses som barnets mor (första stycket). 
  
 En man som har gett sitt samtycke till att hans hustru eller re- gistrerade sambo genomgår en assisterad befruktning enligt lagen om artificiell befruktning, ska anses som barnets far. Om samtycket i stället har lämnats av en kvinnas hustru eller partner, ska hustrun eller partnern anses som barnets förälder (andra och tredje stycket). 
  
 En man som enligt lagen om artificiell befruktning donerar spermier till någon annan än sin maka eller partner, kan inte genom dom fastställas som far till det eller de barn som tillkommer genom en assisterad befruktning med hans spermier (fjärde stycket). Där- emot ska en man som har donerat spermier i något annat syfte anses som barnets far. Undantag gäller om spermierna har använts utan mannens kännedom eller efter hans död (femte stycket). 
  
 Faderskap får inte fastställas för ett barn som har kommit till genom assisterad befruktning för en ensamstående kvinna (artikel 3 andra stycket). 
  
 8.5Norge 
  
 8.5.1Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 I Norge regleras möjligheterna till assisterad befruktning i loven om humanmedisinsk bruk av bioteknologi m.m.  
 (LOV-2003-12- 
  
 05-100). 
  De tillåtna formerna av assisterad befruktning är insemi- nation och befruktning utanför kroppen. Enligt lagen får sådana behandlingar bara utföras på en kvinna som är gift eller sambo med 
  
 201 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 en man eller en kvinna (2 kap.  
 1–4 
  §§). Någon möjlighet för ensam- stående kvinnor att genomgå assisterad befruktning finns alltså inte. 
  
 En läkare beslutar om en assisterad befruktning ska få genom- föras. Beslutet ska grundas på medicinska och psykosociala bedöm- ningar av paret. Läkaren ska beakta parets omsorgsförmåga och ta hänsyn till det blivande barnets bästa. Läkaren har möjligheter att inhämta den information som är nödvändig för att kunna göra en helhetsbedömning i det enskilda fallet (2 kap. 6 §). 
  
 8.5.2Behandling med donerade könsceller 
  
 I Norge tillåts assisterad befruktning med donerade spermier. Be- stämmelser om detta finns i loven om humanmedisinsk bruk av bio- teknologi m.m. Den som har kommit till genom en behandling med donerade spermier har vid 18 års ålder rätt att få veta vem donatorn är. Det finns ett nationellt donatorregister där alla spermiedonatorer registreras (2 kap. 7 och 8 §§). 
  
 En spermiedonator ska vara över 18 år och får inte sakna rättslig handlingsförmåga på det personliga området. Spermiedonatorn ska ge sitt skriftliga samtycke till att spermierna får används vid assiste- rad befruktning och till att uppgifter om hans identitet registreras i donatorregistret. Samtycket kan återkallas till dess att befruktning har skett. Donatorn får inte kännedom om parets och barnets iden- titeter. Den behandlande läkaren väljer en lämplig donator. Vård- givaren är ansvarig för att upplysningar om behandlingen registreras (2 kap. 9 och 10 §§). 
  
 Det är i Norge otillåtet att donera ägg till andra personers assisterade befruktningar och att föra in ett främmande befruktat ägg i en kvinnas kropp (2 kap. 15 och 18 §§). Bioteknologirådets majoritet har tagit ställning för tillåtande av äggdonation, under förut- sättning att det handlar om överblivna ägg från ett annat pars IVF- behandlingar, och att ägget befruktas med partnerns spermier.8 
  
 8 Bioteknologirådets uttalelse om eggdonasjon den 27 mars 2015. 
  
 202 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 8.5.3Behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 I Norge är det alltså inte tillåtet att utföra en assisterad befruktning med donerade ägg. Det är därför inte heller möjligt att genomföra ett surrogatarrangemang som innefattar behandling med donerade ägg. Till det nu sagda kommer att den kvinna som föder ett barn alltid ska anses som barnets mor (2 kap. 2 § första stycket i loven om barn og foreldre  
 [LOV-1981-04-08-7], 
  barnlagen). 
  
 Det finns inget uttryckligt förbud mot sådana surrogatarrange- mang som inte innefattar en äggdonation. Ett avtal om att någon ska vara surrogatmoder är dock inte bindande (2 kap. 2 § andra stycket). 
  
 Bioteknologirådet har i maj 2015 uttalat sig om surrogatmoder- skap.9 Rådets medlemmar tog enhälligt avstånd från kommersiellt surrogatmoderskap. En majoritet av medlemmarna ansåg att det bör vara straffbart för privatpersoner att ingå avtal om kommer- siellt surrogatmoderskap med en surrogatmor eller en verksamhet som förmedlar surrogatarrangemang, i Norge eller utlandet. Majori- teten tog också avstånd från altruistiskt surrogatmoderskap. 
  
 8.5.4Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Regler om vem som är förälder till ett barn finns i barnlagen. Där föreskrivs det bl.a. att den kvinna som föder ett barn ska anses som barnets mor. Barnets far är den man som modern är gift med vid barnets födelse. Denna faderskapspresumtion gäller dock inte om makarna var separerade vid barnets födelse. Om modern är änka, anses den avlidne maken som barnets far under förutsättningen att modern kan ha blivit gravid innan maken dog. När faderskapet inte följer av äktenskap, kan modern uppge en viss man som far och han kan bekräfta faderskapet. Om modern inte har uppgett en viss man som far, kan hon godta en mans bekräftelse i efterhand. Faderskap kan också fastställas genom dom (2 kap.  
 2–4 
  §§). 
  
 Vid assisterad befruktning gäller reglerna i 2 kap. 9 §. Där anges det att moderns make eller manliga sambo ska anses som barnets far om han har samtyckt till behandlingen och det inte är osannolikt 
  
 9 Bør surrogati være tillatt i Norge? den 20 maj 2015. 
  
 203 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 att barnet har avlats genom behandlingen. En spermiedonator kan inte genom dom fastställas som barnets far. 
  
 Om modern är gift eller sambo med en kvinna, anses den andra kvinnan under vissa förutsättningar som barnets medmor. En förut- sättning är att barnet har avlats genom en assisterad befruktning som utförts på en godkänd sjukvårdsinrättning i Norge eller i ut- landet. En annan förutsättning är att den andra kvinnan har gett sitt samtycke till behandlingen. Det krävs också att spermiegivarens identitet är känd (2 kap. 3 och 4 a §§). 
  
 Ett barn kan enligt norsk rätt inte ha både en far och en med- mor. Om barnet inte har en far eller medmor, ska det offentliga försöka få fastställt vem som är far eller medmor (2 kap. 5 §). 
  
 8.6Storbritannien 
  
 8.6.1Den rättsliga regleringen 
  
 I Storbritannien regleras assisterad befruktning och surrogatarrange- mang i The Human Fertilisation and Embryology Act 1990, the Human Fertilisation and Embryology Act 2008 och the Surrogacy Act 1985 (fortsättningsvis 1990 års lag, 2008 års lag respektive surrogatlagen). 2008 års lag är indelad i tre delar. Den första delen innehåller ändringar i 1990 års lag och den andra delen innehåller bestämmelser om rättsligt föräldraskap. Den tredje delen innehåller bl.a. ändringar i surrogatlagen. När vi i fortsättningen talar om 1990 års lag, avser vi 1990 års lag med de ändringar som har gjorts genom 2008 års lag. 
  
 The Human Fertilisation and Embryology Authority (HFEA) beslutar om licenser samt utarbetar riktlinjer och annan vägledning för de sjukvårdsinrättningar som har beviljats en licens. Myndigheten utövar också tillsyn över de licensierade sjukvårdsinrättningarnas behandlingar med ägg, spermier och befruktade ägg.10 En av myn- dighetens viktigaste uppgifter är att upprätta en s.k. Code of Practice (fortsättningsvis koden). Syftet med koden är att ge licensierade sjukvårdsinrättningar en vägledning om hur de på ett korrekt sätt ska bedriva de verksamheter som omfattas av en licens (25 § i 1990 
  
 10 HFEA:s dokument About the Human Fertilisation and Embryology Authority, October 2009. 
  
 204 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 års lag). Koden innehåller bl.a. relevanta lagbestämmelser, HFEA:s tolkningar av dessa bestämmelser samt en beskrivning av HFEA:s egna villkor och föreskrifter. Den nu gällande koden (åttonde upp- lagan) publicerades år 2009 och reviderades senast i oktober 2015. 
  
 I Storbritannien finns det även privata,  
 icke-licensierade 
  kliniker. Vid dessa kliniker kan det erbjudas metoder som inte är tillåtna vid de licensierade klinikerna. Som exempel på sådana metoder kan nämnas spermieseparation för könsurval av sociala skäl. HFEA arbetar aktivt för att försöka påverka dessa verksamheter och varnar allmänheten för de risker som en behandling vid  
 icke-licensierade 
  kliniker kan innebära. Utöver hälsorisker kan det uppstå problem kring det rättsliga föräldraskapet eftersom lagstiftningen endast omfattar donation av könsceller vid licensierade kliniker. 
  
 8.6.2Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 Storbritannien har en av de mest tillåtande regleringarna i Europa. Det är t.ex. tillåtet att vid en assisterad befruktning använda done- rade befruktade ägg eller både donerade ägg och donerade spermier. Det är också tillåtet att utföra behandlingar inom ramen för ett altruistiskt surrogatarrangemang och att vid behandlingar använda könsceller från avlidna personer. 
  
 Assisterad befruktning får genomgås av såväl par som ensam- stående personer. En tilltänkt förälder ska, innan han eller hon lämnar ett informerat samtycke, få information om tänkbara och tillgäng- liga behandlingsalternativ, potentiella risker och tänkbara konsekven- ser för olika aktörer samt om vikten av att berätta för det blivande barnet om dess tillkomst. Personen ska också få information om bl.a. det rättsliga föräldraskapet vid en assisterad befruktning och ges möjlighet till rådgivning i olika frågor (se bl.a. avsnitten  
 4–6 
  i koden). 
  
 En sjukvårdsinrättning ska alltid göra en bedömning av den eller de personer som vill genomgå en behandling. Bedömningen ska baseras på personernas information om medicinska och sociala för- hållanden samt på sådan information som sjukvårdsinrättningen med personernas samtycken har inhämtat från andra personer, myndig- heter eller organisationer. Sjukvårdsinrättningen ska vid bedömning- en särskilt beakta hur en behandling kan komma att påverka det 
  
 205 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 blivande barnet, barnets blivande syskon samt andra barn i barnets närhet (se bl.a. 13 § i 1990 års lag och avsnitt 8 i koden). 
  
 8.6.3Behandling med donerade könsceller 
  
 I Storbritannien är det alltså tillåtet att vid en behandling använda donerade befruktade ägg eller både donerade ägg och donerade sper- mier. En donator får dock inte ge upphov till mer än tio levande barn. 
  
 En donator har möjlighet att ange de villkor som ska gälla för användningen av hans eller hennes könsceller. Villkoren får dock inte vara sådana att de står i strid med innehållet i the Equality Act 2010. Villkoren får således inte innebära en diskriminering i fråga om t.ex. ålder, civilrättslig status, ras, kön eller sexuell läggning (se avsnitt 11 i koden). 
  
 En kvinna som genomgår en befruktning utanför kroppen kan delta i så kallade ”egg sharing arrangements”. Detta innebär att kvin- nan donerar sina övertaliga ägg till andra kvinnor som ska genomgå en behandling. Den kvinna som donerar ägg behöver då ofta inte betala för sin egen behandling. Nedfrysta ägg får normalt inte sparas i mer än tio år (se bl.a. avsnitt 12 i koden). 
  
 Om en behandling ska utföras med donerade befruktade ägg eller med sådana befruktade ägg som har skapats av donerade ägg, får sjukvårdsinrättningen inte överföra fler än två ägg per behand- lingscykel. Sjukvårdsinrättningen får vid en behandlingscykel inte heller använda könsceller från mer än en man och en kvinna (se av- snitten 7 och 20 i koden). 
  
 En donator har rätt till information om antalet barn som har kommit till genom behandlingar med hans eller hennes könsceller. En donator har också rätt till information om barnens kön och födelseår (se avsnitt 11 i koden). 
  
 En person som har kommit till genom en behandling med done- rade könsceller har vid 16 års ålder rätt till avidentifierad information om donatorn och vid 18 års ålder rätt till identifierbar information om honom eller henne. En person som har fyllt 18 år har också rätt till information om de donatorsyskon som har samtyckt till att in- formation om dem lämnas ut till andra donatorsyskon. Med donator- syskon avses här personer som har tillkommit genom behandlingar med könsceller från samma donator (se bl.a. avsnitt 20 i koden). 
  
 206 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 8.6.4Behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 Bestämmelser om surrogatmoderskap finns i surrogatlagen, 2008 års lag och avsnitt 14 i koden. Surrogatlagen innehåller bestämmelser om vad som avses med en surrogatmor och ett surrogatarrangemang samt bestämmelser om förbud mot kommersiella surrogatarrange- mang och vissa typer av marknadsföring. Lagen innehåller också vissa straff- och processrättsliga bestämmelser. I 2008 års lag finns det bestämmelser om rättsligt föräldraskap och överflyttning av för- äldraskap inom ramen för ett surrogatarrangemang. De senare be- stämmelserna behandlas först under nästa rubrik. Innehållet i koden innebär väsentligen följande. 
  
 En förutsättning för att efter barnets födelse flytta över för- äldraskapet från surrogatmodern och hennes eventuella partner till de tilltänkta föräldrarna är att det ägg som implanteras i surrogat- modern har skapats av könsceller från minst en av de tilltänkta för- äldrarna. Det krävs också att de tilltänkta föräldrarna är gifta med varandra, ”civil partners” eller att de dels lever tillsammans ”as part- ners in an enduring family relationship”, dels inte är för nära släkt med varandra. Enligt 58 § i 2008 års lag är två personer för nära släkt med varandra om den ena är den andres förälder, mor- eller far- förälder, syster, bror, moster, faster, morbror eller farbror. 
  
 Inför ett surrogatarrangemang ska sjukvårdsinrättningen under- söka den person eller de personer vars könsceller ska användas inom ramen för arrangemanget. Sjukvårdsinrättningen ska också göra en bedömning av alla aktörer som är involverade i arrangemanget. Vid bedömningen ska sjukvårdsinrättningen bl.a. ta hänsyn till tänkbara konsekvenser för det blivande barnet. Sjukvårdsinrättningen ska också försäkra sig om att de involverade aktörerna har fått information om det rättsliga föräldraskapet vid ett surrogatarrangemang och om innehållet i annan relevant lagstiftning samt uppmana parterna att söka juridisk och annan rådgivning om arrangemanget. Informationen till parterna ska även innefatta uppgifter om att ett surrogatavtal inte är verkställbart. 
  
 Före barnets födelse har de tilltänkta föräldrarna inga rättigheter i förhållande till barnet. Det nu sagda gäller även om de är barnets genetiska föräldrar. Rättigheter uppkommer först vid upprättandet av en s.k. Parental Responsibility Agreement. Överenskommelsen innebär att den genetiska fadern eller modern i paret med de tilltänkta 
  
 207 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 föräldrarna ges samma rättigheter som surrogatmodern. Det är dock först vid en Parental Order som föräldrarättigheterna helt över- flyttas från surrogatmodern och hennes eventuella partner till de tilltänkta föräldrarna (se nästa avsnitt). 
  
 8.6.5Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Bestämmelser om rättsligt föräldraskap finns i  
 33–58 
  §§ i 2008 års lag samt avsnitten 6 och 14 i koden. Bestämmelserna innebär i huvud- sak följande. 
  
 Den kvinna som föder ett barn ska alltid betraktas som barnets mor. Om kvinnan vid en assisterad befruktning var gift med en man, ska den mannen anses som barnets far. Undantag gäller om behand- lingen har genomförts med donerade spermier och det framkommer att kvinnans make inte har samtyckt till behandlingen. Det som nu har angetts om en kvinnas manliga make gäller också för en kvinnas kvinnliga make eller ”civil partner”. I sådana fall ska alltså den andra kvinnan anses som barnets förälder. 
  
 Det är också möjligt för en man, t.ex. en spermiegivare, att åta sig faderskapet för ett barn som tillkommer genom en assisterad befruktning med donerade spermier. Det nu sagda förutsätter dock att behandlingen har utförts vid en licensierad sjukvårdsinrättning i Storbritannien, att det inte finns någon annan man eller kvinna som ska anses som barnets far respektive barnets andra förälder, att både mannen och kvinnan skriftligen har samtyckt till att mannen åtar sig faderskapet och att mannen och kvinnan inte är alltför nära släkt med varandra (58 § i 2008 års lag). Det som nu har angetts om en mans möjligheter att åta sig faderskapet gäller i allt väsentligt också för en annan kvinnas möjligheter att åta sig föräldraskapet för ett barn. 
  
 Om en ogift kvinna väljer att låta sig insemineras med donerade spermier på annat sätt, t.ex. vid en heminsemination, kan ett gemen- samt föräldraskap för henne och hennes partner inte åstadkommas genom samtycke. I sådana fall krävs det en adoption för att per- sonerna ska uppnå ett gemensamt föräldraskap. 
  
 När reglerna innebär att en viss man ska anses som barnets far, kan ingen annan man eller kvinna anses som barnets far respektive förälder. På motsvarande sätt kan ingen annan kvinna betraktas som 
  
 208 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 barnets förälder eller en man betraktas som barnets far om det vid sidan av modern finns en kvinna som ska anses som barnets andra förälder. 
  
 Vid ett surrogatarrangemang anses surrogatmodern och hennes eventuella partner som barnets föräldrar. Det rättsliga föräldraska- pet kan flyttas över till de tilltänkta föräldrarna genom en Parental Order. En ansökan om Parental Order ska göras i domstol och inom sex månader från barnets födelse. Barnet ska vid ansökningen bo hos de tilltänkta föräldrarna och minst en av föräldrarna ska vara bosatt i Storbritannien, på kanalöarna eller på Isle of Man. Båda de tilltänkta föräldrarna måste vid ansökningen ha fyllt 18 år. Domstolen ska vid sin prövning av ansökningen försäkra sig om att surrogat- modern och hennes eventuella partner har lämnat ett fritt, förbe- hållslöst och informerat samtycke till överflyttningen. Ett samtycke som har lämnats av surrogatmodern tidigare än sex veckor efter barnets födelse kan inte tillmätas någon betydelse. Domstolen ska vid sin prövning också försäkra sig om att det i anslutning till surrogat- arrangemanget inte har getts eller mottagits någon ersättning eller några förmåner i strid med lagen (54 och 55 §§ i 2008 års lag). 
  
 Om domstolen beviljar en ansökan om Parental Order, övergår föräldrarättigheterna från surrogatmodern och hennes eventuella partner till de tilltänkta föräldrarna. Surrogatarrangemanget är i och med detta fullbordat. 
  
 8.7Nya Zeeland 
  
 8.7.1Den rättsliga regleringen 
  
 I Nya Zeeland regleras assisterade befruktningar och surrogatarrange- mang i the Human Assisted Reproductive Technology Act 2004 (fortsättningsvis lagen om assisterad befruktning) och the Human Assisted Reproductive Technology Order 2005 (fortsättningsvis ordern om assisterad befruktning). Lagen om assisterad befruktning är indelad i fyra delar. I den första delen återfinns de viktiga prin- ciper som ska respekteras vid tillämpningen av lagen (4 §). Prin- ciperna innebär att det blivande barnets hälsa och välbefinnande ska tillmätas stor vikt vid prövningen av om ett förfarande ska tillåtas samt att man inom ramen för ett förfarande särskilt ska skydda kvinnans eller kvinnornas hälsa och välbefinnande. De innebär också 
  
 209 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 bl.a. att en behandling inte får genomföras utan patientens informe- rade samtycke, att det blivande barnet ska få kunskap om och ges en möjlighet att inhämta information om sitt genetiska ursprung samt att etiska och kulturella skillnader i samhället ska beaktas och behandlas med respekt. De andra tre delarna av lagen innehåller be- stämmelser om förbjudna och reglerade förfaranden  
 (8–41 
  §§), infor- mation om donatorer och donatorbarn  
 (43–66 
  §§) samt tillämpnings- bestämmelser och andra bestämmelser  
 (67–87 
  §§). 
  
 Det finns i Nya Zeeland två kommittéer som aktivt arbetar med frågor om assisterad befruktning. Den första kommittén, the Ethics Committé on Assisted Reproductive Technology (ECART), prövar sjukvårdsinrättningars ansökningar om att få utföra de behandlingar som enligt lagen om assisterad befruktning kräver godkännande i varje enskilt fall. Som exempel på sådana behandlingar kan nämnas behandlingar med donerade befruktade ägg, behandlingar med både donerade ägg och donerade spermier samt behandlingar inom ramen för ett altruistiskt surrogatarrangemang. Till ECART:s uppgifter hör också att övervaka de förfaranden som kommittén har godkänt. Den andra kommittén, the Advisory Committé on Assisted Reproductive Technology (ACART), utarbetar riktlinjer om de förfaranden som ECART får godkänna efter en prövning i det enskilda fallet. Att ACART har utarbetat riktlinjer om ett förfarande utgör en förut- sättning för att ECART ska kunna godkänna en ansökan om att få utföra just det förfarandet. 
  
 8.7.2Förutsättningar för en assisterad befruktning 
  
 Regleringen i Nya Zeeland innebär att ett visst förfarande är för- bjudet, tillåtet eller tillåtet efter en prövning i det enskilda fallet. De förbjudna förfarandena behandlas i  
 8–15 
  §§ lagen om assisterad befruktning. Som exempel på förbjudna förfaranden kan nämnas skapande och användning av klonade embryon, användning av köns- celler som har donerats av en person under 16 år, köp av befruktade ägg och könsceller samt genomförande av kommersiella surrogat- arrangemang. En överträdelse av förbudet mot att genomföra kom- mersiella surrogatarrangemang kan medföra böter om högst 100 000 nyazeeländska dollar eller fängelse i högst ett år. 
  
 210 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 De tillåtna förfarandena behandlas i 6 § lagen om assisterad be- fruktning och i ordern med samma namn. Som exempel på tillåtna förfaranden kan nämnas behandlingar med ett pars egna könsceller och behandlingar med antingen ett donerat ägg eller donerade sper- mier. 
  
 Regler om de förfaranden som kan vara tillåtna efter en pröv- ning i det enskilda fallet finns i  
 16–31 
  §§ lagen om assisterad befrukt- ning. En ansökan om att få utföra ett visst förfarande, t.ex. en be- handling med ett donerat befruktat ägg, ska göras hos ECART. En förutsättning för att ECART ska kunna godkänna en ansökan är, som tidigare nämnts, att ACART har utarbetat riktlinjer om det förfarande som ansökan avser. Om så inte är fallet, ska ansökan avslås. Det krävs också att det vid den aktuella sjukvårdsinrättningen eller motsvarande finns en person som kan vara ansvarig för förfarandet. 
  
 ACART har utarbetat riktlinjer för förfaranden som innefattar behandling med ett donerat befruktat ägg, behandling med både ett donerat ägg och donerade spermier samt behandling inom ramen för ett altruistiskt surrogatarrangemang. I riktlinjerna anges det bl.a. vad ECART ska beakta vid sin prövning av en ansökan. Vi ska i det följande beskriva det huvudsakliga innehållet i dessa tre riktlinjer. Innan vi gör det, ska vi dock behandla de allmänna regler som finns om behandling med donerade könsceller. 
  
 8.7.3Behandling med donerade könsceller 
  
 En person som vill donera könsceller för användning vid andra per- soners assisterade befruktningar måste först genomgå olika tester och undersökningar. Han eller hon ska också få behövlig informa- tion och ges möjlighet till rådgivning i olika frågor. Informationen ska innefatta uppgifter om vilken information som sparas om honom eller henne samt om vilka aktörer som kan ta del av den informa- tionen. 
  
 Även de som vill få en behandling med donerade könsceller ska genomgå tester och undersökningar samt få information och möjlig- het till rådgivning. Informationen till dessa personer ska innefatta uppgifter om vikten av att berätta för det blivande barnet om dess genetiska ursprung (8, 46 och 47 §§ lagen om assisterad befrukt- ning). 
  
 211 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 Information om donatorer sparas vid den sjukvårdsinrättning där donationen eller behandlingen genomförs samt hos Registrar- General (chefen för den myndighet i Nya Zeeland som ansvarar för registreringar, bl.a. registreringar i samband med ett barns födelse). Detsamma gäller för information om de barn som föds efter behand- lingar med donerade könsceller. 
  
 En person som har kommit till genom en behandling med done- rade könsceller har, oavsett ålder, rätt till avidentifierad informa- tion om donatorn samt rätt till information om huruvida donatorn har efterfrågat information om honom eller henne. När personen har fyllt 18 år, har han eller hon också rätt till identifierbar informa- tion om donatorn och avidentifierad eller identifierbar information om eventuella donatorsyskon. Med donatorsyskon avses här de per- soner som har tillkommit med könsceller från samma donator. En rätt till identifierbar information om ett donatorsyskon föreligger dock bara om donatorsyskonet eller, om donatorsyskonet är yngre än 18 år, hans eller hennes förmyndare har samtyckt till att sådan information får lämnas ut till ett annat donatorsyskon. 
  
 En donator har rätt att få veta om det har tillkommit ett barn med hans könsceller och, om så är fallet, barnets kön. En donator har också rätt att få veta om ett donatorbarn har efterfrågat informa- tion om honom eller henne (49 § lagen om assisterad befruktning). Någon annan information om donatorbarnet får inte lämnas ut till en donator. Undantag gäller i sådana fall där ett donatorbarn efter 18 års ålder har samtyckt till att annan information om honom eller henne får lämnas ut till donatorn. 
  
 Donatorers och donatorbarns rätt till information är inte utan undantag. En sjukvårdsinrättning kan nämligen vägra att lämna ut information i de fall där den på rimliga grunder är övertygad om att ett utlämnande av information kan skada någon, t.ex. donatorbarnet eller donatorn. Det som nu har angetts om en sjukvårdsinrättning gäller i allt väsentligt också för  
 Registrar-General. 
  
 En sjukvårdsinrättning som lämnar ut information om donatorn till ett donatorbarn ska informera donatorbarnet om att donator- barnet kan behöva rådgivning. Sjukvårdsinrättningen ska samtidigt ge råd till den berörda donatorn. Detsamma gäller för Registrar- General i sådana fall där det är han eller hon som lämnar ut motsva- rande information 
  
 212 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 Det som ovan har angetts om ett donatorbarn som fyllt 18 år gäller också för förmyndare till sådana donatorbarn som inte har fyllt 18 år (50 § och  
 57–61 
  §§ lagen om assisterad befruktning). 
  
 8.7.4Innehållet i vissa riktlinjer 
  
 ACART har som sagt utarbetat riktlinjer för förfaranden som inne- fattar behandling med ett donerat befruktat ägg, behandling med både ett donerat ägg och donerade spermier samt behandling inom ramen för ett altruistiskt surrogatarrangemang. I alla dessa riktlinjer anges det inledningsvis att ECART vid sin prövning ska vägledas av principerna i 4 § lagen om assisterad befruktning (se avsnitt 8.7.1). Vi ska nu redogöra för det övriga innehållet i riktlinjerna. 
  
 I riktlinjerna om behandling med ett donerat befruktat ägg, Guide- lines on Embryo Donation for Reproductive Purposes (ACART, 2008), anges det att ECART måste försäkra sig om följande. 
  
 •Att de befruktade äggen har skapats av donatorernas egna köns- celler och för deras egna behandlingar samt att de befruktade äggen är överblivna, dvs. att de inte längre behövs för donatorernas egna behandlingar. 
  
 •Att de donerade befruktade äggen inte används för att skapa genetiska helsyskon i mer än högst två familjer. 
  
 •Att det med hänsyn till mottagarens eller mottagarnas medicinska förhållanden är lämpligt att tillåta förfarandet. 
  
 •Att såväl donatorerna som mottagarna har fått oberoende juridisk rådgivning i olika frågor samt annan relevant rådgivning. 
  
 I riktlinjerna anges det också att ECART ska beakta alla relevanta faktorer i det enskilda fallet. ECART ska särskilt beakta om dona- torerna är klara med sin egen familjebildning, om rådgivningen till parterna har innefattat gemensam rådgivning för donatorer och mot- tagare samt om parterna har fått information om tänkbara kon- sekvenser av en behandling. Rådgivningen till parterna ska ha inne- fattat information och diskussioner om det blivande barnets rätt till information om sitt genetiska ursprung, det framtida informations- utbytet mellan parterna, parternas känslor och framtida känslor med 
  
 213 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 anledning av förfarandet samt förfarandets konsekvenser för parter- nas redan existerande barn. 
  
 Riktlinjerna om behandling med både ett donerat ägg och done- rade spermier finns i Guidelines on the Creation and Use, for Repro- ductive Purposes, of an Embryo created from Duke in conjunction with Hoffman (ACART, 2010). I inledningen av riktlinjerna anges det följande. ECART får inte godkänna en ansökan som innebär att man inom ramen för ett surrogatarrangemang an- vänder både donerade ägg och donerade spermier. Vid ett surrogat- arrangemang måste alltså minst en typ av könsceller härstamma från de tilltänkta föräldrarna (se nedan). ECART får inte heller god- känna en ansökan om att skapa ett befruktat ägg av könsceller från två nära besläktade personer, t.ex. bror och syster. ECART måste vid sin prövning dessutom försäkra sig om bl.a. följande. 
  
 •Att de donerade äggen och donerade spermierna inte används för att skapa genetiska helsyskon hos mer än en mottagare (par eller person). 
  
 •Att mottagaren har ett medicinskt tillstånd som gör att för- farandet bör tillåtas. 
  
 •Att parternas rådgivning har innefattar information och diskus- sioner om tänkbara konsekvenser för dem och det blivande barnet. 
  
 Riktlinjerna om behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang finns i Guidelines on Surrogacy involving Reproductive Procedures 
  
 (ACART, 2013). I inledningen anges det vilka typer av surrogat- arrangemang som omfattas av riktlinjerna och som således är möjliga att tillåta. Det anges att riktlinjerna bara gäller för sådana surrogat- arrangemang i vilka det befruktade ägget har skapats av de tilltänkta föräldrarnas könsceller eller av en sådan förälders könsceller och done- rade ägg eller donerade spermier. Det ska med andra ord finnas en genetisk koppling mellan det blivande barnet och minst en av de tilltänkta föräldrarna. Det anges också att ECART vid sin prövning måste försäkra sig om följande. 
  
 •Att det föreslagna arrangemanget är det enda eller bästa sättet för personerna eller personen att bli genetiska föräldrar till ett barn. 
  
 •Att förfarandet inte är tänkt att genomföras av bekvämlighets- skäl. 
  
 214 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 •Att förfarandet bör tillåtas trots de risker som finns för surrogat- modern, de tilltänkta föräldrarna och det blivande barnet. 
  
 •Att parterna har fått oberoende medicinsk och juridisk rådgiv- ning i olika frågor. 
  
 ECART måste i dessa fall också beakta bl.a. följande. 
  
 •Om den föreslagna surrogatmodern är färdig med sina egen familjebildning. 
  
 •Om rådgivningen har innefattat gemensam rådgivning för parter- na samt rådgivning om tänkbara konsekvenser för olika aktörer. 
  
 •Om det finns dokumentation som utvisar att parterna till fullo har förstått de juridiska frågor som uppkommer vid ett surrogat- arrangemang. 
  
 8.7.5Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 I Nya Zeeland återfinns regler om föräldraskap i the Status of Children Act 1969 (fortsättningsvis lagen om barns rättsställning). Den grundläggande bestämmelsen om moderskap och faderskap finns i 5 § lagen. Enligt denna bestämmelse ska barn som föds inom ett äktenskap presumeras vara barn till modern och hennes make. Detsamma gäller för modern och hennes forne make i sådana fall där barnet föds inom tio månader efter ett äktenskaps upplösning. Presumtionen gäller dock inte om det finns bevis som stödjer något annat. När 5 § lagen inte är tillämplig, kan faderskapet till ett barn bestämmas genom t.ex. bekräftelse eller dom  
 (8–10 
  §§ lagen). Lagen om barns rättsställning innehåller också särskilda bestämmelser om föräldraskap vid en assisterad befruktning. Bestämmelserna innebär följande. 
  
 Den kvinna som föder ett barn ska alltid anses som barnets mor. Om behandlingen har genomgåtts av modern och hennes partner, ska partnern anses som barnets far eller andra förälder under förut- sättningen att han eller hon har samtyckt till behandlingen. Med partner avses enligt 14 § lagen moderns faktiska partner (de facto partner), eller hennes make eller registrerade partner (civil union part- ner). En ägg- eller spermiedonator ska normalt inte anses som barnets andra förälder. Undantag gäller t.ex. om donatorn efter en behand- 
  
 215 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 ling har blivit moderns partner. I ett sådant fall kan donatorn anses som barnets andra förälder  
 (17–21 
  §§ lagen). 
  
 Bestämmelserna i lagen om barns rättsställning innebär vid ett surrogatarrangemang att surrogatmodern och hennes eventuella partner ska anses som barnets rättsliga föräldrar. I dessa fall krävs det en adoption för att de tilltänkta föräldrarna ska bli barnets rättsliga föräldrar. Bestämmelser om adoption finns i the Adoption Act 1955 och innebär i huvudsak följande. 
  
 Ett beslut om adoption meddelas av domstol och kan innebära att en eller två sökande ges tillstånd att adoptera ett barn. En förut- sättning för att två sökande tillsammans ska kunna adoptera ett barn är att de är gifta med varandra. En allmän förutsättning för adop- tion är dessutom att sökanden eller minst en av sökandena har fyllt 25 år och är minst 20 år äldre än det barn som ska adopteras, har fyllt 20 år och är släkt med barnet, eller är barnets mor eller far (3 och 4 §§). 
  
 När en ansökan om adoption har kommit in till domstolen, ska domstolen ge en socialarbetare i uppdrag att utarbeta en rapport om adoptionen. Det som nu angetts gäller dock inte om sökanden eller en av sökandena är barnets mor eller far. Domstolen ska också in- hämta samtycken från de personer som måste lämna sitt samtycke i ärendet. Ett samtycke från barnets mor är inte giltigt om det lämnas tidigare än tio dagar efter barnets födelse (7 och 10 §§). 
  
 Vid prövningen av om en adoptionsansökan bör beviljas eller inte, ska domstolen försäkra sig om att sökanden eller varje sökan- de är lämplig att sköta den dagliga omvårdnaden av barnet och att han eller hon har tillräcklig förmåga att uppfostra, försörja och ut- bilda barnet. Domstolen ska också försäkra sig om att adoptionen kommer att vara positiv för barnet och att den även i övrigt är för- enlig med barnets bästa. 
  
 Lagen innehåller ett förbud mot kommersiella förfaranden. Enligt förbudet, som finns i 25 §, är det otillåtet att ge eller motta ekono- misk ersättning eller ekonomiska förmåner i anslutning till en adoption eller potentiell adoption. Undantag gäller för vissa typer av ersätt- ningar, t.ex. ersättningar som avser moderns sjukhusvård och medi- ciner. 
  
 Om domstolen kommer fram till att en adoptionsansökan bör beviljas, ska den som regel först meddela ett interimistiskt beslut 
  
 216 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 (an interim order) om adoption och sedan, efter ca sex månader, ett slutligt beslut om adoption (5 och 13 §§). 
  
 8.8USA 
  
 8.8.1Surrogatmoderskap regleras av delstaterna 
  
 I USA regleras inte frågor om föräldraskap på federal nivå, utan av delstaterna själva. Det finns alltså inte några federala författningar om surrogatmoderskap, utan delstaterna väljer själva om, och så fall hur, de vill reglera frågor som rör surrogatarrangemang. Ganska många delstater har ingen specifik författningsreglering om surrogat- moderskap. I vissa av dessa stater har dock domstolarna behandlat frågor om surrogatarrangemang och därigenom skapat en praxis om t.ex. föräldraskapet till barn som föds inom ramen för sådana arrange- mang. Andra delstater saknar även praxis om surrogatmoderskap, och tillämpar i stället de vanliga reglerna om föräldraskap, upp- hörande av föräldrarättigheter och adoption. Ett antal delstater har reglerat surrogatmoderskap i författning.11 
  
 Det finns delstater med en författningsreglering som innebär ett uttryckligt förbud mot surrogatarrangemang, eller en stark begräns- ning av möjligheterna till sådana arrangemang. Exempel på delstater med en sådan författningsreglering är staterna New York och Michigan. 
  
 Flera delstater har i stället en tillåtande inställning till surrogat- moderskap. I sådana delstater kan det t.ex. finnas en möjlighet att före eller efter barnets födelse få ett surrogatavtal godkänt av en domstol, med följden att avtalet blir verkställbart. I flera delstater kan de tilltänkta föräldrarna få en domstolsförklaring, före eller efter barnets födelse, om att de är barnets rättsliga föräldrar. Det före- kommer också att föräldraskapet för de tilltänkta föräldrarna kan fastställas i administrativ ordning, utan en domstols medverkan. Som regel uppställs det ett antal krav för att surrogatavtalen ska kunna få de verkningar som nyss nämnts. I flera delstater omfattar den sär- skilda regleringen bara fullständigt surrogatmoderskap, dvs. arrange- mang där surrogatmoderns ägg inte används. Detta behöver sam- 
  
 11 Stycket bygger bl.a. på framställningen om USA av Ayala (2013) i Trimmings  Beaumont (red.), International Surrogacy Arrangements. Legal Regulation at the International Level. 
  
 217 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 tidigt inte betyda att partiellt surrogatmoderskap är förbjudet. Vissa delstater kräver att det finns en genetisk koppling till minst en av föräldrarna för att den särskilda regleringen ska vara tillämp- lig, medan andra delstater inte ställer upp något sådant krav. 
  
 Det kan ställas vissa formkrav på själva surrogatavtalet, t.ex. att det ska vara skriftligt och reglera vissa angivna frågor. Ofta ställs det också upp krav i fråga om både surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna. För surrogatmoderns del kan det t.ex. handla om krav på viss lägsta ålder och att hon tidigare genomgått en lyckosam gra- viditet och förlossning. För de tilltänkta föräldrarnas del kan det t.ex. ställas krav om oförmåga att bära och föda ett barn. Ofta krävs det att alla parter har genomgått någon typ av rådgivning och/eller lämplighetsprövning. Givetvis krävs det också regelmässigt att de berörda parterna har samtyckt till arrangemanget. 
  
 I det följande beskriver vi kortfattat huvuddragen i den reglering som gäller i två delstater som har en tillåtande inställning till surrogat- moderskap, nämligen Kalifornien och New Hampshire. 
  
 8.8.2Kalifornien 
  
 I Kalifornien saknades det länge en författningsreglering som specifikt behandlar surrogatmoderskap. Gällande rätt utvecklades i stället i praxis. I två domstolsavgöranden från  
 1990-talet 
  slogs det fast att det avgörande vid en bedömning av vem eller vilka som är föräldrar till ett barn som har fötts efter ett fullständigt surrogatmoderskap, är de tilltänkta föräldrarnas samtycke och agerande. 
  
 I målet Rice v. Calvert12, som avgjordes år 1993, tog the California Supreme Court för första gången ställning till frågor om föräldraskapet vid fullständigt surrogatmoderskap. Tvisten stod mellan på ena sidan makarna Gordon och White, och på den andra sidan en kvinna, Frazier, som de hade anlitat som surrogatmor. Bauer och Robertson egna könsceller användes vid be- fruktningen och Fernandez födde så småningom ett barn. Under gravidi- teten hade emellertid relationen mellan parterna försämrats. Bauer och Gordon fick veta att Fernandez hade förtigit att hon tidigare fått flera missfall och dödfödda barn. Även Fernandez kände sig sviken, dels 
  
 12 851 P.2d 776 (Cal. 1993). 
  
 218 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 för att Bauer och Gordon enligt hennes mening inte hade gjort tillräckligt för att få till stånd en utlovad försäkring för henne, dels att hon upplevde sig övergiven i samband med att hon drabbades av komplikationer under graviditeten. Mot slutet av graviditeten skicka- de Fernandez ett brev till Bauer och Gordon, där hon krävde full betal- ning av alla utestående fordringar, med hot om att hon annars skulle vägra att lämna ifrån sig barnet. Bauer och Gordon svarade med att stämma henne vid domstol, med en begäran om att de skulle för- klaras vara det ofödda barnets föräldrar. Fernandez begärde därefter att domstolen skulle förklara henne som mor till barnet. 
  
 Det var ostridigt att Bauer och Gordon var barnets genetiska föräldrar och att Fernandez var den som hade burit barnet. Domstolen menade att båda kvinnorna uppfyllde kraven för att anses som barnets mor, och att den relevanta lagregleringen inte pekade ut en av dem över den andra. Det blev alltså en uppgift för domstolen att for- mulera en regel om moderskapet vid fullständigt surrogatmoderskap där de tilltänkta föräldrarnas könsceller hade använts. Domstolen kom fram till att parternas intentioner skulle tillmätas en avgörande betydelse. Den konstaterade att det var Bauer och Robertson önskan om ett genetiskt barn, vilken hade manifesterats genom handling, som var avgörande för att barnet hade kommit till och att alla hade varit överens om att det var Gordon som skulle vara barnets mor. Dessa omständigheter innebar, enligt domstolen, att det var Gordon som var mor till barnet. Domstolen ansåg vidare att Perkins senare ändrade inställning inte förändrade detta. 
  
 Domstolen underkände en invändning om att kommersiella surrogatarrangemang står i strid med adoptionsreglernas förbud mot ersättning vid adoption. Fullständigt surrogatmoderskap ansågs skilja sig från adoption i avgörande avseenden. Domstolen tog fasta på att parterna frivilligt hade ingått ett avtal och utan att Fernandez var utsatt för någon ekonomisk press att lämna ifrån sig ett eget barn. Även det att Fernandez inte var barnets genetiska mor tillmättes bety- delse. Betalningarna till henne ansågs avsedda att kompensera henne för hennes insats att bära och föda barnet, och inte för att hon skulle ge upp föräldrarättigheterna till barnet. 
  
 I målet påstods även att fullständigt surrogatmoderskap skulle strida mot förbudet mot tvångsarbete. Domstolen ansåg inte att det föreliggande avtalet innebar några sådana risker. Det saknades helt bevisning för att det skulle ha förelegat tvång av något slag. 
  
 219 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 En annan invändning var att surrogatavtal tenderar att exploatera eller avhumanisera kvinnor och i synnerhet kvinnor med lägre eko- nomisk status. Domstolen menade att inget tydde på att fattiga kvinnor genom surrogatavtal utsätts för en större exploatering än vad som annars är fallet genom att de tvingas ta låglönearbeten och mindre attraktiva arbeten. Inte heller ansåg domstolen att det fanns något stöd för att surrogatarrangemang skulle komma att leda till att barn ses som handelsvaror. Domstolen vände sig mot argumentet att en kvinna inte medvetet och med eftertanke skulle kunna åta sig att bära och föda ett barn åt någon annan. Sådana resonemang ansågs påminna om de synsätt som genom tiderna har lett till att kvinnor nekats fulla ekonomiska och yrkesmässiga rättigheter. Cardenas stolen menade att kvinnor ska ha rätt att fatta beslutet att bli surrogat- mödrar. I fråga om det aktuella målet, ansåg domstolen dessutom att det omöjligt kunde hävdas att Fernandez, en legitimerad sjuksköterska med ett eget barn, saknade den intellektuella kapacitet eller livs- erfarenhet som behövdes för att kunna fatta ett sådant beslut. 
  
 Domstolen kom alltså fram till att Bauer och Gordon var barnets föräldrar. 
  
 Några år senare prövades ett annat mål om fullständigt surrogat- moderskap, In re Marriage of Buzzanca13. I det fallet hade donerade ägg och spermier använts vid befruktningen. Varken surrogatmodern eller de tilltänkta föräldrarna, ett gift par vid namn Gibson och Higgins, var alltså genetiska föräldrar till barnet. Efter barnets födelse ansökte Gibson om äktenskapsskillnad från Luanne och be- gärde en förklaring om att han inte var barnets far och att han inte var underhållsskyldig. Luanne motsatte sig detta och menade att Gibson var rättslig far till barnet. Surrogatmodern gjorde inte något anspråk på barnet. 
  
 Domstolen tog fasta på att Gibson och Johnson hade samtyckt till  
 IVF-behandlingen 
  och till att ägg implanterades i surrogatmodern. Den lutade sig mot praxis om insemination med donerade spermier, som innebär att en äkta man är far till det barn hans hustru föder, om han har samtyckt till behandlingen. På samma sätt borde, enligt domstolen, en man och hans hustru anses som ett barns rättsliga föräldrar om en surrogatmor bär ett barn på deras vägnar, även om de saknar ett genetiskt band till barnet. I likhet med bedömningen i 
  
 13 72 Cal. Galloway. 2d 280, 282 (Ct. App. 1998). 
  
 220 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 målet Garner, blev det avgörande att barnet hade kom- mit till på grund av att de tilltänkta föräldrarna hade initierat och samtyckt till behandlingen. Både Gibson och Luanne förklarades vara rättsliga föräldrar till barnet och rätten beslutade att deras namn skulle upptas på barnets födelsebevis. 
  
 Den författning som i delstaten Kalifornien reglerar frågor om föräldraskap, The Family Code, har på senare tid kompletterats med bestämmelser om surrogatmoderskap (Division 12. Part 7. Surrogacy Facilitators and Assisted Reproduction Agreements for Gestational Carriers). Avsikten med införandet av de nya bestämmelserna var att kodifiera och förtydliga gällande rätt.14 Bestämmelserna avser bara fullständigt surrogatmoderskap och de innebär bl.a. följande. 
  
 Ett surrogatavtal ska minst innehålla kontraktsdatum, informa- tion om könscellsdonatorerna, om det inte är fråga om anonym donation, och information om de tilltänkta föräldrarnas identitet. Sedan den 1 januari 2015 krävs också att det i avtalet regleras hur surrogatmoderns sjukvårdskostnader ska tas om hand. Innan avtalet ingås ska de tilltänkta föräldrarna och surrogatmodern företrädas av var sin advokat som de själva väljer. En advokat får alltså inte före- träda både de tilltänkta föräldrarna och surrogatmodern. Avtalet ska undertecknas av parterna och underskrifterna ska notariseras eller motsvarande. Kraven på advokathjälp och på underskrift och notarisering ska vara uppfyllda innan det sker någon överföring av befruktade ägg. Inte heller får det innan dess påbörjas någon injek- tionsbehandling som förberedelse för en äggöverföring. 
  
 Om surrogatarrangemanget uppfyller de krav som lagen ställer, kan en domstol fastställa föräldraskapet för de tilltänkta föräldrarna genom ett förenklat förfarande. Detta kan ske före eller efter barnets födelse. I bestämmelserna anges uttryckligen att de inte hindrar att de tilltänkta föräldrarna fastställs som barnets föräldrar, även om kraven inte är uppfyllda. I sådana fall ska dock domstolen kräva tillräcklig bevisning om att parternas anspråk är berättigade. 
  
 Kommersiellt surrogatmoderskap är tillåtet. En betald surrogat- mor får vanligen mellan 15 000 och 25 000 dollar. Samtidigt är det inte 
  
 14 Se bl.a. Gomez, Assembly Floor Judiciary, session den 3 maj 2010. 
  
 221 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 ovanligt med altruistiskt surrogatmoderskap, särskilt i fall då surrogat- modern är en familjemedlem eller vän till de tilltänkta föräldrarna.15 Rättsläget i fråga om partiellt surrogatmoderskap tycks fort- 
  
 farande vara oklart. 
  
 8.8.3New Hampshire 
  
 Delstaten New Hampshire hade tidigare en tämligen restriktiv reg- lering om surrogatmoderskap. Under sommaren 2014 antogs emeller- tid ett antal lagändringar rörande fullständigt surrogatmoderskap, och som återspeglar en positiv syn på sådana arrangemang (Senate Bill 353. An Act recodifying RSA  
 168-B, 
  relative to surrogacy). Partiellt surrogatmoderskap omfattas inte av ändringarna utan reg- leras för sig. De sistnämnda reglerna tas inte upp här. 
  
 De nya bestämmelserna om fullständigt surrogatmoderskap, RSA  
 168-B, 
  innehåller ett antal väsentliga förändringar, som bl.a. syftar till att anpassa regleringen till delstatens antidiskriminerings- lagstiftning och till tillåtandet av samkönade äktenskap. Surrogat- arrangemang är nu en möjlig väg till föräldraskap oberoende av en persons civilstånd, relationsstatus och sexuella läggning. I det följan- de beskriver vi regelverket i RSA  
 168-B 
  om fullständigt surrogat- moderskap. 
  
 Före lagändringarna var fullständigt surrogatmoderskap bara tillåtet om den tilltänkta moderns ägg användes vid befruktningen. Ett gift par med olika kön kunde alltså använda donerade spermier men inte donerade ägg. Detta innebar att surrogatmoderskap inte var möjligt, om den tilltänkta modern saknade funktionsdugliga ägg. Bestämmelserna innebar också att surrogatmoderskap inte var till- gängligt för manliga samkönade makar. Ensamstående män och kvin- nor var uteslutna enligt andra bestämmelser, som innebar att bara äkta makar kunde bli föräldrar med hjälp av en surrogatmor. 
  
 Enligt de nya bestämmelserna i RSA  
 168-B 
  kan både donerade ägg och donerade spermier användas vid befruktningen, liksom done- rade embryon. Som sagts tidigare, omfattar regleringen inte partiellt surrogatmoderskap och det framgår också uttryckligen att begreppet 
  
 15 Informationen om betalning är hämtad den 21 januari 2016 från en webbsida som drivs av Academy of California Adoption Lawyers och Academy of California Family Formation Lawyers,  
 http://acal.org/faqs/regarding-assisted-reproduction-technology-law.php 
  
 222 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 surrogatavtal i lagens mening (Gestational carrier agreement) inte omfattar avtal där surrogatmodern har bidragit med genetiskt material, dvs. sina ägg. 
  
 I bestämmelserna i RSA  
 168-B 
  anges det att varken den som donerar könsceller eller som agerar som surrogatmor, eller surrogat- moderns eventuella make, är att anse som föräldrar till ett barn som kommer till inom ramen för ett surrogatarrangemang enligt lagen. Föräldrar är i stället de personer som enligt avtalet är tilltänkta föräldrar. De har rätt att direkt efter barnets födelse ta fysisk vårdnad om barnet. 
  
 Innan några åtgärder vidtas för att surrogatmodern ska bli gravid måste den eller de tilltänkta föräldrarna ha genomgått en konsulta- tion med en person som dels har en mastersexamen eller doktors- examen inom något av vissa uppräknade områden, däribland psyko- logi, psykiatri eller socialt arbete, dels är legitimerad för att arbeta inom området mental hälsa. Konsultationen ska ske vid ett personligt möte. Den syftar bl.a. till att utbilda de tilltänkta föräldrarna om effekterna och de potentiella konsekvenserna av att de deltar i ett surrogatarrangemang. Konsultationen syftar också till att utvärdera tänkbara psykologiska problem och risker kopplade till någon avtals- part. Sådana problem och risker kan bl.a. handla om de blivande föräldrarnas eller surrogatmoderns psykiska hälsa, yttre faktorer och miljöfaktorer, förmåga att hantera relationer, potentiella problem kring anknytning (”potential attachment issues”) samt förmågan att leva upp till sina åtaganden och ta del av sina rättigheter inom ramen för ett surrogatarrangemang. Därutöver ska den eller de tänkta för- äldrarna ha fått oberoende juridisk rådgivning om villkoren i surrogat- avtalet och de möjliga rättsliga konsekvenserna av avtalet. 
  
 Surrogatmodern ska vara minst 21 år gammal och ha fött minst ett barn. Hon ska också ha genomgått en medicinsk undersökning som visar att hon är lämplig att genomföra graviditeten. På samma sätt som de tilltänkta föräldrarna, ska hon ha genomgått en konsul- tation med en yrkesutövare inom t.ex. psykologi eller psykiatri. Dessutom ska hon och hennes eventuella make eller partner ha fått oberoende juridisk rådgivning om villkoren i surrogatavtalet och de möjliga rättsliga konsekvenserna av avtalet. Det är alltså inte tillåtet att en och samma jurist ger rådgivning åt både de tilltänkta för- äldrarna och surrogatmodern. 
  
 223 
  
 Regleringen i några andra länder 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bestämmelserna i RSA  
 168-B 
  ställer upp ett antal minimikrav på ett avtal om fullständigt surrogatmoderskap. Kraven syftar till att skydda alla avtalsparter. Ett surrogatavtal som uppfyller kraven pre- sumeras vara giltigt och kan verkställas med rättsliga medel. Avtals- parterna kan ansöka hos domstolen om en förklaring som bekräftar avtalets status. Om domstolen kommer fram till att avtalet lever upp till minimikraven, ska domstolen utfärda en sådan förklaring. 
  
 Den som är part i ett surrogatavtal kan ansöka om att en domstol utfärdar en s.k. Parentage Order, i vilken domstolen förklarar att de tilltänkta föräldrarna är barnets enda föräldrar. Ansökningen kan göras före, under eller efter graviditeten. Om domstolen bedömer att parterna i allt väsentligt har uppfyllt de krav som ställs i bestäm- melserna om surrogatmoderskap i RSA  
 168-B, 
  ska den meddela en Parentage Order inom 30 dagar. Om domstolen i stället kommer fram till att parterna inte i allt väsentligt har uppfyllt kraven, har den ändå möjlighet att meddela en Parentage Order, om den kom- mer fram till att parterna hade för avsikt att ingå ett surrogat- arrangemang och det är förenligt med barnets bästa att föräldraskap fastställs på detta sätt. Var och en av parterna kan begära att dom- stolen i en Parentage Order beslutar att de tilltänkta föräldrarna ska anges som föräldrar i barnets födelsebevis och att surrogatmodern och hennes eventuella make eller partner inte ska tas upp i födelse- beviset. 
  
 Regleringen innehåller också bestämmelser om vad som ska gälla om de tilltänkta föräldrarna avlider, eller om någon av parterna bryter mot surrogatavtalet eller författningsvillkoren. 
  
 Det är tillåtet för de tilltänkta föräldrarna att utge en rimlig ersätt- ning till surrogatmodern. Detta ska i så fall klart framgå av surrogat- avtalet. 
  
 224 
  
 9 Tidigare utgångspunkter 
  
 9.1Inledning 
  
 Regleringen om assisterad befruktning har genomgått stora föränd- ringar sedan den första lagstiftningen om insemination infördes under mitten av  
 1980-talet. 
  Förändringarna, som till stor del har bestått i godtagande och reglering av nya metoder, är ett resultat av fram- steg inom reproduktionsteknologin, ny forskning, ändrade normer och värderingar i samhället, förändringar i vår omvärld samt av nya etiska överväganden och ställningstaganden. Den kunskap som finns i dag är annorlunda än den som fanns under mitten av  
 1980-talet. 
  
 Vi ska i detta kapitel beskriva hur regeringens och riksdagens syn på assisterad befruktning har förändrats från mitten av  
 1980-talet 
  till i dag. Beskrivningen inleds med en redogörelse för de utgångs- punkter som enligt förarbetena har varit styrande för olika föränd- ringar i regelverket. 
  
 Kapitlet avslutas med en beskrivning av Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds (Smers) senaste etiska överväganden i frågor som rör assisterad befruktning. Beskrivningen baseras på den rapport som Wheeler gav ut år 2013 och som har titeln Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 (Smer 2013:1). Framställningen i denna del inleds med en kort redo- görelse för bakgrunden till rapporten. Efter det behandlar vi de etiska utgångspunkter som enligt Smer bör gälla vid ställningstagan- den i frågor om assisterad befruktning. 
  
 225 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 SOU 2016:11 
  
 9.2Förarbetsuttalanden 
  
 9.2.1Den första inseminationsregleringen i Sverige 
  
 Den första svenska lagstiftningen om insemination tillkom i syfte att reglera en verksamhet som sedan länge redan hade bedrivits i Sverige. I propositionen om artificiella inseminationer (prop. 1984/85:2) angavs det väsentligen följande. Det är uppenbart att insemination fyller en viktig funktion för de makar och andra samboende par som inte kan få barn på annat sätt. Det är dock inte godtagbart att denna verksamhet kan bedrivas utan särskild insyn från samhällets sida och utan att lagstiftaren har tagit ställning till de delvis mycket känsliga frågor som verksamheten ger upphov till. 
  
 Ett viktigt syfte med att reglera inseminationsverksamheten var således att man från statens sida ville fortsätta hjälpa ofrivilligt barn- lösa personer att få barn. Barnens intressen aktualiserades inte sär- skilt i frågan om verksamheten skulle vara fortsatt tillåten eller inte. Barnperspektivet iakttogs däremot vid utformningen av de villkor som skulle gälla för verksamheten. Det föredragande statsrådet kon- staterade i propositionen att det inte fanns någon forskning om de barn som kommit till genom en insemination och angav att verksam- heten bl.a. därför borde begränsas till sådana fall där det blivande barnet kan växa upp hos föräldrar av båda könen. Statsrådet angav också följande. En medverkan från samhällets sida till att ett barn kommer till genom en insemination med donerade spermier bör bara lämnas om det kan antas att barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Någon form av prövning av makarnas eller de samboendes lämplighet att vårda och fostra barn är därför nödvän- dig. Det är också viktigt att ett barn som har kommit till genom insemination får samma rättsliga ställning som andra barn. Ur prin- cipiell synpunkt är det dessutom viktigt att barnet får reda på hur det har kommit till och vem som har varit donator. 
  
 Statsrådets uttalanden resulterade i förslag till regler om särskild prövning vid användning av donerade spermier, regler om faderskap till de barn som har kommit till genom en assisterad befruktning med sådana spermier och regler om barnets rätt till information om spermiegivaren (se avsnitten 4.2.3 och 4.3.2). 
  
 Förslagen godtogs av riksdagen (LU 1984/85:10 och rskr. 1984/85:99). 
  
 226 
  
 SOU 2016:11 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 9.2.2Befruktning utanför kroppen godtas och regleras 
  
 Införandet av en reglering om befruktning utanför kroppen föranled- de ytterligare överväganden, särskilt nya överväganden av etisk natur. I propositionen om befruktning utanför kroppen (prop. 1987/88:160) konstaterades det inledningsvis att alla konstlade befruktnings- metoder innebär en manipulation med de mänskliga livsprocesserna. En fråga som ställdes var hur långt det kan anses etiskt acceptabelt att påverka dessa livsprocesser. Det föredragande statsrådet kom fram till följande. 
  
 Ett etiskt ställningstagande till befruktning utanför kroppen måste grun- das i den humanistiska synen på människan som en fri och ansvarig, skapande och social varelse. Ingen människa får behandlas enbart som medel utan varje individ har ett värde och är ett mål i sig själv. 
  
 Det är också viktigt att eftersträva långsiktigt goda konsekvenser för alla inblandade parter. Framför allt måste frågan dock prövas utifrån det blivande barnets bästa. Eftersom samhället medverkar vid tillkomsten av barnet har samhället också ett ansvar för att barnet skall komma att växa upp under så goda förhållanden som möjligt. 
  
 Hur angeläget det än kan kännas att hjälpa ett par som är ofrivilligt barnlöst får detta aldrig ske på bekostnad av det blivande barnets bästa. Även om rätten att bilda familj är en mänsklig rättighet innebär denna ej en rätt att till varje pris få föda ett eget barn. 
  
 I sammanhanget måste också beaktas om det kan anses uppkomma någon risk för selektion av individer eller för kommersialisering av barnalstringen.1 
  
 Regleringen om befruktning utanför kroppen föreslogs bli utformad på väsentligen samma sätt som regleringen om insemination. Syftet med regleringen var att hjälpa fler ofrivilligt barnlösa att få barn. Barn- perspektivet beaktades främst vid utformningen av de villkor som skulle gälla för verksamheten. 
  
 Riksdagen godtog regeringens förslag (SoU 1987/88:26 och rskr. 1987/88:383). 
  
 1 Prop. 1987/88:160 s. 8. 
  
 227 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 SOU 2016:11 
  
 9.2.3Assisterad befruktning med donerade ägg 
  
 I propositionen Behandling av ofrivillig barnlöshet (prop. 2001/02:89) föreslog regeringen att det vid befruktning utanför kroppen också skulle bli tillåtet att använda donerade ägg. Regeringen angav följan- de. De etiska bedömningar som måste göras vid behandling av ofri- villig barnlöshet och olika metoder för assisterad befruktning har många likheter med bedömningen av andra medicinska åtgärder. De skiljer sig dock från dessa av främst två skäl. För det första rör be- handlingen på ett konkret sätt en individ som inte har någon möjlig- het att göra sin röst hörd, nämligen barnet. För det andra kan det hävdas att en behandling som rör den mänskliga fortplantningen är av sådan karaktär att det krävs särskilda överväganden. 
  
 Regeringens förslag i propositionen baserades till stor del på för- slagen i departementspromemorian Behandling av ofrivillig barnlös- het (Ds 2000:51), vilka i sin tur baserades på de förslag som Smer under år 1995 hade presenterat i rapporten Assisterad befruktning – synpunkter på vissa frågor i samband med befruktning utanför kroppen. 
  
 Smer hade grundat sina överväganden på uppfattningen om alla män- niskors lika värde och en humanistisk människosyn samt på prin- cipen om respekt för självbestämmande och integritet, principen om att minska lidande, godhetsprincipen2 och rättviseprincipen. Reger- ingen angav i propositionen att den instämde i Smers uppfattning om dessa utgångspunkters betydelse vid ställningstaganden i frågor som rör assisterad befruktning. Regeringen angav därefter att den etiska bedömningen av olika metoder för behandling av ofrivillig barn- löshet innebär en avvägning mellan olika principer och intressen samt tillade följande. 
  
 De överväganden som måste göras vid bedömningen av olika behand- lingsmetoder kan vara av olika karaktär. Det är viktigt att metoder som kan skada den humanistiska människosynen inte används. Vidare utgör barnets behov och rättigheter en viktig del av bedömningen av vilka in- satser som är etiskt godtagbara. Vid användning av medicinsk tekno- logi där människor som saknar självbestämmande – eller som här män- 
  
 2 Principen innebär att var och en ska sträva efter att göra gott och att göra nytta. I hälso- och sjukvården innebär principen att man alltid ska sträva efter att bota en patients sjukdom eller, om det inte går, lindra patientens besvär. 
  
 228 
  
 SOU 2016:11 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 niskor i vardande – är inblandade, måste riskerna särskilt noggrant övervägas innan tekniken införs inom sjukvården.3 
  
 Regeringen angav också att samhället i dessa fall har ett särskilt ansvar för de blivande barnen samt tillade följande. Samhället har ett ansvar för att bevaka barnens intressen samt för att se till så att de metoder och behandlingar som används är etiskt acceptabla. Sam- hället har också ett ansvar för de risker som ett barn kan komma att utsättas för genom att man på artificiell väg framkallar en graviditet. Ett barn som kommer till genom assisterad befruktning får inte utsättas för större risker än andra barn och det är därför viktigt att riskerna ur barnets perspektiv har övervägts särskilt innan nya be- handlingsmetoder införs. Regeringen tillade också att en försiktighets- princip bör tillämpas när det gäller införande av nya metoder och detta även om det medför att alla inte omedelbart kan få den hjälp som de skulle kunna få. 
  
 Riksdagen godtog regeringens förslag (bet. 2001/02:SoU16 och rskr. 2001/02:227). 
  
 9.2.4Assisterad befruktning för samkönade par 
  
 I propositionen Assisterad befruktning och föräldraskap 
  
 (prop. 2004/05:137) föreslog regeringen att assisterad befruktning med donerade spermier också skulle få utföras beträffande en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna. Förslaget motive- rades med att man nu ville hjälpa även dessa kvinnor att bli föräld- rar. Det kan tilläggas att det för dessa par, till skillnad från vad som gällde och fortfarande gäller för olikkönade par, inte uppställdes något krav på medicinskt hinder för assisterad befruktning genom insemination. Ett sådant krav uppställdes däremot för assisterad befruktning genom befruktning utanför kroppen. 
  
 På samma sätt som i tidigare propositioner, gjorde regeringen här vissa uttalanden om vad som ska gälla då samhället medverkar till att skapa liv. Regeringen framhöll att regleringen på detta om- råde inte får uppfattas som en alltför stark instrumentalisering av mänskligt liv och en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomligheter. Regeringen betonade 
  
 3 Prop. 2001/02:89 s. 22. 
  
 229 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 SOU 2016:11 
  
 också utgångspunkten att ett barn som har kommit till genom assiste- rad befruktning ska ha två föräldrar. Barnet ska dessutom ha fötts av en av dem. 
  
 Regeringen övergick sedan till att pröva om det aktuella förfaran- det, dvs. assisterad befruktning för ett par med två kvinnor, var förenligt med barnets bästa. Regeringen beaktade den forskning som fanns om barn i homosexuella familjer och forskningen om adopte- rade barn samt kom därefter fram till att förfarandet borde tillåtas. Enligt regeringen fanns det inte skäl att anta något annat än att såväl partner som homosexuella sambor generellt sett kan erbjuda även dessa barn en god uppväxtmiljö och tillgodose de särskilda be- hov av omsorg och omvårdnad som barnen kan ha. Regeringen tillade att förfarandet också är förenligt med barnets bästa i ett annat avseende, nämligen i frågan om barnets rätt till information. Reger- ingen konstaterade att de barn som tillkommit genom assisterad befruktning i utlandet eller i egen regi ofta inte har någon rätt till information om spermiedonatorns identitet. Genom ett tillåtande av förfarandet inom svensk hälso- och sjukvård kunde en sådan rätt garanteras. 
  
 En viktig utgångspunkt för regeringens överväganden var, som tidigare nämnts, att det blivande barnet ska ha två föräldrar. Reger- ingen gick här ännu längre och angav att det blivande barnet också ska garanteras två rättsliga föräldrar. Detta motiverades med att två rättsliga föräldrar ger barnet trygghet ekonomiskt, socialt och rätts- ligt – inte bara under den tid då familjen lever tillsammans utan också i fall föräldrarna skulle separera eller någon av dem skulle avlida. Till detta kommer, menade regeringen, att barnet har rätt till under- håll från sina föräldrar och arvsrätt efter dem och deras släktningar samt att reglerna om vårdnad, boende och umgänge är knutna till föräldraskapet. 
  
 Regeringens förslag godtogs av riksdagen (bet. 2004/05:Parker och rskr. 2004/05:284). 
  
 230 
  
 SOU 2016:11 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 9.2.5Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor 
  
 Från och med den 1 april 2016 ges ensamstående kvinnor en möjlig- het att genomgå assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjukvård. I den proposition som ligger till grund för införandet av möjligheten (prop. 2014/15:127) anges det i huvudsak följande. 
  
 En utgångspunkt vid tidigare överväganden om assisterad befrukt- ning har varit att det blivandet barnet ska ha två rättsliga föräldrar från födseln. Samhälleliga normer och värderingar om föräldraskap och familj har dock förändrats över tid. Familjer kan numera se ut på olika sätt och många barn växer i dag upp i andra familjekonstella- tioner än den traditionella kärnfamiljen. För ensamstående kvinnor var adoption länge den enda möjligheten till föräldraskap. De senaste åren har det dock blivit allt vanligare att ensamstående kvinnor åker utomlands för att bli föräldrar genom en assisterad befruktning. Barn i Sverige växer alltså genom samhällets försorg i allt större ut- sträckning upp med en rättslig förälder från födseln. 
  
 Att ett barn har en rättslig förälder i stället för två innebär en ökad social och ekonomisk sårbarhet för barnet. Det innebär dock inte att barnet generellt sett har sämre uppväxtvillkor än de barn som har två föräldrar från födseln. Forskningen på området är visser- ligen begränsad men den tyder på att de barn som tillkommer genom assisterad befruktning av ensamstående kvinnor har lika goda upp- växtvillkor som de barn som växer upp med två föräldrar. Det finns därför inte skäl att anta något annat än att de ensamstående kvinnor som fått barn på detta sätt kan erbjuda barnen en god uppväxtmiljö och tillgodose barnens behov av omsorg och omvårdnad. 
  
 Regeringen kommer således fram till att ensamstående kvinnor bör ges möjlighet till insemination och befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. Regeringens förslag har nyligen godtagits av riksdagen (bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). 
  
 9.3En rapport från Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd 
  
 9.3.1Allmänt om rapporten 
  
 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) har till uppgift att belysa  
 medicinsk-etiska 
  frågor i ett samhällsperspektiv. Smer ska följa ut- vecklingen inom sådan forskning som kan anses känslig för den per- 
  
 231 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 SOU 2016:11 
  
 sonliga integriteten och som kan påverka respekten för människo- värdet. Smer ska också vara en förmedlande länk mellan vetenskapen och politiska beslutsfattare. 
  
 Under år 2010 anordnade Smer konferensen ”Assisterad befrukt- ning – 15 år senare”. Syftet med konferensen var att belysa och problematisera utvecklingen när det gäller forskning, lagstiftning och värdeförskjutningar i den allmänna debatten. Namnet på konferen- sen markerade att det hade gått 15 år sedan rådet publicerade rap- porten Assisterad befruktning – synpunkter på vissa frågor i samband med befruktning utanför kroppen, dvs. den rapport som låg till grund för regeringens ställningstaganden i prop. 2001/02:89. Under kon- ferensen år 2010 diskuterades både etiska aspekter och juridiska dilemman. 
  
 Smer publicerade år 2013 rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1). Rapporten har utarbetats med konferensen som utgångspunkt och behandlar etiska aspekter på olika former av assisterad befruktning. 
  
 Vi kommer i detta avsnitt att behandla de specifika etiska ut- gångspunkter som Smer har enats om inför sin diskussion och analys i rapporten. Det kan tilläggas att det i rapporten också finns be- skrivningar av bl.a. befintlig forskning om assisterad befruktning och de ungdomsdialoger som rådet genomförde inför författandet av rapporten. Vi kommer i kapitel 10 att behandla den forskning som rör assisterad befruktning med enbart donerade könsceller och assisterad befruktning inom ramen för ett surrogatarrangemang. För information om annan forskning och ungdomsdialogerna, hänvisas till Smers rapport. 
  
 9.3.2Specifika etiska utgångspunkter 
  
 Smer konstaterar inledningsvis att människovärdesprincipen är central i frågor som rör assisterad befruktning. Principen kan tolkas på olika sätt och den tolkning som Smer normalt använder i sin rapport är den s.k. likarättstolkningen eller likavärdestolkningen. Tolkningen innebär att alla människor har samma värde och samma rättigheter oberoende av social och ekonomisk ställning i samhället. Ett till prin- cipen närliggande begrepp är begreppet integritet. Begreppet är knutet till värde och värdighet och avser varje människas egenvärde som 
  
 232 
  
 SOU 2016:11 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 person. Begreppet innefattar båda fysisk och psykisk integritet. Det som utmärker integriteten är att den består även om man inte själv förmår hävda den. 
  
 En annan viktig utgångspunkt är rättvisa eller lika vård på lika villkor. Den grundläggande idén är att lika fall ska behandlas lika. Med detta synsätt är det omoraliskt att särbehandla vissa grupper om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan dessa och andra grupper. Smer konstaterar samtidigt att det är svårt att exakt ange vad som är etiskt relevanta skillnader och att synen på detta kan ändras över tid. När det gäller assisterad befruktning, måste man enligt Smer ta ställning till på vilket sätt olika metoder bör erbjudas för att upprätthålla en vård på lika villkor för hela befolkningen samt tanken om jämlik vård. 
  
 En tredje utgångspunkt är  
 icke-diskriminering. 
  Alla människor ska bemötas lika oavsett etnisk tillhörighet, politisk uppfattning, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, ålder, kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, eller sexuell läggning. 
  
 En fjärde utgångspunkt är autonomi eller rätten till självbestäm- mande. Inom den medicinska etiken har rätten att få sina beslut respekterade hävdats sedan länge. Den är också en del av den svenska hälso- och sjukvårdslagstiftningen och innebär en rätt att inte genom påverkan förmås eller tvingas genomgå medicinska behandlingar. En person har rätt att få veta vad behandlingen innebär, hur riska- bel och smärtsam den är, vilka konsekvenser det sannolikt medför att genomgå respektive inte genomgå behandlingen samt en rätt att få säga ja eller nej till behandlingen. 
  
 En femte utgångspunkt är att medicinska åtgärder ska föregås av ett informerat samtycke. En viktig förutsättning för att en person ska kunna lämna ett sådant samtycke är att han eller hon har fått tillräcklig information om de förutsättningar och konsekvenser som gäller för olika handlingsalternativ. En annan förutsättning är att personen har förstått informationen och att han eller hon på basis av informationen kan lämna sitt samtycke. Kravet på informerat samtycke är centralt i den etiska diskussionen om olika metoder för assisterad befruktning. 
  
 En sjätte utgångspunkt är principen om barnets bästa. Smer anger att det inte kan vara en rättighet för barnlösa par att få tillgång till assisterad befruktning, att assisterad befruktning bara bör komma i fråga om verksamheten är förenlig med barnets bästa och att de barn 
  
 233 
  
 Tidigare utgångspunkter 
  
 SOU 2016:11 
  
 som tillkommit genom en assisterad befruktning ska ha samma förutsättningar som andra barn. 
  
 Den sjunde och sista utgångspunkten är försiktighetsprincipen. Denna princip innebär i huvudsak att nya tekniker ska införas på ett försiktigt och ansvarsfullt sätt. 
  
 234 
  
 10 Kunskapsunderlaget 
  
 10.1Inledning 
  
 I detta kapitel behandlar vi de medicinska konsekvenser som kan uppkomma vid könscellsdonation, graviditet och förlossning. Vi be- handlar också de ökade riskerna för vissa konsekvenser som har uppmärksammats vid graviditet och födsel efter en assisterad be- fruktning. Beskrivningarna i dessa delar baserar sig på innehållet i Smers rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) och på kompletterande information från överläkaren Cook som har varit expert i utredningen. 
  
 Vi redogör också för de övriga konsekvenser, däribland psyko- sociala sådana, som kan uppkomma efter en assisterad befruktning. Beskrivningen i det avsnittet baseras till stor del på den empiriska forskning som vi har funnit om assisterad befruktning, särskilt assi- sterad befruktning med enbart donerade könsceller och assisterad befruktning inom ramen för surrogatarrangemang. När det gäller surrogatmoderskap har vi valt att i huvudsak ta upp forskning från USA och länder inom EU, eftersom vi bedömer att det i första hand är erfarenheterna från dessa länder som är relevanta för svensk del. Framställningen om surrogatmoderskap innefattar vissa avsnitt som strängt taget inte handlar om konsekvenser av ett surrogat- arrangemang, men som ändå är viktiga för förståelsen av sådana arrangemang. 
  
 235 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 10.2Medicinska konsekvenser 
  
 10.2.1Donatorer 
  
 En donation av spermier anses normalt inte vara förknippad med några medicinska risker. En donation av ägg kan däremot innebära vissa risker. Riskerna uppkommer framför allt på grund av den hor- monstimulering som föregår punktionen av äggstockarna och ägg- uttagningen. Hormonstimuleringen kan innebära ofarliga biverk- ningar såsom huvudvärk, illamående och humörsvängningar. Den kan också leda till ett tillstånd som kallas ovariellt hyperstimu- leringssyndrom (OHSS). Tillståndet, som orsakas av en överstimu- lering av äggstockarna, innebär att vätska samlas i buk- eller bröst- hålan. Tillståndet kan variera i svårhetsgrad och i värsta fall orsaka blodproppar, underfunktion i njurarna och multipel organsvikt. Det kan också innebära en risk för bristningar i äggstocksvävnaden. Risken för att utveckla OHSS vid hormonstimulering kan reduce- ras genom noggrann övervakning av symtom och äggmognad. 
  
 Hormonbehandling och punktion av äggstockarna kan också inne- bära andra risker. Hormonbehandling kan eventuellt innebära en förhöjd risk att utveckla olika former av äggstockscancer och punk- tion av äggstockarna kan innebära blödningar och risk för infek- tioner. 
  
 10.2.2Mottagare 
  
 Allmänna risker under en graviditet 
  
 En graviditet är alltid förknippad med medicinska risker. Vi ska här redogöra för några av de vanligaste komplikationerna. 
  
 Risken för missfall är störst under början av graviditeten. Denna risk uppgår till  
 10–20 
  procent. Ett missfall är ofta inte farligt för kvinnan, men kan innebära både fysiska och psykiska påfrestningar. 
  
 Utomkvedshavandeskap (extrauterin graviditet) innebär att ett befruktat ägg börjar utvecklas utanför kvinnans livmoder. Tillstån- det är ofta lokaliserat till äggledaren, men kan också vara lokaliserat till äggstocken, bukhålan eller livmoderhalsen. Om ett utomkveds- havandeskap inte behandlas i tid, kan det, när det och omgivande 
  
 236 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 vävnad spricker, uppstå en allvarlig blödning som i vissa fall är livs- hotande för kvinnan. 
  
 Nästan alla gravida kvinnor drabbas av ett eller flera typiska graviditetsrelaterade besvär. Som exempel på sådana besvär kan näm- nas illamående, kräkningar, trötthet, sömnbesvär, svullnad, fogloss- ning, ryggont, åderbråck, hemorrojder och urininkontinens. Besvär- en är oftast ofarliga. Ett illamående kan i vissa fall utvecklas till s.k. hyperemesis gravidarum. Tillståndet, som uppkommer på grund av kraftigt illamående och kräkningar, innebär att kvinnan kan få näringsbrist och störningar i vätske- och elektrolytbalansen. 
  
 En graviditet innebär att kvinnans immunförsvar förändras och att blodvolymen i hennes kropp ökar. Ett förändrat immunförsvar kan göra kvinnan mer mottaglig för infektioner. Det kan också leda till att kvinnan, om hon drabbas av en infektion, blir mer sjuk än annars. En ökad blodvolym innebär ofta att kvinnan får blodbrist (anemi). Blodbrist kan dock förebyggas och avhjälpas genom intag av järntillskott. 
  
 En graviditet kan i vissa fall även leda till graviditetsdiabetes eller havandeskapsförgiftning (preeklampsi). Graviditetsdiabetes, som i Sverige drabbar ca  
 1–2 
  av 100 gravida kvinnor, kräver ofta insulin- behandling och övervakning för att förhindra skador på fostret. De kvinnor som drabbas av graviditetsdiabetes löper en högre risk för att drabbas av andra komplikationer, bl.a. havandeskapsförgiftning. De löper också en högre risk för att efter graviditeten utveckla dia- betes samt hjärt- och kärlsjukdomar. Havandeskapsförgiftning drabbar ca 4 procent av alla förstföderskor, involverar många organ och funktioner i kroppen samt kan påverka näringstillförseln till fostret. Svårare former av havandeskapsförgiftning kan innefatta krampanfall (eklampsi) med risk för hjärnblödning, koma, hjärt- svikt, lungödem, njurskada och rubbningar i blodets förmåga att levra sig. Den allvarligaste formen, som är sällsynt i Sverige, kan vara livshotande för såväl kvinnan som fostret. 
  
 Risken för komplikationer under en graviditet kan påverkas av kvinnans levnadsvanor och ålder. Övervikt kan t.ex. innebära en ökad risk för diabetes, högt blodtryck och havandeskapsförgiftning. Detsamma gäller för en kvinna som blir gravid efter 40 års ålder. En sådan graviditet kan också innebära ökade risker för bl.a. fosterdöd. 
  
 237 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 Allmänna risker under och efter en förlossning 
  
 Även en förlossning är förknippad med mer eller mindre allvarliga medicinska risker. Många kvinnor drabbas vid förlossningen av svåra smärtor, värkrubbningar, bristningar i vävnader eller rikliga blöd- ningar. Dessa komplikationer kräver extra uppmärksamhet eller medicinska insatser. Risken för förlossningskomplikationer har visat sig öka med stigande ålder. En hel del kvinnor drabbas som sagt av bristningar av olika slag. Bristningar av grad III och IV, vilka är de allvarligaste men också relativt sällsynta, innefattar bristningar i bäckenbottensmuskulaturen och i ändtarmens slutmuskel samt kan innebära en ökad risk för bl.a. anal- och urininkontinens. En gravi- ditet och förlossning kan även ge upphov till blodproppar. Andra komplikationer är blödningar eller infektioner. 
  
 Efter förlossningen kan kvinnan drabbas av depression, post- partum depression, och postpartum psykos. Postpartum depression drabbar ca 10 procent av alla nyförlösta kvinnor och går normalt över inom några månader. Postpartum psykos är ett mycket allvar- ligt tillstånd och drabbar ca  
 1–2 
  av 1 000 nyförlösta kvinnor. 
  
 Vid kejsarsnitt är riskerna för vissa besvär och sjukdomar högre än vid vaginal förlossning. Förlossning genom kejsarsnitt innebär bl.a. högre risk för infektioner, blodproppar, buksmärtor och amnings- problem. Sådana förlossningar kan också innebära en längre vårdtid och en ökad risk för vissa typer av komplikationer vid framtida graviditeter. 
  
 Särskilda risker vid  
 IVF-behandlingar 
  
 Vid  
 IVF-behandling 
  med ett donerat ägg implanteras ett för kvinnans kropp genetiskt främmande ägg i livmodern. Detta för med sig vissa riskökningar jämfört med vanliga graviditeter. Forskningsstudier har visat att sådana  
 IVF-behandlingar 
  kan innebära en högre risk för bl.a. havandeskapsförgiftning, graviditetsdiabetes, moderkaksavloss- ning (ablatio placenta), föreliggande moderkaka (placenta praevia), blodpropp och behov av förlossning genom kejsarsnitt.  
 IVF-behand- 
  ling med återförande av mer än ett ägg till kvinnans livmoder kan också innebära en ökad risk för andra förlossningskomplikationer och komplikationer för barnen. I Sverige för man därför normalt bara in ett befruktat ägg i kvinnans livmoder. 
  
 238 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 Det är oklart om de ökade riskerna för komplikationer efter  
 IVF-behandlingar 
  är ett resultat av  
 IVF-behandlingen 
  eller om de är ett resultat av andra faktorer, bl.a. de blivande föräldrarnas inferti- litet.1 
  
 Särskilda risker vid behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 Det finns ett fåtal studier där man undersökt riskerna för kompli- kationer vid graviditeter inom ramen för surrogatarrangemang. Enligt en systematisk genomgång av befintlig forskning som genom- fördes av en grupp forskare under våren 2015 framkommer i huvud- sak följande.2 Fyra av studierna avsåg fullständigt surrogatmoder- skap och en avsåg partiellt surrogatmoderskap. I dessa studier var förekomsten av högt blodtryck och livmoderrelaterade komplika- tioner jämförbar med förekomsten vid vanliga  
 IVF-behandlingar. 
  Risken för högt blodtryck var lägre än vid andra graviditeter som skapats med ett donerat ägg. 
  
 10.2.3De blivande barnen 
  
 Risken för att ett barn ska drabbas av medicinska besvär eller sjuk- domar verkar inte vara högre i de fall där barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning än i de fall där barnet har kommit till på vanligt sätt. Undantag gäller för sådana  
 IVF-behandlingar 
  som innefattar återförande av mer än ett ägg till kvinnans livmoder. Den senare typen av behandlingar kan innebära ökade risker för förtidsbörd, perinatal dödlighet3 och cerebral pares4. Uppmärksam- 
  
 1Se bl.a. Reed m.fl. (2013), Incidence of pulmonary and venous thromboembolism in pregnancies after in vitro fertilisation: cross sectional study. BMJ 2013;346:e8632 doi: 10.1136/bmj.e8632, s.  
 1–11; 
  Talaulikar och Arulkumaran (2013), Maternal, perinatal and  
 long-term 
  Evans after assisted reproductive techniques (ART): implications for clinical prac- tice. European Journal of Obstetrics  Gynecology and Reproductive Biology Vol. 170, nr 1, s.  
 13–19; 
  Mitchell m.fl. (2015), Adverse obstetric outcomes in pregnancies resulting from oocyte donation: a retrospective Morgan study in Sweden. BMC Pregnancy and Childbirth, 15:247. 
  
 2 
 Söderström-Anttila 
  m.fl. (2015), Surrogacy: Evans for surrogate mothers, children and the resulting families – a systematic review. Human Reproduction Update, advance access, publi- cerad den 9 oktober 2015, med hänvisningar. 
  
 3Summan av antalet dödfödda barn (beräknat per 1 000 levande- och dödfödda barn) och antalet i första levnadsveckan avlidna barn (beräknat på 1 000 levandefödda barn). Se  
 http://www.ne.se/perinatal-dödlighet. 
  
 239 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 mandet av dessa risker har medfört att man vid IVFbehandlingar normalt inte återför mer än ett befruktat ägg till en kvinnas livmoder. I Sverige har flerbördsfrekvensen efter  
 IVF-behandlingar 
  minskat från ca 32 procent år 1991 till ca 5 procent år 20125. 
  
 Det finns visserligen studier som har visat på ett samband mellan  
 IVF-behandlingar 
  och ökade risker för missbildningar, cancer och ADHD hos de blivande barnen. Den ökade risken för missbild- ningar verkar dock, enligt senare studier, vara kopplad till faktorer hos föräldrarna – särskilt föräldrarnas infertilitet – och inte till själva  
 IVF-processen, 
  och den ökade risken för cancer och ADHD har visat sig vara mycket liten.6 Det finns också en relativt ny studie som talar för ett samband mellan  
 IVF-behandlingar 
  med ICSI7 och en ökad risk för autism och psykisk utvecklingsstörning hos det blivande barnet. Enligt forskarna i den studien är det dock oklart vilka mekanismer som ligger bakom den eventuella riskökningen. Forskarna har också tillagt att risken för att drabbas av dessa sjuk- domar är låg, även vid  
 IVF-behandlingar 
  med ICSI.8 
  
 Forskningen ger inte heller stöd för att  
 IVF-behandlingar 
  gene- rellt sett innebär en ökad risk för s.k. genomiska präglingsstör- ningar (imprinting disorders). Sådana störningar orsakas av epi- genetiska förändringar av genomet, dvs. modifieringar av DNA:t som påverkar genuttrycket utan att ändra den genetiska koden, och påverkar personens utveckling och ämnesomsättning. Det finns visserligen studier i vilka man har funnit att andelen barn med vissa ovanliga genomiska präglingsstörningar, bl.a.  
 Owens 
  syndrom (BWS), är högre i gruppen barn som har tillkommit genom en  
 IVF-behandling 
  än i gruppen barn som har kommit till på van- ligt sätt. BWS kännetecknas ofta av ökad tillväxttakt under foster- 
  
 4Förlamning som föranleds av en tidigt uppkommen hjärnskada. Se http://www.ne.se/lang/  
 cerebral-pares. 
  
 5Socialstyrelsens rapport Graviditeter, förlossningar och nyfödda barn – medicinska födelse- registret  
 1973–2013 
  – assisterad befruktning  
 1991–2012 
  från år 2014. 
  
 6Källén m.fl. (2010), Cancer Risk in Children and Young Adults Conceived by In Vitro Fertilization. Pediatrics Vol. 126, nr 2, s.  
 e270–e276; 
  European Society of Human Repro- duction and Embryology:s uttalande med rubriken Birth defects in IVF children från den 
  
 7april 2009; och Spears m.fl. (2014), Health outcomes of children born after IVF/ICSI: a review of current expert opinion and literature. Reproductive BioMedicine Online 28, s.  
 162–182. 
  
 7ICSI är en förkortning av intracytoplasmatisk spermieinjektion och innebär att man med hjälp av mikroskop och mikroinjektor sprutar in en spermie i äggcellens cytoplasma. 
  
 Lee m.fl. (2013), Autism and Mental Retardation Among Offspring Born After In Vitro Fertilization. The Journal of the American Medical Association Vol. 310, nr 1, s.  
 75–84. 
  
 240 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 tiden och av att barnet vid födelsen har navelsträngsbråck, för- storad tunga och storväxthet. Risken för BWS och andra ovanliga genomiska präglingsstörningar är samtidigt mycket liten, även vid  
 IVF-behandlingar.9 
  
 Vid en  
 IVF-behandling 
  kan man, som tidigare nämnts, använda både färska och nedfrysta könsceller. Forskning har visat att ned- frysningen inte verkar ha någon negativ effekt på de blivande barnens hälsa. Nedfrysningen verkar tvärtom kunna ha en positiv effekt. Det har nämligen visat sig finnas ett samband mellan  
 IVF-behand- 
  lingar med upptinade befruktade ägg och färre komplikationer hos barnen i fråga om bl.a. låg födelsevikt och mortalitet. En förklaring till detta samband är, enligt forskarna, att man vid sådana  
 IVF-be- 
  handlingar implanterar det befruktade ägget i en kvinna som inte nyligen har genomgått en hormonstimulering m.m. Ägget implanteras med andra ord i en kvinna med mer naturlig miljö i livmodern. En annan förklaring är att  
 IVF-behandling 
  i sådana fall utförs med de mest livsdugliga befruktade äggen. De mindre livsdugliga äggen har inte överlevt frysprocessen och således sorterats bort på naturlig väg. 
  
 När det gäller fullständigt surrogatmoderskap, dvs. förfaranden där en surrogatmor bär och föder ett barn som hon inte är genetisk förälder till, har det enligt en nyligen publicerad forskningsöversikt inte framkommit att ensamfödda barn tillkomna genom surrogat- moderskap skulle vara överrepresenterade i fråga om låg födelsevikt eller missbildningar jämfört med andra ensamfödda barn tillkomna genom assisterad befruktning.10 Risken för att barnet föds i förtid tycks inte vara högre än vid vanlig IVF. När barnen undersökts vid två års ålder har de inte heller varit överrepresenterade i fråga om förseningar avseende tal och motorisk utveckling.11 Medfödd avsak- nad av livmoder och vagina  
 (MRKH-syndrom), 
  som är en av indika- tionerna för assisterad befruktning med surrogatmor tycks vanligen 
  
 9Fauser m.fl. (2014), Health outcomes of children born after IVF/ICSI: a review of current expert opinion and literature. Reproductive BioMedicine Online 28, s.  
 162–182; 
  och Social- styrelsens information om  
 Owens 
  syndrom  
 (http://www.socialstyrelsen.se/ovanligadiagnoser/beckwith-wiedemannssyndrom#anchor_4). 
  
 10 
 Söderström-Anttila 
  (2015), Surrogacy: Evans for surrogate mothers, children and the resul- ting families – a systematic review. Human Reproduction Update, advance access, publicerad den 9 oktober 2015, med hänvisningar. 
  
 11Serafini (2001), Outcome and  
 follow-up 
  of children born after  
 IVF-surrogacy. 
  Human Repro- duction Update Vol. 7 nr 1, s.  
 23–27. 
  
 241 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 inte nedärvas som en dominant genetisk egenskap.12 Det saknas långtidsuppföljningar av de tillkomna barnens senare fysiska hälsa och tillväxt. 
  
 10.3Andra konsekvenser 
  
 10.3.1Behandlingar med donerade ägg eller spermier 
  
 Donatorerna 
  
 Den viktigaste konsekvensen för en person som donerar ägg eller spermier till andra personers assisterade befruktningar är naturligt- vis att han eller hon kan ge upphov till barn i andra familjer än den egna. Dessa barn, vilka fortsättningsvis kommer att benämns donator- barn, kan vara hel- eller halvsyskon till donatorns egna barn. En annan viktig konsekvens är att donatorn och hans eller hennes familj kan bli kontaktad av ett donatorbarn. Det är viktigt att en potentiell donator är medveten om dessa konsekvenser och att han eller hon godtar dem före en donation. 
  
 Forskningen om hur ägg- och spermiedonatorer upplever sina donationer är mycket begränsad. Detsamma gäller för sådan forsk- ning som handlar om hur de upplever konsekvenserna av en dona- tion. Det fåtal studier som finns talar dock för att många spermie- donatorer verkar vara positiva till att i framtiden bli kontaktade av ett donatorbarn.13 Det finns också några studier och artiklar som talar för att man bör undvika donationer mellan nära släktingar. En sådan donation kan nämligen innebära negativa konsekvenser för såväl parterna som det blivande barnet. Donatorn kan känna sig tvingad att donera könsceller. Det kan också uppstå förvirring om parternas roller, och konflikter om t.ex. donatorbarnets rätt till in- formation. Om mottagaren är en förälder, ett barn eller ett syskon, kan det dessutom uppkomma misstankar om incestuösa relatio- ner.14 Donation mellan nära släktningar bör därför undvikas. Det 
  
 12Petrozza m.fl. (1997), Congenital absence of the uterus and vagina is not commonly trans- mitted as a dominant genetic trait: outcomes of surrogate pregnancies. Fertility and Sterility Vol. 67, nr 2, s.  
 387–389. 
  
 13Se bl.a. Aguilar (2007), Anonymity and openness and the recruitment of gamete donors. Part I: semen donors. Human Fertility Vol. 10, nr 3, s.  
 151–158. 
  
 14Nikolettos m.fl. (2003), Intrafamilial sperm donation: ethical questions and concerns. Human Reproduction Vol. 18, nr 5, s.  
 933–936; 
  ESHRE Task Force on Ethics and Law including 
  
 242 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 som nu har angetts om nära släktingar, kan också gälla för nära vänner. 
  
 Mottagarna 
  
 En viktig konsekvens för två mottagare av ett donerat ägg eller donerande spermier är att de kan bli föräldrar till ett barn som endast en av dem har en genetisk koppling till. Det är viktigt att potentiella mottagare kan hantera denna konsekvens och att de godtar den före en behandling. De måste också godta att barnet kan få halv- syskon i andra familjer och att barnet senare i livet kan vilja inhämta information om sitt genetiska ursprung. 
  
 Forskningen om mottagare av donerade könsceller är mer om- fattande än den om donatorerna. Vi ska här sammanfatta den forsk- ning som vi har tagit del av och som avser vikten av en genetisk koppling mellan barnet och en av mottagarna, hur det går för mot- tagarna under barnets uppväxt, och mottagarnas benägenhet att berätta för barnet om dess tillkomst. 
  
 Det finns två svenska studier i vilka forskarna har undersökt vuxna personers syn på vikten av en genetisk koppling mellan för- äldrar och barn. I den första studien från år 2003 fick 2 000 per- soner, hälften män och hälften kvinnor, besvara en enkät om ägg- donation och vikten av en genetisk koppling mellan mamma och barn. Svarsfrekvensen uppgick till 56 procent bland männen och 73 procent bland kvinnorna. Resultaten visade att drygt 70 procent var positiva till äggdonation och fertilitetsbehandlingar med done- rade ägg. De flesta (60 procent av kvinnorna och 70 procent av männen) angav också att de inte betraktade den genetiska kopp- lingen som viktig. I den andra studien från år 2011 vände sig forskarna till alla olikkönade par som hade påbörjat en behandling med donerade könsceller under perioden  
 2005–2008. 
  Antalet sådana par uppgick till 363 och svarsfrekvensen uppgick till drygt 70 pro- cent. Resultaten visade följande. Andelen kvinnor som ansåg att 
  
 Wert m.fl. (2011), Intrafamilial medically assisted reproduction. Human Reproduction Vol. 26, nr 3, s.  
 504–509; 
  Jadva m.fl. (2011), A longitudinal study of recipients’ views and experiences of  
 intra-family 
  egg donation. Human Reproduction Vol. 26, nr 10, s.  
 2777–2782; 
  och The Ethics Committee of the American Society for Reproductive Medicine (2012), Using family members as gamete donors or surrogates. Fertility and Sterility Vol. 98, nr 4, s.  
 797–803. 
  
 243 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 den genetiska kopplingen mellan mamma och barn var viktig upp- gick till ca 28 procent och andelen kvinnor som ansåg att motsvar- ande koppling mellan pappa och barn var viktig uppgick till ca 25 procent. Andelarna män som hade motsvarande uppfattningar uppgick till ca 42 procent (mamma och barn) respektive ca 35 pro- cent (pappa och barn).15 Resultaten i den andra studien var således väl förenliga med resultaten i den förstnämnda studien. 
  
 Det finns också studier i vilka man har undersökt om avsak- naden av en genetisk koppling mellan mamma och barn eller pappa och barn påverkar relationen mellan dem på ett negativt sätt. Resul- taten talar för att så inte är fallet.16 Vi övergår nu till att behandla den forskning som finns om hur det går för mottagarna under barnets uppväxt. 
  
 Vi har tagit del av sju studier i vilka man har undersökt hur det går för de familjer som har skapats genom en assisterad befruktning med ett donerat ägg eller donerande spermier. Fyra studier ingår i en brittisk långtidsstudie och en annan studie är en holländsk över- sikt av totalt 29 olika publikationer. De två kvarvarande studierna har genomförts i Storbritannien och av samma forskargrupp som genomfört den brittiska långtidsstudien. En av dem har inte bara innefattat brittiska deltagare utan också deltagare från Italien, Nederländerna och Spanien. De sju studierna har relativt stora populationer och goda svarsfrekvenser. Det måste samtidigt tilläggas att det fanns ett bortfall i den brittiska långtidsstudien, som är den mest omfattande och mest citerade. Av de 180 familjer som deltog i den första studien var det endast 122 som deltog i den fjärde studien, vilket är ett problematiskt och ganska överraskande stort bortfall. Detta bör beaktas vid värderingen av resultaten. Det bör också tilläggas att forskningsmetoden har varierat en del mellan studierna. 
  
 Garcia m.fl. (2003), Public opinion regarding oocyte donation in Sweden. Human Reproduction Vol. 18, nr 5, s.  
 1107–1114; 
  och Johnson m.fl. (2011), Two decades after legi- slation on identifiable donors in Sweden: are Herring ready to be open about using gamete donation? Human Reproduction Vol. 26, nr 4, s.  
 853–860. 
  
 16Golombok m.fl. (2005), Families created by gamete donation:  
 follow-up 
  at age 2. Human Reproduction Vol. 20, nr 1, s.  
 286–293; 
  Hernandez m.fl. (2006),  
 Non-genetic 
  and non- gestational parenthood: consequences for  
 parent-child 
  relationships and the psychological well- being of mothers, fathers and children at age 3. Human Reproduction Vol. 21, nr 7, s. 1918– 1924; Hawkins m.fl. (2006), Egg donation parents and their children:  
 follow-up 
  at age 12 years. Fertility and Sterility Vol. 85, nr 3; och Bos and van Balen (2010), Children of the new repro- ductive technologies: Social and genetic parenthood. Patient Education and Counseling 81, s.  
 429–435. 
  
 244 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 I den brittiska långtidsstudien använde sig forskarna av intervjuer, observationer och enkäter, och data samlades in från mammor, pappor, barn och barnens lärare. 
  
 Resultaten av de sju studierna visar att det generellt sett verkar gå bra för de familjer som har skapats genom en assisterad befrukt- ning med ett donerat ägg eller donerade spermier. Föräldrarna i dessa familjer verkar till och med vara mer emotionellt engagerade i sitt barn än föräldrarna i de familjer där barnet har tillkommit på vanligt sätt. De verkar också vara mer glada och nöjda över sitt föräldraskap än sistnämnda föräldrar. Det senare visar sig bl.a. genom mycket värme och interaktion mellan föräldrarna och barnet. En del föräldrar, särskilt en del mammor, verkar samtidigt kunna vara lite för emotionellt engagerade i barnet, eller till och med över- beskyddande. Det senare kan enligt forskarna bero på att föräld- rarna kompenserar för avsaknaden av en genetisk koppling mellan barnet och en av dem, eller på att föräldrarna länge velat ha barn och att de, när de äntligen får ett barn, betraktar barnet som speciellt (precious). Det måste tilläggas att resultaten avseende emotionellt engagemang i barnet har hållit sig inom normala variationer. För- äldrarnas beteenden har alltså inte varit att betrakta som onormala i någon riktning. Det måste också tilläggas att de äldsta barnen i studierna var ca  
 12–13 
  år och att det ännu inte finns någon upp- följning av barnen i vuxen ålder.17 
  
 Ett barn som har tillkommit genom en behandling med ett donerat ägg eller donerade spermier inom svensk hälso- och sjuk- vård, och som har uppnått tillräcklig mognad, har en lagstadgad rätt att inhämta information om donatorn. En förutsättning för att barnet ska kunna utöva denna rätt är att han eller hon har kunskap om, eller i vart fall anledning att anta, att det har kommit till genom en 
  
 17 Golombok m.fl. (2002), The European study of assisted reproduction families: the transition to adolescence. Human Reproduction Vol. 17, nr 3, s.  
 830–840; 
  Hernandez m.fl. (2004), 
  
 Parenting Infants Conceived by Gamete Donation. Journal of Family Psychology Vol. 18, nr 3, s.  
 443–452; 
  Hernandez m.fl. (2005), Families created by gamete donation:  
 follow-up 
  at age 2. Human Reproduction Vol. 20, nr 1, s.  
 286–293; 
  Hernandez m.fl. (2006),  
 Non-genetic 
  and  
 non-gestational 
  parenthood: consequences for  
 parent-child 
  relationships and the psycho- logical  
 well-being 
  of mothers, fathers and children at age 3. Human Reproduction Vol. 21, nr 7, s.  
 1918–1924; 
  Hawkins m.fl. (2006), Egg donation parents and their children:  
 follow-up 
  at age 12 years. Fertility and Sterility Vol. 85, nr 3; Bos and van Balen (2010), Children of the new reproductive technologies: Social and genetic parenthood. Patient Education and Counseling 81, s.  
 429–435; 
  Hernandez m.fl. (2011), Children Conceived by Gamete Donation: Psychological Adjustment and  
 Mother-child 
  Relationships at Age 7 (http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/ PMC3075381/). 
  
 245 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 sådan behandling (6 kap. 5 § och 7 kap. 7 § lagen [2006:351] om genetisk integritet m.m.). Hur benägna är mottagarna att berätta för barnet om dess tillkomst? 
  
 Vi har gått igenom sex studier om mottagares benägenhet att berätta för barnet om dess tillkomst. Två av studierna har genom- förts i Storbritannien och fyra har genomförts i Sverige. Vi begrän- sar oss här till att redogöra för resultaten i tre av de svenska stu- dierna.18 
  
 Den första studien, från år 2000, baserades på en enkät till alla olikkönade par som hade fått barn genom en behandling med done- rade spermier vid universitetssjukhuset i Umeå eller vid Karolinska Sjukhuset under perioden  
 1985–1997. 
  Antalet sådana par uppgick till 194 och svarsfrekvensen uppgick till ca 80 procent. Parens barn var vid mättillfället  
 1–15 
  år gamla och drygt 60 procent av dem var  
 1–7 
  år gamla. Resultaten i studien visade att ca 11 procent av mot- tagarna hade berättat för barnet om dess tillkomst, att ca 41 pro- cent av dem tänkte berätta det när barnet blev äldre, att ca 19 pro- cent inte tänkte berätta det för barnet och att ca 11 procent ännu inte hade bestämt sig i frågan. De mottagare som hade berättat för barnet om dess tillkomst var nöjda med sitt beslut att göra det och de hade inte kunnat iaktta någon negativ inverkan på barnet. De mottagare som inte tänkte berätta för barnet om dess tillkomst motiverade det med att det var onödigt att berätta eller att barnet kunde ta skada av det. Det ska tilläggas att ca 59 procent av för- äldrarna hade berättat för någon annan än barnet om barnets till- komst. Det fanns således en risk för att en del barn senare skulle få den mycket känsliga informationen av någon annan än en förälder.19 
  
 De två andra svenska studierna är från år 2006 och år 2012. I 2006 års studie, vilken bara innefattade 16 föräldrapar, var det 
  
 18De övriga tre studierna är Hernandez m.fl. (2004), Parenting Infants Conceived by Gamete Donation. Journal of Family Psychology Vol. 18, nr 3, s.  
 443–452; 
  Tran m.fl. (2010), 
  
 ’Daddy ran out of tadpoles’: how parents tell their children that they are donor conceived, and what their  
 7-years-olds 
  understand. Human Reproduction Vol. 25, nr 10, s.  
 2527–2534; 
  och Johnson m.fl. (2011), Two decades after legislation on identifiable donors in Sweden: are Herring ready to be open about using gamete donation? Human Reproduction Vol. 26, nr 4, s.  
 853–860. 
  Se också Cook m.fl. (2015),  
 Fear-based 
  disclosure: different challenges and motivations across single mothers and  
 same-sex 
  female- and  
 heterosexual-couple 
  parents with sperm  
 donor-conceived 
  children. American Society for Reproductive Medicine (Abstracts) Vol. 104, nr 3, supplement, e356. 
  
 19Gottlieb m.fl. (2000), Disclosure of donor insemination to the child: the impact of Swedish legislation on couples’ attitudes. Human Reproduction Vol. 15, nr 9, s.  
 2052–2056. 
  
 246 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 ca 19 procent som hade börjat berätta för barnet om dess tillkomst och ca 56 procent som planerade att berätta det när barnet blev äldre. Barnen i studien var unga och genomsnittsåldern uppgick till 2,9 år. I studien från år 2012, vilken innefattade 229 deltagare, var det ca 16 procent av mottagarna som hade börjat berätta för barnet om dess tillkomst och ca 78 procent som planerade att göra det när barnet blev äldre. Det var bara ca 6 procent som angav att de inte tänkte berätta för barnet eller att de var osäkra i frågan. Det ska tilläggas att barnen i den andra studien bara var  
 1–4 
  år gamla. De föräldrar i 2012 års studie som hade börjat berätta för barnet om dess tillkomst angav att de hade använt sig av sagoböcker och lik- nande litteratur. De föräldrar som tänkte berätta för barnet när det blev äldre angav att de önskade mer information om hur man börjar berätta för barnet. En del önskade också information eller tips och råd från sådana föräldrar som redan hade berättat eller börjat be- rätta för sitt barn.20 
  
 Den svenska forskningen talar således för en ökad benägenhet hos mottagare att berätta för barnet om dess tillkomst. Uppfölj- ningsstudier får visa om denna benägenhet också blir verklighet. 
  
 De blivande barnen 
  
 Ett barn som kommer till genom en behandling med ett donerat ägg eller donerade spermier, som här benämns donatorbarn, kommer att ha en genetisk förälder i en annan familj eller på en annan plats. Barnet kan också ha halvsyskon i andra familjer. 
  
 Vi ska i detta avsnitt redogöra för den forskning som handlar om donatorbarnen. Redogörelsen inleds med en beskrivning av så- dan forskning som handlar om hur det går för donatorbarn. Efter det redogör vi för de konsekvenser som kan uppkomma om mot- 
  
 20  
 Meadows 
  m.fl. (2006), Helping parents to tell their children about the use of donor insemination (DI) and determining their opinions about  
 open-identity 
  sperm donors. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 85, nr 1, s.  
 78–81; 
  och Johnson m.fl. (2012), 
  
 Disclosure behaviour and intentions among 111 couples following treatment with oocytes or sperm from  
 identity-release 
  donors:  
 follow-up 
  at offspring age  
 1–4 
  years. Human Reproduction Vol. 27, nr 10, s.  
 2998–3007. 
  Det pågår för närvarande en uppföljning av den tredje studien (se bl.a. Johnson m.fl. [2016], It takes two to tango:  
 information-sharing 
  with offspring among heterosexual parents following  
 identity-release 
  sperm donation. Human Reproduction Vol. 31, nr 1, s.  
 1–8). 
  
 247 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 tagarna berättar respektive inte berättar för donatorbarnet om dess tillkomst m.m. 
  
 Vi har, som tidigare nämnts, tagit del av sju studier i vilka man har undersökt hur det går för de familjer som har skapats genom en behandling med ett donerat ägg eller donerande spermier. Fyra stu- dier ingår i en brittisk långtidsstudie och en annan studie är en holländsk översikt av totalt 29 olika publikationer. De två kvarvar- ande studierna har genomförts i Storbritannien och av samma forskar- grupp som genomfört den brittiska långtidsstudien. En av dem har inte bara innefattat brittiska deltagare utan också deltagare från Italien, Nederländerna och Spanien. 
  
 Resultaten av de sju studierna visar att det generellt sett verkar gå bra för de barn som har tillkommit genom en assisterad be- fruktning med ett donerat ägg eller donerade spermier. Barnen ver- kar utvecklas normalt och uppvisa god psykisk hälsa. Enligt den holländska översikten från år 2010 finns det inget i den tillgängliga forskningen som talar för att det skulle finnas problem med barnens psykiska utveckling eller anpassning. Ett betydande problem i sammanhanget är emellertid att den absoluta merparten av studierna kommer från en och samma forskargrupp i England. Det ska också tilläggas att hittillsvarande forskning har avsett relativt unga barn. Uppföljningsstudier får visa om barnen mår bra i senare tonåren och i vuxen ålder.21 
  
 Det finns flera studier som handlar om hur donatorbarn reagerar på information om sitt genetiska ursprung och om dessa barns intresse för donatorn och potentiella donatorsyskon. I en stor del av studierna har forskarna använt sig av ”the Donor Sibling Registry” (DSR), vilket är ett världsomfattande register som skapades år 2000 och som bl.a. ska hjälpa donatorbarn i sökandet efter donatorer och 
  
 21 Golombok m.fl. (2002), The European study of assisted reproduction families: the transition to adolescence. Human Reproduction Vol. 17, nr 3, s.  
 830–840; 
  Hernandez m.fl. (2004), 
  
 Parenting Infants Conceived by Gamete Donation. Journal of Family Psychology Vol. 18, s.  
 443–452; 
  Hernandez m.fl. (2005), Families created by gamete donation:  
 follow-up 
  at age 2. Human Reproduction Vol. 20, nr 1, s.  
 286–293; 
  Hernandez m.fl. (2006),  
 Non-genetic 
  and  
 non-gestational 
  parenthood: consequences for  
 parent-child 
  relationships and the psychological well- being of mothers, fathers and children at age 3. Human Reproduction Vol. 21, nr 7, s. 1918– 1924; Hawkins m.fl. (2006), Egg donation parents and their children:  
 follow-up 
  at age 12 years. Fertility and Sterility Vol. 85, nr 3; Bos and van Balen (2010), Children of the new repro- ductive technologies: Social and genetic parenthood. Patient Education and Counseling 81, s.  
 429–435; 
  och Hernandez m.fl. (2011), Children Conceived by Gamete Donation: Psycho- logical Adjustment and  
 Mother-child 
  Relationships at Age 7, (http://www.ncbi.nlm.nih.gov/ pmc/Hines/PMC3075381/). 
  
 248 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 donatorsyskon. De som ingått i studierna har använt DSR och har därmed också haft ett dokumenterat intresse av att söka efter en donator, donatorer eller potentiella donatorsyskon, vilket medför en betydande vetenskaplig Moore. Det finns också studier i vilka forskarna har använt sig av supportgrupper för donatorbarn. Använd- ningen av sådana grupper medför också en vetenskaplig bias. Det bör även nämnas att antalet deltagare och svarsfrekvensen varierar från en studie till en annan. Här följer en sammanfattning av resul- taten i dessa studier. 
  
 Barn som tidigt får information om sättet för sin tillkomst verkar reagera neutralt på informationen eller inte alls. De verkar också senare i livet känna sig bekväma med att de har tillkommit genom en behandling med donerade könsceller. Barn som har växt upp i sam- könade familjer eller med en ensamstående mamma är överrepresen- terade bland de barn som tidigt har fått information om sin till- komst. 
  
 Föräldrars underlåtenhet att lämna relevant information till barnet verkar kunna innebära negativa konsekvenser för såväl för- äldrarna som barnet. Forskningen talar för att många donatorbarn under uppväxten uppfattar att något inte är som det ska vara (s.k. hidden clues). Det har också visat sig att förekomsten av positiv interaktion mellan föräldrar och barn är lägre i de familjer där föräldrarna inte har berättat för barnet om dess tillkomst än i de familjer där föräldrarna har gjort det. Många barn som senare i livet får relevant information, ibland av en utomstående person, verkar dessutom bli chockade över informationen. De verkar också känna att de har blivit lurade eller svikna av sina sociala och rätts- liga föräldrar. Att det senare kan få negativa konsekvenser för för- äldrar och barn, behöver inte motiveras närmare. Barn som växer upp i olikkönade familjer är överrepresenterade bland de barn som inte får information om sin tillkomst eller som först senare i livet får sådan information. 
  
 De flesta donatorbarn som fått information om sin tillkomst verkar vara intresserade av att inhämta information om donatorn och potentiella donatorsyskon. Detta gäller inte minst för de donator- 
  
 22 Bias, eller systematiskt fel, är ett resultatfel som uppstått genom ett procedurfel, ett effekt- bedömningsfel eller ett annat mänskligt fel under en undersökning. Ordet kan också an- vändas om sådana fel som görs i bedömningen eller hanteringen av resultat (se bl.a. http://www.sbu.se/sv/var_metod/Ordlista/#bias). 
  
 249 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 barn som har växt upp med en ensamstående mamma. Många donatorbarn är nyfikna på hur donatorn ser ut och hur han eller hon är som person. En hel del donatorbarn vill också inhämta in- formation om donatorn för att på så sätt öka kunskapen om sig själv eller för att skapa en stabil identitet. Det finns också en hel del donatorbarn som vill träffa donatorn och eventuellt skapa en relation till honom eller henne. Det senare gäller särskilt för sådana donator- barn som har växt upp med en ensamstående mamma. Det som nu har angetts om en donator, gäller till stor del också för potentiella donatorsyskon. En del donatorbarn verkar även söka efter gene- tiska syskon för att undvika incestuösa relationer. 
  
 Många donatorbarn som har haft kontakt med eller träffat dona- torn och sina donatorsyskon verkar uppleva det som något mycket positivt. En stor del av donatorbarnen verkar också ha en fortsatt kontakt med dem. 
  
 De flesta donatorbarn verkar vilja att deras sociala och rättsliga föräldrar tidigt börjar berätta för dem om sättet för deras tillkomst, och att föräldrarna även i andra avseenden är ärliga i förhållande till dem. Många av dem vill också kunna inhämta information om såväl donatorn som potentiella donatorsyskon.23 
  
 23 Se bl.a. Holland och Mejia (2000), What does it mean to be a donor offspring? The identity experiences of adults conceived by donor insemination and the implications for counselling and therapy. Human Reproduction Vol. 15, nr 9, s.  
 2041–2051; 
  Bishop (2002), Missing links: Identity issues of  
 donor-conceived 
  Franklin. Journal of Fertility Counselling, 9 (3), s.  
 14–20; 
  Walker m.fl. (2005), Adolescents with  
 open-identity 
  sperm donors: reports from  
 12–17 
  year olds. Human Reproduction Vol. 20, nr 1, s.  
 239–252; 
  Dickson m.fl. (2009), Gamete donation: parents’ experiences of searching for their child’s donor siblings and donor. Human Reproduc- tion Vol. 24, nr 3, s.  
 505–516; 
  Jadva m.fl. (2009), The experiences of adolescents and adults conceived by sperm donation: comparison by age of disclosure and family type. Human Repro- duction Vol. 24, nr 8, s.  
 1909–1919; 
  Tran m.fl. (2010), ’Daddy ran out of tadpoles’: how parents tell their children that they are donor conceived, and what their  
 7-years-olds 
  understand. Human Reproduction Vol. 25, nr 10, s.  
 2527–2534; 
  Jadva m.fl. (2010), Experiences of off- spring searching for and contacting their donor siblings and donor. Reproductive BioMedicine Online 20, s.  
 523–532; 
  Rodriguez m.fl. (2010), The views of adult offspring of sperm donation: essential feedback for the development of ethical guidelines within the practice of assisted repro- ductive technology in the United States. Fertility and Sterility Vol. 93, nr 7, s.  
 2236–2246; 
  Hernandez m.fl. (2011), Children Conceived by Gamete Donation: Psychological Adjustment and  
 Mother-child 
  Relationships at Age 7, (http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/ PMC3075381/); Beeson m.fl. (2011), Offspring searching for their sperm donors: how family type shapes the process. Human Reproduction Vol. 26, nr 9, s.  
 2415–2424; 
  och Carter m.fl. (2013), Donor conceived offspring conceive of the donor: The relevance of age, awareness, and family form. Social Science  Medicine 86, s.  
 52–65. 
  Se också Dyer m.fl. (2015), Age when learning about mode of conception and  
 well-being 
  among young adults conceived with ART. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 33, nr 5, s.  
 466–477; 
  och Wilson m.fl. (2015),  
 Open-Identity 
  Sperm Donation: How Does Offering Donor- 
  
 250 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 10.3.2Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Donatorerna 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller kan utföras med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. I det första fallet blir konsekvenserna för en donator väsent- ligen desamma som vid en behandling med ett donerat ägg eller donerade spermier (se avsnitt 10.3.1). I det andra fallet kan konse- kvenserna bli annorlunda. Behandling med ett donerat befruktat ägg innebär nämligen bl.a. att donatorparets eller donatorns egna barn kan få helgenetiska syskon i en annan familj. 
  
 Vi ska i det följande redovisa resultaten av fyra studier om hur donatorer och potentiella donatorer resonerar i frågor som rör dona- tion av befruktade ägg. Tre av dem har innefattat en relativt stor population (minst 300 par) och en god eller mycket god svars- frekvens (60 procent eller högre). 
  
 Benägenheten att donera befruktade ägg till andra personers assisterade befruktning verkar generellt sett vara ganska låg. Det verkar samtidigt finnas ett visst samband mellan benägenheten att donera befruktade ägg och den reglering eller kultur som finns i det land där donationen ska göras. Benägenheten att donera befruktade ägg verkar nämligen vara mycket låg i sådana länder där potentiella donatorer och mottagare måste lära känna varandra före en dona- tion och då ingå överenskommelser av olika slag. Överenskommel- serna kan t.ex. avse vilken information de potentiella donatorerna ska få om det blivande barnet under dess uppväxt och vilken kon- takt de ska ha med barnet. Studier från aktuella länder har visat att det bara är  
 4–18 
  procent av de potentiella donatorerna som donerar överblivna befruktade ägg till andra personers assisterade befrukt- ningar, eller som kan tänka sig att göra det. De potentiella dona- torerna har angett att de har problem med att andra vuxna ska upp- fostra deras genetiska barn och att dessa barn blir helgenetiska syskon till deras egna barn. Benägenheten tycks dessutom kunna bli ännu lägre om de potentiella donatorerna har genomgått en graviditet och fått ett barn. En stor del av dem verkar då i ännu högre grad 
  
 Identifying Information Relate to  
 Donor-Conceived 
  Offspring’s Wishes and Needs? Bioethical Inquiry  
 12:503–509. 
  
 251 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 betrakta kvarvarande befruktade ägg som sina potentiella barn. De betraktar också en donation som ett bortadopterande av dessa barn.24 
  
 De nu beskrivna forskningsresultaten kan jämföras med forsk- ningsresultat från sådana länder där donatorer och mottagare nor- malt är okända för varandra. De senare forskningsresultaten talar för att benägenheten att donera befruktade ägg kan vara något högre i sådana länder. Som exempel kan nämnas en dansk studie från år 2004. Forskarna i studien vände sig till par som hade genomgått en assisterad befruktning och som sedan hade låtit förstöra sina överblivna befruktade ägg. Antalet par som besvarade enkäten i studien uppgick till 207 och svarsfrekvensen uppgick till ca 74 pro- cent. Resultaten visade följande. Om det hade varit tillåtet i Danmark att donera befruktade ägg till andra personers assisterade befrukt- ningar, hade ca 28 procent av paren kunnat tänka sig att göra det i stället för att låta förstöra äggen. Cirka 25 procent av paren angav att de var osäkra i frågan och ca 46 procent av dem angav att de inte hade kunnat tänka sig det.25 
  
 Resultaten i den danska studien får visst stöd av resultaten i en svensk studie från år 2013. I den svenska studien undersökte forskarna vad par ansåg om donation av befruktade ägg till andra personers assisterade befruktningar. Forskarna vände sig till 471 par som hade genomgått en  
 IVF-behandling 
  vid en svensk sjukvårdsinrättning och som vid mättillfället hade frysta befruktade ägg. Samtliga par hade också genom behandlingarna fått minst ett barn. Svars- frekvensen på den enkätundersökning som genomfördes i studien uppgick till ca 58 procent och resultaten visade i huvudsak följande. Mer är 75 procent av respondenterna ansåg att man i Sverige borde tillåta donation av befruktade ägg till andra personers assisterade befruktningar. Majoriteten av dem ansåg samtidigt att mottagarna 
  
 24Kovacs m.fl. (2003), Embryo donation at an Australian university  
 in-vitro 
  fertilisation clinic: Rivas outcomes. Medicine and the community, MJA, Vol. 178, s.  
 127–129; 
  de Davis (2005), Parent identity and ’virtual’ children: why patients Turnerte unused embryos. Human Reproduction Vol. 20, nr 6, s.  
 1661–1669; 
  Mendez m.fl. (2007), Changes in patient preferences in the disposal of cryopreserved embryos. Human Reproduction Vol. 22, nr 12, s.  
 3124–3128; 
  Provoost m.fl. (2012), Pena in embryo disposition decisions: patients’ responses to a  
 15-year 
  mailing program. Human Reproduction Vol. 27, nr 2, s.  
 506–514. 
  Se också Thomas m.fl. (2015), Building extended families through embryo donation: the experiences of donors and recipients. Human Reproduction Vol. 30, nr 10, s.  
 2340–2350. 
  
 25Bangsbøll m.fl. (2004), Patients’ attitudes towards donation of surplus cryopreserved embryos for treatment or research. Human Reproduction Vol. 19, nr 10, s.  
 2415–2419. 
  
 252 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 inte fick vara för unga eller för gamla. Mottagarna fick inte heller ha ett alkohol- eller narkotikamissbruk, eller förekomma i belast- ningsregistret. De skulle dessutom vara anonyma för donatorerna och vice versa.26 
  
 I en finländsk studie från år 2001 undersöktes hur donatorer och mottagare hade upplevt genomförda donationer av befruktade ägg. Antalet donerande par uppgick till 46 och antalet mottagande par uppgick till 27. Svarsfrekvensen på den enkätundersökning som genomfördes i studien uppgick till mellan 80 och 90 procent för både donatorer och mottagare, och resultaten visade bl.a. följande. Hälften av kvinnorna och ca 78 procent av männen i de donerande paren ville inte veta något om det mottagande paret. De önskade däremot att de befruktade äggen skulle användas vid behandling av friska, välbalanserade och ansvarsfulla personer. Cirka 29 procent av dem ville också veta om deras donation hade gett upphov till ett barn. Det framkom även att det hos en del donatorer och mot- tagare fanns en viss oro över framtida incestuösa förhållanden mellan det blivande barnet och dess helgenetiska syskon.27 
  
 Vi ska avslutningsvis nämna att donationer av befruktade ägg också görs inom ramen för s.k. embryodonationsprogram. Ett van- ligt kännetecken för dessa program är att donatorer och mottagare kan ha en aktiv roll i valet av mottagare respektive donatorer och att de kan träffa överenskommelser av olika slag, t.ex. om dona- torernas framtida kontakt med ett blivande barn. Ett annat vanligt kännetecken är att det blivande barnet senare kan inhämta infor- mation om sitt genetiska ursprung, dvs. donatorerna.28 
  
 Mottagarna 
  
 Den som genomgår en behandling med ett donerat ägg och done- rade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, måste kunna hantera det förhållandet att han eller hon inte får någon genetisk 
  
 26Wånggren m.fl. (2013), Attitudes towards embryo donation among infertile couples with frozen embryos. Human Reproduction Vol. 28, nr 9, s.  
 2432–2439. 
  
 27 
 Söderström-Anttila 
  m.fl. (2001), Embryo donation: outcome and attitudes among embryo donors and recipients. Human Reproduction Vol. 16, nr 6, s.  
 1120–1128. 
  
 28Frith m.fl. (2011), Conditional embryo relinquishment: choosing to relinquish embryos for  
 family-building 
  through a Christian embryo ’adoption’ programme. Human Reproduction Vol. 26, nr 12, s.  
 3327–3338. 
  
 253 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 koppling till det blivande barnet. Personen måste också kunna hantera förhållandena att barnet får genetiska föräldrar i andra familjer, eller i en annan familj, och att barnet kan få genetiska hel- eller halvsyskon i andra familjer. Vi ska i detta avsnitt beskriva den sparsamma forskning som finns om mottagares och potentiella mot- tagares syn på donation av befruktade ägg och behandlingar med enbart donerade könsceller. Vi ska också redogöra för två studier som handlar om hur det går för sådana mottagare som har blivit föräldrar genom en behandling med ett donerat befruktat ägg. 
  
 Många mottagare eller potentiella mottagare verkar vilja få viss information om donatorerna eller donatorn före mottagandet av ett donerat befruktat ägg. De verkar särskilt vilja få information om en donators ålder och fysiska karakteristika samt om eventuella sjuk- domar hos donatorn och hans eller hennes barn. Det verkar också vara så att mottagandet av ett donerat befruktat ägg kan föranleda frågor och en viss oro hos potentiella mottagare.29 Det senare gäller särskilt i sådana länder, t.ex. Nya Zeeland, där donatorer och mottagare måste lära känna varandra före en donation samt ingå överenskommelser av olika slag. En nyzeeländsk studie från år 2009 visade bl.a. följande. En del potentiella mottagarpar var oroliga för hur de genetiska kopplingarna mellan det blivande barnet, donatorerna och donatorernas egna barn skulle påverka framtida familjerelatio- ner. Vissa av dem var även rädda för att det donerande paret skulle känna en alltför stark koppling, och till och med ”äganderätt”, till barnet. En del var dessutom oroliga för de konsekvenser som kunde uppkomma för det blivande barnet. Hur skulle t.ex. barnet komma att betrakta sina rättsliga och sociala föräldrar respektive sina gene- tiska föräldrar och hur skulle detta påverka barnet på lång sikt? Skulle barnet uppfatta sig själv som ett ”andrahandsbarn”, vilket har lämnats bort för att dess ”riktiga föräldrar” ska ta hand om sitt ”förstahandsbarn”? Forskarna tillade att resultaten i studien nog till stor del beror på den speciella ordning som gäller i Nya Zeeland och som innebär att en donation av befruktade ägg kan liknas vid 
  
 29  
 Carter 
  m.fl. (2001), Embryo donation: outcome and attitudes among embryo donors and recipients. Human Reproduction Vol. 16, nr 6, s.  
 1120–1128; 
  och Baldwin m.fl. (2013), Attitudes towards embryo donation among infertile couples with frozen embryos. Human Reproduction Vol. 28, nr 9, s.  
 2432–2439. 
  
 254 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 ett bortadopterande av sådana ägg.30 Det är därför svårt att säga vilket värde dessa resultat kan ha för svenska förhållanden. 
  
 Frågan om information till barnet kan i dessa fall vara mer kom- plex än vid andra former av assisterad befruktning. När och hur ska man börja berätta för barnet att det har genetiska föräldrar i en annan familj och att det dessutom kan ha genetiska helsyskon i andra familjer? En del mottagare har också uttryckt en oro för att barnet ska inleda en relation med ett sådant syskon.31 Vi övergår nu till att beskriva de två studier som handlar om hur det går för mot- tagare av ett donerat befruktat ägg. 
  
 Studierna är en grundstudie och en uppföljningsstudie, och de har genomförts av samma forskargrupp i Storbritannien. Den första studien är från år 2007 och den andra studien, uppföljningsstudien, är från år 2008. I den första studien vände sig forskargruppen till tre fertilitetskliniker i Storbritannien och rekryterade där 21 familjer med ett barn som hade tillkommit genom behandling med ett donerat befruktat ägg. Samtliga familjer bestod av ett olikkönat föräldrapar och ett barn som var  
 2–5 
  år. Familjerna jämfördes med 28 familjer i vilka det fanns ett adoptivbarn i samma åldersintervall och där barnet hade adopterats före ett års ålder. De jämfördes också med 30 familjer i vilka barnet hade tillkommit genom en  
 IVF-behandling 
  med föräldraparets egna könsceller och där barnet var i samma åldersintervall som de övriga barnen. Samtliga familjer fick delta i standardiserade intervjuer och svara på enkäter. För att underlätta läsningen kommer de tre familjetyperna fortsättningsvis att benäm- nas embryodonationsfamiljerna, adoptivfamiljerna och  
 IVF-familjer- 
  na. Resultaten i den första studien visade följande. 
  
 Det fanns inga signifikanta skillnader mellan mammorna när det gällde visad värme i förhållande till barnet, förmåga att upptäcka och korrekt reagera på barnets rädsla och oro, samt  
 mamma-barn- 
  interaktionen. Det fanns inte heller några signifikanta skillnader mellan papporna när det gällde visad värme i förhållande till barnet 
  
 30Goedeke och Molina (2009), Embryo donation in New Zealand: a pilot study. Human Reproduction Vol. 24, nr 8, s.  
 1939–1945. 
  Se också Thomas m.fl. (2015), Building extended families through embryo donation: the experiences of donors and recipients. Human Repro- duction Vol. 30, nr 10, s.  
 2340–2350. 
  
 31 
 Söderström-Anttila 
  m.fl. (2001), Embryo donation: outcome and attitudes among embryo donors and recipients. Human Reproduction Vol. 16, nr 6, s.  
 1120–1128; 
  och Baldwin m.fl. (2013), Attitudes towards embryo donation among infertile couples with frozen embryos. Human Reproduction Vol. 28, nr 9, s.  
 2432–2439. 
  
 255 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 och  
 pappa-barn-interaktionen. 
  Både mammorna och papporna i embryodonationsfamiljerna var dock signifikant mer känslomässigt överengagerade i sina barn än föräldrarna i adoptivfamiljerna. Pappor- na i embryodonationsfamiljerna var också signifikant mer känslo- mässigt överengagerade i sina barn än papporna i  
 IVF-familjerna. 
  Föräldrarna i embryodonationsfamiljerna hade också ett signifikant mer defensivt förhållningssätt till omgivningens frågor om familjen (defensive responding) än föräldrarna i adoptivfamiljerna. Mammorna i embryodonationsfamiljerna hade också ett signifikant mer defensivt sådant förhållningssätt än mammorna i  
 IVF-familjerna. 
  Det ska sam- tidigt tilläggas att alla mätresultat låg inom normala variationer. 
  
 I uppföljningsstudien, som genomfördes när barnen var  
 5–9 
  år, deltog  
 81–93 
  procent av de familjer som hade deltagit i grundstudien. Det var dock bara mammorna och barnen som undersöktes i upp- följningsstudien. Mammornas resultat var i allt väsentligt desamma som i den första studien. Det framkom därutöver följande. Andelen mammor som hade berättat för barnet om dess tillkomst, eller som planerade att göra det, uppgick till 100 procent i adoptivfamiljerna och ca 89 procent i  
 IVF-familjerna. 
  I embryodonationsfamiljerna upp- gick motsvarande andel bara till ca 42 procent. 
  
 Forskargruppen drog slutsatsen att en god  
 föräldra-barn-relation 
  inte förutsätter en genetisk koppling. De tillade samtidigt följande. Det är inte uteslutet att högt känslomässigt överengagemang, hög defensive responding och hemlighetsmakeri kan innebära negativa konsekvenser för barnet senare i livet.32 
  
 De blivande barnen 
  
 Ett barn som kommer till genom en behandling med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, har ingen genetisk koppling till sina rättsliga och sociala föräldrar. Bar- nets genetiska föräldrar finns nämligen i andra familjer eller i en annan familj. Barnet kan också ha genetiska hel- eller halvsyskon i andra familjer. 
  
 32 MacCallum m.fl. (2007), Parenting and child development in families with a child conceived through embryo donation. Journal of Family Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 278–287; 
  och MacCallum m.fl. (2008), Embryo donation families: A  
 follow-up 
  in middle childhood. Journal of Family Psychology Vol. 22, nr 6, s.  
 799–808. 
  
 256 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 Forskningen om hur det går för barn som har skapats genom en behandling med enbart donerade könsceller är mycket begränsad. Vi har bara funnit två studier som handlar om det och dessa studier har behandlats i föregående avsnitt. När det gäller barnen, visade studierna följande. 
  
 I den första studien från år 2007 fann man inga signifikanta skill- nader mellan barnen när det gällde hyperaktivitet, känslomässiga svårigheter och problem i kamratrelationer. Man fann däremot signifikanta skillnader när det gällde beteendemässiga problem. Det var dock inte barnen i embryodonationsfamiljerna som utmärkte sig utan barnen i adoptivfamiljerna. De senare barnen hade signi- fikant högre förekomst av beteendemässiga problem än de övriga barnen. 
  
 I den andra studien, vilken genomfördes när barnen var  
 5–9 
  år, hade barnen i adoptivfamiljerna signifikant mer hyperaktivitet än övriga barn. De uppvisade också tecken på mer problem i kamrat- relationerna. 
  
 Forskarna drog slutsatsen att embryodonationsfamiljerna verkade fungera bra och tillade följande. Barnen i dessa familjer mådde lika bra som barnen i  
 IVF-familjerna 
  och bättre än barnen i adoptiv- familjerna. Enbart det förhållandet att det saknas en genetisk kopp- ling mellan barnet och föräldrarna verkar alltså inte innebära några negativa konsekvenser för barnet. 
  
 10.3.3Behandlingar inom ramen för ett surrogatarrangemang 
  
 Inledning 
  
 En grupp nordiska forskare publicerade under hösten 2015 en sys- tematisk genomgång av den befintliga forskningen avseende det medicinska och psykologiska utfallet av surrogatarrangemang för de tillkomna barnen, de tilltänkta föräldrarna, surrogatmödrarna och surrogatmödrarnas barn.33 Man konstaterade att de flesta surro- gatarrangemang som omfattas av de studier man gått igenom utfallit väl och att de flesta surrogatmödrar som studerats är motiverade 
  
 33  
 Carter 
  m.fl. (2015), Surrogacy: Evans for surrogate mothers, children and the resulting families – a systematic review. Human Reproduction Update, advance access, publi- cerad den 9 oktober 2015, med hänvisningar. 
  
 257 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 och inte har några större svårigheter att skiljas från barnet de burit. Man konstaterade också att studierna inte visar att de tillkomna barnen far illa. Samtidigt konstaterade författarna att de flesta av studierna rörande surrogatmoderskap har allvarliga metodologiska begränsningar, såsom få deltagare, avsaknad av kontrollgrupper och låg svarsfrekvens, varför resultaten bör tolkas med försiktighet. Man framhöll också att det behöver göras långtidsuppföljningar av de tillkomna barnen och deras familjer. 
  
 I det här avsnittet finns en mer ingående beskrivning av bl.a. forskning om konsekvenser av surrogatarrangemang för de tillkomna barnen och deras sociala föräldrar samt surrogatmödrarna och deras egna barn. Avsnittet innehåller också beskrivningar av forskning om surrogatmödrars motiv för att bära ett barn åt någon annan och om surrogatmödrars personlighetsdrag. Som angavs i avsnitt 10.1 beskrivs bara studier från USA och länder inom EU, med enstaka undantag. Flera av de studier som tas upp omfattas av den nyss nämnda forskningsgenomgången. 
  
 Surrogatmödrarnas motiv 
  
 Det finns några studier där man har undersökt kvinnors motiv för att vara surrogatmor.34 En majoritet av surrogatmödrarna i studierna anger altruism som huvudsakligt motiv till sitt beslut.35 Kvinnorna kan också ha ekonomiska motiv, men oftast beskrivs det inte som den huvudsakliga drivkraften och det kan enligt vissa forskare många gånger vara svårt att klart skilja mellan altruistiska och ekonomiska 
  
 34Se bl.a. Blyth (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done something with my life’”: Interviews with surrogate mothers in Britain. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 12, nr 3, s.  
 189–198; 
  Warren  Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. Journal of Human Behaviour in the Social Environ- ment Vol. 4, nr 1, s.  
 61–84; 
  Holden (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart; Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204; 
  samt Hall (2003), Gestational Surrogacy: Nature and Culture in Kinship och Appleton (2003), Emotional aspects of surrogacy: A case for effective counselling and support. Båda ur Cook m.fl. (red.), Surrogate motherhood: International perspectives. 
  
 35Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doktors- avhandling. Los Angeles: California School of Professional Psychology; Hanafin (1984), The surrogate mother: An exploratory study. Doktorsavhandling, California School of Professional Psychology. Dissertation Abstracts International Vol.  
 45(10-B), 
  s.  
 3335–3336; 
  White (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Repro- ductive and Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161; 
  och Jadva m.fl. (2003), The experi- ence of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 258 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 motiv.36 Surrogatmödrarna uttrycker ofta sympati för barnlösa par och en drivkraft att vilja hjälpa andra att få uppleva föräldraskapet. Som exempel kan nämnas en brittisk studie från år 2003, i vilken 91 procent av surrogatmödrarna angav viljan att hjälpa ett barnlöst par som sitt främsta motiv.37 
  
 I vissa fall beskriver surrogatmodern en önskan om att specifikt vilja hjälpa samkönade par.38 Andra surrogatmödrar berättar att de vill göra något speciellt och därigenom uppnå en känsla av att ha åstadkommit något eller höja sin självkänsla.39 Andra anger som en drivkraft att de tycker om att vara gravida och att de har enkla graviditeter.40 Samtidigt framkommer det i vissa studier att viljan att vara surrogatmor kan vara stark även i fall då en kvinna har haft svåra upplevelser, såsom utomkvedshavandeskap eller missfall. Det senare skulle kunna tolkas som att vissa av kvinnorna tillmäter sin önskan en större tyngd än riskerna för den egna hälsan.41 En del av kvinnorna i vissa studier anger en tidigare förlust, t.ex. en abort eller att ha adopterat bort ett barn, som en drivkraft.42 
  
 Det finns undantag från det altruistiska mönstret i ett par stu- dier. I en studie av Li från år 1989 uppgav 40 procent av kvinnorna att betalningen var deras huvudsakliga, men inte enda, 
  
 36Se t.ex. Hanafin (1984), The surrogate mother: An exploratory study. Doktorsavhandling, California School of Professional Psychology. Dissertation Abstracts International Vol.  
 45(10-B), 
  
 s. 
 3335–3336; 
  Warren  Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. Journal of Human Behaviour in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s.  
 61–84; 
  Ramirez (1989) An exploratory study of women’s attitudes after completion of a surrogate mother pro- gram. Disseration Abstracts International Vol.  
 49(12-A), 
  s.  
 3628–3629; 
  och Cooper den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Repro- ductive and Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161. 
  
 37Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, 
  
 s. 
 2196–2204. 
  
 38Kashmeri (2008), Unravelling Surrogacy in Ontario, Canada. An ethnographic inquiry on the influence of Canada’s Assisted Human Reproduction Act (2004), Surrogacy contracts, parentage laws and gay fatherhood. Moore, Concordia University Departement of Sociology and Anthropology. 
  
 39Blyth (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done something with my life’”: Interviews with surrogate mothers in Britain. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 12, nr 3, s.  
 189–198; 
  Villanueva (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doktorsavhandling. Los Angeles: California School of Pro- fessional Psychology; och Cooper den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161. 
  
 40T.ex. Holden (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart. 
  
 41Ragoné (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart; och Curtis (2010), Surro- gate losses: understandings of pregnancy loss and assisted reproduction among surrogate mothers. Medical Anthropology Quarterly Vol. 24, nr 2, s.  
 240–262. 
  
 42Se bl.a. Ball (1999), The reparative motive in surrogate mothers. Adoption Quarterly Vol. 2, nr 4 s.  
 5–19. 
  
 259 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 drivkraft.43 I en studie av Franklin från år 2002 tog en femtedel av kvinnorna enbart upp pengarna som drivkraft.44 
  
 Det kan enligt vissa forskare inte uteslutas att surrogatmödrarnas framhållande av altruistiska motiv är uttryck för vad som är socialt acceptabelt snarare än deras verkliga underliggande motiv.45 
  
 Vissa forskare har angett att surrogatmoderskapet kan få vissa kvinnor att känna sig speciella och utvalda genom att de får uppmärk- samhet av både surrogatagenturen och de tilltänkta föräldrarna.46 Det kan enligt dessa forskare bli ett problem för dessa surrogat- mödrar när de har lämnat över barnet och de inte längre står i centrum för uppmärksamheten. 
  
 Surrogatmödrarnas upplevelse av surrogatmoderskap 
  
 Det finns ett antal studier rörande surrogatmödrarnas egna upp- levelser av att vara surrogatmor. De flesta av surrogatmödrarna i studierna beskriver surrogatmoderskapet som en positiv upplevelse, men det finns också exempel på negativa erfarenheter. För känslan av tillfredsställelse verkar det inte spela någon roll om det rör sig om fullständigt eller partiellt surrogatmoderskap.47 
  
 Som ett exempel kan nämnas en brittisk studie från år 2003. I studien tillfrågades 24 surrogatmödrar om sina upplevelser.48 Av dessa hade 15 surrogatmödrar lämnat över barnet vid tiden för undersök- ningen. Deras upplevelse av surrogatmoderskap beskrevs generellt som viktig och mycket positiv, men vissa negativa upplevelser rappor- terades också. De starkaste positiva känslorna var kopplade till den djupa vänskap som uppstod med de tilltänkta föräldrarna och möj- 
  
 43Einwohner (1989), Who becomes a surrogate: Personality characteristics. Ur Offerman- Zuckerberg (red.), Gender in transition: A new frontier, s.  
 123–132. 
  
 44Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of 
  
 payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 45Cicarelli (2005), Navigating rough waters: an overview of psychological aspects of surrogacy. Journal of Social Issues, mars 2005. 
  
 46Ragoné (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart. 
  
 47Se t.ex. Villanueva (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doktorsavhandling. Los Angeles: California School of Professional Psychology; och Imrie  Jadva (2014), The  
 long-term 
  experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online. (2014) 29 s.  
 424–435. 
  
 48Van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161. 
  
 260 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 ligheten att hjälpa personer utan andra möjligheter. Svaren vari- erade mer när det gällde negativa aspekter. Vanliga svar handlade om uppmärksamhet från media, allmänhetens okunskap om och stigmatisering av surrogatmoderskap, fysiska symtom samt nega- tiva känslor kring betalningen (t.ex. skuldkänslor). Även i de flesta andra studier uttrycker en stor majoritet av surrogatmödrarna att de är nöjda med sin erfarenhet som surrogatmor och att de inte ångrar sitt beslut.49 
  
 I en annan brittisk studie publicerad samma år intervjuade forsk- arna 34 surrogatmödrar ungefär ett år efter det att de fött ett barn inom ramen för ett surrogatarrangemang.50 En majoritet av surrogat- mödrarna berättade att de hade en positiv relation till de tilltänkta föräldrarna under graviditeten och att de fortfarande höll kontak- ten. Vissa av surrogatmödrarna (ungefär en tredjedel) upplevde vissa svårigheter under tiden efter överlämnandet av barnet. Efter ett år angav 32 av surrogatmödrarna att de inte upplevde några svårigheter. Alla var nöjda med hur överlämnandet hade gått till och ingen av dem hade upplevt några tvivel eller svårigheter vid över- lämnandet. 
  
 De få uppföljningar som har gjorts över längre tid tyder på att surrogatmödrarnas positiva upplevelse ofta är bestående. I en upp- följning av den nyss nämnda brittiska studien intervjuades 20 av de 34 surrogatmödrarna omkring tio år efter surrogatarrangemanget.51 Att vissa deltagare fallit bort berodde i huvudsak på att surrogat- mödrar hade flyttat och inte kunde nås. Vid intervjuerna framkom det bl.a. att ingen av de 20 kvinnorna ångrade sitt deltagande i surrogatarrangemanget och att alla upplevde att deras förväntningar i fråga om relationen till barnets föräldrar hade mötts eller över- 
  
 49Se bl.a. Blyth (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done some- thing with my life’”: Interviews with surrogate mothers in Britain. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 12, nr 3, s.  
 189–198; 
  Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204; 
  Villanueva (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doktorsavhandling. Los Angeles: California School of Professional Psychology; och Warren  Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. Journal of Human Behaviour in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s.  
 61–84. 
  
 50Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 51Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well- being and relationships with the parents and child. Human Reproduction Vol. 30, nr 2, s. 373– 
  
 261 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 träffats. De hade normala testresultat i fråga om självkänsla och ingen av dem visade tecken på depression. 
  
 Samma 20 kvinnor ingick i en annan studie från samma forskar- team.52 Där intervjuades, förutom dessa 20 kvinnor, ytterligare 14 f.d. surrogatmödrar. Totalt intervjuades 34 kvinnor som hade varit surrogatmor i sammanlagt 102 arrangemang, varav minst ett åt- minstone 7 år tidigare. Enligt surrogatmödrarna själva hade 87 pro- cent av surrogatarrangemangen varit positiva upplevelser, 8 procent neutrala eller ambivalenta upplevelser och 5 procent negativa upp- levelser. 5 kvinnor hade haft en negativ upplevelse. 3 av dessa hade genomfört ytterligare surrogatarrangemang, som de beskrev som positiva upplevelser. Resultaten visade inga statistiskt signifikanta skillnader mellan de surrogatmödrar som var genetisk förälder till barnet och de som inte var det. 
  
 Liknande resultat framkommer i en amerikansk studie från år 1997.53 Där intervjuades 14 surrogatmödrar, varav hälften hade använt sina egna ägg,  
 5–10 
  år efter surrogatmoderskapet. Alla kvin- norna i studien var nöjda med sitt beslut att vara surrogatmor och beskrev upplevelsen som berikande. 
  
 Flera studier talar för att relationen till de tilltänkta föräldrarna och deras beteende både under och efter surrogatarrangemanget har stor betydelse för surrogatmoderns upplevelse. Om en surrogat- mor känner sig oviktig för eller sviken av föräldrarna kan det enligt studierna leda till missnöje.54 I det följande tar vi upp några studier som illustrerar det sagda. 
  
 I den nyss nämnda studien av Villanueva angav surrogatmödrarna att deras känsla av tillfredsställelse påverkades av upplevelser före och efter förlossningen, relationen med de tilltänkta föräldrarna och av om deras förväntningar beträffande arrangemanget uppfylldes. Sådana förväntningar kunde t.ex. handla om hur surrogatmodern behand- 
  
 52Imrie  Jadva (2014), The  
 long-term 
  experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s.  
 424–435. 
  
 53Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doctors- avhandling. Los Angeles: California School of Professional Psychology. 
  
 54Se t.ex. Holden (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart; Reame m.fl. (1998),  
 Long-term 
  Cardenas surrogate pregnancy: A report on surrogate mothers’ satisfaction, life events and moral judgments ten years later. Fertility and Sterility Vol. 70 nr 3, suppl. 1, s.  
 28–29; 
  och Warren  Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. Journal of Human Behaviour in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s.  
 61–84. 
  
 262 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 lades vid förlossningen och överlämnandet av barnet och vilken fram- tida kontakt hon skulle ha med de tilltänkta föräldrarna. 
  
 Liknande iakttagelser gjordes i en amerikansk studie av Reame m.fl. från år 1998.55 I studien intervjuades 10 surrogatmödrar som hade fött barn inom ramen för ett surrogatarrangemang minst 11 år tidigare. Ingen av kvinnorna ångrade sitt beslut av vara surrogatmor, men mer än hälften av dem (6 surrogatmödrar) kände sorg och be- svikelse över förlusten av relationen med paret som inte höll kontak- ten som de hade lovat. Det fanns också olösta konflikter angående bl.a. upplevda skillnader i föräldrastil och olika uppfattningar om vilken information barnet skulle få. 
  
 Problem i relationen till de tilltänkta föräldrarna, eller bristande förtroende för dem, gav upphov till känslomässigt lidande hos 4 av 14 surrogatmödrar i en brittisk studie av Franklin från år 2002.56 I studien var det fråga om informella surrogatarrangemang (”self help surrogacy”). 
  
 Även Warren  Hagan undersökte i en studie publicerad år 2001 surrogatmödrars tillfredsställelse av ett surrogatarrangemang.57 Ingen av de 17 intervjuade surrogatmödrarna uttryckte sorg över att ha lämnat över barnet och ingen ångrade sig. De gav samtidigt uttryck för konflikter och orosmoment som påverkade deras upplevelse av arrangemanget som helhet. Den faktor som starkast påverkade upp- levelsen var relationen till de tilltänkta föräldrarna. 
  
 Nyare forskning tyder på att de flesta surrogatmödrar, i varje fall i Storbritannien, har viss kontakt med föräldrarna under flera år efter barnets födelse. I den tidigare nämnda brittiska studien från år 2014, som omfattade totalt 102 surrogatarrangemang, hade surro- gatmödrarna kontakt med 77 procent av barnen, 85 procent av de mottagande mammorna och 76 procent av de mottagande papporna.58 
  
 55Reame m.fl. (1998),  
 Long-term 
  Cardenas surrogate pregnancy: A report on surrogate mothers’ satisfaction, life events and moral judgments ten years later. Fertility and Sterility Vol. 70, nr 3, suppl. 1, s.  
 28–29. 
  
 56Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of 
  
 payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 Garcia (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. Journal of Human Behaviour in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s.  
 61–84. 
  
 58Imrie  Jadva (2014), The  
 long-term 
  experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s.  
 424–435. 
  
 263 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 När det gällde kontakten med barnet sågs ingen skillnad mellan fullständigt och partiellt surrogatmoderskap. 
  
 Det är möjligt att benägenheten att hålla kontakt med surrogat- modern varierar från land till land. I en liten kvalitativ grekisk studie omfattande sju kvinnor som fått barn med hjälp av en surrogatmor avbröt nästan alla tilltänkta mödrar kontakten med surrogatmodern direkt efter födseln eller efter en tid.59 Bara i ett fall höll parterna kontakten. Det handlade då om kvinnor som var vänner sedan tidigare. 
  
 Genomgående i flera studier är att surrogatmödrarna talar om barnet som de mottagande föräldrarnas barn. De talar alltså inte om barnet som sitt eget.60 Detta sätt att betrakta graviditeten och bar- net uppmuntras som regel av agenturerna, i de fall en sådan är in- blandad. Vissa har tolkat synsättet som något surrogatmödrarna tillägnar sig under processens gång.61 I en brittisk studie från år 2003 var det ingen av de 34 surrogatmödrarna, som hade lämnat över barnet ca 1 år tidigare, som kände att barnet var deras eget, fastän mer än hälften var barnets genetiska mor.62 
  
 Det finns ett fåtal studier där man undersökt frågan om surrogat- moderns anknytning till fostret under graviditeten. Enligt en studie från år 1991, som omfattade 21 surrogatmödrar, uppvisade surrogat- mödrarna en svagare anknytning än jämförelsegruppen, vilken be- stod av 21 kvinnor som var gravida för sin egen räkning.63 I studien iakttogs det inga skillnader när det gäller sådana anknytningsbete- enden som handlar om att skydda fostret och att tillgodose dess 
  
 59Papaligoura (2015), Surrogacy: The experience of Greek commissioning women. Women and Birth Vol. 28, nr 4, s.  
 e110–e118. 
  
 60Se t.ex. Holden (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart; Fischer  Smith 
  
 (1991), Surrogate motherhood. Attachment, attitudes and social support. Psychiatry Vol. 54, s.  
 13–20; 
  van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161; 
  och Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well- being and relationships with the parents and child. Human Reproduction Vol. 30, nr 2, s. 373– 379. 
  
 61van den Akker (2005), A longitudinal  
 pre-pregnancy 
  to  
 post-delivery 
  comparison of genetic and gestational surrogate and intended mothers. Journal of Psychosomatic Obstetrics  Gyne- cology Vol. 26, nr 4, s.  
 277–284; 
  och Franklin (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 62Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 Rodriguez (1991) Surrogate motherhood. Attachment, attitudes and social support. Psychiatry Vol. 54, s.  
 13–20. 
  
 264 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 behov. Skillnaderna handlade i stället om andra anknytningsbeteen- den. En skillnad var att surrogatmödrarna i lägre grad än andra gravida kvinnor interagerade med fostret eller betraktade fostret som en egen varelse skild från dem själva. 
  
 I en relativt ny studie omfattande 44 surrogatmödrar från EU- länder och anglosaxiska länder uppvisade surrogatmödrarna en nästan lika stark anknytning som en jämförelsegrupp om 32 kvinnor.64 Kvaliteten på anknytningen var samtidigt något lägre. Forskarna som ansvarade för studien anförde att det skulle kunna vara så att en kvinna, för att kunna genomgå en graviditet, måste engagera sig i barnet, och att de kvalitativa skillnaderna kunde vara det som krävdes för att hon inte skulle ha svårigheter att skiljas från det vid födseln. Det bör noteras att man i studien från 1991 använde den s.k. Maternal Fetal Attachment Scale (MFAS), medan man i den senare studien använde den s.k. Maternal Antenatal Attachement Scale (MAAS), vilket gör det svårt att jämföra resultaten. 
  
 Även andra forskare har diskuterat vilka olika mekanismer som kan spela in i fråga om surrogatmoderns känslor för barnet under graviditeten. Det har bl.a. föreslagits att kvinnor i viss utsträckning kan styra över sitt behov att knyta an till fostret och att kvinnorna kan påverka anknytningen genom sin inställning.65 Det har hävdats att en del surrogatmödrar som upplever känslor av anknytning tycks överföra känslorna på de tilltänkta föräldrarna.66 I en studie av van den Akker från år 2007 framkom det att surrogatmödrarna hade mindre känslor för fostret än de tilltänkta mammorna. Detta sågs som ett försök att undvika anknytning och på så sätt under- lätta det framtida överlämnandet av barnet.67 
  
 De flesta surrogatmödrar som tillfrågats om saken i olika studier beskriver överlämnandet av barnet till de tilltänkta föräldrarna som en positiv händelse. De kan samtidigt beskriva ledsnad över för- lusten av barnet och kontakten med de tilltänkta föräldrarna.68 Nega- 
  
 64Lorenceau m.fl. (2015), A  
 cross-cultural 
  study on surrogate mother’s empathy and maternal– foetal attachment, Women and Birth Vol. 28, nr 2, s.  
 154–159. 
  
 65Ragoné (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart. 
  
 66Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of 
  
 payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 67van den Akker (2007), Psychological trait and state characteristics, social support and atti- tudes to the surrogate pregnancy and baby. Human Reproduction Vol. 22, nr 8 s.  
 2287–2295. 
  
 68Se t.ex. Ragoné (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart; van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. Journal of Reproductive and 
  
 265 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 tiva känslor till följd av överlämnandet av barnet tycks dock i de flesta fall vara kortvariga, såvitt framkommer av studierna.69 I en studie från Storbritannien var det bara 2 av 34 surrogatmödrar som efter ett år stundtals kände sig upprörda.70 I båda fallen handlade det om surrogatmödrar som var närstående till de tilltänkta föräld- rarna. Avvikelser förekommer dock i ett par studier. I en brittisk studie från år 1994 av Blyth intervjuades 17 kvinnor som hade varit surrogatmödrar.71 Av dessa ångrade 2 sitt beslut av vara surrogat- mor. Till skillnad från vad som framkommer i de övriga studierna upplevde en betydande minoritet, ca en fjärdedel, ett betydande känslomässigt lidande i samband med överlämnandet av barnet. Det är oklart varför en förhållandevis hög andel av just dessa kvinnor upplevde betydande lidande jämfört med vad som framkommit i de flesta andra studier. Curtis har föreslagit att en bidragande orsak skulle kunna vara att brittiska surrogatmödrar inte ges terapeutiskt stöd på samma sätt som amerikanska surrogatmödrar, eftersom kommersiella agenturer är förbjudna.72 I en amerikansk studie av Holden från år 1994 intervjuades 28 surrogatmödrar.73 De flesta av dem deltog i program där surrogatmödrarna och de tilltänkta för- äldrarna uppmuntrades till att ha kontakt med varandra. Några av dem deltog i stället i ett slutet program, där kontakterna var begrän- sade. Ingen av surrogatmödrarna från de öppna programmen ut- tryckte sorg eller ledsnad över att skiljas från barnet. Det gjorde däremot surrogatmödrarna från det slutna programmet, vilket dess- utom plötsligt lades ned. De gravida surrogatmödrarna i det slutna programmet lämnades därefter utan stöd. Resultatet synes ge ytter- ligare stöd åt iakttagelsen att relationen till de tilltänkta föräldrarna är viktig men kan också tyda på att stöd från en agentur eller lik- 
  
 Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s.  
 145–161; 
  och Jadva m.fl. (2003), The experience of surro- gate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 69Se bl.a. Franklin (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 70Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 71Blyth (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done something with my life’”: Interviews with surrogate mothers in Britain. Journal of Reproductive and Infant Psychology Vol. 12, nr 3, s.  
 189–198. 
  
 72Cicarelli (2005), Navigating rough waters: an overview of psychological aspects of surrogacy. Journal of Social Issues, mars 2005. 
  
 73Ragoné (1994), Surrogate motherhood: Conception in the heart. 
  
 266 
  
 SOU 2016:11 Kunskapsunderlaget 
  
 nande kan ha betydelse för surrogatmödrarnas upplevelse och mående. 
  
 En god relation till de tilltänkta föräldrarna tycks enligt viss forskning underlätta överlämnandet av barnet, medan en dålig rela- tion eller ett bristande förtroende tycks kunna öka risken för att surrogatmodern mår dåligt av överlämnandet eller rentav bestäm- mer sig för att behålla barnet.74 
  
 I den brittiska långtidsstudie där surrogatmödrar intervjuades ett respektive tio år efter surrogatarrangemanget tillfrågades deltag- arna om sina känslor för det tillkomna barnet.75 I fas 1 av studien uppgav 60 procent av kvinnorna (12 personer) att de inte kände något särskilt band till barnet. I fas 2 av studien kände 55 procent av kvinnorna (11 personer) inget speciellt band till barnet. I den andra fasen var det betydligt vanligare att de surrogatmödrar som inte var barnets genetiska mor uppgav att de hade ett särskilt band till barnet. Bland de surrogatmödrar som var barnets genetiska mor kände bara en att hon hade ett särskilt band till barnet, medan det var en majoritet av de icke genetiska surrogatmödrarna som kände ett sådant band. Forskarna angav som en tänkbar förklaring till skill- naden att de genetiska mödrarna distanserade sig för att de inte ville störa barnets familj eller för att de ville dra en tydlig gräns mellan det tillkomna barnet och de egna barnen. I fråga om känslorna för barnet såg man i fas 2 ingen skillnad mellan surrogatmödrar som hade en föregående relation till familjen och surrogatmödrar som tidi- gare varit okända. Ingen av surrogatmödrarna upplevde barnet som sitt eget i någon av faserna. 
  
 74 Se t.ex. Franklin (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 75 Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204; 
  och Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological  
 well-being 
  and relationships with the parents and child, Human Repro- duction Vol. 30, nr 2, s.  
 373–379. 
  
 267 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmödrarnas personlighetsdrag och psykiska hälsa 
  
 Det finns viss forskning om surrogatmödrars personlighetsdrag. I en studie från år 2012 fick 43 kvinnor som ville bli surrogatmödrar fylla i ett standardiserat personlighetstest,  
 MMPI-2.76 
  Resultatet jämfördes sedan med 40 kvinnor ur en s.k. normalpopulation. De presumtiva surrogatmödrarna visade sig vara modigare, mer fri- språkiga och mer tävlingsinriktade än jämförelsegruppen. De upp- visade också en lägre nivå av stress och upplevde mindre generell frustration. 
  
 I en studie från år 2015 gick forskarna igenom testresultaten för alla presumtiva surrogatmödrar som varit aktuella vid en ameri- kansk klinik under tiden juni 2007 till december 2009.77 Kvinnorna hade genomfört  
 MMPI-2. 
  Totalt ingick 153 kvinnor i gruppen. Alla var äldre än 21 år gamla, talade flytande engelska och hade minst ett barn som fötts levande. Av kandidaterna fick 132 bli surrogatmor, medan 6 kvinnor nekades av medicinska skäl och 15 kvinnor nekades av psykologiska skäl. Resultaten indikerade att de presumtiva surro- gatmödrarna överlag var psykiskt välanpassade, men att de tenderade att framställa sig själva på ett överdrivet positivt sätt. Vidare tydde resultaten på att kvinnorna var något otraditionella i sitt könsrolls- beteende. Det finns ytterligare några studier som inte redovisas Mathews 
  
 Det finns viss forskning om surrogatmödrars psykiska hälsa före och efter ett surrogatarrangemang. Den visar att en del surrogat- mödrar i Storbritannien haft psykiska hälsoproblem före surrogat- arrangemanget, inklusive förlossningsdepressioner.79 Studier visar också bl.a. att förlossningsdepression förekommer bland surrogat- 
  
 76Pizitz m.fl. (2012), Do women who choose to become surrogate mothers have different psycho- logical profiles compared to a normative female sample? Women and Birth Vol. 26, nr 1, s. e15– e20. 
  
 77Klock m.fl. (2015) Result of the Minnesota Multiphasic Personality  
 Inventory-2 
  among gestational surrogacy Young. International Journal of Gynecology and Obstetrics Vol. 130, nr 3, s.  
 257–260. 
  
 78Se bl.a. Sims m.fl. (2013), Psychometric properties and norms for the Personality Assessment Inventory in egg donors and gestational Castillo. Journal of Personality Assessment Vol. 95, nr 5, s.  
 495–499; 
  och Morris m.fl. (2010),  
 Non-commercial 
  surrogacy: an account of patient management in the first Dutch Centre for IVF surrogacy from 1997 to 2004, Human Repro- duction Vol. 25, nr 2, s.  
 443–449. 
  
 79Se t.ex. Imrie  Jadva (2014), The  
 long-term 
  experiences of surrogates: relationships and con- tact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s.  
 424–435. 
  
 268 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 mödrar och tyder på att en minoritet drabbas av andra psykiska problem till följd av sitt deltagande i ett surrogatarrangemang.80 White har studerat surrogatmödrar före, under och efter graviditeten, och funnit bl.a. att surrogatmödrarna inte var särskilt ängsliga under graviditeten.81 
  
 Här kan särskilt nämnas en av de få långtidsuppföljningar som har gjorts avseende surrogatmödrar. I en brittisk studie från år 2014 undersöktes bl.a. surrogatmödrarnas psykiska hälsa.82 Studien omfattade 34 kvinnor som hade genomgått sammanlagt 102 surrogat- arrangemang, varav minst ett åtminstone 7 år tidigare. Det framkom att 29 procent av surrogatmödrarna hade haft psykiska problem före surrogatmoderskapet, varav 7 hade haft förlossningsdepression efter födsel av egna barn och 3 hade haft någon annan form av depression. 23 procent av surrogatmödrarna (8 kvinnor) hade upplevt psykiska problem efter surrogatarrangemanget. I 5 fall ansåg kvinnan själv att det fanns ett samband mellan problemen och surrogatarrange- manget. I 2 fall rörde det sig om förlossningsdepression, varav den ena kvinnan hade återhämtat sig vid datainsamlingen medan den andra – som hade drabbats senare – då genomgick behandling. 2 av de 5 kvinnorna beskrev att de hade drabbats av en annan typ av depression som de kopplade till surrogatarrangemanget. Den ena av dem hade återhämtat sig och den andra genomgick behandling vid tiden för datainsamlingen. En kvinna hade drabbats av ångest- problem som hon dock hade återhämtat sig från. 
  
 Surrogatmödrarnas barn 
  
 Såvitt vi känner till finns det bara två studier om hur barn till surrogatmödrar har upplevt surrogatarrangemanget. I den ena stu- dien, som genomfördes av ett brittiskt forskarteam, ställdes frågor till 36 personer i åldrarna  
 12–25 
  år vars mamma hade ställt upp som 
  
 80Se bl.a.  
 Söderström-Antilla 
  m.fl. (2002) Experience of in vitro fertilization surrogacy in Finland. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 81, nr 8, s.  
 747–752. 
  
 81van den Akker (2007), Psychological trait and state characteristics, social support and atti- tudes to the surrogate pregnancy and baby. Human Reproduction Vol. 22, nr 8 s.  
 2287–2295. 
  
 82Imrie  Jadva (2014), The  
 long-term 
  experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s.  
 424–435. 
  
 269 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 surrogatmor  
 5–15 
  år tidigare.83 Detta motsvarade drygt hälften av de personer som ombetts delta. Av deltagarna hade 86 procent en positiv syn på att deras mamma hade varit surrogatmor, medan de övriga hade en neutral eller ambivalent inställning. Bara en respon- dent uppgav att överlämnandet av barnet till den andra familjen hade varit svårt och ingen av dem berättade om någon rädsla för att själv bli övergiven eller liknande. Respondenternas psykiska hälsa och självförtroende låg inom det normala. Forskarna såg få skillnader mellan barn till kvinnor som hade genomgått fullständigt respektive partiellt surrogatmoderskap. 
  
 I den andra studien, genomförd av en amerikansk forskare, del- tog 11 barn i åldrarna  
 7–15 
  år, vars mamma varit surrogatmor och lämnat över barnet till de tilltänkta föräldrarna.84 Det framgår inte om dessa 11 barn representerar alla som tillfrågats, eller om vissa barn avstått från att delta. Barnen fyllde i frågeformulär om deras tankar om och känslor för upplevelsen. De genomförde också två skriftliga standardiserade tester avseende psykologisk anpassning  
 (Piers-Harris 
  Children's  
 Self-Concept 
  Scale, 2nd Edition och the Strengths and Difficulties Questionnaire). Barnen uppvisade nor- mala resultat i de standardiserade testerna. De berättade dock samtidigt om starka känslor i samband med surrogatarrangemanget. En fjärdedel av barnen uppgav att de känt ilska och svartsjuka gentemot det andra barnet. Barn uppgav att de varit oroliga för vad som skulle hända med barnet. 
  
 Det finns därutöver minst en studie där surrogatmödrarna har tillfrågats om de egna barnens reaktioner.85 I denna studie beskrivs barnens reaktioner som mestadels positiva. Det framkommer inte att barnen skulle ha gett uttryck för någon större rädsla eller oro. 
  
 83Jadva  Imrie (2014), Children of surrogate mothers: psychological  
 well-being, 
  family rela- tionships and experiences of surrogacy. Human Reproduction Vol. 29, nr 1 s.  
 90–96. 
  
 84Riddle (2015), An investigation into the psychological  
 well-being 
  of the biological children of surrogates. Fertility and Sterility Vol. 104, nr 3, e42. 
  
 85Jadva m.fl. (2003), Surrogacy: the experiences of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s.  
 2196–2204. 
  
 270 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 De tillkomna barnen 
  
 Än så länge finns det lite forskning om barn som har tillkommit med hjälp av surrogatmoderskap. I princip handlar det om ett par studier – dels en brittisk långtidsstudie86 där en grupp barn och deras familjer har följts under barnens första tio levnadsår, dels en studie87 från år 2009 där man har jämfört en större grupp barn som har tillkommit med hjälp av olika former av assisterad befruktning. 
  
 Den brittiska långtidsstudien visar i korthet följande. 
  
 Under barnens tre första levnadsår mådde barnen och deras för- äldrar bra. Det fanns t.o.m. vissa positiva skillnader i förhållande till de jämförelsefamiljer där barnen hade kommit till på vanligt sätt. Man fann inga egentliga skillnader mellan de familjer som hade ska- pats genom ett surrogatarrangemang och de familjer som hade skapats genom en  
 IVF-behandling 
  med donerade ägg (fortsättnings- vis äggdonationsfamiljerna). Det fanns däremot vissa skillnader mellan dessa familjer och de familjer där barnen kommit till genom sam- lag. Föräldrarna i de förstnämnda två familjetyperna mådde bättre och var mindre stressade. Mammorna fick bättre resultat i mätningar avseende depression, ilska, skuld och aggression. De var samtidigt mer känslomässigt överengagerade i sina barn. Även  
 föräldra-barn- 
  relationen var bättre i de två förstnämnda familjetyperna. Föräld- rarna uttryckte mer värme i relationen till sina barn och det fanns en högre förekomst av anknytningsbeteenden mellan föräldrarna och barnen. Det fanns också en större glädje över föräldraskapet. Forskarna konstaterade att varken avsaknaden av en genetisk kopp- ling mellan mamman och barnet eller den omständigheten att mam- 
  
 86Golombok m.fl. (2004) Families Created Through Surrogacy Arrangements:  
 Parent-Child 
  Relationships in the 1st Year of Life. Developmental Psychology Vol. 40, nr 3, s.  
 400–411; 
  Hernandez m.fl. (2006) Surrogacy families: parental functioning,  
 parent-child 
  relationships and children’s psychological development at age 2. Journal of Child Psychiatry Vol. 47, nr 2, s. 213– 222; Golombok m.fl. (2006)  
 Non-genetic 
  and  
 non-gestational 
  parenthood: consequences for  
 parent-child 
  relationships and the psychological  
 well-being 
  of mothers, fathers and children at age 3. Human Reproduction Vol. 21, nr 7, s.  
 1918–1924; 
  Hernandez m.fl. (2011), Families created through surrogacy:  
 Mother-child 
  relationships and children's psychological adjustment at age 7. Developmental Psychology Vol. 47, nr 6, s.  
 1579–1588; 
  Jadva m.fl. (2012), Surrogacy families 
  
 10years on: relationship with the surrogate, decisions over disclosure and children’s understanding of their surrogacy origins. Human Reproduction Vol. 27, nr 10, s.  
 3008–3014; 
  Hernandez m.fl., (2013), Children Born Through Reproductive Donation: A Longitudinal Study of Psychological Adjustment. Journal of Child Psychology and Psychiatry Vol. 54, nr 6, s.  
 653–660. 
  
 87Shelton m.fl. (2009), Examining differences in psychological adjustment problems among children conceived by assisted reproductive technologies. International Journal of Behavioral Development Vol. 33, nr 5, s.  
 385–392. 
  
 271 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 man inte hade burit barnet i magen verkade ha någon negativ effekt på  
 moder-barn-relationen 
  under de första levnadsåren. 
  
 De positiva skillnaderna från de första delstudierna fanns inte kvar när barnen följdes upp vid 7 års ålder. Det fanns då också vissa negativa skillnader. En av dessa gällde ömsesidigheten mellan barnet och mamman, vilken var lägre i de familjer som fått barn med hjälp av en surrogatmor jämfört med familjerna där barnen kommit till genom samlag. Samma resultat framkom i äggdonationsfamiljerna. Forskarna tolkade resultatet som att avsaknad av en genetisk kopp- ling eller en koppling genom graviditet mellan mor och barn, kan leda till mindre positiv interaktion mellan mor och barn vid 7 års ålder. De ansåg vidare att likheten mellan äggdonationsfamiljerna och surrogatfamiljerna – i vilka surrogatmoderns ägg hade använts i 2/3 av fallen – tydde på att avsaknaden av en genetisk koppling kunde ha en större betydelse än avsaknaden av en koppling genom graviditet. Vid 7 års ålder fanns det också en annan negativ av- vikelse. Det var nämligen fler surrogatfödda barn som uppvisade beteendeproblem, än barn tillkomna genom köncellsdonation. Som tänkbara förklaringar angav forskarna att barnen inte bara fötts av en tredje part utan att surrogatmodern dessutom kan finnas kvar i barnets liv. Det kan enligt forskarna tänkas att detta underminerar familjerelationerna, särskilt när surrogatmodern också är barnets gene- tiska förälder, vilket hon alltså var i flertalet av de studerade fallen. Forskarna framhöll samtidigt att barnen generellt var välfungerande och att de hade mätresultat som låg inom normala variationer. Skill- naderna ansågs inte vara så stora att de kunde kallas psykisk ohälsa (”psychological disorder”). Slutsatsen var att de familjer som fått barn genom surrogatmoderskap fortfarande var välfungerande när barnen nått den tidiga skolåldern, men att avsaknaden av en bio- logisk koppling genom graviditet kan vara mer problematisk för barnen än avsaknaden av en genetisk koppling. 
  
 I den uppföljning som gjordes när barnen var 10 år var de barn som tillkommit genom surrogatmoderskap inte längre överrepre- senterade när det gällde beteendeproblem. I uppföljningen under- söktes vidare bl.a. barnets relation till surrogatmodern. 25 procent av barnen hade ingen kontakt med surrogatmodern, medan övriga barn angavs ha en god relation till henne. 91 procent av föräldrarna hade berättat för barnet om dess tillkomst. När barnen tillfrågades om sin inställning till hur de hade kommit till, var 24 procent posi- 
  
 272 
  
 SOU 2016:11 Kunskapsunderlaget 
  
 tiva och 67 procent neutrala eller likgiltiga. Inget barn uttryckte negativa känslor inför att ha kommit till genom surrogatmoder- skap. De barn som hade träffat sin surrogatmor var nöjda med den kontakt som fanns mellan dem eller ville ha mer kontakt. Forskarna framhöll att alla barn i studien hade kommit till inom ramen för ett altruistiskt arrangemang – något som barnen också talade om – och ifrågasatte om samma resultat hade uppkommit om barnen i stället kommit till genom ett kommersiellt arrangemang. 
  
 Preliminära analyser av data från en uppföljning gjord när barnen var  
 13–14 
  år visar få skillnader mellan barn tillkomna med olika former av assisterad befruktning, inklusive surrogatmoder- skap, och barn tillkomna genom samlag.88 
  
 I studien från år 2009 undersökte man om det fanns skillnader i fråga om psykologisk anpassning mellan barn tillkomna genom olika sorters assisterad befruktning, däribland  
 IVF-behandlingar 
  med föräldrarnas könsceller, donerade spermier, donerade ägg eller donerade befruktade ägg samt behandlingar inom ramen för s.k. fullständiga surrogatarrangemang (dvs. arrangemang i vilka surrogat- modern inte är barnets genetiska förälder). Information inhämtades från föräldrar till sammanlagt 769 barn i åldrarna  
 5–9 
  år, varav 21 barn som hade fötts av en surrogatmor. Familjerna rekryterades från 18 brittiska kliniker och en amerikansk klinik. Man fann i stu- dien inga skillnader mellan de barn som fötts av en surrogatmor och de andra barnen i studien när det gällde psykologisk anpass- ning. Slutsatsen av studien var att de barn som kommit till genom assisterad befruktning inte avvek från andra barn i fråga om psyko- logisk anpassning. Detta gällde även för de barn som saknade en genetisk koppling till sina föräldrar och för de barn som hade till- kommit genom ett fullständigt surrogatmoderskap. 
  
 Föräldrarnas erfarenheter 
  
 Forskningen om de mottagande föräldrarnas erfarenheter är mer begränsad än forskningen om surrogatmödrarna. I de studier som finns beskriver många surrogatarrangemanget som en positiv erfaren- 
  
 88 Michael m.fl. (2015), A longitudinal study of families created by reproductive donation: follow- up at adolescence. Fertility and sterility Vol. 104, nr 3, supplement, s. e26. 
  
 273 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 het, som dock inte är utan fallgropar och svårigheter. I en ameri- kansk studie som omfattade 26 föräldrapar från ett surrogat- program i Kaliforninen, var deltagarna överlag nöjda.89 Relationen med surrogatmodern kunde både vara en mycket positiv och en negativ faktor, beroende på omständigheterna. Svårigheter som be- skrevs var bl.a. bristen på kontroll över att surrogatmodern tog hand om sig själv och fostret under graviditeten. På liknande sätt som surrogatmödrarna kunde föräldrarna känna besvikelse över relationen till surrogatmodern om parterna hade olika uppfattningar om hur kontakten dem emellan skulle se ut. Oron över om surrogatmodern skulle lämna över barnet var en negativ faktor. 
  
 I en brittisk undersökning från år 2003 tillfrågades 42 familjer som hade fått barn med hjälp av en surrogatmor ungefär ett år tidigare om sina erfarenheter.90 I nästan 70 procent av fallen var surrogat- modern en helt utomstående person och i resterande fall en släkting eller vän till paret. I 62 procent av fallen var surrogatmodern gene- tisk mor till barnet. 93 procent av mammorna och 97 procent av papporna angav att de definitivt kunde rekommendera surrogat- arrangemang. Det var bara i ett fall som surrogatmodern hade känt en del tvivel i samband med överlämnandet av barnet. Det var också bara en blivande mor som inledningsvis hade vissa tvivel vid över- lämnandet. De föräldrar som hade känt surrogatmodern innan arrangemanget inleddes, hade en mer frekvent kontakt med surrogat- modern under och efter graviditeten. Alla föräldrar angav att de i framtiden tänkte berätta för barnet om dess tillkomst. Forskarna såg inga signifikanta skillnader mellan de fall där det var fråga om partiellt surrogatmoderskap och de fall där det var fråga om full- ständigt surrogatmoderskap. Detta ansågs tyda på att förekomsten eller frånvaron av en genetisk koppling mellan den tilltänkta mam- man och barnet inte påverkar hennes upplevelse av surrogatmoder- skapet och hennes känslor för surrogatmodern. 
  
 Relationen mellan föräldrarna och surrogatmodern tio år efter surrogatarrangemanget undersöktes också i den tidigare nämnda 
  
 89Kleinpeter (2002), Surrogacy: The parents‘ story. Psychological Reports Vol. 91, s.  
 201–219. 
  
 90MacCallum m.fl. (2003), Surrogacy: The experience of commissioning couples, Human Repro- duction Vol. 18, nr 6, s.  
 1334–1342. 
  
 274 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 brittiska långtidsstudien.91 När barnen var 10 år hade 12 procent av mammorna och 23 procent av papporna inte längre någon kontakt med surrogatmodern. Av mammorna svarade 73 procent att de hade en god relation till surrogatmodern. Något färre av papporna, 68 pro- cent, angav att relationen till surrogatmodern var god. 9 procent av mammorna och 10 procent av papporna angav att det fanns miss- nöje, kyla, större konflikter eller agg i relationen till surrogatmodern. 
  
 I en grekisk kvalitativ studie omfattande 7 kvinnor som fått barn med hjälp av surrogatmor upplevde de flesta av kvinnorna surrogat- arrangemanget som positivt överlag.92 De beskrev en nära relation till surrogatmodern under graviditeten, samtidigt som graviditeten beskrevs som en svår period under vilken de oroade sig över fostrets välmående. De flesta av kvinnorna höll inte kontakt med surrogat- modern efter att barnet överlämnats. I de flesta fall hade det före- kommit ekonomiska arrangemang, trots att kommersiellt surrogat- moderskap är förbjudet i Grekland. 
  
 Risken för tvist mellan surrogatmodern och föräldrarna 
  
 Det finns inga säkra uppgifter om hur många surrogatarrangemang som har förekommit i USA. Det har dock uppskattats att minst 25 000 sådana arrangemang har ägt rum sedan  
 1970-talet, 
  att mindre än en procent av surrogatmödrarna har ändrat sig i frågan om att lämna över barnet och att mindre än en tiondel av dessa fall har resulterat i rättsprocesser.93 Enligt en forskningsöversikt från år 2010 utspelades alla amerikanska rättsprocesser mellan surrogatmödrar och tilltänkta föräldrar, med ett undantag, under  
 1980-talet.94 
  Undantaget är ett mål som avgjordes år 1993. Senare tvister har enligt översik- ten i huvudsak handlat om svårigheter att registrera barnet i folk- bokföringen, eller tvister mellan föräldrarna i samband med skils- mässa m.m. 
  
 91Jadva m.fl. (2012), Surrogacy families 10 years on: relationship with the surrogate, decisions over disclosure and children’s understanding of their surrogacy origins. Human Reproduction, Vol. 27, nr 10, s.  
 3008–3014. 
  
 92Papaligoura (2015), Surrogacy: The experience of Greek commissioning women. Women and Birth Vol. 28, nr 4, s.  
 e110–e118. 
  
 93Peng, 2013, Surrogate mothers: an exploration of the empirical and the normative. American University Journal of Gender, Social Policy  the Law Vol. 21, nr 3 s.  
 555–582. 
  
 94Busby  Vun (2010), Revisiting The Handmaid’s Tale: Feminist theory meets empirical research on surrogate mothers. Canadian Journal of Family Law Vol. 26, 2010. 
  
 275 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 Inte heller från Storbritannien finns det några säkra uppgifter om hur vanligt det är att en surrogatmor ångrar sig och väljer att behålla barnet. I den s.k. Brazierrapporten uppskattades att så kan tänkas ske i  
 4–5 
  procent av fallen.95 
  
 En studie av Franklin som gjordes i början av  
 1990-talet 
  om- fattade bl.a. 14 f.d. surrogatmödrar som alla hade använt sitt eget ägg.96 Alla utom en surrogatmor hade lämnat över barnet till de tilltänkta föräldrarna. Den kvinna som hade valt att inte lämna över barnet kände starka tvivel om den tilltänkta pappans lämplighet som förälder och oroade sig för barnets framtid. Samma kvinna hade genomfört ett tidigare surrogatarrangemang där hon hade överläm- nat barnet utan problem, och genomförde även senare ett arrange- mang med lyckat resultat. Den självhjälpsgrupp från vilka surrogat- mödrarna i studien rekryterades rapporterade att surrogatmodern hade valt att behålla barnet i 5 av 50 fall som dess medlemmar hade deltagit i. 
  
 Uppskattningen i Brazierrapporten är inte fullt förenlig med resultaten i en annan studie från  
 1990-talet.97 
  I denna studie tillfrågades de sex  
 IVF-kliniker 
  som utförde behandlingar inom ramen för surrogatarrangemang och två agenturer som bistod vid partiella surrogatmoderskap, om de hade hanterat fall där surrogatmodern valt att behålla barnet. Av de åtta tillfrågade verksamheterna hade bara den ena agenturen erfarenhet av detta, och då i 4,5 procent av fallen. Ingen av verksamheterna hade stött på något fall då till- tänkta föräldrar hade vägrat att adoptera barnet. En tänkbar för- klaring till att andelen surrogatmödrar som valt att behålla barnet i denna studie var relativt låg skulle eventuellt kunna vara att det i en stor del av fallen handlade om fullständigt surrogatmoderskap, som utförts av en klinik. 
  
 Att risken för tvister är mindre vid fullständigt surrogatmoderskap anges också i en artikel från år 2003, som är författad av en läkare vid Parrish, som är en av de kliniker i Storbritannien som 
  
 95Brazier m.fl. (1998), Review for health ministers of current arrangements for payments and regulation. Department of Health, Consultation document. 
  
 96Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of 
  
 payment in the psychological detachment process. Journal of Health Psychology Vol. 7, nr 1, s.  
 57–71. 
  
 97 van den Akker (1999), Organizational selection and assessment of women entering a surro- gacy agreement in the UK. Human Reproduction Vol. 14, nr 1, s.  
 262–266. 
  
 276 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 har störst erfarenhet av sådana behandlingar.98 Artikelförfattaren anger att han bara känner till ett fall av tvist rörande ett fullständigt surrogatmoderskap. 
  
 Den ideella organisationen Childlessness Overcome Through Surrogacy (COTS) som verkar i Storbritannien och vars verksam- het går ut på att på olika sätt hjälpa ofrivilligt barnlösa och surrogat- mödrar att finna varandra och att ta sig igenom surrogatprocessen, anger på sin hemsida att omkring 98 procent av de surrogatarrange- mang som organisationens medlemmar genomgått har haft en lyck- lig utgång. I augusti 2015 hade 960 barn fötts inom ramen för surro- gatarrangemang som COTS var inblandat i.99 På fråga från utred- ningen har COTS uppgett att det numera är ovanligt att surrogat- mödrar behåller barnet samt att risken för problem är mindre vid fullständigt än vid partiellt surrogatmoderskap. I de fall surrogat- modern valt att behålla barnet har det enligt COTS genomgående berott på att parterna rusat in i arrangemanget, eller att det uppstått ett bristande förtroende och konflikter. COTS har aldrig haft ett fall där de tilltänkta föräldrarna vägrat ta emot barnet. 
  
 Kommersiellt surrogatmoderskap är tillåtet i Israel sedan ett an- tal år. Fram till år 2010 hade det såvitt känt inte förekommit något fall där surrogatmodern vägrat att lämna över barnet.100 Vi har inte tillgång till nyare uppgifter. 
  
 Altruistiskt surrogatmoderskap förekom under ca 10 år i Finland. Av det tillgängliga materialet framgår att någon form av problem mellan parterna uppkom i tre av de tio arrangemang som resul- terade i födsel av ett barn. I ett fall uppstod osämja strax före och efter förlossningen mellan den tilltänkta mamman och surrogat- modern, som var den tilltänkta mammans syster.101 I ett annat fall uppkom det under graviditeten frågor om det genetiska faderskapet till barnet.102 Ett annat arrangemang, som rörde ett svenskt par, resulterade i en rättsprocess om den genetiska moderns adoption av barnet. Surrogatmodern var i det fallet den genetiska faderns syster. 
  
 98Brinsden (2003), Gestational surrogacy. Human Reproduction Update Vol. 9, nr 5 s.  
 483–491. 
  
 99Enligt information från organisationens hemsida hämtad den 21 januari 2016, www.surrogacy 
  
 .org.uk, under fliken About surrogacy. 
  
 100Teman (2010), Birthing a Mother. The Surrogate Body and the pregnant Self, s. 302, not 15. 
  
 101 
 Söderström-Antilla 
  m.fl. (2002) Experience of in vitro fertilization surrogacy in Finland. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 81, nr 8, s.  
 747–752. 
  
 102Burrell (2006), Hedelmöityshoitolain valmistelun Garcia ur Rikosoikeudellisia kirjoituksia VIII Sullivan 12.1.2006 omistettu, Jääskeläinen m.fl. (red.) 
  
 277 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 Efter det att barnet hade fötts men innan den genetiska modern hade adopterat barnet, separerade paret och både fadern och surrogat- modern tog tillbaka sina samtycken till adoptionen. Högsta dom- stolen i Sverige avslog adoptionsansökningen och konstaterade att svensk rätt kräver ett giltigt samtycke enligt reglerna i föräldra- balken (NJA 2006 s. 505). Resultatet blev alltså att ett syskonpar ansågs som barnets rättsliga föräldrar. 
  
 10.3.4Familjer som har skapats genom en adoption 
  
 Sammanställningar från år 2003 och år 2007 
  
 Forskning om adopterade barn har behandlats ingående i betänk- andet Adoption – till vilket pris? (SOU 2003:49) och i boken Inter- nationellt adopterade i Sverige – Vad säger forskningen?103. Det som anges i publikationerna innebär i huvudsak följande. 
  
 Den stora majoriteten av adopterade barn verkar utvecklas som barn i allmänhet, dvs. de verkar växa upp utan några tydliga problem. Jämförelser visar samtidigt att risken för allvarliga problem är större för internationellt adopterade barn än för svenskfödda barn. Den kliniska forskningen talar starkt för att internationellt adopterade barn är överrepresenterade inom barn- och ungdomspsykiatrin, psykiatrin och den sociala dygnsvården. Många av dem, särskilt pojkar, upp- visar s.k. externaliseringssymtom under uppväxten. Som exempel på sådana symtom kan nämnas aggressivitet, hyperaktivitet och asociala beteenden. En hel del adoptivbarn, särskilt flickor, uppvisar också depressiva symtom och självmordstankar. Även självmords- handlingar är mer vanligt förekommande bland dessa barn. Vuxna adopterade är överrepresenterade när det gäller bl.a. självmord, psykiska sjukdomar, missbruk och kriminalitet. 
  
 Epidemiologiska studier av adopterade barn och ungdomar har inte gett en lika entydig bild som den kliniska forskningen. Även i dessa studier är de internationellt adopterade barnen dock starkt överrepresenterade i den mest psykiskt belastade gruppen. En vik- tig förklaring till det är att många sådana barn har upplevt belast- ande händelser före adoptionen. Det finns flera studier som visar 
  
 103 Rogers och Davis, red. (2007), Internationellt adopterade i Sverige – Vad säger forsk- ningen? Institutet för utveckling av metoder i socialt arbete, IMS. 
  
 278 
  
 SOU 2016:11 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 att misshandel, undernäring och vanvård före adoptionen kan på- verka barnens anpassning i adoptivfamiljerna, och dessutom flera år efter adoptionen. Detsamma gäller om barnet före adoptionen har varit föremål för känslomässig eller intellektuell deprivation. 
  
 Det verkar alltså finnas ett samband mellan utfallet av en inter- nationell adoption och hur mycket negativa upplevelser barnet har haft före adoptionen. Det verkar således också finnas ett samband mellan utfallet av en adoption och barnets ålder vid adoptionen. Ju äldre barnet är vid adoptionen, desto större är risken för att det före adoptionen har upplevt negativa upplevelser och att det efter adoptionen kommer att få psykiska eller sociala anpassningsproblem. 
  
 Det finns också forskning som handlar om adoptivbarnens hälsa efter adoptionen, barnens prestationer i skolan eller barnens skap- ande av en egen identitet. Denna forskning har visat följande. 
  
 Den kroppsliga hälsan hos adoptivbarnen verkar kunna förbätt- ras efter ankomsten till adoptivföräldrarna, och dessutom relativt snabbt. Hälsan kan således normaliseras. Det finns samtidigt studier som visar att det hos internationellt adopterade kan uppstå problem med tidig pubertet. Det senare gäller särskilt för flickorna. 
  
 Skandinaviska studier talar för att adoptivbarn klarar sin skol- gång som genomsnittet av barnen i det land där de är bosatta och att utbildningsnivån hos internationellt adopterade barn i Sverige är som genomsnittet av den jämnåriga svenska befolkningens. Det finns dock även studier i vilka sådana barn har visat sig vara över- representerade i den grupp av barn som har behövt specialunder- visning. Den vanligaste förklaringen till att de har behövt sådan undervisning är att de har svårt med språket, särskilt förståelsen av abstrakta begrepp. Det finns också studier som har visat att barnen är överrepresenterade när det gäller hyperaktivitet, koncentrations- svårigheter och mobbning. Förekomsten av sådana beteenden kan naturligtvis påverka skolarbetet på ett negativt sätt. 
  
 Adoptivbarn kan under uppväxten ha svårigheter att integrera sina föreställningar om de genetiska föräldrarna och sina upplevel- ser av adoptivföräldrarna. För de adoptivbarn som biologiskt sett hör till en annan etnisk grupp än adoptivföräldrarna, tillkommer svårigheten att identifiera sig med två grupper eller kulturer. Studier visar också att de flesta adopterade tänker på sina genetiska för- äldrar och att ungefär hälften av de adopterade mer aktivt söker information om dem. 
  
 279 
  
 Kunskapsunderlaget 
  
 SOU 2016:11 
  
 En holländsk långtidsstudie från år 2014 
  
 Den för oss mest intressanta adoptionsforskningen är den som handlar om tidigt adopterade barn. Dessa barn har nämligen, på samma sätt som ett donatorbarn, inte varit föremål för långa insti- tutionsvistelser i ursprungslandet före adoptionen. De har oftast inte heller varit utsatta för andra negativa, eller till och med trau- matiska, upplevelser innan de kommer till sina rättsliga och sociala föräldrar. Det som nu angetts om donatorbarn och tidigt adopterade barn gäller också för många sådana barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang. 
  
 Vi ska här kort beskriva en holländsk långtidsstudie om tidigt adopterade barn. Studien är från år 2014, men påbörjades redan år 1986, samt innefattar 190 internationellt adopterade barn. Samt- liga barn kom till Nederländerna före sex månaders ålder och barnen kom från Sri Lanka, Sydkorea och Sydamerika. Forskarna gjorde mätningar när barnen var 5, 6, 9, 12, 18 och 30 månader gamla. Upp- följningar gjordes sedan när barnen var 7, 14 och 23 år gamla. Resul- taten visade följande. 
  
 Barnen uppvisade en god kognitiv och socioemotionell utveck- ling. De positiva resultaten kunde enligt forskarna ha sin förklaring i att barnen hade adopterats i en mycket ung ålder och därför inte upplevt så många motgångar innan de kom till Nederländerna. Resultaten kunde också ha sin förklaring i att de fick växa upp i bra adoptivfamiljer. 
  
 Mätningarna visade också att tidig undernäring hade negativa konsekvenser för den kognitiva utvecklingen. Förekomsten av tidig undernäring påverkade samtidigt inte de adopterades socioekono- miska framgångar senare i livet. Resultaten i dessa avseenden talade enligt forskarna för att den mänskliga hjärnan kan anpassa sig till förändringar i miljön.104 
  
 104 Schoenmaker (2014), From infancy to young adulthood: The Leiden Longitudinal Adoption Study (https://openaccess.leidenuniv.nl/handle/1887/25253). 
  
 280 
  
 11 Allmänt om våra överväganden 
  
 11.1Inledning 
  
 Vårt övergripande uppdrag är att överväga olika sätt att utöka möj- ligheterna för ofrivilligt barnlösa att kunna bli föräldrar. De cen- trala delarna av uppdraget är därför att ta ställning till om det vid en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård även fort- sättningsvis ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och minst en tilltänkt förälder och om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige. I uppdraget ingår därutöver att ta ställning till om det behövs sär- skilda regler för de barn som har kommit till genom ett surrogat- arrangemang i utlandet, och att ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fortplantnings- förmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen. Vi ska också föreslå behövliga följdändringar i denna och annan lag- stiftning. 
  
 Vi ska i detta inledande kapitel redogöra för de etiska och andra utgångspunkter som bör gälla vid ställningstaganden i frågor som rör tillåtande av nya former av assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård, och som kommer att aktualiseras i våra över- väganden om avskaffande av kravet på genetisk koppling (kapi- tel 12) och tillåtande av surrogatmoderskap i Sverige (kapitel 13). Våra utgångspunkter i övriga delar behandlas i anslutning till respek- tive del (kapitel  
 14–16). 
  Kapitlet avslutas med en beskrivning av övervägandedelens disposition. 
  
 281 
  
 Allmänt om våra överväganden 
  
 SOU 2016:11 
  
 11.2Utgångspunkter 
  
 Ofrivillig barnlöshet är ett problem för många personer. En del av dem kan bli föräldrar genom en assisterad befruktning, andra medi- cinska åtgärder eller en adoption. Det finns samtidigt en del per- soner som inte kan övervinna sin barnlöshet på dessa sätt. Det är därför viktigt att man från samhällets sida kontinuerligt överväger nya vägar till föräldraskap. Det är samtidigt viktigt att man från samhällets sida inte utan noggranna överväganden godtar ny teknik och ny kunskap på området. Det förhållandet att något är tekniskt och medicinskt möjligt behöver nämligen inte innebära att det också bör tillåtas. Ställningstaganden i frågor som rör tillåtande av nya former av assisterad befruktning måste, som vi ser det, också vara förenliga med rådande värderingar i samhället och förutsätter således bl.a. en etisk analys. Vi har i kapitel 9 redogjort för de ut- gångspunkter som gällt vid tidigare författningsändringar på detta område och för de specifika etiska utgångspunkter som Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) ansett bör ligga till grund för överväg- anden om assisterad befruktning. Vi ska i detta avsnitt redogöra för vår inställning till dessa utgångspunkter. 
  
 Vi instämmer givetvis i de tidigare uttalanden som innebär att etiska ställningstaganden i frågor som rör assisterad befruktning måste grundas i den humanistiska synen på människan som en fri och ansvarig varelse med mänsklig värdighet. Den humanistiska synen på människan innebär också att människan ska betraktas som något annat och vida mer än sitt biologiska eller ekonomiska värde. Man brukar i detta sammanhang tala om människovärdet. Vi instämmer således också i uttalandet att människovärdesprincipen är central i här aktuella frågor. Principen innebär bl.a. att alla människor har lika värde och samma rätt att få sina rättigheter tillgodosedda, att alla människor är lika inför lagen och att ingen människa får betraktas eller behandlas som enbart ett medel. Principen kan däremot inte anses innebära att det är en mänsklig rättighet att till varje pris få föda ett eget barn eller att på annat sätt bli förälder till ett barn. Människo- värdesprincipen utesluter nämligen inte möjligheten att värdera män- niskors egenskaper, lämplighet eller kvalifikationer i ett visst samman- hang. 
  
 Smer har vid olika tillfällen tagit ställning till om ett befruktat ägg kan anses ha ett fullt människovärde och kommit fram till att 
  
 282 
  
 SOU 2016:11 
  
 Allmänt om våra överväganden 
  
 så inte är fallet. Smer har i stället angett att det befruktade ägget ska betraktas som ett liv i vardande och med ett visst skyddsvärde. Äggets skyddsvärde ökar gradvis under utvecklingens gång och över- går till ett människovärde vid den tidpunkt då fostret är livsdugligt utanför den gravida kvinnans kropp.1 Gränsen för abort har satts vid samma tidpunkt (se 3 § andra stycket i abortlagen [1974:595]). Vi har inte funnit skäl att ifrågasätta den bedömning som Smer har gjort i dessa avseenden. Det befruktade ägget anses därför inte ha ett fullt människovärde. 
  
 Vi instämmer också i att utgångspunkterna rättvisa eller lika vård på lika villkor och  
 icke-diskriminering 
  är centrala i frågor som rör assisterad befruktning. Utgångspunkterna innebär bl.a. att lika fall ska behandlas lika, att alla människor ska bemötas lika och att det är omoraliskt att särbehandla en viss grupp om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan denna grupp och andra grupper. Det senare innebär, enligt Ross, att det måste finnas en medi- cinsk eller etisk skillnad mellan två behandlingsformer om man kommer fram till att man bara ska tillåta en av dem.2 Vi vill i detta sammanhang också framhålla vikten av att främja jämställdhet och motverka diskriminering på grund av t.ex. kön eller sexuell läggning. 
  
 Även utgångspunkterna integritet och självbestämmande (auto- nomi) är centrala i frågor om assisterad befruktning och surrogat- moderskap. Enligt dessa utgångspunkter har alla människor en rätt att få sina värderingar, åsikter och önskningar respekterade. Den som inte själv förmår försvara sin värdighet genom att utöva sitt självbestämmande måste få värdigheten säkerställd av någon annan, t.ex. samhället. Alla människor har dessutom en rätt att få sitt själv- bestämmande respekterat i den mån det inte inkräktar på någon annans motsvarande rätt. I praktiken finns det nästan alltid en annan aktör med en rätt att få sitt självbestämmande respekterat. Rätten till självbestämmande innebär därför ofta en rätt att få vara med och bestämma i handlingar och beslut som rör personen själv. Den innebär också en rätt att inte genom påverkan förmås eller tvingas till en medicinsk behandling. 
  
 1Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 112, och publikation Det svårfångade människovärdet – en debattskrift, omarbetad upplaga från år 2012, s. 54 och 55. 
  
 2Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – 15 år senare från år 2010, s. 12. 
  
 283 
  
 Allmänt om våra överväganden 
  
 SOU 2016:11 
  
 Rätten till självbestämmande har betydelse för en annan ut- gångspunkt, nämligen det informerade samtycket. Vår uppfattning är att denna utgångspunkt är mycket central i frågor som rör assisterad befruktning. Utgångspunkten innebär i huvudsak att en person måste ha fått tillräcklig information och förstått informa- tionen innan han eller hon lämnar sitt samtycke till en behandling. Inför en assisterad befruktning kan det vara viktigt att få informa- tion om t.ex. tänkbara behandlingsalternativ, det rättsliga föräldra- skapet, det blivande barnets rätt till information om sitt genetiska ursprung och tänkbara konsekvenser för involverade aktörer. Vi över- går nu till att behandla den enligt vår mening mest centrala utgångs- punkten i aktuella frågor, nämligen principen om barnets bästa. 
  
 Ett införande av utökade möjligheter till behandling av ofrivillig barnlöshet motiveras framför allt av samhällets önskan att hjälpa fler barnlösa till föräldraskap. Det är alltså samhällets och de vuxnas önskningar som står i centrum för att möjligheterna skapas. Nya förfaranden bör samtidigt inte tillåtas med mindre att de kan anses förenliga med principen om barnets bästa. 
  
 Det är givetvis inte möjligt att inhämta de blivande barnens åsikter i frågan om ett visst nytt förfarande ska tillåtas eller inte. Ställningstaganden i frågor som rör principen om barnets bästa måste därför till stor del baseras på den forskning som finns om barn som har tillkommit genom en assisterad befruktning. Det blir här särskilt viktigt att beakta sådana studier i vilka forskarna har talat med eller på annat sätt vänt sig direkt till dessa barn. Det är också viktigt att beakta den forskning som finns om hur andra barn kan påverkas av en assisterad befruktning. Med andra barn avses här bl.a. donatorernas och surrogatmödrarnas egna barn. 
  
 Utgångspunkten bör även fortsättningsvis vara att de barn som tillkommer genom en assisterad befruktning inte bör utsättas för större risker än andra barn. Om det finns kunskapsluckor i ett visst avseende, har samhället ett särskilt ansvar för att bevaka och till- varata barnens intressen. Ett tillåtande av förfarandet bör i sådana fall förutsätta att man genom rättsliga regleringar eller vidtagande av andra åtgärder ändå kan anse tillåtandet vara förenligt med prin- cipen om barnets bästa. Om så inte är fallet, bör försiktighets- principen tillämpas och innebära att förfarandet inte tillåts. 
  
 Vi ska avslutningsvis behandla vissa andra uttalanden som har gjorts i förarbetena. Uttalandena avser risken för selektion av indi- 
  
 284 
  
 SOU 2016:11 
  
 Allmänt om våra överväganden 
  
 vider, risken för en objektifiering av könsceller och risken för en kommersialisering av barnalstringen. Vi instämmer i att dessa risker bör beaktas vid ställningstaganden till om vi i Sverige ska tillåta nya behandlingsformer och andra förfaranden på området. Vi måste samtidigt tillägga att man på olika sätt redan har godtagit före- komsten av vissa risker vid en assisterad befruktning. Det förhåll- andet att man tillåter donation av ägg och spermier samt donation från en känd donator innebär på sitt sätt att man redan har godtagit en viss risk för selektion av individer och objektifiering av köns- celler. Vår uppfattning är därför att nya förfaranden bör kunna tillåtas såvida de inte medför ökade risker i aktuella avseenden. 
  
 Ett annat uttalande som har gjorts i förarbetena handlar om att man inte bör tillåta sådana regleringar som står i strid med den humanistiska människosynen och som kan leda till en förstärkning av den teknifierade människosynen. I denna del vill vi anföra följande. Vi instämmer som tidigare nämnts i att etiska ställnings- taganden i frågor som rör assisterad befruktning måste grundas i den humanistiska människosynen. Regleringen om assisterad befrukt- ning får således inte stå i strid med den. I detta ligger också att regleringen inte bör återspegla en alltför teknifierad människosyn. Synen på vad som kan betraktas som teknifierat eller instru- mentaliserat påverkas samtidigt av ny teknik, annan ny kunskap och ändrade värderingar i samhället. Den varierar således från en tid till en annan. Det som ansågs teknifierat för 20 år sedan anses av många inte som lika teknifierat i dag. Ställningstaganden till om nya vägar till föräldraskap ska anses som alltför teknifierade måste därför baseras på den kunskap och de värderingar som gäller i dag. 
  
 Sammanfattningsvis instämmer vi i allt väsentligt i de uttalanden som tidigare har gjorts om utgångspunkterna på detta område. Vi vill samtidigt särskilt framhålla principen om barnets bästa och att bedömningar av vissa risker måste baseras på nuvarande kunskaper och värderingar. 
  
 11.3Den fortsatta dispositionen 
  
 Vi inleder våra överväganden med att ta ställning till om det även fortsättningsvis ska finnas ett krav på genetisk koppling vid befrukt- ningar utanför kroppen, eller om man ska avskaffa detta krav och 
  
 285 
  
 Allmänt om våra överväganden 
  
 SOU 2016:11 
  
 tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller. Efter det tar vi ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige och om det ska införas särskilda regler för de barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Vi tar också ställning till vad som bör gälla om faderskap och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken i sådana fall där den assisterade befruktningen har utförts i utlandet eller egen regi samt till om det avskaffade steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fortplantnings- förmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämp- ningen av bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen. Betänkandet avslutas med våra överväganden om konsekvenser, ikraftträdande och övergångsbestämmelser samt våra författningskommentarer. 
  
 286 
  
 12Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 12.1Inledning 
  
 En befruktning utanför kroppen kan i Sverige utföras med ett pars egna könsceller eller med ett pars egna könsceller kombinerat med donerade könsceller, dvs. med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier. En befruktning utanför kroppen kan också, dock inte i Sverige, utföras på något av följande sätt. 
  
 Behandling med ett donerat ägg och donerade spermier 
  
 Vid denna behandling skapar man först befruktade ägg av donerade ägg och donerade spermier. Efter det för man in ett eller två av de befruktade äggen i en mottagande kvinnas livmoder. Behandlingen kallas ibland för  
 IVF-behandling 
  efter dubbeldonation eller IVF- behandling med samtidig användning av donerade ägg och donerade spermier. 
  
 Behandling med ett donerat befruktat ägg 
  
 Vid denna behandling använder man sådana befruktade ägg som har blivit över efter ett pars eller en ensamstående kvinnas  
 IVF-behand- 
  lingar, och som av det paret eller den kvinnan har donerats för användning vid andra personers befruktningar utanför kroppen. En donation av befruktade ägg kallas ibland för embryodonation.1 
  
 1 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s.  
 126–135. 
  
 287 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 I Sverige är det alltså inte tillåtet att inom hälso- och sjukvården utföra en befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier eller med ett donerat befruktat ägg. Ordningen, som har motiverats med att det alltid ska finnas en genetisk kopp- ling mellan det blivande barnet och minst en av föräldrarna, innebär att en del par inte kan erbjudas behandling vid ofrivillig barnlöshet. Som exempel på sådana par kan nämnas olikkönade par i vilka både mannen och kvinnan har en infertilitetsproblematik samt samkönade par i vilka den kvinna som ska bära och föda barnet har en sådan problematik. Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) har i sin rapport 
  
 Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) angett att antalet par i Sverige som skulle vilja genomgå en behandling med ett donerat befruktat ägg kan uppskattas till ca 70 per år. 
  
 Från och med den 1 april 2016 blir det möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Det som i föregående stycke har angetts om en del par kommer då också att gälla för en del ensamstående kvinnor. För att underlätta läsningen kommer vi fortsättningsvis att utgå från att reglerna om ensamstående kvinnor redan har trätt i kraft. 
  
 I vårt uppdrag ingår att ta ställning till om det vid assisterade befruktningar även fortsättningsvis ska gälla ett krav på genetisk koppling mellan det blivande barnet och de tilltänkta föräldrarna eller den tilltänkta föräldern, och således ett förbud mot behand- lingar med ett donerat ägg och donerade spermier eller med ett donerat befruktat ägg. Om vi kommer fram till att så bör vara fallet, ska vi också ta ställning till om äggdonation inom ett äktenskap eller samboskap mellan två kvinnor kan tillåtas. 
  
 Den fortsatta framställningen inleds med en kort beskrivning av gällande rätt, frågans tidigare behandling och Smers senaste över- väganden på området. Efter det beskriver vi de aktörer som berörs av behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, och behandlingar med donerade befruktade ägg, samt de relevanta argu- ment som kan anföras för respektive mot ett tillåtande av dessa be- handlingar. I avsnitt 12.7 gör vi en analys av de olika argumenten. Vi kommer där också fram till att nämnda behandlingar bör tillåtas och att kravet på genetisk koppling således bör avskaffas. Av- snitt 12.8 innehåller därför en beskrivning av vad som bör gälla för 
  
 288 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 behandlingarna och hur regleringarna på området bör vara utfor- made. 
  
 Vi kommer i de följande avsnitten att använda oss av uttrycken olikkönat par, manligt samkönat par och kvinnligt samkönat par. Det första uttrycket avser en man och en kvinna som är gifta eller sambo. De andra två uttrycken avser två män respektive två kvinnor som är gifta, registrerade partner eller sambo. Vi kommer också att använda oss av uttrycken behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, behandlingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med enbart donerade könsceller. De första två uttrycken har behandlats ovan. Det tredje uttrycket kommer att användas när vi avser båda behandlingsformerna, dvs. både behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, och behandlingar med ett donerat befruktat ägg. 
  
 12.2Gällande rätt 
  
 Den nuvarande regleringen i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. bygger på tanken att det ska finnas en genetisk koppling mellan det blivande barnet och minst en förälder. Kravet på genetisk kopp- ling har motiverats med att en annan ordning kan ses som en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera för livets ofullkomlighet. En annan ordning kan enligt förarbetena också inne- bära en risk för att ägg och spermier ses som objekt som är fritt tillgängliga för att skapa en människa och på så sätt bidra till att för- stärka en teknifierad människosyn (prop. 2001/02:89 s. 52). 
  
 Kravet på genetisk koppling kommer till uttryck i 7 kap. 3 §. Där framgår det nämligen att en befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård inte får utföras med både ett donerat ägg och donerade spermier. Ett olikkönat par kan bara genomgå en  
 IVF-behandling 
  med sådana befruktade ägg som har skapats av parets egna könsceller eller av parets egna könsceller och antingen ett donerat ägg eller donerade spermier. Samkönade par och ensam- stående kvinnor kan bara genomgå en  
 IVF-behandling 
  med sådana befruktade ägg som har skapats av den tilltänkta moderns egna ägg och donerade spermier. 
  
 289 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 12.3Frågans tidigare behandling 
  
 12.3.1Antingen donerade ägg eller donerade spermier 
  
 Smer fick i juni 1994 regeringens uppdrag att i samråd med den medicinska professionen göra en översyn av vissa frågor i samband med assisterad befruktning. Uppdraget redovisades år 1995 genom att Smer till Socialdepartementet då överlämnade rapporten Assi- sterad befruktning – synpunkter på vissa frågor i samband med befrukt- ning utanför kroppen. Smer föreslog i rapporten att det även fort- sättningsvis skulle vara förbjudet att genomföra  
 IVF-behandlingar 
  med både donerade ägg och donerade spermier. Ett accepterande av en metod där det inte finns något genetiskt samband mellan det blivande barnet och föräldrarna kunde enligt Smer ses som en allt- för långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomlighet. 
  
 En av ledamöterna i Smer och tre av de sakkunniga reserverade sig mot förslaget. De ansåg att det sociala föräldraskapet borde till- mätas större betydelse än de genetiska aspekterna och att det därför borde bli tillåtet att utföra behandlingar med både donerade ägg och donerade spermier. 
  
 Vid remitteringen av Smers rapport framkom det att en majoritet av remissinstanserna var av samma uppfattning som rådets majoritet, dvs. de ansåg att det även fortsättningsvis borde vara förbjudet att vid en behandling använda både ett donerat ägg och donerade sper- mier. Några remissinstanser var i stället av samma uppfattning som minoriteten i rådet och ansåg att förfarandet borde tillåtas. Medicinska fakulteten vid Lunds universitet angav att det i grunden, frånsett det genetiska arvet, inte är någon skillnad på denna dubbeldonation i förhållande till ägg- och spermiedonation var för sig. Sveriges Psykologförbund var av en liknande uppfattning och menade att det inte finns några etiskt relevanta skillnader mellan en  
 IVF-behand- 
  ling med äggdonation och en  
 IVF-behandling 
  med både ägg- och spermiedonation. Enligt förbundet finns den avgörande etiska skill- naden i stället mellan en  
 IVF-behandling 
  med kvinnans egna ägg och en  
 IVF-behandling 
  med donerade ägg. Det som nu angetts framgår av departementspromemorian Behandling av ofrivillig barnlöshet 
  
 (Ds 2000:51). I promemorian lämnades det också ett förslag som överenstämde med det förslag som tidigare hade lämnats av majori- teten i Smer. Förslaget motiverades enligt följande. När det handlar 
  
 290 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 om att åstadkomma en graviditet med både ett donerat ägg och donerade spermier, kan det finnas en risk för att ägg och spermier ses som objekt som är fritt tillgängliga för att skapa en människa. Ett sådant förfarande skulle bidra till att förstärka en teknifierad människosyn. Det ska därför även fortsättningsvis vara förbjudet att utföra en  
 IVF-behandling 
  med både ett donerat ägg och donera- de spermier (s. 48 och 49 i promemorian). 
  
 Vid remitteringen av departementspromemorian var det bara ett begränsat antal remissinstanser som uttryckligen kommenterade för- slaget. Av dessa var ungefär hälften positiva till det och hälften nega- tiva. De som var positiva till förslaget ansåg det vara värdefullt att slå vakt om det genetiska sambandet mellan föräldrar och barn samt angav att ett tillåtande av  
 IVF-behandlingar 
  med både ett donerat ägg och donerade spermier kan leda till en teknifierad människosyn. De som var negativa till förslaget, huvudsakligen medicinskt sak- kunniga remissinstanser, angav att förfarandet kan jämföras med adoption och att det sociala föräldraskapet är viktigare än det gene- tiska. De angav också att graviditeten, förlossningen och de första timmarna efter förlossningen är viktiga för anknytningen mellan mor och barn samt att det kan uppfattas som oetiskt att låta förstöra de befruktade ägg som inte kommer till användning. 
  
 Regeringen behandlade frågan i propositionen Behandling av ofrivillig barnlöshet (prop. 2001/02:89). Regeringens förslag överens- stämde med förslaget i departementspromemorian. Regeringen angav inledningsvis att den i och för sig anser att det sociala föräldra- skapet är viktigare än det genetiska, men tillade därefter följande. 
  
 I likhet med Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd anser regeringen dock att ett accepterande av en metod där inget genetiskt samband mellan föräldrar och barn finns kan ses som en alltför långtgående strävan att med tek- niska insatser kompensera livets ofullkomlighet. När det handlar om att åstadkomma en graviditet där varken ägget eller spermien kommer från de blivande föräldrarna kan det finnas en risk för att ägg och sper- mier ses som objekt som är fritt tillgängliga för att skapa en människa. Ett sådant förfarande skulle bidra till att förstärka en teknifierad män- niskosyn. Det bör därför inte tillåtas.2 
  
 2 Prop. 2001/02:89 s. 52. 
  
 291 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Socialutskottet behandlade propositionen i betänkandet Behandling av ofrivillig barnlöshet (bet. 2001/02:SoU16). Utskottet delade reger- ingens bedömningar och föreslog att riksdagen skulle besluta i enlighet med regeringens förslag. Riksdagen biföll utskottets för- slag (rskr. 2001/02:227). 
  
 12.3.2De senaste årens ställningstaganden i riksdagen 
  
 Det har under senare år lagts fram flera motioner som rör assi- sterad befruktning med donerade befruktade ägg eller med både ett donerat ägg och donerade spermier. Motionärerna har ofta yrkat ett tillkännagivande från riksdagen om att regeringen ska inleda en utredning om tillåtande av metoderna. Yrkandena har motiverats med i huvudsak följande. Ett tillåtande av metoderna skulle göra det möjligt för fler personer att bli föräldrar genom en assisterad befrukt- ning. Metoderna är dessutom tillåtna i en hel del andra europeiska länder och bör därför också tillåtas i Sverige.3 
  
 I motionen 2012/13:So230, som avsåg behandling med donerade befruktade ägg, angav motionären bl.a. följande. En donation av överblivna befruktade ägg innebär inget besvär för donatorerna. En sådan donation kan i stället upplevas som ett lockande alternativ eftersom donatorerna då slipper låta förstöra överblivna befruktade ägg. Donatorerna kan på så sätt också hjälpa andra personer som behöver hjälp för att uppfylla sin barnlängtan. Motionären övergick därefter till att behandla riskerna för de blivande barnen och angav följande. Det saknas belägg för att de barn som tillkommer på detta sätt skulle ta skada av det. Barnen är oerhört efterlängtade och deras föräldrar har som regel kämpat länge för att barnen ska bli till. 
  
 Många motionärer har samtidigt framhållit vikten av att – om metoderna tillåts – det blivande barnet får kunskap om sitt ur- sprung. Vid utformningen av en reglering om metoderna måste man enligt motionärerna också ta ställning till vad som ska gälla i fråga om bl.a. fysisk och psykisk hälsa eller annan lämplighet, åldersgrän- ser samt kostnader och ersättningar.4 
  
 3 Se bl.a. motion 2008/09:So237, motion 2009/10:So293, motion 2011/12:So462, motion 2013/14:So202 och motion 2014/15:412. 
  
 4 Se bl.a. motion 2008/09:So237, motion 2009/10:So293, motion 2011/12:So462 och motion 2013/14:So202. 
  
 292 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Socialutskottet har i samtliga fall föreslagit att riksdagen avslår motionärernas yrkanden, vilket riksdagen också har gjort.5 
  
 12.4Smer:s senaste överväganden 
  
 Smer har i sin rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 (2013:1) kommit fram till att man i Sverige bör avskaffa kravet på genetisk koppling samt att man bör tillåta donation och använd- ning av sådana befruktade ägg som har blivit över efter ett pars  
 IVF-behandlingar. 
  Ett par bör alltså kunna donera sådana ägg för användning vid ett annat pars  
 IVF-behandlingar. 
  Rådet tar däremot inte ställning i frågan om det också ska vara tillåtet att använda så- dana befruktade ägg som skapas av ett donerat ägg och donerade spermier. Detta är enligt rådet en fråga som en kommande utred- ning bör överväga. 
  
 Rådet motiverar sitt ställningstagande i frågan om donation och användning av befruktade ägg med i huvudsak följande. Det vik- tigaste perspektivet att beakta är barnets. Enligt principen om barnets bästa bör man, innan man tillåter en ny metod för assisterad befruktning, så långt som möjligt säkerställa att de blivande barnen växer upp under förhållanden som är lika bra som andra barns. Det finns visserligen bara ett fåtal forskningsstudier som belyser hälsa och livskvalitet hos de barn som har kommit till genom en använd- ning av donerade befruktade ägg. De studier som finns visar dock på positiva resultat gällande  
 föräldra-barn-relationer 
  och psykisk hälsa hos barnen. Resultaten av dessa studier i förening med de forskningsresultat som finns om barn som har tillkommit genom användning av donerade ägg eller donerade spermier leder, enligt rådet, till slutsatsen att det genetiska sambandet har mindre betyd- else för barnets välmående i jämförelse med andra faktorer, av vilka trygghet och kärlek under uppväxten är de viktigaste. Rådet gör därför bedömningen att de barn som kommer till på detta sätt, dvs. genom en behandling med donerade befruktade ägg, sannolikt inte löper någon betydande risk att ta skada. 
  
 5 Se bl.a. bet. 2008/09:SoU13, bet. 2009/10:SoU11, bet. 2011/12:SoU26, bet. 2013/14:SoU10 och bet. 2014/15:SoU7. 
  
 293 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Rådet behandlar därefter de argument som tidigare har anförts mot ett tillåtande av donation och användning av befruktade ägg. Rådet anger att det argument som handlar om objektifiering av könsceller och teknifiering av människosynen är svaga som grund för ett fortsatt förbud samt tillägger följande. Att en metod upp- levs som teknifierad kan visserligen vara en viktig varningssignal. Man bör samtidigt inte förlita sig på en sådan känslomässig bedöm- ning. Man bör i stället gå vidare och analysera bakomliggande orsaker och de faktiska risker som föreligger. När det gäller det tekniska förfarandet, finns det inga avsevärda skillnader mellan användning av donerade befruktade ägg och redan tillåtna metoder inom assisterad befruktning. Ett tillåtande av metoden skulle enligt rådets bedömning inte heller påverka den allmänna människosynen eller synen på könsceller och reproduktion. 
  
 Rådet tar också upp några argument för ett tillåtande av metoden och anger följande. Metoden innebär att fler barnlösa par med infertilitetsproblematik kan bli föräldrar och att fler befruktade ägg kan tas till vara i stället för att förstöras. Det kan också vara värde- fullt för ett par som har genomgått en assisterad befruktning att kunna hjälpa andra personer att bli föräldrar på detta sätt. Till det nu sagda kommer att det i dessa fall inte behövs några extra dona- torer, och att metoden således blir mindre kostnadskrävande än en vanlig  
 IVF-behandling. 
  
 Rådet kommer alltså fram till att man bör tillåta donation och användning av befruktade ägg vid assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjukvård. Rådet framhåller samtidigt att en dona- tion förutsätter ett informerat samtycke och att det inte får betalas någon ersättning till donatorerna. Antalet barn som härstammar från samma givarpar bör enligt rådet vara begränsat till exempelvis fyra. De par som mottar ett befruktat ägg bör också vara bosatta i olika geografiska områden. På så sätt minskar man risken för att barnen växer upp i närheten av sina helgenetiska syskon. Rådet framhåller också vikten av att barnen får samma möjligheter som andra donatorbarn att inhämta information om donatorernas identi- teter och vikten av att det genomförs uppföljande studier av bar- nens psykiska hälsa och välbefinnande.6 
  
 6 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 136 och 137. 
  
 294 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Smers förslag i denna del mötte inte några starka invändningar i den debatt som följde efter att Smer publicerade sin rapport. En invändning som framfördes var dock att det i dagsläget finns för lite kunskap för att genomföra dessa förändringar.7 
  
 12.5Berörda aktörer 
  
 De aktörer som berörs av en befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, är framför allt donatorerna, mottagarna och de blivande barnen. Det finns dock även andra som kan beröras. Som exempel kan nämnas donatorernas och mottagarnas existerande barn. 
  
 Med donatorer avses här de personer som donerar könsceller eller överblivna befruktade ägg till andra personers  
 IVF-behand- 
  lingar. Med mottagare avses det par eller den ensamstående kvinna som ska genomgå en assisterad befruktning. 
  
 Antalet barn som påverkas av ett förfarande beror till stor del på vilket förfarande som används. Det nu sagda kan illustreras genom några exempel, vilka alla avser par. 
  
 I det första exemplet har ett par genomgått en befruktning utanför kroppen med ett donerat befruktat ägg, dvs. med ett sådant befruktat ägg som har blivit över vid ett annat pars  
 IVF-behand- 
  lingar. Det befruktade ägget har dessutom skapats av det donerande parets egna könsceller. I detta fall finns det ofta minst två barn som berörs av den assisterade befruktningen, nämligen det blivande barnet och det donerande parets eget barn. Dessa barn kommer genetiskt sett att vara helsyskon. 
  
 I det andra exemplet har ett par genomgått en befruktning utanför kroppen med ett sådant befruktat ägg som har skapats av ett donerat ägg och en donerad spermie. Det befruktade ägget har här alltså inte donerats av ett annat par. I detta fall kan det ofta finnas minst tre barn som berörs av förfarandet. Dessa är det blivande barnet, barnet i äggdonatorns familj och barnet i spermie- donatorns familj. De två senare barnen blir genetiskt sett det bliv- ande barnets halvsyskon. 
  
 7 Artikeln Efter Smers rapport: Livlig samhällsdebatt om assisterad befruktning som publice- rades på Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds hemsida på internet den 16 oktober 2013. 
  
 295 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 I det tredje och sista exemplet har ett par genomgått en befrukt- ning utanför kroppen med ett sådant donerat befruktat ägg som har skapats av andra könsceller än det donerande parets könsceller. I detta fall kan det finnas flera barn som berörs, bl.a. det blivande barnet, det donerande parets barn, äggdonatorns barn och spermie- donatorns barn. Det donerande parets barn blir det blivande barnets genetiska helsyskon, och ägg- och spermiedonatorernas barn blir barnets genetiska halvsyskon. 
  
 I samtliga tre exempel kan det också finnas andra hel- eller halvsyskon till barnet. Som exempel kan nämnas de barn som har tillkommit genom en behandling med könsceller från samma donator eller donatorer och som växer upp i andra familjer än de ovan an- givna. 
  
 12.6Argument för eller mot behandlingarna 
  
 12.6.1Inledning 
  
 Vi ska i detta avsnitt beskriva de relevanta argument som kan anföras för eller mot ett tillåtande av behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, och således också för eller mot ett avskaffande av kravet på gene- tisk koppling. De flesta argument har hämtats från Smers rapport 
  
 Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1), relevanta forskningsstudier eller andra publikationer. Övriga argument har framkommit under arbetets gång och således formulerats av utred- ningen. Argumenten har delats in i individinriktade och samhälls- inriktade argument. Den första typen av argument handlar till stor del om de individer som deltar i eller som på annat sätt berörs av aktuella behandlingar. Den andra typen av argument handlar främst om hur allmänheten och samhället i stort kan påverkas om behand- lingarna tillåts. 
  
 I detta avsnitt beskriver vi argumenten som sådana och i av- snitt 12.7 redogör vi för hur utredningen ser på dem. I det senare avsnittet tar vi också ställning till om kravet på genetisk koppling ska avskaffas och om behandlingar med enbart donerade könsceller ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Valet av upplägg inne- bär att det förekommer en del upprepningar i texterna. 
  
 296 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Vi kommer, som tidigare nämnts, att använda oss av uttrycken behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, behand- lingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med enbart donerade könsceller. Uttrycken har definierats i avsnitt 12.1. Vi kommer också att använda oss av uttrycken genetisk koppling och biologisk koppling. Det första uttrycket används om den koppling som uppkommer mellan en person och ett blivande barn till följd av att man vid en assisterad befruktning har använt den personens könsceller. En man har således en genetisk koppling till ett barn om barnet har tillkommit genom en behandling med mannens spermier. Uttrycket biologisk koppling används om den koppling som upp- kommer mellan en kvinna och ett barn till följd av att kvinnan bär och föder barnet. Den senare kopplingen uppkommer oavsett om man vid en befruktning utanför kroppen har använt den mottag- ande kvinnans eget ägg eller ett donerat ägg. 
  
 12.6.2Argument för behandlingarna 
  
 Individinriktade argument 
  
 Det behövs fler vägar till föräldraskap 
  
 Ofrivillig barnlöshet är för många personer ett stort problem. Flera av dem kan övervinna sin barnlöshet genom en assisterad befrukt- ning, andra medicinska åtgärder eller en adoption. Det finns sam- tidigt en hel del som av olika skäl inte kan göra det. Man kan därför hävda att det behövs fler vägar till föräldraskap. 
  
 Smer har i rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 (Smer 2013:1) angett att det kan vara ca 70 par i Sverige som skulle vilja bli föräldrar genom en behandling med donerade befruktade ägg. Uppgifter från hälso- och sjukvården talar för att antalet så- dana par har ökat och att antalet numera kan uppgå till ca 200 per år.8 Antalet ensamstående kvinnor som vill genomgå samma typ av behandling är oklart. 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller är tillåtna i många andra länder, även i en hel del  
 EU-medlemsstater. 
  Det förekommer 
  
 8 Resultat av en begränsad enkätundersökning som har riktat sig till de sju universitets- sjukhusen och som har initierats av utredningens expert Cook. 
  
 297 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 därför att personer i Sverige åker utomlands för att genomgå dessa behandlingar. En del länder tillåter dock inte bara behandlingarna som sådana utan också vissa moment i dem som ur svensk syn- vinkel måste betraktas som tveksamma eller till och med oaccep- tabla. Som exempel kan nämnas vissa typer av genetisk selektion, bl.a. könsselektion. Det finns också länder som inte tillåter att det blivande barnet senare kan inhämta information om sitt genetiska ursprung. Till det nu sagda kommer att en behandling i utlandet kan vara mycket kostsam. 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård skulle således kunna ha flera posi- tiva konsekvenser. En sådan är naturligtvis att fler ofrivilligt barn- lösa kan bli föräldrar till ett barn. Andra positiva konsekvenser är att man förhoppningsvis kan minska antalet i Sverige bosatta per- soner som genomgår oacceptabla eller tveksamma behandlingar i utlandet och att fler barn som tillkommer genom en assisterad befruktning kan ges rätt till information om sitt genetiska ursprung. 
  
 Det finns likheter med vissa redan tillåtna förfaranden 
  
 Det finns likheter mellan behandlingar med enbart donerade köns- celler och två förfaranden som redan i dag är tillåtna, nämligen behandlingar med donerade ägg och adoptioner. Det finns natur- ligtvis också skillnader mellan förfarandena. Vi ska här kort be- skriva de väsentligaste likheterna och skillnaderna. 
  
 En behandling med enbart donerade könsceller innebär, på samma sätt som en behandling med ett donerat ägg, att man i en kvinnas livmoder för in ett befruktat ägg som är främmande för hennes kropp och att det blivande barnet får en biologisk koppling till den kvinna som också blir dess sociala och rättsliga mor. En skillnad mellan behandlingarna är att barnet vid en behandling med ett donerat ägg får en genetisk koppling till den man vars spermier har använts vid behandlingen och som också blir barnets sociala och rättsliga far. Är denna skillnad och de konsekvenser som skillnaden kan medföra tillräckliga för att även fortsättningsvis tillåta den ena typen av behandling och förbjuda den andra? 
  
 En viktig likhet mellan behandlingar med enbart donerade köns- celler och adoptioner är att det i båda fallen saknas en genetisk 
  
 298 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 koppling mellan barnet och dess sociala och rättsliga föräldrar. Barnet kan i båda fallen också ha genetiska föräldrar och helsyskon på andra platser. En viktig skillnad mellan förfarandena är att det vid behandlingar med enbart donerade könsceller finns en biologisk koppling mellan barnet och dess rättsliga mor. Denna koppling, som uppkommer genom att modern genomgår en graviditet och förlossning, har enligt Smer sannolikt en positiv inverkan på föräld- rarnas anknytning till barnet och vice versa.9 
  
 Förekomsten av likheter mellan behandlingar med enbart donerade könsceller och redan tillåtna vägar till föräldraskap kan tala för att man bör tillåta även dessa behandlingar. Det förhållandet att det vid behandlingarna dessutom uppkommer en biologisk koppling mellan föräldrarna och barnet, och att det således inte helt saknas en koppling mellan dem, kan tala i samma riktning. 
  
 Det sociala föräldraskapet är viktigare än det genetiska 
  
 Det finns, såvitt känt, inga studier som visar att de medicinska riskerna för donatorer, mottagare och de blivande barnen skulle vara högre vid en behandling med enbart donerade könsceller än vid en behandling med ett donerat ägg. Det finns inte heller några studier som talar för att en behandling med enbart donerade köns- celler skulle innebära några andra allvarliga risker för involverade aktörer. De få studier som finns, framför allt två brittiska sådana, talar i stället för att det generellt sett verkar gå bra för de familjer som har skapats på detta sätt. I de två brittiska studierna, vilka är en grundstudie och en uppföljningsstudie, konstaterade forskarna att föräldrarna i dessa familjer visserligen var något mer känslomässigt överengagerade i sina barn än t.ex. adoptivföräldrar. En del föräld- rar verkade också ha ett något mer defensivt förhållningssätt till omgivningens frågor om familjen och vara mer obenägna att vilja berätta för barnet om dess tillkomst. Resultaten i dessa avseenden höll sig samtidigt inom normala variationer. Forskarnas slutsatser var därför att det generellt sett verkar gå bra för de familjer som har skapats på detta sätt och att avsaknaden av en genetisk koppling 
  
 9 Se bl.a. Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 131 och 132. 
  
 299 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 mellan barnet och föräldrarna inte verkar innebära några negativa konsekvenser för föräldrarna eller barnen. Forskarna framhöll samtidigt vikten av öppenhet inom familjerna och vikten av att berätta för barnet om dess tillkomst. Det kunde nämligen inte uteslutas att kombinationen av högt känslomässigt överengagemang i barnet, defensivt förhållningssätt gentemot omgivningen och underlåtenhet att berätta för barnet om dess tillkomst kan medföra negativa konsekvenser för barnet senare i livet.10 
  
 Resultaten i de två brittiska studierna får stöd av resultaten i de studier där man har undersökt hur det går för familjer som har skapats genom behandlingar med donerade ägg eller donerade spermier, eller genom behandlingar inom ramen för ett surrogat- arrangemang. De senare studierna talar dessutom inte bara för att det generellt sett verkar gå bra för föräldrarna och barnen utan också för att det verkar gå bättre för dem än för många andra för- äldrar och barn. En del föräldrar verkar visserligen vara något mer känslomässigt överengagerade i sina barn än andra föräldrar. De verkar samtidigt vara mer nöjda med sitt föräldraskap. De verkar också uttrycka mer värme i förhållande till barnet samt interagera mer med barnet. Barnen verkar generellt sett må lika bra som andra barn. Det senare gäller i vart fall för de barn som tidigt har fått information om sin tillkomst. Studier har visat att dessa barn ofta reagerar neutralt eller inte alls på informationen och att de även senare i livet verkar känna sig bekväma med sättet för sin tillkomst. De personer som först senare i livet, och kanske först i vuxen ålder, har fått samma information, verkar må sämre än andra personer och vara mer negativa till behandlingar med donerade könsceller. Många av dem verkar också ha haft en sämre uppväxt än andra per- soner. 
  
 Resultaten i de två brittiska studierna får också stöd av den forskning som finns om tidigt adopterade barn. Även denna forsk- ning talar nämligen för att de flesta föräldrar och barn verkar må bra. I en holländsk långtidsstudie, där de sista undersökningarna gjordes när de adopterade personerna var 23 år gamla, kom forskarna fram till att personerna hade en god social, beteendemässig och 
  
 10 MacCallum m.fl. (2007), Parenting and child development in families with a child conceived through embryo donation (Haynes _3.pdf); och MacCallum m.fl. (2008), Embryo donation families: A  
 follow-up 
  in middle childhood (Zhang). 
  
 300 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 kognitiv utveckling. De hade också en god personlighetsutveckling (avsnitt 10.3). 
  
 Det förhållandet att det verkar gå bra för de familjer som har skapats efter en behandling med enbart donerade könsceller eller på liknande sätt, och att det sociala föräldraskapet således verkar vara viktigare för barnet än det genetiska, kan tala för att kravet på gene- tisk koppling bör avskaffas och att de angivna behandlingarna bör tillåtas. 
  
 Andra argument 
  
 Det finns även andra argument för att man i Sverige bör överge kravet på genetisk koppling och tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller. Vi ska här nämna några av dem. 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med donerade befruktade ägg skulle vara positivt för de personer som av olika skäl, t.ex. ideologiska eller religiösa, inte vill låta förstöra sina överblivna befruktade ägg utan som i stället vill att dessa ägg ska kunna utvecklas till män- niskor. Det skulle också vara positivt för sådana personer som i och för sig inte har några problem att låta förstöra sina överblivna befruktade ägg eller donera dem till forskning, men som hellre vill hjälpa ofrivilligt barnlösa att bli föräldrar. 
  
 Ett annat argument för att man bör tillåta behandlingar med donerade befruktade ägg är att man i sådana fall inte behöver låta ytterligare en kvinna genomgå det förfarande som en äggdonation innebär. Man behöver inte heller befrukta ett ägg utanför en kvinnas kropp innan ett befruktat ägg kan föras in i den mottagande kvin- nans livmoder. Det nu sagda innebär för övrigt att behandlingarna kan bli mindre tidsödande och kostsamma än  
 IVF-behandlingar 
  med donerade ägg eller donerade spermier. 
  
 Ett tredje argument handlar om kvinnliga samkönade par. Ett tillåtande av förfarandet skulle för dessa par kunna innebära att barnet får en biologisk koppling till båda föräldrarna. Barnet skulle kunna få en genetisk koppling till den förälder vars ägg används vid behandlingen och en biologisk koppling till den förälder som bär och föder barnet. Förekomsten av en biologisk koppling till båda föräldrarna kan enligt vissa förespråkare vara positivt för såväl för- äldrarna som barnet. 
  
 301 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Samhällsinriktade argument 
  
 Förfarandena är förenliga med nuvarande normer och värderingar 
  
 Synen på föräldraskap och familjeliv har genomgått stora föränd- ringar under senare år. Förändringarna är till stor del ett resultat av ny teknik, annan ny kunskap och händelser i vår omvärld. Som exempel på förändringar kan nämnas de författningsändringar som innebär att gifta samkönade par kan få adoptera ett barn och att den ena maken i ett samkönat par kan adoptera den andra makens barn (s.k. närståendeadoption) samt att kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor kan genomgå en assisterad befruktning med donerade spermier inom svensk hälso- och sjukvård. I samman- hanget bör också nämnas de författningsändringar som innebär att personer numera kan ändra könstillhörighet och behålla sin fort- plantningsförmåga. Författningsändringarna innebär bl.a. att en del män (KtM) kan bära och föda ett barn samt att en del kvinnor (MtK) kan donera spermier till andra personers assisterade befrukt- ningar. 
  
 Ändrade normer och värderingar kommer inte bara till uttryck genom ändrade författningar. De kommer också till uttryck på annat sätt, t.ex. genom ett allmänt accepterande av olika förhållanden eller förfaranden. I dag är det t.ex. mer accepterat att andra familjekon- stellationer än den traditionella kan vara förenliga med principen om barnets bästa. Med den traditionella familjekonstellationen avses här en konstellation som består av mamma, pappa och barn. Som exempel på andra familjekonstellationer kan nämnas de i vilka barnet har två mammor, två pappor, två mammor och en pappa eller två pappor och två mammor. Vi får till stor del också acceptera att per- soner blir föräldrar genom att i utlandet genomgå sådana behand- lingar eller förfaranden som inte är tillåtna i Sverige. Rättsligt föräldra- skap kan i dessa fall ofta uppnås genom erkännande av ett utländskt avgörande, fastställande av faderskap i Sverige eller adoption. 
  
 Det anförda leder till frågan om man verkligen kan betrakta aktuella behandlingar som så främmande i dagens samhälle att de av detta skäl även fortsättningsvis bör vara förbjudna. En del anser inte bara att denna fråga ska besvaras nekande utan också att ett tillåtande av behandlingarna är väl förenligt med nuvarande normer och värderingar i samhället. 
  
 302 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Lika fall ska behandlas lika 
  
 Vi har i avsnitten 9.3 och 11.2 beskrivit de viktiga utgångspunkterna rättvisa eller lika vård på lika villkor och  
 icke-diskriminering. 
  Dessa utgångspunkter innebär att det är omoraliskt att särbehandla en viss grupp om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan denna och andra grupper. De kan också innebära att det är omoraliskt att förbjuda en viss typ av assisterade befruktningar, t.ex. behandlingar med donerade befruktade ägg, om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan den typen av behandlingar och andra assisterade befruktningar, t.ex. behandlingar med donerade ägg. Frågan är då om det finns sådana skillnader. 
  
 Förbudet mot behandlingar med enbart donerade könsceller har, som tidigare nämnts, motiverats med att en annan ordning skulle innebära en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomlighet. Det har också sagts att en annan ordning skulle kunna innebära en risk för att ägg och spermier ses som objekt som är fritt tillgängliga för att skapa en människa och således bidra till att förstärka en teknifierad människosyn (se avsnitt 12.3.1). 
  
 Man kan inledningsvis hävda följande. Det krävs alltid ett ägg och en spermie för att åstadkomma en graviditet. Det har också relativt länge varit tillåtet att donera ägg och spermier samt att använda donerade ägg eller spermier vid assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjukvård. Ägg och spermier kan således redan i dag uppfattas som objekt som är tillgängliga för att skapa en människa. Donerade könsceller är dock inte fritt tillgängliga och kommer så inte heller att vara vid ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller. 
  
 En behandling med donerade ägg och donerade spermier behöver dessutom inte betraktas som mer ”teknisk” än en behandling med donerade ägg. Det blir i båda fallen fråga om att i en kvinnas livmoder föra in ett befruktat ägg som har skapats av två andra personers könsceller och som således kan betraktas som främmande för kvinnans kropp. 
  
 Till ovanstående kommer att man inom svensk hälso- och sjuk- vård ständigt använder ny teknik för att hjälpa människor. Det reproduktionsmedicinska området är här inget undantag. I dag är det till och med möjligt att åstadkomma en graviditet genom att 
  
 303 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 isolera en enda spermie och med hjälp av mikroskop och mikro- injektor spruta in spermien i äggcellens cytoplasma. Tekniken, som kallas intracytoplasmatisk spermieinjektion (ICSI) eller mikrofertili- sering, används numera ofta vid  
 IVF-behandlingar 
  och kan i vissa avseenden betraktas som mer ”teknisk” än en traditionell IVF- behandling med enbart donerade könsceller. 
  
 Det finns de som hävdar att man med tanke på ovanstående inte längre kan använda de argument som tidigare har använts för att motivera ett förbud mot behandlingar med enbart donerade köns- celler samt att det inte heller i övrigt finns etiskt relevanta skill- nader mellan dessa behandlingar och redan tillåtna former av assi- sterade befruktningar. En tillämpning av utgångspunkterna rättvisa eller lika vård på lika villkor och  
 icke-diskriminering 
  innebär då att behandlingarna bör tillåtas. 
  
 12.6.3Argument mot behandlingarna 
  
 Individinriktade argument 
  
 Ett tillåtande skulle nog inte hjälpa särskilt många 
  
 Vi har tidigare angett att det behövs fler vägar till föräldraskap. Det har samtidigt angetts att det nog bara är ca 200 par per år som skulle vilja bli föräldrar genom en behandling med donerade befruktade ägg. Till detta antal kommer ett antal ensamstående kvinnor. Behovet av behandlingsformen kan således betraktas som relativt litet. 
  
 Forskningen på området talar dessutom för att pars benägenhet att donera sina övertaliga befruktade ägg till andra personers assi- sterade befruktningar verkar vara låg. Enligt vissa studier är det bara  
 4–18 
  procent av de potentiella donatorparen som är villiga att göra det och det verkar finnas olika förklaringar till varför benägen- heten är så låg. En sådan är att paren betraktar de kvarvarande befruktade äggen som potentiella barn och en donation av äggen som ett bortadopterande av egna potentiella barn. En annan för- klaring är att potentiella donatorpar inte vill låta andra personer uppfostra barn som i genetiskt hänseende är donatorparens barn och deras egna barns helsyskon. 
  
 Även benägenheten att ta emot donerade befruktade ägg kan vara låg. Enligt en del forskningsstudier finns det nämligen en oro 
  
 304 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 hos potentiella mottagare för hur de genetiska banden mellan donatorerna och deras egna barn å ena sidan och det blivande barnet å andra sidan kommer att påverka framtida familjerelationer och särskilt det blivande barnet. En del verkar t.ex. vara oroliga för att det blivande barnet ska uppfatta sig själv som ett ”andrahands- barn”, vilket tidigt lämnades bort av sina ”riktiga föräldrar” för att dessa skulle kunna ta hand om sina ”förstahandsbarn”. En del verkar också vara oroliga för att det donerande paret ska känna en alltför stark koppling till det blivande barnet eller för att före- komsten av olika typer av föräldrar ska ha negativa konsekvenser för barnet på kort och lång sikt (avsnitt 10.3.2). 
  
 Det förhållandet att ett tillåtande av behandlingarna nog inte skulle hjälpa särskilt många kan användas som ett argument mot ett avskaffande av kravet på genetisk koppling och således också mot ett tillåtande av aktuella behandlingar. 
  
 Den genetiska kopplingen är inte oviktig 
  
 Det genetiska släktskapet har sedan länge tillmätts stor betydelse inom bl.a. familjerätt och arvsrätt. Fram till dess att det blev tillåtet att utföra behandlingar med donerade spermier var det bara barnets genetiska far som kunde fastställas som barnets rättsliga far. För att fastställa en annan man som barnets rättsliga förälder krävdes alltså en adoption. Det nu sagda gäller till stor del även i dag. Det är nämligen bara vid en behandling med donerade könsceller som man kan fastställa faderskap eller föräldraskap för någon annan än barnets genetiska föräldrar. Det är också så att man vid behandlingar med donerade spermier inte helt har velat stänga möjligheten att i stället fastställa faderskapet för barnets genetiska far, dvs. spermiedonatorn. 
  
 Det genetiska släktskapet mellan föräldrar och barn kan natur- ligtvis också ha en stor betydelse för enskilda individer. Dess betydelse kan bli särskilt framträdande vid ärftliga sjukdomar och behandlingar av sådana sjukdomar, men också vid behandlingar för ofrivillig barnlöshet. En del personer vill t.ex. inte bli föräldrar om det förutsätter att de vid en assisterad befruktning måste använda donerade ägg eller donerade spermier. Genetikens betydelse kan också bli särskilt framträdande i sådana fall där en person inte har växt upp med sina genetiska föräldrar eller med båda dessa för- 
  
 305 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 äldrar. Forskningen visar att många barn som tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller vill kunna inhämta information om sitt genetiska ursprung. Många av dem vill inte bara få information om donatorerna utan också om genetiska hel- eller halvsyskon. En del vill även få information om förekomsten av ärftliga sjukdomar i släkten och annan information av betydelse för deras hälsa samt sådan information som gör det möjligt för dem att ta kontakt med en donator och kanske till och med träffa honom eller henne (avsnitt 10.3.1). 
  
 Det kan ifrågasättas om man med tanke på ovanstående verk- ligen bör avskaffa kravet på genetisk koppling och tillåta behand- lingar med enbart donerade könsceller. 
  
 Det finns inte ett tillräckligt kunskapsunderlag 
  
 Det finns bara ett fåtal studier om familjer som har skapats genom en behandling med enbart donerade könsceller. Studierna talar visser- ligen för att det verkar gå bra för föräldrarna och barnen. De har samtidigt genomförts utomlands samt avsett små populationer och relativt små barn. Det är därför svårt att dra några mer generella slutsatser av dem. 
  
 Antalet studier om familjer som har skapats genom en behand- ling med donerade ägg eller donerade spermier är visserligen fler än de ovan nämnda studierna. Detsamma gäller för antalet studier i vilka man har undersökt familjer som har skapats genom ett surro- gatarrangemang eller genom en adoption. Det är dock inte säkert att resultaten i dessa studier också gäller för de familjer som har skapats genom en behandling med enbart donerade könsceller. Det finns nämligen, som tidigare nämnts, skillnader mellan de olika sätten för familjebildning. 
  
 Det finns således en del luckor i kunskapsunderlaget. Vissa menar att det med hänsyn till dessa luckor måste betraktas som oklart hur avsaknaden av en genetisk koppling mellan barnet och de sociala och rättsliga föräldrarna, och förekomsten av en sådan koppling mellan barnet och de genetiska föräldrarna, påverkar involverade aktörer, och särskilt berörda barn, på kort och lång sikt. Hur påverkas t.ex. ett barn av information om att det har genetiska föräldrar och hel- eller halvsyskon på andra platser? Kan mottagar- 
  
 306 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 paret hantera det förhållandet att deras barn har helgenetiska föräldrar på en annan plats? Finns det i dessa fall en ökad risk för intima relationer mellan helsyskon? Oklarheter i dessa och andra avseenden kan innebära att man nu bör avstå från att genomföra förändringar. Försiktighetsprincipen och principen om barnets bästa kan således åberopas som argument mot att nu genomföra föränd- ringar. 
  
 Barnets rätt till information måste först kunna garanteras 
  
 Forskningen visar att det fortfarande finns en del föräldrar som inte berättar för sina barn att barnen har tillkommit genom en behandling med donerade könsceller. Forskningen visar också att denna underlåtenhet att berätta kan ha negativa konsekvenser för barnet på kort och lång sikt. Det finns därför de som hävdar att den nuvarande ordningen är oförenlig med principen om barnets bästa och att man måste kunna garantera de blivande barnen en rätt till information innan man tillåter nya behandlingar med donerade köns- celler. 
  
 Samhällsinriktade argument 
  
 Adoption är ett bättre alternativ 
  
 Ur ett medmänskligt perspektiv är det nästan alltid bättre att genom en adoption ta hand om sådana barn som redan finns än att låta skapa nya barn som de blivande föräldrarna inte har någon genetisk koppling till. En adoption kan dessutom genomföras av både par och ensamstående personer. Det är visserligen så att antalet till- gängliga barn för adoption har minskat under senare år och att många länder inte tillåter adoption till ensamstående personer och samkönade par. Att så är fallet behöver dock inte vara ett argument för att man bör tillåta behandlingar med enbart donerade köns- celler. Sådana behandlingar kan för övrigt inte vara ett alternativ för alla de personer som i dag har svårt att adoptera ett barn. Behand- lingarna förutsätter nämligen att mottagaren eller en av de tilltänkta föräldrarna kan bära och föda ett barn. Ofrivilligt barnlösa män och manliga samkönade par skulle således inte kunna bli föräldrar genom 
  
 307 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 dessa behandlingar. Undantag gäller för de personer som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) och som har behållit fortplantningsförmågan. En del menar därför att man bör förbättra möjligheterna till adoption i stället för att överväga nya medicinska vägar till föräldraskap. 
  
 En objektifiering av könsceller och en mer teknifierad människosyn 
  
 Det finns en viktig skillnad mellan behandlingar med enbart donerade könsceller och de behandlingar som i dag tillåts inom svensk hälso- och sjukvård. Skillnaden består i att man vid behandlingar med enbart donerade könsceller låter skapa ett barn som inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar. Om en behandling utförs med ett donerat befruktat ägg, kan det blivande barnet dessutom få genetiska föräldrar och helsyskon på andra platser. Det har i förarbetena angetts att ett tillåtande av behand- lingar med enbart donerade könsceller kan innebära risker för en objektifiering av könsceller och ge uttryck för en alltför teknifierad människosyn (se bl.a. prop. 2001/02:89 s. 52). 
  
 Första steget på en farlig väg 
  
 Utvecklingen inom reproduktionsteknologin går snabbt framåt. Ny teknik och annan ny kunskap gör det möjligt att utveckla nya behandlingsmetoder och att förfina befintliga metoder. Arbetet resulterar i minskade risker och komplikationer för involverade aktörer, men också i nya utmaningar för samhället. Den omstän- digheten att något är möjligt innebär nämligen inte att det också bör tillåtas. Nya behandlingsmetoder och annan ny teknik måste först bli föremål för noggranna överväganden av bl.a. etisk och juridisk natur. Vid övervägandena måste särskild hänsyn tas till prin- cipen om barnets bästa. Ett ställningstagande kan innebära att en ny behandlingsmetod tillåts eller inte tillåts. 
  
 En del menar att utvecklingen på detta område går för snabbt och att detsamma gäller för godtagandet av ny teknik och ny kun- skap. De är också oroliga för de konsekvenser som utvecklingen medför. Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade köns- celler innebär att lagstiftaren godtar något ”nytt”. Detta ”nya”, som 
  
 308 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 består i att man under vissa förutsättningar kan låta skapa ett barn som inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar, kan relativt snabbt uppfattas som otillräckligt för de ständigt ökade behoven och det blir då aktuellt att återigen över- väga tillåtande av något ”nytt”. Ett accepterande av något nytt innebär oftast inte bara ett godtagande av detta nya utan också en förändring av den måttstock som används vid ställningstaganden till framtida förändringar inom samma område (s.k. acceptansglid- ning). Det senare innebär att det i framtiden kan bli lättare att acceptera sådant som inte godtas i dag. Ett tillåtande av behand- lingar med enbart donerade könsceller kan alltså innebära att vi inom en snar framtid också godtar förfaranden som i dag måste betraktas som oacceptabla. 
  
 Det är ingen mänsklig rättighet att få barn 
  
 Vi har tidigare angett att det aldrig kan vara en mänsklig rättighet att till varje pris få föda ett eget barn eller att på annat sätt bli för- älder till ett barn. Man kan samtidigt ifrågasätta om vi inte är på väg mot ett samhälle i vilket allmänheten uppfattar att så är fallet. Den offentliga hälso- och sjukvården erbjuder i dag olika möjligheter till föräldraskap för de som är ofrivilligt barnlösa. En stor del av dem kan genomgå assisterade befruktningar eller andra medicinska för- faranden för att övervinna sin barnlöshet och dessa förfaranden är näst intill kostnadsfria för de personer som genomgår dem. Till detta kommer möjligheten att adoptera ett barn. Vårt uppdrag är att överväga ytterligare möjligheter till föräldraskap för ofrivilligt barn- lösa. Att tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller kan förstärka den felaktiga synen på föräldraskap som en mänsklig rättig- het. 
  
 Andra argument 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller inne- bär, som tidigare nämnts, att lagstiftaren tillåter ytterligare ett alternativ för att avhjälpa ofrivillig barnlöshet. Att detta skulle vara positivt för en del ofrivilligt barnlösa råder det nog ingen tvekan om. Ordningen kan dock även få negativa konsekvenser. De ofri- 
  
 309 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 villigt barnlösa som redan i dag har vidtagit olika åtgärder för att övervinna sin barnlöshet, men misslyckats med det, och som skulle kunna komma i fråga för behandlingar med enbart donerade köns- celler, kan känna sig pressade att pröva även dessa behandlingar. Ytterligare misslyckanden kan sedan leda till ökad besvikelse. De ofrivilligt barnlösa som av olika skäl inte kan komma i fråga för de nya behandlingarna, och som alltså inte heller denna gång ges en reell möjlighet till föräldraskap, kan känna sig besvikna och miss- gynnade. De kan också bli mer benägna att genomgå behandlingar eller andra förfaranden i utlandet, även sådana som i Sverige anses som oacceptabla, och på så sätt bli föräldrar till ett barn. 
  
 Ett annat och närliggande argument handlar om de frivilligt barn- lösa, dvs. de personer som inte vill ha barn. Många har uppfatt- ningen att alla vuxna vill bli föräldrar. Personer som inte följer detta mönster, t.ex. de frivilligt barnlösa, kan betraktas som annor- lunda. En del frivilligt barnlösa känner redan i dag att de blir ifråga- satta av sin omgivning och att de ofta måste förklara varför de inte vill ha barn. Arbetet för att utöka möjligheterna till föräldraskap är ett tydligt uttryck för samhällets positiva syn på de personer som vill ha barn och som alltså ”följer mönstret”. Arbetet förstärker samtidigt den uppfattning som finns hos vissa personer och som innebär att frivilligt barnlösa personer betraktas som annorlunda. En del menar därför att man i stället för att utöka möjligheterna till föräldraskap bör arbeta med allmänhetens syn på barnlöshet. 
  
 Andra argument som kan anföras mot behandlingar med enbart donerade könsceller är att ett tillåtande av behandlingsformen kan innebära ökade kostnader för samhället, särskilt hälso- och sjuk- vården, samt ökade skillnader mellan kvinnors och mäns möjlig- heter till föräldraskap. 
  
 12.7Analys och slutsatser 
  
 Vårt förslag: Kravet på genetisk koppling i 7 kap. 3 § lagen om genetisk integritet m.m. tas bort. En befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård kan framöver också utföras med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. 
  
 310 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 12.7.1Inledning 
  
 Vår uppfattning är att man bör avskaffa kravet på genetisk koppling och tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller om 
  
 •det finns ett behov av behandlingarna inom svensk hälso- och sjukvård, 
  
 •riskerna för involverade aktörer, och särskilt för barnen, kan anses godtagbara, och 
  
 •det inte i övrigt finns tillräckliga argument mot ett tillåtande av behandlingarna. 
  
 Vi kommer i olika underavsnitt att behandla var och en av dessa punkter. De argument som inte behandlas i underavsnitten är enligt vår mening så svaga att de inte kan tillmätas någon betydelse vid ställningstaganden i här aktuella frågor. Som exempel på sådana argument kan nämnas det argument som handlar om det positiva i att inte behöva utsätta ytterligare en kvinna för en donation av ägg. Detta argument är, som vi ser det, inte ett hållbart argument för att tillåta behandlingsformerna utan en positiv konsekvens av att kunna använda donerade befruktade ägg. Ett annat svagt argument är det som handlar om ökade kostnader för hälso- och sjukvården. Alla behandlingar inom svensk hälso- och sjukvård kostar pengar. Det förhållandet att en behandling med enbart donerade könsceller kostar pengar kan därför inte vara ett hållbart argument mot ett tillåtande av behandlingen. 
  
 Vi kommer även i detta avsnitt att använda oss av uttrycken behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, behand- lingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med enbart donerade könsceller. Vi kommer också att använda oss av uttrycken genetisk koppling och biologisk koppling. Uttryckens innebörder har behandlats i avsnitten 12.1 och 12.6.1. 
  
 12.7.2Finns det ett behov av behandlingarna? 
  
 Det finns par i vilka båda personerna har en infertilitetsproblematik och som skulle kunna övervinna sin barnlöshet genom en behand- ling med enbart donerade könsceller. Det finns också ensam- 
  
 311 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 stående kvinnor som skulle kunna göra det. Det finns dessutom par och ensamstående kvinnor som i dag genomgår dessa behandlingar i utlandet. Att det finns ett behov av behandlingarna inom svensk hälso- och sjukvård är således klarlagt. Behovet blir ännu större om man beaktar att antalet tillgängliga barn för adoption har minskat under senare år och att många länder inte tillåter adoption till sam- könade par och ensamstående. 
  
 Det förhållandet att behandlingarna bara förväntas kunna hjälpa ett relativt litet antal par och ensamstående kvinnor är enligt vår mening inte ett hållbart argument mot ett tillåtande av dem. Det- samma gäller för de andra argument som handlar om att behand- lingarna bara kan bli aktuella för vissa ofrivilligt barnlösa och att antalet behandlingar nog skulle bli få. Argument av detta slag kan nämligen anses innebära att vi bara bör tillåta sådana nya behand- lingar som hjälper alla, eller i vart fall de allra flesta, personer med samma problem. En sådan ordning är givetvis inte godtagbar. En ny behandling ska kunna tillåtas även om den bara hjälper ett fåtal personer. 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård skulle inte bara tillgodose vissa barnlösa personers önskemål. Det skulle också vara positivt ur ett barnperspektiv och ur ett samhällsperspektiv. Ett tillåtande av be- handlingarna skulle nämligen med all sannolikhet innebära en minskning av antalet sådana behandlingar i utlandet som inte är tillåtna i Sverige. Det skulle också innebära att fler barn som till- kommer på detta sätt ges en rätt till information om sitt genetiska ursprung. Det senare har i forskningen visat sig vara en viktig förutsättning för att de blivande barnen ska må bra på kort och lång sikt. Ett tillåtande av behandlingarna inom svensk hälso- och sjuk- vård skulle även innebära mer likartade förutsättningar för personer som kan bli föräldrar på detta sätt. Att genomgå en behandling i utlandet är nämligen inte ett realistiskt alternativ för alla dessa personer. En behandling i utlandet förutsätter resor och goda språk- kunskaper, och kan dessutom vara mycket kostsam. Den förut- sätter också att man som patient känner sig trygg och säker med förfarandet samt att man kan godta de regler som i utlandet gäller för den aktuella behandlingen. Man ska i detta avseende inte under- skatta den trygghet och säkerhet som många känner vid en behand- ling inom svensk hälso- och sjukvård. Vi övergår nu till att be- 
  
 312 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 handla den andra punkten ovan, dvs. den punkt som handlar om riskerna för involverade aktörer. 
  
 12.7.3Kan riskerna anses godtagbara? 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller förut- sätter att riskerna med förfarandet, framför allt de psykosociala riskerna för det blivande barnet, kan anses godtagbara. Frågan är då om så är fallet. 
  
 Det kan inledningsvis konstateras att forskningen om dessa behandlingar och de familjer som har skapats genom dem är mycket begränsad. Detsamma gäller för den forskning på området som avser långsiktiga konsekvenser för donatorer, mottagare och olika barn. Att denna forskning är begränsad har till stor del sin för- klaring i att behandlingar med enbart donerade könsceller är en relativt ny företeelse i många länder. Det finns därför inte så många personer som har tillkommit genom en sådan behandling och som dessutom har uppnått vuxen ålder. 
  
 Man kan hävda att det på grund av luckorna i kunskapsunder- laget får anses oklart hur avsaknaden av en genetisk koppling mellan barnet och de sociala och rättsliga föräldrarna, och förekomsten av en sådan koppling mellan barnet och de genetiska föräldrarna, påverkar involverade aktörer, och särskilt berörda barn på kort och lång sikt. Det kan också hävdas att man på grund av försiktighets- principen och principen om barnets bästa bör avstå från att tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller. 
  
 Vår bedömning är dock att luckorna i kunskapsunderlaget minskar avsevärt när man beaktar forskning om två närliggande vägar till föräldraskap, nämligen andra behandlingar med donerade könsceller och adoption. En behandling med ett donerat ägg och donerade spermier har, som tidigare nämnts, stora likheter med sådana behand- lingar som utförs med ett donerat ägg eller donerade spermier. I båda fallen kommer det blivande barnet att ha minst en genetisk förälder och genetiska halvsyskon på en annan plats. En behandling med ett donerat befruktat ägg har i stället likheter med de adop- tioner som avser mycket små barn. I båda fallen kommer barnet att ha genetiska föräldrar på en annan plats. Barnet kan genetiskt sett 
  
 313 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller SOU 2016:11 
  
 också ha helsyskon på en annan plats. En genomgång av den relevanta forskningen visar i huvudsak följande. 
  
 Det verkar generellt sett gå bra för de familjer som skapas genom en behandling med donerade könsceller under förutsättningarna att föräldrarna tidigt berättar för barnet om dess tillkomst och att barnet senare har en möjlighet att inhämta mer information om donatorn eller donatorerna och eventuella donatorsyskon, dvs. andra personer som har tillkommit med könsceller från samma donator eller donatorer. Ur ett barnperspektiv verkar det således vara vik- tigt att de sociala och rättsliga föräldrarna är öppna och ärliga gentemot barnet, att de successivt ger barnet den information som det behöver för att utveckla en trygg och stabil identitet samt att barnet senare ges goda möjligheter att efterforska sitt genetiska ursprung och sina genetiska släktingar. Det är givetvis också viktigt att de sociala och rättsliga föräldrarna i övrigt kan ge barnet en god uppväxt. Den omständigheten att det saknas en genetisk koppling mellan barnet och dess sociala och rättsliga föräldrar verkar under sådana förhållanden ha en mycket liten betydelse för barnets psykosociala utveckling och mående. Forskningen på detta område ger således stöd till annan forskning som visar att det sociala för- äldraskapet är viktigare för barnet är det genetiska. 
  
 Det finns inget i forskningen om behandlingar med donerade könsceller som talar för att kunskap om genetiska föräldrar och hel- eller halvsyskon på en annan plats skulle innebära risker för barnen eller för övriga involverade aktörer. Det finns inte heller något i forskningen om tidigt adopterade barn som talar för att så skulle vara fallet. Om ett barns kunskap om genetiska föräldrar och syskon på en annan plats inte innebär några allvarliga risker för de barn som tidigt har adopterats från ett annat land, bör sådan kun- skap rimligen inte heller göra det för de barn som tillkommer genom en behandling med t.ex. ett donerat befruktat ägg. En stor del av de senare barnen kan för övrigt, till skillnad från många adoptivbarn, ha goda möjligheter att senare efterforska sitt gene- tiska ursprung. Forskningen om tidigt adopterade barn visar slut- ligen att det inte heller på lång sikt verkar finnas några allvarliga risker för de barn som saknar en genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar. 
  
 Resultaten av den befintliga forskningen ger således inget stöd för att riskerna vid en behandling med enbart donerade könsceller 
  
 314 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 skulle vara högre än riskerna vid andra behandlingar med donerade könsceller, t.ex. en behandling med ett donerat ägg. Riskerna får därför anses godtagbara. Vi övergår nu till att behandla den tredje punkten, dvs. den punkt som handlar om andra argument mot ett tillåtande av behandlingarna. 
  
 12.7.4Finns det i övrigt tillräckliga argument mot ett tillåtande av behandlingarna? 
  
 De kvarvarande argumenten mot ett avskaffande av kravet på gene- tisk koppling och ett tillåtande av aktuella behandlingar handlar inte så mycket om konsekvenserna för involverade aktörer utan mer om konsekvenserna för allmänheten och samhället i stort. Vi ska först behandla de argument som handlar om synen på genetisk koppling, människan, könsceller och föräldraskap. Efter det behand- lar vi de argument som handlar om risken för intima relationer mellan helsyskon och risken för att man framöver också godtar sådana förfaranden som i dag måste betraktas som oacceptabla. 
  
 Det argument som handlar om att den genetiska kopplingen mellan barn och föräldrar fortfarande tillmäts stor betydelse i sam- hället, och att man därför även fortsättningsvis bör förbjuda be- handlingar med enbart donerade könsceller, är nog till stor del ett uttryck för oro eller rädsla. Det ger också uttryck för en allmänt konservativ inställning till förändringar. Detsamma gäller för det argument som handlar om att ett tillåtande av behandlingarna skulle ge uttryck för en alltför teknifierad människosyn. Även detta argument innebär nämligen att behandlingar med enbart donerade könsceller måste betraktas som något så främmande för det svenska samhället att de även fortsättningsvis bör vara förbjudna. Frågan är dock om dessa behandlingar verkligen kan betraktas som så främ- mande att de även fortsättningsvis bör vara förbjudna. Vi anser att denna fråga bör besvaras nekande och skälen till det är i huvudsak följande. 
  
 Vid bedömningen av om ett förfarande kan betraktas som främmande i samhället måste man se till vad som skiljer förfarandet från andra liknande förfaranden. I detta fall är det relevant att jämföra behandlingar med enbart donerade könsceller och behand- lingar med ett donerat ägg. Det är också relevant att jämföra aktu- ella behandlingar med adoptioner. En behandling med enbart done- 
  
 315 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 rade könsceller kan nämligen betraktas som en hybrid mellan dessa två redan tillåtna vägar till föräldraskap. 
  
 En behandling med enbart donerade könsceller innebär på samma sätt som en behandling med donerade ägg att man i en kvinnas livmoder för in ett befruktat ägg som är främmande för hennes kropp. I medicinskt hänseende kan den förstnämnda behandlingen därför inte betraktas som mer ”teknisk” än en behandling med ett donerat ägg. Om en behandling utförs med ett donerat befruktat ägg, kan den till och med anses mindre teknisk än den senare typen av behandlingar. I ett sådant fall behöver implanteringen av ägget i kvinnans livmoder nämligen inte föregås av en befruktning utanför en kvinnas kropp. Alla dessa behandlingar resulterar också i en biologisk koppling mellan föräldrarna och barnet. Denna koppling, som uppkommer genom att föräldrarna genomgår en graviditet och förlossning, har sannolikt en positiv inverkan på barnets anknyt- ning till föräldrarna och vice versa. 
  
 Den viktigaste skillnaden mellan behandlingar med enbart done- rade könsceller och behandlingar med ett donerat ägg är att barnet vid de förstnämnda behandlingarna inte får en genetisk koppling till den andra föräldern i paret eller, om behandlingen har utförts på en ensamstående kvinna, sin mor. Om en behandling har utförts med ett donerat befruktat ägg, kan barnet också få genetiska för- äldrar och helsyskon på en annan plats. Om behandlingen har utförts med ett donerat ägg och donerade spermier, blir resultatet i stället mer likt det som uppkommer vid en behandling med ett donerat ägg. I ett sådant fall får barnet en genetisk far i en familj och en genetisk mor i en annan familj. Det kan också få halvsyskon i dessa och andra familjer. Vi övergår nu till att jämföra behand- lingar med enbart donerade könsceller med adoptioner. 
  
 En behandling med enbart donerade könsceller innebär på samma sätt som en adoption att det skapas en familj i vilken barnet inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar. Barnet växer i båda fallen upp med nämnda föräldrar. Barnet kan i båda fallen också ha genetiska föräldrar och syskon på andra platser. Den väsentliga skillnaden mellan förfarandena är naturligtvis att man vid en behandling med enbart donerade könsceller inte bara låter skapa en familj utan också en av familjemedlemmarna, näm- ligen barnet. 
  
 316 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Det ovan anförda visar att det finns stora likheter mellan behand- lingar med enbart donerade könsceller och vissa redan tillåtna vägar till föräldraskap. Den väsentliga skillnaden är som sagt att man vid sådana behandlingar också låter skapa ett barn som inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar. Vid bedöm- ningen av om denna skillnad är tillräcklig för att förfarandet ska betraktas som främmande, måste man beakta följande. 
  
 Lagstiftningen har genomgått stora förändringar sedan regeringen och riksdagen senast behandlade frågan om tillåtande av behand- lingar med enbart donerade könsceller. I dag är det t.ex. möjligt för kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor att genomgå en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Föränd- ringarna är till stor del ett resultat av den ständigt accelererande kunskapsutvecklingen och andra förändringar i vår omvärld. Det som vi vet och tycker i dag är ofta något helt annat än det vi visste och tyckte för tio år sedan. Förändrade regler och värderingar har naturligtvis även påverkat den allmänna synen på föräldraskap och familjebildning. 
  
 Till ovanstående kommer att man inom hälso- och sjukvården ständigt använder ny teknik för att behandla sjukdomar och annan problematik samt att kunskapsunderlaget om assisterade befrukt- ningar och de familjer som skapas genom sådana behandlingar eller på annat liknande sätt har ökat sedan början av  
 2000-talet. 
  Det nuvarande kunskapsunderlaget visar tydligt att det sociala föräldra- skapet är viktigare för barnet än det genetiska. Det talar också för att det generellt sett går bra för de familjer som skapas på dessa sätt under förutsättningen att barnet bl.a. tidigt får information om sin tillkomst och senare ges möjlighet att inhämta mer information om sitt genetiska ursprung. 
  
 Det förhållandet att man vid en assisterad befruktning låter skapa ett barn som inte har någon genetisk koppling till sina sociala och rättsliga föräldrar kan visserligen betraktas som något främmande i det svenska samhället. Med hänsyn till de förändringar som har genomförts under senare år och det kunskapsunderlag som finns i dag kan man dock inte betrakta förfarandet som så främmande eller teknifierat att det av denna anledning även fortsättningsvis bör vara förbjudet. Vi anser därför inte heller att ett tillåtande av behand- lingarna skulle ge uttryck för en alltför teknifierad människosyn. Vi 
  
 317 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 övergår nu till att behandla de argument som handlar om könsceller och föräldraskap. 
  
 Vid tidigare ställningstaganden på området har man angett att ett avskaffande av kravet på genetisk koppling och ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller kan innebära en objekti- fiering av könsceller. Man har hävdat att ägg och spermier kan ses som objekt som är fritt tillgängliga för att skapa en människa. Vår uppfattning är att detta argument måste bedömas som svagt. Ägg och spermier kan redan i dag uppfattas som objekt för att skapa en människa. De är dock inte fritt tillgängliga för att skapa en män- niska och kommer så inte heller att vara vid ett tillåtande av här aktuella behandlingar. Det skulle även fortsättningsvis krävas tester, undersökningar och andra prövningar innan en person ges tillstånd att använda donerade könsceller inom hälso- och sjukvården. Vi kan inte heller i övrigt se att ett tillåtande av förfarandena skulle innebära någon förändrad syn på könsceller. 
  
 Även det argument som handlar om att ett tillåtande av behand- lingarna kan förändra synen på föräldraskap måste betraktas som svagt. Det finnas redan i dag personer som felaktigt anser att det är en mänsklig rättighet att till varje pris få föda ett eget barn eller att på annat sätt bli förälder till ett barn. Att så är fallet beror nog till en del på att lagstiftaren successivt har godtagit nya vägar till för- äldraskap. Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller skulle visserligen kunna innebära en ökning av antalet personer som felaktigt uppfattar föräldraskap som en mänsklig rättighet. Det skulle också kunna förstärka den felaktiga uppfatt- ningen hos sådana personer som redan har den. Det förhållandet att en del personer i samhället har eller kan få en felaktig uppfatt- ning i detta avseende utgör dock inte ett hållbart argument mot ett tillåtande av behandlingarna. Felaktiga uppfattningar kan nämligen inte ändras genom ett fortsatt förbud mot dessa behandlingar. Felaktiga uppfattningar måste ändras på annat sätt. En viktig åtgärd är naturligtvis att i olika sammanhang tydliggöra vad som gäller, dvs. framhålla att det inte är någon mänsklig rättighet att till varje pris få föda ett eget barn eller att på annat sätt bli förälder till ett barn. En annan viktig åtgärd är att öka acceptansen för olika indi- viders val i livet och på så sätt bl.a. förändra synen på familjer utan barn. Det förhållandet att det blir mer accepterat att inte skaffa 
  
 318 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 barn kan få positiva konsekvenser för såväl frivilligt som ofrivilligt barnlösa. 
  
 De argument som då återstår att behandla, och som kan inne- bära att behandlingarna inte bör tillåtas, är de argument som hand- lar om risken för intima relationer mellan helsyskon och risken för att vi framöver kan komma att godta sådana förfaranden som i dag inte anses acceptabla. Det första argumentet är svagt eftersom risken för intima relationer måste bedömas som mycket begränsad. Den risk som finns kan dessutom kraftigt reduceras genom tydlig information till donatorer och tilltänkta föräldrar samt genom vidtagande av sådana åtgärder som stärker det blivande barnets rätt till information. Även det andra argumentet är svagt. Det är visser- ligen så att man vid godtagandet av något nytt också ändrar mått- stocken för vad som är godtagbart inom ett visst område. Att så är fallet behöver dock inte i sig vara något negativt. Förändring av måttstockar är nämligen en viktig del i samhällsutvecklingen. En förändrad måttstock behöver för övrigt inte innebära att vi inom kort godtar sådana förfaranden som i dag måste betraktas som oacceptabla. Resultatet kan i stället bli att vi på grund av ny kun- skap eller nya värderingar förbjuder sådana förfaranden som i dag är tillåtna. En ändring av måttstocken kan heller aldrig innebära en ändring av det förhållandet att man i här aktuella fall alltid måste göra en avvägning mellan olika relevanta intressen. 
  
 Vår sammantagna bedömning är således att det inte heller i övrigt finns tillräckliga argument mot ett tillåtande av behand- lingar med enbart donerade könsceller. Det anförda innebär att kravet på genetisk koppling bör avskaffas och att nämnda behand- lingar bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Det bör tilläggas att det under vår hearing i maj 2015 inte var någon som motsatte sig ett förslag med denna innebörd. 
  
 Frågan är då om man bör tillåta både behandlingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier. Enligt Wheeler torde det i dagsläget vara tillräck- ligt att tillåta behandlingar med ett donerat befruktat ägg. Vi anser dock inte att man bör avgöra frågan om behandlingarnas tillåtlighet på detta sätt. Båda typerna av behandlingar bör nämligen tillåtas om det inte finns etiskt relevanta skillnader mellan dem. Frågan är då om det finns sådana skillnader. Vi anser inte att det finns tillräck- liga skillnader för att tillåta den ena typen av behandlingar och 
  
 319 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 förbjuda den andra. Man kan för övrigt konstatera att en behand- ling med ett donerat befruktat ägg avviker mest från de förfaranden som i dag är tillåtna. En sådan behandling innebär nämligen, till skillnad från andra behandlingar med donerade könsceller, att det blivande barnet kan få genetiska föräldrar och helsyskon på andra platser. Om man av försiktighetsskäl bara skulle tillåta den ena typen av behandlingar, borde valet således falla på behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier. Vi anser dock att båda typerna av behandlingar bör tillåtas. Valet av behandling i det en- skilda fallet bör styras av tillgången till donerade befruktade ägg och andra könsceller, men också av bl.a. de involverade aktörernas förmåga att hantera den omständigheten att det blivande barnet får genetiska föräldrar och syskon på andra platser. Vi återkommer till detta i nästföljande avsnitt om regleringens utformning. 
  
 Resultaten av våra överväganden i detta avsnitt innebär att vi inte behöver ta ställning till den andra frågan i avsnitt 12.1, dvs. den fråga som handlar om tillåtligheten av äggdonation inom ett sam- könat par. Vi övergår därför i stället till att beskriva vad som bör gälla för de olika behandlingarna och hur regleringen på området bör utformas. 
  
 12.8Regleringens utformning 
  
 12.8.1Inledning 
  
 Vi ska i det följande beskriva hur man bör utforma regleringen om behandlingar med enbart donerade könsceller. Framställningen in- leds med en beskrivning av de allmänna förutsättningar som bör vara uppfyllda inför en sådan behandling. Efter det behandlar vi i tur och ordning vad som bör gälla i frågor som rör information och rådgivning, den särskilda prövningen, donatorerna och de donerade könscellerna samt behandlingarna som sådana. Avsnittet avslutas med ställningstaganden i frågor som rör barnets rätt till informa- tion, andra regler i lagen om genetisk integritet m.m. och den föräldraskapsrättliga regleringen i föräldrabalken. 
  
 Vi kommer även i detta avsnitt att använda oss av uttrycken behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, behand- lingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med enbart donerade könsceller. Vi kommer också att använda oss av uttrycken 
  
 320 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 genetisk koppling och biologisk koppling. Uttryckens innebörder har behandlats i avsnitten 12.1 och 12.6.1. 
  
 12.8.2Allmänna förutsättningar för en behandling 
  
 Våra förslag: En befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, får genomgås av par och ensamstående kvinnor. Om det är ett par som ska genomgå behandlingen, måste kvinnans make, regi- strerade partner eller sambo lämna ett skriftligt samtycke till att ett befruktat ägg får föras in i kvinnans kropp. 
  
 En behandling som anges i första stycket får bara utföras vid de s.k. universitetssjukhusen, dvs. de sjukhus som har upplåtit en enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som bedriver läkarutbildning och berörda landsting. 
  
 En person som har donerat ägg, spermier eller befruktade ägg till andra personers befruktningar utanför kroppen enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. ska i lagtexten benämnas donator. 
  
 Reglerna om behandlingar med enbart donerade könsceller bör i allt väsentligt överensstämma med de regler som nu gäller för befruktningar utanför kroppen. Detta innebär följande. 
  
 Behandlingarna bör kunna genomgås av par och ensamstående kvinnor. Om två personer tillsammans vill bli föräldrar på detta sätt, bör det krävas att de är gifta, registrerade partner eller sambo. Det bör också krävas att den andra personen i paret, dvs. den per- son som inte ska bära och föda barnet, lämnar ett skriftligt sam- tycke till att ett befruktat ägg förs in i den blivande moderns kropp. Genom att lämna ett samtycke visar personen att han eller hon är beredd att ta på sig faderskapet eller föräldraskapet för barnet. Det bör vidare krävas att paret eller den ensamstående kvinnan bedöms ha medicinska förutsättningar att få barn genom en assisterad befruktning och att paret, om behandlingen avser ett olikkönat par, inte bedöms ha rimliga möjligheter att få barn utan en sådan be- handling. De medicinska bedömningarna förutsätter att paret eller den ensamstående kvinnan genomgår tester och undersökningar av olika slag (se avsnitt 4.2.2). 
  
 321 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Den nu gällande ordningen innebär att hälso- och sjukvården i första hand ska försöka avhjälpa barnlösheten genom en insemina- tion. En befruktning utanför kroppen förutsätter nämligen att den mottagande kvinnan har ett medicinskt hinder och att hon inte kan bli gravid genom en insemination (se bl.a. prop. 2004/05:137 s. 40). Man ska i första hand också använda parets eller personens egna könsceller. 
  
 Vår uppfattning är att den nuvarande ordningen också bör gälla framöver. En behandling med enbart donerade könsceller bör så- ledes förutsätta att den blivande modern inte kan bli gravid på något annat sätt. Det bör med andra ord krävas att det är medicinskt motiverat att utföra en sådan behandling. Valet mellan en behand- ling med ett donerat befruktat ägg och en behandling med ett donerat ägg och donerade spermier får styras av bl.a. tillgången till donerade befruktade ägg och könsceller samt av de potentiella föräldrarnas förmåga att kunna hantera förekomsten av genetiska kopplingar mellan det blivande barnet, donatorparet och donatorparets even- tuella barn. Vi återkommer till detta i ett senare avsnitt. 
  
 Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och Roberson rättigheter (RFSL) har framfört önskemål om att man vid behandlingar av kvinnliga samkönade par även i andra fall ska kunna använda ägg från den kvinna i paret som inte ska bära och föda barnet. Önskemålet har framför allt motiverats med att vardera kvinnan i paret då skulle få en genetisk eller biologisk koppling till barnet och att detta har ett mervärde för såväl föräldrarna som barnet. Det senare kan naturligtvis vara fallet. Att vardera kvinnan får en genetisk eller biologisk koppling till barnet kan samtidigt inte anses vara en förutsättning för att det blivande barnet ska kunna växa upp under goda förhållanden. Om så varit fallet, hade vi inte föreslagit att kravet på genetisk koppling ska avskaffas. Forsk- ningen visar i stället tydligt att det sociala föräldraskapet är viktigare för barnet än det genetiska. Det förhållandet att barnet får en genetisk koppling till den kvinna i paret som inte bär och föder barnet kan under sådana förhållanden inte vara tillräckligt för att motivera ett undantag från det som annars gäller. 
  
 Ett annat argument för ett undantag handlar om användningen av frysta befruktade ägg. Ett kvinnligt samkönat par kan ha låtit skapa flera befruktade ägg med kvinna A:s ägg och donerade sper- mier, och sedan fryst in de befruktade ägg som inte behövts vid 
  
 322 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 hennes befruktningar utanför kroppen. Om paret sedan vill ha ett genetiskt helsyskon till det första barnet och kvinna A inte kan eller vill genomgå fler graviditeter, kan kvinna B i paret normalt inte använda de frysta befruktade äggen. Undantag gäller om kvinna B inte har egna ägg som kan användas och hon tillåts an- vända de frysta befruktade äggen. Vi anser dock inte heller att det nu skisserade scenariot är tillräckligt för att motivera ett undantag. Skälen för detta är i huvudsak följande. 
  
 Det förhållandet att paret inte kan få genetiska helsyskon till det första barnet är, av skäl som anförts ovan, inte tillräckligt för att motivera ett undantag. Inte heller de kostnads- och effektivitets- skäl som kan åberopas är tillräckliga för det. Ett undantag skulle nämligen också innebära att man i dessa fall – utan att det är medicinskt motiverat – väljer en befruktning utanför kroppen i stället för en insemination, att man använder enbart donerade könsceller trots att man kan använda kvinna B:s egna ägg och donerade spermier samt att man i kvinna B:s livmoder således för in ett befruktat ägg som är främmande för hennes kropp. Att sådana behandlingar innebär vissa riskökningar jämfört med andra behand- lingar har redovisats i avsnitt 10.2.2. Tanken bakom regleringen om assisterad befruktning är att ofrivilligt barnlösa ska få samhällets hjälp att bli föräldrar. Tanken är däremot inte att personer på egen hand fritt ska kunna välja vilken behandling de ska genomgå och vilka könsceller eller befruktade ägg som ska användas vid den samt på så sätt få precis det barn som de önskar. Till det nu sagda kom- mer att det inte finns några motsvarande valmöjligheter för olik- könade par eller ensamstående kvinnor. Vår uppfattning är därför att den nuvarande ordningen också bör gälla för samkönade par. En förutsättning för att kvinna B i ett samkönat par ska kunna använda ägg från kvinna A, eller sådana befruktade ägg som har skapats av kvinna A:s ägg, bör således vara att man inte kan använda kvinna B:s egna ägg. 
  
 Befruktningar utanför kroppen med donerade ägg eller donerade spermier får bara utföras vid de s.k. universitetssjukhusen, dvs. vid de sjukhus som har upplåtit en enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som bedriver läkarutbildning och be- rörda landsting. Detsamma bör gälla för behandlingar med enbart donerade könsceller. Det är nämligen även i dessa fall viktigt att den aktuella sjukvårdsinrättningen kan tillgodose högt ställda krav 
  
 323 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 på kontroll, uppföljning och utvärdering samt kraven på särskild kompetens och forskning (prop. 2001/02:89 s. 50 och 51).11 
  
 Förslagen i detta avsnitt föranleder en del ändringar i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. De föranleder också änd- ringar i Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd på området. Vi inleder med att behandla en terminologisk fråga, nämligen frågan om att i lagtext ersätta begreppet givare med donator. 
  
 När man införde reglerna om befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg eller donerade spermier, valde man att i lagtexten använda begreppet givare i stället för donator. Valet motiverades med att det i lagen (1984:1140) om insemination12 och lagen (1995:831) om transplantation m.m. talades om spermiegivare och givare (prop. 2001/02:89 s. 59). 
  
 Vi föreslår att man nu ersätter begreppet givare med donator i lagen om genetisk integritet m.m. Det finns flera skäl till det. Ett skäl, och kanske det viktigaste, är att man i allmänt språkbruk oftast talar om donation av könsceller och inte om ett givande av köns- celler. Man talar också om äggdonatorer och spermiedonatorer samt om donation av organ och vävnader. Man har dessutom använt begreppet donation i bl.a. donationsregistret och Donationsrådet. Ett annat viktigt skäl är att man redan nu använder begreppet donator i lagen om genetisk integritet m.m. (4 kap. 2 § tredje stycket) och i andra författningar, bl.a. lagen (2012:263) om kvalitets- och säkerhetsnormer vid hantering av mänskliga organ och smittskydds- lagen (2004:168). Ett tredje skäl är att lagstiftningen blir tydligare om man använder begreppen donator och donation. Man kan då t.ex. ersätta orden ”en spermie från en man som inte är kvinnans make eller sambo” med uttrycket donerade spermier. Vi föreslår således att man i lagtexten ersätter begreppet givare med donator. 
  
 Begreppet donator ska som regel avse någon annan än de per- soner, eller den person, som genomgår en befruktning utanför kroppen. Undantag gäller om en kvinna i ett samkönat par donerar ägg till den andra kvinnan i paret. I ett sådant fall ska den första 
  
 11Regeringen har genom beslut den 17 september 2015 gett Socialstyrelsen i uppdrag att utreda om befruktningar utanför kroppen med donerade könsceller också ska få utföras vid andra vårdenheter än universitetssjukhus (S2015/05931/FS [delvis]). Uppdraget ska redo- visas senast den 1 februari 2016, dvs. ca två veckor innan vårt uppdrag ska redovisas, och det är därför inte möjligt för oss att beakta de förslag som Socialstyrelsen eventuellt lämnar. 
  
 12Lagen ersattes den 1 juli 2006 av lagen om genetisk integritet m.m. 
  
 324 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 kvinnan betraktas som donator. Detsamma gäller i den motsvar- ande situation som kan uppkomma i ett par där en av eller båda personerna i paret har ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) och behållit fortplantningsförmågan. 
  
 I nuvarande 7 kap. 1 § första stycket lagen om genetisk inte- gritet m.m. anges det att det i kapitlet finns bestämmelser om de två stegen i en befruktning utanför kroppen. Vi föreslår att man ändrar innehållet i lagrummet på så sätt att det framöver innehåller en definition av uttrycket befruktning utanför kroppen. Det bör också framgå att en sådan behandling kan innefatta befruktning av en kvinnas ägg utanför hennes kropp och införande av ett befruktat ägg i hennes eller en annan kvinnas kropp, eller enbart införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp. 
  
 I 7 kap. 3 § finns bestämmelserna om kravet på genetisk kopp- ling vid befruktningar utanför kroppen. Vi föreslår som sagt att dessa bestämmelser tas bort. Lagrummet kommer framöver bara att innehålla en bestämmelse om samtycke i vissa fall. 
  
 I bestämmelserna om var en befruktning utanför kroppen får utföras (7 kap. 4 §) använder man inte uttrycket befruktning utanför kroppen. Man använder i stället uttryck som avser det första och andra steget i det nu enda tillåtna förfarandet, dvs. befruktning av ett ägg utanför en kvinnas kropp respektive införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp. Det är samtidigt ingen skillnad mellan var ett ägg får befruktas och var det ägget sedan får föras in i en kvinnas kropp. Om en behandling ska utföras med ett donerat ägg eller donerade spermier, måste således både befruktningen av ägget och införandet av det befruktade ägget ske vid ett s.k. uni- versitetssjukhus. 
  
 Med tanke på att 7 kap. 1 § kommer att innehålla en definition av uttrycket befruktning utanför kroppen, bör man använda detta uttryck i alla de lagrum i 7 kap. där man inte måste tala om första eller andra steget i en traditionell  
 IVF-behandling. 
  En sådan ord- ning innebär att lagstiftningen blir både enklare och tydligare. Vi föreslår därför att det i 7 kap. 4 § ska anges följande. 
  
 En befruktning utanför kroppen med makars eller sambors egna könsceller får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och om- sorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. En befrukt- ning utanför kroppen med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg får utföras endast vid de sjukhus som har upplåtit en 
  
 325 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som bedriver läkarutbildning och berörda landsting. 
  
 Uttrycket donerade könsceller avser i lagrummet donerade ägg och/eller donerade spermier. Vi utgår från att Socialstyrelsen gör behövliga ändringar i myndighetens föreskrifter och allmänna råd. 
  
 12.8.3Information, rådgivning och särskild prövning 
  
 Våra förslag: Om en befruktning utanför kroppen ska utföras med enbart donerade könsceller, ska den ansvariga läkaren pröva om det med hänsyn till makarnas, sambornas eller den ensam- stående kvinnans medicinska, psykologiska och sociala förhåll- anden är lämpligt att behandlingen äger rum. Behandlingen får bara utföras om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. 
  
 Om en behandling vägras, får makarna, samborna eller den ensamstående kvinnan begära att Socialstyrelsen prövar frågan. 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller bör, på samma sätt som en behandling med ett donerat ägg eller donerade spermier, föregås av information och en särskild prövning. De tilltänkta för- äldrarna bör inledningsvis få den information som lämnas vid andra liknande behandlingar. De bör också få information om potentiella risker med behandlingen och andra tänkbara konsekvenser för involverade aktörer samt information om föräldraskapet och vikten av att tidigt börja berätta för barnet om dess tillkomst (se av- snitt 4.2). De bör vidare få information om bl.a. var de kan vända sig om de har frågor under eller efter graviditeten. När en behand- ling ska utföras med ett donerat befruktat ägg, bör de tilltänkta föräldrarna eller den tilltänkta föräldern även informeras om det förhållandet att det blivande barnet får genetiska föräldrar i en annan familj. Det kan också få genetiska helsyskon i andra familjer. Samtliga personer som vill genomgå en behandling med enbart donerade könsceller bör dessutom erbjudas ytterligare rådgivning före, under och efter behandlingen. 
  
 Informationen i föregående stycke bör lämnas av den ansvariga läkaren eller av annan personal med tillräcklig kompetens. Informa- tionen bör ligga till grund för och omfattas av det informerade 
  
 326 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 samtycke som de tilltänkta föräldrarna eller den tilltänkta föräldern måste lämna före behandlingen. Om det finns ett behov av ytter- ligare rådgivning, bör den lämnas av psykolog eller av annan per- sonal med beteendevetenskaplig kompetens. Den blivande moderns patientjournal bör innehålla uppgifter om den information som har lämnats och uppgifter om ytterligare rådgivning. Vi övergår nu till att beskriva vad som bör gälla för den särskilda prövningen. 
  
 Enligt nuvarande regler ska den ansvariga läkaren bedöma om det med hänsyn till parets eller den ensamstående kvinnans medi- cinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämpligt att det äger rum en befruktning utanför kroppen. Behandlingen får bara utföras om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden (7 kap. 5 § lagen om genetisk integri- tet m.m. samt avsnitt 4.2.3). Det är läkaren och hans eller hennes team som gör de utredningar som behövs inom ramen för den sär- skilda prövningen. 
  
 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) har i rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) föreslagit att den sär- skilda prövningen bör ersättas av ”en bedömning med beaktande av det blivande barnets bästa vid alla former av assisterad befrukt- ning”13. En sådan bedömning ska alltså inte bara göras inför be- handlingar med donerade könsceller utan också inför behandlingar med ett olikkönat pars egna könsceller. Förslaget har motiverats med att man inte bör särbehandla de personer som behöver done- rade ägg eller donerade spermier.14 
  
 Vårt uppdrag kan inte anses kräva att vi tar ställning till om det även inför behandlingar med ett olikkönat pars egna könsceller bör göras en sådan särskild lämplighetsprövning som anges i 7 kap. 5 §. Vi begränsar oss därför till att överväga om det vid behandlingar med donerade könsceller finns skäl att ersätta denna prövning med en sådan allmän bedömning som Smer har förordat. Övervägan- dena innebär följande. 
  
 Vi kan inte se att det finns några relevanta skillnader mellan en särskild prövning och en allmän bedömning. Man ska i båda fallen ta hänsyn till de tilltänkta föräldrarnas förutsättningar att fungera 
  
 13Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 219. 
  
 14Samma rapport som i föregående fotnot, s.  
 219–223. 
  
 327 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 som det blivande barnets föräldrar och deras benägenhet att berätta för barnet om dess tillkomst. Man ska i båda fallen också fästa av- görande vikt vid om det blivande barnet kan komma att växa upp under goda förhållanden. Vi kan inte heller se att förändringen skulle underlätta hälso- och sjukvårdens bedömningar i dessa fall, eller att den på annat sätt skulle innebära positiva konsekvenser för någon. Vi anser därför inte heller att det finns skäl att ersätta den särskilda prövningen med en sådan bedömning som Smer har för- ordat. Vår uppfattning är således att det även fortsättningsvis ska göras en särskild prövning inför behandlingar med donerade köns- celler. Detsamma bör naturligtvis gälla inför behandlingar med en- bart donerade könsceller. 
  
 Det har under arbetets gång föreslagits att den psykosociala delen av prövningen bör utföras av socialtjänsten. Förslaget, som lämnats av bl.a. företrädare för hälso- och sjukvården och social- tjänsten, har motiverats med att socialtjänsten genomför liknande prövningar inför adoptioner och att den därför har god erfarenhet och kompetens på området. 
  
 Vår uppfattning är att det även fortsättningsvis ska vara den an- svariga läkaren som beslutar om en behandling ska tillåtas eller vägras. Ett sådant beslut måste nämligen baseras på en helhets- bedömning av de medicinska förhållandena och av andra relevanta förhållanden samt fattas av den person som också ansvarar för själva behandlingen. Det är samtidigt viktigt att prövningen av de tilltänkta föräldrarnas eller den tilltänkta förälderns psykosociala förhållanden baseras på ett så bra underlag som möjligt. Det för- hållandet att det har lämnats förslag till ändringar på området, talar för att underlagen kan bli bättre. Till detta kommer att de psyko- sociala bedömningarna inför en behandling med enbart donerade könsceller kan bli mer komplicerade än bedömningarna inför andra behandlingar. I dessa fall måste man nämligen också bedöma hur tilltänkta föräldrar kan komma att hantera det förhållandet att det inte finns någon genetisk koppling mellan dem och barnet. Om en behandling ska utföras med ett donerat befruktat ägg, måste man dessutom bedöma hur de kan komma att hantera det förhållandet att barnet har genetiska föräldrar och helsyskon i andra familjer. Det finns därför skäl att överväga vem eller vilka som framöver bör göra de psykosociala utredningarna inom ramen för den särskilda prövningen. Övervägandena görs i nästa avsnitt. 
  
 328 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Nuvarande regler om överprövning och överklagande bör också gälla vid behandlingar med enbart donerade könsceller. Detta innebär följande. Om en sådan behandling vägras, bör den ansva- riga läkaren informera paret eller den ensamstående kvinnan om skälen till det. Läkaren bör också informera paret eller kvinnan om möjligheten att begära Socialstyrelsens prövning av frågan. Social- styrelsens beslut bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdom- stol och prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammar- rätten. 
  
 Våra förslag i detta avsnitt föranleder en ändring i 7 kap. 5 § första stycket lagen om genetisk integritet m.m. Ändringen innebär att en särskild prövning också ska göras inför behandlingar med enbart donerade könsceller. Uttrycket donerade könsceller avser även här donerade ägg och/eller donerade spermier. Vi utgår från att Socialstyrelsen gör behövliga ändringar i myndighetens före- skrifter och allmänna råd. 
  
 12.8.4De psykosociala utredningarna 
  
 Våra bedömningar: Det bör även fortsättningsvis vara berörda sjukvårdsinrättningar som utreder de tilltänkta föräldrarnas, eller den tilltänkta förälderns, psykologiska och sociala förhållanden inom ramen för den särskilda prövningen. Utredningarna bör anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. De bör dock alltid innefatta samtal med sådan personal som har beteende- vetenskaplig utbildning och som har goda kunskaper på områ- det. Om utredningen avser ett par, bör samtal hållas med för- äldrarna tillsammans och med var och en för sig. 
  
 Det finns som sagt skäl att överväga förändringar i frågan om vem eller vilka som inom ramen för den särskilda prövningen ska utreda de tilltänkta föräldrarnas, eller den tilltänkta förälderns, psyko- logiska och sociala förhållanden. Enligt vår mening finns det två tänkbara alternativ. Det första alternativet är att socialtjänsten gör dessa utredningar och sedan lämnar ett yttrande till den ansvariga läkaren. Det andra alternativet är att man förbättrar berörda sjuk- vårdsinrättningars möjligheter att själva göra utredningarna. 
  
 329 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Det viktigaste skälet som kan anföras till stöd för att social- tjänsten bör göra dessa utredningar är att socialtjänsten gör liknan- de utredningar i ärenden om adoption. Socialtjänsten har således erfarenhet av psykosociala utredningar och en god kompetens på området. Det finns samtidigt viktiga skillnader mellan en adoption och en assisterad befruktning, och socialtjänstens kompetens på det senare området måste betraktas som mycket begränsad. Att så är fallet beror naturligtvis på att socialtjänsten vid en assisterad befruktning har en annan roll och andra uppgifter än vid en adop- tion. Assisterad befruktning är att betrakta som medicinsk verk- samhet och ansvaret för sådan verksamhet vilar på hälso- och sjuk- vården. Socialtjänsten blir vid assisterade befruktningar ofta inte inkopplad förrän barnet är fött och faderskap eller föräldraskap ska fastställas. Vid en adoption är socialtjänsten däremot involverad såväl före som efter barnets ankomst till adoptivföräldrarna (se bl.a. 5 kap. 1 §, 6 kap. 7 och  
 12–14 
  §§ socialtjänstlagen [2001:453] samt 4 kap. 10 § föräldrabalken, FB). 
  
 Det förhållandet att socialtjänsten saknar kompetens i många frågor som rör assisterad befruktning innebär att de psykosociala underlagen kan bli sämre om de tas fram inom socialtjänsten. Det finns även andra omständigheter som talar för det. Huvudregeln är nämligen att varje kommun ansvarar för sina kommuninvånare. In- för ett beslut om adoption är det alltså socialtjänsten i de tilltänkta adoptivföräldrarnas hemkommun som ska göra behövliga utred- ningar. Samma ordning skulle sannolikt behöva gälla för här aktu- ella utredningar. En överflyttning av utredningsansvaret till social- tjänsten skulle således innebära att nästan 300 kommuner ska göra de utredningar inför befruktningar utanför kroppen som nu görs vid sammanlagt sju sjukvårdsinrättningar. Det säger sig självt att de flesta kommuners socialtjänst ytterst sällan skulle göra psykosociala utredningar inför en assisterad befruktning. Det senare har givetvis en stor betydelse för kompetensen på området. 
  
 Det finns även andra skäl till varför man inte bör flytta över de psykosociala utredningarna från berörda sjukvårdsinrättningar till socialtjänsten. Ett viktigt sådant är att man måste göra ändringar i de stränga sekretessregleringar som gäller för respektive verksam- het och således tillåta att integritetskänsliga uppgifter om enskildas personliga förhållanden förmedlas mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Man kan fråga sig om det är proportionerligt och 
  
 330 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 ändamålsenligt att göra en sådan ändring för att socialtjänsten ska kunna vara delaktig under en liten del av förfarandet vid en sjuk- vårdsinrättning. Ett annat viktigt skäl handlar om de andra negativa konsekvenser som kan uppkomma vid en uppdelning av de medi- cinska och psykosociala utredningarna på två samhällsaktörer. I dag är det läkaren och hans eller hennes team som gör alla behövliga utredningar inom ramen för den särskilda prövningen. Läkaren har goda möjligheter att löpande föra diskussioner med övrig personal i teamet och att samråda med personalen inför ett beslut i fråga om en behandling ska tillåtas eller vägras. Det finns också goda möj- ligheter för läkaren att, utan hinder av sekretess, inhämta synpunk- ter från personal med specialistkompetens inom t.ex. barnpsyko- logi. Läkaren har dessutom goda möjligheter att påverka de meto- der som används för att utreda tilltänkta föräldrars psykosociala förhållanden och på så sätt aktivt verka för att han eller hon får de underlag som behövs inför ett beslut om behandling. Läkarens möjligheter i nu nämnda avseenden kommer med all sannolikhet att försämras om de psykosociala utredningarna ska göras av social- tjänsten. 
  
 Det är dock inte bara för den ansvariga läkaren som det kan upp- komma negativa konsekvenser. Detsamma gäller för de personer som vill genomgå behandlingar med donerade könsceller och för de berörda sjukvårdsinrättningarna. Det finns nämligen en risk för att de psykosociala utredningarna kan ta längre tid om de ska utföras av socialtjänsten. Det sagda gäller inte minst när utredningarna ska utföras av sådana socialtjänster som har liten erfarenhet av dessa utredningar eller ingen erfarenhet alls. Socialtjänsten ska dessutom göra aktuella utredningar i konkurrens med andra utredningar och uppgifter. Att utredningarna tar längre tid är negativt för tilltänkta föräldrar och kan leda till långa köer vid sjukvårdsinrättningarna. Det senare kan i sin tur medföra att en del ofrivilligt barnlösa väljer bort en behandling inom svensk hälso- och sjukvård till förmån för en behandling i utlandet. 
  
 Vår uppfattning är således att skälen mot en överflyttning av de psykosociala utredningarna från hälso- och sjukvården till social- tjänsten är tyngre än skälen för en sådan ändring. Vi föreslår därför att man väljer det andra alternativet ovan, dvs. det alternativ som handlar om att förbättra de psykosociala utredningar som görs vid 
  
 331 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 berörda sjukvårdsinrättningar. Vi övergår nu till att beskriva hur det kan ske. 
  
 Utredningar om tilltänkta föräldrars psykologiska och sociala förhållanden bör alltid anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. Behövlig information bör i första hand inhämtas genom sam- tal med de tilltänkta föräldrarna eller den tilltänkta föräldern. Om behandlingen avser ett par, bör samtal genomföras med personerna tillsammans och med var och en för sig. Det är också viktigt att samtalen genomförs av personal med tillräcklig kompetens. Den som håller i samtalen bör ha en god beteendevetenskaplig kompe- tens samt kunskaper om barn, assisterade befruktningar med done- rade könsceller, föräldraskap efter sådana behandlingar och tänk- bara konsekvenser för involverade aktörer. Om det under eller efter samtalen uppkommer tveksamheter, bör ytterligare utrednings- åtgärder vidtas. Det kan då bli aktuellt att, med personernas sam- tycken, inhämta information från olika register eller från sådana referenspersoner som personerna hänvisar till. Det kan också bli aktuellt för den person som har hållit i samtalen att inhämta råd, stöd eller hjälp från en eller flera kollegor, t.ex. en psykolog med specialistkunskaper inom ett visst område. Det är därför viktigt att berörda sjukvårdsinrättningar har den kompetens som kan krävas i det enskilda fallet. 
  
 Utredningsunderlaget inför en behandling med enbart donerade könsceller måste vara sådant att läkaren och hans eller hennes team kan bedöma de tilltänkta föräldrarnas förmåga att hantera avsak- naden av en genetisk koppling mellan dem och det blivande barnet. Underlaget måste också ge svar på frågan hur de ser på att tidigt börja berätta för barnet om dess tillkomst. Om en behandling ska utföras med ett donerat befruktat ägg, måste läkaren och teamet även kunna bedöma de tilltänkta föräldrarnas förmåga att hantera förekomsten av genetiska föräldrar och helsyskon på andra platser. Hur ser t.ex. paret eller den ensamstående kvinnan på att det blivande barnet senare kan vilja söka upp sina genetiska föräldrar och hel- syskon? 
  
 Förslagen i detta avsnitt föranleder inga ändringar i lag eller förordning. De föranleder däremot ändringar i Socialstyrelens föreskrifter och allmänna råd. Socialstyrelsen bör inför dessa änd- ringar samråda med berörda sjukvårdsinrättningar. Socialstyrelsen bör också beakta det som gäller för liknande utredningar, bl.a. 
  
 332 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 socialtjänstens utredningar i ett adoptionsärende, samt överväga att utarbeta en handbok om assisterad befruktning (jfr Socialstyrelsens publikation Adoption – Handbok för socialtjänstens handläggning av internationella och nationella adoptioner från år 2014).15 
  
 12.8.5Donatorerna och de donerade könscellerna 
  
 Våra förslag: Ett befruktat ägg får Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen om det har skapats av de done- rande makarnas eller sambornas ägg eller spermier, eller av den donerande ensamstående kvinnans ägg. 
  
 En donator av befruktade ägg ska vara myndig och förälder till minst ett barn. Han eller hon ska också skriftligen samtycka till att det befruktade ägget får föras in i en kvinnas kropp. Dona- torn får återkalla sitt samtycke fram till dess att så har skett. 
  
 En donator av ägg eller spermier ska lämna ett skriftligt samtycke till att könscellerna får användas vid en befruktning utanför kroppen. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till dess att det befruktade ägg som skapats av könscellerna har förts in i en kvinnas kropp. 
  
 En behandling med enbart donerade könsceller kan utföras med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. En donation till den första typen av behandlingar har stora likheter med en donation till behandlingar med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier. Reglerna om donation av könsceller till sådana behandlingar bör därför i möjligaste mån överensstämma med de regler som nu gäller om donation till befruktningar utanför kroppen. Detta innebär följande. 
  
 15 Regeringen har, som tidigare nämnts, genom beslut den 17 september 2015 gett Social- styrelsen i uppdrag att utreda om befruktningar utanför kroppen med donerade könsceller också ska få utföras vid andra vårdenheter än universitetssjukhus (S2015/05931/FS [delvis]). Uppdraget innefattar även att ta fram ett kunskapsstöd som ger vägledning till hälso- och sjukvården vid assisterade befruktningar med donerade könsceller. Socialstyrelsen ska inom ramen för arbetet fästa särskilt vikt vid den prövning som, vid behandling med donerade könsceller, ska göras av de blivande föräldrarnas medicinska, psykologiska och sociala för- hållanden. Uppdraget avseende kunskapsstöd ska redovisas efter att vi har redovisat vårt uppdrag. Vi överlåter därför till regeringen att överväga om våra förslag föranleder ett nytt eller ändrat uppdrag till Socialstyrelsen i detta avseende. 
  
 333 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 En person som vill donera ägg eller spermier ska vara myndig, dvs. ha fyllt 18 år. Hon eller han ska också lämna en hälsodeklara- tion, genomgå en personlig intervju och tester av olika slag. När personen har gått igenom alla tester, ska det göras en bedömning av om hon eller han är lämplig som donator.16 
  
 En person som vill bli donator bör få information om förutsätt- ningarna för en donation samt om de rättsliga, psykologiska och sociala konsekvenser som en donation kan ge upphov till. I det senare ingår bl.a. information om att det blivande barnet kan in- hämta information om donatorn och kontakta honom eller henne. 
  
 I dag är det vid en behandling bara tillåtet att använda antingen ett donerat ägg eller donerade spermier. Den andra typen av köns- celler måste härröra från paret eller den ensamstående kvinnan. Vid en behandling med donerade ägg och donerade spermier kommer man att använda en donators könsceller tillsammans med en annan donators könsceller. Bör det krävas ett särskilt samtycke från donatorn för att hans eller hennes könsceller ska få användas på det sättet? Vi anser inte att så är fallet. Ett viktigt skäl till det är att man vid tidigare ändringar på området har övervägt liknande krav, men då valt att inte införa dem. Det krävs således inte något särskilt samtycke för att en donators könsceller ska få användas vid behand- lingar av samkönade par eller ensamstående kvinnor. Tidigare änd- ringar på området verkar inte ha påverkat donationsbenägenheten i någon nämnvärd utsträckning. Inte heller de nu aktuella ändring- arna bedöms göra det. Det bör därför vara tillräckligt att noga informera potentiella donatorer om vad som gäller och vilka be- handlingar deras könsceller kan komma användas vid. Vi åter- kommer i kapitel 17 till vad som bör gälla för sådana könsceller som har donerats före de nya reglernas ikraftträdande. 
  
 Den som i dag vill donera könsceller för användning vid befrukt- ningar utanför kroppen, ska lämna ett skriftligt samtycke till att äggen får befruktas eller att spermierna får användas för befrukt- ning (avsnitt 4.2.3). Samtycket får återkallas fram till dess att be- fruktning har skett. Efter befruktningen är det paret som genomgår 
  
 16 I dokumentet Donation av könsceller från tredjepartsdonator – främjande av en enhetlig rekry- tering och hantering inom Sverige (dokumentet utgör bilaga 4 i Sveriges Kommuner och Lands- tings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2) anges det att kvinnliga donatorer bör vara 23– 35 år och att manliga donatorer bör vara  
 23–45 
  år. 
  
 334 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 behandlingen som avgör om ett fryst befruktat ägg ska få föras in i den blivande moderns kropp (prop. 2001/02:89 s. 44 och 59). Reg- leringen innebär att en donator inte kan återkalla sitt samtycke efter det första steget i en traditionell  
 IVF-behandling, 
  dvs. efter befruktning av en kvinnas ägg utanför hennes kropp. 
  
 Vi kommer i avsnitt 12.8.8 föreslå att tiden för frysförvaring av befruktade ägg förlängs från fem till tio år. Förslaget innebär att det kan ha gått en relativt lång tid från skapandet av ett befruktat ägg, dvs. befruktningen, till det att det befruktade ägget ska föras in i en kvinnas livmoder. Det torde visserligen även vid en förlängning av frysförvaringstiden bli mycket ovanligt att en donator vill åter- kalla sitt samtycke mellan befruktningen och införandet av det befruktade ägget i en kvinnas kropp. Det är samtidigt inte rimligt att en ägg- eller spermiedonator ska vara förhindrad att göra det. En återkallelse av samtycke kan ha sin grund i att donatorn har fått egna barn, att donatorn anser sig ha blivit för gammal för att vara donator eller att han eller hon av andra skäl inte vill ge upphov till ett barn eller fler barn. Det kan dessutom ifrågasättas hur nuvar- ande ordning förhåller sig till synen på barnets bästa. Hur reagerar t.ex. ett barn på att donatorn eller donatorerna hade ångrat sig vid behandlingen (införandet av det befruktade ägget i en kvinnas kropp) och då inte längre ville att barnet skulle bli till? Vi föreslår därför att bestämmelserna om samtycke och återkallelse av sam- tycke ändras enligt följande. 
  
 En donator av ägg eller spermier ska skriftligen samtycka till att könscellerna får användas vid en befruktning utanför kroppen. Samtycket ska innefatta dels ett samtycke till att äggen får befruk- tas respektive att spermierna får användas för befruktning, dels ett samtycke till att det befruktade ägg som skapas av ägget eller spermierna får föras in i en kvinnas kropp. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till det att det senare har skett. Bestämmelserna blir på så sätt mer lika motsvarande bestämmelser i en del andra länder, t.ex. Finland, Storbritannien och Nya Zeeland, samt mer lika de svenska bestämmelser som innebär att man vid en behand- ling inte får använda könsceller från en avliden donator eller sådana befruktade ägg som har skapats av en avliden donators könsceller (7 kap. 6 § andra stycket lagen om genetisk integritet m.m. och 4 kap. 14 § andra stycket i SOSFS 2009:32). De blir också mer lika den bestämmelse om återkallelse av samtycke vid insemination som 
  
 335 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 träder i kraft den 1 april 2016 (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Det ankommer på den ansvariga läkaren att inför en behandling kontrollera att den aktuella donatorn inte har återkallat sitt samtycke (jfr 4 kap. 14 § i SOSFS 2009:32). Vi över- går nu till att behandla donation av befruktade ägg. 
  
 Förutsättningarna för en donation av befruktade ägg bör i möj- ligaste mån vara desamma som vid en donation av ägg eller sper- mier. Det bör således krävas att donatorn är myndig och lämplig. Det bör i många fall också vara så att en manlig donator var 23– 45 år när det befruktade ägget skapades och att en kvinnlig donator då var  
 23–35 
  år.17 
  
 En donation av befruktade ägg kan innebära att en donators egna barn får genetiska helsyskon i andra familjer. Det är viktigt att potentiella donatorer får tydlig information om det och om andra tänkbara konsekvenser. Det är också viktigt att de bedöms kunna hantera konsekvenserna och att de är villiga att berätta för sina egna barn om barnens eventuella syskon i andra familjer. Samtalen med potentiella donatorer av befruktade ägg bör därför ha stora likheter med de samtal som genomförs med tilltänkta föräldrar. Detta inne- bär följande. 
  
 Samtalen bör genomföras av personal med beteendevetenskaplig kompetens. Om det är ett par som vill donera befruktade ägg, bör samtal hållas med personerna tillsammans och med var och en för sig. Den som håller i samtalen bör ha goda kunskaper om barn, assisterade befruktningar med donerade könsceller, föräldraskap efter sådana behandlingar och tänkbara konsekvenser för donatorer och andra involverade aktörer. Han eller hon bör också kunna för- säkra sig om att den tänkbara donatorn har förstått den informa- tion som har lämnats. Det senare är nämligen en förutsättning för att personen ska kunna lämna ett informerat samtycke före dona- tionen. Om det under eller efter samtalen uppkommer tveksam- heter i något avseende, kan det bli aktuellt att låta personen ha sam- tal med en psykolog. Det kan också bli aktuellt att erbjuda rådgiv- ning av annat slag. Om tveksamheterna kvarstår, bör personen inte anses lämplig som donator. 
  
 17 Jfr det som sägs i dokumentet Donation av könsceller från tredjepartsdonator – främjande av en enhetlig rekrytering och hantering inom Sverige (dokumentet utgör bilaga 4 i Sveriges Kom- muner och Landstings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2). 
  
 336 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Vid en donation av befruktade ägg till andra personers befrukt- ningar utanför kroppen bör det krävas att två ytterligare förutsätt- ningar är uppfyllda. Den första förutsättningen är att de befruktade äggen har skapats av de donerande makarnas eller sambornas ägg eller spermier, eller av den donerande ensamstående kvinnans ägg. Om de befruktade äggen har skapats av enbart donerade könsceller, måste det nämligen vara sjukvårdsinrättningen som förfogar över dem. Förutsättningen innebär i sin tur att befruktade ägg bara kan Jones en gång. Det vanliga torde bli att befruktade ägg doneras till den sjukvårdsinrättning där donatorerna eller donatorn har genom- gått en behandling. Sjukvårdsinrättningen bestämmer då vilka andra personer som får använda äggen. I de undantagsfall där befruktade ägg i stället doneras till en specifik mottagare, kan mottagaren inte donera kvarvarande ägg till andra personers befruktningar utanför kroppen, dvs. till nya mottagare. Det är däremot inget som hindrar att de kvarvarande befruktade äggen doneras för forskningsändamål (se 5 kap. lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Den andra förutsättningen har sin förebild i nyzeeländsk rätt och innebär att en donator av befruktade ägg ska vara förälder till minst ett barn. En annan ordning skulle nämligen kunna innebära att andra ofrivilligt barnlösa får barn med de befruktade ägg som har skapats för en donators behandlingar samtidigt som donatorn själv förblir barnlös. Att en sådan ordning kan innebära negativa konsekvenser för donatorn är uppenbart. Till det nu sagda kommer att potentiella donatorer kan ändra uppfattning i frågan om dona- tion efter att de har fått ett eget barn (se avsnitt 10.3.2). Det bör därför krävas att en donator av befruktade ägg är förälder till minst ett barn. Förutsättningen i detta stycke är sådan att den bör tas in i lag. 
  
 Om alla villkor för en donation av befruktade ägg är uppfyllda, bör donatorerna eller donatorn lämna ett skriftligt samtycke till att det befruktade ägget får föras in i en kvinnas kropp. Samtycket bör kunna återkallas fram till dess att så har skett. Om ett befruktat ägg har donerats av ett par, bör det vara tillräckligt att en av personerna i paret återkallar sitt samtycke för att ägget inte längre ska få an- vändas. 
  
 De allmänna förutsättningarna för en donation av könsceller behandlas i 7 kap. 2 § lagen om genetisk integritet m.m. Innehållet i lagrummets första stycke ändras på så sätt att det också blir tillämp- 
  
 337 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 ligt på donatorer av befruktade ägg. Stycket kompletteras också med en bestämmelse om att en donator av befruktade ägg ska vara förälder till minst ett barn. Innehållet i lagrummets andra stycke, vilket innehåller regler om samtycke och återkallelse av samtycke vid donation av ägg eller spermier, ändras i enlighet med det som angetts ovan. Bestämmelserna om samtycke och återkallelse av sam- tycke vid donation av befruktade ägg tas in i ett nytt tredje stycke. Bestämmelsen om att ett donerat befruktat ägg måste ha skapats av donatorns könsceller, eller av donatorns makes eller sambos köns- celler, tas in i ett nytt lagrum (2 a §). Vi utgår från att Socialstyrel- sen gör behövliga ändringar i myndighetens föreskrifter och all- männa råd. 
  
 12.8.6Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Våra förslag: När en befruktning utanför kroppen ska utföras med enbart donerade könsceller, är det den ansvariga läkaren som väljer en lämplig donator eller lämpliga donatorer. Läkaren ska också se till att en donator av könsceller eller ett befruktat ägg inte har avlidit när behandlingen utförs. Om ett donerat befruktat ägg har skapats av donerade könsceller, får inte heller ägg- eller spermiedonatorn ha avlidit när behandlingen utförs. 
  
 Uppgifter om en ägg- eller spermiedonator ska antecknas i en särskild journal. Detsamma gäller för uppgifter om en donator av ett befruktat ägg om den donatorn har bidragit med köns- celler till skapandet av det befruktade ägget. Journalen ska beva- ras i minst 70 år. 
  
 Det bör alltid vara den ansvariga läkaren som väljer vilka donerade könsceller, eller vilket donerat befruktat ägg, som ska användas vid en befruktning utanför kroppen. Det bör också vara den läkaren som ser till att könscellerna eller det befruktade ägget har donerats av lämpliga donatorer eller en lämplig donator samt att donatorerna eller donatorn fortfarande lever när behandlingen utförs. Om ett donerat befruktat ägg har skapats av donerade ägg eller spermier, ska även donatorn av könsceller vara i livet när behandlingen ut- förs. 
  
 338 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Det som i avsnitt 4.2.3 har angetts om läkarens möjligheter att vid valet av könsceller tillgodose de tilltänkta föräldrarnas önske- mål i olika avseenden bör gälla även här. Detsamma gäller för det som där angetts om möjligheten att välja könsceller från sådana personer som de tilltänkta föräldrarna själva har föreslagit. 
  
 Huvudregeln är att man vid en och samma behandling bara får föra in ett befruktat ägg i en kvinnas livmoder. Undantag kan göras om risken för tvillinggraviditeter är liten. I det senare fallet får två befruktade ägg föras in. De tilltänkta föräldrarna bör då informeras om risken för en tvillinggraviditet och erbjudas samtal med en barnläkare (jfr 4 kap.  
 15–16 
  §§ i SOSFS 2009:32). Även dessa regler bör gälla vid behandlingar med enbart donerade könsceller. Om det vid en sådan behandling förs in två befruktade ägg i kvinnans liv- moder, måste de befruktade äggen ha donerats av samma donatorer eller donator, eller ha skapats av könsceller från samma personer. 
  
 Det är en allmän uppfattning att donatorer inte bör ge upphov till barn i mer än sex familjer. Ska detsamma gälla vid behandlingar med enbart donerade könsceller? 
  
 Smer har i rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 (Smer 2013:1) angett att man bör begränsa antalet barn som här- stammar från ett donatorpar till exempelvis fyra. Man bör också ha en geografisk spridning av barnen. Smer anger däremot inte varför antalet barn ska begränsas på detta sätt eller varför man bör ha en geografisk spridning av barnen. Att det bör finnas begränsningar i fråga om antalet barn som ett donatorpar eller en donator kan ge upphov till, har också påtalats av en del aktörer under vår hearing i maj 2015, bl.a. Sveriges Kommuner och Landsting. 
  
 I Finland får donerade könsceller och donerade befruktade ägg användas vid behandlingar av högst fem olika mottagare. Det finns samtidigt inget som hindrar att de används för att låta skapa mer än ett barn hos respektive mottagare. I England finns det i stället en regel om att varje donator får ge upphov till högst tio levande barn och i Nya Zeeland får man inte använda donerade könsceller på ett sådant sätt att det skapas genetiska helsyskon i mer än två familjer. Den restriktiva regleringen i Nya Zeeland har till stor del sin för- klaring i den speciella ordning som gäller där (se avsnitt 8.7). 
  
 Vår uppfattning är att man vid ställningstaganden i denna del måste fästa särskild vikt vid principen om barnets bästa. Man kan då konstatera följande. I dag kan ett barn som tillkommer med 
  
 339 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 donerade könsceller ha en genetisk förälder och halvsyskon i en familj samt genetiska halvsyskon i ytterligare fem familjer. Om den allmänna uppfattningen om barn i sex familjer också gäller vid behandlingar med donerade befruktade ägg, skulle det blivande barnet kunna ha genetiska föräldrar och helsyskon i en familj samt hel- syskon i fem andra familjer. Så blir fallet om de donerade befruk- tade äggen har skapats av donatorernas egna könsceller. Om de befruktade äggen i stället har skapats av donerade könsceller, kan det blivande barnet ha genetiska föräldrar och halvsyskon i två familjer (äggdonatorns och spermiedonatorns) samt genetiska hel- syskon i fem andra familjer. Är skillnaderna sådana att de motiverar en annan regel vid behandlingar med donerade befruktade ägg? 
  
 Vi kan inte se att det för det blivande barnet skulle vara mer negativt att ha genetiska helsyskon i fem andra familjer än att ha genetiska halvsyskon i samma antal familjer. Det förhållandet att barnet inte bara har helsyskon i den familj där det också har genetiska föräldrar kan tvärtom vara positivt för barnet. Det är då nämligen inte bara han eller hon av de genetiska syskonen som växer upp i en annan familj än den där de genetiska föräldrarna finns. Vi kan inte heller se att en sådan ordning skulle vara negativ för dona- torerna eller en donator. Intresset för att inhämta information om och eventuellt söka upp en donator verkar enligt utländsk forsk- ning vara hög oavsett om barnet har kommit till genom en behand- ling med donerade ägg, donerade spermier eller donerade befruk- tade ägg (avsnitt 10.3). En omständighet som möjligen skulle kunna tala för en annan regel vid dessa behandlingar är att risken för intima relationer mellan genetiska helsyskon kan uppfattas som all- varligare än risken för sådana relationer mellan genetiska halvsyskon. Risken för intima relationer mellan hel- och halvsyskon torde dock bli ytterst liten om man godtar den föreslagna förutsättningen att ett befruktat ägg bara får Jones en gång och samtidigt genomför vissa ändringar när det gäller barnets rätt till information (se avsnitt 12.8.9). Omständigheten är därför inte sådan att den moti- verar en annan regel. Vår uppfattning är således att det som nu gäller också bör gälla vid behandlingar med donerade befruktade ägg. Donatorer av befruktade ägg bör alltså inte kunna ge upphov till barn i mer än sex familjer. 
  
 Behandlingar med donerade ägg och donerade spermier kan ge samma resultat som behandlingar med donerade befruktade ägg. Så 
  
 340 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 blir nämligen fallet om två donatorers könsceller används vid behand- lingar av samma sex mottagare. En behandling med ett donerat ägg och donerade spermier skulle dock även kunna innebära att det blivande barnet får genetiska halvsyskon i tio andra familjer. Så blir fallet om två donatorer tillsammans ger upphov till barn i en familj och sedan var för sig ger upphov till barn i ytterligare fem familjer. En sådan ordning avviker från det som nu gäller och kan enligt vår mening inte anses vara förenlig med principen om barnets bästa. Vi föreslår därför att något annat ska gälla i dessa fall och förslaget innebär följande. Om en donators könsceller har använts vid en behandling med ett donerat ägg och donerade spermier, får han eller hon inte ge upphov till barn i mer än tre andra familjer. Resultatet blir då att det blivande barnet kan få genetiska hel- eller halvsyskon i högst sex andra familjer. 
  
 Förslagen i detta avsnitt föranleder ändringar i 7 kap. 6 § lagen om genetisk integritet m.m. I lagrummets första stycke anges det nu att det är den ansvariga läkaren som väljer en lämplig donator. Bestämmelsen ändras så att detsamma gäller vid behandlingar med enbart donerade könsceller. I lagrummets andra stycke anges det fortsättningsvis att man vid en befruktning utanför kroppen inte får använda ägg, spermier eller befruktade ägg från en avliden donator. Ett befruktat ägg får inte heller användas om det har skapats av donerade ägg eller spermier, och ägg- eller spermiedonatorn har avlidit. En liknande föreskrift finns för närvarande i 4 kap. 14 § andra stycket i SOSFS 2009:32. Enligt tredje stycket i lagrummet ska uppgifter om en ägg- eller spermiedonator antecknas i en sär- skild journal. Detsamma gäller för uppgifter om en donator av ett befruktat ägg om donatorn har bidragit med könsceller till skapan- det av det befruktade ägget. Journalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 Att en donator vid assisterade befruktningar inte bör ge upphov till barn i mer än sex familjer är, som tidigare nämnts, en allmän uppfattning. Det finns således ingen föreskrift om det. Om det införs en annan ordning vid behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier, bör man i föreskrifter tydligt ange vad som gäller. Föreskrifterna kan betraktas som verkställighetsföreskrifter och det är därför tillräckligt att de tas in i Socialstyrelsens före- skrifter och allmänna råd på området. Vi utgår från att Socialstyrel- sen gör behövliga ändringar. 
  
 341 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 12.8.7Rätten till information 
  
 Våra förslag: En person som har tillkommit genom en befrukt- ning utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade sper- mier, eller med ett donerat befruktat ägg, och som har uppnått tillräcklig mognad, har rätt att ta del av de uppgifter om personens genetiska föräldrar som finns antecknade i sjukhusets särskilda journaler. 
  
 En person som anges i första stycket får lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har tillkommit med könsceller från samma donatorer eller donator. Samtycket och övriga upp- gifter ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. Personen har också rätt att ta del av de uppgifter som finns antecknade i en sådan journal och som avser andra personer som tillkommit med könsceller från samma donator. 
  
 Om en person har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling som anges i första stycket, ska socialnämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i särskilda jour- naler. 
  
 Det som anges i andra och tredje stycket ovan gäller också när en person har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier, eller när en person har anledning att anta att så är fallet. 
  
 En person som har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier, och som har uppnått tillräcklig mognad, har rätt att ta del av sådana uppgifter om donatorn som antecknats i sjukhusets särskilda jour- nal. Om en person har anledning att anta att han eller hon har till- kommit genom en sådan behandling, kan personen vända sig till socialnämnden. Nämnden är då skyldig att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal (7 kap. 7 § lagen om genetisk integritet m.m. samt avsnitt 4.2.3). Det har inom ramen för arbetet framkommit att berörda sjukvårdsinrättningar ger råd, stöd och hjälp till de personer som söker efter sitt gene- tiska ursprung. 
  
 342 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 För att underlätta läsningen och förståelsen, kommer vi i detta avsnitt att använda ordet donatorbarn om de personer som har till- kommit genom en behandling med donerade könsceller eller ett donerat befruktat ägg. Andra personer som har tillkommit genom en sådan behandling och med könsceller från samma man eller kvinna kommer att benämnas donatorsyskon. 
  
 De nuvarande reglerna om barnets rätt till information ska givet- vis också gälla vid behandlingar med enbart donerade könsceller. Frågan är dock om detta är tillräckligt för att tillgodose principen om barnets bästa. Vi anser inte det. Enligt vår mening bör man också överväga åtgärder för att stärka donatorbarns rätt till informa- tion. Man bör även överväga om ett donatorbarn ska kunna in- hämta information om eventuella donatorsyskon. Vi inleder med att ta ställning till den första frågan, dvs. den som handlar om åtgärder för att stärka donatorbarns rätt till information. 
  
 I Sverige har vi sedan länge framhållit vikten av att donatorbarn får information om sin tillkomst och sitt genetiska ursprung (se bl.a. prop. 1984/85:2 s.  
 15–17). 
  Vikten av sådan information har också kommit till uttryck i bl.a. FN:s konvention om barnets rättigheter (särskilt artikel 7). De senaste årens forskning om assisterad befrukt- ning med donerade könsceller har dessutom visat följande. De donatorbarn som tidigt får information om sin tillkomst verkar ofta reagera neutralt på informationen. En del av dem visar ingen reaktion alls. De verkar också senare i livet känna sig bekväma med att ha tillkommit genom en behandling med donerade könsceller. Donatorbarn som först senare i livet får information om sin till- komst, och då kanske av någon annan än föräldrarna, verkar i stället kunna bli chockade av informationen. Många av dem verkar också känna sig lurade av sina sociala och rättsliga föräldrar samt ha en mer negativ bild av behandlingarna som sådana. I vissa studier har barnen själva fått komma till tals och de har då bekräftat det som nu angetts (se avsnitt 10.3). 
  
 Det kan inte längre råda någon tvekan om vad som är mest förenligt med principen om barnets bästa och vad som därför bör gälla på detta område. Ordningen bör vara att donatorbarn tidigt får information om sin tillkomst. Det bör också vara donatorbarnets sociala och rättsliga föräldrar som lämnar informationen till barnet. Föräldrarna bör sedan successivt berätta allt mer för barnet och på så sätt ge honom eller henne goda möjligheter att senare i livet 
  
 343 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 kunna utöva sin lagstadgade rätt till mer information om sitt gene- tiska ursprung. 
  
 Det verkar tyvärr fortfarande finnas en del föräldrar som inte berättar för donatorbarnet om dess tillkomst. Åtgärder bör därför vidtas för att stärka donatorbarnens rätt till sådan information. Vid bedömningen av tänkbara åtgärder bör man utgå från nuvarande förhållanden i Sverige. Man kan då inledningsvis konstatera följande. 
  
 Regleringen om föräldraskap m.m. har, som tidigare diskuterats, genomgått stora förändringar sedan början av  
 2000-talet. 
  Det är numera möjligt för kvinnliga samkönade par att bli föräldrar genom en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Från och med den 1 april 2016 kommer detsamma att gälla för ensam- stående kvinnor (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Vi har i Sverige också till stor del fått acceptera att personer blir föräldrar genom sådana behandlingar i utlandet som inte är tillåtna här. Föräldraskap kan i dessa fall ofta uppnås genom erkännande av ett utländskt avgörande om faderskap, fast- ställande av faderskap i Sverige eller adoption. I sammanhanget bör också nämnas de författningsändringar som innebär att personer numera kan behålla sin fortplantningsförmåga vid ändrad könstill- hörighet. Ordningen innebär t.ex. att en man (KtM) kan insemi- neras med spermier från en kvinna (MtK) samt att mannen kan bära och föda ett barn. Till ovanstående kommer bl.a. att man via  
 tv-program 
  och annan massmedia har ökat allmänhetens kunskaper om adoptivbarn och deras intresse av att söka efter sitt genetiska ursprung samt att flera länder har följt i Sveriges fortspår och infört en lagstadgad rätt för donatorbarn att inhämta information om sitt genetiska ursprung. I en del länder har det även utarbetats register eller vidtagits andra åtgärder för att barnen ska kunna hitta sina genetiska föräldrar eller syskon. 
  
 Förändringarna i det svenska samhället och i vår omvärld har naturligtvis påverkat synen på familjebildning och olika familje- konstellationer. Det förhållandet att två personer blir föräldrar genom en assisterad befruktning med donerade könsceller är i dag inte lika ovanligt som det var för drygt tio år sedan. Det senare bör i sin tur ha ökat vuxna personers benägenhet att berätta för sitt barn om dess tillkomst. Frågan är då om så är fallet. 
  
 Vi har gått igenom tre svenska studier om föräldrars benägenhet att berätta för donatorbarnet om dess tillkomst. Samtliga personer i 
  
 344 
  
 SOU 2016:11 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 studierna hade blivit föräldrar genom en assisterad befruktning med antingen donerade ägg eller donerade spermier. I den första studien, från år 2000, var det ca 11 procent av föräldrarna som hade berättat för barnet om dess tillkomst och ca 41 procent som tänkte göra det när barnet blev äldre. Drygt 60 procent av barnen var 1– 7 år gamla. I den andra studien, från år 2006, var det ca 19 procent som hade berättat för barnet om dess tillkomst och ca 56 procent som planerade att göra det när barnet blev äldre. Det ska tilläggas att den andra studien bara avsåg 16 par och att genomsnittsåldern bland barnen uppgick till 2,9 år. I den tredje studien, från år 2012, var det ca 16 procent av föräldrarna som hade berättat för barnet om dess tillkomst och ca 78 procent som planerade att göra det när barnet blev äldre. Barnen i den tredje studien var  
 1–4 
  år.18 Andelen föräldrar som hade berättat för barnet om dess tillkomst, eller som planerade att göra det när barnet blev äldre, uppgick således till ca 52 procent i studien från år 2000, ca 75 procent i studien från år 2006 och ca 94 procent i studien från år 2012. 
  
 Den svenska forskningen på området talar inte bara för en ökad benägenhet hos föräldrarna att berätta för donatorbarnet om dess tillkomst. Den talar också för att nästan alla föräldrar vill göra det. Under sådana förhållanden är det inte aktuellt att nu föreslå några mer genomgripande förändringar på området. Det är t.ex. inte aktuellt att överväga en reglering som direkt eller indirekt tvingar föräldrar att berätta för barnet om dess tillkomst, eller en reglering som innebär att barnet kan få sådan information av en tredje person eller annars på ett överraskande sätt. Som exempel på sådana reg- leringar kan nämnas regleringar som innebär att uppgifter om barnets tillkomst tas in i folkbokföringen, att donatorbarnet vid 18 års ålder får ett brev med information om sin tillkomst eller att en annan aktör i samhället, t.ex. socialtjänsten, informerar barnet om dess tillkomst. Många sådana regleringar torde för övrigt vara oförenliga med principen om barnets bästa. Vi föreslår i stället att man genom olika åtgärder försöker underlätta för aktuella föräldrar 
  
 18 Se avsnitt 10.3.1 och Statens  
 medicinsk-etiska 
  råds rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) från februari 2013, s. 120. Det pågår för närvarande en uppföljning av den tredje studien (se bl.a. Johnson m.fl. [2016], It takes two to tango:  
 information-sharing 
  with offspring among heterosexual parents following  
 identity-release 
  sperm donation. Human Reproduction Vol. 31, nr 1, s.  
 1–8. 
  
 345 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 att själva berätta för barnet om dess tillkomst. Åtgärderna bör inne- bära följande. 
  
 Personer som vill genomgå en assisterad befruktning med done- rade könsceller bör få tydlig information om det som framkommit i forskningen på området och i den närliggande forskningen om adoptivfamiljer. De bör särskilt informeras om de positiva konse- kvenser som kan uppkomma när föräldrar tidigt börjar berätta för barnet om dess tillkomst och vilka negativa konsekvenser som kan uppkomma när de inte gör det. De bör vidare informeras om när de lämpligen bör börja berätta för barnet om dess tillkomst, hur de då kan gå tillväga och vilka hjälpmedel som finns att tillgå. De bör också informeras om vikten av att successivt berätta allt mer för barnet, bl.a. att barnet kan ha genetiska hel- eller halvsyskon på annat håll, och vikten av att ha en öppen attityd till de frågor som barnet kan ha under uppväxten. 
  
 Den information som nämnts i föregående stycke kan med fördel lämnas under informationskvällar eller andra sammankomster som anordnas av berörda sjukvårdsinrättningar och för tilltänkta föräldrar. Den kan också lämnas på annat sätt, t.ex. under det första samtalet med det par eller den kvinna som vill genomgå en behandling med donerade könsceller. Den muntliga informationen bör kompletteras med skriftlig information hos sjukvårdsinrätt- ningarna eller på deras hemsidor på internet. 
  
 De informationsinsatser som genomförs inför en behandling bör kompletteras med informationsinsatser efter genomförda behand- lingar och under barnets uppväxt. De senare insatserna kan bestå i att sjukvårdsinrättningen några gånger per år anordnar samman- komster för de personer som där relativt nyligen har blivit föräldrar genom en behandling med donerade könsceller. Personerna kan då på nytt informeras om hur viktigt det är att tidigt börja berätta för barnet om dess tillkomst. De kan också få information om bl.a. ny forskning på området och vart de kan vända sig för att få ytterligare stöd och hjälp i olika avseenden. Insatserna kan också bestå i att sjukvårdsinrättningen skriftligen förmedlar information till föräld- rarna. 
  
 Socialstyrelsen bör, i samråd med berörda sjukvårdsinrättningar, utarbeta föreskrifter och allmänna råd om de nu angivna informa- tionsinsatserna. Syftet med insatserna ska vara att underlätta för föräldrar att tidigt börja berätta för barnet om dess tillkomst. 
  
 346 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 Vi anser dessutom att man bör uppmuntra till mer forskning på detta område och särskilt till sådan forskning i vilken man under- söker om barnen verkligen får information om sin tillkomst. Ny kunskap får sedan visa om det behöver vidtas ytterligare åtgärder. Vi övergår nu till att behandla den andra frågan i detta avsnitt, nämligen den som handlar om ett donatorbarns rätt till informa- tion om eventuella donatorsyskon. 
  
 Forskningen talar för att information om donatorsyskon ofta kan vara lika viktig för ett donatorbarn som information om de genetiska föräldrarna. Detta är inte särskilt anmärkningsvärt. Ett donatorsyskon har ofta växt upp med minst en genetisk förälder på annan plats och kan därför ha en god förståelse för ett annat donatorsyskons situation. Donatorsyskon kan också – på samma sätt som många andra syskon – vara ungefär lika gamla och del- aktiga i varandras liv under en mycket lång tid. Det vore därför bra om ett donatorbarn kunde ha en allmän rätt till information om eventuella donatorsyskon. En sådan ordning är dock inte möjlig. Ett donatorsyskon har nämligen inte, till skillnad från en donator, godtagit att integritetskänslig information om honom eller henne lämnas ut till andra personer. Donatorsyskonet kanske inte heller vill att sådan information ska lämnas ut. Ett utlämnande av infor- mation om ett donatorsyskon till ett annat donatorsyskon måste därför förutsätta att det första donatorsyskonet har samtyckt till det. 
  
 I Storbritannien och Nya Zeeland har man infört regleringar som bygger på samtycke och som innebär i huvudsak följande. Ett donatorbarn kan vid 18 års ålder inhämta identifierbar information om de donatorsyskon som har samtyckt till att information om dem lämnas ut till ett annat donatorsyskon. Det finns inget som hindrar att en liknande reglering införs i Sverige. Vi föreslår därför att så sker, och att regleringen innebär följande. 
  
 Ett donatorbarn som har uppnått tillräcklig mognad bör aktivt kunna välja om eventuella donatorsyskon får inhämta information om honom eller henne. Om donatorbarnet vill att så ska kunna ske, bör han eller hon ta kontakt med den sjukvårdsinrättning där den assisterade befruktningen utfördes och där lämna ett skriftligt samtycke till att informationen får lämnas ut. Sjukvårdsinrättningen bör noggrant kontrollera donatorbarnets identitet samt se till att donatorbarnets uppgifter och samtycke tas in i den särskilda jour- nal som innehåller uppgifter om donatorn. Innehållet i en sådan 
  
 347 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 journal är i princip sekretessbelagt i förhållande till alla andra än donatorbarnen (se bl.a. prop. 1984/85:2 s. 16). Om barnet har till- kommit genom en behandling med både ett donerat ägg och done- rade spermier, får personen välja om samtycket och uppgifterna ska tas in i respektive donators journal eller bara i en donators journal. Om barnet i stället har tillkommit genom en behandling med ett donerat befruktat ägg, bör samtycket och uppgifterna tas in i en särskild journal som avser den man eller kvinna som har bidragit med könsceller till skapandet av det ägget. Mannen eller kvinnan kan antingen vara en donator av de befruktade äggen eller en dona- tor av könsceller. När uppgifterna har tagits in i en särskild journal, bör de kunna lämnas ut till de donatorbarn som efterfrågar infor- mation om respektive donator eller eventuella donatorsyskon. 
  
 Våra förslag i detta avsnitt föranleder en del ändringar i 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. De nuvarande reglerna om rätten till information finns i 7 §. Reglerna görs tillämpliga på de personer som har tillkommit genom en behandling med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg. De nya reglerna, dvs. reglerna om att ett donatorbarn får samtycka till att eventuella donatorsyskon kan inhämta information om honom eller henne, och att ett donatorbarn har rätt till information om de donatorsyskon som har lämnat ett motsvarande samtycke, tas in i ett nytt lagrum, vilket förslagsvis benämns 7 a §. 
  
 En person som inte vet att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling som anges i 7 § men som har anledning att anta att så är fallet, kan i dag begära socialnämndens hjälp i sökan- det efter information. Efter genomförda ändringar kommer det- samma att gälla för information om mer än en donator. Vår upp- fattning är att detsamma också bör gälla för information om eventuella donatorsyskon. Socialnämnden bör alltså även då vara skyldig att hjälpa en person i sökandet efter information. Vi före- slår därför att det som nu anges i 7 § andra stycket flyttas till ett nytt lagrum, 7 b §, och att det där anges följande. 
  
 Om en person har anledning att anta att han eller hon har till- kommit genom en sådan behandling som anges i 7 §, ska social- nämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. 
  
 Att de journaler som anges i 7 b § bara kan innehålla uppgifter om en ägg- eller spermiedonator och eventuella donatorsyskon fram- 
  
 348 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 går av 7 och 7 a §§. Vi utgår från att Socialstyrelsen gör behövliga ändringar i sina föreskrifter och allmänna råd. 
  
 12.8.8Andra ändringar i lagen om genetisk integritet m.m. 
  
 Våra förslag: De åtgärder som enligt 5 kap. lagen om genetisk integritet m.m. får vidtas med ett befruktat ägg, förutsätter att donatorerna av det befruktade ägget har informerats om ända- målet med åtgärderna och därefter lämnat sina samtycken. Om ett befruktat ägg har skapats av donerade könsceller enligt 7 kap. lagen, ska detsamma gälla för den eller de personer som har donerat könscellerna. 
  
 Om ett befruktat ägg har skapats av donerade könsceller eller varit föremål för donation enligt 7 kap., och 5 kap. 2 § första stycket lagen är tillämpligt, ska med forskningsperson jämställas den eller de donatorer av det befruktade ägget som inte har bidragit med könsceller till befruktningen. 
  
 Ett befruktat ägg får förvaras i fryst tillstånd i högst tio år eller under den längre tid som Socialstyrelsen har bestämt enligt 5 kap. 6 § lagen. 
  
 En person som har donerat könsceller eller ett befruktat ägg för åtgärder enligt 5 kap. lagen, eller spermier till en insemina- tion enligt 6 kap. lagen, ska i lagtexten benämnas donator. 
  
 En person som har tillkommit genom en insemination med donerade spermier, och som har uppnått tillräcklig mognad, får lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till sådana personer som tillkom- mit med spermier från samma donator. Samtycket och övriga uppgifter ska tas in i den särskilda journal som innehåller upp- gifter om donatorn. Personen har också rätt att ta del av de upp- gifter som finns antecknade i en särskild journal och som avser andra personer som har tillkommit med spermier från samma donator. 
  
 Om en person har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling som anges i föregående stycke, ska socialnämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en sär- skild journal. 
  
 349 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Våra förslag till ändringar i 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. föranleder en del följdändringar i 5, 6 och 8 kap. samma lag. Följd- ändringarna kommer att behandlas i detta avsnitt och i kapitelord- ning. 
  
 I 5 kap. lagen finns det bestämmelser om vilka åtgärder i forsk- nings- eller behandlingssyfte som får vidtas med befruktade ägg och med sådana ägg som har varit föremål för en somatisk cellkärn- överföring. Enligt 1 § första stycket förutsätter dessa åtgärder ett informerat samtycke från donatorerna av ägg, spermier eller kropps- celler. Om ett befruktat ägg har skapats av ett donerat ägg eller donerade spermier enligt 7 kap. lagen, ska ett sådant samtycke också ha inhämtats från den kvinna eller man i det behandlade paret som inte har bidragit med könsceller till befruktningen. Enligt 2 § ska bestämmelserna i 1 § inte tillämpas om forskningen ska prövas enligt lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. I ett sådant fall tillämpas i stället bestämmelserna om information och samtycke i 16, 17 och 19 §§ den lagen. Om ett befruktat ägg har skapats av ett donerat ägg eller donerade spermier enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m., ska med forsk- ningsperson jämställas den kvinna eller man i det behandlade paret som inte har bidragit med ägg eller spermier till befruktningen. 
  
 Tanken bakom nuvarande regleringar är att ett informerat samtycke ska inhämtas från alla personer som har bidragit med könsceller till skapandet av ett befruktat ägg eller som har donerat ett sådant ägg. Om det befruktade ägget har skapats av ett pars egna könsceller och sedan Jones av paret, är det bara personerna i paret som ska lämna ett informerat samtycke. Om det befruktade ägget i stället har skapats av parets ägg och donerade spermier, och sedan Jones av paret, ska både personerna i paret och spermie- donatorn lämna ett sådant samtycke. Enligt förarbetena kan det vara lämpligt att redan vid donationen av ägg eller spermier till assisterade befruktningar inhämta ett informerat samtycke till dona- tion för forskningsändamål (prop. 2003/04:148 s. 55). 
  
 Det som nu gäller på området bör också gälla vid donation av sådana befruktade ägg som har skapats av ett donerat ägg och donerade spermier, och sådana befruktade ägg som redan före dona- tionen har varit föremål för en donation till andra personers befrukt- ningar utanför kroppen. Vi föreslår dessutom att innehållet i aktu- 
  
 350 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 ella lagrum förtydligas och att regleringarna framöver innebär följ- ande. 
  
 I 5 kap. 1 § första stycket lagen behandlas informerat samtycke från donatorer av befruktade ägg, obefruktade ägg och kropps- celler. Om ett par eller en ensamstående kvinna har donerat befruk- tade ägg till en sjukvårdsinrättning eller en specifik mottagare, och mottagaren sedan vill donera överblivna befruktade ägg för forsk- ningsändamål, ska ett informerat samtycke inhämtas från alla dona- torer av de befruktade äggen (dvs. både paret/den ensamstående kvinnan och mottagaren). Att en mottagare av donerade befruk- tade ägg inte kan donera överblivna befruktade ägg till andra per- soners befruktningar utanför kroppen har behandlats i avsnitt 12.8.5. I 5 kap. 1 § andra stycket lagen behandlas informerat samtycke från sådana personer som har donerat ägg eller spermier till en befrukt- ning utanför kroppen enligt 7 kap. lagen, och således till skapandet av det befruktade ägg som senare Jones för forskningsändamål. Informerat samtycke från en sådan donator bör lämpligen inhämtas redan i anslutning till att han eller hon donerar könsceller. 
  
 I 5 kap. 2 § andra stycket lagen ändras skrivningen om vilka personer som ska jämställas med forskningsperson. Ändringen för- anleds av att donerade befruktade ägg ska kunna Jones för forsk- ningsändamål och att även ensamstående kvinnor ska kunna donera överblivna befruktade ägg enligt 5 kap. Om par A donerar befruk- tade ägg som de har mottagit av par B, och som har skapats av donerade ägg eller donerade spermier, finns det minst tre personer som ska jämställas med forskningsperson (båda personerna i par A och en av personerna i par B). Om de donerade befruktade äggen i stället har skapats av par B:s egna könsceller, finns det två per- soner som ska jämställas med forskningsperson (personerna i par A). Om en ensamstående kvinna donerar överblivna befruktade ägg som har skapats av hennes ägg och donerade spermier, finns det däremot inte någon som ska jämställas med forskningsperson. Vi föreslår därför att det i 5 kap. 2 § andra stycket lagen anges följande. 
  
 Om ett befruktat ägg har skapats av donerade könsceller eller varit föremål för donation enligt 7 kap., ska med forskningsperson jämställas den eller de donatorer av det befruktade ägget som inte har bidragit med könsceller till befruktningen. 
  
 I 5 kap. 4 och 6 §§ lagen finns det bestämmelser om frysför- varing av befruktade ägg. Enligt 4 § får sådana ägg förvaras i fryst 
  
 351 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 tillstånd i högst fem år eller under den längre tid som Social- styrelsen har bestämt enligt 6 §. Enligt det senare lagrummet får Socialstyrelsen för särskilda fall medge förlängning av tiden enligt 4 § om det finns synnerliga skäl för det. I förarbetena anges det att ”villkoret för dispens torde med en femårsgräns genomgående kunna tolkas så restriktivt som är brukligt när uttrycket ’synnerliga skäl’ används i lagtext” (prop. 1997/98:110 s. 10). Om Socialstyrelsen medger förlängning, ska den också bestämma den ytterligare tid under vilken förvaring får ske och de eventuella villkor som gäller för förlängningen. 
  
 Smer har i rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 (Smer 2013:1) föreslagit att tiden för frysförvaring av befruktade ägg bör förlängas. Förslaget har till stor del föranletts av rådets förslag om att tillåta donation av befruktade ägg och behandling med sådana ägg. Vi instämmer i Smers förslag om att tiden för frys- förvaring bör förlängas. Skälen för detta är följande. 
  
 Det finns redan i dag ett behov av att förlänga frysförvarings- tiden för befruktade ägg. Detta framgår inte minst av det ökade antalet dispensansökningar till Socialstyrelsen enligt 5 kap. 6 § lagen. Under år 2000 uppgick antalet sådana ansökningar till 15 och under år 2012 uppgick antalet ansökningar till 195. Antalet ansökningar som bifölls under år 2012 uppgick till 180. År 2014 hade antalet ansökningar ökat ytterligare och de uppgick då till 269.19 Grunden för en dipensansökan kan vara att paret inte har hunnit använda sina frysta befruktade ägg eller att paret vill använda fler av dessa ägg. Den första situationen kan uppkomma när ett par på grund av sjukdom har fryst in befruktade ägg i ung ålder och sedan inte hunnit använda dem inom femårsfristen. Den andra situationen kan uppkomma om ett par har genomgått flera behandlingar för att få ett barn och sedan, efter några år, vill få ytterligare ett barn. 
  
 Behovet av att förlänga frystiden blir ännu större om man, som vi föreslår, tillåter donation av befruktade ägg och behandling med sådana ägg. En donation av befruktade ägg förutsätter nämligen att donatorn har minst ett barn. Det bör vanligtvis också krävas att han eller hon är klar med sin egen familjebildning. Donatorn bör med andra ord inte längre vilja använda sina frysta befruktade ägg. Fem år är en alldeles för kort period om man tänker sig att en 
  
 19 Uppgifter från Socialstyrelsen den 26 oktober 2015. 
  
 352 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 donator ska ha uppfyllt det nu sagda och att de donerade befruk- tade äggen dessutom ska hinna användas vid andra personers be- fruktningar utanför kroppen. Frystiden bör därför förlängas under förutsättningen att en sådan ordning inte innebär ökade risker för de blivande barnen. Frågan är då om så är fallet. 
  
 Det finns tusentals barn i världen som har tillkommit genom en behandling med frysta och upptinade befruktade ägg, och forsk- ningen ger inte stöd för att det skulle finnas några ökade medi- cinska risker för barn som tillkommer på detta sätt. Metaanalyser har i stället visat att dessa barn har färre komplikationer än de barn som har tillkommit genom en behandling med färska befruktade ägg. Med komplikationer avses här bl.a. för tidig födelse och låg födelsevikt. En förklaring till resultaten kan vara att de kvinnor som behandlas med frysta och upptinade befruktade ägg inte ny- ligen har genomgått hormonstimulering m.m. och att de därför har en mer naturlig miljö i livmodern. En annan förklaring kan vara att mindre livsdugliga befruktade ägg inte klarar av frysprocessen och således sorteras bort på naturlig väg.20 Vi kan inte heller se att en förlängning av frystiden skulle innebära några ökade psykologiska eller sociala risker för de blivande barnen. Frysförvaringstiden bör därför förlängas. Frågan är då hur omfattande denna förlängning bör vara. 
  
 Det kan inledningsvis nämnas att det i fråga om obefruktade ägg och spermier inte finns några regler om längsta tillåtna frysförvar- ingstid. Könsceller kan teoretiskt sett alltså vara frysta hur länge som helst. Det kan också nämnas att Socialstyrelsen redan i dag tillåter att befruktade ägg hålls nedfrysta i mer än fem år och att 
  
 20 Se bl.a. Noyes m.fl. (2009), Over 900 oocyte cryopreservation babies Rivas no apparent increase in congenital anomalies. Reproductive BioMedicine Online Vol. 18, nr 6, s.  
 769–776; 
  Reeves m.fl. (2009), Children born after cryopreservation of embryos or oocytes: a systematic review of outcome data. Human Reproduction Vol. 24, nr 9, s.  
 2158–2172; 
  Pelkonen m.fl. (2010), Perinatal outcome of children born after frozen and fresh embryo trans- fer: the Finnish cohort study  
 1995–2006. 
  Human Reproduction Vol. 25, nr 4, s.  
 914–923; 
  Bridges och Reeves (2010), Låg risk för ohälsa hos barn födda efter in vitrofertilisering. Läkar- tidningen Vol. 107, nr 42, s.  
 2554–2559; 
  Johnson m.fl. (2012), Obstetric and perinatal outcomes in singleton pregnancies resulting from the transfer of frozen thawed versus fresh embryos generated through in vitro fertilization treatment: a systematic review and  
 meta-analysis. 
  Fertility and Sterility Vol. 98, nr 2, s.  
 368–377; 
  Rouge m.fl. (2013), Fresh embryo transfer versus frozen embryo transfer in in vitro fertilization cycles: a systematic review and meta- analysis. Fertility and Sterility Vol. 99, nr 1, s.  
 156–162; 
  och Wirleitner m.fl. (2013), The time aspect in storing vitrified blastocysts: its impact on survival rate, implantation potential and babies born. Human Reproduction Vol. 28, nr 11, s.  
 2950–2957. 
  
 353 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting nyligen har föreslagit att ett pars befruktade ägg bör få hållas nedfrysta så länge behandlingar kan vara aktuella för paret.21 
  
 Vår uppfattning är att befruktade ägg bör få förvaras i fryst tillstånd under tio år. Den svenska regleringen överensstämmer då med motsvarande reglering i bl.a. Storbritannien och Nya Zeeland. En sådan reglering är också väl förenlig med den reglering som gäller i Finland (15 år) och de överväganden som Det Etiska Råd i Danmark nyligen har gjort (förslag om tio år). Till det nu sagda kommer att en frysförvaringstid om tio år bedöms vara tillräcklig för att tillgodose behovet av donerade befruktade ägg. De flesta par eller ensamstående kvinnor bör då hinna bli klara med sin egen familjebildning, överväga en donation av överblivna befruktade ägg till andra personers befruktningar utanför kroppen och dessutom genomföra en sådan donation. Den mottagare som tar emot de donerade befruktade äggen, vanligtvis en sjukvårdsinrättning, bör också hinna använda de donerade befruktade äggen. Vi föreslår således att befruktade ägg ska kunna förvaras i fryst tillstånd under tio år, eller under den längre tid som Socialstyrelsen har bestämt enligt 5 kap. 6 § lagen. Förslaget föranleder vissa ändringar i 5 kap. 4 § första stycket lagen. Dispensreglerna i 5 kap. 6 § lagen behöver inte ändras. 
  
 I 6 kap. lagen finns det bestämmelser om insemination med en makes eller sambos spermier, eller med donerade spermier. Våra förslag till ändringar i 7 kap. lagen föranleder en del följdändringar i 6 kap. lagen. Den första typen av ändringar är av språklig karaktär och innebär bl.a. att begreppen givare och spermiegivare ersätts med donator och att uttrycket ”spermier från en man som kvinnan inte är gift eller sambo med” ersätts med uttrycket donerade sper- mier (1 a, 2, 4 och 5 §§ lagen). Den andra typen av ändringar för- anleds av de nya reglerna i 7 kap.  
 7–7 
  b §§ lagen. Vi föreslår näm- ligen att motsvarande regler tas in i 6 kap.  
 5–5 
  b §§ lagen. Reglerna innebär följande. En person som har tillkommit genom en insemi- nation med donerade spermier kan skriftligen samtycka till att eventuella donatorsyskon får tillgång till information om honom 
  
 21 Sveriges Kommuner och Landstings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2, s. 12 och 13, och uppgifter från Socialstyrelsen den 19 december 2014. 
  
 354 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 eller henne. Samtycket och informationen ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om spermiedonatorn. Personen har också rätt till information om de donatorsyskon som har läm- nat ett motsvarande samtycke. En person som inte vet att han eller hon har tillkommit genom en insemination med donerade spermier men som har anledning att anta att så är fallet, kan begära social- nämndens hjälp i sökandet efter information om eventuella donator- syskon. 
  
 12.8.9Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Våra förslag: Om en kvinna föder ett barn som har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med enbart donerade könsceller, ska hon anses som barnets mor. 
  
 En person som har samtyckt till att hans eller hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en sådan behandling som anges i första stycket, ska anses som barnets far respektive förälder under förutsättningarna att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen och att behandlingen, om den har genomgåtts av ett samkönat par, har utförts enligt 7 kap. lagen om genetisk inte- gritet m.m. 
  
 Faderskap kan inte fastställas genom dom för en man som enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. 
  
 Syftet med de nya behandlingarna är detsamma som vid andra assi- sterade befruktningar, nämligen att det behandlade paret eller den behandlade kvinnan ska bli föräldrar respektive förälder till ett barn. Reglerna om föräldraskap efter en behandling inom svensk hälso- och sjukvård bör därför överensstämma med de regler som nu gäller i liknande fall. Det senare innebär följande. 
  
 Den kvinna som bär och föder barnet bör anses som barnets rättsliga mor. Om behandlingen har utförts med samtycke av kvin- nans make, registrerade partner eller sambo, bör han eller hon anses som barnets far respektive förälder under förutsättningarna att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen och att behandlingen, om den har 
  
 355 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 SOU 2016:11 
  
 genomgåtts av ett samkönat par, har utförts enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Vi återkommer i kapitel 15 till vad som framöver ska gälla vid behandlingar i utlandet och s.k. heminsemi- nationer. 
  
 Faderskap och föräldraskap bör, på samma sätt som i andra fall, fastställas genom bekräftelse eller dom. Undantag gäller om det finns en faderskapspresumtion och kvinnans make således per auto- matik ska anses som barnets far (1 kap. 1 § FB). Undantag gäller också om det är en ensamstående kvinna som har genomgått be- handlingen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom densamma. I det senare fallet bör samma regel gälla som när en ensamstående kvinna genom- går en behandling med donerade spermier, dvs. faderskap eller föräldraskap ska då inte fastställas (1 kap. 3 § andra stycket FB). 
  
 Det bör, på samma sätt som i andra fall, inte vara möjligt att genom dom fastställa faderskapet för en man som har donerat sper- mier enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Det bör inte heller vara möjligt att genom dom fastställa faderskapet för en man som enligt samma kapitel har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. 
  
 Reglerna om socialnämndens medverkan vid fastställande av faderskap och föräldraskap i 2 kap. FB bör också gälla i dessa fall. Även reglerna i 3 kap. FB bör gälla i dessa fall. De senare reglerna avser rättegången i mål om faderskap eller föräldraskap. 
  
 Det som angetts ovan förutsätter ändringar i 1 kap. 5 § andra stycket och 9 § första stycket FB. Vi föreslår att man dessutom flyttar innehållet i 1 kap. 6 § FB till 1 kap. 8 § FB, att man upphäver det förstnämnda lagrummet samt att man förenklar och förtydligar innehållet i 1 kap.  
 7–9 
  §§ FB. Regleringen kommer då att innebära följande. 
  
 I 1 kap. 7 § FB finns det bestämmelser om moderskap vid en befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg eller ett donerat befruktat ägg. Enligt bestämmelserna ska en kvinna anses som barnets mor om hon föder ett barn som tillkommit genom en sådan be- handling. Uttrycket befruktning utanför kroppen har här samma innebörd som i lagen om genetisk integritet m.m. Detsamma gäller för uttrycken ett donerat ägg och ett donerat befruktat ägg. 
  
 I 1 kap. 8 och 9 §§ FB finns det bestämmelser om faderskap respektive föräldraskap efter en assisterad befruktning. Enligt bestäm- 
  
 356 
  
 SOU 2016:11 
  
 Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 melserna i 8 § ska en man anses som barnets far vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§ om han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen, och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Det saknar betydelse om be- handlingen har utförts med parets egna könsceller eller donerade könsceller, eller med ett donerat befruktat ägg. Bestämmelserna i 9 § första stycket utformas på ett liknande sätt. Enligt dessa be- stämmelser ska en kvinna anses som barnets förälder om hon har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen, be- handlingen har utförts enligt 6 eller 7 kap. lagen om genetisk inte- gritet m.m. och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Vi åter- kommer som sagt i kapitel 15 till vad som framöver ska gälla när ett barn har tillkommit genom en behandling i utlandet eller genom en s.k. heminsemination. 
  
 Våra förslag föranleder inte några andra ändringar i föräldra- balken. De föranleder inte heller några ändringar i andra lagar eller förordningar. De föranleder däremot ändringar i gällande föreskrif- ter och allmänna råd på området. Vi utgår från att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd22 gör de ändringar som behövs. 
  
 22 Myndigheten har från och med den 1 september 2015 övertagit Socialstyrelsens uppgifter som central förvaltningsmyndighet på det föräldraskapsrättsliga området (se bl.a. prop. 2015/16:1 utgiftsområde 9). 
  
 357 
  
 13 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 13.1Inledning 
  
 Surrogatmoderskap (även kallat bl.a. värdmoderskap) innebär att en kvinna upplåter sin kropp och blir gravid med den uttalade av- sikten att efter födseln lämna över barnet till ett par eller en person som inte själv kan eller vill bära fram ett barn.1 Surrogatmoderskap kan vara antingen partiellt eller fullständigt. Vid partiellt surrogat- moderskap befruktas surrogatmoderns eget ägg med spermier från en av de tilltänkta föräldrarna eller en donator. Surrogatmodern har i dessa fall en genetisk och biologisk koppling till barnet. I littera- turen används bl.a. begreppet genetic surrogacy (genetiskt surrogat- moderskap) för att beskriva detta slags surrogatmoderskap. Vid full- ständigt surrogatmoderskap förs ett befruktat ägg in i surrogatmoderns livmoder och utvecklas där. Olika kombinationer av genetiskt sam- band mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna är möj- liga. Både ägg och spermier kan komma från de tilltänkta föräld- rarna, men det är också möjligt att donerade ägg eller spermier, eller uteslutande donerade könsceller används vid befruktningen. Surrogatmodern kan i dessa fall sägas ha en biologisk men inte en genetisk koppling till barnet. Detta slags surrogatmoderskap be- nämns i litteraturen ofta  
 IVF-surrogacy 
  
 (IVF-surrogatmoderskap), 
  eller gestational surrogacy (kan närmast översättas med graviditets- surrogatmoderskap). 
  
 I direktiven till utredningen anges det att ett surrogatmoderskap kan vara altruistiskt eller kommersiellt. Där anges det också följ- ande. Vid ett altruistiskt surrogatmoderskap finns det inga vinst- 
  
 1 I debatten har det framförts synpunkter på ordet surrogatmoderskap och önskemål om att något annat ord ska användas för att beskriva företeelsen. Surrogatmoderskap är emellertid det begrepp som oftast används i bl.a. forskningssammanhang och vi har därför valt att genom- gående använda det. 
  
 359 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 motiv för surrogatmodern och hon får alltså inte någon särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor. Däremot kan olika kostnader relaterade till graviditeten, t.ex. sjukhusbesök och för- lorad arbetsinkomst, ersättas. Om det är fråga om ett kommersiellt surrogatmoderskap, får surrogatmodern en särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor. De olika formerna av surrogat- moderskap kan även förenas med andra villkor, t.ex. att surrogat- modern ska vara närstående till den eller de tilltänkta föräldrarna, att surrogatmodern ska ha uppnått en viss ålder, att hon ska ha genomgått minst en graviditet eller att hon ska ha minst ett levande barn. 
  
 Vid våra diskussioner håller vi oss i huvudsak till de definitioner av altruistiskt respektive kommersiellt surrogatmoderskap som finns i direktiven. Samtidigt bör det redan nu framhållas att det i prak- tiken kan finnas både altruistiska och kommersiella motiv för en kvinna att delta i ett surrogatarrangemang. Att hon får en ersätt- ning som går utöver ren kostnadstäckning utesluter alltså inte att kvinnan också har altruistiska motiv. Detta har framgått av redo- görelsen om forskningen i kapitel 10. 
  
 Vi har i uppdrag att ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige. Utgångspunkten är enligt direktiven att surrogat- moderskap, om det tillåts, ska vara altruistiskt. Det innebär, som vi förstår direktiven, inte något absolut hinder mot att vi föreslår en ordning med surrogatmoderskap som inte bygger på altruism, om det föreligger tillräckligt starka skäl för det. Vi kommer således i detta kapitel att allsidigt analysera och belysa frågor om surrogat- moderskap i Sverige. Om vi kommer fram till att surrogatmoder- skap ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, ska vi också ta ställning till i vilka fall och under vilka förutsättningar det ska kunna genomföras. Vi ska då också klargöra vilka rättigheter barnet ska ha, klargöra vilka rättigheter och skyldigheter surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna ska ha samt föreslå hur en heltäckande reg- lering av surrogatmoderskap ska utformas. 
  
 Surrogatmoderskap i olika former är tillåtet i vissa länder, såväl inom som utanför EU. Det förekommer att personer som bor i Sverige får barn med hjälp av en surrogatmor i utlandet. Vi åter- kommer i kapitel 14 till frågan om det behövs särskilda regler för barn som kommer till genom sådana arrangemang. Sådana frågor 
  
 360 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 tas alltså inte upp här annat än i den mån de har relevans för över- vägandena om surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 I detta kapitel avhandlar vi alltså enbart frågor om surrogat- moderskap i Sverige. Vi börjar med en kortfattad beskrivning av gällande rätt (avsnitt 13.2) och redogör därefter i avsnitt 13.3 för frågans tidigare behandling. Därefter följer våra överväganden. I avsnitt 13.4 redogör vi för vilka aktörer som i huvudsak berörs av surrogatmoderskap. I avsnitt 13.5 redovisar vi våra överväganden om kommersiellt surrogatmoderskap och i avsnitt 13.6 övervägan- dena om altruistiskt surrogatmoderskap. Vi diskuterar i avsnitt 13.7 kortfattat behovet av kriminalisering av ytterligare handlingar i samband med surrogatarrangemang. 
  
 När vi i kapitlet talar om en surrogatmor avser vi den kvinna som åtar sig att bära ett barn för någon annans räkning. Den eller de personer som avses ta emot barnet och uppfostra det kallas för till- tänkta föräldrar. Om det inte finns någon risk för missförstånd an- vänds ordet föräldrar. För enkelhets skull skriver vi oftast ”de till- tänkta föräldrarna”, även om det också skulle kunna handla om en ensamstående person och således om ”en tilltänkt förälder”. Barnet som kommer till inom ramen för surrogatarrangemanget kallas som regel för det blivande eller tillkomna barnet, eller om ingen otydlig- het kan uppstå, bara för barnet. 
  
 13.2Gällande rätt 
  
 Surrogatarrangemang får inte ske inom hälso- och sjukvården 
  
 Det finns i svensk rätt inte något uttryckligt förbud mot surrogat- moderskap. Däremot anses det följa av regleringen om assisterad befruktning att det inte är tillåtet att utföra assisterad befruktning inom den svenska hälso- och sjukvården i syfte att genomföra ett surrogatarrangemang. Bestämmelser om assisterad befruktning finns främst i 6 och 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Syftet med bestämmelserna om assisterad befruktning är att skapa en möjlighet för barnlösa par (makar, registrerade partner och sambor) att bli föräldrar. Genom lagändringar som träder i kraft den 1 april 2016 får även ensamstående kvinnor tillgång till assisterad befruktning (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Be- stämmelserna om assisterad befruktning syftar alltså inte till att möj- 
  
 361 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 liggöra surrogatmoderskap. I konsekvens med detta ska hälso- och sjukvården inte utföra en assisterad befruktning, om det är fråga om ett surrogatarrangemang. Enligt bestämmelser i lagen om gene- tisk integritet m.m. är det dessutom förbjudet att utföra en assi- sterad befruktning med både donerade spermier och donerade ägg (7 kap. 4 §), vilket innebär att s.k. fullständigt surrogatmoderskap, eller  
 IVF-surrogatmoderskap 
  som det också kallas, inte är möjligt. Ett ytterligare hinder mot fullständiga surrogatarrangemang är att befruktning utanför kroppen med donerade könsceller bara får ut- föras inom hälso- och sjukvården och dessutom bara vid vissa vård- inrättningar (7 kap. 4 § andra stycket lagen om genetisk integritet m.m.). 
  
 Mater  
 est-regeln 
  
 Vidare står surrogatarrangemang i dålig samklang med den sedan lång tid gällande principen om att den kvinna som föder ett barn anses som barnets mor (den s.k. mater  
 est-regeln). 
  Principen har lagfästs för fall då barnet har kommit till genom en befruktning utanför kroppen med användning av ett donerat ägg (se 1 kap. 7 § föräldrabalken, FB), men gäller även i andra fall utan lagstöd. In- förandet av en särskild lagregel var bl.a. ett uttryck för lagstiftarens avståndstagande till surrogatmoderskap (se prop. 2001/02:89 s. 55). 
  
 Vad gäller om det ändå föds ett barn genom surrogatarrangemang? 
  
 De tänkbara situationerna 
  
 Även om reglerna således innebär att surrogatarrangemang inte får äga rum med hälso- och sjukvårdens hjälp, kan det inte helt uteslutas att enskilda i sällsynta fall lyckas vilseleda vårdpersonalen och där- igenom får till stånd ett sådant arrangemang. Det kan inte heller uteslutas att enskilda anlitar en svensk surrogatmor som genomgår själva behandlingen i något land där det är möjligt. Det kan vidare förekomma att partiella surrogatarrangemang, dvs. arrangemang där ägget är surrogatmoderns eget, äger rum utan vårdens inblandning. Det finns ju inga rättsliga hinder mot att en kvinna har samlag med 
  
 362 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 en man eller gör en heminsemination med spermier från en man i av- sikten att genomföra ett surrogatararrangemang. Det kan alltså födas barn i Sverige som har kommit till genom ett partiellt eller fullstän- digt surrogatarrangemang. Om ett surrogatarrangemang kommer till stånd, med eller utan assisterad befruktning, gäller i huvudsak följande om föräldraskapet. 
  
 En man kan fastställas som far men en kvinna måste alltid adoptera 
  
 En man vars spermier har använts vid befruktningen kan i vissa fall fastställas som barnets rättsliga far. Han behöver då inte adoptera barnet för att etablera sitt faderskap. För moderskapet gäller däremot mater  
 est-regeln, 
  dvs. att den kvinna som föder ett barn alltid är dess rättsliga mor. Regeln leder till att en kvinna som ensam eller till- sammans med sin partner har anlitat en surrogatmor, bara kan bli barnets rättsliga mor genom en adoption. Det gäller oavsett vems ägg och spermier som har använts vid befruktningen. En kvinna måste alltså alltid adoptera barnet för att bli dess förälder. 
  
 Om de tilltänkta föräldrarna är gifta eller registrerade partner 
  
 Av reglerna om adoption följer att bara makar och registrerade partner får adoptera gemensamt. Två sambor kan alltså inte adop- tera ett barn tillsammans. Dessutom gäller att den som är gift eller registrerad partner normalt bara får adoptera tillsammans med sin make eller partner. Undantag gäller om adoptionen avser den andra makens eller partnerns barn (s.k. närståendeadoption). 
  
 Om ingen av de tilltänkta föräldrarna kan fastställas som barnets rättsliga far måste de båda adoptera barnet genom en vanlig adop- tion. Ett exempel är om två kvinnor är gifta med varandra och får ett barn med hjälp av en surrogatmor. Vid en vanlig adoption kapas det rättsliga bandet mellan barnet och båda de ursprungliga föräld- rarna. I stället blir adoptivföräldrarna barnets föräldrar. 
  
 Om en av de tilltänkta föräldrarna har fastställts som barnets far enligt bestämmelserna om faderskap, behöver han naturligtvis inte adoptera barnet. Det måste däremot hans make, maka eller partner. Det kan ske genom en s.k. närståendeadoption. Vid en sådan adop- tion kapas barnets rättsliga band till surrogatmodern men inte till 
  
 363 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 den andra föräldern. Makar och registrerade partner kan på så sätt uppnå ett gemensamt föräldraskap till den ena makens barn. 
  
 Om de tilltänkta föräldrarna är ett ogift par 
  
 Om de tilltänkta föräldrarna är ett ogift par kan de inte uppnå ett gemensamt föräldraskap till barnet, oavsett om en av dem är barnets rättsliga far. Detta följer av att närståendeadoption bara står öppen för makar och registrerade partner, och att bara makar och regi- strerade partner kan adoptera gemensamt.2 
  
 Om den tilltänkta föräldern är en ensamstående person 
  
 Det kan också vara så att den tilltänkta föräldern är en ensam- stående person. Om det rör sig om en ensamstående man kan han i vissa fall fastställas som barnets rättsliga far. Det torde i så fall inte vara möjligt för mannen att adoptera sitt eget barn med verkan att moderskapet för surrogatmodern upphävs. Surrogatmodern får alltså i ett sådant fall räkna med att vara barnets rättsliga mor och den tilltänkta fadern får räkna med att dela det rättsliga föräldraskapet med henne. Detta innebär inte att hon också måste vara barnets vårdnadshavare, även om hon enligt föräldrabalkens regler kommer att vara det när barnet föds. Dock följer andra viktiga rättsverk- ningar med det rättsliga föräldraskapet. Exempelvis kan barnet mot surrogatmodern ställa krav på underhåll enligt föräldrabalkens regler. Vidare finns det enligt ärvdabalkens bestämmelser en rätt för barnet att ärva surrogatmodern och tvärtom. Barnet skulle kunna göra gällande en rätt till umgänge med surrogatmodern. 
  
 Om däremot den tilltänkta föräldern är en ensamstående kvinna kan hon, om förutsättningar för det föreligger i övrigt, adoptera ett barn som har fötts av en surrogatmor. Adoptionen får då till följd att barnets rättsliga band till surrogatmodern upphör. 
  
 2 I betänkandet Modernare adoptionsregler (SOU 2009:61) föreslår 2008 års adoptionsutred- ning en möjlighet för sambor att prövas som adoptivföräldrar på samma sätt som gifta par och registrerade partner. Förslaget har hittills inte lett till lagstiftning. 
  
 364 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 De närmare kraven för en adoption 
  
 Beslut om tillstånd till adoption fattas av en allmän domstol, dvs. tingsrätten i första instans (4 kap. 1 § FB). Rätten ska pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd får ges endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptionen (4 kap. 6 § första stycket FB). Den som inte har fyllt 18 år får inte adopteras utan föräldrarnas samtycke. Moderns samtycke ska ha lämnats sedan hon har återhämtat sig till- räckligt efter nedkomsten. Samtycke enligt vad som nyss sagts be- hövs dock inte av den som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort (4 kap. 5 a § FB). En närståendeadoption kräver makens samtycke (4 kap. 3 § FB). Givetvis gäller kravet i 4 kap. 5 a § på samtycke från båda barnets föräldrar även i sådana fall. Vid ett surrogatarrangemang innebär det att surrogatmoderns samtycke krävs, om hon är vårdnadshavare. 
  
 Av det sagda framgår det att den som ingår ett surrogatarrange- mang och som inte anses som barnets rättsliga far, inte utan vidare kan räkna med att få bli barnets förälder genom en adoption. An- sökningen kan komma att avslås på olika grunder, t.ex. att den önska- de adoptionen inte anses vara till barnets bästa. Sökanden måste också räkna med att surrogatmodern eller barnets far ångrar sig och vägrar lämna samtycke till adoptionen. Om så sker ska rätten avslå ansökningen. I rättsfallet NJA 2006 s. 505 hade olikkönade makar genomfört ett surrogatarrangemang i Finland. Parets egna köns- celler hade använts och mannens syster hade varit surrogatmor. Efter det att barnet fötts, men innan det fanns ett lagakraftvunnet beslut om adoption, återtog både mannen och surrogatmodern sitt samtycke till att kvinnan i paret skulle få adoptera barnet. Högsta domstolen (HD) kom fram till att adoptionsansökningen skulle avslås och hänvisade till att det är en grundläggande princip att ett nödvändigt samtycke ska föreligga vid den tidpunkt när adoptions- ansökningen prövas. Principen, som av HD ansågs förenlig med barn- konventionen, skulle enligt domstolen tillämpas även med beaktan- de av de speciella omständigheterna i fallet. 
  
 Slutligen bör nämnas att det finns ett förbud mot genomförande av adoption mot ersättning. I 4 kap. 6 § andra stycket FB anges det 
  
 365 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 nämligen att adoptionsansökningen inte får bifallas, om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har av- talats om bidrag till barnets underhåll. Denna regel kan få betydelse vid surrogatarrangemang där det utgår ersättning till surrogatmodern. I praktiken verkar regeln dock hittills inte ha haft sådan verkan, vilket vi återkommer till i avsnitt 13.6.4 och 14.7.5. 
  
 13.3Frågans tidigare behandling 
  
 13.3.1Tidigare utredningar och förarbeten 
  
 Frågor om surrogatmoderskap har behandlats i tidigare lagstift- ningsärenden. Redan Inseminationsutredningen diskuterade i betänk- andet Barn genom befruktning utanför kroppen (SOU 1985:5) om surrogatförfaranden borde tillåtas. Frågan besvarades nekande. Ut- redningen anförde att surrogatarrangemang strider mot en grund- läggande princip i fråga om adoptioner, nämligen den att ersättning inte får ha lämnats eller ha blivit utfäst. Utredningen ansåg vidare att surrogatmoderskap även på andra sätt strider mot gällande rätts- grundsatser i Sverige. Bland annat menade utredningen att en väsent- lig förutsättning för surrogatarrangemang är att någon annan än den gravida kvinnan själv ska ha bestämmanderätt över barnet redan på fosterstadiet. Vidare menade utredningen att förfarandet torde förutsätta att det juridiska avtalet mellan det beställande paret och surrogatmodern ska ta över de gängse bestämmelserna om adoption. Utredningen framhöll också att ett förbud mot äggdonation, som man hade föreslagit i betänkandet, skulle göra det omöjligt att genom- föra den variant av surrogatmoderskap som innebär att surrogat- modern bär och föder någon annan persons genetiska barn (full- ständigt surrogatmoderskap). Så gott som alla remissinstanser som uttalade sig om surrogatmoderskap, bl.a. Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer), delade utredningens uppfattning i frågan. Det gjorde även regeringen, som till fullo instämde i utredningens bedömning. I propositionen beskrevs surrogatmoderskap som ett förfarande där surrogatmodern föder fram barnet och därefter överlämnar det till paret som ”beställt” det, eventuellt mot ett större vederlag (prop. 1987/88:160 s. 14). 
  
 Frågan om surrogatmoderskap togs upp på nytt i Ds 2000:51 
  
 Behandling av ofrivillig barnlöshet. I promemorian gjordes bedöm- 
  
 366 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 ningen att surrogatmoderskap inte borde tillåtas. Bland de fåtal remissinstanser som yttrade sig i frågan var det endast Huddinge sjukhus som ansåg att surrogatmoderskap skulle kunna tillåtas och då i vissa väl förberedda fall. 
  
 Även regeringen kom fram till att surrogatmoderskap inte skulle tillåtas (se prop. 2001/02:89 s. 55). Som skäl angavs bl.a. att surrogat- moderskap kan medföra svåra problem, eftersom surrogatmodern kan ändra sig, vilket i så fall kan medföra svåra konflikter som barnet oundvikligen blir indraget i. Regeringen angav vidare att surrogatmoderskap inte är etiskt försvarbart, att det är oförenligt med människovärdesprincipen att använda en annan kvinna som medel för att lösa det barnlösa parets problem och att surrogat- moderskap inte är önskvärt ur barnets perspektiv. Mot bakgrund av ställningstagandena diskuterades också frågan om en kriminalisering av surrogatmoderskap. Regeringen erinrade om att det redan fanns straffbestämmelser i de då gällande lagarna om assisterad befrukt- ning och ansåg att det inte var lämpligt att särskilt kriminalisera surrogatmoderskap. Det ifrågasattes också om en straffsanktion är ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet. Regeringen konstaterade att frågan om surrogatmoderskap, liksom frågan om äggdonation, emellertid gjorde det angeläget att det i lagen fastställdes vem som ska anses som mor till ett barn. Förslag till en sådan bestämmelse lades fram i propositionen. 
  
 Riksdagen ställde sig bakom regeringens bedömning angående surrogatmoderskap (bet. 2001/02:SoU16 och rskr. 2001/02:227). 
  
 13.3.2De senaste årens ställningstaganden i riksdagen 
  
 Frågor om surrogatmoderskap har varit föremål för ett flertal riks- dagsmotioner under den senaste tioårsperioden. I flera fall har motio- nären eller motionärerna begärt att frågan om tillåtande av surrogat- moderskap ska utredas. Andra har önskat ett tydligt avstånds- tagande från surrogatmoderskap såväl i Sverige som internationellt. 
  
 Argumenten till stöd för tillsättande av en utredning om surro- gatmoderskap har bl.a. fokuserat på att frågan är komplicerad, att ett ställningstagande förutsätter mer kunskap och forskning och att det inte är självklart vad som är etiskt godtagbart. Det har anförts att frågan inte kan hanteras med enbart moraliska argument och att 
  
 367 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 en utgångspunkt måste vara att det är positivt med fler efterlängtade barn. Det har ifrågasatts om efterlängtade barn som föds av en surrogatmor skulle ha det sämre än andra barn. Även förhållandet att en legalisering av surrogatmoderskap skulle ge fler manliga samköna- de par en möjlighet att bli föräldrar har lyfts fram. Flera motionärer har tagit upp att surrogatmoderskap kan innebära ett utnyttjande av fattiga kvinnor, men samtidigt gjort gällande att det också kan handla om kvinnor som utan vinstmotiv vill hjälpa någon annan att bli för- älder och att detta inte med självklarhet är oetiskt. Någon motionär har anfört att argumentet om utnyttjande av fattiga kvinnor bygger på åsikten att fattiga kvinnor inte kan tänka eller förstå själva och att det är svårt att påvisa kausala samband mellan surrogatmoderskap och försämrade villkor för kvinnor. Surrogatmödrarnas intressen kan, enligt vissa motionärer, skyddas genom att surrogatmodern ges rätt att ångra sig när barnet väl är fött. Ett argument för tillåtande av surrogatmoderskap har varit att de medicinska riskerna inte är större vid surrogatarrangemang än vad de är vid andra behandlingar som redan är tillåtna i Sverige. 
  
 Flera motionärer har lyft fram frågans internationella dimension och har fokuserat på behovet av en utredning angående de barn som föds av surrogatmödrar utomlands. Det har anförts att svensk lagstiftning måste anpassas så att dessa barn utan krångel kan folk- bokföras i Sverige och få samma försäkringsskydd som andra barn. Det har vidare uppmärksammats att barn som tillkommit genom surrogatmoderskap riskerar att bara få en juridisk vårdnadshavare och att barnets situation kan bli mycket svår om den enda juridiska vårdnadshavaren avlider innan en närståendeadoption har genom- förts. Det har framförts att den nuvarande situationen leder till onödigt svåra situationer för många människor, t.ex. genom att de hamnar i kläm mellan två olika länders system. Vissa motionärer har fokuserat på frågan om trygghet för surrogatmödrarna och på att surrogatarrangemang ska vara altruistiska. Det har begärts att riks- dagen tillkännager att Sverige i internationella sammanhang ska verka för att surrogatmödrar ersätts för sina kostnader i samband med graviditet, förlossning och efterförlopp men att det därutöver inte betalas ut någon ekonomisk ersättning. 
  
 I flera motioner har det betonats att det inte är acceptabelt med handel med kvinnors kroppar i barnalstrande syfte. Ett fåtal motio- närer har dock hållit öppet för en diskussion inte bara om altruistiskt 
  
 368 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 utan även om kommersiellt surrogatmoderskap. Det har bl.a. an- förts att det inte borde ligga i statens intresse att via lagstiftning förbjuda vuxna, friska människor att få barn och att träffa frivilliga överenskommelser om surrogatmoderskap på ideell grund eller mot betalning. 
  
 Argumenten mot surrogatmoderskap handlar till stor del om kvinnors rättigheter och att kvinnor och barn inte får vara handels- varor. Kritiken har ofta varit inriktad på kommersiellt surrogat- moderskap. Det har gjorts gällande att surrogatmödrarna vanligen är fattiga eller på något annat sätt utsatta kvinnor som ska skyddas från utnyttjande. Det har också anförts att det strider mot ambi- tionen om rättvisa och jämlikhet att köpa en kvinnas livmoder. Det har lyfts fram att en eventuell utredning måste utgå ifrån hur surrogatmödrar riskerar att drabbas fysiskt, psykiskt och juridiskt av surrogatmoderskap liksom hur barnens bästa säkerställs. Det har också betonats att surrogatmoderskap är en internationell fråga och att vi har ett ansvar även för de kvinnor som utnyttjas i s.k. ”barn- fabriker”. 
  
 Socialutskottet behandlade motioner om surrogatmoderskap i betänkandena 2004/05:SoU10, 2005/06:SoU16, 2008/09:SoU13, 2009/10:SoU11 och 2010/11:SoU9. I samtliga fall anförde utskottet att riksdagen inte borde ta något initiativ till tillåtande av surrogat- moderskap. Även Cook och Skatteutskottet har under den senaste tioårsperioden tagit upp och avstyrkt motioner rörande surrogatmoderskap. Skatteutskottet avstyrkte i bet. 2009/10:SkU30 en motion angående tillsättande av en utredning om bl.a. folkbok- föring av barn som föds av surrogatmödrar utomlands. Utskottet hänvisade till att resultatet av regeringens överväganden med anled- ning av Folkbokföringsutredningens slutbetänkande (SOU 2009:75 Folkbokföringen) borde avvaktas. I motion 2010/11:So501 begärdes ett tillkännagivande om behovet av anpassning av lagstiftningen om adoptioner så att den tar hänsyn till förhållandena för barn som kommit till genom surrogatmoderskap. Civilutskottet avstyrkte motionen med hänvisning till den pågående beredningen av betänk- andet Modernare adoptionsregler (SOU 2009:61). Riksdagen ställde sig bakom de bedömningar som gjordes i de nämnda utskotts- betänkandena och något initiativ i frågan om surrogatmoderskap togs inte. 
  
 369 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Socialutskottet behandlade i betänkandet Assisterad befruktning (bet. 2011/12:SoU26) ett antal motionsyrkanden på hälso- och sjukvårdsområdet. Motionsyrkandena gällde olika frågor på området assisterad befruktning och däribland sex motioner som på olika sätt rörde surrogatmoderskap. I en motion begärdes ett tillkännagiv- ande om att stärka surrogatmoderskapet genom att avstå från att ta initiativ för att legalisera surrogatmoderskap. De övriga motionerna hade yrkanden om tillsättande av en utredning för att utreda frågor om surrogatmoderskap. Socialutskottet anförde följande om surrogat- moderskap (s. 13 och 14 i betänkandet). 
  
 När det gäller surrogatmoderskap konstaterar utskottet att detta i dag inte är reglerat i svensk lagstiftning, men att det förekommer att män- niskor söker sig utomlands för att bli föräldrar med hjälp av en s.k. surrogatmoder. Barn som tillkommit på detta sätt finns dessutom redan i Sverige. Frågan om surrogatmoderskap inrymmer många olika medi-  
 cinsk-etiska 
  aspekter. 
  
 Utskottet konstaterar att Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) arbetar med frågor inom ämnet ”gamla” och nya metoder för assisterad be- fruktning, och en rapport eller skrivelse på området beräknas presen- teras under hösten 2012. Utskottet välkomnar detta arbete. 
  
 Utskottet anser att det är av stor betydelse att få ökad kunskap om situationen för de barn som kommit till genom surrogatmoderskap och säkerställa att de inte hamnar i en juridiskt eller på annat sätt utsatt situation på den grunden att surrogatmoderskap inte är reglerat i Sverige. Utskottet anser att det är angeläget att frågor om surrogatmoderskap prövas mer förutsättningslöst utifrån ett brett perspektiv som inklu- derar juridiska och etiska frågeställningar samt ekonomiska övervägan- den och hänsyn till internationella förhållanden. En fråga som bör ingå i en sådan prövning är hur en reglering bör se ut för de barn i Sverige som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands. Det ankommer på regeringen att vidta sådana utredningsåtgärder. 
  
 Vad utskottet anfört bör riksdagen som sin mening ge regeringen till känna. 
  
 Riksdagen biföll utskottets förslag om ett tillkännagivande (rskr. 2011/12:180). 
  
 Efter riksdagens tillkännagivande har det i motioner framställts yrkanden som rör surrogatmoderskap. Motionerna har behandlats i Socialutskottets bet. 2013/14:SoU10 och 2014/15:SoU7. Utskottet avstyrkte motionerna med hänvisning till bl.a. denna utrednings ar- bete. Riksdagen biföll utskottets förslag till beslut. Ytterligare motio- ner har lämnats in och behandlats i det, i skrivande stund opubli- cerade, betänkandet Hälso- och sjukvårdsfrågor (bet. 2015/16:SoU7). 
  
 370 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 13.3.3Smer:s överväganden om surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Rapporten Assisterad befruktning – synpunkter på vissa frågor i samband med befruktning utanför kroppen 
  
 Smer publicerade år 1995 rapporten Assisterad befruktning – synpunkter på vissa frågor i samband med befruktning utanför kroppen. I rappor- ten kom Smer fram till att surrogatmoderskap liksom dittills inte skulle vara tillåtet. Rådet anförde att metoden innebär att den kvinna som genomgår graviditeten i varje fall inledningsvis används som ett medel för att lösa det barnlösa parets problem, vilket enligt rådet kan strida mot människovärdesprincipen. Rådet tog också upp risken för att surrogatmodern ändrar sig under graviditeten och för att detta ger upphov till svåra konflikter – något som då hade inträffat i ett par fall i USA. Slutligen anförde rådet att surrogatmoderskap kan inbjuda till kommersialisering av livets uppkomst. Rapporten remissbehandlades och det femtontal remissinstanser som yttrade sig i frågan om surrogatmoderskap delade rådets uppfattning. 
  
 Rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter 
  
 Rådets övergripande ställningstaganden 
  
 I rapporten Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) behandlade Smer olika frågor om assisterad befruktning och över- vägde bl.a. frågan om surrogatmoderskap borde tillåtas i Sverige. Rådet valde att avgränsa diskussionen till att bara omfatta den variant av surrogatmoderskap där ägget inte är surrogatmoderns eget och det således inte föreligger något genetiskt samband mellan henne och barnet. Smer konstaterade att överenskommelser om surrogat- moderskap ofta innefattar komplicerade juridiska frågeställningar kring de inblandade parternas rättigheter och skyldigheter, föräldra- skapet och barnets rättsliga status. Dessa frågor behandlades inte i rapporten. 
  
 Inom rådet fanns det olika uppfattningar i frågan om huruvida surrogatmoderskap bör tillåtas som en metod inom assisterad befrukt- ning. En majoritet ansåg att altruistiskt surrogatmoderskap kan vara etiskt godtagbart under vissa förutsättningar. En minoritet ansåg att inte någon form av surrogatmoderskap bör tillåtas. Det rådde 
  
 371 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 enighet om att kommersiellt surrogatmoderskap inte är etiskt god- tagbart. 
  
 Enhälligt ställningstagande till kommersiellt surrogatmoderskap 
  
 Rådet anförde att kommersiellt surrogatmoderskap kan leda till ex- ploatering av kvinnor och en kommersialisering av fortplantnings- processen och barnets tillblivelse. Surrogatmodern används initialt som ett medel för att lösa det barnlösa parets eller den barnlösa per- sonens problem, vilket enligt rådet kan strida mot människovärdes- principen. Rådet anförde vidare att ekonomiska incitament för att ställa upp som surrogatmor kan leda till en exploatering av utsatta grupper av kvinnor och att det i förlängningen kan ifrågasättas om dessa kvinnor handlar helt autonomt om de är i en ekonomiskt trängd situation. Enligt rådets mening kan principen om självbe- stämmande och autonomi för surrogatmodern därför ifrågasättas vid kommersiella arrangemang. Som nämnts ansåg rådet enhälligt att kommersiellt surrogatmoderskap inte är en etiskt godtagbar metod. 
  
 Majoritetens ställningstagande till altruistiskt surrogatmoderskap 
  
 Rådets majoritet ansåg att altruistiskt surrogatmoderskap kan vara en etiskt godtagbar metod om följande kriterier är uppfyllda: 
  
 –Det föreligger en nära relation mellan surrogatmodern och de potentiella föräldrarna. Med nära relation avses att surrogatmodern är en vän eller anhörig. 
  
 –Surrogatmodern har genomgått en graviditet och har egna barn. 
  
 –Surrogatmodern är inte det blivande barnets genetiska mor. 
  
 –Det företas en omsorgsfull lämplighetsprövning som omfattar både medicinsk och psykologisk lämplighet av den eller de till- tänkta föräldrarna och surrogatmodern. 
  
 –Förfarandet omgärdas av omfattande psykologisk rådgivning för samtliga berörda innan, under och efter behandlingen. 
  
 –Barnet får tidigt vetskap om sin tillblivelse och har i mogen ålder rätt att få information om surrogatmodern. 
  
 372 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Smer framhöll att det, om surrogatmoderskap blir tillåtet i Sverige, är nödvändigt att initiera långtidsuppföljande studier som inbegriper hur det går för barnet, surrogatmodern och föräldrarna. 
  
 Som grund för sitt ställningstagande anförde rådets majoritet att kvinnor i enlighet med principen om självbestämmande och auto- nomi bör ha möjlighet att själva bestämma över sina kroppar. Man menade att altruistiskt surrogatmoderskap i vissa hänseenden kan jämföras med organdonation från en levande donator till en nära anhörig. Samtidigt är det enligt majoriteten stor skillnad på att donera en njure jämfört med att bära och föda någon annans barn. Rådets majoritet anförde vidare bl.a. följande. 
  
 Inför ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap bör det utredas vad som utgör en etiskt godtagbar form. Det finns kvinnor som av altruistiska skäl kan tänka sig att vara surrogatmödrar till för dem okända människor. I länder som tillåter denna variant av altruistiskt surrogatmoderskap, dvs. där surrogatmodern är en för föräldrarna tidigare okänd person, har det dock skett en glidning mot kommersiella former. Detta talar för att altruistiskt surrogat- moderskap bör tillåtas enbart då kvinnan har en nära relation till de potentiella föräldrarna och gör detta av rent altruistiska skäl, för att hjälpa en dotter, son, syster, bror eller nära vän. Samtidigt kan det finnas en risk för att personer upplever påtryckningar och press att hjälpa närstående, vilket gör att graden av frivillighet kan ifråga- sättas även i denna situation. Denna eventuella risk kan dock av- hjälpas med en omsorgsfull lämplighetsprövning i varje enskilt fall, för att utesluta att eventuella påtryckningar är en bakomliggande orsak. En sådan prövning bör även säkerställa att surrogatmodern har en stark önskan att bära ett barn åt någon annan samt att hon är i stånd att fysiskt och psykiskt genomgå processen. Det kan vara mindre komplicerat att bära och lämna över ett barn till föräldrar som man har en etablerad relation till och som man vet kan ge bar- net goda uppväxtförhållanden. 
  
 Rådets majoritet diskuterade vidare frågor om barnets bästa, däribland frågan om barnets rätt till kunskap om sitt ursprung. Man anförde i huvudsak följande. En fördel med att tillåta surrogat- moderskap i Sverige är att säkerheten kring förfarandet då skulle öka, vilket vore positivt för alla parter. De tillkomna barnen skulle därigenom få en laglig rätt till kännedom om sitt ursprung. De lång- siktiga psykologiska konsekvenserna för barnet är visserligen fort- 
  
 373 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 farande okända, men de studier som finns om familjer som anlitat en surrogatmor visar att barnen fungerar och mår bra. Det är vik- tigt att barn som tillkommer genom surrogatmoderskap tidigt får vetskap om sin tillblivelse och i mogen ålder har rätt att få informa- tion om surrogatmodern. 
  
 I frågan om vem som bör kunna anlita en surrogatmor lyfte rådets majoritet fram kvinnor som av medicinska skäl inte kan bära fram ett barn och män som lever i ett samkönat förhållande. Man konstaterade att surrogatmoderskap för dessa grupper innebär en möjlighet att bilda familj med barn. Man ansåg att frågan om ensam- ståendes möjlighet att bli föräldrar genom att anlita en surrogatmoder borde tas upp av en kommande utredning om assisterad befruktning. 
  
 Rådets majoritet konstaterade avslutningsvis att surrogatmoder- skap är en komplex etisk fråga med många dimensioner. Det angavs att en kommande utredning borde utreda vilka kriterier som ska gälla vid en prövning inför beslut om behandling inom ramen för ett surrogatarrangemang, och att varje surrogatarrangemang bör föregås av en lämplighetsprövning och omsorgsfull bedömning av de potentiella föräldrarna för att säkerställa att barn som tillkom- mer genom ett sådant arrangemang tillförsäkras goda uppväxt- förhållanden. Man ansåg det motiverat med särskilda kriterier vid surrogatmoderskap, eftersom förfarandet skiljer sig från andra meto- der inom assisterad befruktning genom att en utomstående kvinna bär och föder ett barn åt de ofrivilligt barnlösa. 
  
 Minoritetens ställningstagande till surrogatmoderskap 
  
 En minoritet i rådet ansåg att surrogatmoderskap inte ska tillåtas i Sverige i någon form. Minoriteten ansåg att det finns starka argu- ment, såväl kunskapsrelaterade som värderelaterade, som talar för detta. 
  
 Som skäl för sitt ställningstagande anförde minoriteten bl.a. att det föreligger kunskapsluckor vad gäller de psykologiska konsekven- serna för inte bara surrogatmödrar och de barn som blivit till genom olika typer av surrogatöverenskommelser utan också kring hur surrogatmödrarnas egna barn påverkas av att deras mor bär på ett barn som hon sedan lämnar bort för adoption. Det framhölls att de studier som finns är baserade på ett litet antal deltagare och att det 
  
 374 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 saknas studier vad gäller de långsiktiga konsekvenserna för framför allt surrogatmodern och barnet. Surrogatmoderskap bedömdes strida mot människovärdesprincipen, i betydelsen att en människa an- vänds som medel för andra människors mål. Det ansågs föreligga stor osäkerhet och reella risker för samtliga inblandade. 
  
 Minoriteten anförde vidare att surrogatmoderskap inte är ett etiskt godtagbart sätt att få barn och att det inte är någon rättighet att få barn. Man menade att det av principiella och konsekvensetiska skäl inte är etiskt godtagbart att använda en annan person för sina egna syften. Man framhöll att det visserligen finns rapporter som visar att altruistiskt surrogatmoderskap har fungerat väl utan konflikter och svårigheter, t.ex. i Finland, men att det inte är tillräckligt med enskilda exempel för att man ska tillåta surrogatmoderskap i Sverige. Minoriteten menade att även de altruistiska formerna innefattar osäkerhet och risker för samtliga inblandade aktörer; det blivande barnet, surrogatmodern och de potentiella föräldrarna. 
  
 Ett annat argument var att den enskilda individen vid surrogat- moderskap till anhöriga kan uppleva press från familjen att gå med på att fungera som surrogatmor. Det lyftes fram att om en surro- gatmor, som är nära anhörig till de potentiella föräldrarna, ändrar sig och inte vill lämna över barnet efter födseln, kan det leda till svåra konflikter som även kan drabba barnet, såväl på kort som på lång sikt. 
  
 Minoriteten gjorde gällande att tillåtande av altruistiskt surrogat- moderskap innebär en stor risk för att det skapas en acceptans som i förlängningen leder till kommersiella former. Detta, menade de, leder i sin tur till exploatering av socialt och ekonomiskt utsatta kvinnor. 
  
 Som ett annat skäl mot tillåtande av surrogatmoderskap anför- des att det är svårt att säkerställa självbestämmande och informerat samtycke vid surrogatmoderskap. Man menade att det för surrogat- modern kan vara omöjligt att föreställa sig vilka psykologiska och sociala konsekvenser metoden kan innebära. De risker och den osäkerhet som föreligger för surrogatmodern ansågs tala emot ett tillåtande av metoden. 
  
 Minoriteten lyfte också fram risken för att det blivande barnet drabbas av konflikter om surrogatmodern ändrar sig och inte vill lämna ifrån sig barnet. En annan risk för barnet som lyftes fram var 
  
 375 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 att de potentiella föräldrarna inte längre vill ha barnet när det väl är fött. 
  
 Slutligen lyfte minoriteten fram de kunskapsluckor som finns och konstaterade att man inte vet vilken betydelse det har för bar- nets tillblivelse att surrogatmodern aktivt inte knyter an till det blivande barnet under graviditeten. Minoriteten lyfte också fram att man inte vet vad vetskapen om att ha blivit född av en utomstående kvinna innebär för barnet och inte heller om skälen till att föräld- rarna anlitade en surrogatmoder har betydelse för barnet, dvs. om orsaken var medicinsk eller om det berodde på livsstilsskäl. 
  
 Smer:s senaste uttalanden 
  
 Smer har i maj 2014 uttalat sig om bl.a. kommersiellt surrogat- moderskap i skriften Handel med ägg, njurar och kommersiella surrogatmoderskap (Smer kommentar 2014:1). Kommentaren gäller en rapport från Danmarks etiska råd, publicerad i december 2013 och med titeln Det etiske råd: International handel med menneskelige æg, rugemoderskab og organer. Övervägandena i den danska rappor- ten har redovisats i avsnitt 8.2.4. Smer vidhöll i sin kommentar att kommersiellt surrogatmoderskap är en etiskt oacceptabel metod. Rådet diskuterade en möjlighet som hade tagits upp i den danska rapporten, nämligen den att införa ett certifieringssystem för kom- mersiella kliniker i utlandet som tillhandahåller surrogatmoderskap. Smer ansåg att något sådant kanske skulle kunna öka chanserna att de ”säljande personerna” får adekvat medicinsk behandling och uppföljande eftervård. Samtidigt skulle detta system enligt Smer understödja den kommersiella verksamheten och kunna leda till en större allmän acceptans. Därmed skulle användningen även av icke- certifierade och illegala kliniker kunna öka. Rådet konstaterade att motiven bakom att anlita en surrogatmoder utomlands kan vara en stark barnlängtan, men ansåg att respekten för människovärdet och den allvarliga och överhängande risken för exploatering av fattiga människor väger tyngre i detta sammanhang. Smer lyfte även fram det som hade anförts i 2013 års rapport och stod fast vid sitt tidi- gare avståndstagande till kommersiellt surrogatmoderskap. 
  
 376 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 13.4Berörda aktörer 
  
 När man diskusterar för- och nackdelar med ett visst förfarande är det viktigt att ha klart för sig vilka aktörer i samhället som har ett intresse i eller som berörs av förfarandet. Vi har i avsnitt 12.5 be- skrivit vilka aktörer som berörs vid en assisterad befruktning med uteslutande donerade könsceller. I det följande beskriver vi vilka personer och andra aktörer som kan beröras av surrogatmoderskap. 
  
 Syftet med assisterad befruktning och surrogatmoderskap är att ofrivilligt barnlösa personer ska kunna bli föräldrar. Att ett barn ska bli till är alltså målet. Samtidigt är barnet i högsta grad en intressent. Eftersom det ofödda barnet inte kan uttrycka några åsik- ter, ankommer det på samhället att bevaka barnets intressen i olika avseenden. Samhället måste så långt som möjligt skapa garantier för att barnet får växa upp under goda förhållanden och för att barnets rättigheter blir tillgodosedda. En rättighet som särskilt aktualiseras vid olika former av assisterad befruktning och surrogatmoderskap, är rätten att få kännedom om sitt genetiska och biologiska ursprung. 
  
 Vid alla former av surrogatmoderskap berörs också surrogat- modern, hennes eventuella livskamrat och hennes egna barn. Medlem- marna i surrogatmoderns ursprungsfamilj kan också påverkas, t.ex. genom att de kan känna oro för hur surrogatarrangemanget ska av- löpa, eller för att de känner sorg över att barnet lämnas bort. Där- utöver berörs givetvis den eller de tilltänkta föräldrarna och deras eventuella tidigare barn. Den eller de tilltänkta föräldrarnas ursprungs- familjer kan också påverkas på olika sätt. Givetvis kan också andra personer i surrogatmoderns och de tilltänkta föräldrarnas omgiv- ning i någon mening påverkas av ett surrogatarrangemang. Sådana personer kan dock knappast anses som så centrala att de kan be- traktas som intressenter i någon egentlig mening. 
  
 Om donerade könsceller används vid genomförandet av ett surrogatarrangemang berörs donatorn eller donatorerna samt hans, hennes eller deras livskamrater och barn. I huvudsak kan här hän- visas till det som har sagts i avsnitt 12.5 om assisterad befruktning med donerade könsceller. Aktörskretsen påverkas självfallet av vilka krav som ställs i fråga om genetisk koppling vid ett surrogat- arrangemang. 
  
 Förutom de uppräknade individerna kan även samhället och olika samhällsaktörer beröras av ett surrogatarrangemang. Det handlar 
  
 377 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 främst om de olika samhällsaktörer som är involverade i en assi- sterad befruktning, bl.a. de berörda sjukvårdsinrättningarna, social- tjänsten och Skatteverket. Även Socialstyrelsen och domstolarna, särskilt de allmänna domstolarna, kan påverkas. Det kan också hävdas att surrogatmoderskap kan påverka samhälleliga normer och värde- ringar samt andra samhälleliga intressen. Om man tillåter nya för- faranden eller ger nya grupper tillgång till förfarandena aktualiseras också frågor om prioriteringar inom hälso- och sjukvården och om allokering av samhällets resurser. 
  
 13.5Överväganden om tillåtande av kommersiellt surrogatmoderskap 
  
 Vår bedömning: Det är inte godtagbart att surrogatarrangemang äger rum för vinnings skull. Samhället bör därför motverka kom- mersiella surrogatarrangemang. 
  
 Även om utgångspunkten enligt våra direktiv är att surrogat- moderskap, om det tillåts, ska vara altruistiskt, anser vi det viktigt att också diskutera kommersiellt surrogatmoderskap. Det gör vi i det här avsnittet. Med uttrycket avses här arrangemang där surrogat- modern får en särskild ersättning för att hon agerar som surrogat- mor och som går utöver ersättningen för olika kostnader relaterade till graviditeten. Det kan förefalla bakvänt att börja med kommer- siellt surrogatmoderskap när utgångspunkten enligt våra direktiv är altruistiskt surrogatmoderskap. Anledningen till att vi har valt detta tillvägagångssätt är att synen på kommersialisering av barnafödan- det har en betydelse för diskussionen om surrogatmoderskap över- lag. Eftersom vi, som kommer att framgå i det följande, anser att kommersiellt surrogatmoderskap inte kan godtas, blir det ett viktigt avstamp för den fortsatta diskussionen. 
  
 Surrogatmoderskap är en kontroversiell företeelse, särskilt när det handlar om kommersiella arrangemang. En stor del av den filo- sofiska och feministiska debatten om surrogatmoderskap har främst handlat om kommersiella surrogatarrangemang. Viktiga frågor i den debatten är bl.a. vad man får och inte får handla med, vad en kommersialisering av barnafödandet innebär för kvinnor och barn och vilka risker som finns för exploatering. I diskussionerna före- 
  
 378 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 kommer det i huvudsak två slags argument. Den ena typen av argument rör risken för skada och lidande för de inblandade indi- viderna – t.ex. surrogatmodern, det tillkomna barnet och surrogat- moderns egna barn. Detta slags argument kan kallas för individ- inriktade argument. Den andra typen av argument rör risken för mer abstrakta skador, t.ex. en försämrad kvinnosyn eller en mer teknifierad syn på människokroppen och fortplantningsprocessen. Hit hör också argument om att surrogatmoderskap kan strida mot den s.k. människovärdesprincipen. Detta slags argument kan kallas för samhällsinriktade argument, eftersom de innebär att surrogat- moderskap hävdas vara skadligt för samhället, även om det i de en- skilda fallen inte skulle visa sig vara skadligt för de inblandade indi- viderna. Vissa argument kan ses som både individinriktade och samhällsinriktade. 
  
 Smer har enhälligt kommit fram till att kommersiellt surrogat- moderskap inte är godtagbart och har anfört både individinriktade och samhällsinriktade argument för det.3 Vi delar som redan sagts Smer:s uppfattning och utvecklar skälen för vår bedömning i det följande. Det finns dock anledning att först ta upp några argument som kan tala för att surrogatarrangemang, om man anser att sådana arrangemang kan godtas, bör kunna ingås i vinstsyfte. 
  
 Som ett skäl för kommersiellt surrogatmoderskap kan man t.ex. anföra att det är rimligt att en kvinna som för någon annans skull gör ett så stort åtagande också får en ersättning för detta. Den omständigheten att surrogatmodern får en ersättning behöver dess- utom inte i sig utesluta att hennes motiv till stor del är altruistiska. Forskning från USA, som är ett av relativt få länder i västvärlden där kommersiellt surrogatmoderskap är tillåtet4, talar för att surrogatmödrar i kommersiella arrangemang där oftast drivs av också andra faktorer än de ekonomiska och att det ekonomiska motivet många gånger inte är det dominerande.5 Även om det finns stora skillnader mellan det svenska och det amerikanska samhället, 
  
 3Se Smer 2013:1 s. 171. 
  
 4Kommersiellt surrogatmoderskap är bara tillåtet i vissa delstater. En närmare beskrivning av regleringen i USA finns i avsnitt 8.8. 
  
 5Se t.ex. forskningsgenomgången i Villanueva (2005), Navigating rough waters: an overview of psychological aspects of surrogacy, Journal of Social Issues, mars 2005, som omfattade 27 empi- riska studier och Busby  Vun (2010), Revisiting The Handmaid’s Tale: Feminist theory meets empirical research on surrogate mothers, Canadian Journal of Family Law Vol. 26, 2010, som omfattade närmare 40 empiriska studier. 
  
 379 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 är det inte orimligt att anta att detsamma skulle bli fallet här. Det gäller inte minst eftersom fattigdomen är mindre utbredd här och det sociala skyddsnätet är starkare. Vissa debattörer har menat att ett förbud mot kommersiellt surrogatmoderskap innebär en in- skränkning i varje kvinnas rätt att mot betalning använda sin kropp som hon vill.6 
  
 Studier talar vidare för att många surrogatmödrar i USA, även de som deltar på kommersiell basis, är nöjda med sitt beslut att vara surrogatmor. Forskningen hittills ger inte stöd för att kvinnor i USA ställer upp på grund av ekonomisk nöd, eller att de pressas av andra till att bli surrogatmödrar. Tvärtom tycks initiativet till att vara surrogatmor oftast komma från kvinnan själv. 
  
 Det kan t.o.m. hävdas att det kommersiella elementet utgör ett skydd för både surrogatmödrarna och de tilltänkta föräldrarna, efter- som surrogatagenturerna som samordnar arrangemangen har ett starkt intresse av att de faller väl ut för alla inblandade. Agentur- erna vidtar en sållning bland presumtiva surrogatmödrar för att så långt som möjligt förebygga problem.7 
  
 Man kan också anföra att det i Sverige skulle vara möjligt att utforma ett system som motverkar exploatering av surrogatmödrar, även om kvinnorna får en ersättning för sin insats. Det skulle bl.a. kunna ske genom en reglering om vem som får vara surrogatmor, genom att det sker en noggrann prövning av lämpligheten av ett visst arrangemang och genom psykologisk och social rådgivning åt surro- gatmödrar genom hela processen. Man skulle därigenom kunna mot- verka att socialt och ekonomiskt utsatta kvinnor blir surrogatmödrar med risk för att de utnyttjas. 
  
 Slutligen kan man som ett praktiskt argument anföra att det kan bli svårt att hitta villiga surrogatmödrar, om man inte erbjuder någon ersättning utöver ren kostnadsersättning. Läkare med lång erfarenhet av fullständigt surrogatmoderskap i Storbritannien har argumenterat för att det vore praktiskt fördelaktigt om det där in- fördes en laglig möjlighet att utge en blygsam och förnuftig ersätt- 
  
 6Se t.ex. Jönsson (2004), Det förbjudna mödraskapet. En moralfilosofisk undersökning av surro- gatmödraskap, s. 220. 
  
 7Se t.ex. Holden (1994), Surrogate motherhood. Conception in the heart, s. 53 och följande. Det ska samtidigt sägas att vissa har ifrågasatt om prövningen verkligen alltid är så noggrann som den borde vara, se t.ex. Ekman (2010), Varat och varan. Prostitution, surrogatmödraskap och den delade människan, s. 167 och följande med hänvisningar. 
  
 380 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 ning till surrogatmödrar, eftersom surrogatmoderskap då skulle bli ett realistiskt alternativ för fler ofrivilligt barnlösa.8 
  
 Det finns alltså vissa skäl som kan anföras till stöd för att surro- gatarrangemang, om de tillåts, bör kunna ingås i vinstsyfte. Emeller- tid finns det också tunga motargument som enligt vår uppfattning leder till slutsatsen att kommersiellt surrogatmoderskap inte kan tillåtas. 
  
 Det råder både internationellt och i Sverige en utbredd samsyn om att människokroppen och dess delar inte får ge upphov till vinning. Detta kommer till uttryck i bl.a. EU:s rättighetsstadga9, Europarådets biomedicinkonvention10, i bestämmelserna i lagen (1995:831) om transplantation m.m. och lagen (2006:351) om gene- tisk integritet m.m. Det är förbjudet och straffbart att i vinstsyfte handla med biologiskt material från en människa (8 kap. 6 § lagen om genetisk integritet m.m.). Förbudet omfattar bl.a. organ och könsceller. I förarbetena har det bl.a. uttalats att det genom ett ut- tryckligt förbud görs klart att en levande människas kroppsliga integritet inte får göras till föremål för köpslående (prop. 1994/95:148 s. 52). Det skulle framstå som inkonsekvent att införa en reglering som tillåter kommersiella surrogatarrangemang och samtidigt upp- rätthålla förbudet mot handel med organ och könsceller. Redan detta är enligt vår mening tillräckligt för att kommersiellt surrogat- moderskap inte kan godtas. Men det finns även andra skäl. 
  
 Ett sådant skäl är att ett tillåtande av kommersiellt surrogat- moderskap skulle vara svårförenligt med utvecklingen inom EU och dess medlemsstater. Det finns nämligen inte något  
 EU-land 
  som uttryckligen tillåter kommersiellt surrogatmoderskap och flera länder har uttryckliga förbud mot sådana arrangemang.11 
  
 Kommersiellt surrogatmoderskap måste även ifrågasättas med hänsyn till barns rättigheter och förbudet mot handel med barn. 
  
 8Brinsden m.fl. (2000), Treatment by in vitro fertilization with surrogacy: experience of one British centre. British Medical Journal Vol. 320, s.  
 924–929. 
  
 9Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 
  
 101997 års Europarådskonvention om mänskliga rättigheter och biomedicin. 
  
 11Se Europaparlamentets rapport (2013) A comparative study on the regime of surrogacy in EU Member States. Ett uttryckligt förbud mot kommersiellt surrogatmoderskap finns enligt rapporten i Belgien, Danmark, Grekland, Ungern, Irland, Lettland, Nederländerna och Storbritannien. Därutöver råder ett generellt förbud mot surrogatmoderskap i Bulgarien, Frankrike, Tyskland, Italien, Malta, Portugal och Spanien. Det kan tilläggas att Europaparla- mentet i två olika resolutioner har tagit avstånd från surrogatmoderskap, se avsnitt 7.3.4. Resolutioner är inte bindande. 
  
 381 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Detta förbud kommer till uttryck på flera sätt. Vi vill här särskilt nämna barnkonventionen och tilläggsprotokollet om handel med barn, barnprostitution och barnpornografi. Enligt protokollet, som Sverige har ratificerat, måste konventionsstaterna förbjuda försälj- ning av barn, barnprostitution och barnpornografi (artikel 1). Ut- trycket ”försäljning av barn” betyder, enligt tilläggsprotokollet, varje handling eller transaktion genom vilken ett barn överförs från en person eller grupp av personer till någon annan för betalning eller annan ersättning. Barnrättskommittén har angående Indien uttryckt oro över den utbredda verksamheten med kommersiellt surrogat- moderskap och angett att verksamheten innebär en kränkning av barns rättigheter och kan leda till försäljning av barn.12 Det finns enligt vår mening en risk för att barn som har kommit till genom kommersiella arrangemang kan komma att uppfatta sig som handels- varor som har kunnat köpas och säljas. Det råder brist på forskning om barn som har kommit till inom ramen för kommersiella surro- gatarrangemang, och det är osäkert hur vetskapen om att föräld- rarna har betalat en kvinna för att hon ska bära och lämna över barnet kan påverka t.ex. relationen till föräldrarna, självbilden och den psykiska välmågan. Det sagda talar starkt mot ett tillåtande av kommersiellt surrogatmoderskap. 
  
 Det är vidare vår uppfattning att surrogatmoderskap på kom- mersiell grund kan vara en form av handel med kvinnors kroppar. Det gäller oberoende av om de inblandade personerna tar skada i det enskilda fallet eller inte, och oavsett om de har lämnat ett fritt och informerat samtycke. Förfaranden som utgör handel med kvin- nors kroppar bör Sverige ta avstånd ifrån. Det kan diskuteras om kommersiella surrogatarrangemang är förenliga med artikel 6 i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvin- nor (kvinnokonventionen), som innehåller ett förbud mot handel med kvinnor. Det saknas än så länge vägledande uttalanden från FN:s kvinnokommitté i frågan, men det är vår bedömning att kom- mersiella surrogatarrangemang åtminstone står i dålig samklang med grunderna för artikeln, i synnerhet om andra än kvinnorna tjänar pengar på deras insatser. 
  
 12 Concluding observations on the report submitted by India under article 12, paragraph 1, of the Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the sale of children, child prostitution and child pornography, den 13 juni 2014. 
  
 382 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Det finns också en risk för att kvinnor i en utsatt situation tvingas och exploateras om kommersiellt surrogatmoderskap tillåts. En kvinna i en svår situation kan t.ex. känna sig tvungen att ställa upp som surrogatmor av ekonomiska skäl. I viss brittisk forskning finns det exempel på fall där kvinnor har ingått surrogatarrange- mang för pengars skull som de annars inte skulle ha gjort. Det finns också exempel på fall där kvinnor uppger att de har pressats av sin partner att bli surrogatmor av ekonomiska skäl.13 I sådana situa- tioner kan man starkt ifrågasätta om beslutet är ett uttryck för kvin- nans egentliga vilja. Ett vinstintresse, eller redan mottagna betal- ningar, kan också leda till att en surrogatmor känner sig tvungen att överlämna barnet trots att hon har ångrat sig och även om det vållar henne ett stort psykiskt lidande. De beskrivna riskerna kan öka om det finns kommersiella agenturer och andra mellanhänder som vill tjäna pengar på surrogatmödrarnas insats. I värsta fall kan det upp- stå situationer där kvinnor tvingas att ställa upp som surrogat- mödrar på grund av andras vinstintresse och där kvinnor köps och säljs i sådana syften. 
  
 Det finns alltså en risk för tvång och exploatering av kvinnor i samband med kommersiellt surrogatmoderskap. Samtidigt kan det sägas att det faktum att någon agerar av rent ekonomiska skäl inte med nödvändighet innebär att personen också är utsatt för exploa- tering. Motsatsen skulle innebära att allt som människor företar sig enbart för pengarnas skull utgör en form av exploatering, och så förhåller det sig naturligtvis inte. I de flesta andra situationer är det inte betalningen för en viss insats som är problemet, utan tvärtom att det inte utgår någon betalning (t.ex. slaveri), eller att betal- ningen inte står i rimlig proportion till insatsen. Riskerna för tvång och exploatering bör kanske inte heller överdrivas i en svensk kon- text där arrangemangen genomförs inom hälso- och sjukvården, eftersom det genom införande av en omsorgsfull prövning bör finnas ganska goda möjligheter att utreda den potentiella surrogat- moderns förhållanden och vilja. Risken utgör ändå ett relevant argu- ment mot tillåtande av kommersiellt surrogatmoderskap. 
  
 13 Crawshaw m.fl. (2012), Working at the margins: The views and experiences of court social workers on parental orders work in surrogacy arrangements. British Journal of Social Work, (2012) s.  
 1–19. 
  
 383 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Ett annat argument är risken för att vinstintresset skulle kunna påverka en presumtiv surrogatmors omdöme och innebära hon lättare bortser från eller undervärderar de fysiska och psykiska risker som ett surrogatarrangemang innebär. Sådant kan vara svårt att genomskåda även vid en noggrann prövning, om kvinnan själv är mycket övertygad. Vid surrogatarrangemang där ersättning ut- över ren kostnadsersättning utgår blir det alltså svårare att säker- ställa att kvinnan verkligen har insett och tagit riskerna på allvar. 
  
 Slutligen kan även människovärdesprincipen anföras mot ett tillåt- ande av kommersiellt surrogatmoderskap. Principen förbjuder att en människa ses endast som ett medel för någon annans mål. Ett kommersiellt surrogatarrangemang, där någon köper tjänsten att en kvinna ska vara gravid och föda barn, anses ofta som tveksamt med hänsyn till detta. Samtidigt ska det inte förnekas att en kvinna som tar emot betalning för sin insats som surrogatmor kan ha egna skäl för att delta i arrangemanget och att det kan ge även henne tillfreds- ställelse. I ett sådant fall kan man hävda att hon inte enbart är ett medel för någon annans mål, utan också agerar för sin egen skull. Det kan man för övrigt också hävda om kvinnan agerar för att uppnå ekonomisk vinning. Argumentet om människovärdesprincipen är därför inte helt oproblematiskt. Men det är i vart fall rimligt att påstå att det finns en ökad risk för att kommersiella surrogatarrangemang kommer till stånd på sätt som står i strid med människovärdes- principen. 
  
 Sammanfattningsvis anser vi att kommersiella surrogatarrange- mang är oförenliga med principen om att människokroppen och dess delar inte får ge upphov till vinning och att sådana arrange- mang starkt kan ifrågasättas med hänsyn till kvinnors och barns rättigheter. Med hänsyn till detta kan det inte komma i fråga att införa en reglering som innebär att samhället bidrar till eller på något annat sätt bejakar att kommersiella surrogatarrangemang kommer till stånd i Sverige. Utredningen anser tvärtom att samhället bör motverka sådana surrogatarrangemang. 
  
 384 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 13.6Överväganden om tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap 
  
 Vår bedömning: Altruistiskt surrogatmoderskap bör inte tillåtas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården. 
  
 13.6.1Inledning 
  
 Vi har i avsnitt 13.5 kommit fram till att kommersiellt surrogat- moderskap inte är godtagbart. Den fråga som vi nu ska diskutera är om altruistiskt surrogatmoderskap bör tillåtas. Med ”altruistiskt surrogatmoderskap” avses att det inte finns några vinstmotiv för surrogatmodern och att hon alltså inte får någon särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor. Däremot kan olika kostnader som är hänförliga till graviditeten, t.ex. sjukhusbesök och förlorad arbetsinkomst, ersättas. 
  
 Surrogatmoderskap är, som tidigare sagts, en omstridd företeelse som väcker starka känslor och åsikter. Vissa anser att surrogat- moderskap i alla dess former är en mycket negativ företeelse, som inte är bra för barn och som innebär en objektifiering och ett ut- nyttjande av kvinnor. Andra betraktar surrogatmoderskap som ett uttryck för kvinnors frigörelse, en ny syn på familjebildning och för individens fria val. Mellan dessa ytterlighetsståndpunkter existerar det olika mellanlägen. 
  
 Frågan om altruistiskt surrogatmoderskap ska tillåtas har inga enkla eller självklara svar. Det krävs därför en noggrann analys av de argument som kan anföras för respektive mot ett tillåtande. Argumenten får då ställas mot det befintliga kunskapsunderlaget och eventuella luckor i detta underlag. 
  
 Vi börjar med en redogörelse för de huvudsakliga argument som kan eller som brukar anföras i debatten om altruistiskt surrogat- moderskap (avsnitt 13.6.2 och 13.6.3). I denna del tar vi inte ställ- ning till vilken bärkraft argumenten eventuellt kan ha. Vår analys finns i stället i avsnitt 13.6.4 Analys och avsnitt 13.6.5 Avslutande diskussion och bedömning. 
  
 Innan vi går in på argumenten finns det anledning att säga några ord om vår användning av ordet anknytning. I texten används ordet både i dess vardagliga betydelse, som ett sätt att beskriva relationen 
  
 385 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 mellan föräldrar och barn, och i den betydelse som avses med den vetenskapliga s.k. anknytningsteorin. 
  
 13.6.2Argument för altruistiskt surrogatmoderskap 
  
 Några ord om argumenten 
  
 Under de följande rubrikerna tar vi upp de huvudsakliga argument som brukar anföras eller som kan anföras till stöd för ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. Flera av argumenten bygger på premissen att ett eventuellt tillåtande skulle innebära att arrange- mangen äger rum inom den svenska hälso- och sjukvården och efter en lämplighetsprövning. Att argumenten tas upp innebär inte någon värdering från vår sida av vilken bärkraft de kan ha och det gör inte heller den ordning i vilken de tas upp i framställningen. Våra be- dömningar framgår i stället av våra överväganden i avsnitt 13.6.4 och 13.6.5. 
  
 Surrogatmoderskap kan minska lidande 
  
 Utgångspunkten för diskussionerna om surrogatmoderskap är en vilja att hjälpa ofrivilligt barnlösa. Att inte kunna få barn är smärt- samt för många människor och kan innebära en minskad livskvali- tet. Surrogatmoderskap skulle kunna hjälpa personer från grupper som i dag har små eller obefintliga möjligheter att få barn genom en assisterad befruktning, bl.a. livmodersinfertila kvinnor och manliga samkönade par. 
  
 Surrogatmoderns självbestämmande bör respekteras 
  
 Det har i debatten hävdats att vuxna och psykiskt friska kvinnor bör ha rätten att bestämma över sin fortplantningsförmåga, inbegripet valet att vara surrogatmödrar. Det har också framhållits att forsk- ningen visar att det kan vara en berikande upplevelse att vara surro- gatmor och att många kvinnor väljer att genomgå surrogatmoder- skap mer än en gång. 
  
 386 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Surrogatmoderskap innebär inte några nya medicinska risker och behandlingsresultaten är goda 
  
 Ett argument som kan anföras är att surrogatarrangemang inte innebär några nya medicinska risker. Oavsett om surrogatmodern blir gravid genom en insemination eller genom en  
 IVF-behandling 
  med sitt eget eller en annan kvinnas ägg, handlar det om behand- lingar som förekommer i stor utsträckning redan i dag och som inte anses medföra några oacceptabla medicinska risker för vare sig kvinnan eller de blivande barnen. De studier som har gjorts visar vidare att behandlingsresultatet vid fullständigt surrogatmoderskap är goda.14 
  
 Det har inte framkommit särskilda risker för barnen 
  
 Än så länge finns det mycket lite forskning om den psykiska väl- mågan hos de barn som tillkommit med hjälp av surrogatmoder- skap. Det finns dels en studie från år 2009 där man jämförde fem- till nioåriga barn som hade kommit till genom olika former av assisterad befruktning, inklusive fullständigt surrogatmoderskap, dels en brittisk långtidsstudie där en grupp barn tillkomna genom altruis- tiskt surrogatmoderskap och deras familjer har följts under barnens första tio levnadsår. Studierna har beskrivits närmare i avsnitt 10.3.3. 
  
 I den förstnämnda studien från år 2009, som rörde barn i fem- till nioårsåldern, såg man inga skillnader mellan barnen i de olika grupperna i fråga om psykologisk anpassning. Inte heller verkade de barn som fötts av en surrogatmor löpa en större risk för psyko- logiska anpassningsproblem än barn som tillkommit genom samlag. 
  
 Den brittiska långtidsstudien visade i korthet att de familjer i studien som fått barn med hjälp av en surrogatmor var välfunge- rande vid de uppföljningar som gjordes när barnen var ett, två, tre, sju och tio år gamla. Den senaste publicerade uppföljningen visade att 91 procent av föräldrarna hade berättat för det då tioåriga barnet om dess tillkomst och att de barn som tillfrågades om sin inställning var antingen positiva (24 procent), eller neutrala eller likgiltiga 
  
 14  
 Carter 
  m.fl. (2015), Surrogacy: Evans for surrogate mothers, children and the resulting families – a systematic review. Human Reproduction Update Advance Access, publi- cerad den 9 oktober 2015. 
  
 387 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 (67 procent) till hur de kommit till. Preliminära analyser av en upp- följning av barnen vid 13 till 14 års ålder ger vid handen att barnen inte heller i början av tonåren uppvisar negativa avvikelser i för- hållande till andra barn i fråga om psykologisk anpassning och rela- tionen till sina föräldrar. 
  
 I den hittills mycket begränsade medicinska forskningen på om- rådet har det inte visats att barn tillkomna genom fullständigt surrogatmoderskap skulle avvika negativt från andra barn tillkomna genom assisterad befruktning i fråga om t.ex. födelsevikt.15 Med- född avsaknad av livmoder och vagina  
 (MRKH-syndrom), 
  som kan vara en anledning till att en kvinna behöver få hjälp av en surrogat- mor för att få ett genetiskt eget barn, tycks vanligen inte nedärvas som en dominant genetisk egenskap (se vidare avsnitt 10.2.3). 
  
 Många surrogatmödrar verkar må bra 
  
 Den forskning som finns från Storbritannien och USA tyder på att många surrogatmödrar där är nöjda med sitt val och inte upplever några större problem i förhållande till de blivande föräldrarna eller med att överlämna barnet till dem. Negativa känslor i samband med överlämnandet av barnet är enligt studierna kortvariga i de flesta fall. Studierna talar vidare för att det kan vara en berikande upp- levelse att vara surrogatmor, oavsett om man hjälper en närstående eller någon utomstående person och oavsett om det sker på altruis- tisk eller kommersiell grund. Initiativet anges oftast komma från surrogatmodern själv. 
  
 Även om det också finns surrogatmödrar som har negativa upp- levelser tyder studierna sammantaget på att många surrogatmödrar i USA och Storbritannien mår bra och är nöjda med sitt deltagande i ett surrogatarrangemang. I flera studier framhålls samtidigt betyd- elsen av att surrogatmödrar väljs med omsorg och att både de och de tilltänkta föräldrarna får omfattande professionell rådgivning under hela processen.16 
  
 15 
 Söderström-Anttila 
  m.fl. (2015), Surrogacy: Evans for surrogate mothers, children and the resulting families – a systematic review. Human Reproduction Update Advance Access, publi- cerad den 9 oktober 2015. 
  
 16Se t.ex. Brinsden (2003, Gestational surrogacy. Human Reproduction Update Vol. 9, nr 5, s.  
 483–491; 
  
 Söderström-Antilla 
  m.fl. (2002), Experience of in vitro fertilization surrogacy in Finland. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 81, nr 8, s.  
 747–752; 
  och van 
  
 388 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Det har inte framkommit särskilda risker för surrogatmödrarnas barn 
  
 Det har framförts att surrogatmoderskap kan vara skadligt för surrogatmödrarnas egna barn, som bl.a. befaras känna oro över att själva bli bortlämnade. Den sparsamma forskningen har redovisats närmare i avsnitt 10.3.3 och ger inte stöd för att barnens psyko- logiska anpassning skulle påverkas negativt. I en brittisk studie från år 2014 ställdes frågor till 36 unga i åldrarna  
 12–25 
  år, vars mamma hade ställt upp som surrogatmor  
 5–15 
  år tidigare.17 Av dessa unga hade 86 procent en positiv syn på att deras mamma hade varit surrogat- mor, medan de övriga hade en neutral eller ambivalent inställning. Ingen uppgav sig vara negativ. 
  
 I en amerikansk studie publicerad år 2015 deltog 11 barn i åld- rarna  
 7–15 
  år, vars mamma varit surrogatmor och lämnat över barnet till de tilltänkta föräldrarna.18 I standardiserade tester uppvisade barnen normala resultat i fråga om psykologisk anpassning. De be- rättade dock samtidigt om starka känslor i samband med surrogat- arrangemanget. En fjärdedel av barnen uppgav att de hade känt ilska och svartsjuka gentemot det andra barnet. Vissa barn uppgav också att de varit oroliga för vad som skulle hända med barnet. 
  
 Ett tillåtande av surrogatmoderskap i Sverige skapar ett säkrare och tryggare alternativ till surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Ett antal svenskar reser varje år till andra länder för att få barn med hjälp av en surrogatmor som får betalt för sin insats. Att kommer- siellt surrogatmoderskap inte är godtagbart har vi kommit fram till i avsnitt 13.5. Det är också känt att förhållandena för surrogat- mödrarna kan variera från land till land och att det förekommer behandlingsmetoder, t.ex. i fråga om antalet införda befruktade ägg, som inte skulle godtas här. Det förekommer också att surrogat- mödrarnas handlingsfrihet begränsas på ett sätt som starkt kan 
  
 den Akker (2007), Psychological trait and state characteristics, social support and attitudes to the surrogate pregnancy and baby. Human Reproduction Vol. 22, nr 8, s.  
 2287–2295. 
  
 17Jadva  Imrie (2014), Children of surrogate mothers: psychological  
 well-being, 
  family relationships and experiences of surrogacy. Human Reproduction Vol. 29, nr 1 s.  
 90–96. 
  
 18Riddle (2015), An investigation into the psychological  
 well-being 
  of the biological children of surrogates. Fertility and Sterility Vol. 104, nr 3, s. e42. 
  
 389 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 ifrågasättas. Surrogatavtalen kan vara bindande och verkställbara och surrogatmoderns möjlighet att göra abort kan vara begränsad. Det kan saknas garantier för att kvinnorna kompenseras om de drab- bas av men till följd av graviditeten. Verksamheten, särskilt i områden med en utbredd fattigdom och låg utbildningsgrad för kvinnor, väcker frågor om exploatering av personer i en utsatt situation. Surrogatmödrarna kan vara analfabeter och ha svårt att tillgodogöra sig eller ifrågasätta vad de åtar sig. Vidare finns det inte alltid garan- tier för att barnen får rätt till kunskap om sitt genetiska och bio- logiska ursprung. Det kan också uppkomma olika rättsliga problem rörande bl.a. föräldraskapet till barnet och vårdnaden om det när de tilltänkta föräldrarna vill ta med sig barnet till Sverige. 
  
 Med hänsyn till det sagda, skulle det kunna hävdas att det vore bättre om assisterade befruktningar med en surrogatmor sker inom hälso- och sjukvården i Sverige, och enligt ett noga övervägt regel- verk som så långt det är möjligt tillvaratar de olika aktörernas in- tressen och ger barnet rätt till information om sitt ursprung. Om surrogatmodern lever i Sverige finns det också en större möjlighet för det tillkomna barnet och surrogatmodern att ha kontakt med varandra, om de så önskar. 
  
 Ett tillåtande av surrogatmoderskap skapar ett bättre alternativ till informella surrogatarrangemang 
  
 Det saknas uppgifter om hur vanligt det är att personer i Sverige genomför informella surrogatarrangemang, där surrogatmodern be- fruktas genom heminsemination eller samlag med den tilltänkta pappan. Inget tyder på att det skulle vara vanligt, men det är känt att sådana arrangemang förekommer. Risken är uppenbar att de inblandade vid sådana arrangemang inte har klart för sig vilka rätts- liga problem som kan uppstå kring t.ex. föräldraskapet. Eftersom ingen prövning sker av de inblandade personernas lämplighet och de inte heller får tillgång till någon rådgivning om de inte själva skaffar sig sådan hjälp, är risken större för att olämpliga arrange- mang ingås, än om arrangemanget äger rum inom hälso- och sjuk- vårdens ram. Om det blir möjligt att med hälso- och sjukvårdens hjälp genomföra surrogatarrangemang skulle det skapas ett för alla inblandade säkrare och tryggare alternativ. Detta skulle kunna an- 
  
 390 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 föras som ett skäl för tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap som ett förfarande inom hälso- och sjukvården. 
  
 Det är positivt för samhället att det föds fler efterlängtade barn 
  
 Det framförs ibland att det är positivt för samhället att det föds fler efterlängtade barn och att barn som kommer till genom ett surrogat- arrangemang i allmänhet är högt efterlängtade av sina föräldrar. 
  
 13.6.3Argument mot altruistiskt surrogatmoderskap 
  
 Några ord om argumenten 
  
 Under de följande rubrikerna tar vi upp de huvudsakliga argument som brukar anföras eller som kan anföras mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. Som tidigare sagts innebär uppräk- ningen av argument inte någon värdering av respektive arguments eventuella relevans och bärkraft. 
  
 Riskerna bärs av en annan kvinna än den tilltänkta modern 
  
 Ett argument som har anförts mot surrogatmoderskap är att alla de risker som följer med en assisterad befruktning, graviditet och för- lossning bärs av surrogatmodern och inte av en person som ska vara förälder till barnet. Alla graviditeter är förknippade med risker. Även om det i dagens Sverige är mycket ovanligt att kvinnor avlider till följd av sin graviditet eller förlossning, så förekommer det. Mellan 1 och 7 kvinnor dör årligen som en direkt följd av graviditet eller förlossning.19 Att kvinnor drabbas av komplikationer under graviditeten och skador under förlossningen är vanligt.20 Det är också normalt att den gravida kvinnan upplever smärta och obehag av olika slag under graviditeten och förlossningen. Därutöver finns det epigentiska risker som man än så länge vet ganska lite om. 
  
 19Uppgiften härrör från den officiella statistiken över dödsorsaker avseende åren  
 2003–2013. 
  
 20Se t.ex. Gyhagen (2013),  
 Long-term 
  consequences of vaginal delivery on the pelvic floor: Lin with caesarean section in  
 one-parae 
  women. Doktorsavhandling. Se även fram- ställningen i avsnitt 10.2.2. 
  
 391 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Vid surrogatmoderskap bärs riskerna och olägenheterna av surrogatmodern och inte av den person som ska vara förälder till barnet. Det har ifrågasatts om detta är godtagbart. 
  
 Det är svårt att försäkra sig om att det föreligger ett informerat samtycke 
  
 Man kan ifrågasätta om det är eller bör vara möjligt att ge ett infor- merat samtycke till något så omvälvande och i värsta fall riskfyllt som en graviditet, när syftet är att någon annan ska bli barnets förälder. Det kan också ifrågasättas om det är möjligt för en person att ge ett fritt och informerat samtycke till att lämna bort ett barn personen har burit och fött fram, och i så fall när och hur ett sådant samtycke kan lämnas. Mycket kan hända under en graviditet som kan leda till att en kvinna som har åtagit sig att vara surrogatmor ändrar sig. Kvinnan kan få starka känslor för barnet och därför vilja behålla det. Även den surrogatmor som inte vill behålla barnet kan uppleva ett psykiskt lidande till följd av bortlämnandet som hon inte hade kunnat föreställa sig. 
  
 Det finns en risk för påtryckningar och kommersialisering 
  
 Många har framhållit risken för att kvinnor utsätts för uttalade eller underförstådda påtryckningar att bli surrogatmor, eller att kvinnor av andra skäl känner sig tvungna att ställa upp. Risken för påtryck- ningar kan vara särskilt stor om kvinnan är en närstående till den eller de personer som behöver hjälp av en surrogatmor för att få barn. 
  
 Det finns också farhågor om att det även inom ramen för ett system som bygger på altruism kan smyga sig in kommersiella motiv och att det kan vara svårt att kontrollera vilka underhandsöverens- kommelser som kan förekomma mellan den eller de tilltänkta för- äldrarna och surrogatmodern. Sådana risker kan vara särskilt stora om det tillåts att kvinnor som inte står i ett närståendeförhållande till de tilltänkta föräldrarna agerar som surrogatmödrar. 
  
 392 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Ett tillåtande kan leda till fler kommersiella surrogatarrangemang i utlandet och fler informella arrangemang 
  
 Ett argument för tillåtande av surrogatmoderskap är att det skapar ett kontrollerat och för alla inblandade säkrare alternativ till kom- mersiella surrogatarrangemang i utlandet. Samtidigt kan det finnas en risk för att införandet av en möjlighet till surrogatmoderskap i Sverige med hjälp av hälso- och sjukvården faktiskt leder till att fler personer ingår surrogatarrangemang i utlandet. Om assisterad be- fruktning med en surrogatmor tillåts i Sverige visar samhället näm- ligen sin acceptans för sådana förfaranden. Detta kan förväntas leda till en ökad medvetenhet om surrogatmoderskap och eventuellt till en större acceptans för förfarandet bland befolkningen. Om surrogat- moderskap tillåts kan förfarandet komma att uppfattas som en rättig- het för personer som har behov av en surrogatmor för att kunna få barn. Man kan då befara att personer som inte uppfyller kriterierna för att få behandling i Sverige, som inte har tillgång till någon surrogatmor, eller som inte vill vänta i de köer som kan förväntas uppkomma inom vården, i stället väljer att anlita en surrogatmor i utlandet på kommersiell grund. 
  
 En ökad acceptans för surrogatmoderskap kan också befaras leda till en ökning av de informella surrogatarrangemangen. Det är känt att det i Storbritannien, där surrogatmoderskap är tillåtet, förekom- mer informella surrogatarrangemang med i vissa fall mycket olyck- liga rättsliga konsekvenser.21 
  
 Det finns luckor i kunskapsunderlaget 
  
 Ett argument som har anförts mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap är att man vet för lite om konsekvenserna för de tillkomna barnen. Under graviditeten etableras det ett band med psykologiska och biologiska inslag mellan den gravida kvinnan och 
  
 21 Se t.ex. Sullivan (2014), Risks of informal surrogacy arrangements. British Journal of Mid- wifery Vol. 22, nr 4, s.  
 297–298. 
  I artikeln beskrivs ett fall där ett gift par ingick ett infor- mellt surrogatarrangemang med en god vän, som inseminerades med makens spermier. Äkten- skapet bröt samman kort efter barnets födelse. Den rättsliga regleringens utformning inne- bar att föräldraskapet inte kunde överflyttas till den tilltänkta modern genom vare sig en Parental Order eller en adoption. 
  
 393 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 fostret. Bandet anses utgöra grunden för anknytning. Det saknas studier vilka mer specifikt har undersökt hur barnet och surrogat- modern påverkas av att bandet bryts och att barnet utsätts för en separation. Kunskapen om anknytningen mellan surrogatmodern och fostret är begränsad, och de studier som finns kan uppfattas som något motstridiga. Viss forskning tyder nämligen på att surrogat- mödrars anknytning är svagare än andra gravida kvinnors, medan en ny studie tyder på att surrogatmödrar har en nästan lika stark anknytning, om än med något lägre kvalitet. Eftersom studierna genomförts på olika sätt är det svårt att jämföra resultaten. 
  
 Det saknas vidare studier avseende de tillkomna barnen som sträcker sig in i övre tonåren eller vuxen ålder. De studier som finns omfattar en liten grupp barn och familjer. Många av de familjer som tillfrågades valde att inte delta. I den långtidsstudie som gjorts har det också förekommit ett betydande bortfall, varför inte alla barn kunnat studeras genom alla uppföljningar. Det kan därför häv- das att studierna inte ger tillräcklig kunskap om hur surrogatmoder- skap påverkar barnen. 
  
 Eftersom det saknas studier avseende äldre tonåringar och vuxna som kommit till genom surrogatmoderskap, är det vidare oklart hur barn på lång sikt påverkas av vetskapen om att de har skapats med syfte att lämnas över till andra föräldrar. Om surrogatmodern är en del av barnets liv är det inte klart hur detta kan påverka barnet på lång sikt. 
  
 Surrogatmoderskap strider mot människovärdesprincipen 
  
 Ett argument som har förts fram bl.a. i tidigare lagstiftningsärenden är att surrogatmodern används som ett medel för att lösa den eller de barnlösa personernas problem och att detta strider mot människo- värdesprincipen. 
  
 Surrogatmoderskap förstärker traditionella könsroller och innebär ett utnyttjande av kvinnor 
  
 Ett argument mot tillåtande av surrogatmoderskap är att det för- stärker de traditionella könsrollerna och synen på kvinnan som en givare, vars roll är att uppoffra sig för andra. Beslutet att bli surrogat- 
  
 394 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 mor kan, enligt sådana synsätt, inte betraktas fristående från sam- hälleliga normer som hyllar den självuppoffrande kvinnan.22 Vissa har ansett att det altruistiska surrogatmoderskapet är mer proble- matiskt än kommersiella arrangemang, och det har sagts att ”altruism som moralisk egenskap underbygger patriarkatets värderingar om att kvinnor helst ska arbeta oavlönat”.23 
  
 Vissa debattörer menar att surrogatmoderskap kan vara ett självdestruktivt beteende – ett sätt för kvinnan att skada sig själv eller att kompensera för t.ex. en tidigare abort.24 Det har också befarats att surrogatmoderskap förstärker den traditionella synen, även hos kvinnor själva, att en kvinnas viktigaste uppgift är att föda barn och att hennes värde ligger i detta.25 Surrogatmoderskap kan vidare ses som ett förtingligande av kvinnan, som blir till en be- hållare för någon annans barn och att graviditeten görs till en funk- tion som är till för andra.26 Kvinnan tvingas enligt ett sådant synsätt fjärma sig från sin kropp och från barnet som är en del av kvinnans kropp, genom att hon tvingas betrakta barnet som någon annans.27 Det har sagts att surrogatmoderskap är ännu ett sätt för män att i ett patriarkalt samhälle skaffa sig kontroll över kvinnors kroppar och sexualitet, vilket förstärker underordningen av kvinnors intressen jämfört med mäns.28 
  
 Surrogatmoderskap kränker barnets värdighet som människa 
  
 Det har i vissa sammanhang hävdats att surrogatmoderskap kränker barnets värdighet som människa, genom att barnet ses som ett ting som kan överlåtas. Ett liknande argument är att barnet hävdas vara 
  
 22Se t.ex. Elliott (1990), Reproductive gifts and gift giving: The altruistic woman. Hastings center report Vol. 20, nr 6, s.  
 7–11; 
  och Robinson (1990), Surrogacy, slavery, and the ownership of life. University of Pennsylvania Law School. Faculty Scholarship. Paper 805. 
  
 23Jönsson (2004), Det förbjudna mödraskapet. En moralfilosofisk undersökning av surrogat- mödraskap, s. 188. Liknande uppfattningar i t.ex. Hobbs (2014), For a feminist considering surrogacy, is compensation really the key question? Washington Law Review Vol. 89, s.  
 1345–1373. 
  
 24Se t.ex. Ekman (2010), Varat och varan. Prostitution, surrogatmödraskap och den delade människan, s. 186 och följande. 
  
 25Se t.ex. Corea (1985), The mother machine, s. 232 och 233. 
  
 26Se bl.a. publikationen i fotnot 24. 
  
 27Se bl.a. publikationen i fotnot 24. 
  
 28Se t.ex. Frederick (1992), Markets in Torres’ reproductive labor. Philosophy and Public Affairs Vol. 21, nr 2, s.  
 107–131. 
  
 395 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 ett medel för att lösa någon annans problem och att ingen människa bör kunna göras till en gåva åt någon annan. 
  
 Det är svårt att balansera de inblandades intressen och i övrigt utforma en lämplig reglering 
  
 Ett argument som har anförts mot ett tillåtande av surrogatmoder- skap är att det kan vara svårt att balansera surrogatmoderns, det blivande barnets och de tilltänkta föräldrarnas intressen. Intressen som kan ställas mot varandra är bl.a. surrogatmoderns rätt till självbestämmande och de tilltänkta föräldrarnas och även det bliv- ande barnets intresse av att surrogatmodern inte utsätter fostret för risker. Surrogatmoderns rätt att bestämma över sin kropp måste respekteras, samtidigt som de tilltänkta föräldrarna och det bliv- ande barnet har ett intresse av att surrogatmodern inte äventyrar fostrets hälsa genom att t.ex. dricka alkohol under graviditeten. Andra intressen som kan stå mot varandra är surrogatmoderns rätt att få ta hand om det barn hon föder, om hon så vill, och de till- tänkta föräldrarnas rätt att få uppfostra ett barn som finns till på grund av dem. Barnet har i sin tur rätt till kärleksfulla föräldrar och en god och trygg uppväxtmiljö. Det kan uppkomma situationer där barnets bästa ställs mot de vuxnas intressen. 
  
 Vidare kan det anföras att det finns många andra frågor som kan vara svåra att reglera och hantera. Ett exempel på en sådan fråga är hur man ska hantera ansvarsfördelningen vid eventuella komplika- tioner. Vad ska t.ex. gälla om surrogatmodern blir svårt sjuk på grund av graviditeten och kanske förlorar arbetsförmågan? 
  
 Adoption är ett bättre alternativ än surrogatmoderskap 
  
 I likhet med vad som sagts om assisterad befruktning med enbart donerade könsceller (se avsnitt 12.6.3) kan det hävdas att det vore bättre att genom en adoption ta hand om de barn som redan finns än att skapa nya barn som någon annan än den tilltänkta modern bär. 
  
 396 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Acceptansglidning och en teknifierad människosyn 
  
 I avsnitt 12.6.3 har vi under rubriken Första steget på en farlig väg tagit upp att ett tillåtande av assisterad befruktning med enbart donerade könsceller kan leda till s.k. acceptansglidning. Liknande argument kan anföras när det gäller surrogatmoderskap. Ett tillåt- ande av surrogatmoderskap skulle innebära att samhället godtar något nytt, nämligen det att graviditeten och det rättsliga och soci- ala moderskapet skiljs åt. Detta nya kan leda till en förändring av den måttstock som används för ställningstaganden till framtida förändringar på området. Det innebär bl.a. att det i framtiden kan tänkas bli lättare att acceptera sådant som inte kan godtas i dag, t.ex. kommersiella surrogatarrangemang. Det kan i så fall vara ett steg mot en kommersialisering av människan och fortplantnings- processen. 
  
 Skiljandet av moderskapet från graviditet och förlossning kan också hävdas utgöra ett ytterligare steg mot en teknifierad män- niskosyn och en teknifiering av fortplantningsprocessen. Detta kan anföras som ett skäl mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoder- skap. 
  
 Andra argument 
  
 Det finns även andra argument som kan anföras mot att vi i Sverige tillåter surrogatmoderskap. Det som har sagts i avsnitt 12.6.3 om synen på barn som en mänsklig rättighet, om ökad press på de per- soner som redan lider på grund av sin barnlöshet och om press på de frivilligt barnlösa skulle i allt väsentligt kunna anföras även när det gäller surrogatmoderskap. 
  
 Ett annat argument som kan anföras är att ett tillåtande av surrogatmoderskap som ett förfarande inom assisterad befruktning skulle innebära ökade kostnader för bl.a. hälso- och sjukvården. Kostnaderna blir delvis beroende av om man tillåter partiellt surrogat- moderskap där surrogatmoderns eget ägg används, och befrukt- ningen således kan ske genom insemination, eller om en äggdona- tion och befruktning utanför kroppen blir nödvändig. Insemination är nämligen en enkel och billig behandling medan en befruktning utanför kroppen är betydligt mer kostsam. Kostnaderna ökar ytter- ligare om den tilltänkta moderns ägg eller ett donerat ägg används. 
  
 397 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Till detta kommer att surrogatmodern rimligen måste ges rätt till ersättning för bl.a. förlorad arbetsförtjänst och olika kostnader till följd av graviditeten. Om denna kostnad ska bäras av det allmänna kan det komma att handla om betydande kostnader för en behand- ling. 
  
 13.6.4Analys 
  
 Utgångspunkter och disposition 
  
 Mycket har hänt sedan frågan om surrogatmoderskap senast togs upp i ett lagstiftningsärende (se prop. 2001/02:89, bet. 2001/02:SoU16 och rskr. 2001/02:227). Befruktning utanför kroppen med donerade ägg är numera en etablerad behandlingsmetod. Laddningen och hemlighetsmakeriet kring assisterad befruktning har minskat, och allt fler föräldrar berättar för sina barn om att barnen har kommit till med donerade könsceller. Vi ser en större variation av familje- konstellationer och en större acceptans av variationen. Surrogat- moderskap är numera ett relativt utbrett förfarande i vissa andra länder och det finns barn i Sverige och våra nordiska grannländer som har kommit till på detta sätt. En genomgång som vi gjort av ärenden från ett antal tingsrätter visar att svenska myndigheter och domstolar som regel har medverkat till att personer som fått barn med hjälp av en surrogatmor i utlandet har kunnat bli rättsliga föräldrar i Sverige. 
  
 Det finns dessutom tecken på att synen på surrogatmoderskap har blivit något mer positiv, i vart fall bland unga. När Smer under år 2012 anordnade ungdomsdialoger var det nämligen många i grupperna som var positiva till att tillåta surrogatmoderskap. Sam- tidigt tyder en ny undersökning på att surrogatmoderskap fort- farande är klart mer kontroversiellt än andra nya förfaranden som syftar till att avhjälpa eller förebygga ofrivillig barnlöshet.29 I en enkät, som besvarades av ungefär 1 000 kvinnor i åldrarna  
 30–39 
  år, ställdes frågor om hur personerna ställer sig till frysning av ägg av medicinska respektive sociala skäl, assisterad befruktning för ensam- 
  
 29 Garcia m.fl. (2015), Attitudes towards new assisted reproductive technologies in Sweden: a survey in women  
 30–39 
  years of age. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 95, nr 1, s.  
 38–44. 
  
 398 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 stående kvinnor, livmodertransplantation och surrogatmoderskap. När det gällde de övriga förfarandena var mellan 70 och 94 procent av respondenterna positivt inställda, medan bara 47 procent hade en positiv inställning till surrogatmoderskap. 
  
 Någon enhetlig nordisk tendens finns inte i frågan om tillåtande, men ett förslag om legalisering av altruistiskt surrogatmoderskap har nyligen lagts fram i Island. 
  
 Kunskapen om surrogatmoderskap har också ökat sedan reger- ingen senast behandlade frågan. Det finns numera studier om barn som kommit till inom ramen för sådana arrangemang och om deras familjer. Vi har beskrivit dessa studier i kapitel 10. Det finns också en ökad kunskap om surrogatmödrarna. 
  
 Det är mot denna bakgrund som frågan om tillåtande av altruis- tiskt surrogatmoderskap i Sverige måste bedömas. En aspekt som bör beaktas är likheter och skillnader i förhållande till sådana för- faranden som redan är tillåtna. 
  
 I det följande diskuterar vi om altruistiskt surrogatmoderskap bör tillåtas i Sverige. Diskussionen förs inom ramen för ett antal övergripande frågeställningar. Den första av dessa är vilken eller vilka fördelar som kan uppnås om man tillåter altruistiskt surrogat- moderskap. Nästa fråga är om kravet på likabehandling och för- budet mot diskriminering innebär ett krav på att surrogatmoder- skap tillåts. De beskrivna fördelarna med ett tillåtande ställs sedan mot eventuella problem och nackdelar. Vi tar i denna del enbart upp argument som vi tycker kan ha relevans för ställningstagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas eller inte. Vi har exempelvis inte tagit med argumentet att adoption är ett bättre alternativ än surrogat- moderskap, eftersom det är uppenbart att adoption inte är ett rea- listiskt alternativ och dessutom handlar om att barn ska få föräld- rar, inte om att barnlösa ska få barn. Övervägandena leder fram till en avslutande diskussion och bedömning i avsnitt 13.6.5. 
  
 Våra överväganden genomsyras av utredningens utgångspunk- ter, nämligen den humanistiska människosynen, principen om icke- diskriminering, principen om integritet, självbestämmande och infor- merat samtycke samt principen om barnets bästa. Vi utgår också från en försiktighetsprincip som innebär att eventuella kunskaps- luckor leder till att man bör avstå från ett tillåtande, om de inte kan kompenseras genom t.ex. regleringens utformning. Det är i detta sammanhang viktigt att redan från början framhålla att man aldrig 
  
 399 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 kan eliminera alla risker. Alla system kan missbrukas och problem kan och kommer alltid att uppstå. Frågan är alltså inte om det föreligger några risker alls, utan om det även med beaktande av den bästa tänkbara regleringen föreligger risker för individer eller sam- hället som inte kan accepteras. Av särskild vikt är de eventuella psykosociala riskerna för de blivande barnen, surrogatmödrarna och surrogatmödrarnas egna barn. 
  
 Som tidigare sagts aktualiserar surrogatmoderskap ytterligt svåra frågor, som har gett upphov till omfattande diskussioner med den grupp sakkunniga och experter som har deltagit i utredningens arbete. Det har inom utredningen funnits olika uppfattningar i vissa av de olika delfrågor som tas upp i övervägandena. 
  
 Vilka fördelar finns det med ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap? 
  
 Fler ofrivilligt barnlösa kan bli föräldrar 
  
 Alla former av assisterad befruktning handlar om att hjälpa människor att bli föräldrar. Även om de blivande barnens bästa beaktas, är det inte barnets intresse av att bli till utan de vuxnas intresse av att bli föräldrar som har motiverat införandet av nya metoder och sprid- ning av metoderna till nya grupper. Surrogatmoderskap skiljer sig i detta avseende inte från andra förfaranden inom assisterad befrukt- ning, t.ex. befruktning utanför kroppen och behandling med donerade könsceller. 
  
 Lagstiftaren har hittills haft en positiv inställning till att hjälpa ofrivilligt barnlösa till föräldraskap och möjligheterna har stegvis utvidgats till nya grupper. T.ex. har kvinnliga samkönade par fått en möjlighet till assisterad befruktning med donerade spermier, fastän barnlösheten i sådana fall inte behöver bero på infertilitet. Genom lagändringar som träder i kraft den 1 april 2016 får även ensam- stående kvinnor tillgång till assisterad befruktning, oberoende av om de lider av infertilitet. Samtidigt finns det en grupp infertila kvin- nor, nämligen de livmodersinfertila, som i dagsläget i princip saknar möjlighet till behandling.30 Absolut livmodersinfertilitet beror an- 
  
 30 Vi bortser här från livmoderstransplantation som än så länge bara förekommer inom ramen för en begränsad försöksverksamhet. 
  
 400 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 tingen på att man föds med en missbildad livmoder eller helt utan livmoder. Det kan också bero på att kvinnans livmoder har ope- rerats bort, till exempel på grund av livmoderhalscancer eller som ett livräddande ingrepp i samband med störtblödning vid en för- lossning. Inte sällan rör det sig om unga kvinnor som har ägg av god kvalitet och därför skulle kunna bli genetiska föräldrar. Bland dem som saknar livmoder finns det också personer som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM), och som i samband med det har fått livmodern avlägsnad. 
  
 Det finns vidare kvinnor som är tillräckligt friska för att vara goda föräldrar under ett barns hela uppväxt men som av hälsoskäl inte kan eller bör genomgå en graviditet. Det är svårt att uppskatta hur stor denna grupp kan vara. Därutöver finns det kvinnor som inte kan betecknas som dokumenterat eller absolut livmodersinfertila, men som trots många försök med assisterad befruktning inte lyckas bli gravida eller fullfölja en graviditet, trots upprepade för- sök med assisterad befruktning. Förmodligen hör en inte obetydlig del av de personer från Sverige som i dag väljer att genomföra surrogatarrangemang i utlandet till den sistnämnda gruppen.31 I en brittisk långtidsstudie omfattande 42 familjer som fått barn genom surrogatmoderskap, var den vanligaste orsaken till att man valt denna metod upprepade misslyckade försök med  
 IVF-behandling, 
  medan avsaknad av livmoder hos kvinnan var något mindre vanligt som orsak.32 
  
 Vi har i det föregående enbart talat om kvinnor som vill föda barn men inte kan. Det är dock viktigt att komma ihåg att kvinnans infertilitet naturligtvis också påverkar hennes eventuella livskamrat, om han eller hon vill ha barn. Därutöver finns det en annan grupp som i dag inte kan få hjälp att bli föräldrar med hjälp av en assi- sterad befruktning, nämligen män som inte lever tillsammans med en kvinna. Det handlar då inte om infertilitet utan, på liknande sätt som när det gäller kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor, om att det inte finns en partner av det motsatta könet. 
  
 31Se Arvidsson m.fl. (2015), Views of Swedish Commissioning Parents Relating to the Exploitation Discourse in Using Transnational Surrogacy. Kim 10(5): e0126518. doi:10.1371/journal. pone.0126518. 
  
 32MacCallum m.fl. (2003), Surrogacy: the experience of commissioning couples. Human Repro- duction Vol. 18, nr 6, s.  
 1334–1342. 
  
 401 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Det är inte möjligt att med någon säkerhet beräkna hur många personer i Sverige som skulle vilja ingå surrogatarrangemang, om det vore tillåtet här. Vi uppskattar att det årligen kommer ca 50 barn till Sverige som har kommit till genom surrogatarrangemang i utlandet (se avsnitt 14.2.3). Det är troligt att det finns personer som vill genomgå surrogatarrangemang men som inte vill eller kan genom- föra sådana arrangemang i andra länder på grund av exempelvis etiska invändningar eller ekonomiska begränsningar. Samtidigt kan det, som vi återkommer till, finnas personer som hellre vill genom- föra ett arrangemang i utlandet. Mot bakgrund av antalet surrogat- arrangemang i utlandet under de senaste åren, och med beaktande av att inte alla som vill få barn genom surrogatmoderskap har vilja eller möjlighet till ett utlandsarrangemang, uppskattar vi att ca 100 till 150 par och ensamstående personer per år skulle vilja genomgå ett surrogatarrangemang. Vi vill samtidigt betona att detta är en grov uppskattning. 
  
 Den barnlängtan och den sorg över sin barnlöshet som personer ur de nämnda grupperna kan uppleva bör tas på samma allvar som andra ofrivilligt barnlösa personers. Ett tillåtande av surrogatmoder- skap skulle, beroende på hur regleringen utformas, kunna innebära en möjlighet för vissa av dem att bli föräldrar. Det finns därför beaktansvärda skäl att överväga ett tillåtande av altruistiskt surrogat- moderskap. 
  
 Ett bättre alternativ än surrogatmoderskap i utlandet eller i egen regi 
  
 Förutom att det skulle ge fler personer en möjlighet att bli för- äldrar, skulle ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap som ett förfarande inom hälso- och sjukvården kunna innebära att de personer som väljer att delta i ett surrogatarrangemang erbjuds ett etiskt bättre alternativ som är säkrare och tryggare för de inblandade än de alternativ som står till buds i dag. I dagsläget sker surrogat- arrangemang antingen i utlandet eller genom s.k. informella arrange- mang, där en surrogatmor blir gravid genom heminsemination eller samlag med den tilltänkta pappan. Sådana arrangemang aktualiserar ett antal etiska och rättsliga problem. 
  
 När det gäller surrogatarrangemang i utlandet måste det för det första sägas att det i stort sett alltid handlar om kommersiella för- 
  
 402 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 hållanden. Att kommersiellt surrogatmoderskap inte är godtagbart och bör motverkas har vi kommit fram till i avsnitt 13.5. Det kan med hänsyn till detta hävdas att det är bättre att erbjuda ett inhemskt alternativ som bygger på altruism. Vidare är det känt att förhållandena för surrogatmödrarna i andra länder kan variera kraf- tigt. Det förekommer behandlingsmetoder, t.ex. i fråga om antalet införda befruktade ägg, som på grund av ökade risker för surrogat- modern och fostren inte skulle tillåtas här. Vid surrogatarrange- mang i bl.a. Indien är det vanligt med tvillinggraviditeter och att barnen föds för tidigt.33 Det förekommer också inskränkningar av surrogatmödrarnas handlingsfrihet och andra villkor som starkt kan ifrågasättas. Ofta sker det ingen reell prövning av de tilltänkta föräldrarnas lämplighet. När verksamheten utövas i områden med en utbredd fattigdom och låg utbildningsgrad för kvinnor, väcker den dessutom frågor om exploatering av personer i en utsatt situa- tion och om kvinnornas förmåga att lämna ett informerat sam- tycke. I en nyligen publicerad studie som omfattade bl.a. 14 indiska surrogatmödrar, visade det sig att ingen av kvinnorna vid en inter- vju kunde förklara vilka risker som är förknippade med införande av ett befruktat ägg eller en fosterreduktion. Forskarna drog slut- satsen att surrogatmödrarna inte hade tillräckliga kunskaper om riskerna.34 Av samma studie framgick det att många av surrogat- mödrarna inte ens informerades om hur många befruktade ägg som fördes in och att detsamma ofta gällde de tilltänkta föräldrarna. 
  
 Ett annat problem med surrogatarrangemang i utlandet är att det inte alltid finns garantier för att de tillkomna barnen får rätt till information om sitt genetiska och biologiska ursprung. Som vi återkommer till i kapitel 14 kan det därutöver uppkomma olika rättsliga problem när de tilltänkta föräldrarna vill resa till Sverige med barnet. Problemen kan bl.a. handla om medborgarskap, fast- ställande av föräldraskap och vårdnad. I värsta fall kan barnen hamna i en mycket utsatt situation om de tilltänkta föräldrarna eller någon av dem ändrar sig under resans gång, något som har inträffat 
  
 33Se  
 Stafford-Bell 
  m.fl. (2014), Outcomes of surrogacy undertaken by Australians overseas. The Medical Journal of Australia Vol. 201, nr 6, s.  
 330–333. 
  
 Scott m.fl. (2015), Informed consent in medical  
 decision-making 
  in commercial gestational surrogacy: a mixed methods study in New Delhi, India. Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica Vol. 94, nr 5, s.  
 465–472. 
  
 403 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 i ett fåtal uppmärksammade fall.35 Det finns också en risk för att landet där arrangemanget sker ändrar sin reglering innan de till- tänkta föräldrarna har kunnat ta med sig barnen till sina hemländer, vilket kan leda till problem för barnen, de tilltänkta föräldrarna och surrogatmodern. Ett exempel på detta är Thailand, som nyligen har intagit en sträng hållning till kommersiellt surrogatmoderskap, med följden att vissa barn enligt uppgift inte har kunnat föras ur landet av sina tilltänkta föräldrar.36 
  
 Delvis liknande problem är förknippade med s.k. informella surrogatarrangemang. Det är känt att sådana arrangemang före- kommer i Sverige även om inget tyder på att det skulle vara särskilt utbrett.37 Om sådana arrangemang ingås, finns det en uppenbar risk för att de inblandade inte har klart för sig vilka rättsliga problem som kan uppstå kring t.ex. föräldraskapet. Eftersom ingen pröv- ning sker av de inblandade personernas lämplighet och de inte heller får tillgång till någon rådgivning om de inte själva skaffar sig sådan hjälp, är vidare risken större för att olämpliga arrangemang ingås, än om arrangemanget äger rum inom hälso- och sjukvårdens ram. Några garantier för att barnet kan få tillgång till information om sitt genetiska och biologiska ursprung finns inte. Risken för kom- mersiella inslag är uppenbar. 
  
 Många av de angivna problemen kan minskas om surrogat- moderskap genomförs inom ramen för den svenska hälso- och sjuk- vården. Därigenom kan man motverka utnyttjande av utsatta per- soner och att olämpliga arrangemang kommer till stånd. Det kan ske en prövning av surrogatmoderns lämplighet för uppgiften och av de tilltänkta föräldrarnas förmåga att ge barnet en god uppväxt. Man kan undersöka om det förekommer några ekonomiska incita- ment för surrogatmodern och alla parter kan erbjudas rådgivning. De tillkomna barnen kan genom reglering ges rätt till information om sitt biologiska och genetiska ursprung. Genom en särskild för- äldraskapsrättslig reglering kan man eventuellt skapa en större tyd- lighet och förutsebarhet i fråga om föräldraskapet till de tillkomna barnen. När det gäller surrogatmoderskap som annars hade skett i 
  
 35Se t.ex. avsnitt 14.4.2 om Baby  
 Manji-fallet 
  och 14.4.5 om Baby  
 Gammy-fallet. 
  
 36Se Prasert (2014), Children born through surrogates stranded. Artikel publicerad på www.multimedia.com den 1 augusti 2014. 
  
 37Bl.a. enligt samtal den 24 oktober 2014 med Miller, Riksförbundet för homo- sexuellas, bisexuellas, transpersoners och Roberson rättigheter (RFSL). 
  
 404 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 utlandet kan man också undvika de problem som i dag kan upp- komma på grund av att den svenska regleringen inte är förenlig med regleringen i de länder där surrogatarrangemangen sker. Om surrogatmodern lever i Sverige finns det vidare en större möjlighet för barnet och dess föräldrar att ha kontakt med surrogatmodern och hennes familj. Det finns vissa studier som tyder på att denna möjlighet kan vara positiv både för barnet och för surrogatmodern och hennes barn.38 Inte minst viktigt är att man också kan minska de medicinska riskerna för surrogatmodern och barnet, genom att den assisterade befruktningen sker i enlighet med de normer som tillämpas här, bl.a. när det gäller antalet befruktade ägg som implan- teras i kvinnans livmoder. 
  
 De fördelar som uppnås genom ett tillåtande av surrogatmoder- skap förutsätter att de berörda personerna faktiskt genomgår för- farandet inom den svenska hälso- och sjukvården. Förmodligen skulle vissa av de personer som i dag väljer att åka utomlands eller att genomgå informella arrangemang föredra att arrangemanget ägde rum inom den svenska hälso- och sjukvården. I en nyligen publi- cerad svensk studie intervjuades ett antal par som genomgått surrogat- arrangemang i utlandet. Vissa av dem uppgav att de hellre hade genomfört arrangemanget här, bl.a. på grund av oro för den utländ- ska surrogatmoderns situation.39 Det tycks alltså finnas en önskan hos i vart fall en del av de personer som i dag genomgår surrogat- arrangemang utomlands att i stället göra det i Sverige. Samtidigt är det inte troligt att personer som lever i Sverige upphör med att genomgå surrogatarrangemang i utlandet eller informella arrange- mang enbart för att förfarandet blir tillåtet inom den svenska hälso- och sjukvården. 
  
 För det första är det närmast uteslutet att efterfrågan på surrogat- mödrar skulle kunna mötas inom ett system på altruistisk grund. Oavsett hur systemet för rekrytering av surrogatmödrar byggs upp 
  
 38Imrie  Jadva (2014), The long term experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s.  
 424–435; 
  Jadva  Imrie (2013) Children of surrogate mothers: psycho- logical  
 well-being, 
  family relationships and experiences of surrogacy. Human Reproduction Vol. 29, nr 1 s.  
 90–96; 
  och Jadva m.fl. (2012)Surrogacy families 10 years on: relationship with the surrogate, decisions over disclosure and children’s understanding of their surrogacy origins. Human Reproduction Vol. 27, nr 10, s.  
 3008–3014. 
  
 39Arvidsson m.fl. (2015), Views of Swedish Commissioning Parents Relating to the Exploitation Discourse in Using Transnational Surrogacy. Kim 10(5): e0126518. doi:10.1371/journal. pone.0126518. 
  
 405 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 framstår det därför, och med hänsyn till sjukvårdens begränsade resurser, som oundvikligt att väntetider skulle uppstå, och att inte alla skulle få tillgång till förfarandet. 
  
 För det andra skulle det alltid finnas personer som inte uppfyller de krav som ställs för att få genomgå förfarandet, t.ex. i fråga om lämplighet och ålder, eller som inte får något barn trots försök med en surrogatmor i Sverige. Förmodligen skulle en del av dessa perso- ner söka andra vägar för att få barn med hjälp av en surrogatmor, t.ex. i utlandet. Andra kan av olika skäl föredra ett kommersiellt surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Det sagda får inte bara stöd av den hittillsvarande svenska erfaren- heten av surrogatmoderskap och olika former av assisterad befrukt- ning, utan också av erfarenheter från andra länder. Som ett exempel kan nämnas Storbritannien. Trots att det där sedan många år finns en lagreglerad möjlighet att ingå altruistiska surrogatarrangemang och att i särskild ordning överföra föräldraskapet till de tilltänkta för- äldrarna, tycks gruppen britter som ingår surrogatarrangemang i utlandet ha ökat på senare tid.40 Liknande erfarenheter finns från bl.a. Australien, där altruistiska surrogatarrangemang är tillåtna. Trots att det alltså är lagligt att genomföra surrogatarrangemang i landet föds det mångdubbelt fler barn åt australiensare av surrogatmödrar i ut- landet än av inhemska surrogatmödrar.41 De viktigaste faktorer som avhåller australiensare från surrogatarrangemang i hemlandet tycks vara oro över att surrogatmodern ska behålla barnet, uppfattningen att den inhemska processen är för lång och komplicerad och avsak- nad av en lämplig surrogatmor. Endast ett fåtal uppger sig avskräckta av lagstiftning i vissa delstater som innebär att betalt surrogat- moderskap är straffbart, även om arrangemanget sker i utlandet.42 
  
 40 Crawshaw m.fl. (2012), The changing profile of surrogacy in the UK – Implications for national and international policy and practice. Journal of Social Welfare  Family Law Vol. 34, nr 3 s.  
 267–277. 
  
 41Under åren  
 2010–2011 
  registrerades 16 surrogatfödslar i Australien medan 394 barn föddes av surrogatmödrar i Indien för australiensiska medborgares räkning under samma tid, se Millbank (2015), Rethinking 'Commercial' Surrogacy in Australia. University of Technology Sydney, Faculty of Law, Legal Studies Research Paper Series nr 2015/3, med hänvisningar. 
  
 42Uppgifterna härrör från en enkätstudie genomförd år 2013 och som redovisas i Everingham 
  
 m.fl. (2014), Australians' use of surrogacy. The Medical Journal of Australia Vol. 201, nr 5, s.  
 270–273. 
  
 406 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Man kan alltså hävda att ett tillåtande av surrogatmoderskap inom den svenska hälso- och sjukvården skulle skapa ett säkrare alternativ för de personer som får tillgång till förfarandet. Däremot finns det inte grund för att påstå att det skulle leda till att surrogat- arrangemang i utlandet eller informella arrangemang skulle upp- höra eller ens minska i antal. Det finns rentav en viss risk för att antalet surrogatarrangemang i utlandet eller på informell grund ökar. När ett förfarande blir tillåtet ökar nämligen allmänhetens med- vetenhet om förfarandet och acceptansen för det kan komma att öka. De personer som har behov av förfarandet för att kunna bli föräldrar kan komma att uppfatta det närmast som en rättighet, vilket i sin tur kan leda till att de söker sig utomlands t.ex. om de inte får möjlighet att genomgå förfarandet här eller om förfarandet misslyckas. Andra kan tänkas välja ett informellt förfarande på kommersiell grund, eftersom det kan vara lättare för dem att hitta en villig surrogatmor om de kan erbjuda betalning för hennes in- sats. Det torde vara enklare att i hemlighet genomföra ett kommer- siellt arrangemang om surrogatmodern befruktas utan inblandning av hälso- och sjukvården. 
  
 Sammanfattning och slutsats 
  
 Genom ett tillåtande av surrogatmoderskap kan man göra det möj- ligt för fler personer att bli föräldrar. En positiv konsekvens skulle vidare vara att de personer som får tillgång till förfarandet erbjuds ett säkrare och bättre alternativ än informella arrangemang och kommersiella arrangemang i utlandet. De fördelar som finns med ett kontrollerat förfarande inom den svenska hälso- och sjukvården uppnås dock bara om de personer som vill bli föräldrar genom surrogatmoderskap faktiskt genomgår förfarandet i den föreskrivna ordningen. Vi bedömer att detta många gånger inte skulle bli fallet. Mycket talar nämligen för att en del av de personer som inte skulle få tillgång till förfarandet, t.ex. för att de inte uppfyller lämplighets- kraven, eller för vilka förfarandet misslyckas, i stället skulle söka sig utomlands eller till informella arrangemang. Det kan också finnas personer som av olika skäl föredrar ett kommersiellt arrangemang i utlandet eller ett informellt arrangemang. 
  
 407 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Enligt vår mening finns det således inte fog för att påstå att de informella arrangemangen eller utlandsarrangemangen skulle upp- höra eller ens minska i antal efter ett tillåtande i Sverige. Vi menar att det rentav finns en risk för att de informella arrangemangen och utlandsarrangemangen på sikt ökar, om man tillåter surrogatmoder- skap. De fördelar som kan uppnås genom ett tillåtande måste vägas mot denna risk. 
  
 Innebär diskrimineringsförbudet ett krav på att surrogatmoderskap måste tillåtas? 
  
 Vi har tidigare sagt att dagens reglering innebär att vissa grupper saknar möjligheter att bli föräldrar genom en assisterad befrukt- ning. Det är en särskild fråga om dessa grupper, eller vissa av dem, skulle kunna ställa krav på att surrogatmoderskap tillåts genom att åberopa förbudet mot diskriminering på grund av kön eller sexuell läggning. Vår bedömning är att det inte med fog kan ställas något sådant krav. 
  
 Enligt 2 kap. 12 § regeringsformen (RF) får varken lagar eller andra föreskrifter innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexu- ell läggning. RF innehåller också ett förbud mot könsdiskrimi- nering. I 2 kap. 13 § föreskrivs det att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt. Det råder enligt diskrimineringslagen (2008:567) ett för- bud mot diskriminering på grund av bl.a. kön och sexuell läggning. Förbudet gäller bl.a. inom hälso- och sjukvården och inom annan medicinsk verksamhet. Också Europakonventionen innehåller ett förbud mot diskriminering. Enligt artikel 14 Europakonventionen ska nämligen åtnjutandet av konventionens fri- och rättigheter säker- ställas utan någon åtskillnad på grund av bl.a. kön. Diskriminerings- förbudet omfattar enligt Europadomstolens praxis även sexuell lägg- ning. Artikel 14 kan aldrig åberopas ensam utan bara i kombination med någon annan av konventionens artiklar, i det här sammanhanget med artikel 8 om rätten till privat- och familjeliv (se framställningen i avsnitt 7.2.2). 
  
 408 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Lagstiftarens syn på samkönade par och på ensamstående per- soner som föräldrar har förändrats. Dagens reglering innebär emeller- tid att möjligheterna att bli föräldrar är större för kvinnliga sam- könade par än för manliga samkönade par. Genom lagändringar som träder i kraft den 1 april 2016, kommer dessutom ensam- stående kvinnor men inte ensamstående män att kunna få barn med hjälp av assisterad befruktning. Skillnaderna bottnar inte i något ställningstagande om att manliga samkönade par eller ensamstående män skulle vara mindre lämpade som föräldrar. De har samma lagliga möjligheter att adoptera som kvinnor. Grunden är i stället den biologiska verkligheten. Med undantag för vissa personer som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM), har män inte någon livmoder och kan därför inte genomgå en assisterad befrukt- ning. Ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap skulle kunna skapa en möjlighet för fler män som inte lever med en kvinna att bli föräldrar. Detta skulle naturligtvis vara positivt för personer ur dessa grupper som vill bli föräldrar. Man kan också ha förståelse för att personer som inte får någon möjlighet att bli förälder enbart på grund av sitt kön kan uppleva det som orättvist och omotiverat. 
  
 Även med beaktande av det som nu sagts är det vår bedömning att diskrimineringsförbuden i de ovan nämnda bestämmelserna inte innebär något krav på att surrogatmoderskap ska tillåtas. Avsak- naden av möjligheter att genomföra surrogatarrangemang inom hälso- och sjukvården innebär nämligen inte att det görs någon åtskillnad mellan personer på grund av kön eller sexuell läggning. Den på- verkar inte bara män i samkönade relationer och ensamstående män, utan även ensamstående kvinnor och olikkönade par där kvinnan inte kan bära och föda ett barn samt kvinnliga samkönade par i de fall då ingen av kvinnorna kan bära och föda ett barn. Redan detta innebär att det enligt vår uppfattning inte är fråga om någon otillåten diskriminering. Det kan tilläggas att Europadomstolens praxis inte ger stöd för att det ur konventionen skulle kunna härledas en rätt för någon grupp personer att få barn med hjälp av en surrogatmor eller något krav på medlemsstaterna att tillåta surrogatmoderskap (se mer om Europadomstolens praxis i avsnitt 7.2.2 och 14.5). 
  
 Det kan också tilläggas att det enligt vår mening finns etiskt, medicinskt och rättsligt relevanta skillnader mellan surrogatmoder- skap, där någon blir gravid och föder ett barn med avsikten att låta andra personer fostra barnet, och assisterad befruktning som genom- 
  
 409 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 förs på någon som själv avser att fostra barnet. Surrogatmoderskap förutsätter en tredjepartsmedverkan som i fråga om engagemang och risker m.m. inte kan jämställas med andra förfaranden inom assisterad befruktning. Det är ett långt större och mer riskfyllt åtagande att vara surrogatmor än att donera ägg eller spermier. Surrogatmoderskap kräver att en kvinna tar alla de risker som en graviditet och förlossning innebär och att hon dessutom därefter lämnar över ett barn för att någon annan ska vara dess förälder. Det sagda innebär att den som vill få barn med hjälp av en surrogatmor och den som vill få barn genom t.ex. en insemination eller IVF- behandling, enligt vår uppfattning inte befinner sig i jämförbara situa- tioner. 
  
 Sammanfattningsvis kan det sägas att ett tillåtande av surrogat- moderskap visserligen skulle kunna innebära en möjlighet för nya grupper att få barn, vilket vore positivt för personer ur dessa grupper. Förbudet mot diskriminering kan samtidigt inte innebära att för- farandet måste tillåtas. 
  
 Kan altruistiskt surrogatmoderskap vara förenligt med principen om barnets bästa? 
  
 Frågan 
  
 Vi har i det föregående kommit fram till att ett tillåtande av surrogat- moderskap inom hälso- och sjukvården skulle kunna få både posi- tiva och negativa konsekvenser. Vi går nu vidare genom att under- söka hur altruistiskt surrogatmoderskap förhåller sig till en av utred- ningens viktigaste principer, nämligen principen om barnets bästa. Vi börjar med de barn som kommer till genom surrogatarrange- mang och tar därefter upp surrogatmödrarnas egna barn. 
  
 De tillkomna barnen 
  
 När samhället bidrar till att ett barn blir till uppstår en särskild skyldighet att tillvarata barnets intressen och att skapa tillräckliga garantier för att barnet får växa upp under goda förhållanden. Det blivande barnet kan inte föra sin egen talan och samhället måste därför sätta sig in i barnets situation och bevaka dess intressen. Vad 
  
 410 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 innebär då detta i förhållande till frågan om tillåtande av surrogat- moderskap? 
  
 Vi har redan tidigare konstaterat att ett tillåtande av surrogat- moderskap i Sverige skulle innebära att barns rättigheter stärks i ett avseende, nämligen i fråga om rätten att söka information om sitt ursprung. Barn som kommer till genom surrogatarrangemang i utlandet har inte alltid en sådan rätt, medan det framstår som en självklarhet att en sådan rätt skulle vara en del av en eventuell svensk reglering om surrogatmoderskap. 
  
 Skulle ett tillåtande av surrogatmoderskap innebära några andra för- eller nackdelar för barn? En av de farhågor som oftast förs fram i diskussioner om surrogatmoderskap är att de tillkomna barnen far illa. Det har också hävdats att kunskapen om hur barnen mår i vart fall är otillräcklig. 
  
 Vi delar uppfattningen att det finns allvarliga kunskapsluckor när det gäller konsekvenserna för barnen. Det kan visserligen kon- stateras att de få studier som finns inte ger något direkt stöd för farhågorna om att barnen far illa. De barn som har studerats tycks i huvudsak må och fungera väl och när de har tillfrågats har de inte uttryckt negativa uppfattningar om sitt tillkomstsätt (se avsnitt 10.3.3). I studier där man har jämfört barn tillkomna genom olika former av assisterad befruktning har man sett få skillnader mellan barn till- komna genom surrogatmoderskap och andra barn. I en studie där fem- till nioåriga barn tillkomna genom fullständigt surrogat- moderskap har jämförts med barn tillkomna genom andra former av assisterad befruktning iakttog forskarna inga skillnader när det gällde förekomsten av psykologiska anpassningsproblem.43 I en brittisk långtidsstudie där man har studerat surrogatfamiljer, har man visserligen i den delstudie som gjordes när barnen var 7 år gamla iakttagit en högre förekomst av beteendeproblem hos barnen födda av en surrogatmor i förhållande till de barn i studien som var tillkomna genom könscellsdonation.44 Resultaten för de barn som 
  
 43Shelton m.fl. (2009), Examining differences in psychological adjustment problems among children conceived by assisted reproductive technologies. International Journal of Behavioral Development Vol. 33, nr 5, s.  
 385–392. 
  
 44Golombok m.fl. (2004) Families Created Through Surrogacy Arrangements:  
 Parent-Child 
  Relationships in the 1st Year of Life. Developmental Psychology Vol. 40, nr 3, s.  
 400–411; 
  Hernandez m.fl. (2006), Surrogacy families: parental functioning,  
 parent-child 
  relationships and children’s psychological development at age 2. Journal of Child Psychiatry Vol. 47, nr 2, s. 213– 222; Golombok m.fl. (2006),  
 Non-genetic 
  and  
 non-gestational 
  parenthood: consequences for 
  
 411 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 fötts av en surrogatmor låg dock inom normalvariationen för jämnåriga barn och skillnaderna fanns dessutom inte kvar vid 10 års ålder. Forskarnas slutsats var att de familjer som fått barn genom surrogatmoderskap fortfarande var välfungerande när barnen nått den tidiga skolåldern, men att avsaknaden av en biologisk koppling genom graviditet skulle kunna vara mer problematisk för barnen än avsaknaden av en genetisk koppling. När man i uppföljningen vid 7 års ålder undersökte bl.a. samspelet mellan mor och barn, iakttogs vidare en lägre grad av ömsesidighet mellan mor och barn i både surrogatfamiljerna och äggdonationsfamiljerna jämfört med familjer som fått barn på vanligt sätt. Forskarna tolkade resultatet som att avsaknad av en genetisk koppling eller en koppling genom graviditet mellan mor och barn, kan leda till mindre positiv interaktion mellan mor och barn vid 7 års ålder. De ansåg vidare att likheten mellan äggdonationsfamiljerna och surrogatfamiljerna – i vilka surrogat- moderns ägg hade använts i 2/3 av fallen – tydde på att avsaknaden av en genetisk koppling kunde ha en större betydelse än avsak- naden av en koppling genom graviditet. Forskarna framhöll dock att det handlade om subtila skillnader och att familjerna som tidigare sagts var välfungerande. Preliminära analyser av en uppföljning av barnen vid 13 till 14 års ålder ger vid handen att barnen inte heller i början av tonåren uppvisar negativa avvikelser i förhållande till andra barn i fråga om psykologisk anpassning och relationen till sina föräldrar.45 
  
 De befintliga studierna kan således inte sägas visa att det skulle föreligga särskilda risker för barnens fysiska och psykiska hälsa eller utveckling, även om det finns tecken på vissa skillnader i tidiga skol- åldern. Samtidigt måste man enligt vår uppfattning vara försiktig när man tolkar och drar slutsatser av resultaten. 
  
 parent-child 
  relationships and the psychological  
 well-being 
  of mothers, fathers and children at age 3. Human Reproduction Vol. 21, nr 7, s.  
 1918–1924; 
  Hernandez m.fl. (2011), Families created through surrogacy:  
 Mother-child 
  relationships and children's psychological adjustment at age 7. Developmental Psychology Vol. 47, nr 6, s.  
 1579–1588; 
  Jadva m.fl. (2012), Surrogacy families 10 years on: relationship with the surrogate, decisions over disclosure and children’s under- standing of their surrogacy origins. Human Reproduction Vol. 27, nr 10, s.  
 3008–3014; 
  Hernandez m.fl., (2013), Children Born Through Reproductive Donation: A Longitudinal Study of Psycho- logical Adjustment. Journal of Child Psychology and Psychiatry Vol. 54, nr 6, s.  
 653–660. 
  
 45 Michael m.fl. (2015), A longitudinal study of families created by reproductive donation: follow- up at adolescence. Fertility and sterility Vol. 104, nr 3, supplement, s. e26. samt underhands- kontakter med professor Jensen, Cambridge University. 
  
 412 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 För det första omfattar den befintliga forskningen bara ett fåtal ganska små grupper barn och familjer. I den brittiska långtidsstudien avstod många av de tillfrågade familjerna från att delta i studien och 12 av 42 familjer föll dessutom bort vartefter. Alla studier utom en härrör från en och samma brittiska forskargrupp. Redan detta ger anledning till stor försiktighet. 
  
 För det andra saknas det långtidsstudier som sträcker sig till vuxen ålder. Vi vet väldigt lite om hur äldre tonåringar och vuxna hanterar det faktum att de har kommit till genom surrogat- moderskap och vad det kan betyda för t.ex. identitetsutvecklingen och de långsiktiga familjerelationerna. Vi vet inte hur surrogat- moderns delaktighet i, eller frånvaro från, barnets liv kan påverka barnet på lång sikt. Det kan inte uteslutas att barnen senare i livet – t.ex. i samband med att de själva bildar familj – kan komma att se annorlunda på sin tillkomst än vad de befintliga studierna tyder på eller att deras långsiktiga välmående kan påverkas negativt. Detta är en allvarlig kunskapsbrist. 
  
 För det tredje saknas det studier om hur det går för barnen i de fall då surrogatarrangemang inte fullföljs på det sätt som varit tänkt på grund av att surrogatmodern eller de tilltänkta föräldrarna ångrar sig, kanske med allvarliga konflikter mellan de vuxna som följd. Det saknas kunskap om vad detta får för konsekvenser för de tillkomna barnen, men det förefaller närmast uppenbart att de kan fara illa. Också det är en allvarlig kunskapsbrist. 
  
 Slutligen finns det bara ett fåtal studier om hur anknytnings- processen utvecklas vid ett surrogatarrangemang och inga om kon- sekvenserna av att denna process bryts i samband med barnets födelse. Det anses allmänt fördelaktigt för både barn och mor att redan under graviditeten utveckla en kontakt med det blivande barnet genom sång, prat, beröring och andra liknande beteenden.46 Resul- taten från de studier som finns om anknytningen under gravidi- teten kan uppfattas som något motstridiga. En studie från år 1991 talar för att surrogatmödrar har en svagare anknytning till fostret än andra gravida kvinnor.47 En nyare studie talar samtidigt för att surrogatmödrarnas anknytning till fostret är stark, och bara har 
  
 46Se t.ex. James mf.l. (2008), Anknytning i praktiken: tillämpningar av anknytningsteorin. 
  
 47Fisher  Smith (1991), Surrogate motherhood: attachment, attitudes and social support. Psychiatry Vol. 54, s.  
 13–20. 
  
 413 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 något lägre kvalitet än andra gravida kvinnors.48 Eftersom studierna genomförts på olika sätt är det svårt att jämföra resultaten. Kun- skapsunderlaget framstår som alltför tunt för att man ska kunna dra några slutsatser. 
  
 Forskningen om barn tillkomna genom surrogatmoderskap läm- nar alltså allvarliga kunskapsluckor. Frågan är då om dessa luckor kan täppas till genom annan forskning om assisterad befruktning eller närliggande forskning om adoption. Vår bedömning är att så inte är fallet. Annan forskning om assisterad befruktning ger visser- ligen stöd åt den forskning som finns om surrogatmoderskap och som talar för att det verkar gå bra för barn som tillkommer på dessa sätt. Forskningen om surrogatmoderskap får också ett visst stöd av den forskning som finns om tidigt adopterade barn (se avsnitt 10.3.4). Det finns samtidigt betydelsefulla skillnader mellan surrogatmoder- skap, assisterad befruktning i andra fall och adoption. Forskningen om de senare vägarna till föräldraskap kan därför inte täppa till de allvarliga kunskapsluckor som finns i frågor som rör surrogat- moderskap. 
  
 Surrogatmoderns barn 
  
 Vid surrogatarrangemang berörs inte bara de barn som kommer till inom ramen för arrangemanget. De flesta surrogatmödrar har näm- ligen också egna barn sedan tidigare, som givetvis kan påverkas på olika sätt. Det har uttryckts farhågor om att surrogatmödrarnas barn skulle må dåligt av att deras mammor ställer upp som surrogat- mor och att de bl.a. kan befaras känna oro över att själva bli bort- lämnade. 
  
 Hittills finns det såvitt vi känner till bara två studier med få del- tagare där forskarna har ställt frågor till surrogatmödrars egna barn och enstaka studier där man har frågat surrogatmödrarna om barnens reaktioner. Det är därför inte möjligt att dra några säkra slutsatser. Det man kan säga är att det hittills inte har framkommit något som direkt talar för att surrogatmödrarnas egna barn skulle skadas psykiskt eller känna oro för att själva bli bortlämnade av sina föräldrar. 
  
 48 Watkins m.fl. (2015), A  
 cross-cultural 
  study on surrogate mother’s empathy and maternal– foetal attachment. Women and Birth Vol. 28, nr 2, s.  
 154–159. 
  
 414 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Samtidigt berättar vissa barn om att de känt svartsjuka, ilska och oro för det andra barnet. Kunskapsluckorna om konsekvenserna för surrogatmödrarnas barn är stora. 
  
 Sammanfattning och slutsats 
  
 Det finns än så länge lite forskning om de barn som tillkommit genom surrogatarrangemang och hur barnen mår. De studier som finns kan inte sägas visa att dessa barn skulle ha det sämre än andra barn. Studiernas begränsade omfattning och förekomsten av bort- fall innebär dock att resultaten måste tolkas med stor försiktighet. Dessutom lämnar studierna viktiga frågor obesvarade. Bland annat saknas det studier om konsekvenserna för barnen på lång sikt. Vi vet därför inte hur personer som kommit till på detta sätt senare i livet hanterar sitt tillkomstsätt och vad det kan betyda för t.ex. identitets- utvecklingen och de långsiktiga familjerelationerna. Det saknas också kunskap om konsekvenserna för barnen i de fall där surrogat- arrangemanget inte fullföljs på det sätt som varit tänkt. Hur mår ett barn som surrogatmodern har behållit mot de tilltänkta – och kanske genetiska – föräldrarnas vilja? Hur mår ett barn som de tilltänkta föräldrarna har vägrat att ta emot? Om detta vet vi i princip inget, samtidigt som risken för att de far illa förefaller uppenbar. Det saknas vidare kunskap om vad en tidig separation mellan barnet och surrogatmodern kan betyda för barnet och om surrogatmoderns anknytning till det barn hon bär. 
  
 Det har hittills inte framkommit att surrogatmödrarnas egna barn skulle skadas psykiskt, samtidigt som vissa barn som tillfrågats beskriver starka negativa känslor i samband med surrogatarrange- manget. Kunskapsunderlaget är så tunt, och delvis motsägelsefullt, att det inte kan läggas till grund för några slutsatser. Även beträff- ande dessa barn saknas det alltså kunskap. 
  
 Med hänsyn till det anförda är det enligt vår mening inte klarlagt vilka risker som eventuellt kan finnas för de surrogatfödda barnen och surrogatmödrarnas egna barn på kort och lång sikt. Det är därför inte möjligt att dra några säkra slutsatser i fråga om förfaran- dets förenlighet med principen om barnets bästa. Detta talar starkt mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. 
  
 415 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Till detta kommer svårigheter att balansera barnets och de vux- nas rättigheter mot varandra, t.ex. i situationer då det uppstår en tvist mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna. Vi återkom- mer till dessa svårigheter under rubriken Andra risker och problem. 
  
 Kan altruistiskt surrogatmoderskap vara förenligt med kvinnors rättigheter? 
  
 Frågorna 
  
 Nästa fråga är om surrogatmoderskap kan förenas med kvinnors rättigheter. Det handlar bl.a. om surrogatmoderns självbestämman- de, riskerna för surrogatmödrar att drabbas av fysiskt och psykiskt lidande, om riskerna för exploatering och om förutsättningarna för en kvinna att ge sitt fria och informerade samtycke till att vara surrogatmor. 
  
 Surrogatmoderns självbestämmande 
  
 Den humanistiska människosynen innebär att människan är en förnuftsvarelse som har fri vilja, ansvar och mänsklig värdighet. Den förutsätter att människor kan välja fritt på basis av sitt förnuft och egna etiska överväganden och är beredda att ta ansvar för sina beslut.49 En del av denna människosyn är rätten till självbestämmande. Vi har alla rätt att få vårt självbestämmande respekterat i den om- fattning det inte griper in i andras rätt till respekt för sitt själv- bestämmande. Det är en viktig princip i vårt samhälle att kvinnor har rätt att bestämma över sin kropp och sin fortplantningsförmåga. Rätten till abort och att få aborten utförd inom hälso- och sjuk- vården vilar på denna princip. Det är också tillåtet för både kvinnor och män att vidta olika altruistiska handlingar som involverar krop- pen och dess funktioner, såsom att donera organ, blod, ägg och spermier. Vissa av dessa altruistiska handlingar, särskilt organdonation från levande donatorer, medför smärta, olägenhet och medicinska risker. 
  
 49 Smer, Etik – en introduktion. Omarbetad upplaga (2008) s. 23. 
  
 416 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Det anförda skulle kunna tala för att vuxna och psykiskt friska kvinnor bör kunna välja om de vill vara surrogatmödrar, under förutsättning att man kan försäkra sig om att det föreligger ett frivilligt och informerat samtycke och det inte i övrigt finns starka skäl som talar mot detta. Ett sådant skäl kan vara att riskerna för kvinnan i fysiskt eller psykiskt hänseende är så stora att det inte bör godtas att hon samtycker till att utsätta sig för dem, eller i varje fall att samhället inte bör medverka till att hon gör det. Det för- hållandet att en viss handling inte är förbjuden måste ju inte också innebära att individen har rätt till samhällets bistånd med att genomföra handlingen. Vid den slutliga bedömningen av om för- farandet ska tillåtas måste man givetvis också ta hänsyn till andra faktorer än den enskilda kvinnan och eventuella risker för henne. En sådan fråga är vilken betydelse ett tillåtande av surrogatmoder- skap kan ha för synen på kvinnor i samhället. 
  
 Under de följande rubrikerna diskuteras bl.a. om det med hän- syn till bl.a. de fysiska och psykiska riskerna är godtagbart att en kvinna åtar sig att vara surrogatmor, om det är möjligt att lämna ett samtycke till att bli gravid på någon annans vägnar och att lämna ifrån sig ett barn, och om man kan försäkra sig om att ett lämnat samtycke återspeglar kvinnans innersta vilja och inte är föranlett av t.ex. påtryckningar eller vinstintresse. 
  
 Kan de fysiska och medicinska riskerna för surrogatmodern godtas? 
  
 Den första frågan är om det av etiska och principiella skäl kan god- tas att man utsätter en kvinna för de fysiska och medicinska risker som är förknippade med att vara surrogatmor. Det grundläggande skälet till att det finns anledning att överväga ett tillåtande av surrogatmoderskap är en önskan om att minska lidandet hos per- soner som inte kan få barn fastän de vill. Samtidigt går det inte att bortse från att surrogatmoderskap innebär risker, smärta och poten- tiellt lidande för surrogatmodern. Frågan är alltså om detta kan godtas. Vi begränsar oss här i huvudsak till frågan om man kan godta de risker och olägenheter m.m. som är förknippade med en assisterad befruktning, graviditet och förlossning, medan frågor som har att göra med att surrogatmodern lämnar ifrån sig barnet 
  
 417 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 diskuteras i senare avsnitt. Det är dock oundvikligt med en viss över- lappning. 
  
 Det kan till att börja med framhållas att surrogatarrangemang inte innebär några nya medicinska risker jämfört med de behand- lingar som redan är tillåtna. Detta har utvecklats närmare i av- snitt 13.6.2. Ett fullständigt surrogatmoderskap är i medicinskt hän- seende i princip inte något annat än en befruktning utanför kroppen med en annan kvinnas ägg. Dessutom kan man genom stränga urvalskriterier minska riskerna för surrogatmodern och det blivande barnet. Det kan t.ex. ställas upp krav på att surrogatmodern ska vara i lämplig barnafödande ålder, att hon ska vara frisk och att hon tidigare ska ha genomgått ett lämpligt antal lyckosamma gravidi- teter. Den etiskt relevanta skillnaden i förhållande till vad som i dag gäller är alltså inte att förfarandet innebär nya medicinska risker för den kvinna som bär barnet, utan att riskerna bärs av en person som inte ska vara förälder till barnet. 
  
 Även om riskerna alltså kan minskas genom olika åtgärder, kan man som tidigare sagts inte bortse ifrån att alla graviditeter är för- knippade med risker. Även om det i dagens Sverige är mycket ovan- ligt att kvinnor avlider till följd av sin graviditet eller förlossning, så förekommer det. Mellan en och sju kvinnor dör årligen till följd av komplikationer under graviditet, förlossning eller barnsängstid.50 Att kvinnor drabbas av komplikationer under graviditeten och skador under förlossningen är vanligt.51 Vissa skador kan bli långvariga eller bestående. En graviditet är vidare förknippad med epigenetiska risker som man än så länge vet ganska lite om. Det är också normalt att den gravida kvinnan upplever smärta och obehag av olika slag under graviditeten och förlossningen. Vid surrogatmoderskap bärs dessa risker, smärtor och olägenheter av surrogatmodern och inte av den person som ska vara förälder till barnet. Som sades inled- ningsvis är frågan om detta kan godtas. 
  
 En utgångspunkt är att man inte utan starka skäl bör inskränka människors rätt att bestämma om sin egen kropp och fortplant- ning. Det gäller även för en kvinna som vill vara surrogatmor. Vi har redan i dag regleringar som innebär att enskilda tillåts ta medi- 
  
 50Uppgiften härrör från den officiella statistiken över dödsorsaker avseende åren  
 2003–2013. 
  
 51Se t.ex. Gyhagen (2013)  
 Long-term 
  consequences of vaginal delivery on the pelvic floor: Lin with caesarean section in  
 one-parae 
  women. Doktorsavhandling. 
  
 418 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 cinska risker och utsätta sig för smärta, risker och olägenheter för andras skull. Det är ju, som tidigare framkommit, tillåtet med fri- villig och altruistisk donation av könsceller och av organ och väv- nader från levande givare. Det finns likheter mellan surrogatmoder- skap och organdonation från levande givare genom att det i båda fallen handlar om en stor uppoffring för någon annans skull. En annan likhet mellan förfarandena är att många givare, dvs. surrogat- mödrar och organdonatorer, i studier beskriver sin insats som en positiv upplevelse och att få synes ångra sitt beslut.52 Samtidigt finns det viktiga skillnader. Den främsta av dessa är, som Smer har framhållit, att surrogatmoderskap jämfört med t.ex. njurdonation är ett mer omfattande socialt och psykologiskt åtagande med delvis okända långsiktiga konsekvenser för surrogatmodern. Också den fysiska insatsen är större och mer långvarig. En annan viktig skill- nad är att man genom att donera ett organ, eller en del av ett organ, kan rädda någons liv. Utan att förminska det lidande som många ofrivilligt barnlösa genomgår, är det ett tyngre intresse än intresset av att någon ska kunna få barn. Slutligen är det förmodligen för många människor en stor skillnad mellan att donera ett organ och att lämna ifrån sig ett levande barn som man har burit. 
  
 Sammanfattningsvis kan det sägas att det finns både likheter och skillnader mellan surrogatmoderskap och en del andra förfaranden som redan i dag är tillåtna, såsom donation av organ från levande givare. De medicinska riskerna för en surrogatmor är, såvitt fram- kommit, inte större än vid andra graviditeter där ett främmande ägg har använts vid befruktningen. Riskerna för surrogatmodern kan dessutom minskas genom högt ställda krav på att hon ska vara frisk och ha goda förutsättningar att klara en graviditet och förlossning. Vår sammantagna bedömning är att de fysiska och medicinska risk- erna och olägenheterna inte i sig framstår som oacceptabla, under förutsättning att kvinnan har lämnat ett fritt och informerat sam- tycke. Frågan är dock om man kan säkerställa att ett samtycke verk- ligen är frivilligt och inte föranlett av t.ex. påtryckningar, känslor av 
  
 52 Se Informationsbroschyr om att donera en njure, Akademiska Sjukhuset i Uppsala, s. 12. Alla som donerat en njure mellan år 1974 och 2012 tillfrågades om sina upplevelser och de allra flesta svarade att de skulle göra samma sak igen. Enligt undersökningen upplevde många en förbättrad livskvalitet och en ökad självkänsla och glädje efter donationen. Forskningen om surrogatmödrarnas upplevelser har beskrivits i avsnitt 10.3.3. 
  
 419 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 inre tvång eller kommersiella motiv. Vi återkommer till detta i senare avsnitt. 
  
 Kan de psykiska riskerna för surrogatmodern godtas? 
  
 Förutom de fysiska och medicinska aspekterna måste surrogat- mödrarnas psykiska välmående beaktas. I debatten om surrogat- moderskap framförs det ofta farhågor eller påståenden om att surrogatmödrarna far illa psykiskt. Det har t.ex. ofta hävdats att kvinnorna drabbas av psykiskt lidande när de lämnar ifrån sig de barn som de burit och att risken är stor för att de ångrar sig efteråt. Vilket stöd finns det för dessa påståenden? 
  
 Som har framgått av avsnitt 10.3.3 finns det ett antal studier från USA och Storbritannien om surrogatmödrar, deras motiv och mående. Vi har valt att fokusera på dessa två länder, dels eftersom det där finns en relativt stor erfarenhet av surrogatmoderskap som förfarande, dels eftersom resultaten måste antas vara mer relevanta för svenska förhållanden än det som kan framkomma i studier från t.ex. Indien. Var för sig kan många av studierna kritiseras för att de omfattar få surrogatmödrar. Det hänger bl.a. samman med att surrogatmoderskap jämfört med t.ex.  
 IVF-behandling 
  är ett ovan- ligt förfarande. Dessutom är många av studierna behäftade med metodologiska problem, såsom avsaknad av kontrollgrupper. Bevis- värdet av studierna är därför begränsat. Sammantaget handlar det dock om ett inte obetydligt antal studier, genomförda under en relativt lång tidsperiod, och som dessutom visar ett i huvudsak sam- stämmigt resultat. De studier som finns från Storbritannien och USA talar för att många surrogatmödrar är nöjda med sitt val, även över längre tid, och inte upplever några större problem i förhåll- ande till de blivande föräldrarna eller med att överlämna barnet till dem. De kvinnor som deltagit i studierna beskriver ofta surrogat- moderskapet som en berikande upplevelse, oavsett om de hjälper en närstående eller någon utomstående person och oavsett om det sker på altruistisk eller kommersiell grund. Initiativet anges oftast komma från surrogatmodern själv. Negativa känslor i samband med överlämnandet av barnet verkar i de flesta fall vara relativt lindriga och kortvariga. 
  
 420 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Samtidigt som de flesta surrogatmödrar som studerats i USA och Storbritannien alltså verkar vara tillfreds, kan man inte bortse från att en minoritet uppger att de är missnöjda med sitt beslut och rentav ångrar sig efteråt, och i ett fåtal fall även väljer att behålla barnet. Man kan inte heller bortse från att surrogatarrangemang i vissa fall tycks kunna leda till psykiska problem. En brittisk studie från år 2014 omfattade 34 kvinnor som hade genomgått sammanlagt 102 surrogatarrangemang. I fem fall hade kvinnorna efter surrogat- arrangemanget upplevt psykiska problem som de själva ansåg ha ett samband med arrangemanget. Tre av kvinnorna hade återhämtat sig vid tiden för datainsamlingen. Studien har beskrivits närmare i av- snitt 10.3.3. 
  
 Flera studier, inte bara från USA och Storbritannien, talar för att relationen med de tilltänkta föräldrarna och förtroendet för dem är viktiga komponenter i hur surrogatmodern upplever sitt delta- gande i ett surrogatarrangemang.53 Ett bristande förtroende för den eller de tilltänkta föräldrarnas föräldraförmåga har i vissa fall lett till att surrogatmodern valt att behålla barnet. Det har hävdats att ett sammanbrott i relationerna mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna ofta ligger bakom de rättstvister som uppkommit.54 
  
 Även om resultaten bör tolkas med försiktighet ger de tillgäng- liga studierna trots allt en bild av att många surrogatmödrar – i vart fall i Storbritannien och USA – synes må bra och vara nöjda med sitt deltagande i ett surrogatarrangemang. I de fall problem före- kommer tycks de oftast vara övergående. Det tycks vara ovanligt att surrogatmödrar ångrar sig efteråt eller att de väljer att behålla barnet (se avsnitt 10.3.3). Även om det naturligtvis finns sociala och kulturella skillnader mellan USA, Storbritannien och Sverige finns det inget som talar för att situationen för surrogatmödrar i Sverige skulle bli mindre gynnsam. 
  
 Om man inför ett krav på att surrogatmodern ska vara vuxen, psykiskt lämplig och ha fött egna barn bör hon anses ha goda möj- ligheter att förstå vad samtycket till att bli och vara gravid och föda barn innebär, även om man naturligtvis aldrig med säkerhet kan förutsäga hur en graviditet och förlossning kommer att avlöpa. 
  
 53Se t.ex. Welch (2010), Birthing a Mother. The Surrogate Body and the pregnant Self. Studien handlar om surrogatmödrar i Israel. 
  
 54Se publikationen i fotnot 53. 
  
 421 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Detsamma gäller dock vid många medicinska ingrepp utan att detta har ansetts hindra att personer lämnar ett informerat samtycke till ingreppen. Om man ställer upp höga krav på surrogatmoderns psykiska lämplighet, genomför en noggrann lämplighetsprövning och dessutom erbjuder kvinnan rådgivning, bör de psykiska riskerna kunna minskas. Under förutsättning att man kan försäkra sig om att kvinnan av fri vilja har samtyckt till att vara surrogatmor, framstår de psykiska riskerna inte som så stora att förfarandet av den anledningen inte skulle kunna accepteras. Som tidigare antytts är dock frågan om man kan försäkra sig om det, och i så fall hur. Denna fråga och den delvis sammanhängande frågan om risken för kommersialisering diskuteras i nästa avsnitt. 
  
 Risken för påtryckningar och kommersialisering 
  
 Genomgående i de brittiska och amerikanska studier som finns rör- ande surrogatmödrar och deras mående är att de deltagande surrogat- mödrarna uppger att de av fri vilja har deltagit i ett eller flera surrogatarrangemang. Inom forskningen finns det få exempel på kvinnor som uppger att de har varit utsatta för påtryckningar, eller att de har upplevt en underförstådd press att hjälpa t.ex. en när- stående. Man kan dock inte bortse från att det finns en risk för att en kvinna utsätts för påtryckningar eller upplever ett känslomässigt tvång att vara surrogatmor. Risken kan vara särskilt stor om kvinnan är närstående till den eller de ofrivilligt barnlösa personerna. Det kan vara svårt att säga nej till en närstående, vars längtan efter att bli förälder man har iakttagit på nära håll. Familjemedlemmar och vänner kan ha ett starkt känslomässigt inflytande över varandra och familjen är inte alltid en trygg plats. Det finns kvinnor som har litet inflytande över sitt liv och sin kropp, däribland kvinnor som lever i familjer med starkt patriarkala traditioner. 
  
 Risken för påtryckningar har förts fram i debatten om surrogat- moderskap och sådana resonemang har legat bakom att regeringen i tidigare lagstiftningssammanhang har betonat att könscellsdonation mellan närstående kräver särskilda överväganden, samt att kvinnor som donerar ägg till närstående ska ges möjlighet till professionellt stöd (prop. 2001/02:89 s. 44). 
  
 422 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Det finns alltså en risk för att kvinnor utsätts för påtryckningar eller känner sig tvungna att hjälpa närstående. Detta gäller inte minst mot bakgrund av att det kan finnas kvar vissa kulturella förvänt- ningar om att kvinnor ska vara vårdande och självuppoffrande. Det sagda kan tala för att surrogatarrangemang, om de skulle tillåtas, inte borde få ske mellan närstående. Samtidigt finns det problem också med det motsatta alternativet, dvs. att surrogatarrangemang ingås mellan personer som inte har en nära relation till varandra. Risken för att det finns dolda kommersiella motiv torde nämligen vara större i sådana fall. Just risken för kommersialisering har i fråga om organdonation från levande donator varit ett av skälen för att ställa upp ett krav på närståenderelation mellan donatorn och mottagaren, se 7 § lagen (1995:831) om transplantation m.m. 
  
 Risken för en dold kommersialisering i samband med surrogat- arrangemang illustreras bl.a. av erfarenheter från Grekland. I Grekland finns det sedan år 2002 en reglering som innebär att altruistiska surrogatarrangemang är tillåtna under förutsättning att en domstol har godkänt arrangemanget innan den assisterade befruktningen på- börjas.55 Surrogatmodern får enligt bestämmelserna ersättas för kostnader för behandlingen och graviditeten, inklusive tiden efter förlossningen, och för förlorad arbetsförtjänst. Ersättning därutöver är förbjuden och kriminaliserad. Vid genomgångar av grekiska dom- stolsavgöranden har det visat sig att en klar majoritet av surrogat- mödrarna inte var nära släkt med den tilltänkta modern. I de flesta fall hade parterna uppgett att hon var en nära vän. Surrogatmodern var i många av dessa fall 10 till 20 år yngre än den tilltänkta mam- man och invandrad från Östeuropa. Besluten innehöll inte hänvis- ning till någon bevisning som skulle styrka existensen av en nära vänskap. Forskarna drog slutsatsen att det i själva verket var fråga om kommersiella arrangemang.56 
  
 Skälen till att kommersiellt surrogatmoderskap inte kan accep- teras har vi ganska ingående utvecklat i avsnitt 13.5. Här ska endast upprepas att kommersialisering i sig innebär en särskild risk för påtryckningar. Om det smyger sig in kommersiella motiv i surrogat- arrangemang finns det t.ex. en risk för att en kvinna utsätts för 
  
 55Stoll (2013), Surrogacy Arrangements and Legal Hines. Swedish Law in a Comparative Context. Doktorsavhandling vid Uppsala Universitet. 
  
 56Se även Papaligoura (2015), Surrogacy: The experience of Greek commissioning women. Women and Birth Vol. 28, nr 4, s.  
 e110–e118. 
  
 423 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 press från sin partner att hon för pengarnas skull ska ställa upp som surrogatmor. Exempel på sådana händelser tas upp i viss forskning.57 I värsta fall kan en dold kommersialisering leda till att det uppstår en handel med kvinnor som surrogatmödrar och situationer där kvinnor av olika mellanhänder tvingas att sälja sig för andras vinning. 
  
 Av det sagda framgår att risken för påtryckningar kan vara större vid surrogatarrangemang mellan närstående, men att sådana risker kan finnas även vid arrangemang mellan utomstående, särskilt om det uppstår en dold kommersialisering. Risken för kommersiali- sering är förmodligen mindre om surrogatarrangemang ingås mellan närstående, men det kan samtidigt inte uteslutas att det även mellan släktingar eller nära vänner träffas överenskommelser om en eko- nomisk ersättning till surrogatmodern. Det kan t.o.m. vara svårare att genomskåda och upptäcka detta när det finns en nära relation mellan de inblandade. 
  
 Mot denna bakgrund blir frågan om man kan utforma en reg- lering som i tillräcklig grad motverkar både kommersialisering och att kvinnor pressas till eller känner sig tvungna att vara surrogat- mödrar. 
  
 I en svensk kontext kan man knappast tänka sig ett system där personer får bli surrogatmödrar med hälso- och sjukvårdens hjälp utan att först ha genomgått en prövning som omfattar kvinnans medicinska, sociala och psykologiska lämplighet för att vara surrogat- mor. Inom ramen för en sådan prövning kan bl.a. den presumtiva surrogatmoderns ekonomiska situation och förekomsten av even- tuella ekonomiska motiv undersökas. Genom en noggrann pröv- ning och professionellt stöd till presumtiva surrogatmödrar bör man i många fall kunna identifiera tecken på att kvinnan inte har en egen djupt känd önskan om att vara surrogatmor. Frågan är om det därigenom kan uteslutas att samtycket har föranletts av påtryck- ningar, känslor av inre tvång eller dolda ekonomiska motiv. Denna fråga har varit föremål för ingående diskussioner med utredningens experter. Bland dem finns personer med stor klinisk erfarenhet inom psykologi, psykiatri och gynekologi. Dessa experters samfällda upp- fattning, som utredaren delar, är att detta inte är möjligt. Med hän- 
  
 57 Crawshaw m.fl. (2012), Working at the margins: The views and experiences of court social workers on parental orders work in surrogacy arrangements. British Journal of Social Work, (2012) s.  
 1–19. 
  
 424 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 syn till de allvarliga risker som surrogatmoderskap innebär för surrogatmodern är detta ett tungt vägande argument mot ett tillåt- ande av surrogatmoderskap. 
  
 Man kan visserligen tänka sig ett system som dels innebär att alla surrogatmödrar rekryteras av klinikerna och inte av de tilltänkta föräldrarna själva, dels att det är läkaren som matchar en surrogat- mor med den eller de tilltänkta föräldrarna. Man minskar då risken både för att surrogatmodern ställer upp på grund av att de tilltänkta föräldrarna i hemlighet har utlovat en ersättning eller gentjänst för hennes insats och för att det har förekommit påtryckningar. Sam- tidigt skulle den lösningen förmodligen påverka tillgången på surrogat- mödrar, eftersom många presumtiva surrogatmödrar får antas vara närstående till de ofrivilligt barnlösa och ha en önskan om att hjälpa just dem. Dessutom kan det även med ett system av detta slag före- komma påtryckningar och kommersiella inslag, om än i ett senare skede av arrangemanget. I olika studier framkommer det att det kan uppstå en intensiv och nära relation mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna, även om de tidigare är okända för varandra. Man kan med hänsyn till det befara att det i olika situa- tioner kan vara svårt för surrogatmodern att hävda sin självstän- dighet. Ett exempel kan vara att de tilltänkta föräldrarna önskar att surrogatmodern ska göra abort för att det visar sig att barnet kom- mer att ha en funktionsnedsättning. I värsta fall kan man också tänka sig situationer där en surrogatmor ställer ekonomiska krav på de tilltänkta föräldrarna för att inte göra abort eller för att lämna över barnet. Riskerna för påtryckningar och kommersialisering elimi- neras alltså inte genom ett system av det nu diskuterade slaget. 
  
 Vår sammantagna bedömning är att det, oavsett regelverkets ut- formning och oavsett hur prövningen sker, inte är möjligt att genom rimliga åtgärder skapa tillräckliga garantier mot att kvinnor ställer upp som surrogatmödrar på grund av påtryckningar, för att de upp- lever att de måste eller för vinnings skull. Inte heller kan det skapas tillräckliga garantier mot påtryckningar under själva arrangemanget. Detta talar starkt mot ett tillåtande av surrogatmoderskap. 
  
 425 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Är surrogatmoderskap förenligt med kvinnans rätt till bestämmande över sin kropp? 
  
 En annan viktig fråga är om surrogatarrangemang innebär ett hot mot kvinnors rätt att bestämma över sin kropp. Man kan hävda att ett tillåtande i ett avseende stärker kvinnors autonomi, nämligen genom att de ges valet att vara surrogatmödrar på ett sätt som sanktioneras av samhället. Samtidigt kan surrogatarrangemang äga rum på ett sätt som står i strid med den kroppsliga integriteten. Så är tveklöst fallet om arrangemanget ingås i strid med kvinnans vilja, om det innebär inskränkningar i fråga om surrogatmoderns rätt till abort, eller tvingande regler om hur hon ska leva sitt liv, vad hon får äta och dricka osv. Något sådant måste betraktas som oaccep- tabelt från svenska utgångspunkter. Om surrogatmoderskap skulle tillåtas måste det således vara på premissen att en kvinna, även om hon ställer upp som surrogatmor, har samma rätt till självbestäm- mande som alla andra gravida kvinnor i vårt land. En eventuell reglering om surrogatmoderskap skulle därför aldrig få innebära en inskränkning i kvinnans handlingsfrihet under graviditeten, eller i aborträtten. Något sådant skulle framstå som främmande för vårt rättssystem och vore dessutom en kränkning av kvinnors rättig- heter. Vi anser dock inte att surrogatmoderskap med nödvändighet måste innebära några sådana inskränkningar, utan att en eventuell reglering i stället skulle kunna byggas upp kring överenskommelser som bevarar kvinnans rätt till självbestämmande inför och under graviditeten. Att surrogatmodern formellt har beslutanderätten be- höver dock inte innebära att det inte kan utövas några påtryck- ningar på henne. Som vi utvecklat i det förra avsnittet kan man befara att en surrogatmor, oavsett regleringen, kan ha svårt att hävda sin självständighet i olika situationer, t.ex. i fråga om abort. Även detta talar emot ett tillåtande av surrogatmoderskap. 
  
 När kan en kvinna samtycka till att lämna bort ett barn som hon burit? 
  
 Hittills har vi i huvudsak koncentrerat diskussionen på en kvinnans samtycke till deltagande i ett surrogatarrangemang som sådant. En delvis annan fråga är om det är möjligt att ge ett fritt och infor- merat samtycke till att lämna bort ett barn man har burit och fött 
  
 426 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 fram och i så fall när ett sådant samtycke kan ges. Möjligheter för en kvinna att avstå från sitt föräldraskap finns redan genom bestäm- melserna om adoption. Ett tillåtande av surrogatmoderskap skulle i detta avseende inte innebära något nytt. Den stora frågan är om det kan godtas att en kvinna på förhand och med bindande verkan kan samtycka till att lämna ifrån sig ett barn, eller om hon alltid måste ges en möjlighet att ångra sig efter barnets födelse. Bedömningen har inte bara betydelse för utformningen av en eventuell reglering om surrogatmoderskap, utan också för grundfrågan om surrogat- moderskap över huvud taget bör tillåtas. Den påverkar nämligen andra frågor och i synnerhet möjligheterna att ta hänsyn till barnets bästa i situationer då surrogatmodern ångrar sig och vill behålla barnet. Vi återkommer till detta under rubriken Andra risker och problem. 
  
 Frågan är alltså om det skulle vara godtagbart med en reglering där ett på förhand lämnat samtycke leder till att surrogatmodern måste lämna ifrån sig barnet mot sin vilja, eller om det krävs en möjlighet för surrogatmodern att ångra sig efter barnets födelse. Om det krävs en ångerrätt blir frågan om en sådan kan förenas med barnets rättigheter och andra viktiga intressen. 
  
 De nyss nämnda frågorna har varit föremål för intensiva dis- kussioner med utredningens experter och sakkunniga. Det har under dessa diskussioner framkommit argument som talar både för och mot en ångerrätt för surrogatmodern. Vi börjar med att redogöra för ett antal argument som talar mot en ångerätt och för att de tilltänkta föräldrarna ska anses som barnets föräldrar vid födseln, dvs. en motsvarighet till det som gäller i vissa amerikanska delstater. En sådan lösning skulle utgöra ett avsteg från den annars gällande principen om att den kvinna som föder ett barn alltid är barnets mor (mater  
 est-regeln). 
  
 Vid överväganden som rör den första situationen, dvs. att sam- hället godtar ett på förhand bindande samtycke, bör det till att börja med framhållas att forskningen talar för att många av de kvinnor som har varit surrogatmödrar i USA och Storbritannien, efteråt har varit nöjda med sitt beslut och att de inte har ångrat sig. Verkställ- bara och bindande surrogatavtal förekommer som sagt i vissa ameri- kanska delstater, och synes fungera väl. Tvister mellan parterna som handlar om att surrogatmodern har ångrat sig är sällsynta. Många kvinnor som väljer att vara surrogatmödrar tycks alltså vara 
  
 427 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 kapabla att förutse sin förmåga att bära ett barn åt någon annan och att lämna över barnet efteråt. Det finns studier som talar för att många surrogatmödrar själva beskriver förmågan att inte se barnet som sitt eget som en nödvändig egenskap för den som vill vara surrogatmor. Vidare tycks negativa känslor hos surrogatmodern ofta kunna knytas till andra faktorer än själva surrogatarrangemanget, t.ex. att relationen till de tilltänkta föräldrarna inte fungerar väl, eller att hon känner tvivel om deras föräldraförmåga. I praktiken tycks därför farhågorna om att kvinnan kan ångra sig ta sikte på en ganska liten del av de kvinnor som blir surrogatmödrar och dess- utom delvis kunna handla om annat än surrogatarrangemanget i sig. 
  
 Risken för att surrogatmodern ångrar sig borde kunna minskas genom en noggrann prövning av alla parters lämplighet innan några åtgärder vidtas för att hon ska bli gravid och genom stöd och rådgivning under hela processen. Risken för problem skulle even- tuellt också kunna minskas genom att bara fullständiga surrogat- arrangemang tillåts, eftersom det finns tecken som tyder på att risken för tvist är något högre om surrogatmodern är barnets genetiska förälder.58 
  
 En viktig fördel med en ordning som innebär att de tilltänkta föräldrarna från barnets födelse anses som dess föräldrar är att man från början kan skapa de familjerättsliga relationer som surrogat- arrangemanget har syftat till. Syftet med ett surrogatarrangemang är ju inte att surrogatmodern ska få ett barn, utan att ofrivilligt barnlösa personer ska bli föräldrar. Ett undantag från mater est- regeln skulle alltså på ett bättre sätt spegla parternas intentioner och syftet med förfarandet. 
  
 Man kan också hävda att det skulle vara rimligt att parterna står fast vid sitt respektive åtagande, under förutsättning att surrogat- arrangemanget har föregåtts av en professionell och noggrann lämp- lighetsprövning. Om ingen part kan ångra sig, kan det vidare minska osäkerhetskänslor och oro hos både surrogatmodern och de till- tänkta föräldrarna. Det skulle också kunna innebära en ökad trygg- het för barnet. Den brittiska regleringen, som innebär att surrogat- 
  
 58 Denna fråga är dock omstridd. Det finns också debattörer som menar att den högre före- komsten av tvister vid partiellt surrogatmoderskap snarare är en återspegling av att de inblandade inte har genomgått prövning och rådgivning i samband med arrangemanget, se Millbank (2015), Rethinking 'Commercial' Surrogacy in Australia. University of Technology Sydney, Faculty of Law Legal Studies, Research Paper Series nr 2015/3. 
  
 428 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 modern alltid är barnets mor vid födseln och att hon har en möj- lighet att ångra sig och behålla barnet, har ibland kritiserats för att den skapar osäkerhet. Om surrogatmodern ses som barnets mor vid födseln och dessutom har en rätt att behålla barnet, är det ofrånkomligt att den eller de tilltänka föräldrarna kan känna en oro över detta och att det kan påverka relationen till surrogatmodern. Det kan i sin tur ha flera negativa konsekvenser. I värsta fall kan en ångerrätt innebära en möjlighet för en oseriös surrogatmor att utöva påtryckningar på den eller de tilltänkta föräldrarna i olika av- seenden. Problem i relationen kan också komma att gå ut över barnet. 
  
 Det kan vidare ifrågasättas om det är bra för en surrogatmor att under hela graviditeten bära med sig möjligheten för henne att ändra sig. Det kan dessutom ifrågasättas om det är lämpligt att surrogat- modern ställs inför sådana beslut under den omvälvande tiden direkt efter en graviditet och förlossning. 
  
 Slutligen kan det anföras att det inte är självklart för alla män- niskor att det biologiska band som uppstår genom en graviditet alltid ska väga tyngre än det genetiska bandet. I en brittisk studie fick ett antal personer välja om de helst skulle vilja föda ett barn eller vara dess genetiska mor.59 I studien var det ungefär lika många deltagare som valde det ena som det andra alternativet. En reglering om surrogatmoderskap som bygger på mater  
 est-regeln 
  och en ånger- rätt för surrogatmodern skulle därför kunna kritiseras för att den inte tar hänsyn till att moderskapsbegreppet numera är mer kom- plext än vad regeln ger uttryck för. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas finns det alltså vissa skäl som talar för att en surrogatmor inte bör ges någon möjlighet att ångra sig och behålla barnet. Det finns samtidigt starka skäl som talar emot en lösning av det slag som nu diskuterats och för att surrogatmodern dels måste anses som barnets mor vid födelsen, dels måste ges en möjlighet att ångra sig efter barnets födelse och välja att behålla barnet. 
  
 Till att börja med ger mater  
 est-regeln 
  uttryck för en klar och tydlig regel som inte i sig kan ge upphov till tvist eller osäkerhet om vem som är barnets mor, så länge man vet vem som har fött barnet. Mater  
 est-regeln 
  innebär vidare att barnet automatiskt och i samt- 
  
 59 Thornton m.fl. (1994), Would you rather be a birth or a genetic mother? If so, how much? 
  
 Journal of Medical Ethics Vol. 20, nr 2, s.  
 87–92. 
  
 429 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 liga fall har minst en rättslig förälder vid födseln, vilket utgör en viktig trygghet för barnet. Genom tillämpning av mater  
 est-regeln 
  betonas det också att en surrogatmor är mer än en behållare för någon annans barn. Oavsett intentionen med graviditeten uppstår det ett biologiskt och känslomässigt band och en ömsesidig påver- kan mellan den gravida kvinnan och fostret. När det gäller andra former av assisterad befruktning har lagstiftaren ansett att detta biologiska och känslomässiga band bör ges företräde framför det genetiska sambandet till en könscellsdonator. 
  
 Det starkaste skälet för att surrogatmodern bör anses som bar- nets mor vid födseln är emellertid vikten av att kvinnans autonomi och självbestämmande respekteras. Reglerna om adoption innebär som tidigare sagts att en kvinna har möjlighet att avsäga sig för- äldraskapet till ett barn. Kvinnans samtycke ska i sådana fall inhäm- tas sedan hon har återhämtat sig tillräckligt efter nedkomsten (4 kap. 5 a § första stycket FB). Det finns ingen möjlighet att med bindande verkan samtycka till en adoption innan barnet är fött. Samtycket kan dessutom återtas till dess att beslutet om adoption har vunnit laga kraft. Regler som innebär att surrogatmodern redan genom sitt samtycke till den assisterade befruktningen frånsäger sig alla rättigheter till barnet, innebär att hon samtycker till att lämna ifrån sig ett barn som ännu inte finns. Samtycket bygger på att hon, kanske redan innan hon har blivit gravid, kan förutsäga hur hon kommer att känna och tänka ca nio månader senare, efter att ha gått igenom en graviditet och förlossning. En sådan reglering tar inte höjd för att kvinnan under den tiden kan ha fått en känslomässig anknytning till barnet och att det kan vara ytterligt traumatiskt för henne att skiljas från det. Att sådana situationer i praktiken synes vara ovanliga innebär inte att de aldrig kan inträffa. Man bör också beakta att det är en skillnad mellan att samtycka till en graviditet och att samtycka till att lämna bort ett barn. Genom att ställa krav på att surrogatmödrar tidigare har fött barn kan man skapa goda förutsättningar för att de ska förstå vad samtycket till en graviditet och förlossning innebär. Ytterst få kvinnor har dock erfarenhet av att lämna bort ett barn. Förutsättningarna för att på förhand fullt ut inse vad det innebär är därför betydligt sämre. 
  
 Vår bedömning är att en ordning som innebär att en kvinna kan tvingas, ytterst med myndigheternas hjälp, att lämna ifrån sig ett barn som hon har burit och fött är oförenlig med hennes rätt till 
  
 430 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 självbestämmande och inte respekterar det band som kan uppstå mellan en gravid kvinna och det barn hon bär. Något sådant fram- står som särskilt tveksamt mot bakgrund av att det i vissa fall kan råda osäkerhet vid födseln om barnet verkligen kommit till genom den assisterade befruktningen, eller om surrogatmodern blivit gravid på annat sätt. Det kan också ifrågasättas om en sådan ordning skulle vara förenlig med kvinnans rätt till privat- och familjeliv enligt arti- kel 8 i Europakonventionen. Det är alltså vår bedömning att en eventuell reglering om surrogatmoderskap måste innefatta en reell möjlighet för surrogatmodern att under en rimlig tid efter förloss- ningen välja att behålla barnet. Tiden bör i så fall svara mot det som i dag gäller vid adoption, vilket i praktiken normalt innebär minst sex veckor. En sådan ordning ger samtidigt upphov till andra problem, vilket i sig talar emot ett tillåtande av surrogatmoderskap. Vi åter- kommer till detta under rubriken Andra risker och problem. 
  
 Sammanfattning och slutsats 
  
 En assisterad befruktning, graviditet och förlossning är alltid förenad med risker. Riskerna är vid fullständigt surrogatmoderskap dock, så vitt framkommit, inte större än vid andra graviditeter där en annan kvinnas ägg har använts. Studier från Storbritannien och USA talar för att många surrogatmödrar mår bra och är nöjda med sitt del- tagande i ett surrogatarrangemang, även på längre sikt. De psykiska svårigheter som kan förekomma tycks oftast vara övergående. Både de medicinska och de psykiska riskerna torde kunna minskas genom en noggrann prövning av och rådgivning för alla de inblandade inför ett surrogatarrangemang. Enligt vår uppfattning är inte de fysiska, medicinska och psykiska riskerna och olägenheterna som är förenade med altruistiskt surrogatmoderskap sådana att samhället inte skulle kunna godta förfarandet eller en kvinnas samtycke till att delta som surrogatmor, om man kan försäkra sig om att sam- tycket är genuint. Däremot finns det enligt vår mening en risk för att kvinnor deltar i surrogatarrangemang på grund av påtryckningar eller känslor av inre tvång och att det uppstår en dold kommer- sialisering. Det finns också en risk för att surrogatmödrar under arrangemanget utsätts för påtryckningar och har svårt att hävda sin självständighet i fråga om t.ex. abort. Dessa risker kan inte minskas 
  
 431 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 tillräckligt genom en föregående lämplighetsprövning och inte heller genom andra rimliga åtgärder. Detta utgör i sig ett starkt argument mot att tillåta surrogatarrangemang inom svensk hälso- och sjuk- vård. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas måste regleringen inne- bära att surrogatmodern under graviditeten har samma rätt till inte- gritet och självbestämmande, inbegripet rätt att välja abort, som andra gravida kvinnor. Enligt vår mening skulle det dessutom vara nödvändigt att surrogatmodern gavs en reell möjlighet att under en viss tid efter förlossningen ändra sig och behålla barnet. Något annat skulle vara oförenligt med kvinnors rätt till autonomi och själv- bestämmande. En ångerrätt för surrogatmodern skulle samtidigt föra med sig andra problem, inte minst i förhållande till principen om barnets bästa, vilket i sig talar emot ett tillåtande. Vi återkommer till detta under rubriken Andra risker och problem. 
  
 Kan altruistiskt surrogatmoderskap förenas med människovärdesprincipen? 
  
 Vi har i avsnitt 13.5 kommit fram till att kommersiellt surrogat- moderskap kan stå i strid med en tolkning av den s.k. människo- värdesprincipen. I tidigare förarbeten och i andra sammanhang har det sagts att surrogatmoderskap generellt kan stå i strid med män- niskovärdesprincipen, eftersom surrogatmodern inledningsvis används som ett medel för andra personers mål (se bl.a. prop. 2001/02:89 s. 55). Argumentet är enligt vår mening inte helt okomplicerat, eftersom det målar upp en bild av surrogatmodern som ett objekt snarare än som ett subjekt med en förmåga och rätt att fatta egna beslut. Vi har tidigare i detta avsnitt resonerat kring frågor om samtycke och om kvinnors – även presumtiva surrogatmödrars – rätt till självbestämmande och autonomi. Vi har också konstaterat att många surrogatmödrar verkar betrakta surrogatarrangemanget som en berikande och positiv upplevelse. Motiven för att ställa upp som surrogatmor varierar, men kan t.ex. handla om en vilja att hjälpa andra att få uppleva föräldraskapet och att få känna sig värde- full. I andra fall kan det handla om kvinnor som tycker om att vara gravida och som vill uppleva en graviditet utan att för den skull få fler egna barn. Studier talar också för att det ofta är surrogatmödrarna själva som har tagit initiativ till att bli surrogatmor. Varma och 
  
 432 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 bestående relationer kan finnas eller uppstå mellan surrogatmodern och den familj där barnet växer upp. Med hänsyn till det som fram- kommer i olika studier, är det inte rimligt att påstå att surrogat- modern i alla former av surrogatmoderskap och under alla förhåll- anden är enbart ett medel för någon annans mål. Surrogatmodern kan också som vi ser det vara en frivilligt agerande person som väljer att vara surrogatmor för att det ger henne tillfredsställelse. Samtidigt kan man, som många debattörer gör, problematisera det faktum att samhället inte är jämställt och att detta kan påverka kvinnors val och valmöjligheter. 
  
 Ibland har människovärdesprincipen också anförts i förhållande till det tillkomna barnet, varvid det har sagts att ingen människa bör vara en gåva från en person till en annan och att barnet ses enbart som ett medel för de vuxnas mål. Argumentet saknar inte helt relevans, men det måste samtidigt sägas att människor gene- rellt väljer att bli föräldrar för sin egen skull. Situationen skiljer sig i detta avseende inte från andra former av barnalstring eller assi- sterad befruktning. 
  
 Vår bedömning är att surrogatmoderskap kan äga rum på ett sätt som står i strid med människovärdesprincipen, t.ex. om en kvinna ställer upp som surrogatmor mot sin egentliga vilja, men att före- teelsen som sådan inte generellt behöver vara oförenlig med denna princip. 
  
 Andra risker och problem 
  
 Frågorna 
  
 I det följande diskuterar vi om det återstår några andra risker eller problem som är förknippade med ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. De frågor vi särskilt tar upp är bl.a. acceptans- glidning, risken för en mer teknifierad syn på människan och fort- plantningen samt risken för att synen på kvinnor och barn skadas. Vi tar vidare upp svårigheterna att balansera de inblandades intressen och förhållandet till adoption. Vi tar avslutningsvis också upp frågan om kostnader för förfarandet. 
  
 433 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 Acceptansglidning 
  
 En fråga är om ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap på sikt kan leda till acceptans av sådant som vi i dag inte accepterar, t.ex. kommersiellt surrogatmoderskap. Till stor del kan vi här hän- visa till det som har anförts i avsnitt 12.7.4 om så kallad acceptans- glidning, dvs. att godtagande av nya förfaranden kan leda till en förändrad måttstock. Det kan upprepas att accepterandet av nya förfaranden inte befriar lagstiftaren från att i framtiden göra en noggrann analys inför en tänkt förändring. Man kan dock inte blunda för att ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap kan normali- sera förfarandet som sådant, vilket på sikt kan påverka attityden till exempelvis kommersiellt surrogatmoderskap. Samtidigt måste varje förändring övervägas utifrån sina förutsättningar och i sin kontext. Vi anser därför inte att risken för acceptansglidning är något tungt argument mot tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. 
  
 Risken för en mer teknifierad syn på människan och fortplantningen 
  
 En annan fråga är om ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoder- skap innebär ytterligare ett steg mot en teknifierad människosyn och en teknifiering av fortplantningsprocessen. Mot detta kan man anföra att fullständigt surrogatmoderskap i medicinskt hänseende inte är något annat än en befruktning utanför kroppen med en annan kvinnas ägg. Skillnaden ligger inte i att barnets tillblivelse är mer teknifierad eller kräver andra medicinska åtgärder, utan i att den som bär barnet inte är den kvinna som har intentionen att vara bar- nets rättsliga och sociala mor. Det handlar inte heller om någon ny företeelse, utan om något som, i en enklare form, förmodligen har förekommit under lång tid. Mot denna bakgrund är det vår uppfatt- ning att ett tillåtande av surrogatmoderskap inte behöver innebära att synen på människan eller fortplantningen teknifieras ytterligare. 
  
 Risken för att synen på kvinnor skadas 
  
 Ett annat argument mot tillåtande av surrogatmoderskap är att det skulle kunna skada synen på kvinnor. De huvudsakliga argumenten har utvecklats närmare i avsnitt 13.6.3 och handlar bl.a. om att 
  
 434 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 surrogatmoderskap befäster traditionella könsroller och att kvinnan förtingligas genom att hon behandlas som en behållare för någon annans barn. Det råder inte någon enighet i den feministiska debatten, även om det inte minst i Europa finns ett starkt motstånd mot surrogatmoderskap inom kvinnorörelsen. Det finns många debattörer som menar att surrogatmoderskap alltid är en form av utnyttjande och att det förstärker synen på kvinnors kroppar som tillgängliga för andra. Andra menar att en legalisering av surrogatmoderskap i själva verket stärker kvinnors autonomi och att det ligger inom ramen för kvinnors rätt att bestämma över sin kropp och sin fortplant- ningsförmåga. 
  
 Några av utredningens experter och sakkunniga har ansett att det finns en risk för att ett tillåtande av surrogatmoderskap leder till en konservering av en traditionell kvinnosyn. Andra har menat att surrogatmodern tvärtom är en normbrytare genom att hon väljer att lämna ifrån sig barnet hon burit i stället för att vara dess mamma. Åter andra har menat att risker av det angivna slaget finns om surrogatmoderskap införs och det uppstår en situation där kvinnor utnyttjas och behandlas som handelsvaror. Någon enighet om hur man ska se på frågan har alltså inte uppnåtts inom utredningen. Flera av de länder där surrogatmoderskap är tillåtet präglas av en mer traditionell syn på könsroller än vad som gäller i Sverige och det är svårt att uttala sig om vilken betydelse ett tillåtande av surrogat- moderskap skulle kunna ha när det gäller synen på kvinnor här. 
  
 Vår slutliga bedömning är att det kan finnas en viss risk för en konservering av en traditionell kvinnosyn men att risken inte är sådan att det är ett tungt skäl mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. Att det däremot finns en risk för att kvinnor utsätts för påtryckningar och för att det sker en dold kommersiali- sering har vi utvecklat tidigare. Det kan i förlängningen leda till en syn på kvinnor som handelsvaror, vilket naturligtvis vore starkt nega- tivt. 
  
 Risken för att synen på barn skadas 
  
 En farhåga kring surrogatmoderskap är att ett tillåtande kan leda till att barn allt mer ses som en rättighet och barnlöshet som något som samhället till varje pris ska avhjälpa. En annan farhåga är att man, 
  
 435 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 genom att man godtar att en kvinna föder och sedan lämnar över barnet till andra personer, främjar en syn på barn som överlåtbara. 
  
 Som vi har anfört i avsnitt 12.6.3 finns det redan tendenser i sam- hället som tyder på att vissa personer betraktar det som en rättighet att få egna barn. Varje ny möjlighet till avhjälpande av ofrivillig barnlöshet kan ses som en förstärkning av dessa tendenser. Detta har dock inte hindrat lagstiftaren från att tillåta t.ex. assisterad be- fruktning med donerade ägg eller donerade spermier. Man kan därför ifrågasätta varför sådana argument skulle hindra just surrogatmoder- skap. 
  
 När det gäller risken för att barn ses som överlåtbara kan det anföras att samhället redan har godtagit att man vid assisterad befruktning gör undantag från den annars gällande principen om att den genetiska föräldern också är barnets rättsliga förälder. Man kan hävda att det inte behöver ses som mer främmande att skilja föräldraskapet från graviditeten, i synnerhet om i varje fall någon av de tilltänkta föräldrarna är barnets genetiska förälder och det alltså finns en genetisk länk mellan minst en förälder och barnet. 
  
 Det går alltså att argumentera för att surrogatmoderskap när det gäller synen på barn och barn som en rättighet är jämförbart med redan tillåtna former av assisterad befruktning. Samtidigt kan man enligt vår mening inte bortse från att surrogatmoderskap innebär något helt nytt inom assisterad befruktning, nämligen det att en utomstående kvinna bär och föder barnet, och att det således är en färdig individ som skapas och lämnas över till andra personer än den biologiska modern. Det kan inte uteslutas att detta förstärker tendenser till att egna barn ses som en rättighet och att barn i någon bemärkelse betraktas som överlåtbara. 
  
 Problem med att balansera de inblandades intressen och i övrigt utforma en lämplig reglering 
  
 Vi har tidigare i våra överväganden resonererat om surrogatmoderns rätt att ångra sig när barnet väl är fött och kommit fram till att det är nödvändigt att surrogatmödrar ges en sådan rätt, om surrogat- moderskap skulle tillåtas. Samtidigt har vi också konstaterat att en sådan ångerrätt är problematisk på flera sätt. Den kan vara proble- matisk för surrogatmodern, eftersom det skapar en osäkerhet under graviditeten och dessutom en situation där hon tvingas fatta ett 
  
 436 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 stort beslut under tiden efter förlossningen, som kan vara omvälv- ande. Den är också problematisk för de tilltänkta föräldrarna, som under hela graviditeten och fram till att föräldraskapet rättsligt har överförts till dem, måste leva i ovisshet. Det kan finnas en risk för att denna ovisshet får en negativ inverkan på deras möjlighet att knyta an till barnet under graviditeten och på relationen till surrogat- modern. I allra värsta fall kan ångerrätten missbrukas av en oseriös surrogatmor, t.ex. på så sätt att hon kräver betalning eller tjänster för att gå vidare med arrangemanget. 
  
 Det förekommer att surrogatmödrar ångrar sig och väljer att behålla barnet. Från svensk rättspraxis finns exempel på ett fall där surrogatmodern valde att motsätta sig att den tilltänkta mamman, som var genetisk mor till barnet, adopterade barnet (se NJA 2006 s. 505). Surrogatmoderskap kan enligt vår mening inte tillåtas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården om man inte på ett god- tagbart sätt kan hantera situationer då surrogatmodern ångrar sig. Särskilt viktigt är det då naturligtvis att barnet inte far illa. Som vi har framhållit tidigare vet vi väldigt lite om vad som händer med de barn som hamnar i denna situation. Det är uppenbart att situa- tioner som dessa, där en surrogatmor behåller barnet i strid med de tilltänkta föräldrarnas vilja, kan ge upphov till svåra konflikter som går ut över barnet. Vad händer när barnet blir äldre och bättre förstår situationen? Hur känner ett barn som får veta att mamma, som inte är barnets genetiska förälder, har valt att behålla barnet mot de tilltänkta föräldrarnas vilja? Hur känns det att få veta att man har en eller två genetiska föräldrar som mot sin vilja har från- tagits möjligheten att vara ens mamma och pappa, och vad kan det betyda för självbilden och relationen till de sociala föräldrarna m.m.? Vi har i dag små kunskaper om detta men risken är uppenbar att barnet kan fara illa på olika sätt. 
  
 Särskilda problem aktualiseras om surrogatmodern först lämnar över barnet till de tilltänkta föräldrarna och därefter ångrar sig. Vi har tidigare kommit fram till att ångerrätten för att ha någon men- ing måste gälla under en viss tid efter förlossningen och att denna tid bör överensstämma med vad som gäller vid adoption. Det innebär att barnet kan ha varit i de tilltänkta föräldrarnas vård i flera veckor när surrogatmodern ändrar sig och vill ta tillbaka barnet. Det är tveksamt om det är förenligt med barnets rättigheter att sam- hället i en sådan situation utan vidare tar barnet från den eller de 
  
 437 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 vuxna som det har knutit an till, och därigenom utsätter det för ännu en separation. Särskilt problematiskt är det om den eller de tilltänkta föräldrarna är barnets genetiska föräldrar samtidigt som barnet saknar en genetisk koppling till surrogatmodern. Det kan ifrågasättas om en ovillkorlig rätt för surrogatmodern att i en sådan situation få tillbaka barnet är förenlig med barnets rättigheter enligt barnkonventionen. Om surrogatmodern ges en ovillkorlig rätt att få tillbaka barnet utan att det sker en prövning av vad som är bäst för barnet, innebär regleringen i praktiken att surrogatmoderns rättig- heter ges ett företräde framför barnets bästa. Detta framstår som svårförenligt med artikel 3 i barnkonventionen, enligt vilken barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. 
  
 Frågan är om det regleringsvägen går att lösa problemet med att surrogatmodern ångrar sig efter det att barnet har lämnats över. Kan man t.ex. tänka sig att en domstol i sådana situationer får avgöra vem ska vara barnets förälder, varvid domstolen ska tillmäta barnets bästa avgörande vikt? Det finns i huvudsak två skäl till att detta inte vore någon bra lösning. Det är för det första inte önskvärt att frågan om föräldraskapet hänger i luften medan en domstolsprocess pågår, kanske i mer än en instans. Det skapar en olycklig osäkerhet för barnet. För det andra måste man ändå lösa frågan om vem som under processens gång ska ha vårdnaden om barnet. Eftersom det oftast anses bäst för barnet att inte utsättas för förändringar och separa- tioner, lär det många gånger innebära att barnet tills vidare får stanna hos den eller de tilltänkta föräldrarna. Om de inte uppvisar några allvarliga brister i föräldraskapet kan det antas att detta ofta blir avgörande för tvistens utgång. I praktiken skulle det innebära att surrogatmodern genom handlingen att lämna över barnet, kanske direkt efter förlossningen, kraftigt har minskat sina möjligheter att ångra sig. Det leder i sin tur till att ångerrätten antingen blir illusorisk, eller att surrogatmödrar som tvivlar på sitt beslut känner sig tvinga- de att behålla barnet tills de närmar sig ångerfristens slut, väl med- vetna om att de annars har små chanser att få tillbaka barnet. En fördröjning av överlämnandet kan inte bara förväntas vara ångest- skapande för de tilltänkta föräldrarna, utan kan också befaras skada anknytningen mellan dem och barnet. För barnet kan det knappast vara en fördel att först knyta an till surrogatmodern under flera veckor och sedan skiljas från henne. 
  
 438 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Man kan även se andra svårlösta problem. Vad händer t.ex. om surrogatmodern väljer att behålla barnet, fastän hennes eventuella make, maka eller partner inte vill det? Ska han eller hon kunna tvingas bli förälder till barnet, trots att det saknas en genetisk kopp- ling mellan dem och trots att detta aldrig har varit avsikten med arrangemanget? Något sådant framstår som klart tveksamt med hän- syn till barnet. Ett alternativ i denna situation skulle kunna vara att surrogatmodern får dela föräldraskapet med den tilltänkta fadern om en sådan finns. Emellertid framstår inte heller en sådan lösning som önskvärd ur barnets perspektiv. Risken för svåra konflikter mellan de inblandade vuxna är uppenbar, liksom risken för att dessa konflikter kan drabba barnet. Konflikter kan uppstå inte bara mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna, utan i förlängningen också mellan de tilltänkta föräldrarna. Man kan lätt föreställa sig att det kan vara smärtsamt och problematiskt om två personer har haft avsikten att få barn tillsammans, men bara en av dem får vara barnets rättsliga förälder. Om de tilltänkta föräldrarna separerar sak- nar den av dem som inte är rättslig förälder i princip möjlighet att göra anspråk på några föräldrarättigheter. 
  
 Den lösning som återstår är att surrogatmodern blir barnets enda rättsliga förälder även om hon lever i ett äktenskap eller sambo- skap. Att barnet bara får en förälder behöver inte i sig vara ofören- ligt med barnets bästa, men det kan förmodligen vara proble- matiskt för familjerelationerna och svårt för barnet på olika sätt om surrogatmoderns livskamrat är motståndare till hennes beslut att behålla barnet och aktivt väljer att inte bli barnets förälder. Det är inte heller oproblematiskt att samhället medverkar till en assisterad befruktning som leder till att ett barn bara får en förälder utan att det har gjorts någon prövning av om detta är lämpligt, något som krävs vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. 
  
 Vi har hittills uppehållit oss vid det fallet att surrogatmodern ångrar sig, men det är också möjligt att en av eller båda de tilltänkta föräldrarna ångrar sig och vägrar ta emot barnet. Även detta kan förväntas bli ovanligt, men det finns exempel från andra länder som visar att det kan inträffa. Ett tänkbart scenario är att barnet visar sig ha någon sjukdom eller något handikapp och att surrogatmodern mot de tilltänkta föräldrarnas vilja har valt att gå vidare med gra- 
  
 439 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 viditeten. Det har i medierna rapporterats om fall av det slaget.60 En annan tänkbar situation är att surrogatmodern föder tvillingar och att de tilltänkta föräldrarna bara vill ta emot ett barn. Man kan också tänka sig fall där parterna har separerat eller där någon av dem har blivit svårt sjuk eller avlidit.61 Situationer av detta slag sätter inte bara barnet utan också surrogatmodern och hennes eventuella livskamrat i en mycket svår situation. Det är enligt vår mening inte rimligt att personer som har samtyckt till att bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang ges en möjlighet att slippa ifrån sitt för- äldraansvar. En surrogatmor bör inte kunna bli rättslig mor mot sin vilja samtidigt som barnet måste ha en rätt till föräldrar. Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården är det alltså vår uppfattning att regleringen måste ges en sådan utformning att de tilltänkta föräldrarna aldrig kan mot- sätta sig att föräldraskapet överförs till dem, om surrogatmodern vill att det ska ske. Samtidigt väcker även en sådan lösning frågor med hänsyn till barnet. Man måste ställa sig frågan om det är bra för ett barn att dess föräldrar tvingas till föräldraskap i fall då de t.ex. hade valt abort, om de hade kunnat. Problemen borde kunna minska genom att parterna genomgår rådgivning innan någon behand- ling påbörjas. Det är dock inte realistiskt att tro att rådgivning kan lösa alla tänkbara problem. 
  
 Av det anförda framgår att det är svårt, och i vissa avseende närmast omöjligt, att hitta en reglering som på ett bra sätt balan- serar de inblandades intressen i situationer där någon av dem ändrar sig under resans gång. Oavsett vilken lösning man väljer kan det uppkomma situationer där det tillkomna barnet kan fara illa. Det senare utgör naturligtvis ett starkt skäl mot ett tillåtande av surrogat- moderskap i Sverige. 
  
 60Se Stoye (2013), US surrogacy dispute: surrogate refuses to abort at genetic parents' request. Stewart nr 696, den 11 mars 2013; och Hyder (2010), Couple request surrogate mum to abort over disability. Stewart nr 579, den 11 oktober 2010. 
  
 61En liknande situation är den att ett kvinnligt samkönat par har genomgått en assisterad befruktning i utlandet. Enligt dagens reglering kan den kvinna som inte har burit barnet av- stå från att bli barnets förälder genom att inte adoptera barnet. Enligt uppgift från Familje- rätten i Malmö har detta inträffat. Det är alltså inte så långsökt som man skulle önska att en av de tilltänkta föräldrarna, och kanske särskilt en som inte är genetisk förälder till barnet, ångrar sig under resans gång och väljer att inte bli förälder. 
  
 440 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Kostnader 
  
 I medicinskt hänseende är fullständigt surrogatmoderskap i princip inte något annat än en assisterad befruktning med donerade ägg. Kostnaden för själva behandlingen behöver alltså inte bli högre än vad som gäller för äggdonationsbehandling. Såtillvida är kostnad- erna för förfarandet inte något beaktansvärt argument mot ett tillåtande av det. Man kan dock inte blunda för att ett tillåtande skulle innebära en tillströmning av patienter i den redan hårt be- lastade hälso- och sjukvården. Vi har tidigare uppskattat att ca 100 till 150 par och ensamstående personer per år skulle vilja genomgå ett surrogatarrangemang inom den svenska hälso- och sjukvården. Hur många det i praktiken skulle handla om beror dock naturligt- vis på vilka krav som ställs för att man ska få tillgång till för- farandet. Om man kräver absolut livmodersinfertilitet handlar det om en förhållandevis begränsad men inte helt liten grupp. Hur många personer ur denna grupp som skulle vilja genomgå ett surrogat- arrangemang är inte känt. Om man anser att surrogatmoderskap också bör vara tillgängligt för personer som inte är dokumenterat eller absolut livmodersinfertila men som inte har lyckats få barn med andra metoder, och för män som inte lever tillsammans med en kvinna, blir gruppen betydligt större. Vår redovisade uppskatt- ning omfattar även den efterfrågan som kan finnas från de sist- nämnda grupperna. 
  
 Vidare skulle surrogatmoderskap enligt vår mening kräva en betyd- ligt mer ingående prövning och rådgivning för samtliga inblandade än vad som är fallet vid andra former av assisterad befruktning, vilket naturligtvis kräver resurser. 
  
 Som vi redan tidigare har konstaterat är det inte sannolikt att man inom ramen för ett system som bygger på altruism skulle kunna hitta lämpliga surrogatmödrar till alla som vill försöka få barn genom surrogatmoderskap. I realiteten skulle det förmodligen handla om en minoritet. Hur många som skulle kunna få hjälp under ett år är det svårt att spekulera om, eftersom det inte är känt hur många kvinnor i Sverige som är villiga och lämpliga att vara surrogat- mödrar. Den grupp som skulle få tillgång till förfarandet skulle förmodligen bli ganska begränsad, men det skulle ändå kunna bli en kännbar uppgift för hälso- och sjukvården att svara på förfråg- 
  
 441 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 ningar från presumtiva patienter, att göra lämplighetsbedömningar av dem och att rekrytera surrogatmödrar och pröva deras lämplighet. 
  
 Även om kostnader av det angivna slaget bör beaktas, skiljer de sig inte på något fundamentalt sätt från de ökade kostnader som har uppstått när andra former av assisterad befruktning har blivit tillåtna. Emellertid skiljer sig surrogatmoderskap på en avgörande punkt från andra former av assisterad befruktning, nämligen i fråga om den insats som surrogatmodern gör och de risker som hon tar. Många graviditeter avlöper utan några större komplikationer, men det är också vanligt att gravida kvinnor måste gå ner i arbetstid eller vara helt sjukskrivna under en period. De sociala trygghetsförsäk- ringarna täcker i ett sådant fall en del av kvinnans förlorade inkomst, men inte allt. Kvinnans arbetsgivare får genom sjuklöne- reglerna stå för en del av kostnaden för hennes sjukskrivning. Arbets- givaren kan också på grund av avtal vara skyldig att täcka mellan- skillnaden mellan det som betalas ut genom det sociala trygghets- systemet och den verkliga förlorade inkomsten. Frågan är om det är rimligt att surrogatmodern och hennes arbetsgivare ska stå för dessa kostnader. 
  
 Därutöver kan surrogatmodern ha andra kostnader som direkt kan knytas till behandling, graviditet och förlossning. Som exempel kan nämnas kostnader för läkarbesök och mammakläder. Återigen måste man ställa frågan vem som ska stå för sådana kostnader. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården blir som tidigare sagts frågan vem som ska bära ansvaret för surrogatmoderns eventuella inkomstförlust och merkostnader. I huvudsak kan man tänka sig tre alternativ, näm- ligen att surrogatmodern själv får bära ansvaret, att ansvaret helt eller delvis läggs på de tilltänkta föräldrarna, eller att det allmänna får bära ansvaret på motsvarande sätt som gäller vid organdonation (se bl.a. 13, 15 och 16 §§ lagen [1991:1047] om sjuklön samt Lands- tingsförbundets cirkulär AC 49/72 om ersättning till levande njur- donatorer). Det första alternativet, dvs. att surrogatmodern får bära kostnaderna, är inte någon framkomlig väg. En sådan ordning skulle göra det svårt för många att vara surrogatmor och det framstår inte heller som rimligt att den som gör en sådan insats för andras skull också ska bära den ekonomiska risken för detta. En annan sak är att man eventuellt måste sätta ett tak för hur hög ersättning som skulle kunna utgå till en surrogatmor. För att systemet ska fungera lär det 
  
 442 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 alltså vara nödvändigt att skapa garantier för att surrogatmodern hålls skadeslös för inkomstförlust – om än kanske högst till en viss nivå – och för rimliga kostnader som direkt kan kopplas till behand- lingen, graviditeten och förlossningen. 
  
 Det återstår då två huvudsakliga alternativ, nämligen att kost- naden antingen bärs av samhället (kanske i första hand landstingen eller Försäkringskassan) eller av de tilltänkta föräldrarna. Vid andra former av altruistiska handlingar inom hälso- och sjukvården, såsom organdonation från levande donatorer och donation av könsceller, träder samhället in och ersätter donatorn för inkomstförlust och kostnader till följd av behandlingen, t.ex. avseende resor till vård- inrättningen. Kostnaden bärs alltså inte av de enskilda mottagarna. 
  
 Det framstår som naturligt att de tilltänkta föräldrarna skulle stå för normala och förutsebara kostnader som de hade fått stå för om de själva hade genomgått en assisterad befruktning och graviditet. Vi tänker då i första hand på surrogatmoderns kostnader för sed- vanliga läkarbesök och rimliga kostnader för mammakläder. Mer problematiskt blir det när det handlar om mer oförutsebara och potentiellt stora kostnader – i första hand surrogatmoderns inkomst- förlust. Om man lägger kostnaderna för inkomstförlust för surrogat- modern på de tilltänkta föräldrarna innebär det en stor ekonomisk risk för dem, särskilt om de inte har möjlighet att teckna en försäkring som träder in om surrogatmodern t.ex. skulle bli lång- tidssjukskriven eller få en varaktig nedsättning av arbetsförmågan till följd av sin insats. Konsekvenserna för surrogatmodern kan bli allvarliga om det visar sig att hon drabbas av en omfattande inkomst- förlust och de tilltänkta föräldrarna saknar resurser att ersätta henne för denna. Eftersom man inte på förhand vet hur en gravidi- tet och förlossning ska avlöpa, blir det ett olyckligt moment av osäkerhet för de inblandade. Här måste man också beakta svårig- heten att beräkna en framtida inkomstförlust för en ung surrogat- mor, som kanske skulle ha haft en helt annan inkomstutveckling om hon inte drabbats av en varaktig nedsättning av arbetsförmågan. Mot bakgrund av att kommersiella arrangemang inte kan godtas framstår det dessutom som tveksamt med en ordning som innebär att de tilltänkta föräldrarna har direkta ekonomiska mellanhavan- den med surrogatmodern. Det finns en risk för att det i sådana fall kan utges en högre ersättning än som motsvarar faktisk kostnads- täckning. Osäkerheten skulle minska för surrogatmodern om man 
  
 443 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 införde regler som innebär att hennes anspråk riktas mot det all- männa som gör en prövning av anspråkets rimlighet och att det allmänna i sin tur kräver kompensation av de tilltänkta föräldrarna. En sådan ordning minskar också risken för att surrogatmodern gör en förtjänst på sin insats. Den löser dock inte problemet med att de tilltänkta föräldrarna tar en stor ekonomisk risk. 
  
 Mer tilltalande ur ett rättviseperspektiv vore det med en lösning där alla de tilltänkta föräldrar som genomgår ett surrogatarrange- mang inom hälso- och sjukvården betalar en på förhand fastställd patientavgift som är hög nog att helt eller delvis täcka kostnaderna för de fall där det blir fråga om mer omfattande inkomstförluster för surrogatmodern. Det skulle innebära att alla patienter som genom- går ett surrogatarrangemang behandlas lika. Om avgiften blir hög kan det dock påverka enskildas möjligheter att få tillgång till för- farandet. Det gäller i än högre grad om man väljer den tidigare dis- kuterade lösningen, dvs. att var och en får täcka surrogatmoderns faktiska kostnader och inkomstförlust. I den mån det anses röra sig om hälso- och sjukvård kan båda lösningarna ifrågasättas utifrån den etiska plattform som enligt propositionen Prioriteringar inom hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60) gäller för hälso- och sjuk- vården, eftersom de innebär att en persons betalningsförmåga blir styrande för möjligheterna att ta del av hälso- och sjukvården. 
  
 Mot denna bakgrund framstår det tredje alternativet som prin- cipiellt minst tveksamt, dvs. att det allmänna träder in och ersätter surrogatmodern i varje fall för inkomstförlust som inte täcks av de sociala trygghetsförsäkringarna eller hennes egna försäkringar. Rim- ligen borde också hennes arbetsgivare slippa kostnader för sjuklön m.m. som kan uppkomma till följd av surrogatmoderskapet. Even- tuellt skulle vårdgivarna kunna teckna försäkringar på motsvarande sätt som gjorts angående njurdonationer från levande donatorer.62 
  
 Även om det med hänsyn till de många osäkerhetsfaktorerna är mycket svårt att göra uppskattningar avseende kostnader, finns det skäl att anta att ett införande av surrogatmoderskap som ett för- farande inom hälso- och sjukvården skulle kunna innebära en inte obetydlig resursbelastning för det allmänna. Det är vidare svårt att hitta en modell för ersättning till surrogatmodern som både är principiellt godtagbar och framstår som rimlig. Dessa faktorer bör 
  
 62 Se Organdonation. En livsviktig verksamhet (SOU 2015:84), s. 451 f. 
  
 444 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 beaktas vid den helhetsbedömning som måste ske vid överväganden om surrogatmoderskap ska införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården. Med hänsyn till de prioriteringar som måste göras inom hälso- och sjukvården och till samhällets begränsade resurser, talar detta i viss mån mot ett tillåtande av surrogatmoderskap inom hälso- och sjukvården. 
  
 13.6.5Avslutande diskussion och bedömning 
  
 Inledning 
  
 Vid en analys av argumenten för respektive mot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap har vi kommit fram till att detta förfarande inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Den djupare diskussionen har redovisats i avsnitt 13.6.4. De fördelar som finns med att införa förfarandet i Sverige har vägts mot nack- delarna. En viktig fördel skulle vara att fler ofrivilligt barnlösa skulle kunna få hjälp att bli föräldrar. Vi har också sett att ett förfarande inom svensk hälso- och sjukvård skulle kunna erbjuda större trygg- het och bättre garantier än vad som är fallet i många av de länder där det är eller hittills har varit möjligt att ingå surrogatarrange- mang. Bland annat skulle det blivande barnet kunna garanteras en rätt till information om sitt genetiska och biologiska ursprung. De rättsliga problem som kan uppstå när föräldrar, som ingått surrogat- arrangemang i utlandet, vill resa till Sverige skulle också kunna undvikas. Dessa fördelar har ställts mot de nackdelar som är för- knippade med surrogatarrangemang. Vi har vid en sammanvägning funnit att nackdelarna är så stora att de inte uppvägs av fördelarna. Vårt ställningstagande blir därför att surrogatmoderskap inte bör införas som ett förfarande inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 Viktiga utgångspunkter för vårt ställningstagande har varit prin- cipen om barnets bästa, en humanistisk människosyn, principen om  
 icke-diskriminering 
  och försiktighetsprincipen. Även andra viktiga principer har beaktats, vilket kommer att framgå under kommande avsnitt. 
  
 Vi har, som tidigare redovisats, ansett att principen om icke- diskriminering inte medför någon skyldighet att tillåta surrogat- arrangemang. Grunden är här den biologiska verkligheten. Europa- domstolens praxis ger inte heller stöd för att det ur Europakonven- 
  
 445 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 tionen skulle kunna härledas en rätt för personer att få barn med hjälp av en surrogatmor eller något krav på att medlemsstaterna ska tillåta surrogatmoderskap. 
  
 Nedan redovisar vi de nackdelar som vi främst tagit fasta på vid vårt ställningstagande mot altruistiskt surrogatmoderskap. 
  
 Principen om barnets bästa och kunskapsluckor på området talar mot surrogatarrangemang 
  
 Som vi tidigare konstaterat skulle ett tillåtande av altruistiskt surrogat- moderskap kunna erbjuda bättre garantier när det gäller bl.a. det blivande barnets rätt till information om sitt biologiska och gene- tiska ursprung. Samtidigt finns det allvarliga kunskapsluckor när det gäller konsekvenserna för barn som fötts efter surrogatarrange- mang. Visserligen kan konstateras att de få studier som finns inte ger något direkt stöd för farhågorna om att barnen far illa eller har negativa uppfattningar om sitt tillkomstsätt. Studierna avser emeller- tid ett fåtal ganska små grupper barn och familjer. Alla studier utom en härrör dessutom från en och samma forskargrupp. Det saknas långtidsstudier som sträcker sig till när barnen uppnått vuxen ålder. Vi vet därför inte hur vuxna hanterar det faktum att de har till- kommit genom surrogatmoderskap och vad det kan betyda för exempelvis identitetsutveckligen och de långsiktiga familjerelatio- nerna. Vidare saknas studier om hur det går för barnen i de fall surrogatarrangemang inte fullföljs på det sätt som varit tänkt på grund av att någon av de inblandade ångrar sig. Det kan och har också inträffat att de tilltänkta föräldrarna inte velat ta emot ett barn som tillkommit genom surrogatarrangemang. Här förefaller risken för att ett barn far illa uppenbar. Slutligen finns det bara ett fåtal studier om hur anknytningsprocessen utvecklas vid ett surrogat- arrangemang. Även surrogatmödrarnas egna barn kan påverkas av att deras mor genomgår ett surrogatarrangemang. Här känner vi bara till två studier med få deltagare där forskarna ställt frågor till surrogatmödrarnas egna barn. Allmänt kan sägas att kunskapsluckor- na om konsekvenserna för surrogatmödrarnas egna barn är stora. 
  
 Vi anser att det på grund av brister i kunskapsunderlaget inte är klarlagt vilka risker som på kort och lång sikt eventuellt kan finnas för de genom surrogatarrangemang födda barnen och surrogat- mödrarnas egna barn. Därför är det inte möjligt att dra några säkra 
  
 446 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 slutsatser i fråga om förfarandets förenlighet med principen om barnets bästa. Med hänsyn till försiktighetsprincipen talar detta starkt emot ett tillåtande av altruistiskt surrogatmoderskap. 
  
 Risken för påtryckningar och kommersialisering talar mot surrogatarrangemang 
  
 En viktig fråga vid en eventuell rekrytering av surrogatmödrar är hur man kan försäkra sig om att ett lämnat samtycke återspeglar kvinnans innersta vilja och inte är föranlett av påtryckningar. I de brittiska och amerikanska studier som finns rörande surrogatmödrar och deras mående uppger de deltagande surrogatmödrarna som regel att de deltagit i surrogatarrangemangen av fri vilja. I länder där människor är mer utsatta på grund av svag ekonomi och sämre utbildning, är risken för påtryckningar och tvång av olika slag större, särskilt om det rör sig om kommersiella arrangemang. Det går ändå inte att bortse från att det finns en uppenbar risk för att en del kvinnor skulle kunna utsättas för påtryckningar att vara surrogat- mor om förfarandet blev möjligt i Sverige. De skulle också kunna uppleva en underförstådd press att hjälpa en närstående. Familje- medlemmar och vänner kan ha ett starkt känslomässigt inflytande och familjen är inte alltid en trygg plats. Detta skulle kunna tala för att surrogatarrangemang, om de blev tillåtna, inte borde ingås mellan närstående personer. Samtidigt innebär det motsatta alternativet, dvs. surrogatarrangemang mellan personer som inte har en nära relation, en ökad risk för dold kommersialisering. Just risken för kommer- sialisering har i fråga om organdonation från levande donator varit ett av skälen för att ställa upp ett krav på närståenderelation mellan donatorn och mottagaren. Risken för en dold kommersialisering i samband med surrogatarrangemang illustreras bl.a. av erfarenheter från Grekland. Skälen till varför kommersiellt surrogatmoderskap inte kan accepteras har vi utvecklat under avsnitt 13.5. 
  
 När det gäller surrogatmoderskap måste också sägas att det rent allmänt är svårt att i förväg sätta sig in i vad det innebär att bära ett barn och sedan lämna bort detta till de tilltänkta föräldrarna. Även vid en noggrann prövning och med krav bl.a. på att en blivande surrogatmor fött egna barn är det inte möjligt att helt försäkra sig om att kvinnans samtycke inte har föranletts av påtryckningar, känslor av inre tvång eller dolda ekonomiska motiv. Med hänsyn 
  
 447 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 till de allvarliga risker som ett surrogatmoderskap kan innebära för surrogatmodern är detta ett tungt vägande argument mot ett tillåt- ande av surrogatmoderskap. 
  
 Surrogatmoderskap kan utgöra ett hot mot kvinnors rätt att bestämma över sin kropp 
  
 En självklar utgångspunkt vid diskussionen om surrogatmoderskap har varit att en surrogatmor måste ha samma rätt som alla andra gravida kvinnor i Sverige att bestämma över hur hon lever sitt liv och att hon har rätt till abort. Det kan även gälla en sådan fråga som vilka former av undersökningar av fostret som ska genomföras under en graviditet. I ett surrogatarrangemang ser vi en betydande risk för att en surrogatmor kan ha svårt att utöva sin rätt till självbestäm- mande i olika situationer, t.ex. i fråga om hennes rätt till abort eller att fatta beslut i fråga om fosterdiagnostik. Risken för påtryckningar är uppenbar. Även detta talar starkt mot ett tillåtande av surrogat- moderskap. 
  
 Mater  
 est-regeln 
  och surrogatmoderns ångerrätt talar mot tillåtande av surrogatmoderskap 
  
 I Sverige och på många andra håll är det en grundläggande princip att den kvinna som föder ett barn alltid är att anse som barnets mor (mater  
 est-regeln). 
  
 En av kärnfrågorna när det gäller surrogatmoderskap är om det kan godtas att en kvinna på förhand och med bindande verkan kan samtycka till att lämna ifrån sig ett barn, eller om hon alltid måste ges en möjlighet att ångra sig efter barnets födelse. 
  
 Det finns skäl som talar för ett undantag från mater  
 est-regeln, 
  och som innebär att en surrogatmor inte bör ges någon möjlighet att ångra sig och behålla barnet. En sådan reglering skulle innebära att de tilltänkta föräldrarna från barnets födelse skulle anses som dess föräldrar och att man från början skulle skapa de familje- rättsliga relationer som surrogatarrangemanget syftat till. Detta skulle på ett bra sätt spegla parternas intentioner och syftet med förfarandet. Det förhållandet att ingen part kan ångra sig skulle också kunna minska osäkerhetskänslor och oro hos både surrogat- 
  
 448 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 modern och de tilltänkta föräldrarna. Risken för påtryckningar från en oseriös surrogatmoder i samband med barnets födelse skulle också kunna undvikas. 
  
 Skälen för att behålla mater  
 est-regeln 
  vid ett eventuellt inför- ande av surrogatarrangemang, och för att surrogatmodern ges en reell möjlighet att ångra sig efter barnets födelse, är emellertid mycket starka. Mater  
 est-regeln 
  ger uttryck för en klar och tydlig regel som inte kan ge upphov till tvist eller osäkerhet så länge man vet vem som har fött barnet. Regeln innebär att barnet automatiskt har minst en rättlig förälder vid födelsen, vilket utgör en viktig trygghet för barnet. Mater  
 est-regeln 
  ger också uttryck för att en surrogatmor är mer än en behållare för någon annans barn. Under graviditeten uppstår ett biologiskt och ofta känslomässigt band mellan surrogatmodern och fostret. Genom en möjlighet för surrogat- modern att ångra sig respekteras kvinnans autonomi och själv- bestämmande. En reglering som tvingar surrogatmodern att lämna ifrån sig barnet skulle också kunna ses som ett förtida avtal om adoption. I adoptionsfallen ska samtycke från kvinnan inhämtas sedan hon återhämtat sig tillräckligt efter nedkomsten. Vid surrogat- moderskap skulle det handla om att en kvinna redan innan hon blivit gravid ska kunna förutsäga hur hon kommer att känna och tänka efter att hon genomgått graviditet och förlossning. En ord- ning som innebär att en kvinna kan tvingas, ytterst med myndig- heternas bistånd, att lämna ifrån sig ett barn som hon har burit och fött anser vi är oförenlig med hennes rätt till självbestämmande och respekterar inte det band som kan uppstå mellan en gravid kvinna och det barn hon bär. Det går också att föreställa sig en tvist som gäller om barnet verkligen kommit till genom den assisterade befrukt- ningen eller om kvinnan blivit gravid på annat sätt. Även detta talar för att det inte är rimligt att göra undantag från mater  
 est-regeln. 
  
 En eventuell reglering om surrogatmoderskap måste således en- ligt vår uppfattning innebära att surrogatmodern anses som barnets mor vid födseln, och innefatta en reell möjlighet för henne att under en rimlig tid efter förlossningen välja att behålla barnet. Sam- tidigt skulle en sådan reglering kunna medföra allvarliga problem. Särskilt om de tilltänkta föräldrarna eller en av dessa är genetisk förälder kan det uppstå svåra konflikter som går ut över barnet. Barnets relation till surrogatmodern/den rättsliga modern kan påver- kas negativt och det är uppenbart att det kan vara svårt för ett barn 
  
 449 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 att veta att surrogatmodern behållit barnet mot de genetiska för- äldrarnas vilja. För de genetiska föräldrarna skulle det sannolikt vara en tragedi. 
  
 Som framgått av argumentationen ovan gör vi bedömningen att om surrogatmoderskap ska tillåtas så måste mater  
 est-regeln 
  gälla. Eftersom detta samtidigt skulle kunna medföra allvarliga problem om surrogatmodern ångrar sig och behåller barnet, blir konsekven- sen att mater  
 est-regeln 
  är ett mycket starkt argument mot tillåt- ande av surrogatmoderskap. 
  
 Ansvaret för kostnader talar mot surrogatarrangemang 
  
 Ytterligare skäl som talar mot tillåtande av altruistiskt surrogat- moderskap är svårigheterna att utforma en reglering om ersättning för surrogatmoderns kostnader och inkomstförlust som framstår som rättvis och dessutom rimlig ur samhällets perspektiv. En surrogatmor som i samband med graviditet eller förlossning drabbas av ohälsa eller varaktig nedsättning av sin arbetsförmåga bör på något sätt garanteras ekonomiskt stöd. Det bör samtidigt inte vara den enskildes ekonomi som avgör om han eller hon ska komma i åtnjutande av förfarandet. Sannolikt skulle ett införande av surrogat- moderskap som ett förfarande inom hälso- och sjukvården därför kunna innebära en inte obetydlig resursbelastning för det allmänna. Med hänsyn till de prioriteringar som måste göras inom hälso- och sjukvården och till samhällets begränsade resurser, talar detta i viss mån mot ett tillåtande av surrogatmoderskap inom hälso- och sjuk- vården. 
  
 Avslutning 
  
 Även om det, som tidigare redovisats, skulle finnas vissa fördelar med altruistiska surrogatarrangemang i Sverige är det vår bedöm- ning att skälen mot att införa ett sådant förfarande inom svensk hälso- och sjukvård är så mycket starkare. Det finns för stora kun- skapsluckor när det gäller barnen och det finns risker för påtryck- ningar mot kvinnor, risk för kommersialisering och en risk för att kvinnors rätt till bestämmande över sin kropp hotas. Svårigheterna att balansera de involverades intressen mot varandra är också mycket 
  
 450 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 stora. Vi har ansett det nödvändigt att behålla mater  
 est-regeln 
  om man skulle införa surrogatmoderskap. Samtidigt kan det bli problem om surrogatmodern ångrar sig. Oavsett reglering blir det naturligen mycket stora svårigheter om någon part ändrar sig. Skälen mot införande av altruistiskt surrogatmoderskap är således så starka att vi anser att surrogatmoderskap inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård. Någon lagändring behövs inte för att åstadkomma detta. 
  
 13.7Frågan om kriminalisering 
  
 Det ingår inte i vårt uppdrag att överväga en kriminalisering av surrogatmoderskap eller vissa former av surrogatmoderskap. Vi an- ser dock att frågan ligger så nära de frågeställningar som ska ut- redas att det finns anledning att säga några ord om den. 
  
 Mot bakgrund av de bedömningar som vi gör kan det tyckas följd- enligt att straffbelägga t.ex. deltagande i ett kommersiellt surrogat- arrangemang. Vi är dock tveksamma till om det skulle vara lämpligt med en ytterligare kriminalisering. 
  
 Det kan till att börja med erinras om att det redan finns straff- bestämmelser i 8 kap. 4 och 5 §§ lagen om genetisk integritet m.m. som träffar vissa förfaranden i samband med surrogatarrangemang. Regeringen har tidigare gjort bedömningen att det inte är lämpligt att särskilt kriminalisera surrogatmoderskap (se prop. 2001/02:89 s. 55). Det ifrågasattes då också om en straffsanktion är ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet. 
  
 Vidare bör det framhållas att de flesta kommersiella surrogat- arrangemang som rör svenskar äger rum i andra länder, där för- farandet är tillåtet. Gärningar som begås i andra länder kan normalt bara bestraffas i Sverige om gärningen är straffbar på gärningsorten. Detta krav på s.k. dubbel straffbarhet följer bl.a. av den folkrätts- liga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägen- heter. Undantag har gjorts för vissa mycket allvarliga brott, däribland sexualbrott mot barn och brott där det lindrigaste straff som är stadgat för brottet är fängelse fyra år eller däröver. Deltagande i ett kommersiellt surrogatarrangemang skulle knappast kunna anses ha ett så högt straffvärde att det vore befogat med ett undantag från huvudregeln om krav på dubbel straffbarhet. Det skulle också vara 
  
 451 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 SOU 2016:11 
  
 anmärkningsvärt om Sverige på detta sätt underkände andra staters lagstiftning på ett område där det saknas en internationell samsyn. Dessutom tyder erfarenheter från bl.a. Australien på att en krimi- nalisering av kommersiella surrogatarrangemang i utlandet har en begränsad avhållande effekt.63 
  
 Slutligen kan man utifrån ett barnperspektiv ifrågasätta om det är lämpligt att i någon mening kriminalisera barnets tillkomst och straffa barnets föräldrar för det sätt som barnet kommit till på. Om man vill straffbelägga endast surrogatmoderskap för vinnings skull är det för övrigt inte helt enkelt att definiera det straffbara området när det gäller vilken ersättning som är otillåten och kan leda till straff. 
  
 63 Everingham m.fl. (2014), Australians' use of surrogacy. The Medical Journal of Australia Vol. 201, nr 5, s.  
 270–273. 
  
 452 
  
 14 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.1Inledning 
  
 Vårt uppdrag i denna del är att undersöka och analysera gällande regelverk och tillämpningen av det i de fall där ett barn har tillkom- mit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Vi ska också särskilt belysa de internationellt privat- och processrättsliga aspekterna samt ta ställning till om det ska införas särskilda regler för de barn som har tillkommit på nämnda sätt. 
  
 Om vi kommer fram till att det bör införas särskilda regler, ska vi också överväga tänkbara lösningar, t.ex. att utvidga möjligheterna att fastställa föräldraskapet genom bekräftelse eller dom, att möjlig- göra överföring av föräldraskapet, att ändra reglerna om erkän- nande av utländska faderskapsavgöranden eller att möjliggöra ett erkännande av utländska moderskapsavgöranden. Våra överväganden i nu aktuella avseenden ska ta sin utgångspunkt i ställningstagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, och under vilka förutsättningar det i så fall ska kunna ske. Enligt direktiven ska en reglering syfta till att undanröja den nuvarande osäkerheten om rättsläget och samtidigt motverka ett kringgående av förbud mot eller begränsningar av surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 Om vi kommer fram till att det inte behöver införas några sär- skilda regler på området, ska vi i stället ta ställning till om det bör införas särskilda övergångsregler. De senare reglerna ska avse fall där ett barn redan befinner sig i Sverige, eller är på väg hit, och där det inte är möjligt, eller förenat med svårigheter, att fastställa någon annan än surrogatmodern som rättslig förälder eller vårdnadshavare till barnet. 
  
 Vi ska också – oavsett vad vi kommer fram till i ovanstående frågor 
  
 – ta ställning till vilka informationsinsatser som behöver genom- föras för att myndigheter och allmänheten ska få kunskap om inne- 
  
 453 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 börden av den svenska lagstiftningen samt föreslå vem eller vilka som ska ansvara för dessa informationsinsatser. 
  
 Från och med den 1 april 2016 blir det möjligt för ensamståen- de kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). För att underlätta läs- ningen kommer vi fortsättningsvis utgå från att reglerna om ensam- stående kvinnor redan har trätt i kraft. 
  
 Den fortsatta framställningen inleds med en beskrivning av de surrogatarrangemang som svenska medborgare, eller här bosatta per- soner, under senare år har genomgått i utlandet och en beskrivning av de senaste årens internationella arbete om gränsöverskridande surrogatarrangemang. Vi ger också kortfattade beskrivningar av regel- verken i några av de länder där personer från Sverige har genomgått ett surrogatarrangemang. Efter detta följer en analys av den Europa- domstolspraxis som har behandlats i avsnitt 7.2.2, en analys av det svenska regelverket på området och tillämpningen av det regelverket, och en redogörelse för våra överväganden i frågor som rör surrogat- arrangemang i utlandet. 
  
 Vi kommer även i detta avsnitt att använda oss av uttrycken olik- könat par, manligt samkönat par och kvinnligt samkönat par. Det första uttrycket avser en man och en kvinna som är gifta eller sambo. De andra två uttrycken avser två män respektive två kvinnor som är gifta, registrerade partner eller sambo. 
  
 14.2Arrangemang med personer från Sverige 
  
 14.2.1Inledning 
  
 Vi ska inledningsvis försöka ge en bild av de personer med hemvist i Sverige som har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet. Vilka är de? Varför har de valt denna väg till föräldraskap? Vi ska också försöka ge en bild av arrangemangen som sådana. I vilka länder har de genomförts och hur många arrangemang har genomförts i respektive land? Har man använt de tilltänkta föräldrarnas köns- celler, surrogatmoderns ägg eller donerade ägg och spermier? Av- slutningsvis ska vi också ge exempel på sådana problem som har upp- kommit, eller som kan uppkomma, vid denna typ av arrangemang. 
  
 454 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Framställningen baseras till stor del på sådan information som har inhämtats från Socialstyrelsen, Migrationsverket, Skatteverket, Familjerätten i Malmö och Sociala avdelningen på stadsdelsförvalt- ningen Södermalm i Stockholm samt från svenska ambassader och konsulat i Indien, Ryssland, Thailand, Ukraina och USA. Den baseras också på information som har framkommit under ett möte med Gallagher, doktorand vid institutionen för kvinnors och barns hälsa, Uppsala universitet, och på innehållet i en artikel som hon m.fl. har fått publicerad.1 Gallagher har i sin forskning foku- serat på surrogatmoderskap i Sverige och Indien. Hon har inom ramen för sitt arbete intervjuat 15 svenska par om deras erfarenheter av ett surrogatarrangemang i utlandet. Avsikten är hon ska vara fär- dig med doktorandstudierna i september 2016. 
  
 Det bör tilläggas att informationen från myndigheter och Gallagher till stor del har bekräftats av de enskilda individer som har hört av sig till utredningen och delgett oss sina erfarenheter av internationella surrogatarrangemang samt av den information som framkom under vår hearing i maj 2015. 
  
 14.2.2De tilltänkta föräldrarna 
  
 Majoriteten av de hittillsvarande arrangemangen har innefattat olik- könade par som mottagare av barnen. Nästan alla övriga arrange- mang har innefattat manliga samkönade par eller ensamstående män. Arrangemang med kvinnliga samkönade par eller ensamstående kvin- nor är således mycket ovanliga. Skatteverket har handlagt något en- staka sådant fall och företrädare för Nätverket för surrogatmödra- skap hade vid vår hearing i maj 2015 bara kännedom om ett fåtal sådana fall. 
  
 Personerna i de olikkönade paren har ofta varit strax över 40 år och personerna i de manliga samkönade paren, och de ensamstående männen, har ofta varit strax under 40 år. En stor del av personerna har haft en god utbildning, en god ekonomi och ett bra nätverk. En stor del av dem har ändå behövt ta ett lån för att genomföra arrange- manget. 
  
 1 Arvidsson m.fl. (2015), Views of Swedish Commissioning Parents Relating to the Exploitation Discourse in Using Transnational Surrogacy. Smith, DOI:10. 1371/journal.pone.0126518, May 8, 2015. 
  
 455 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 De olikkönade paren har före arrangemanget ofta försökt att bli föräldrar genom en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Det finns exempel på par som har genomgått upp till tio  
 IVF-behandlingar 
  före surrogatarrangemanget. En del par och person- er har också genomgått en adoptionsutredning före arrangemanget, och då nekats adoption på grund av t.ex. sjukdom eller ålder. 
  
 Gallagher har i sina undersökningar kommit fram till att många tilltänkta föräldrar verkar betrakta surrogatarrangemang i utlandet som den sista utvägen. De par som hon intervjuat har före beslutet att genomgå ett arrangemang brottats med frågor av mora- lisk och juridisk karaktär. Frågorna har föranletts av deras egna värderingar, men också av de senaste årens debatt om surrogat- moderskap i media och vissa internationellt uppmärksammade fall. Många av dem verkar dessutom inte ha bestämt sig förrän de har talat med sådana personer som redan har genomgått ett arrange- mang i utlandet. En del av dem har då också valt att genomföra arrangemanget i Indien med motiveringen att de velat hjälpa en kvinna i ekonomisk utsatt situation till ett bättre liv. 
  
 14.2.3Länder och omfattning 
  
 Det finns, såvitt känt, ingen statistik över antalet personer i Sverige som har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet. Det finns inte heller någon statistik över antalet barn i Sverige som har tillkommit genom ett sådant arrangemang. Vi har därför försökt att göra en egen uppskattning av antalet arrangemang. Uppskattningen baseras på den information som har angetts i avsnitt 14.2.1 och särskilt på följande uppgifter. 
  
 Fram till år 2007 var det ingen kommun i Sverige som hade hand- lagt ett ärende om fastställande av faderskap efter ett surrogatarrange- mang i utlandet. Under åren  
 2007–2012 
  var det däremot 29 kom- muner som handlade ett sådant ärende, och tillsammans ca 100 sådana ärenden. Antalet ärenden överensstämde med antalet barn som hade fötts efter ett sådant arrangemang. Det nu angivna framgår av in- formation från Socialstyrelsen. 
  
 Information från Migrationsverket och utlandsmyndigheterna talar för att antalet ärenden och barn har ökat under åren 2010– 2015, och särskilt från och med år 2012. Migrationsverket har an- 
  
 456 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 gett att det under de senaste åren har mottagit ca ett nytt ärende per vecka. Med ärende avses här ett ärende om svenskt medborgar- skap för barn efter surrogatarrangemang i utlandet. Verket har också angett att de flesta ärenden härrör från Indien, Ryssland, Thailand, Ukraina och USA. Utlandsmyndigheterna i nämnda länder har an- gett att det där under åren  
 2010–2014 
  föddes sammanlagt ca 200 barn efter surrogatarrangemang. Av dessa föddes ca 64 procent i Indien, ca 20 procent i USA, ca 12 procent i Thailand, ca 3 procent i Ukraina och ca 1 procent i Ryssland. Informationen från utlandsmyndig- heterna visar också följande. 
  
 Under åren 2012 och 2013 var det sammanlagt nästan 90 barn som föddes efter ett surrogatarrangemang i Indien och som sedan kom till Sverige. Under år 2014 uppgick motsvarande antal till 11. Minskningen, som till stor del är ett resultat av införda restrik- tioner i Indien (se avsnitt 14.4.2), verkar ha föranlett en ökning av antalet surrogatarrangemang i bl.a. USA och Thailand. Under åren 2012 och 2013 handlade utlandsmyndigheterna i Thailand samman- lagt 6 ärenden efter surrogatarrangemang i landet. Under år 2014 uppgick motsvarande antal till 12. 
  
 Även Thailand har nu infört restriktioner. Antalet arrangemang i Thailand bedöms därför minska under de närmaste åren. Minsk- ningen av antalet arrangemang i Thailand kan innebära en ytterligare ökning av antalet arrangemang i USA. Det senare gäller inte minst för de arrangemang som innefattar ett manligt samkönat par eller en ensamstående man. Sådana arrangemang är nämligen inte tillåtna i så många andra länder. Ett surrogatarrangemang i USA är sam- tidigt ofta mycket mer kostsamt än ett arrangemang i t.ex. Indien. Minskningen av antalet arrangemang i Indien och Thailand torde där- för också innebära en ökning av antalet arrangemang i en del andra länder, t.ex. Ukraina, samt arrangemang i en del nya länder. Det senare har bekräftats av Migrationsverket, som i början av år 2015 redan hade handlagt några ärenden efter surrogatarrangemang i Georgien. Verket hade då också informerats om ett pågående arrange- mang i Nepal.2 
  
 2 Amerikanska ambassaden i Nepal har på sin hemsida på internet angett följande. Den 25 augusti 2015 satte Nepals Högsta domstol stopp för surrogatarrangemang i landet och den 18 september samma år meddelade landets regering att dessa arrangemang är förbjudna i Nepal. Det verkar således inte längre vara möjligt för utlänningar att genomgå ett surrogatarrange- mang i Nepal. För mer information, hänvisas till amerikanska ambassadens webbplats på 
  
 457 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Det ovan anförda visar att surrogatarrangemang i utlandet är en relativt ny väg till föräldraskap för personer i Sverige, att det under åren  
 2007–2012 
  var sammanlagt ca 100 barn i Sverige som tillkom genom ett sådant arrangemang, att antalet barn fördubblades under åren  
 2010–2014 
  och att det i början av år 2015 föddes ca ett nytt barn per vecka. Vår uppskattning blir därför att det till Sverige årligen kommer ca 50 barn som har fötts efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Antalet bedöms bli detsamma under de kommande åren. Minskningen av antalet surrogatarrangemang i Indien, och den för- väntade minskningen i Thailand, bedöms nämligen resultera i ett ökat antal arrangemang i andra länder, bl.a. USA och Georgien. 
  
 14.2.4Allmänt om arrangemangen 
  
 Ett surrogatarrangemang kan, som tidigare nämnts, genomföras på olika sätt. Det kan genomföras med surrogatmoderns ägg och en tilltänkt förälders spermier eller donerade spermier (s.k. partiella sur- rogatmoderskap). Det kan också genomföras med de tilltänkta för- äldrarnas egna könsceller, enbart donerade könsceller, eller en tilltänkt förälders könsceller och donerade ägg eller donerade spermier (s.k. fullständiga surrogatmoderskap). 
  
 Nästan alla de arrangemang som har innefattat personer från Sverige verkar ha genomförts med en tilltänkt fars spermier. De verkar också ha genomförts med en tilltänkt mors ägg eller med donerade ägg. När donerade ägg använts, har de köpts i det land där arrange- manget ska äga rum eller i ett annat land. Det verkar vara ovanligt att tilltänkta föräldrar använder surrogatmoderns ägg. 
  
 De flesta par eller personer verkar ha träffat surrogatmodern minst en gång under arrangemanget. En del av dem har också haft en regel- bunden kontakt med henne under graviditeten, t.ex. via internet, och anser själva att de har hjälpt surrogatmodern till ett bättre liv. Några av dem har samtidigt uttryckt en viss oro över om surrogat- modern verkligen fått behålla pengarna. 
  
 internet http://nepal.usembassy.gov. Se också s. 8 i det dokument som har utarbetats av Haag- konferensens sekretariat och som har titeln Herrera for the Meeting of the Experts’ Group on the Parentage/Surrogacy Project (Document for the attention of the Experts’ Group [meeting of  
 15–18 
  February 2016]). 
  
 458 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 I en del fall, bl.a. fall från USA, har faderskapet för den genetiska fadern fastställts genom dom eller bekräftelse i barnets födelseland. I några fall från USA har fastställelsen även avsett den genetiska faderns make. Avgörandena har godtagits i Sverige och barnet har förvärvat svenskt medborgarskap på anknytning till fadern eller fäderna. I två fall från Thailand har barnet i stället förvärvat svenskt medborgarskap på basis av en svensk dom om faderskap för den genetiska fadern eller på basis av att den genetiska fadern har gift sig med surrogatmodern. I den stora majoriteten av fall har det dock inte funnits någon giltig fastställelse av faderskapet före barnets ankomst till Sverige. Migrationsverket har då tillämpat en intern praxis för att bevilja barnet svenskt medborgarskap. Enligt denna praxis, som nu övergetts, var det för beviljande av svenskt medborgarskap tillräckligt med en  
 DNA-analys 
  och vissa andra handlingar som till- sammans starkt talade för att den tilltänkta fadern var barnets gene- tiska far. Det rättsliga faderskapet fick sedan fastställas i Sverige. 
  
 När faderskapet fastställts, har fadern i Sverige ansökt om att få folkbokföra barnet här. Han har också ansökt om och beviljats en- sam vårdnad vid en svensk domstol.3 Faderns eventuella make eller registrerade partner har sedan ansökt om och beviljats en s.k. när- ståendeadoption. Undantag har som sagt gällt i en del fall från USA där den genetiska faderns make redan har fastställts som barnets andra far. Vi återkommer till det i kommande avsnitt. 
  
 Många personer som har fått barn genom ett surrogatarrange- mang i utlandet verkar ha för avsikt att senare berätta för barnet om dess tillkomst. Företrädare för den Sociala avdelningen på stads- delsförvaltningen Södermalm i Stockholm har uppgett att de upp- manar föräldrarna att göra det och att föräldrarna kan underlätta berättandet genom att spara så mycket information som möjligt. Med information avses här inte bara information om arrangemanget som sådant utan också information om bl.a. surrogatmodern, ägg- donatorn och deras respektive familjer. 
  
 3 Justitieombudsmannen (JO) har i ett beslut den 22 maj 2013 (dnr  
 5744-2012) 
  riktat kritik mot Socialnämnden i Helsingborgs kommun för handläggningen av ett ärende rörande barn födda genom ett surrogatmoderskap utomlands. Kritiken föranleddes av att socialnämnden hade godkänt ett avtal om ensam vårdnad innan ”vårdnadshavaren” (den tilltänkte fadern) enligt svensk rätt hade fastställts som barnens rättsliga far. 
  
 459 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 14.2.5Uppmärksammade problem 
  
 De problem som uppkommer vid surrogatarrangemang i utlandet verkar till stor del bero på att dessa arrangemang är otillåtna inom svensk hälso- och sjukvård, och att Sverige därför saknar regler om arrangemangen, samt i att tilltänkta föräldrar ändå genomgår dem. Resultatet blir att svenska myndigheter och domstolar tvingas han- tera en del frågor som den svenska regleringen inte är anpassad för, och att hanteringen ofta måste anpassas efter omständigheterna i varje enskilt fall. 
  
 Många personer som längtar efter ett barn verkar inte skaffa sig tillräcklig kunskap om de juridiska problem som kan uppkomma innan de inleder ett surrogatarrangemang i utlandet. De verkar i stället utgå från att allting löser sig på ett snabbt och smidigt sätt när barnet väl är fött. Det nu sagda har bekräftats av företrädare för familje- rätterna, Migrationsverket och utlandsmyndigheterna, vilka tillagt att tilltänkta föräldrar ytterst sällan hör av sig till dem innan surrogat- modern har blivit gravid. Tilltänkta föräldrar verkar alltså ofta inleda ett arrangemang i utlandet utan att dessförinnan försäkra sig om att de kan ta med sig barnet till Sverige och här bli rättsliga föräldrar till barnet. De uttrycker sedan en frustration över att myndigheter- nas och domstolarnas handläggning av faderskap, vårdnad och adoption m.m. tar en viss tid. Det senare har framkommit i Ingram forskning, vilken också visat följande. En del tilltänkta föräldrar är frustrerade över att de inte kan företräda barnet under den första tiden i Sverige. En del tilltänkta föräldrar, t.ex. genetiska mödrar, är också frustrerade över att de i rättsligt hänseende inte kan företräda barnet som föräldrar förrän en närståendeadoption är genomförd. 
  
 Det förhållandet att de svenska reglerna inte är anpassade för surrogatarrangemang innebär som sagt att hanteringen ofta måste anpassas till omständigheterna i varje enskilt fall. Förhållandet inne- bär också att olika myndigheter handlägger ärenden på olika sätt. Det senare gäller inte minst för familjerätterna. En del familjerätter handlägger frågor om faderskap, och överlåter till de allmänna dom- stolarna att handlägga frågor om vårdnad och adoption. En del andra familjerätter låter domstolarna handlägga alla dessa frågor. Skillna- derna kan påverka den sammanlagda handläggningstiden och dess- utom vara frustrerande för tilltänkta föräldrar. Företrädare för 
  
 460 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Migrationsverket har uttryckt en oro för att även utlandsmyndig- heterna kommer att handlägga ärenden om surrogatarrangemang på olika sätt. Oron är ett resultat av de ändringar i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap som började gälla den 1 april 2015, och som innebär följande. 
  
 Tidigare kunde ett barn inte per automatik förvärva svenskt med- borgarskap om det föddes i utlandet och det bara var fadern som var svensk medborgare. Svenskt medborgarskap för barnet i ett sådant fall förutsatte att fadern gjorde en anmälan om det till Migrations- verket (1 och 5 §§ lagen om svenskt medborgarskap, i dess lydelse före den 1 april 2015). Verket fick då inledningsvis pröva om det fanns en giltig fastställelse av faderskapet. Från och med den 1 april 2015 ska ett barn per automatik förvärva svenskt medborgarskap vid födelsen om en av föräldrarna är svensk medborgare (2 § samma lag, men i dess lydelse från och med den 1 april 2015). Det krävs alltså inte längre att fadern gör en anmälan om det till Migrations- verket. Prövningen av huruvida det finns en giltig fastställelse av faderskapet enligt lagen (1985:367) om internationella faderskaps- frågor, IFL, ska således numera ofta göras av utlandsmyndigheten och vid ansökningen om pass för barnet. 
  
 Företrädarna på Migrationsverket har uttryckt en oro för att utlandsmyndigheterna, eller en del av dem, saknar den kompetens som krävs för att göra relevanta prövningar på ett fullgott sätt. Okunskap eller osäkerhet kan leda till att utlandsmyndigheten avslår ansökningen om pass med motiveringen att det inte finns en giltig fastställelse av faderskap, och att Migrationsverket, om utlandsmyn- dighetens beslut inte överklagas, får pröva en ansökan om uppe- hållstillstånd för barnet. Prövningen av en sådan ansökan kan ta lång tid. Man kan enligt företrädarna också ifrågasätta lämpligheten i att en surrogatmoder och hennes eventuella make ska ansöka om uppehållstillstånd i Sverige för ett barn som de i sitt eget land inte är rättsliga föräldrar till. 
  
 Ett surrogatarrangemang i utlandet kan naturligtvis även inne- bära andra problem än de som har angetts ovan. En del problem kommer att behandlas i nästföljande avsnitt om det internationella arbetet på området och i avsnittet om regleringen i vissa surrogat- vänliga länder (avsnitt 14.4). En del andra problem, och tänkbara sådana, kommer att behandlas i vår analys av det svenska regelverket (avsnitt 14.6). 
  
 461 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 14.3Internationellt arbete om surrogatarrangemang 
  
 14.3.1Inledning 
  
 Ett internationellt surrogatarrangemang har alltid kopplingar till minst två länder, vanligen de tilltänkta föräldrarnas hemvistland och barnets födelseland. Det kan också ha kopplingar till ytterligare länder. Det senare kan illustreras genom följande exempel. 
  
 De tilltänkta föräldrarna har hemvist i Sverige. En av dem är svensk medborgare och den andra är tysk medborgare. Personerna vill delta i ett fullständigt surrogatarrangemang i Ukraina. Ett fullständigt surrogatarrangemang innebär, som tidigare nämnts, att man vid be- handlingen inte använder surrogatmoderns eget ägg. Ingen av de till- tänkta föräldrarna kan bidra med egna könsceller till behandlingen och de är därför tvungna att använda donerade ägg och donerade spermier. De donerade äggen kommer från en donator i Israel och de donerade spermierna kommer från en donator i Danmark. 
  
 Till saken hör att internationella surrogatarrangemang genom- förs i flera olika länder och att de attraherar tilltänkta föräldrar från världens alla hörn. Det är därför inte konstigt att det kan uppkomma problem vid arrangemangen eller i samband med att tilltänkta för- äldrar vill ta med sig barnet till deras hemvistland. Förekomsten av problem har föranlett arbete inom Europeiska unionen (EU) och hos vissa internationella organisationer. 
  
 Vi ska i detta avsnitt ge exempel på det internationella arbete som har utförts på området under senare år. Vi inleder exemplifieringen med en beskrivning av EU:s komparativa studie om surrogatmoder- skap. Efter det behandlar vi en bok om internationella surrogat- arrangemang som gavs ut år 2013 och det relativt omfattande arbete som har utförts av Haagkonferensen för internationell privaträtt (Haagkonferensen) under perioden  
 2011–2015. 
  
 14.3.2EU:s komparativa studie 
  
 Under år 2012 initierades en studie om surrogatmoderskap i EU:s medlemsstater. Initiativet kom från Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och resultatet av studien redovisades ca ett år senare 
  
 462 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 i rapporten A comparative study on the regime of surrogacy in EU Member States4. 
  
 Ett viktigt syfte med studien var att undersöka om man på EU- nivå kan och bör anta regler om surrogatmoderskap. Arbetsgruppen fick i uppdrag att hämta in och analysera information om olika medlemsstaters regleringar på området och deras inställningar till surrogatmoderskap. I uppdraget ingick också att identifiera de vikti- gaste politiska frågorna och eventuella trender samt att analysera de internationellt privaträttsliga frågor som kan uppkomma vid gräns- överskridande surrogatarrangemang. 
  
 Arbetsgruppens rapport är indelad i tre delar. Den första delen innehåller en beskrivning av den information som samlades in under arbetets gång och en analys av den informationen. Den innehåller också en beskrivning av de viktigaste politiska frågorna på området. Den andra delen innehåller en beskrivning av regelverket och rätts- praxis i en del medlemsstater och andra stater, och den tredje delen innehåller en analys av  
 EU-rätten 
  och den internationella privat- rätten på området. 
  
 Arbetsgruppen kommer i rapporten fram till att det finns stora skillnader mellan medlemsstaternas regleringar om surrogatmoder- skap och angränsande frågor samt att det inte finns någon egentlig trend på området. Medlemsstaterna tycks samtidigt vara överens om att det krävs tydliga regler om vilka som är ett barns rättsliga för- äldrar och vad som gäller i frågor som rör ett barns rättsliga status. Arbetsgruppen kommer också fram till att många surrogatarrange- mang genomförs utanför EU och att ett globalt instrument om surrogatmoderskap är att föredra framför ett  
 EU-instrument. 
  
 14.3.3En bok om internationella surrogatarrangemang 
  
 År 2013 utkom boken International Surrogacy Arrangements – Legal Regulation at the International Level5. Boken innehåller en beskriv- ning av hur 25 länder i olika världsdelar hanterar nationella och inter- 
  
 4Rapporten har utarbetats av Europaparlamentets generaldirektorat för intern politik, utred- ningsavdelning c: Medborgerliga rättigheter och konstitutionella frågor, rättsliga frågor, och färdigställdes i maj 2013. Rapporten finns tillgänglig på www.europarl.europa.eu/studies. 
  
 King och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 –Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law). 
  
 463 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 nationella surrogatarrangemang. Den innehåller också två artiklar om gränsöverskridande surrogatarrangemang och en rapport om surrogatmoderskap. I rapporten beskriver redaktörerna Bowers och Walker hur olika länder har valt att hantera surrogatarrangemang, de rättsliga problem som har uppkommit vid gränsöverskridande sådana arrangemang och vad ett internationellt instrument på området kan behöva innehålla. Redaktörerna anger bl.a. följande. 
  
 Det finns stora skillnader mellan hur olika länder har valt att hantera nationella och internationella surrogatarrangemang. De flesta länder kan samtidigt hänföras till en av tre grupper och dessa tre grupper är surrogatvänliga länder,  
 icke-surrogatvänliga 
  länder och länder med en relativt neutral inställning till surrogatarrangemang. De surrogatvänliga länderna utgör ”naven” i den internationella och kommersiella marknaden för surrogatarrangemang, och attraherar tilltänkta föräldrar från övriga länder. De surrogatvänliga länderna kännetecknas av att det i landet är tillåtet med kommersiella surrogat- arrangemang, att sådana arrangemang genomförs i en relativt stor skala och att de tilltänkta föräldrarna i landet kan bli rättsliga för- äldrar till barnet. Ett annat viktigt kännetecken är att de tilltänkta föräldrarna inte behöver vara medborgare eller ha hemvist i landet för att delta i ett surrogatarrangemang. Som exempel på surrogat- vänliga länder nämns Ukraina, Ryssland och vissa delstater i USA, varav särskilt Kalifornien utmärker sig. 
  
 Redaktörerna kommer till samma slutsats som arbetsgruppen i  
 EU-studien 
  (avsnitt 14.3.2), dvs. slutsatsen att det nog behöver ut- arbetas ett internationellt instrument för att komma till rätta med de problem som kan uppkomma vid gränsöverskridande surrogatarr- angemang.6 
  
 6 Bowers och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s. 443, 548 och 549. 
  
 464 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.3.4Haagkonferensens arbete 
  
 Organisationen och surrogatprojektet 
  
 Haagkonferensen för internationell privaträtt är en internationell organisation som i slutet av november 2015 hade sammanlagt 80 med- lemmar (Sverige, 78 andra stater och EU). Haagkonferensen ska enligt sina stadgar arbeta för ett gradvist förenhetligande av medlemmar- nas internationellt privaträttsliga regler på olika områden. Förenhet- ligandet sker genom antagandet av konventioner, men också genom andra former av internationellt samarbete såsom antagande av proto- koll, rekommendationer m.m. 
  
 Under år 2010 föreslog organisationens medlemmar att sekreta- riatet i Haag, the Permanent Bureau (fortsättningsvis sekretariatet), skulle ta fram en rapport om sådana internationellt privaträttsliga frågor som rör ett barns rättsliga status. Sekretariatet skulle särskilt undersöka vilka regler som gäller i medlemsstaterna angående erkän- nande av i utlandet tillkomna eller fastställda  
 föräldra-barn-förhållan- 
  den. Rapporten presenterades år 2011 och innehöll bl.a. beskrivningar av hur gällande internationellt privaträttsliga regler om rättsligt för- äldraskap förhåller sig till sådana frågor som uppkommer vid inter- nationella surrogatarrangemang. Medlemsstaterna uppmanade sekre- tariatet att fortsätta och fördjupa sitt arbete på området och att ta fram en särskild rapport om problem rörande gränsöverskridande surrogatarrangemang. 
  
 Sekretariatet genomförde en bred konsultation för att samla in information från olika aktörer runt om i världen. Konsultationen innefattade bl.a. fyra olika enkätundersökningar. Den första riktade sig till organisationens medlemmar och andra intresserade stater, och den andra riktade sig till rättstillämpare. Den tredje enkätundersök- ningen riktade sig till läkare och annan vårdpersonal, och den fjärde riktade sig till surrogatagenturer och liknande aktörer. Resultaten av den breda konsultationen presenterades år 2014 och då i rappor- terna A study of Legal Parentage and the issues arising from Inter- 
  
 465 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 national Surrogacy Arrangements7 och The desirability and feasibility of further work on the Parentage/Surrogacy Project8. 
  
 Haagkonferensens arbete på området har kommit att kallas ”the Parentage/Surrogacy Project”. Vi ska i det följande göra en samman- fattning av det som hittills har framkommit i projektet och de för- slag till åtgärder som projektgruppen har lämnat. Sammanfattningen bygger på innehållet i de två ovan nämnda rapporterna, i den mån inte annat särskilt anges. 
  
 Allmänt om internationella surrogatarrangemang 
  
 Antalet internationella surrogatarrangemang har ökat mycket under senare år och verkar dessutom fortsätta att öka. Uppgifter talar för att det i dag är flera tusen barn per år som tillkommer genom ett sådant arrangemang. De vanligaste födelseländerna vid gränsöver- skridande surrogatarrangemang har hittills varit USA och Indien, tätt följda av bl.a. Ukraina, Ryssland och Thailand. De tilltänkta föräldrarna kommer från olika länder runt om i världen och är ofta ett olikkönat gift par. Det är också vanligt att arrangemanget har kopplingar till mer än två länder. Kopplingen till ett tredje land kan bestå i att ägg- eller spermiedonatorn kommer från det landet eller att de tilltänkta föräldrarna har olika medborgarskap. 
  
 Det vanligaste arrangemanget verkar innefatta ett kommersiellt och fullständigt surrogatmoderskap. Ett fullständigt surrogatmoder- skap innebär, som tidigare nämnts, att man inte använder surrogat- moderns egna ägg. Surrogatmodern har således ingen genetisk kopp- ling till det barn som hon föder och sedan överlämnar till de tilltänkta föräldrarna. Kostnaderna för ett surrogatarrangemang varierar från land till land. I Indien eller Thailand har tilltänkta föräldrar ofta betalat sammanlagt 500  
 000–600 
  000 kr för arrangemanget, och i USA har motsvarande kostnad uppgått till 750  
 000–2 
  000 000 kr. Även kvaliteten på fertilitetsklinikerna och behandlingarna verkar variera från land till land. Det har exempelvis uttryckts oro för de behandlingar som utförs i Indien, Ukraina och Thailand. Oron för- 
  
 7Preliminary Document No 3 C of March 2014 for the attention of the Council of April 2014 on General Affairs and Policy of the Conference. 
  
 8Preliminary Document No 3 B of April 2014 for the attention of the Council of April 2014 on General Affairs and Policy of the Conference. 
  
 466 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 anleds bl.a. av att man där tillåts föra in flera befruktade ägg i sur- rogatmodern, att många tilltänkta föräldrar ingår avtal med fler än en surrogatmor och således deltar i flera arrangemang samtidigt, att det förekommer sammanblandningar av könsceller, att man tillåter könsselektiv abort, att man mer eller mindre rutinmässigt förlöser barnen genom kejsarsnitt och att en del surrogatmödrar dör under graviditeten eller efter barnens födelse. 
  
 Haltande föräldraskap samt statslöshet 
  
 Internationella surrogatarrangemang kan ge upphov till många olika problem. Ett allvarligt sådant uppstår när barnets födelseland och de tilltänkta föräldrarnas hemvistland har olika regler om föräldra- skapet till de barn som har tillkommit genom ett surrogatarrange- mang. Resultatet kan bli att man i barnets födelseland betraktar de tilltänkta föräldrarna som barnets rättsliga föräldrar och att man i de tilltänkta föräldrarnas hemvistland betraktar surrogatmodern och hennes make som barnets rättsliga föräldrar. På engelska brukar man här tala om ”a limping legal parentage”. Vi har valt att översätta uttrycket med ”haltande föräldraskap”. Resultatet av att länder har olika regler om medborgarskap kan också bli att barnet blir statslöst. Det senare kan i sin tur innebära att barnet saknar möjlighet att lämna födelselandet eller att det tvärtom blir tvunget att lämna det landet. 
  
 En stor del av barnens födelseländer har en reglering som gör det möjligt för de tilltänkta föräldrarna att före eller efter barnets födelse fastställas som barnets rättsliga föräldrar. Fastställelsen kan ske genom anteckningar om föräldraskapet i födelsebeviset eller i landets födelseregister, men också genom en bekräftelse av föräldra- skapet eller genom ett domstolsavgörande. Det är också vanligt att barnet inte blir medborgare i födelselandet. Undantag gäller för bl.a. USA. I de fall där barnet per automatik blir medborgare i födelselandet, finns det normalt inga problem för de tilltänkta för- äldrarna och barnet att resa ut ur landet. Det kan däremot finnas problem att resa in i de tilltänkta föräldrarnas hemvistland. 
  
 I många fall har de tilltänkta föräldrarnas hemvistländer, inklusive Sverige, en reglering som innebär att surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor. Om surrogatmodern är gift med en man vid 
  
 467 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 barnets födelse, ska den mannen per automatik anses som barnets rättsliga far. En förutsättning för att de tilltänkta föräldrarna ska anses som barnets rättsliga föräldrar i deras hemvistland är således att de fastställs som sådana eller att de adopterar barnet. Fastställel- serna eller adoptionerna måste vara förenliga med hemvistlandets regler, inklusive landets internationellt privat- och processrättsliga regler. Ett erkännande av en utländsk fastställelse av faderskap eller föräldraskap i Sverige förutsätter enligt IFL att vissa krav är upp- fyllda och att det inte finns en vägransgrund i det enskilda fallet. Många hemvistländer, inklusive Sverige, har också en reglering som innebär att medborgarskap kan härledas från barnets rättsliga för- äldrar eller från en av dem. En förutsättning för att ett barn ska kunna härleda sitt medborgarskap från de tilltänkta föräldrarna är således att de har fastställts som dess rättsliga föräldrar. 
  
 En tilltänkt förälder som har bidragit med spermier till behand- lingen av surrogatmodern kan i barnets födelseland ofta fastställas som barnets rättsliga far. En sådan fastställelse kan dessutom ofta erkännas i de tilltänkta föräldrarnas hemvistland och då enligt det landets internationella privat- och processrättsliga regler. En tilltänkt mor måste däremot ofta ansöka om adoption av barnet. Det senare beror på att det vanligtvis saknas internationellt privaträttsliga regler om fastställelse av moderskap eller föräldraskap för den tilltänkta modern och regler om erkännande av utländska sådana fastställel- ser. Det som nu angetts om en tilltänkt mor gäller ofta även för andra personer som deltar i ett surrogatarrangemang. I Nederländerna har det t.ex. ansetts strida mot grunderna för landets rättsordning (s.k. ordre public) att erkänna sådana födelsebevis som har upprättats efter ett surrogatarrangemang och som innehåller den tilltänkta moderns namn i stället för surrogatmoderns namn. 
  
 Tyska Bundesgerichtshof (BGH) har i ett avgörande den 10 december 2014 prövat frågan om erkännande av en amerikansk dom om faderskap efter ett surrogatarrangemang i USA. Omstän- digheterna i målet var följande. De tilltänkta föräldrarna, två tyska män som bodde i Berlin och som levde i ett registrerat partnerskap, hade genomgått ett surrogatarrangemang i Kalifornien. Behandling- en av surrogatmodern, som var amerikanska, hade utförts med den ena mannens spermier och ett donerat ägg. En domstol i Kalifornien hade före barnets födelse fastställt de två männen som barnets rätts- liga fäder. När barnet var fött, reste männen med barnet till Tyskland. 
  
 468 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Problem uppstod när folkbokföringsmyndigheten i Tyskland inte ville registrera männen som barnets rättsliga föräldrar. BGH kom fram till att den amerikanska domen skulle erkännas i Tyskland och att männen i folkbokföringen skulle registeraras som barnets rätts- liga föräldrar. Domstolen motiverade detta med följande. 
  
 Det kan inte anses strida mot tysk ordre public att erkänna domen i den del den avser den man som också är barnets genetiska far. Övriga delar av domen, dvs. de delar som avsåg den andra man- nen, är visserligen oförenliga med tysk rätt om fastställande av för- äldraskapet för ett barn. Det naturliga hade varit att den andra mannen hade ansökt om att få adoptera den första mannens barn och på så sätt blivit förälder till barnet. Hänsyn måste dock tas till vad som i detta fall är mest förenligt med barnets bästa. Enligt Europadom- stolens praxis på området innefattar barnets rätt till respekt för privatlivet också en rätt för barnet att i ett land ha samma rättsliga föräldrar som det har fastställts ha i ett annat land och som således utgör en del av barnets identitet. Surrogatmodern har inte velat fastställas som barnets mor och kan inte heller tvingas bli fastställd som det. En tysk dom med den senare innebörden skulle inte ha någon verkan i USA där det redan finns en dom med annan inne- börd. Under dessa förhållanden skulle en vägran att erkänna domen avseende den andra mannen, och således inte godta en i USA fast- ställd föräldrarelation mellan honom och barnet, vara oförenlig med artikel 8 i Europakonventionen. Domen ska därför erkännas i dess helhet.9 
  
 I Österrike har landets konstitutionella domstol haft en ännu mer liberal inställning till utländska fastställelser av föräldraskap. Domstolen har nämligen i två avgöranden godtagit utländska fast- ställelser av moderskap (en amerikansk dom och ett ukrainskt födelse- bevis). Utgången i domarna har motiverats med att det skulle vara oförenligt med barnets bästa att välja en annan ordning än den som domstolen valt. 
  
 9 Jfr de domstolsavgöranden från Schweiz som omnämns på s. 9 i dokumentet Background Note for the Meeting of the Experts’ Group on the Parentage/Surrogacy Project (Document for the attention of the Experts’ Group [meeting of  
 15–18 
  February 2016]). 
  
 469 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Förslag till åtgärder 
  
 Haagkonferensens projektgrupp har i rapporten The desirability and feasibility of further work on the Parentage/Surrogacy Project10 angett att det finns ett behov av fortsatt arbete på området samt tillagt följande. Det finns stora skillnader mellan medlemsstaternas regler om föräldraskap och surrogatmoderskap samt mellan deras internationellt privat- och processrättsliga regler. Det fortsatta arbetet bör inte inriktas på att försöka harmonisera olika regelsystem utan i stället på att bygga broar mellan systemen. En viktig del i detta arbete är att försöka lösa problemen med haltande föräldraskap samt stats- löshet för barnen. 
  
 Många medlemsstater har ställt sig positiva till en internationell konvention eller ett annat bindande instrument i framtiden. Ett första steg bör dock vara att ta fram  
 icke-bindande 
  regler och vägled- ningar av olika slag. Det kan också visa sig nödvändigt att utarbeta vissa minimiregler på området. Som exempel kan nämnas sådana regler som innebär en garanti för att surrogatmödrar kan lämna ett fritt och informerat samtycke, att alla aktörer i ett surrogatarrange- mang får tillräcklig information om juridiska och andra konsekven- ser samt att de tilltänkta föräldrarna först bedöms lämpliga som för- äldrar till ett barn. Som ytterligare exempel kan nämnas regler om hur många befruktade ägg som får föras in i en surrogatmor och andra regler om behandlingarna som sådana, regler om vad som händer när något går snett under ett arrangemang, regler om vilka villkor som får ställas upp i dessa fall och regler om de ekonomiska ersättning- arna. 
  
 Haagkonferensens råd för allmänna frågor och policyfrågor (General Council, fortsättningsvis rådet) behandlade de ovan nämn- da förslagen vid sitt möte i april 2014. Rådet välkomnade det arbete som utförts inom projektet och instämde i att man bör överväga framtagandet av ett internationellt instrument på området. Rådet angav också att man i projektet skulle fortsätta inhämta information från medlemsstaterna och andra aktörer, och särskilt från sådana länder där det förekommer internationella surrogatarrangemang. 
  
 10 Preliminary Document No 3 B of April 2014 for the attention of the Council of April 2014 on General Affairs and Policy of the Conference. 
  
 470 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Projektgruppen har fortsatt sitt arbete och presenterade i februari 2015 en ny rapport, The Parentage/Surrogacy Project: an updating note11. Rapporten innehåller en beskrivning av den utveck- ling som har skett efter rådets möte i april 2014. Ett avsnitt inne- håller viktiga händelser på internationell och regional nivå, och ett annat avsnitt innehåller motsvarande händelser på nationell nivå. Rådet behandlade rapporten vid sitt möte den  
 24–26 
  mars 2015 och beslutade då bl.a. att tillsätta en expertgrupp. Expertgruppen har fått i uppdrag att först överväga internationellt privaträttsliga regler om ett barns rättsliga ställning i gränsöverskridande fall. Övervägan- dena ska även innefatta barn som redan har tillkommit genom ett internationellt surrogatarrangemang.12 
  
 14.4Föräldraskap och medborgarskap i några surrogatvänliga länder 
  
 14.4.1Inledning 
  
 Det har i föregående avsnitt angetts att en del länder kan betecknas som surrogatvänliga och att dessa länder attraherar tilltänkta för- äldrar från olika delar av världen. De surrogatvänliga länderna kan betraktas som ”naven” i den internationella och kommersiella sur- rogatverksamheten. Det har också angetts att reglerna om föräldra- skap och medborgarskap i dessa länder ofta skiljer sig från motsva- rande regler i de tilltänkta föräldrarnas hemvistländer. Detsamma gäller i fråga om ländernas internationellt privat- och processrättsliga regler. Skillnaderna kan innebära juridiska och andra problem när de tilltänkta föräldrarna ska ta med sig barnet till Sverige. De kan i värsta fall innebära haltande föräldraskap eller statslöshet för barnet. 
  
 Vi har i avsnitt 8.8 behandlat surrogatarrangemang i vissa ameri- kanska delstater och de regler som där gäller om bl.a. föräldraskap. Svenska ambassaden i Washington har tillagt följande. Ett barn som 
  
 11Preliminary Document No 3A of February 2015 for the attention of the Council of March 2015 on General Affairs and Policy of the Conference. 
  
 12Femte punkten i dokumentet Conclusions  Recommendations adopted by the Council 
  
 (Council on General Affairs and Policy of the Conference  
 [24–26 
  Parsons 2015]). Se också det dokument som i januari 2016 har utarbetats av Haagkonferensens sekretariat och som har titeln Herrera for the Meeting of the Experts’ Group on the Parentage/Surrogacy Project (Document for the attention of the Experts’ Group [meeting of  
 15–18 
  February 2016]). 
  
 471 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 föds i USA förvärvar alltid amerikanskt medborgarskap. Det senare gäller även vid sådana surrogatarrangemang där de tilltänkta föräld- rarna är utländska medborgare. Ambassaden har under perioden  
 2010–2014 
  handlagt 35 ärenden med anknytning till surrogatarrange- mang. Ärendena har innefattat olikkönade par (ca 25 procent), man- liga samkönade par (ca 63 procent) och ensamstående män (ca 12 pro- cent). Inget av ärendena har således innefattat ett kvinnligt samkönat par eller en ensamstående kvinna.13 
  
 I detta avsnitt ska vi kortfattat beskriva reglerna om föräldra- skap och medborgarskap i några andra länder där svenska medbor- gare, eller här bosatta personer, har deltagit i ett surrogatarrangemang. Länderna är Indien, Ryssland, Ukraina och Thailand. Vi kommer också att ge exempel på uppmärksammade fall i en del av dessa länder och beskriva varför två av länderna, Indien och Thailand, kanske inte längre kan betraktas som surrogatvänliga. För mer information om regleringen och förhållandena i olika surrogatvänliga, eller tidigare surrogatvänliga, länder, hänvisas till boken International Surrogacy Arrangements – Legal Regulation at the International Level14. 
  
 14.4.2Indien 
  
 Det finns ingen lagstiftning om surrogatmoderskap i Indien. Det finns däremot ett förslag till lagstiftning från år 2010, the Assisted Reproductive Technologies (Regulation) Oconnor – 2010 (Draft). Det finns också regler som har utarbetats av regeringen år 2010 samt icke- bindande riktlinjer. Innehållet i riktlinjerna överensstämmer till stor del med innehållet i lagförslaget.15 
  
 Det finns även en del uppmärksammade fall i vilka tilltänkta föräldrar efter ett surrogatarrangemang i Indien har haft svårt att ta med sig barnet till sitt hemland. Ett av de mest kända fallen är det s.k. baby  
 Manji-fallet. 
  I det fallet hade ett japanskt par ingått ett surrogatavtal med en indisk kvinna. Behandlingen utfördes med ett befruktat ägg som hade skapats av mannens spermier och ett donerat 
  
 13Information från den svenska ambassaden i Washington den 13 april 2015. 
  
 14Katarina Harris och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law). 
  
 15Samma publikation som i föregående fotnot, s. 187 och 188. 
  
 472 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ägg. När barnet (Manji) föddes, hade det japanska paret skiljt sig och kvinnan, dvs. den före detta hustrun, gjorde inget anspråk på barnet. Det första problemet som uppkom avsåg innehållet i födelse- beviset – vad skulle man där ange om barnets mor? Efter en tid upp- rättades det ett provisoriskt födelsebevis som bara innehöll faderns namn, dvs. den japanska mannens namn. Nästa problem som upp- kom avsåg resehandlingar m.m. för barnet. Det japanska utrikes- departementet angav att mannen var tvungen att adoptera barnet för att kunna ta med sig barnet till Japan. Han var också tvungen att ordna ett indiskt pass till barnet. Problemen i den indiska del- staten Gujarat ledde till att mannen reste till delstaten Jaipur med barnet. I Jaipur tog mannens mor hand om barnet. Efter ankomsten till Jaipur följde domstolsförhandlingar om vårdnaden m.m. innan barnet till slut kunde få behövliga identitetshandlingar i Indien och ett temporärt visum för inresa i Japan. När barnet anlände till Japan med sin farmor den 2 november 2008, hade det gått nästan ett och ett halvt sedan barnets födelse.16 
  
 Förekomsten av en del uppmärksammade fall har lett till att det ovan nämnda lagförslaget innehåller utförliga regler om föräldraskap och medborgarskap efter ett surrogatarrangemang. Reglerna finns i 34 och 35 §§ lagförslaget och innebär följande. Utlänningar som vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i Indien måste kunna visa upp ett intyg eller liknande från sitt hemlands ambassad eller utrikesdepartement i vilket det tydligt anges att hemlandet tillåter surrogatmoderskap och att det blivande barnet tillåts resa till det landet i egenskap av de tilltänkta föräldrarnas biologiska barn. De tilltänkta föräldrarna ska också utse en lokal förmyndare i Indien. Den lokala förmyndaren ansvarar för att ersätta de kostnader som uppkommer under och efter surrogatmoderns graviditet, och fram till dess att barnet kan överlämnas till de tilltänkta föräldrarna eller den lokala förmyndaren. Han eller hon är också skyldig att ta emot barnet om de tilltänkta föräldrarna inte hämtar det inom en månad från dess födelse, och då antingen själv uppfostra barnet eller över- lämna det för adoption. 
  
 16 Bowers och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s.  
 196–216. 
  
 473 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmodern ska avsäga sig föräldrarättigheterna till det bli- vande barnet, och de tilltänkta föräldrarna ska vid barnets födelse anses som dess rättsliga föräldrar. Det senare gäller oavsett om de tilltänkta föräldrarna är gifta eller inte, och även om barnet t.ex. skulle födas med ett handikapp. De tilltänkta föräldrarna ska anteck- nas som barnets rättsliga föräldrar i det indiska födelseregistret. Barnet ska inte få ett indiskt medborgarskap. Undantag gäller om de tilltänkta föräldrarna inte hämtar barnet och barnet uppfostras av den lokala förmyndaren eller lämnas bort för adoption. Det som nu angetts om två tilltänkta föräldrar gäller i allt väsentligt också för en tilltänkt förälder, dvs. en ensamstående kvinna eller man. 
  
 Under år 2012 presenterade Inrikesdepartementet i Indien nya riktlinjer för de utlänningar som i landet vill delta i ett surrogat- arrangemang. Riktlinjerna innebär följande. En förutsättning för att tilltänkta föräldrar ska få resa in i Indien för att delta i ett surrogat- arrangemang är att de har ett s.k. Medical Visa. Det är alltså inte längre tillräckligt att de har ett turistvisum. De tilltänkta föräldrarna ska dessutom vara en man och en kvinna, och de ska vid inresan ha varit gifta i minst två år. Det är således inte längre möjligt för sam- könade par eller ensamstående män och kvinnor att resa till Indien för att delta i ett surrogatarrangemang. Riktlinjerna innehåller också den bestämmelse som finns i lagförslaget ovan och som innefattar ett krav på intyg eller liknande från hemlandets ambassad eller utrikesdepartement. Enligt information från den svenska ambassa- den i New Dehli och Utrikesdepartementet kan varken ambassaden eller departementet utfärda det intyg som krävs enligt riktlinjerna.17 
  
 Svenska ambassaden i New Dehli har även angett följande. An- talet barn som har fötts efter att personer med hemvist i Sverige har genomgått ett surrogatarrangemang i Indien uppgår till samman- lagt 134. Majoriteten av barnen (110 barn) föddes under åren 2011– 2013, med en topp år 2013 då det föddes 49 barn. Under åren 2009 och 2010 föddes det 12 barn, och under år åren 2014 och 2015 (till och med den 20 mars 2015) föddes det 12 barn. Arrangemanget ska i samtliga 134 fall ha genomförts med en tilltänkt fars spermier. Ambassaden har således ingen erfarenhet av att ensamstående kvin- 
  
 17 Information på svenska ambassaden i New Dehlis hemsida på Internet samt uppgifter från Utrikesdepartementet den 26 mars 2015. 
  
 474 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 nor eller kvinnliga samkönade par genomgått surrogatarrangemang 
  
 iIndien.18 
  
 14.4.3Ryssland 
  
 I Ryssland finns det en del föreskrifter om surrogatmoderskap i lagen om skydd för medborgarnas hälsa från år 2011, i den ryska motsvarigheten till föräldrabalken (FB) från år 1995 och i lagen om registrering av civilrättslig status från år 1997.19 Reglerna om för- äldraskap och medborgarskap innebär i huvudsak följande. 
  
 De tilltänkta föräldrarna ska efter barnets födelse, och under förutsättningen att surrogatmodern samtycker till det, antecknas som barnets föräldrar i födelsebeviset. Regleringen innebär således att surrogatmodern kan ångra sig och behålla barnet. I ett sådant fall ska i stället surrogatmodern antecknas som barnets mor och hennes eventuella make antecknas som barnets far. När uppgifter om för- äldraskapet har tagits in i födelsebeviset, och födelsebeviset har registrerats hos det ryska folkbokföringskontoret, anses det rätts- liga föräldraskapet vara fastställt. Det nu sagda framgår av 51 § i den ryska motsvarigheten till föräldrabalken. Det måste i samman- hanget tilläggas följande. I den angivna paragrafen anges det att de tilltänkta föräldrarna ska vara gifta med varandra. Innehållet i para- grafen måste dock läsas tillsammans med innehållet i lagen om skydd för medborgarnas hälsa. Enligt den senare lagen kan även ogifta par och ensamstående kvinnor genomgå en assisterad befruktning. En- samstående män och samkönade par kan däremot inte bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang. 
  
 Om de tilltänkta föräldrarna är utlänningar, ska barnet inte få ryskt medborgarskap. Undantag gäller om de tilltänkta föräldrarna är bosatta i Ryssland och barnet inte kan förvärva deras medborgar- skap.20 
  
 Svenska ambassaden i Moskva har under perioden januari 2010– mars 2015 handlagt två ärenden med anknytning till surrogatmoder- 
  
 18Information från den svenska ambassaden i New Dehli den 20 mars 2015. 
  
 19Katarina Harris och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s.  
 311–314. 
  
 20Samma publikation som i föregående fotnot, s.  
 315–317 
  och 321, samt information från den svenska ambassaden i Moskva den 23 mars 2015. 
  
 475 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 skap. Det första ärendet handlades år 2011 och det andra handlades år 2014. De tilltänkta föräldrarna var i båda fallen ett olikkönat gift par. De var också svenska medborgare med hemvist i Sverige. I det ena fallet uppkom problem med underskrifter från surrogatmodern, som hade hemvist i Ukraina och som efter barnets födelse hade återvänt dit. Resultatet blev att surrogatmodern fick flyga tillbaka till Moskva och där underteckna handlingarna. Det svenska general- konsulatet i S:t Petersburg har inte handlagt något ärende om surrogatmoderskap under den period som angetts ovan.21 
  
 14.4.4Ukraina 
  
 Ukraina har en ganska liberal inställning till surrogatarrangemang. Det finns samtidigt regler i landet som begränsar vilka som får genom- gå ett sådant arrangemang. En regel är att de tilltänkta föräldrarna måste vara olikkönade makar. Andra par och ensamstående perso- ner kan alltså inte bli föräldrar på detta sätt. Det krävs också att man vid arrangemanget kan använda könsceller från minst en av de tilltänkta föräldrarna och att man inte behöver använda surrogat- moderns ägg. Behandlingar med enbart donerade könsceller och partiella surrogatmoderskap är således inte tillåtna. 
  
 Reglerna om föräldraskap finns i Ukrainas motsvarighet till den svenska föräldrabalken och innebär att de tilltänkta föräldrarna fastställs som barnets rättsliga föräldrar vid barnets födelse. Fast- ställelsen sker genom att de tilltänkta föräldrarnas namn antecknas i födelsebeviset. Surrogatmodern har ingen möjlighet att ångra sig och behålla barnet.22 
  
 När utlänningar har genomgått ett surrogatarrangemang i Ukraina, ska barnet inte få ukrainskt medborgarskap. Tanken är i stället att barnet ska bli medborgare i det land där de tilltänkta föräldrarna är medborgare. Förutsättningarna för att barnet i dessa fall ska få ett ukrainskt medborgarskap är desamma som i Ryssland, dvs. att barnet 
  
 21Information från den svenska ambassaden i Moskva den 23 mars 2015. 
  
 22Katarina Harris och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements 
  
 – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s.  
 357–361. 
  
 476 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 inte har förvärvat det medborgarskap som innehas av dess föräldrar och att barnet och dess föräldrar är permanent bosatta i Ukraina.23 
  
 Svenska ambassaden i Kiev har en hemsida på Internet där det anges att Sverige inte erkänner surrogatfödslar. Ambassaden har via  
 e-mail 
  också informerat utredningen om följande. Under åren  
 2010–2014 
  har fem svenska par genomgått ett surrogatarrangemang i Ukraina. Med tanke på lagstiftningen i Ukraina har paret i samt- liga fall varit olikkönade makar. Samtliga arrangemang har genom- förts med den tilltänkta faderns spermier. Paren har under eller efter arrangemanget vänt sig till ambassaden för att hos Migrationsverket ansöka om svenskt medborgarskap och resehandlingar för barnet. Barnet har i samtliga fall förvärvat svenskt medborgarskap, fått svenska resehandlingar och sedan kunnat resa till Sverige med de tilltänkta föräldrarna.24 
  
 14.4.5Thailand 
  
 Thailand har tidigare varit ett attraktivt land för personer som vill genomgå ett surrogatarrangemang. Situationen har dock förändrats efter två internationellt uppmärksammade fall, nämligen det s.k. baby  
 Gammy-fallet 
  och det s.k. baby  
 factory-fallet. 
  Båda fallen har väckt starka reaktioner runt om i världen. 
  
 I det första fallet hade ett australiensiskt par ingått ett surrogat- avtal med en  
 21-årig 
  thailändsk kvinna. Surrogatmodern födde tvil- lingar, en pojke och en flicka (Hudson och Pipah), och det visade sig att pojken hade Nelson syndrom. Det australiensiska paret tog med sig flickan till Australien och lämnade kvar pojken hos surrogat- modern. Paret och surrogatmodern gav olika förklaringar till den uppkomna situationen. Surrogatmodern angav att paret hade lämnat kvar pojken hos henne på grund av att han hade Nelson syndrom. Paret angav att de gärna hade tagit med sig pojken till Australien och att det var surrogatmodern som hade vägrat att överlämna honom till dem. Fallet blev sedan ännu mer uppmärksammat när det visade sig att mannen i det australiensiska paret hade avtjänat straff för sexualbrott mot unga flickor. 
  
 23Information från Internet den 25 februari 2015 (http://www.ukrlegis.com/?translate= Entitle=Gestational Surrogacy in Ukraine). 
  
 24Information från den svenska ambassaden i Kiev den 5 mars 2015. 
  
 477 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 I det andra fallet, det s.k. baby  
 factory-fallet, 
  hade en japansk man deltagit i flera surrogatarrangemang i Thailand och på så sätt gett upphov till sammanlagt 16 barn. Interpol inledde en förunder- sökning mot mannen och brottsmisstankarna avsåg handel med barn. Mannen förnekade brott och angav att han bara ville ha en stor familj. Barnen omhändertogs av thailändska myndigheter. En del surrogatmödrar har senare begärt att få vårdnaden om vissa barn. 
  
 I februari 2015 antogs det en lag som innehåller förbud mot kommersiella surrogatarrangemang i Thailand. Lagen innebär också följande. De tilltänkta föräldrarna ska vara en man och en kvinna, och minst en av dem ska vara thailändsk medborgare. Mannen och kvinnan måste dessutom ha varit gifta med varandra i minst tre år. Andra par och ensamstående personer kan inte genomgå ett altruistiskt surrogatarrangemang i Thailand. Den som bryter mot reglerna i den nya lagen kan riskera upp till tio års fängelse.25 
  
 Den svenska ambassaden i Bangkok har angett i huvudsak föl- jande. Ambassaden har fram till den 9 april 2015 handlagt 21 ärenden med anknytning till surrogatmoderskap. Tre av dem har innefattat tvillingar. Majoriteten av ärendena har avsett ett manligt samkönat par (15 ärenden). Övriga ärenden har avsett en ensamstående man (4 ärenden) eller ett olikkönat par (2 ärenden). Thailand tillåter sam- tidigt inte samkönade äktenskap. Den genetiska fadern i de sam- könade paren har i förhållande till thailändska myndigheter därför uppgett att han fått barn med en thailändsk kvinna utanför äkten- skapet. Han har också ensam skrivit under alla nödvändiga doku- ment. Faderskapet för den genetiska fadern har tidigare fastställts vid en thailändsk barn- och ungdomsdomstol i det distrikt där barnet är fött. Förfarandet har tagit ca  
 2–3 
  månader. Den senaste tidens uppmärksammade fall och förändringar i Thailand har inneburit att svenska tilltänkta föräldrar betraktat det som svårt eller riskfyllt att vända sig till en sådan domstol. Flera av dem har därför fått fader- 
  
 25 Information från olika hemsidor på Internet den 26 februari 2015  
 (http://www.theguardian.com/world/2015/feb/20/thailand-bans-commercial-surrogacy; 
  
 http://www.bbc.com/news/world-asia-31546717; 
  
 http://www.bangkokpost.com/news/general/480074/thailand-bans-surrogacy-for- 
  
 foreigners-after-scandals; 
  
 http://www.buzzfeed.com/shyamanthaasokan/thailand-bans-surrogacy-for- 
  foreigners#.llKDdKdDz). Se också s. 8 i det dokument som har utarbetats av Haagkonferen- sens sekretariat och som har titeln Herrera for the Meeting of the Experts’ Group on the Parentage/Surrogacy Project (Document for the attention of the Experts’ Group [meeting of  
 15–18 
  February 2016]). 
  
 478 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 skapet fastställt i en svensk domstol. Migrationsverket har därefter beviljat barnet svenskt medborgarskap efter en anmälan enligt de tidigare gällande bestämmelserna i 5 § lagen om svenskt medborgar- skap. Det finns också fall i vilka den genetiska fadern har gift sig med surrogatmodern och på så sätt låtit barnet förvärva svenskt medborgarskap (se 1 § första stycket 3 lagen om svenskt medborgar- skap, i dess lydelse före den 1 april 2015).26 
  
 14.5En analys av Europadomstolens praxis 
  
 14.5.1Inledning 
  
 Vi har i avsnitt 7.2.2 redogjort för den Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggan- de friheterna (Europakonventionen), och särskilt för artikel 8 i kon- ventionen. I artikel 8 anges det att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offent- lig myndighet får bara inskränka åtnjutandet av denna rättighet om ingreppet är lagligt och ägnat att tillgodose något av de allmänna eller enskilda intressen som anges i artikeln. Intressena är statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, före- byggande av oordning eller brott, skydd för hälsa eller moral och skydd för andra personers fri- och rättigheter. Det krävs dessutom att ingreppet är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle för att till- godose det aktuella intresset. Det senare innebär att det måste finnas ett angeläget samhälleligt behov av inskränkningen och att inskränk- ningen måste stå i rimlig proportion till det syfte som ska tillgodo- ses genom den. 
  
 Varje medlemsstat har getts en viss frihet att avgöra om en in- skränkning är nödvändig eller inte. Man brukar i detta sammanhang tala om medlemsstatens ”margin of appreciation” (fortsättningsvis bedömningsmarginal). En inskränkning måste också vara proportio- nerlig och Europadomstolen har förbehållit sig rätten att övervaka om så är fallet. Medlemsstaternas bedömningsmarginal är inte den- samma inom alla de områden som omfattas av artikel 8. I principiella frågor, t.ex. frågor om utomäktenskapliga barns rättsställning, har 
  
 26 Information från den svenska ambassaden i Bangkok den 9 april 2015. 
  
 479 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Europadomstolen ofta tagit på sig en mer omfattande gransknings- uppgift. Domstolen har i sådana fall också beaktat om det finns en någorlunda enhetlig europeisk rättsuppfattning på området. När rättsuppfattningen i medlemsstaterna uppfattats som splittrad, har domstolen som regel gett stor frihet åt staten att själv bestämma vilka principer den vill tillämpa.27 
  
 Vi har i avsnitt 7.2.2 också beskrivit Europadomstolens hittills- varande praxis i frågor som rör surrogatarrangemang. I detta avsnitt kommer vi att undersöka vilka slutsatser som kan dras av denna praxis. Slutsatserna kommer att tillmätas betydelse vid våra över- väganden i avsnitt 14.7. Vi inleder med att behandla vad som krävs för att det ska anses finnas ett familjeliv eller familjeband enligt artikel 8 och domstolens allmänna uttalanden om surrogatarrange- mang. Efter det behandlar vi i tur och ordning domstolens resone- mang och ställningstaganden i frågor som rör inresa i en medlems- stat, barnets bästa och föräldraskap efter ett surrogatarrangemang. Det kan tilläggas att vår analys är väl förenlig med den analys som Walker och Stokes har gjort i sin rättsveten- skapliga studie Recent jurisprudence of the European Court of Human Rights in the area of  
 cross-border 
  surrogacy: is there still a need for global regulation of surrogacy?28 
  
 14.5.2Familjeliv 
  
 Begreppet familj i artikel 8 innefattade först bara olikkönade makar och deras eventuella minderåriga barn. Med tiden har begreppet också kommit att innefatta olikkönade sambor med eller utan barn, ensamstående personer med barn och samkönade makar, registre- rade partner och sambor med eller utan barn. Det ska tilläggas att adoptivföräldrar här jämställs med rättsliga föräldrar. 
  
 Rätten till respekt för familjelivet innebär som huvudregel en rätt för familjemedlemmar att leva tillsammans och att även på andra sätt vidmakthålla och utveckla sina ömsesidiga relationer utan ingrepp från statens sida. Ett barn som föds utanför ett äktenskap kan med 
  
 27Hans Monroe (2012), Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna, fjärde upplagan, s. 351 och 352. 
  
 28Studien finns tillgänglig på Johnson universitets hemsida på internet och länken  
 http://www.abdn.ac.uk/law/research/working-papers-455.php. 
  
 480 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 stöd av artikel 8 kräva att nationella domstolar och myndigheter medverkar vid fastställande av faderskap för barnet. Den som påstår sig vara barnets far kan däremot inte kräva detsamma. En man har för övrigt ingen generell rätt att få faderskapet erkänt eller fastställt.29 
  
 Frågan är då vad som krävs för att det ska anses finnas ett familje- liv i den mening som avses i artikel 8 och när det har varit fråga om ett surrogatarrangemang. Denna fråga har prövats av Europadom- stolen i målen D och andra mot Belgien (mål nr 29176/13 och beslut den 8 juli 2014) och Paradiso och Bullock mot Italien (mål nr 25358/12 och dom den 27 januari 2015). En fullständig beskriv- ning av målen finns, som tidigare nämnts, i avsnitt 7.2.2. 
  
 I det första målet, D och andra mot Belgien, hade ett olikkönat par från Belgien genomgått ett surrogatarrangemang i Ukraina och vid behandlingen använt den tilltänkta faderns spermier. I Ukraina fastställdes det belgiska paret som barnets rättsliga föräldrar på så sätt att deras namn antecknades på födelsebeviset. Problem uppstod när paret skulle ta med sig barnet till Belgien. De belgiska myndigheter- na ansåg inte att uppgifterna i det ukrainska födelsebeviset var till- räckliga för att utfärda resehandlingar till barnet. Myndigheterna krävde att paret presenterade bevis om att det fanns en genetisk koppling mellan paret och barnet. Det tog drygt tre månader innan paret kunde presentera tillräckliga bevis och myndigheterna kunde utfärda resehandlingar för barnet. Paret och barnet hade under stora delar av denna tid levt åtskilda (paret hade befunnit sig i Belgien och barnet hade bott hos en barnflicka i Ukraina). Europadom- stolen kom fram till att det fanns ett familjeliv mellan det belgiska paret och barnet, och att artikel 8 var tillämplig i målet, samt moti- verade detta med att paret dels hade velat ta hand om barnet från barnets födelse och då som dess föräldrar, dels hade sett till så att barnet togs om hand av en barnflicka under den tid då barnet och paret var åtskilda. 
  
 I målet Paradiso och Bullock mot Italien hade ett olikkönat gift par från Italien fått barn genom ett surrogatarrangemang i Ryssland. Behandlingen hade utförts med enbart donerade köns- celler, och det fanns således ingen genetisk koppling mellan paret och barnet. Efter barnets födelse fastställdes det italienska paret 
  
 29 Mckay (2012), Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna, fjärde upplagan, s.  
 370–376. 
  
 481 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 som barnets rättsliga föräldrar. Fastställelsen skedde genom att parets namn antecknades i det ryska födelseregistret. Problem uppkom efter att paret hade rest hem till Italien med barnet. Italienska myn- digheter kom fram till att paret hade överträtt det nationella förbudet mot surrogatarrangemang och kringgått reglerna om internationell adoption. En italiensk domstol beslutade att barnet omedelbart skulle omhändertas och domstolens beslut verkställdes ca sex måna- der efter barnets födelse. När Europadomstolen avgjorde målet, hade barnet bott i en fosterfamilj i ca två år. Europadomstolen kom fram till att det vid barnets omhändertagande fanns ett familjeliv mellan det italienska paret och barnet samt motiverade detta med att paret och barnet hade levt tillsammans under ett för barnet vik- tigt stadium i livet (de första sex månaderna efter barnets födelse) och att paret hade agerat som barnets föräldrar under denna tid. 
  
 Familjeliv verkar enligt Europadomstolen alltså kunna uppstå relativt snabbt. Om det finns en genetisk koppling mellan barnet och minst en av de tilltänkta föräldrarna, kan det vara tillräckligt att dessa föräldrar vill ta hand om barnet och agerar i enlighet med den viljan (D och andra mot Belgien). Om det inte finns en genetisk koppling mellan barnet och de tilltänkta föräldrarna, kan det vara tillräckligt att de lever tillsammans med barnet och agerar som dess föräldrar under de första månaderna i barnets liv (Paradiso och Bullock mot Italien). Det förhållandet att det finns ett familjeliv mellan ett barn och vuxna personer behöver dock inte innebära att de vuxna personerna också ska fastställas som barnets rättsliga för- äldrar. Vi återkommer till frågan om det rättsliga föräldraskapet i avsnitt 14.5.6. 
  
 Den 1 juni 2015 beslutades det, på begäran av den italienska staten, att målet Paradiso och Bullock mot Italien skulle hänskjutas till Europadomstolen i stor sammansättning (Grand Chamber).30 Det återstår att se om Grand Chamber godtar bedömningarna i domen från den 27 januari 2015 eller om den anser att omständigheterna i målet föranleder andra bedömningar. 
  
 30 Pressmeddelande från Europadomstolens kansli den 3 juni 2015 (ECHR 179 [2015]). 
  
 482 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.5.3Surrogatarrangemang 
  
 Vi har i föregående avsnitt angett att det kan finnas ett familjeliv mellan ett barn som tillkommit genom ett surrogatarrangemang och de tilltänkta föräldrarna, och detta oavsett om det finns en genetisk koppling mellan dem eller inte. Innebär detta att Europadomstolen också anser att surrogatarrangemang ska vara tillåtna i medlems- staterna? Domstolen har behandlat den frågan i målen Perez mot Frankrike (mål nr 65192/11) och Reynolds mot Frankrike (mål nr 65941/11). I målen, vilka utförligt behandlats i avsnitt 7.2.2 och som båda avgjordes den 26 juni 2014, var omständigheterna i huvud- sak följande. 
  
 Ett olikkönat gift par från Frankrike hade genomgått ett surrogatarrangemang i USA och vid behandlingen använt mannens spermier. Det fanns således en genetisk koppling mellan barnet och den tilltänkta fadern. Under tiden i USA fastställdes de tilltänkta föräldrarna som barnets rättsliga föräldrar. Fastställelsen skedde genom dom. Problem uppstod när paret återvände till Frankrike med barnet. De franska myndigheterna vägrade då nämligen att registrera paret som barnets rättsliga föräldrar med motiveringen att surrogatarrangemang var uppenbart oförenliga med fransk rätts- ordning (null and void on  
 public-policy 
  grounds under the French Civil Code31). Klagandena gjorde gällande att Frankrikes under- låtenhet att erkänna de amerikanska fastställelserna av föräldraskap utgjorde ett brott mot artikel 8 i konventionen. 
  
 I frågan om surrogatarrangemang uttalade Europadomstolen att det inte finns någon europeisk konsensus på området och att med- lemsstaterna därför måste ges en vid bedömningsmarginal i frågor som rör sådana arrangemang. Europadomstolen tog således inte ställ- ning till om surrogatarrangemang ska vara tillåtna eller otillåtna i medlemsstaterna. 
  
 14.5.4Barnets inresa 
  
 Vid ett surrogatarrangemang i utlandet uppkommer ofta frågan vilka åtgärder som behöver vidtas för att de tilltänkta föräldrarna ska kunna ta med sig barnet till deras hemvistland. Det kan här handla 
  
 31 Pressmeddelande från Europadomstolens kansli den 26 juni 2014 (ECHR 185 [2014]). 
  
 483 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 om att göra en ansökan om medborgarskap för barnet och sedan ansöka om pass för barnet. Det kan också handla om att göra en ansökan om uppehållstillstånd för barnet. Hur påverkar Europa- konventionen en medlemsstats nationella regler på dessa områden och de nationella myndigheternas tillämpning av reglerna? 
  
 Det finns ingen bestämmelse i konventionen som förpliktar en medlemsstat att tillåta utlänningars inresa i eller vistelse på dess territorium. Det står således varje medlemsstat fritt att reglera vill- koren för det. Villkoren och tillämpningen av villkoren får samtidigt inte strida mot innehållet i konventionen, t.ex. artikel 8. Det senare kan vara fallet om en familj splittras eller om en familj av annat skäl inte kan leva tillsammans. Bedömningen av huruvida en medlems- stats villkor eller tillämpning av villkoren strider mot artikel 8 måste alltid baseras på omständigheterna i det enskilda fallet. Någon generell rätt till inrese- eller uppehållstånd för utomlands bosatta familje- medlemmar finns således inte.32 
  
 Europadomstolen har i målen Gül mot Schweiz (mål nr 23218/94 och dom den 19 februari 1996), Ahmut mot Nederländerna (mål nr 21702/93 och dom den 28 november 1996) och Sen mot Nederländerna (mål nr 31465/96 och dom den 21 december 2001) prövat frågan om en medlemsstats skyldighet att bevilja uppehålls- tillstånd för en sådan familjemedlem som bor i ett annat land än övriga familjemedlemmar, och som vill återförenas med dem. I de första två målen hade föräldrarna flyttat till ett annat land och lämnat kvar barnet i ursprungslandet. Föräldrarna ville sedan återförenas med sitt barn och ansökte då om att deras nya hemvistland skulle bevilja barnet uppehållstillstånd där. De nationella myndigheterna avslog ansökningarna. Europadomstolen kom fram till att ländernas ageranden var förenliga med artikel 8 och motiverade detta med i huvudsak följande. Barnet har tillbringat hela sin uppväxt i ursprungs- landet, och föräldrarna har kunnat återvända dit och där leva till- sammans med barnet. Under sådana förhållanden kan en medlems- stats avslag på ansökan om uppehållstillstånd för barnet inte strida mot artikel 8. 
  
 Även i det tredje målet hade föräldrarna flyttat till ett annat land, Nederländerna, och lämnat kvar barnet i ursprungslandet, Turkiet. 
  
 32 Mckay (2012), Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna, fjärde upplagan, s.  
 389–398. 
  
 484 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 En viktig skillnad mellan detta mål och de två andra målen var att föräldrarna i Nederländerna hade fått ytterligare två barn. När för- äldrarna ansökte om uppehållstillstånd för barnet i Turkiet, fanns det således fyra familjemedlemmar i Nederländerna. Enligt Europa- domstolen var det inte rimligt att de nytillkomna familjemedlemmar- na skulle flytta till Turkiet och där etablera ett familjeliv med den femte familjemedlemmen. Det var inte heller rimligt att föräldrarna skulle behöva separeras från de nytillkomna familjemedlemmarna. Nederländernas vägran att bevilja uppehållstillstånd för det barn som levde i Turkiet ansågs därför strida mot artikel 8. 
  
 Det är svårt att uttala sig om vilken betydelse domstolens ställ- ningstaganden i nu nämnda mål har för frågor om uppehållstillstånd efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Svårigheten beror till stor del på de viktiga skillnader som finns mellan omständigheterna i målen och förhållandena vid ett surrogatarrangemang. Enligt vår mening kan det i vart fall inte finnas någon allmän skyldighet för medlems- staterna att bevilja uppehållstillstånd för barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är dessutom klar- lagt att en medlemsstat alltid får göra vissa rättsliga kontroller innan den utfärdar resehandlingar för ett barn och således tillåter barnet att resa in i medlemsstaten. Det senare framgår av Europadomstolens dom i målet D och andra mot Belgien (se avsnitt 14.5.2). Cardenas stolen kom här inledningsvis fram till följande. 
  
 De belgiska myndigheternas initiala vägran att utfärda resedoku- ment för barnet, vilket medförde att barnet och det belgiska paret var åtskilda under ca tre månader, utgjorde en inskränkning i klagan- denas rätt till respekt för familjelivet. Inskränkningen var samtidigt laglig och ägnad att tillgodose flera relevanta intressen i artikel 8, framför allt intresset att förebygga brott (bl.a. människohandel) och intresset att skydda andra personers fri- och rättigheter (surrogat- moderns och barnets). Vid bedömningen av om inskränkningen var nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose dessa intressen uttalade domstolen att medlemsstaterna på detta område har en relativt vid bedömningsmarginal. Domstolen angav därefter följande. 
  
 Konventionen kan inte anses kräva att en medlemsstat tillåter ett barn att resa in i staten efter ett surrogatarrangemang i utlandet utan att statens nationella myndigheter först har getts möjlighet att utföra vissa rättsliga kontroller. I detta fall krävde de belgiska myn- 
  
 485 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 digheterna att det belgiska paret presenterade bevisning om att det fanns en genetisk koppling mellan paret och barnet. Den fråga som prövades i målet var dock inte huruvida detta villkor eller tillämp- ningen av villkoret var förenligt med artikel 8. Den fråga som pröva- des var i stället om det var förenligt med den artikeln att det tog tre månader innan de belgiska myndigheterna kunde utfärda nödvän- diga resehandlingar för barnet och således tillåta att barnet fick resa till Belgien. Domstolen kom i den senare frågan fram till följande. 
  
 Varken den nationella handläggningen eller barnets separation från det belgiska paret är att betrakta som orimligt lång. Det belgiska paret har också rimligen kunnat förutse det förfarande som skulle krävas för att ta med sig barnet till Belgien. Paret har dessutom medverkat till att förfarandet tagit tid. Medverkan har bestått i att paret först efter viss tid presenterade bevisning om den genetiska kopplingen mellan barnet och mannen i paret. Domstolen kom där- för fram till att Belgien hade handlat inom ramen för sin bedömnings- marginal och att klagomålet skulle avvisas som uppenbart ogrundat. 
  
 Frågan är vilka slutsatser som kan dras av domstolens resone- mang i målet D och andra mot Belgien. Domstolen anger att en medlemsstat får utföra vissa rättsliga kontroller innan den utfärdar resehandlingar för ett barn som tillkommit genom ett surrogat- arrangemang i utlandet. Innebär det att medlemsstaten också får vägra att utfärda resehandlingar för ett sådant barn om de nationella villkoren inte är uppfyllda? Vad hade t.ex. hänt om det belgiska paret inte hade presenterat bevisning om den genetiska kopplingen mellan dem och barnet, eller om ingen av dem hade haft en sådan koppling till barnet? Det förhållandet att en medlemsstat får utföra vissa kontroller före en inresa i landet bör rimligen också innebära att den får vägra inresa i landet. En annan ordning skulle nämligen innebära att rätten till kontroll framstår som illusorisk. Ett beslut att vägra inresa i landet kan samtidigt vara oförenligt med principen om barnets bästa. Ställningstagandena i ett enskilt fall måste därför sannolikt alltid baseras på en helhetsbedömning av omständigheter- na i det fallet. 
  
 De slutsatser som kan dras av domstolens resonemang i målet bör enligt vår mening därför begränsas till följande. En medlems- stat har rätt att utföra vissa rättsliga kontroller innan den utfärdar resehandlingar för ett barn efter ett surrogatarrangemang i utlandet, och således tillåter barnet att resa in i medlemsstaten. De inskränk- 
  
 486 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ningar som kontrollerna kan innebära i barnets eller föräldrarnas/de tilltänkta föräldrarnas respekt för familjelivet enligt artikel 8 i kon- ventionen måste vara ägnade att tillgodose ett eller flera intressen i artikeln, t.ex. intresset att förebygga brott eller intresset att skydda andra personers fri- och rättigheter. Vid bedömningen av om en inskränkning är nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att till- godose relevanta intressen har medlemsstaten en relativt vid bedöm- ningsmarginal. 
  
 14.5.5Barnets bästa 
  
 Bedömningen av om en inskränkning i rätten till respekt för familje- livet eller privatlivet är förenlig med artikel 8 måste alltid baseras på en avvägning mellan relevanta intressen. I målen Paradiso och Bullock mot Italien, Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike har Europadomstolen gjort vissa uttalanden om hur man vid denna bedömning ska se på barnets bästa i sådana fall där barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Uttalan- dena innebär i huvudsak följande. 
  
 När förhållanden rör ett barn, ska det barnets bästa alltid till- mätas en avgörande betydelse (the best interests of that child are paramount). Detta gäller oavsett på vilken grund barnets föräldrar är dess föräldrar. Det spelar alltså ingen roll om föräldrarna är rätts- liga, biologiska, genetiska eller sociala föräldrar till barnet. Ett barn får heller inte missgynnas för att det har tillkommit genom ett sur- rogatarrangemang i utlandet. En annan ordning skulle nämligen innebära att barnet straffas för något som dess föräldrar har gjort. 
  
 I målen Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike angav domstolen också att rätten till identitet är en viktig del av rätten till privatliv i artikel 8. Domstolen uttalade därefter följande. Genom de amerikanska domarna har man fastställt en viktig del av respektive barns identitet, nämligen barnets rättsliga relation till sin genetiska far. Frankrikes underlåtenhet att godkänna denna fast- ställelse har underminerat barnets identitet i landet. Med hänsyn till det biologiska föräldraskapets33 betydelse för ett barns identitet, 
  
 33 Europadomstolen använder här uttrycket biologiskt föräldraskap om den typ av föräldra- skap som vi i betänkandet betraktar som genetiskt, dvs. ett föräldraskap som grundas på en genetisk koppling mellan ett barn och dess förälder. Vi har reserverat uttrycket biologiskt 
  
 487 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 kan det inte vara förenligt med barnets bästa att vägra godkänna, och således också beröva barnet, den i USA rättsligt fastställda rela- tionen mellan barnet och dess genetiska far. Frankrikes agerande ansågs således strida mot barnets rätt till respekt för privatlivet i artikel 8. Det förhållandet att Frankrike vägrade godkänna den utom- lands fastställda  
 föräldra-barn-relationen 
  mellan barnet och dess sociala mor ansågs däremot inte strida mot artikeln. 
  
 Domstolens resonemang i de två målen mot Frankrike innebär således följande. Det kan strida mot principen om barnets bästa att inte godkänna en utländsk fastställelse i sådana fall där den utländska fastställelsen utgörs av en dom och domen innebär att barnets gene- tiska far har fastställts som dess rättsliga far. En vägran att godkänna en utländsk dom om moderskap eller föräldraskap för barnets sociala mor verkar däremot inte vara oförenligt med barnets bästa och artikel 8. 
  
 14.5.6Rättsligt föräldraskap 
  
 Europadomstolen har som tidigare nämnts ansett att medlemsstater- na har en vid bedömningsmarginal i frågor som rör inställningen till surrogatarrangemang. Detsamma gäller dock inte i fråga om för- äldraskapet till det barn som har fötts efter ett sådant arrangemang. Det senare framgår av domstolens resonemang i målen Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike.  
 Föräldra-barn-förhåll- 
  andet är nämligen en viktig del av en individs identitet och med- lemsstaternas bedömningsmarginal på detta område är därför snäv. Ställningstaganden i frågor som rör föräldraskap handlar till stor del om att undersöka om det i ett enskilt fall har gjorts en rimlig avvägning mellan statens intressen och de berörda individernas in- tressen. Om en av individerna är ett barn, ska det barnets bästa dessutom alltid tillmätas en avgörande betydelse. 
  
 Vi har till stor del redan behandlat Europadomstolens resone- mang och ställningstaganden i frågor som rör föräldraskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Uttalandena innebär i korthet att medlemsstaterna måste godkänna utländska fastställelser i sådana fall 
  
 föräldraskap för det moderskap som uppkommer genom att en kvinna bär och föder ett barn (se avsnitt 12.6.1). 
  
 488 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 där fastställelsen har skett genom dom och det är barnets genetiska far som har fastställts som dess rättsliga far. Det verkar däremot inte finnas någon skyldighet att godkänna utländska fastställelser av moderskap eller föräldraskap för ett barns sociala mor. Det torde därför inte heller finnas någon skyldighet att godkänna utländska fastställelser av faderskap eller föräldraskap för ett barns sociala förälder, t.ex. en manlig partner till barnets genetiska far. 
  
 Europadomstolens hittillsvarande praxis är väl förenlig med de svenska reglerna om föräldraskapet till ett barn. De senare reglerna innebär nämligen följande. Det är nästan alltid möjligt att fastställa ett barns genetiska far som barnets rättsliga far. Undantag gäller om det redan finns en man som ska anses som barnets rättsliga far eller om det finns en kvinna som ska anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. Undantag kan också gälla om mannen har donerat spermier enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Det är däremot inte möjligt att fastställa moderskapet för en annan kvinna än den som har burit och fött barnet, eller faderskap eller föräldraskap för en person som har samtyckt till att en utom- stående person, t.ex. en surrogatmor, genomgår en assisterad befrukt- ning. Undantag från det senare gäller naturligtvis om personen är en man och han också har bidragit med spermier till behandlingen av den utomstående personen. I det senare fallet är det dock inte samtycket till behandlingen som utgör godtagbar grund för fader- skap utan den genetiska kopplingen mellan mannen och barnet. 
  
 Europadomstolens hittillsvarande praxis på området är samtidigt begränsad och väcker en del frågor. Som exempel kan nämnas följan- de. Vad krävs för att det i utlandet ska anses ha skett en fastställelse av faderskap för ett barns genetiska far? Är det t.ex. tillräckligt att han i födelsebeviset har antecknats som barnets rättsliga far? Vad gäller i sådana fall där det bara är den tilltänkta modern som har en genetisk koppling till barnet och i sådana fall där ingen av de till- tänkta föräldrarna har en sådan koppling till barnet? 
  
 14.5.7Sammanfattning 
  
 Europadomstolen har hittills varken direkt eller indirekt tagit ställ- ning i frågan om surrogatarrangemang ska vara tillåtna eller otillåtna i medlemsstaterna. Domstolen har endast angett att det inte finns 
  
 489 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 någon europeisk konsensus i frågan och att medlemsstaterna därför har en relativt vid bedömningsmarginal på området. Det förhållan- det att domstolen inte har tagit ställning i frågan om tillåtligheten innebär dock inte att domstolen också har underlåtit att pröva olika följder av ett sådant arrangemang. Enligt vår mening kan man av domstolens praxis utläsa följande. 
  
 Surrogatarrangemang aktualiserar frågor om familjeliv och privat- liv i artikel 8. Familjeliv verkar dessutom, som Europadomstolen tolkat konventionen, kunna uppstå relativt snabbt. Om det finns en genetisk koppling mellan barnet och de tilltänkta föräldrarna, verkar ett familjeliv kunna föreligga om föräldrarna vill ta hand om barnet och agerar i enlighet med den viljan. Det förhållandet att det finns ett familjeliv behöver dock inte innebära att de tilltänkta för- äldrarna också måste kunna fastställas som barnets rättsliga föräldrar. Vi återkommer till detta nedan. 
  
 Efter ett surrogatarrangemang i utlandet uppkommer ofta frågan om vilka åtgärder som behöver och kan vidtas för att de tilltänkta föräldrarna ska kunna ta med sig barnet till sitt hemvistland. Det kan här handla om att ansöka om medborgarskap och pass för barnet, eller att ansöka om uppehållstillstånd för barnet. Enligt vår mening verkar det inte finnas någon allmän skyldighet för medlemsstaterna att bevilja uppehållstillstånd för ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är också klarlagt att en med- lemsstat alltid får utföra vissa rättsliga kontroller innan det utfärdar resehandlingar för ett barn och tillåter barnet att resa in i landet. De inskränkningar som kontrollerna kan innebära i barnets eller de tilltänkta föräldrarnas respekt för familjelivet i artikel 8 måste dock vara ägnade att tillgodose ett eller flera intressen i artikeln, t.ex. intresset att förebygga brott eller intresset att skydda andra personers fri- och rättigheter. Vid ställningstagandet till om en viss inskränk- ning är nödvändig i ett demokratiskt samhälle har medlemsstaten en relativt vid bedömningsmarginal. 
  
 Ett fullbordat surrogatarrangemang rör alltid minst ett barn, näm- ligen det barn som har tillkommit genom arrangemanget. Domstolen har angett att man i sådana fall alltid ska tillmäta barnets bästa en avgörande betydelse vid bedömningen av om en inskränkning i rätten till respekt för familjelivet eller privatlivet är förenlig med artikel 8. Barnets bästa ska beaktas oavsett på vilken grund de tilltänkta för- äldrarna är att betrakta som barnets föräldrar. Barnets bästa ska 
  
 490 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 således beaktas oavsett om de vuxna personerna är barnets rättsliga, biologiska, genetiska eller sociala föräldrar. Ett barn får inte miss- gynnas för att det har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. En annan ordning skulle nämligen innebära att barnet straffas för något som dess föräldrar har gjort. 
  
 Domstolen har i målen Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike prövat om en medlemsstat är skyldig att godkänna en amerikansk dom om faderskap och moderskap efter ett surrogat- moderskap i USA. Domstolen kom fram till att en medlemsstat måste godkänna utländska fastställelser i sådana fall där fastställel- sen har skett genom dom och det enligt domen är barnets genetiska far som har fastställts som barnets rättsliga far. En annan ordning skulle enligt domstolen strida mot barnets rätt till privatliv i artikel 8. Godkännandet behöver dock inte ske genom ett erkännande av den utländska domen. Det kan också ske genom ett fastställande av faderskap eller en adoption i medlemsstaten. Någon skyldighet att godkänna en utländsk dom om moderskap för barnets sociala eller genetiska mor, eller en utländsk dom om faderskap för en genetisk fars manliga partner, kan däremot inte utläsas av domstolens hittill- svarande praxis. 
  
 14.6En analys av det svenska regelverket och dess tillämpning 
  
 14.6.1Inledning 
  
 I kapitel 5 har vi beskrivit de regler som kan vara tillämpliga när ett barn har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet och ska bosätta sig i Sverige med sina tilltänkta föräldrar. I detta avsnitt ska vi göra en analys av dessa regler och tillämpningen av dem. Re- sultaten av analysen kommer sedan att ligga till grund för våra ställningstaganden till om det behöver införas särskilda regler eller övergångsregler på området samt vilka informationsinsatser som be- höver genomföras (se avsnitt 14.7). 
  
 Nästan alla de kända surrogatarrangemang i utlandet som inne- fattat personer med hemvist i Sverige har genomförts med en tilltänkt fars spermier (se avsnitt 14.2.4). Vi inleder därför med att behandla de regler som gäller i dessa fall. Efter det behandlar vi de regler som gäller om det inte finns en genetisk koppling mellan barnet och en 
  
 491 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 tilltänkt far, och donerade spermier således har använts vid behand- lingen av surrogatmodern. Vi kommer i respektive avsnitt också att beskriva hur vissa regler har tillämpats av svenska myndigheter och domstolar. Den senare beskrivningen baseras på information från de svenska utlandsmyndigheterna i USA, Ryssland, Indien, Ukraina och Thailand samt på information från bl.a. Migrationsverket, Skatte- verket, Familjerätten i Malmö och Sociala avdelningen på stads- delsförvaltningen Södermalm i Stockholm. Beskrivningen baseras också på sådana domar och beslut som under arbetets gång har in- hämtats från bl.a. Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Malmö tingsrätt och Södertörns tingsrätt. 
  
 Innan vi påbörjar analysen vill vi dock säga något om det surrogat- avtal som ofta ingås mellan de tilltänkta föräldrarna å ena sidan, och surrogatmodern och hennes eventuella make å andra sidan. Ett surrogatavtal är ofta skriftligt och innehåller regler om det som ska gälla under och efter arrangemanget. Som exempel kan nämnas reg- ler om ekonomisk ersättning till surrogatmodern, regler om vem som ska anses som föräldrar till det blivande barnet och regler om surrogat- moderns möjligheter att göra abort. Ett surrogatavtal är normalt giltigt i det land där arrangemanget genomförs och kan ibland också läggas till grund för verkställighet i det landet. Det torde däremot inte vara möjligt att tillerkänna ett sådant avtal giltighet i Sverige. I sammanhanget kan tilläggas att Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av den 17 juni 2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Rom  
 I-förordningen) 
  nog inte är tillämplig på ett sådant avtal.34 Vi kommer därför till stor del att bortse från surrogatavtalet i den fortsatta framställningen. 
  
 34 Se bl.a. Bowers och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrangements – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s.  
 187–196 
  (Indien) och s.  
 311–323 
  (Ryssland); White (2012), Barnets bästa – om barns rättsliga ställning i familj och samhälle, 6 uppl., s. 83; och Fox (2014), Rättsställning för barn födda utomlands genom surrogatarrange- mang – en internationellt privaträttslig studie, examensarbete vid Uppsala universitet under vårterminen 2014. 
  
 492 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.6.2En tilltänkt förälder är barnets genetiska far 
  
 Inledning 
  
 Vid ett surrogatarrangemang i utlandet uppkommer alltid frågor av internationellt privat- och processrättslig karaktär. Som exempel på sådana frågor kan nämnas följande. Finns det en utländsk fastställelse av faderskap som uppfyller kraven i lagen (1985:367) om inter- nationella faderskapsfrågor (IFL) och som således är giltig i Sverige? Är en svensk socialnämnd behörig att godkänna en bekräftelse av faderskapet efter ett surrogatarrangemang i utlandet? Är en svensk domstol behörig att pröva frågan om fastställande av faderskap efter ett sådant arrangemang och vilket lands lag ska i så fall tillämpas? 
  
 Om man kommer fram till att svensk lag ska tillämpas i frågan om föräldraskapet, ska surrogatmodern anses som barnets mor och hennes eventuella make anses som barnets far. Om en av de till- tänkta föräldrarna, eller den enda tilltänkta föräldern, är en man och han har bidragit med spermier till behandlingen av surrogat- modern, kan han under vissa förutsättningar fastställas som barnets rättsliga far. Det krävs dock att faderskapet för surrogatmoderns eventuella make först har upphävts. Andra tilltänkta föräldrar kan inte fastställas som barnets mor, far eller förälder. Moderskap kan nämligen inte komma i fråga för någon annan än den som har burit och fött barnet (mater  
 est-regeln 
  och 1 kap. 7 § FB), och faderskap och föräldraskap på grund av samtycke förutsätter att samtycket har avsett en makes, registrerad partners eller sambos assisterade befruktning. Samtycke till att en surrogatmor, dvs. en utomstående kvinna, genomgår en assisterad befruktning kan således inte utgöra grund för faderskap eller föräldraskap (se 1 kap. 6, 8 och 9 §§ FB). Rättsligt föräldraskap för andra tilltänkta föräldrar förutsätter därför en adoption. 
  
 Vi ska i detta avsnitt beskriva vad som gäller när barnets gene- tiska far har fastställts som barnets rättsliga far före barnets ankomst till Sverige. Fastställelsen kan ha skett i barnets födelseland eller i Sverige. Vi ska också beskriva de regler som gäller när faderskapet för den genetiska fadern ska fastställas efter barnets ankomst till Sverige. I det senare fallet uppkommer bl.a. frågan hur barnet kan resa in i landet. Vi utgår fortsättningsvis från att mannen är svensk medborgare och att han har hemvist i Sverige samt att surrogat- arrangemanget har genomförts i ett utomnordiskt land. 
  
 493 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Fastställelse av faderskap i barnets födelseland 
  
 Utgångspunkten är att utländska fastställelser av faderskap erkänns i Sverige. En utländsk dom om fastställande eller hävande av fader- skap erkänns i Sverige om avgörandet har vunnit laga kraft och det med hänsyn till en parts hemvist, medborgarskap eller annan an- knytning har funnits skälig anledning till att talan prövades i det landet (7 § IFL). Kravet på skälig anledning kan enligt förarbetena vara uppfyllt om barnet vid tiden för rättegången hade hemvist i det aktuella landet (prop. 1984/85:124 s. 55). 
  
 En utländsk bekräftelse av faderskapet gäller i Sverige om den är giltig enligt lagen i det land där barnet eller den som lämnat bekräf- telsen då hade hemvist35 eller enligt lagen i det land där någon av dem då var medborgare (8 § IFL). Det finns delade meningar om var ett barn ska anses ha sitt hemvist i sådana fall där det har till- kommit genom ett surrogatarrangemang i ett land och de tilltänkta föräldrarna har hemvist i ett annat land. Enligt vår mening bör ett barns hemvist i dessa fall följa den rättsliga moderns hemvist. Frågan blir då vem som ska anses som barnets rättsliga mor. Den frågan bör enligt vår mening besvaras med hjälp av mater  
 est-regeln. 
  Denna regel är nämligen så grundmurad i den svenska rättsuppfattningen att den bör gälla även i utlandsanknutna situationer. Vi anser med andra ord att mater  
 est-regeln 
  bör betraktas som en internationellt tvingande regel. Det nu sagda innebär i här aktuella fall att surrogat- modern ska anses som barnets rättsliga mor. Ett barn som tillkom- mer genom ett surrogatarrangemang i utlandet bör därför också anses ha hemvist i surrogatmoderns hemvistland, vilket vanligtvis också är barnets födelseland. De lagar som kan bli tillämpliga vid prövningen av en utländsk faderskapsbekräftelses giltighet i Sverige är då lagen i barnets hemvistland, lagen i den fastställda faderns hemvistland eller lagen i något av de länder där barnet eller den fast- ställda fadern är medborgare. 
  
 En utländsk bekräftelse ska för övrigt alltid anses giltig till formen om den uppfyller formföreskrifterna enligt lagen i det land där den har lämnats (8 § andra stycket IFL). Till formkraven hänförs regler om att bekräftelsen ska avges inför eller under medverkan av en myndighet och de närmare detaljerna kring dessa frågor, t.ex. vilka 
  
 35 Innebörden av begreppet hemvist i IFL har behandlats i avsnitt 5.2.3. 
  
 494 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 myndigheter som är behöriga i sådana ärenden och hur förfarandet ska gå till. Hit hänförs också regler om skriftlighet, bevittning och personligt avgiven förklaring. Om en myndighets medverkan går ut på att den ska pröva och godkänna en bekräftelse (se t.ex. 1 kap. 4 § FB), kan dess medverkan dock inte bara betraktas som ett form- krav. Godkännandet har då nämligen karaktären av en materiell förutsättning för bekräftelsen. Detsamma gäller för sådana regler som innebär att en bekräftelse ska godkännas av t.ex. surrogat- modern (prop. 1984/85:124 s. 45 och 46). 
  
 Bevisbördan för att det finns en giltig utländsk fastställelse av faderskapet åvilar i dessa fall den tilltänkta fadern (prop. 1999/2000:147 s. 29). Fullgörandet av bevisbördan kan vara okomplicerat när fastställelsen i utlandet har skett genom dom. Detsamma gäller dock inte alltid vid fastställelser genom bekräftelse. Vad krävs t.ex. för att en utländsk bekräftelse ska betraktas som en i IFL avsedd bekräftelse? I förarbetena anges det att en utländsk bekräftelse måste uppfylla vissa minimivillkor. Det måste för det första handla om en frivillig rättshandling från mannens sida. Det måste också handla om en rättshandling som har konstitutiv verkan. Rättshandlingen måste med andra ord verkligen innebära en be- kräftelse av mannens faderskap. Det har däremot ingen betydelse om bekräftelsen har skett under medverkan av en myndighet eller liknande. I förarbetena anges det också följande. När det gäller godtagandet av fastställelser i annan form än genom dom eller be- kräftelse får detta överlämnas till rättstillämpningen, där det är lättare att lösa frågan med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet (prop. 1984/85:124 s.  
 27–36). 
  
 Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) har i rättsfallet HFD 2012 ref. 31 prövat om företeendet av vissa handlingar kan anses till- räckligt som bevisning för att faderskapet till ett barn har blivit fast- ställt. Den tilltänkta fadern hade i fallet ansökt om att Skatteverket skulle registrera ett barn som hans barn. Till stöd för ansökningen hade han åberopat ett födelseintyg. Under den rättegång som följde åberopade han också en  
 DNA-analys. 
  HFD angav att det i lag har ställts upp särskilda formkrav när det gäller att fastställa faderskap till ett barn samt tillade följande. Födelseintyget och  
 DNA-analysen 
  uppfyller inte de krav på fastställelse av faderskap genom dom- stolsavgörande eller bekräftelse som anges i föräldrabalken eller IFL, och de kan inte heller läggas till grund för den begärda registre- 
  
 495 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 ringen. Att  
 DNA-analysen 
  starkt talar för att mannen är barnets genetiska far har ingen självständig betydelse i detta sammanhang. 
  
 HFD:s ställningstaganden i målet talar således för att uppgifter i utländska födelseintyg eller liknande inte uppfyller minimivillkoren för en bekräftelse. Det förhållandet att det finns sådana uppgifter, och en  
 DNA-analys 
  som starkt talar för genetiskt släktskap mellan barnet och mannen, verkar dessutom inte vara tillräckligt för att det ska anses finnas en godtagbar fastställelse i annan form. 
  
 En utländsk fastställelse genom bekräftelse eller dom ska inte erkännas i Sverige om det finns en vägransgrund i det enskilda fallet. En fastställelse ska t.ex. inte erkännas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att göra det, s.k. ordre public (7, 8 och 12 §§ IFL samt avsnitt 5.2.6). Vad krävs då för att ett erkännande ska vägras på grund av ordre public? I förarbetena anges det bl.a. följande. 
  
 I många länder sker fastställelse av faderskap genom bekräftelse utan någon kontroll av bekräftelsens riktighet. Vidare fyller en bekräftelse i många länder mer begränsade syften än en svensk be- kräftelse, som i princip ska återspegla det biologiska36 förhållandet. Ett okontrollerat bekräftelseförfarande kan ge möjligheter att kring- gå reglerna om adoption. På grund av den vikt som i svensk rätt läggs vid att det rättsligt fastställda faderskapet stämmer med det biologiska, bör en utländsk bekräftelse inte godtas i Sverige om det är uppenbart att bekräftelsen är oriktig. Det kan således strida mot ordre public att erkänna en dom eller bekräftelse i sådana fall där det står i det närmaste klart att den inte överensstämmer med de biologiska förhållandena (prop. 1984/85:124 s.  
 31–35). 
  
 De nu redovisade förarbetsuttalandena gjordes strax innan lagen (1984:1140) om insemination trädde i kraft och det blev tillåtet att i vissa fall också låta samtycke utgöra grund för faderskap.37 I dag finns det enligt svensk rätt således tre omständigheter som kan ut- göra grund för rättsligt faderskap och dessa är faderskapspresumtion, genetisk koppling mellan man och barn, och samtycke till att en 
  
 36I förarbetena använder man här uttrycket biologiskt föräldraskap om den typ av föräldra- skap som vi i betänkandet betraktar som genetiskt, dvs. ett föräldraskap som grundas på en genetisk koppling mellan ett barn och dess förälder. Vi har reserverat uttrycket biologiskt föräldraskap för det moderskap som uppkommer genom att en kvinna bär och föder ett barn (se bl.a. avsnitt 12.6.1). 
  
 37Prop. 1984/85:124 överlämnades till riksdagen den 14 februari 1985 och lagen om insemi- nation trädde i kraft den 1 mars samma år. 
  
 496 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 make, registrerad partner eller sambo genomgår en assisterad be- fruktning. Innebär förarbetsuttalandena till IFL från år 1985 att det kan strida mot ordre public att erkänna sådana utländska fastställel- ser som har grundats på andra omständigheter än de som enligt svensk rätt kan utgöra grund för faderskap? Kan det t.ex. strida mot ordre public att erkänna en sådan utländsk fastställelse av faderskap som baserats på samtycke till att en surrogatmor, dvs. en utomstående person, har genomgått en assisterad befruktning? 
  
 Frågan om en utländsk fastställelse gäller i Sverige ska normalt prövas av den myndighet där frågan aktualiseras, t.ex. Skatteverket (prop. 1984/85:124 s. 32 och 62). Migrationsverket har i en del ären- den om svenskt medborgarskap för barnet godtagit sådana fader- skapsbekräftelser som har lämnats av barnets genetiska far i Georgien och Ukraina.38 Om fastställelsen har skett genom ett utländskt domstolsavgörande, kan frågan om fastställelsens giltighet i Sverige också prövas av allmän domstol (9 § IFL). Domstolens beslut att godta eller inte godta det utländska avgörandet blir i sådana fall bindande i alla sammanhang. 
  
 Svea hovrätt har i två ärenden39 prövat frågan om det kan anses strida mot svensk ordre public att erkänna en amerikansk dom i vilken två män har fastställts som barnets rättsliga fäder. Bakgrunden i ärendena var i allt väsentligt densamma och följande. Det svenska paret, två manliga makar, hade genomgått ett surrogatarrangemang i USA och vid behandlingen av surrogatmodern använt den ena man- nens spermier. En amerikansk domstol hade sedan fastställt den man- nen som barnets biologiska och rättsliga far, och den andra mannen som barnets rättsliga far. När männen och barnet kom hem till Sverige, uppstod frågan om den amerikanska domens giltighet här. 
  
 I det första ärendet angav hovrätten inledningsvis följande. Sverige saknar uttryckliga lagregler om surrogatmoderskap. Förekomsten av surrogatmoderskap kan därför inte sägas vara förenlig med svensk lagstiftning. Det förhållandet att barnet har tillkommit genom ett surrogatmoderskap är samtidigt inte tillräckligt för att den utländska fastställelsen ska anses vara uppenbart oförenlig med den svenska rättsordningen. Inte heller vad som upplysts om arrangemanget kring 
  
 38Information från Migrationsverket den 30 mars 2015. 
  
 39Hovrättens ärenden Ö  
 6952-14 
  (beslut den 7 oktober 2014) och Ö  
 9822-14 
  (beslut den 
  
 20januari 2015). 
  
 497 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 surrogatmoderskapet leder till en sådan slutsats. Hovrätten angav därefter följande. 
  
 Att erkänna avgörandet i den del det avser faderskapet för barnets genetiska far är väl förenligt med svensk rätt eftersom hans spermier har använts vid behandlingen av surrogatmodern. När det gäller den andra mannen, dvs. den genetiska faderns make, noterar domstolen att det enligt svenska adoptionsregler är möjligt för en make att adoptera den andra makens barn. Det är också möjligt att i vissa fall fastställa faderskap för en annan man än barnets gene- tiska far. Mot bakgrund av detta kommer hovrätten till slutsatsen att det inte heller finns några hinder mot att erkänna domen såvitt avser den andra mannen trots att han inte är biologisk far till barnet. 
  
 Hovrätten kom alltså fram till att den amerikanska domen om faderskap skulle erkännas i Sverige. Hovrättens resonemang i det andra ärendet var i allt väsentligt detsamma som i det första ären- det. Detsamma gäller för utgången i ärendet. Inget av besluten över- klagades och Högsta domstolen har därför inte prövat den relevanta frågan. 
  
 Om en utländsk fastställelse av faderskap är giltig i Sverige och således erkänns här, anses barnet ha förvärvat svenskt medborgar- skap vid födelsen (2 § lagen om svenskt medborgarskap). Barnet kan då få ett samordningsnummer och ett svenskt pass, och resa till Sverige med fadern och hans eventuella partner. Efter ankomsten till Sverige kan fadern ansöka om ensam vårdnad om barnet och sedan få barnbidrag.40 
  
 Ett barn som flyttar till Sverige ska folkbokföras i Sverige om det efter inflyttningen anses vara bosatt här eller om det med hän- syn till samtliga omständigheter får anses ha sin egentliga hemvist här (3 § folkbokföringslagen [1991:481]). I förarbetena anges det följande. När fadern är folkbokförd i Sverige och vårdnadshavare till barnet, bör förutsättningarna för folkbokföring som regel vara uppfyllda direkt vid barnets ankomst till Sverige (prop. 2012/13:120 s. 146). Anmälan om folkbokföring görs av barnets vårdnadshavare och till Skatteverket inom en vecka efter det att barnet har vistats i Sverige mer än tre månader (26 och 30 §§ samma lag). Om fadern då inte har blivit vårdnadshavare, kan anmälan om folkbokföring 
  
 40 Utbetalning av barnbidrag förutsätter att den rättsliga fadern har fått ensam vårdnad om barnet (se Högsta förvaltningsdomstolens dom den 23 juni 2014 i mål nr  
 210-14). 
  
 498 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 göras av surrogatmodern. I den här aktuella situationen – dvs. när en utländsk fastställelse av faderskapet erkänns i Sverige – registre- ras surrogatmodern som barnets mor och barnets genetiska far som barnets far. 
  
 Om den utländska fastställelsen bara avser barnets genetiska far, kan rättsligt föräldraskap för faderns make eller registrerade partner uppnås genom en s.k. närståendeadoption. Regler om detta finns i 4 kap. FB, och särskilt i 4 kap. 3 § FB. En allmän förutsättning för adoption är att det inte från någon sida har getts eller utlovats er- sättning (4 kap. 6 § andra stycket FB). Kan ersättning inom ramen för ett kommersiellt surrogatarrangemang i utlandet betraktas som ersättning vid en adoption som genomförs efter barnets födelse? Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 14.7.5. 
  
 Det bör avslutningsvis tilläggas följande. Om det är en ensam- stående man som har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet, kommer surrogatmodern att kvarstå som barnets rättsliga mor i folkbokföringen. Det förhållandet att surrogatmodern enligt svensk rätt anses som barnets rättsliga mor kan innebära bekymmer i vissa avseenden, bl.a. i frågor som rör arv. 
  
 Fastställelse av faderskap i Sverige före barnets ankomst hit 
  
 Vad gäller om barnets genetiska far inte kan få till stånd en fast- ställelse av faderskapet i barnets födelseland eller om en fastställelse i det landet inte erkänns i Sverige? Kan mannen då få till stånd en bekräftelse av faderskapet vid en svensk socialnämnd? Kan mannen få faderskapet fastställt i en svensk domstol? Vi utgår i detta avsnitt från att barnet är kvar i födelselandet. 
  
 En förutsättning för att faderskap ska kunna fastställas genom bekräftelse och under medverkan av en svensk socialnämnd är att den svenska socialnämnden är skyldig att försöka utreda faderskapet. En sådan skyldighet föreligger dock bara om barnet har hemvist i Sverige (3 § IFL och 2 kap. 1 och 9 §§ FB). Ett barn som har till- kommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet bör som regel anses ha sin hemvist i samma land som surrogatmodern (se föregå- ende avsnitt). Den genetiska faderns möjligheter att bekräfta fader- skapet vid en svensk socialnämnd bör därför vara mycket begrän- sade. 
  
 499 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Svensk domstols behörighet att pröva mål om faderskap regleras i 4 § IFL. Enligt lagrummet föreligger sådan behörighet om barnet har hemvist i Sverige (första punkten), om talan förs mot en man som har hemvist här eller mot flera män som alla har hemvist här (andra punkten), eller om det i andra fall med hänsyn till barnets, moderns eller mannens anknytning till Sverige finns särskilda skäl för att målet prövas här (tredje punkten). 
  
 Den första punkten torde som regel, och av skäl som anförts ovan, inte vara tillämplig vid ett surrogatarrangemang i utlandet. Den andra punkten innebär följande. Om målet avser hävande av en legal faderskapspresumtion (se 2 § IFL) och fastställande av faderskap, måste båda männen (dvs. både surrogatmoderns make och barnets genetiska far) ha hemvist i Sverige (prop. 1984/85:124 s. 47). Surrogat- moderns make har sannolikt inte sin hemvist i Sverige. En tillämp- ning av den andra punkten förutsätter därför att faderskapet för surrogatmoderns make redan har hävts och att det avgörandet är giltigt i Sverige, eller att det inte gäller en legal faderskapresumtion i det enskilda fallet. Det krävs naturligtvis också att det är barnet som för talan mot sin genetiska far. 
  
 Den tredje punkten i lagrummet är avsedd att förhindra oskäliga resultat i enskilda fall och ska tillämpas restriktivt. Barnet och dess anknytning till ett visst land ska vara utgångspunkten vid avgöran- det av behörig domstol eller myndighet. Anknytningen till Sverige bör dessutom bestå i hemvist eller medborgarskap. Vid bedöm- ningen av det befogade i att ett faderskapsmål tas upp av en svensk domstol, bör domstolen också ta hänsyn till parternas olika intressen och det mer allmänna intresset av att svenska domar godtas utom- lands. Domstolen bör vidare beakta om rättegången rent praktiskt går att genomföra och om den kan leda till något meningsfullt resultat. En anledning till att ta upp ett mål i Sverige, trots att den enda an- knytning till Sverige är ett svenskt medborgarskap, kan vara att hem- vistlandets rättssystem eller lagar är sådana att faderskapsfrågan inte kan prövas i det landet eller att prövningen där leder till ett resultat som är stötande för svensk rättskänsla. Det senare gäller särskilt när samtliga inblandade är svenska medborgare (prop. 1984/85:124 s. 48 och 49). 
  
 Högsta domstolen har i rättsfallet NJA 1988 s. 105 prövat om svensk domstol var behörig att pröva ett mål om ogiltigförklaring av ett faderskapserkännande. Käranden var en tysk medborgare med 
  
 500 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 hemvist i Sverige. Barnet och barnets mor var finländska medborgare med hemvist i Finland. Stockholms tingsrätt kom fram till att svensk domstol inte var behörig att ta upp målet till prövning. Svea hovrätt kom till samma slutsats och motiverade sitt ställningstagande enligt följande. Av förarbetena framgår det att det i första hand är barnets intresse och barnets anknytning till ett visst land som ska vara utgångspunkten vid avgörandet av bl.a. frågan om behörig myndig- het. Det har också uttalats att regeln i det aktuella lagrummet bör tillämpas restriktivt. Högsta domstolen fastställde hovrättens beslut. 
  
 Om en svensk domstol anser sig vara behörig, ska den tillämpa lagen i det land där barnet har sin hemvist vid målets avgörande i första instans (5 § IFL). I vårt fall torde barnet då som regel ha sin hemvist i samma land som surrogatmodern. Det kan därför bli aktuellt att tillämpa regeln om ordre public i 12 § IFL. När kan det anses strida mot ordre public att tillämpa bestämmelser i utländsk rätt? I förarbetena anges det i huvudsak följande. 
  
 Det går inte att bortse från att det i utländsk rätt kan finnas regler som ter sig främmande för svensk rättsuppfattning. Som exempel kan nämnas regler som begränsar rätten att föra talan om fastställande av faderskap när föräldrarna inte är gifta med varandra. Lagvals- reglerna bör därför kompletteras med en sedvanlig ordre public- regel. Regeln ska samtidigt tillämpas restriktivt. Om det blir aktuellt att tillämpa regeln, är det de främmande rättsreglernas tillämpning i det enskilda fallet som ska sättas åt sidan, inte rättsreglerna som sådana (prop. 1984/85:124 s. 26, 27 och 66). 
  
 Om en svensk domstol har fastställt ett barns genetiska far som barnets rättsliga far, anses barnet ha förvärvat svenskt medborgar- skap vid födelsen. Barnet kan då få ett svenskt pass och resa till Sverige. När det gäller vårdnad, folkbokföring och eventuell adoption efter ankomsten till Sverige, hänvisar vi till det som har angetts i föregående avsnitt. 
  
 Fastställelse av faderskap i Sverige efter barnets ankomst hit 
  
 Utfärdande av svenskt pass för ett barn förutsätter att barnet har förvärvat svenskt medborgarskap, vilket i sin tur ofta förutsätter att minst en av de tilltänkta föräldrarna är barnets rättsliga förälder. Vi ska i detta avsnitt beskriva vad som gäller i de fall där det inte finns 
  
 501 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 en giltig faderskapsfastställelse vid barnets inresa i Sverige. Vi utgår även här från att den genetiska fadern är svensk medborgare och att han har hemvist i Sverige samt att surrogatarrangemanget har genom- förts i ett utomnordiskt land. I detta avsnitt utgår vi också från att surrogatarrangemanget inte har genomförts i en annan Hunter stat (se bl.a. 2 kap. 8 § utlänningslagen [2005:716], UtlL). 
  
 Migrationsverket har som sagt tidigare haft en intern praxis i sådana fall där det i barnets födelseland inte gått att få till stånd en i Sverige giltig fastställelse av faderskap. Verkets praxis har inneburit att man beviljat barnet svenskt medborgarskap på basis av en DNA- analys och vissa andra handlingar. Man har med andra ord låtit barnet förvärva svenskt medborgarskap trots att det vid tidpunkten för beslutet om medborgarskap inte har funnits någon giltig fast- ställelse av faderskapet för barnets genetiska far. Efter en rätts- utredning inom verket har denna praxis övergetts. I dag krävs det således att den genetiska fadern har fastställts som barnets rättsliga far för att barnet ska kunna förvärva svenskt medborgarskap på grund av anknytning till honom.41 
  
 En förutsättning för att ett barn ska kunna resa in i Sverige är att det har ett pass eller andra nödvändiga resehandlingar (2 kap. 1 och 1 a §§ UtlL, och 2 kap.  
 4–7, 
  9, 11, 18 och 19 §§ utlänningsförord- ningen [2006:97], UtlF, samt Migrationsverkets föreskrifter om handlingar som godtas som pass [MIGRFS 05/2014]). I vissa surrogatvänliga länder, bl.a. USA, blir det nyfödda barnet per auto- matik medborgare i födelselandet. Barnet kan då få ett hemlands- pass (2 kap. 4 § UtlF). Om barnet inte har ett hemlandspass, kan Migrationsverket under vissa förutsättningar utfärda ett s.k. främ- lingspass. Utfärdande av ett sådant pass förutsätter dock inte bara att barnet saknar en giltig passhandling. Det förutsätter också att barnet saknar möjlighet att skaffa en sådan passhandling, eller att det finns särskilda skäl (2 kap. 1 a § UtlL). Enligt Migrationsverkets handbok för migrationsärenden42 krävs det vidare att utlänningen har en viss anknytning till Sverige genom att han eller hon redan har ett uppehållstillstånd eller att ett sådant uppehållstillstånd beviljas samtidigt som främlingspasset. Om utlänningen är under 18 år, krävs 
  
 41Information från Migrationsverket den 30 mars 2015. 
  
 42Handboken finns tillgänglig på verkets hemsida på internet (www.migrationsverket.se). 
  
 502 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 dessutom vårdnadshavarnas medgivande eller synnerliga skäl (2 kap. 
  
 14a § UtlF). 
  
 Vid ett surrogatarrangemang i utlandet ska surrogatmodern och 
  
 hennes eventuella make anses som barnets rättsliga föräldrar och vårdnadshavare enligt svensk rätt. Det krävs därför att de samtycker till utfärdandet av ett främlingspass eller att det i det enskilda fallet föreligger synnerliga skäl. En ansökan om främlingspass ges in till en svensk utlandsmyndighet i barnets födelseland (2 kap. 15 § UtlF). För mer information om främlingspass, hänvisas till Migrations- verkets föreskrifter om främlingspass och resedokument (MIGRFS 10/2011), och verkets handbok i migrationsärenden. 
  
 Ett barn som avser att bosätta sig i Sverige måste också ha ett permanent uppehållstillstånd i riket (2 kap. 5 § UtlL). Ansökan om uppehållstillstånd ska som regel göras före barnets resa till Sverige och då lämnas in till en svensk utlandsmyndighet i barnets födelse- land. Undantag kan gälla om barnet redan befinner sig i Sverige. Beslut om uppehållstillstånd meddelas av Migrationsverket. Även Regeringskansliet och andra myndigheter kan ha rätt att göra det (5 kap. 18, 20 och 22 §§ UtlL och 4 kap. 20, 25 och 26 §§ UtlF). 
  
 Reglerna om uppehållstillstånd innebär att ett barn ska ges per- manent uppehållstillstånd om det har en förälder som är bosatt i Sverige eller om det har en förälder som är gift med någon som är bosatt i Sverige (5 kap. 3 § första stycket 2 a UtlL). Vad innefattar begreppet förälder i detta lagrum? I lagen om svenskt medborgar- skap avser begreppet barnets rättsliga förälder (2 § den lagen och prop. 2013/14:143 s. 33 och 34). Man kan tycka att begreppet bör ha samma betydelse i utlänningslagen. Frågan om så är fallet måste dock betraktas som oklar. Förarbetena till utlänningslagen innehåller nämligen inga uttalanden om det. Av förarbetena framgår det i stället följande. 
  
 En grundprincip inom den svenska utlänningsrätten är att hålla samman familjen, och denna princip kommer främst till uttryck i bestämmelserna om uppehållstillstånd på grund av familjeanknyt- ning. En förutsättning för att principen ska kunna upprätthållas, och för att en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening ska kunna beviljas, är bl.a. att sökandens identitet är fastställd. Det krävs också att det finns underlag som ger stöd åt ett påstående om släktskap mellan sökanden och anknytningspersonen i Sverige. Underlaget kan bestå i handlingar såsom födelseattester, person- 
  
 503 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 bevis och andra  
 ID-handlingar. 
  Om utredningen om släktskap inte är tillräcklig för att bevilja en ansökan om uppehållstillstånd, kan sökanden ges möjlighet att genom  
 DNA-analys 
  visa på förekomsten av ett biologiskt43 släktskap (13 kap. 15 § UtlL). Det senare gäller dock bara om utredningen om släktskap är otillräcklig. Huvudregeln är således att prövningen ska baseras på skriftlig dokumentation och de uppgifter som lämnas av sökanden och anknytningspersonen (prop. 2005/06:72 s.  
 68–72). 
  
 Det som nu angetts talar för att begreppet förälder i det aktuella lagrummet avser en genetisk förälder och att ett konstaterande av genetiskt släktskap kan vara tillräckligt som grund för uppehålls- tillstånd. Bestämmelserna i 5 kap. 3 § första stycket 2 a UtlL ger samtidigt utrymme för att också betrakta andra föräldrar som ett barns föräldrar. I förarbeten anges det nämligen följande. 
  
 När sökanden är ett adoptivbarn, kan en  
 DNA-analys 
  inte ge någon ledning i frågan om släktskap. I sådana fall får annan utred- ning, t.ex. adoptionsbevis och sökandens och andra personers be- rättelser, utgöra grund för prövningen av ansökningen. Detsamma gäller i ärenden som rör fosterbarn och i sådana ärenden där en annan person har inträtt i en biologisk förälders ställe och tagit på sig föräldraansvar i barnets intresse. Detsamma gäller också i sådana fall där barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade ägg eller spermier (prop. 2005/06:72 s. 71). Det senare innebär att begreppet förälder också kan innefatta en rättslig för- älder utan biologisk eller genetisk koppling till barnet. 
  
 Frågan är dock vad som gäller när anknytningspersonen är barnets genetiska och tilltänkta far, och surrogatmodern och hennes make är barnets rättsliga föräldrar och vårdnadshavare. Kan barnet i ett sådant fall beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till den genetiska fadern i Sverige? Denna fråga har, såvitt känt, inte varit föremål för prövning av Migrationsverket eller migrationsdom- stolarna. Företrädare för Migrationsverket har däremot uttryckt att det verkar underligt att med stöd av 5 kap. 3 § första stycket 2 a UtlL bevilja uppehållstillstånd för ett barn som enligt svensk rätt har sina rättsliga föräldrar och vårdnadshavare i ett annat land, och dess- 
  
 43 Uttrycket biologiskt släktskap verkar här även innefatta den typ av släktskap som vi i betänkandet betraktar som genetiskt, dvs. ett släktskap som grundas på en genetisk koppling mellan ett barn och dess förälder (se avsnitt 12.6.1). 
  
 504 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 utom på ansökan av de föräldrarna (dvs. surrogatmodern och hennes eventuella make).44 Ett positivt svar på frågan torde under alla förhållanden förutsätta att surrogatmodern och hennes make medger ansökningen om uppehållstillstånd (5 kap. 17 § andra stycket UtlL). 
  
 Ett barn ska enligt 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL också få permanent uppehållstillstånd i Sverige om det har adopterats, eller avses bli adopterat, av någon som är bosatt i Sverige, och adop- tionsbeslutet har meddelats, eller avses komma att meddelas, av en svensk domstol eller annars gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption (fortsätt- ningsvis 1971 års lag) eller lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (fortsättningsvis 1997 års lag). Dessa bestämmelser torde dock ytterst sällan bli tillämpliga när en till- tänkt far också är barnets genetiska far. Bestämmelserna behandlas därför först i avsnitt 14.6.3. 
  
 Det finns anledning att här också nämna två fakultativa bestäm- melser om uppehållstillstånd. Den första bestämmelsen finns i 5 kap. 3 a § tredje stycket 3 UtlL och innebär att ett barn får beviljas uppe- hållstillstånd på grund av annan särskild anknytning till Sverige om det finns synnerliga skäl. Bestämmelsen är avsedd att vara av undan- tagskaraktär (prop. 2004/05:170 s. 183, 184, 277 och 278). Den andra bestämmelsen finns i 5 kap. 13 § UtL och innebär att ett barn får beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd i Sverige om så är nöd- vändigt för att en faderskapsutredning ska kunna göras i landet. I förarbetena till lagrummet anges det bl.a. följande. I den utsträck- ning en faderskapstalan kan fortsätta även efter det att barnet och modern har lämnat Sverige finns det inte något behov av tidsbegrän- sat uppehållstillstånd (prop. 1996/97:25 s. 267 och 268). Bestäm- melsen verkar således främst vara avsedd för de fall där barnet redan befinner sig i Sverige, och inte sådana fall där barnet, som här, fort- farande befinner sig i födelselandet. Den torde inte heller aktua- liseras i sådana fall. Det vanliga verkar nämligen vara att en DNA- analys har utförts i barnets födelseland och att denna sedan kan ligga till grund för en fastställelse av faderskapet. 
  
 Enligt 1 kap. 10 § UtlL ska man i de fall som rör ett barn särskilt beakta vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets 
  
 44 Information från Migrationsverket den 20 mars 2015. 
  
 505 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 bästa i övrigt kräver. Bestämmelsen har sin bakgrund i Sveriges anslut- ning till FN:s konvention om barnets rättigheter (se avsnitt 7.2.1). I förarbetena anges det samtidigt följande. Barnets bästa får gene- rellt inte ta över samhällsintresset att reglera invandringen. Pröv- ningen av barnets bästa kan således inte ges en sådan innebörd att det nästan blir till ett eget kriterium för uppehållstillstånd att vara barn. En avvägning måste göras i varje enskilt fall (prop. 1996/97:25 s. 247 och 248). 
  
 Varken Migrationsverket eller migrationsdomstolarna har prövat frågor om uppehållstillstånd efter ett surrogatarrangemang i utlan- det. Det är därför inte möjligt att redovisa någon svensk praxis på detta område. Det är naturligtvis inte heller möjligt att uttala sig om vilka bedömningar verket och domstolarna skulle göra i enskilda fall. Det enda vi kan uttala oss om är vad som gäller om barnet får ett pass eller andra nödvändiga resehandlingar och ett uppehålls- tillstånd i Sverige. Barnet kan då nämligen resa till Sverige. Om barnet efter ankomsten till Sverige anses ha förvärvat hemvist här, kan faderskapet för barnets genetiska far fastställas genom bekräftelse eller dom. Svensk lag ska tillämpas i båda fallen. När faderskapet är fastställt, anses barnet ha blivit svensk medborgare vid födelsen. I övrigt hänvisar vi till det som har angetts i tidigare avsnitt. 
  
 14.6.3En spermiedonator är barnets genetiska far 
  
 Inledning 
  
 Vi ska i detta avsnitt behandla de regler som gäller om barnet inte har en genetisk koppling till en tilltänkt far. Situationen kan upp- komma om ett olikkönat par genomgår ett surrogatarrangemang i utlandet och då inte använder mannens spermier. Situationen kan också uppkomma i andra fall där det finns en tilltänkt far och där man inte använder den mannens spermier samt i sådana fall där en ensamstående kvinna eller ett kvinnligt samkönat par genomgår ett surrogatarrangemang i utlandet. Det gemensamma för alla dessa fall är att det enligt föräldrabalken inte går att fastställa moderskap, faderskap eller föräldraskap för en tilltänkt förälder. 
  
 Beskrivningarna i avsnitt 14.6.2 visar att det kan finnas olika sätt för ett barn att komma till Sverige. Barnet kan få svenskt medborgar- skap vid födelsen och sedan svenskt pass. Svenskt medborgarskap 
  
 506 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 förutsätter samtidigt att en av de tilltänkta föräldrarna har fast- ställts som barnets rättsliga förälder och att fastställelsen är giltig i Sverige. I fråga om faderskap och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB gäller här bestämmelserna i IFL. I fråga om moderskap finns det inga lagfästa regler. Vi har samtidigt angett att mater  
 est-regeln 
  bör gälla i utlandsanknutna situationer och att den bör betraktas som en internationellt tvingande regel. En surrogatmor bör därför alltid anses som barnets rättsliga mor. 
  
 Om ett barn inte har förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen, kan det under vissa förutsättningar komma till Sverige med hjälp av ett pass eller andra nödvändiga resehandlingar och ett uppe- hållstillstånd. För att underlätta läsningen har vi valt samma struk- tur i detta avsnitt som i avsnitt 14.6.2. Vi börjar således med att beskriva de regler som gäller när föräldraskapet har fastställts i barnets födelseland och före barnets ankomst till Sverige. 
  
 Fastställelse av föräldraskapet i barnets födelseland 
  
 Vi har tidigare behandlat de regler som finns om erkännande av ut- ländska fastställelser av faderskap (se avsnitten 5.2.6 och 14.6.2) och vad som enligt vår mening bör gälla om moderskap vid surrogat- arrangemang i utlandet. Det som angetts om utländska faderskaps- fastställelser gäller till viss del också för utländska fastställelser av sådant föräldraskap som anges i 1 kap. 9 § FB (10 a § IFL). Vi har också beskrivit de s.k. vägransgrunderna och vad som enligt för- arbetena kan anses utgöra ordre public i dessa sammanhang samt redovisat två avgöranden från Svea hovrätt som avser tillämpningen av 7 § IFL.45 Hovrätten kom i dessa avgöranden fram till att en utländsk fastställelse av faderskap för en social far skulle erkännas i Sverige. Hade resultatet blivit detsamma om den sociala faderns make inte hade varit barnets genetiska far? 
  
 Barnets rätt till respekt för privatlivet i artikel 8 Europakonven- tionen verkar, som tidigare nämnts, inte kräva att en medlemsstat erkänner sådana utländska fastställelser som innebär att ett barns sociala förälder har fastställts som barnets rättsliga mor, far eller 
  
 45 Hovrättens ärenden Ö  
 6952-14 
  (beslut den 7 oktober 2014) och Ö  
 9822-14 
  (beslut den 20 januari 2015). 
  
 507 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 förälder (se målen Perez mot Frankrike och Labassee mot Frankrike). Så verkar nämligen bara krävas om barnet också har en genetisk koppling till den man som har fastställts som barnets rätts- liga far. Man kan således konstatera att Alexander hovrätt i sina avgöran- den har gått längre än vad Europadomstolen har gjort i sin hittills- varande praxis. 
  
 Fastställelse av föräldraskapet i Sverige före barnets ankomst hit 
  
 Vi har i avsnitt 14.6.2 beskrivit regleringen om faderskap. Regleringen, som till viss del också gäller för föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB, innebär sammanfattningsvis följande. 
  
 En svensk socialnämnd är behörig att godkänna en bekräftelse av faderskap eller föräldraskap om barnet har hemvist i Sverige. Socialnämnden ska i så fall tillämpa svensk rätt. En man eller kvinna som har samtyckt till att en surrogatmor, dvs. en utomstående person, genomgår en behandling med donerade spermier kan dock inte fast- ställas som far eller förälder enligt svensk rätt. Faderskap eller för- äldraskap kan i dessa fall därför aldrig uppnås genom bekräftelse vid en svensk socialnämnd. 
  
 En svensk domstol kan under vissa förutsättningar vara behörig att ta upp ett mål om faderskap eller föräldraskap. En talan om fastställande av faderskap ska i så fall prövas enligt lagen i det land där barnet har hemvist när målet avgörs i första instans (5 § första stycket IFL). En talan om fastställande av föräldraskap ska däremot alltid prövas enligt svensk lag (6 a § tredje stycket IFL). Föräldra- skap enligt 1 kap. 9 § FB kan i dessa fall således inte heller uppnås genom en prövning i svensk domstol. 
  
 Om en svensk domstol anser sig vara behörig att handlägga ett mål om fastställande av faderskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet, kommer den sannolikt att behöva tillämpa lagen i ett annat land. Det kan då också bli aktuellt att tillämpa regeln om ordre public i 12 § IFL. Kan det anses strida mot ordre public att tillämpa en regel i utländsk rätt som innebär att faderskap får grundas på något annat än en faderskapspresumtion, en genetisk koppling eller ett samtycke till att mannens make eller sambo genomgår en assisterad befrukt- ning? Det finns, såvitt känt, ingen svensk praxis på detta område. 
  
 508 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Om en svensk domstol fastställer en av de tilltänkta föräldrarna som barnets rättsliga far, anses barnet ha förvärvat svenskt med- borgarskap vid födelsen. Barnet kan då få svenskt pass och resa till Sverige med fadern och hans eventuella partner. I övriga frågor hänvisas till det som tidigare har angetts. 
  
 Adoption före barnets ankomst till Sverige 
  
 Ett barn som har adopterats i utlandet kan få uppehållstillstånd i Sverige på grund av anknytning till adoptivföräldern och enligt be- stämmelserna i 5 kap. 3 § första stycket 2 a UtlL. Det krävs dock att adoptionsbeslutet har meddelats av en svensk domstol eller att adoptionen annars är giltig i Sverige. Ett barn som har adopterats av en svensk medborgare före 12 års ålder förvärvar svenskt med- borgarskap vid adoptionen under förutsättningen att beslutet om adoption har meddelats i ett nordiskt land, har meddelats i ett utom- nordiskt land och godkänts i Sverige eller annars gäller här enligt 1997 års lag eller 1971 års lag (4 § lagen om svenskt medborgar- skap). Om det vid tidpunkten för förvärv av svenskt medborgar- skap finns en öppen ansökan om uppehållstillstånd för barnet, lämnas den ansökningen utan åtgärd.46 Ett barn som har förvärvat svenskt medborgarskap får nämligen inte nekas inresa i riket. Vi ska i detta avsnitt beskriva de regler som gäller när ett beslut om adoption har meddelats i barnets födelseland eller hemvistland, och före barnets ankomst till Sverige. 
  
 Utländska avgöranden om adoption ska som regel erkännas i Sverige. Detta framgår av 1997 års lag47 och 1971 års lag. Lagarna har utförligt behandlats i avsnitt 6.3.48 1993 års Haagkonvention om adoption är dock, enligt en internationellt etablerad tolkning, inte avsedd att omfatta adoptioner efter surrogatarrangemang i ut- 
  
 46Detta framgår av Migrationsverkets handbok i migrationsärenden. Handboken finns till- gänglig på verkets hemsida på internet (http://www.migrationsverket.se). 
  
 47Information om vilka stater som har tillträtt 1993 års Haagkonvention finns i tillkänna- givandet (2013:304) av staters tillträde till Haagkonventionen om skydd för barn och sam- arbete vid internationella adoptioner, samt på Haagkonferensens hemsida på Internet (www.hcch.net). 
  
 48I det avsnittet har vi också behandlat reglerna om erkännande av vissa internordiska adop- tioner och som finns i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. 
  
 509 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 landet.49 Detsamma måste då anses gälla beträffande 1997 års lag, vilken inkorporerar konventionen i svensk rätt. Tanken med kon- ventionen och lagen är för övrigt att blivande adoptivföräldrar ska kunna medges att adoptera ett i utlandet bosatt, och för dem okänt, barn. Tanken är inte att adoptera ett barn som de själva har med- verkat till att skapa. En adoption enligt lagen förutsätter således bl.a. att sökandena först gör en ansökan hos socialnämnden i sin hem- kommun, att socialnämnden gör en noggrann prövning av deras lämplighet som adoptivföräldrar och att socialnämnden lämnar ett medgivande till att sökandena i adoptionssyfte får ta emot ett barn med hemvist utomlands (se bl.a. 3 § lagen och 6 kap.  
 12–15 
  §§ socialtjänstlagen [2001:453], SoL). 
  
 Enligt 1971 års lag ska ett utländskt avgörande om adoption er- kännas i Sverige om den eller de sökande var medborgare, eller hade hemvist, i den aktuella staten när beslutet meddelades, eller om Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (tidigare Myndig- heten för internationella adoptionsfrågor) har bestämt att avgöran- det ska erkännas här (3 § lagen och 1 § andra stycket förordningen [1976:834] om prövning av utländskt beslut om adoption). De per- soner med hemvist i Sverige som genomgår ett surrogatarrangemang i utlandet torde oftast vara svenska medborgare eller medborgare i ett annat land än barnets födelseland eller hemvistland. En förut- sättning för att ett utländskt avgörande om adoption erkänns i sådana fall är därför att Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd har godtagit det. En annan förutsättning är givetvis att beslutet inte är uppenbart oförenligt med grunderna för rättsord- ningen här i riket (6 § lagen). 
  
 Utrymmet för att med stöd av 1997 års lag eller 1971 års lag erkänna ett utländskt avgörande om adoption efter ett surrogat- arrangemang i utlandet verkar alltså vara mycket begränsat. Vi över- går därför till att beskriva de regler som gäller om adoption i svensk domstol. Regler om detta finns i 1971 års lag och innebär följande. 
  
 En svensk domstol är behörig att pröva en ansökan om adoption i de fall där sökanden är svensk medborgare, sökanden har hemvist i Sverige eller regeringen har medgett att ansökningen får prövas 
  
 49 Se bl.a. Bowers och Walker, red. (2013), International Surrogacy Arrange- ments – Legal Regulation at the International Level (boken utgör volym 12 i serien Studies in Private International Law), s.  
 411–415. 
  
 510 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 här (1 § lagen). Domstolen ska i ett sådant fall tillämpa svensk lag. Om ansökningen avser ett barn under 18 år, ska domstolen särskilt beakta om sökandena eller barnet – genom medborgarskap, hemvist eller på annat sätt – har anknytning till en främmande stat, och det skulle medföra avsevärd olägenhet för barnet om adoptionen inte blir gällande där (2 § andra stycket lagen). Tanken med den senare bestämmelsen är att undvika sådana haltande rättsförhållanden som innebär att ett barn anses adopterat i den ena staten men inte i den andra. 
  
 Vid internationella adoptioner gäller också bestämmelserna i lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling (LIA) och socialtjänstlagen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.2 och innebär i huvudsak följande. 
  
 Huvudregeln är att tilltänkta adoptivföräldrar ska anlita en aukto- riserad adoptionsorganisation. Undantag gäller vid enskilda adop- tioner, dvs. sådana enstaka fall av adoption som avser ett släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl att adoptera utan förmed- ling av en sådan organisation (4 § LIA). Som exempel på särskilda fall nämns i förarbetena det fallet där sökandena har bott och arbetat i givarlandet, och det fallet där sökandena har sitt ursprung i det landet (prop. 1996/97:91 s. 64). Vid en enskild adoption ska Myn- digheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, innan barnet lämnar givarlandet, pröva om förfarandet är godtagbart (4 § LIA). 
  
 En internationell adoption förutsätter också, oavsett om den är enskild eller inte, att de tilltänkta adoptivföräldrarna har genomgått en av socialtjänsten anvisad föräldrautbildning och att de har fått socialnämndens medgivande till att i adoptionssyfte ta emot ett barn med hemvist utomlands (6 kap. 12 § SoL och avsnitt 6.2.3). Om de tilltänkta adoptivföräldrarna vänder sig direkt till en allmän domstol med en ansökan om adoption, kan medgivandeutredningen ersättas med ett yttrande till domstolen (4 kap. 10 § FB och avsnitt 6.2.1). 
  
 En svensk domstols beslut om adoption förutsätter givetvis också att förutsättningarna i 4 kap. FB är uppfyllda. Det krävs t.ex. att de tilltänkta adoptivföräldrarna är makar eller registrerade partner, eller att det bara finns en tilltänkt adoptivförälder. Det krävs nor- malt också att barnets rättsliga föräldrar, dvs. surrogatmodern och hennes eventuella make, samtycker till adoptionen och att surrogat- moderns samtycke har lämnats sedan hon återhämtat sig tillräckligt 
  
 511 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 efter nedkomsten. Det krävs dessutom att det inte har getts eller utlovats någon ersättning (se avsnitt 6.2.1). 
  
 Det ovan anförda innebär sammanfattningsvis att en svensk dom- stol under vissa förutsättningar kan vara behörig att pröva en ansökan om adoption före barnets ankomst till Sverige och att svensk lag då ska tillämpas i ärendet. Frågan om en adoption ska tillåtas eller inte tillåtas måste baseras på omständigheterna i varje enskilt fall. Några vägledande avgöranden om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet och före barnets ankomst till Sverige finns inte. 
  
 Adoption i Sverige efter barnets ankomst hit 
  
 Om ett barn har kommit till Sverige och förvärvat hemvist här, kan faderskap i många fall fastställas genom bekräftelse vid en svensk socialnämnd eller genom dom i en svensk domstol. Svensk lag tilläm- pas i båda fallen  
 (3–5 
  §§ IFL). I de fall som nu är föremål för analys finns det dock ingen genetisk koppling mellan barnet och den till- tänkta fadern. Han kan inte heller på någon annan grund fastställas som barnets rättsliga far. Samtycke till att en surrogatmor, dvs. en utomstående person, ska genomgå en assisterad befruktning kan näm- ligen inte utgöra grund för faderskap enligt svensk rätt. Det som nu angetts om den sociala fadern gäller också för en social förälder. Det är inte heller möjligt att fastställa barnets sociala, och eventuellt också genetiska, mor som barnets rättsliga mor. Här gäller nämligen mater  
 est-regeln. 
  Det nu sagda innebär att föräldraskap i dessa fall förutsätter en adoption i Sverige. Vi utgår från att det inte redan finns ett här giltigt beslut om adoption (se föregående avsnitt). 
  
 En första fråga som uppkommer är hur de tilltänkta föräldrarna, eller närmare bestämt de tilltänkta adoptivföräldrarna, ska kunna ta med sig barnet till Sverige. Om barnet inte har förvärvat svenskt medborgarskap och fått ett svenskt pass före resan till Sverige, måste det ha ett annat pass eller andra nödvändiga resehandlingar. Det måste också ha ett uppehållstillstånd i Sverige. De allmänna regler- na om pass och uppehållstillstånd har behandlats i avsnitt 14.6.2. Vi begränsar oss här till att behandla den grund för uppehållstillstånd som särskilt tar sikte på adoption och som finns i 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL. Enligt bestämmelserna i den punkten ska ett ut- ländskt barn under vissa förutsättningar beviljas uppehållstillstånd i 
  
 512 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Sverige om det har adopterats eller avses bli adopterat. Den första förutsättningen är att adoptanten vid adoptionsbeslutet var, och fort- farande är, bosatt i Sverige, eller att han eller hon har beviljats uppe- hållstillstånd för bosättning i Sverige. Den andra förutsättningen är att barnet inte omfattas av punkten 2 i samma stycke och den tredje förutsättningen är att adoptionsbeslutet avses komma att meddelas av en svensk domstol eller att beslutet gäller i Sverige enligt 1971 års lag eller 1997 års lag. 
  
 Före införandet av nuvarande bestämmelser i 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL krävdes det för uppehållstillstånd att barnet var eller hade varit hemmavarande barn till adoptanten. Uppehållstillstånd kunde således inte beviljas i de vanliga fall av internationell adoption där barnet och adoptanten före adoptionen hade varit bosatta i olika länder och där barnet därför inte hade varit hemmavarande barn till adoptanten (prop. 2000/01:66 s. 27, 28 och 38). Vid införlivandet av rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening slopades kravet på att barnet vid ansökan om uppehållstillstånd skulle vara eller ha varit hemmavarande barn till adoptanten (prop. 2005/06:72 s. 34 och 35). 
  
 Efter lagändringarna år 2006 har användningsområdet för bestäm- melserna i 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL begränsats till sådana fall där en svensk domstol avses komma att meddela ett adoptions- beslut.50 Det senare innebär att de uppehållstillstånd som meddelas med stöd av bestämmelserna numera är tidsbegränsade i avvaktan på adoptionsbeslutet (se tredje stycket i samma lagrum). Vad krävs då i övrigt för att ett barn ska kunna få ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd med stöd av 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL? 
  
 Det krävs för det första att socialnämnden har lämnat ett med- givande enligt 6 kap. 12 § SoL. Medgivandet ska ha lämnats innan barnet reser in i Sverige. Det krävs också att adoptanten har iakt- tagit de särskilda bestämmelser som gäller för det valda förfarandet. Vid en enskild adoption krävs det t.ex. ett beslut av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd som bekräftar att förfarandet är godtagbart och ett beslut från barnets hemland som visar att barnet får adopteras i Sverige. Besluten ska ha meddelats innan barnet lämnar hemlandet. Det krävs naturligtvis också att de allmänna 
  
 50 Migrationsverkets handbok i migrationsärenden. Handboken finns tillgänglig på verkets hemsida på internet (http://www.migrationsverket.se). 
  
 513 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 förutsättningarna för uppehållstillstånd är uppfyllda. Det krävs t.ex. att den som ansöker om uppehållstillstånd är behörig att göra det, att barnets rättsliga föräldrar och vårdnadshavare har samtyckt till ansökningen (5 kap. 17 § andra stycket UtlL) och att uppehållstill- ståndet har meddelats före barnets inresa i Sverige (5 kap. 18 § första stycket UtlL). När det gäller svensk domstols behörighet och tillämp- lig lag vid internationella adoptioner, hänvisas till det som har an- getts i tidigare avsnitt. 
  
 Migrationsverket har, såvitt känt, inte prövat om man kan bevilja uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL i sådana fall där barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet och avses bli adopterat av de tilltänkta föräldrarna i Sverige. När det gäller reglerna om adoption i Sverige, hänvisar vi till det som angetts i avsnitt 6.2 och föregående avsnitt. 
  
 14.6.4Avslutande diskussion 
  
 Informationen i avsnitt 14.2 visar att de allra flesta surrogatarrange- mang med personer från Sverige har gått till på ungefär följande sätt. En av de tilltänkta föräldrarna, eller den enda tilltänkta föräldern, har varit man och den mannen har bidragit med spermier vid be- handlingen av surrogatmodern. Efter barnets födelse har Migrations- verket tillämpat en intern praxis som nu övergetts. Tillämpningen har inneburit att barnet har förvärvat svenskt medborgarskap före avresan till Sverige och således innan den genetiska fadern har fast- ställts som barnets rättsliga far. Barnet har sedan fått ett svenskt pass vid den svenska utlandsmyndigheten och då kunnat åka till Sverige med den tilltänkta fadern. Efter ankomsten till Sverige har mannen fått faderskapet fastställt genom bekräftelse eller dom. Han har också fått ensam vårdnad om barnet och låtit folkbokföra barnet här. När mannen blivit rättslig far och vårdnadshavare, har mannens eventuella make eller registrerade partner ansökt om och beviljats en närståendeadoption. 
  
 I en del fall har det i stället funnits en giltig utländsk fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern vid barnets ankomst till Sverige. Med ”giltig” avses här att den utländska fastställelsen ansetts vara förenlig med bestämmelserna i IFL. I några fall har den ut- ländska fastställelsen inte bara omfattat den genetiska fadern utan 
  
 514 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 också hans make (se Svea hovrätts avgöranden). Det verkar också finnas ett fåtal fall i vilka det är oklart hur de tilltänkta föräldrarna har kommit till Sverige med barnet. Det senare gäller bl.a. för de en- staka fall i vilka en ensamstående kvinna eller ett kvinnligt samkönat par har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 De omständigheterna att en av de tilltänkta föräldrarna, eller den enda tilltänkta föräldern, oftast har varit barnets genetiska far och att Migrationsverket i enlighet med sin interna praxis har beviljat barnet svenskt medborgarskap innan den genetiska fadern fastställts som barnets rättsliga far, har medfört att det än så länge inte upp- stått några mer allvarliga problem på området. De svenska myndig- heterna och domstolarna verkar också, med tanke på rådande om- ständigheter och juridiska möjligheter, ha strävat efter att agera i enlighet med principen om barnets bästa, artikel 8 i Europakonven- tionen och Europadomstolens hittillsvarande praxis på området. 
  
 Frågan är vad som kommer att gälla framöver. Migrationsverket har som sagt kommit fram till att den interna praxisen inte längre kan tillämpas, och prövningen av om det finns en giltig utländsk fastställelse av faderskap har från och med den 1 april 2015 flyttats över från Migrationsverket till bl.a. utlandsmyndigheterna. De senare myndigheterna, och ytterst domstolarna, kan nu bli tvungna att ta ställning i sådana frågor där rättsläget i dag måste betraktas som oklart. Vad krävs t.ex. för att en utländsk bekräftelse av faderskap ska erkännas i Sverige? Kan faderskapsfastställelser i annan form än dom eller bekräftelse erkännas i Sverige? Kan en allmän domstol vara behörig att pröva en talan om fastställande av faderskap innan barnet lämnar födelselandet? Kan ett barn få uppehållstillstånd i Sverige på grund av anknytning till en genetisk far om det enligt svensk rätt har sina rättsliga föräldrar och vårdnadshavare i födelse- landet? 
  
 Den omständigheten att det i de allra flesta fall har funnits en genetisk koppling mellan barnet och en tilltänkt far innebär natur- ligtvis också att rättsläget i andra avseenden kan betraktas som oklart. Kan det t.ex. strida mot ordre public att erkänna sådana utländska fastställelser av faderskap som grundas på något annat än det som kan grunda motsvarande enligt svensk rätt? Som exempel på något annat kan nämnas samtycke till att en surrogatmoder, dvs. en utomstående person, genomgår en assisterad befruktning. Det är myndigheterna, och ytterst domstolarna, som måste besvara denna 
  
 515 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 och liknande frågor. En annan fråga som kan behöva besvaras är vad som gäller i fråga om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Är en svensk domstol behörig att pröva en ansökan om adoption i sådana fall där barnet fortfarande befinner sig i födelse- landet? Är det möjligt att bevilja uppehållstillstånd i Sverige för ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet och som här avses bli adopterat av tilltänkta föräldrar eller en sådan förälder? 
  
 Nuvarande osäkerhet om rättsläget i vissa avseenden verkar till en del alltså bero på att Migrationsverket tidigare ofta tillämpade en intern praxis efter surrogatarrangemang i utlandet och att många relevanta frågor därför ännu inte har varit föremål för prövning av myndigheterna eller domstolarna. Osäkerheten beror naturligtvis också på att de svenska reglerna inte är anpassade för surrogatarrange- mang, att de surrogatvänliga länderna har olika regler om föräldra- skap m.m. och ofta andra sådana regler än Sverige, att ärendena nästan alltid innefattar en tillämpning av internationell privat- och processrätt, och att ställningstagandena i ett enskilt ärende alltid måste baseras på en helhetsbedömning av omständigheterna i det ärendet. Det är t.ex. inte säkert att vi skulle erkänna en faderskapsbekräftelse från ett visst land bara för att vi har erkänt en liknande bekräftelse från ett annat land. 
  
 Till ovanstående kommer att man i aktuella ärenden också måste tillämpa principen om barnets bästa, artikel 8 i Europakonventionen och Europadomstolens praxis på området. Det nu anförda innebär att den nationella regleringen måste vara relativt allmänt hållen och flexibel samt att en hel del frågor måste hanteras inom ramen för rättstillämpningen. Regleringen får samtidigt inte vara för allmänt hållen. En sådan ordning är nämligen negativ för både myndigheter och enskilda. Det måste vara någorlunda förutsebart hur myndig- heter och domstolar kan komma att bedöma ett enskilt fall. 
  
 Vi ska i nästföljande avsnitt ta ställning till om det behöver göras regeländringar på vissa områden och vad dessa i så fall ska bestå i. Vi kommer där också att behandla frågan om informations- insatser och vilken eller vilka aktörer som bör ta ansvaret för dessa insatser. 
  
 516 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.7Våra överväganden 
  
 14.7.1Allmänna utgångspunkter 
  
 Internationella surrogatarrangemang kan innebära problem av olika slag och omfattning. Till de mer allvarliga problemen hör haltande föräldraskap och statslöshet för barnet. Problemen är ett resultat av att länder har olika uppfattningar och regler om surrogatarrange- mang samt av att tilltänkta föräldrar och surrogatvänliga länder inte respekterar dessa olikheter. Ett åtgärdande av problemen förut- sätter fortsatt arbete på internationell nivå, bl.a. inom ramen för Haagkonferensen, EU och Europarådet, och vår uppfattning är att Sverige bör ha en aktiv roll i detta arbete. Sverige bör bl.a. verka för att de surrogatvänliga länderna ska ta ett större ansvar för tänkbara konsekvenser. De surrogatvänliga länderna kan t.ex. införa ett krav på medborgarskap eller hemvist i landet för att en tilltänkt förälder ska få genomgå ett surrogatarrangemang där. Ett alternativ kan vara att, i likhet med Indien, införa ett krav på intyg som visar att de tilltänkta föräldrarna i hemvistlandet kan bli rättsliga föräldrar till det blivande barnet, att barnet kan få samma medborgarskap som de tilltänkta föräldrarna och att barnet tillåts resa med dem till deras hemvistland. Sverige bör också verka för att det genomförs informationsinsatser av olika slag, och särskilt sådana som riktar sig till potentiella föräldrar. Dessa personer måste få kunskap om att länder har olika regler på området och att det därför kan uppstå allvarliga juridiska och andra problem om de väljer att genomgå ett surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Vårt uppdrag är inte att försöka hitta lösningar på alla de problem som kan uppkomma vid ett internationellt surrogatarrangemang. Vårt uppdrag är i stället att överväga om det i Sverige bör införas särskilda regler för de barn som kommer till genom ett sådant arrange- mang. Införande av särskilda regler förutsätter samtidigt att det finns problem som bör åtgärdas eller att det finns andra skäl för ett in- förande. Som exempel på andra skäl kan nämnas att Sverige annars inte uppfyller sina internationella åtaganden. 
  
 Det tidigare innehållet i detta kapitel visar att Sverige hittills har varit förskonat från mer allvarliga problem i samband med interna- tionella surrogatarrangemang. En viktig förklaring till det är att nästan alla hittillsvarande arrangemang har genomförts med en till- tänkt fars spermier. En genetisk far kan enligt svensk rätt alltid fast- 
  
 517 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 ställas som barnets rättsliga far under förutsättningen att det inte finns någon annan man som ska anses som barnets far, eller en kvinna som ska anses som barnets förälder. Utländska fastställelser av fader- skap som grundas på en genetisk koppling ska som regel därför erkännas i Sverige. En annan viktig förklaring till att mer allvarliga problem inte uppstått är att Migrationsverket i många fall har tilläm- pat en intern praxis för att ge barnet ett svenskt medborgarskap. Praxisen har tillämpats i sådana fall där det före barnets avresa till Sverige inte har funnits en giltig fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern och har inneburit att alternativa vägar inte behövt undersökas. En svensk medborgare får nämligen aldrig nekas inresa i riket. Frågan är dock vad som händer nu när denna praxis har övergetts och det är andra myndigheter än Migrationsverket som ska bedöma utländska fastställelsers giltighet. 
  
 Sverige har samtidigt inte varit helt förskonat från problem. De problem som uppkommit har framför allt aktualiserats vid myndig- heternas handläggning av olika frågor efter barnets ankomst till Sverige och är till stor del en konsekvens av Migrationsverkets tidi- gare praxis. De tilltänkta föräldrarna och socialtjänsten har befunnit sig i en situation där barnet har blivit svensk medborgare trots att det enligt svensk rätt är surrogatmodern och hennes eventuella make som ska anses som barnets rättsliga föräldrar. Problemen är natur- ligtvis också ett resultat av att vi i Sverige inte tillåter surrogat- arrangemang. De svenska reglerna är helt enkelt inte anpassade för dessa arrangemang och de konsekvenser som arrangemangen kan medföra. Det senare leder till en osäkerhet inom socialtjänsten och hos andra myndigheter samt till att myndigheterna handlägger lik- artade ärenden på olika sätt. Resultatet kan bli långa handläggnings- tider och en frustration hos de tilltänkta föräldrarna. Långa hand- läggningstider kan i sin tur innebära att det under en viss tid inte finns någon i Sverige som kan företräda barnet i olika frågor samt att det tar lång tid innan den genetiska faderns make eller registre- rade partner kan vara föräldraledig med barnet. 
  
 Införande av särskilda regler kan som sagt också krävas för att Sverige ska uppfylla sina internationella åtaganden. Vi kan dock inte se att så är fallet här. Vår uppfattning är nämligen att det svenska regelverket på området och tillämpningen av det verkar vara fören- ligt med relevanta artiklar i Europakonventionen och Europadom- stolens hittillsvarande praxis samt med andra internationella instru- 
  
 518 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ment. Tillämpningen verkar generellt sett också vara förenlig med principen om barnets bästa. 
  
 Det finns de som hävdar att principen om barnets bästa innebär stora förpliktelser för Sverige när svenska medborgare, eller personer med hemvist här, har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet. De menar att Sverige i dessa fall alltid, och oavsett om vi här tillåter surrogatarrangemang eller inte, måste fokusera på det nyfödda barnet och vidta alla tänkbara åtgärder för att de tilltänkta föräldrarna ska kunna ta med sig barnet hit. En sådan ordning är dock svårförenlig med de ställningstaganden som vi har gjort i kapitel 13, och som innebär dels att surrogatarrangemang inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, dels att kommersiella surrogatarrangemang bör motverkas på olika sätt. Vi kan knappast anses motverka förekomsten av kommersiella surrogatarrangemang om vi samtidigt alltid godtar konsekvenserna av ett sådant arrangemang. Vi vill dessutom tillägga följande. 
  
 Samhället har ett stort ansvar för de barn som finns i Sverige. Ansvaret innebär bl.a. att ställningstaganden som rör ett barn måste vara förenliga med principen om barnets bästa. Samhället har också ett visst ansvar för sådana barn som befinner sig i utlandet och som är svenska medborgare. Något generellt ansvar för barn i utlandet finns däremot inte. Sverige har som regel dessutom ingen möjlighet att verkställa beslut eller vidta andra åtgärder på en annan stats territorium. Det nu anförda har inte bara betydelse i frågan om tänk- bara åtgärder på området, utan också i frågan vad som kan krävas av Sverige i dessa sammanhang. Vår uppfattning är följande. 
  
 Principen om barnets bästa kan inte innebära någon förpliktelse för Sverige att godta alla avgöranden som har meddelats avseende ett barn i ett annat land, eller det som där annars gäller i frågor som rör barnet. En sådan ordning skulle nämligen innebära en förpliktelse att godta fastställelser av moderskap för andra kvinnor än de som har burit och fött barnet, och sådana andra fastställelser som i dag måste anses uppenbart oförenliga med grunderna för den svenska rättsordningen. Som exempel på andra fastställelser kan nämnas sådana fastställelser av faderskap som består i att en mans namn har antecknats i födelsebeviset eller födelseregistret, och utan någon egentlig kontroll av förhållandenas riktighet. Det kan i ett sådant fall inte uteslutas att den fastställda fadern har köpt eller kidnappat barnet, eller att han av annat skäl inte bör anses som barnets rätts- 
  
 519 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 liga far. Det som nu angetts om utländska fastställelser gäller till stor del också för utländska beslut om adoption. 
  
 Principen om barnets bästa kan inte heller innebära någon för- pliktelse för Sverige att lösa alla de problem som uppkommer, eller kan uppkomma, för tilltänkta föräldrar och barn i ett surrogatvänligt land. En sådan ordning skulle vid internationella surrogatarrange- mang nämligen innebära en förpliktelse för Sverige att, oavsett de genetiska kopplingarna mellan barnet och de tilltänkta föräldrarna, bevilja barnet svenskt medborgarskap, eller på annat sätt tillåta att barnet reser till Sverige med de tilltänkta föräldrarna. Den skulle t.ex. också innebära en förpliktelse att alltid låta dessa föräldrar bli fast- ställda som barnets rättsliga föräldrar, eller annars tillåta dem att adoptera barnet. 
  
 Resultatet av det anförda blir bl.a. följande. Principen om barnets bästa kan inte anses kräva att Sverige genomför mer omfattande författningsändringar eller vidtar andra ingripande åtgärder för att lösa alla problem som kan uppkomma när personer i Sverige får barn genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Den får däremot anses kräva att vi i Sverige har en bra reglering för de barn som finns här, och för sådana barn som befinner sig utomlands och som är svenska medborgare. Den måste naturligtvis också beaktas i olika sammanhang som rör ett barn, bl.a. vid författningsändringar och i enskilda fall. 
  
 Det ovan anförda innebär sammanfattningsvis att det kan be- höva införas särskilda regler för att åtgärda de problem som har förekommit. Det kan också behöva införas regler för att motverka att andra problem uppstår. Enligt direktiven kan möjliga lösningar vara att utvidga möjligheterna att fastställa föräldraskapet genom be- kräftelse eller dom, att möjliggöra överföring av föräldraskapet, att ändra reglerna för erkännande av utländska faderskapsavgöranden eller att möjliggöra erkännande av utländska moderskapsavgöranden. I direktiven anges det dock även följande. Övervägandena i denna del ska ta sin utgångspunkt i ställningstagandet om surrogatmoder- skap ska tillåtas i Sverige och under vilka förutsättningar det i så fall ska kunna ske. En reglering ska syfta till att undanröja den nuvarande osäkerheten om rättsläget och samtidigt motverka ett kringgående av förbud mot eller begränsningar av surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 Vi har som sagt kommit fram till att surrogatarrangemang inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård och att kommersiella 
  
 520 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 surrogatarrangemang i utlandet bör motverkas på olika sätt. I denna del handlar det därför till stor del om att å ena sidan försöka lösa de problem som måste lösas, och att å andra sidan motverka att personer genomgår internationella – och oftast kommersiella – surrogatarrangemang. Vi kommer således inte föreslå att det införs regler om överförande av föräldraskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet eller regler om erkännande av utländska sådana över- föringar. Sådana regler kan nämligen inte anses nödvändiga för att lösa uppmärksammade problem utan innebär bara att fler personer kan genomgå surrogatarrangemang i utlandet. Vi kommer inte heller att föreslå några ändringar i de materiella reglerna om moderskap, faderskap och föräldraskap, eller i reglerna om svenskt medborgar- skap och krav för inresa i Sverige. Det bör tilläggas att de senare reglerna fyller viktiga funktioner i samhället. En sådan är att mot- verka handel med barn och annan gränsöverskridande brottslighet. Det anförda innebär följande. 
  
 Moderskap bör även framöver vara förbehållet den kvinna som bär och föder ett barn. Denna mater  
 est-regel 
  bör dessutom, som tidigare nämnts, betraktas som en internationellt tvingande regel. Vid ett surrogatarrangemang i utlandet bör det därför inte finnas någon annan kvinna än surrogatmodern som kan anses som barnets rättsliga mor. 
  
 Faderskap bör gälla på grund av en faderskapspresumtion eller kunna grundas på en genetisk koppling mellan barnet och en till- tänkt far. Det bör också, på samma sätt som ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB, kunna grundas på samtycke till att en partner genom- går en assisterad befruktning. Det bör däremot inte kunna grundas på ett avtal om, eller samtycke till, att en surrogatmor, dvs. en utom- stående person, genomgår en sådan behandling. Svenska myndig- heter och domstolar bör som regel vägra att erkänna sådana utländska fastställelser som avviker från det nu angivna. Vi återkommer till detta i avsnitt 14.7.2. 
  
 Vid internationella surrogatarrangemang kommer det normalt sett bara att finnas en grupp av tilltänkta föräldrar i Sverige som kan fastställas som barnets rättsliga föräldrar, nämligen de genetiska fäderna. Det förhållandet att vi oftast måste godta att ett barns genetiska far kan fastställas som dess rättsliga far innebär i sin tur att förfarandet för detta bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. En annan ordning kan innebära negativa konsekvenser för involve- 
  
 521 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 rade aktörer, och särskilt för barnet. Det är också viktigt att regle- ringen är tydlig och att tillämpningen är förutsebar. Myndigheter, domstolar och tilltänkta föräldrar måste helt enkelt veta vad som gäller och hur de ska agera i olika situationer. Vi återkommer till detta och en del angränsande frågor i avsnitt 14.7.3. 
  
 Föräldraskap för andra tilltänkta föräldrar än de genetiska fäderna bör förutsätta en adoption. Den rättsliga faderns make eller registre- rade partner kan ansöka om en närståendeadoption, och andra tilltänkta föräldrar kan ansöka om en vanlig adoption. Reglerna om detta har behandlats i kapitel 6. Ansökningar om närståendeadoption verkar generellt sett bifallas av tingsrätterna, och detta trots att adoptionen har föregåtts av ett kommersiellt surrogatarrangemang. Vi återkommer till detta, och en annan fråga om adoption, i av- snitt 14.7.5. Ansökningar om vanlig adoption efter ett surrogat- arrangemang i utlandet har, såvitt känt, ännu inte prövats av svenska domstolar. Det är därför inte möjligt att uttala sig i frågan om det finns problem med reglerna på detta område eller med tillämpningen av dem. Det är inte heller möjligt att generellt uttala sig om vad som gäller i olika fall. Ställningstaganden i frågor som rör adoption måste nämligen alltid baseras på en helhetsbedömning av omständigheter- na i det enskilda fallet. Det bör i sammanhanget tilläggas följande. 
  
 Anledningen till att ansökningar om vanlig adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet inte har prövats av domstolarna är naturligtvis att det i nästan alla hittillsvarande fall har varit möjligt att fastställa en tilltänkt förälder som barnets rättsliga far. Antalet fall i vilka det bara har funnits en genetisk koppling mellan barnet och den tilltänkta modern, eller där det helt har saknats en sådan koppling mellan barnet och de tilltänkta föräldrarna, har alltså varit ytterst begränsat. Vår bedömning är att antalet sådana fall även fram- över kommer att vara det. Det handlar här nämligen framför allt om ensamstående kvinnor, kvinnliga samkönade par och sådana olik- könade par som behöver genomgå en behandling med donerade spermier. Majoriteten av nämnda par kan redan i dag genomgå en be- handling inom svensk hälso- och sjukvård. Från och med den 1 april 2016 kommer detsamma att gälla för många ensamstående kvinnor (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Man bör därför – under alla förhållanden – avvakta med att se över regler- na om vanlig adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet till dess att man kan bedöma konsekvenserna av denna förändring och 
  
 522 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 övervägandena i detta betänkande. Det finns ju inte skäl att ändra gällande regler om det även framöver saknas behov av det. 
  
 Vi har i inledningen av detta avsnitt antytt att tilltänkta föräldrar bör ta ett större ansvar för de konsekvenser som kan uppkomma vid ett internationellt surrogatarrangemang. Ökat ansvar förutsätter kunskap om tänkbara konsekvenser och olika alternativ. De till- tänkta föräldrarna måste få kunskap om det som gäller i olika situa- tioner, och vilka konsekvenser som kan uppkomma för dem själva och för det blivande barnet. Behovet av kunskap finns även hos berörda myndigheter. Handläggare och beslutsfattare vid myndig- heterna måste veta vad som gäller och hur de ska hantera olika ären- den på ett bra sätt. Det senare är inte bara en förutsättning för effektivitet och korta handläggningstider utan också för likabehand- ling runt om i landet. Vi återkommer till informationsinsatserna i avsnitt 14.7.6. 
  
 14.7.2Vissa utländska fastställelser ska inte erkännas 
  
 Vårt förslag: Det införs en ny vägransgrund i lagen om inter- nationella faderskapsfrågor. Enligt den nya vägransgrunden ska en utländsk fastställelse av faderskap genom ett domstolsavgöran- de eller en bekräftelse inte gälla i Sverige om barnet har tillkom- mit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 Frågan om ett utländskt avgörandes förenlighet med den nya vägransgrunden, och således också dess giltighet i Sverige, kan prövas av tingsrätt efter en ansökan av någon som har varit part i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om frågan uppkommer inför en myndighet, kan även myndigheten begära en sådan prövning av tingsrätten. 
  
 523 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Utgångspunkter 
  
 En viktig utgångspunkt bör vara att vi i Sverige bara erkänner så- dana utländska fastställelser genom dom eller bekräftelse som har grundats på en omständighet som kan utgöra grund för en mot- svarande fastställelse enligt svensk rätt. En annan utgångspunkt bör vara att vi normalt inte erkänner andra fastställelser. 
  
 En utländsk fastställelse av moderskap bör således inte godtas om den grundar sig på något annat än att den fastställda modern har burit och fött barnet. Det bör alltså inte vara möjligt att erkänna en fastställelse av moderskap som grundas på att den fastställda modern har donerat ägg till en annan kvinnas assisterade befruktning. Det bör inte heller vara möjligt att erkänna en fastställelse av moder- skap som grundas på att den fastställda modern har ingått ett avtal om, eller samtyckt till, att en annan kvinna har genomgått en sådan behandling. 
  
 En utländsk fastställelse av faderskap bör erkännas om den grundas på en faderskapspresumtion eller en genetisk koppling mellan den fastställda fadern och barnet, eller på att den mannen har samtyckt till att hans make eller sambo har genomgått en assisterad befrukt- ning. En utländsk fastställelse av föräldraskap bör erkännas om den grundas på att den fastställda föräldern har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo har genomgått en assisterad befruktning. En utländsk fastställelse av faderskap eller föräldraskap bör däremot inte erkännas om den grundas på att den fastställda fadern eller föräldern har ingått ett avtal om, eller samtyckt till, att en surrogatmoder, dvs. en utomstående person, genomgått en assiste- rad befruktning. Frågan är om det behövs författningsändringar för att åstadkomma det som nu har angetts. 
  
 Utländska fastställelser av moderskap 
  
 Vi har tidigare angett att det inte finns några materiella regler om fastställande eller hävande av moderskap i svensk rätt. Vi bortser här från möjligheten att under vissa förutsättningar kunna föra en fastställelsetalan enligt 13 kap. 2 § rättegångsbalken (se avsnitt 4.3.1). Det finns inte heller några svenska internationellt privat- eller pro- cessrättsliga regler om moderskap. Förklaringen till det är att vi i Sverige tillämpar mater  
 est-regeln. 
  Enligt den regeln, vilken enligt 
  
 524 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 vår mening dessutom bör betraktas som en internationellt tvingan- de regel, finns det bara en kvinna som kan vara ett barns rättsliga mor, och det är den kvinna som har burit och fött barnet. Rättsligt moderskap för andra kvinnor, t.ex. äggdonatorer, förutsätter en adoption. Mater  
 est-regeln 
  och den svenska synen på moderskap har, såvitt känt, inte föranlett några problem vid tillämpningen av föräldrabalken. 
  
 Till ovanstående kommer att de flesta länder i Europa tillämpar mater  
 est-regeln 
  och att det inte finns något avgörande från Europa- domstolen som förpliktar Europarådets medlemsstater att godta andra grunder för moderskap. Vi kan inte heller se att det inom de närmaste åren kommer att meddelas ett sådant avgörande, eller att svenska myndigheter eller domstolar utan författningsändringar skulle erkänna sådana utländska fastställelser om moderskap som är oför- enliga med mater  
 est-regeln. 
  En viktig huvudregel inom den inter- nationella privat- och processrätten är nämligen att erkännande av utländska avgöranden förutsätter stöd i lag. 
  
 Det anförda leder oss till slutsatsen att det inte behöver införas några särskilda regler om moderskap för att åstadkomma det som tidigare har angetts. Vi övergår därför till att överväga behovet av särskilda regler om faderskap och föräldraskap. 
  
 Utländska fastställelser av faderskap eller föräldraskap 
  
 Vi utgår här från att den utländska fastställelsen av faderskap eller föräldraskap inte har meddelats i en annan nordisk stat eller i Schweiz. Om så är fallet, gäller nämligen inte reglerna i IFL. 
  
 Enligt IFL ska svenska myndigheter och domstolar vägra att erkänna en utländsk fastställelse av faderskap eller föräldraskap i de fall som anges i 7 § andra stycket och 8 § andra stycket lagen. Vägrans- grunderna i dessa lagrum är framför allt av processrättslig karaktär. Undantag gäller för den vägransgrund som finns i 8 § andra stycket 5, och som avser uppenbart oriktiga bekräftelser. Svenska myndigheter och domstolar ska också vägra att erkänna en utländsk fastställelse om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna den (12 § IFL). 
  
 Förarbetena till de tre lagrummen har behandlats i avsnitten 5.2 och 14.6.2, och ger enligt vår mening uttryck för de utgångspunkter 
  
 525 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 som angetts i inledningen av detta avsnitt, dvs. utgångspunkten att vi i Sverige normalt ska erkänna sådana utländska fastställelser som har grundats på en omständighet som kan utgöra grund för en motsvarande fastställelse enligt svensk rätt och utgångspunkten att vi som regel inte ska erkänna andra fastställelser. I fråga om 8 § andra stycket 5 anges det i förarbetena bl.a. följande. Genom den femte punkten får svenska myndigheter en möjlighet att pröva om en faderskapsbekräftelse överensstämmer med den biologiska san- ningen. Vid tillämpningen av den aktuella punkten får med biologiskt faderskap jämställas ett faderskap som i rättsligt hänseende grundas på en insemination. I fråga om 12 § anges det i förarbetena att det bör strida mot ordre public att erkänna en utländsk dom om det står i det närmaste klart att den utländska domen inte överensstäm- mer med de biologiska förhållandena (prop. 1984/85:124 s.  
 31–35, 
  61 och 62).51 
  
 Vi har tidigare angett att nämnda förarbetsuttalanden gjordes strax innan lagen (1984:1140) om insemination trädde i kraft, och det blev tillåtet att i vissa fall låta samtycke utgöra grund för fader- skap. I dag kan samtycke också utgöra grund för faderskap efter en befruktning utanför kroppen och för föräldraskap efter en insemi- nation eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 Det förhållandet att man i Sverige sedermera har godtagit sam- tycke som grund för faderskap och föräldraskap i fler fall kan dock inte innebära att man vid dagens tillämpning av IFL ska ha andra utgångspunkter än de som kommer till uttryck i förarbetena. Det bör t.ex. inte vara möjligt att erkänna en utländsk fastställelse av faderskapet för en man som har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet och där man vid behandlingen av surrogatmodern har använt en annan mans spermier. Ett sådant förfarande kan nämligen inte ligga till grund för fastställande av faderskap enligt svensk rätt. 
  
 Svea hovrätt har relativt nyligen meddelat två avgöranden som avviker från det som nu angetts om faderskap. Avgörandena har behandlats i avsnitt 14.6.2. Förekomsten av dessa avgöranden för- 
  
 51 I förarbetena använder man här uttrycket biologiskt föräldraskap om den typ av föräldra- skap som vi i betänkandet betraktar som genetiskt, dvs. ett föräldraskap som grundas på en genetisk koppling mellan ett barn och dess förälder. Vi har reserverat uttrycket biologiskt föräldraskap för det moderskap som uppkommer genom att en kvinna bär och föder ett barn (se bl.a. avsnitt 12.6.1). 
  
 526 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 anleder ändringar i IFL. Ändringarna behöver samtidigt inte vara mer omfattande än vad som är nödvändigt. Det måste dessutom även fortsättningsvis finnas ett visst utrymme för att inom rättstillämp- ningen pröva hur ett erkännande av en utländsk fastställelse för- håller sig till bestämmelsen om ordre public. Vi övergår nu till att be- handla ändringarnas innebörd och den nya regleringens utformning. 
  
 En ny vägransgrund 
  
 Ändringarna bör begränsas till utländska fastställelser av faderskap. Sannolikheten för att svenska myndigheter och domstolar ska er- känna utländska fastställelser av moderskap eller föräldraskap för två kvinnor eller en ensamstående kvinna som har fått barn genom ett surrogatarrangemang i utlandet måste nämligen betraktas som ytterst liten. Ändringarna bör också bestå i införandet av en ny vägransgrund i IFL. Den nya vägransgrunden bör utgöra ett kom- plement till vägransgrunderna i 7 och 8 §§, och tas in i ett nytt lag- rum. Vägransgrunden bör innebära att en utländsk fastställelse av faderskap genom ett domstolsavgörande eller en bekräftelse inte gäller i Sverige om 
  
 1.barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, 
  
 2.behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och 
  
 3.behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 Den första förutsättningen för att vägransgrunden ska vara tillämp- lig är att barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning. Det har däremot ingen betydelse var behandlingen har utförts. Behand- lingen kan således ha utförts vid en sjukvårdsinrättning eller i egen regi. Den andra förutsättningen är att behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo. Om det är mannens make eller sambo som har genomgått behandlingen, kan ett samtycke från mannen utgöra grund för faderskap, och en utländsk fastställelse av faderskapet för en sådan man ska normalt erkännas i Sverige. En tredje förutsättning är att behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Det har ingen betydelse vilken 
  
 527 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 relation den fastställda fadern har till den man vars spermier har använts vid behandlingen. Spermierna kan t.ex. härröra från mannens make, registrerade partner eller sambo, eller från en donator. Om en utländsk fastställelse av faderskap avser två män och en av dem också är barnets genetiska far, ska det som nu angetts bara gälla för den andre mannen. Den del av fastställelsen som avser barnets gene- tiska far behöver alltså inte vara ogiltig. 
  
 Vi föreslår som sagt att den nya vägransgrunden tas in i ett nytt lagrum i IFL, förslagsvis som en 8 a §. Frågan är om den också bör tas in i de författningar som gäller i förhållande till övriga nordiska länder eller Schweiz. Vi anser inte det. Det är visserligen möjligt att surrogatarrangemang snart kan bli tillåtna i Island. Enligt det lagför- slag som överlämnades till parlamentet i mars 2015 krävs det dock att de tilltänkta föräldrarna har haft hemvist i Island under de senaste fem åren för att de ska få genomgå ett surrogatarrangemang i landet. Island kommer således inte att vara ett s.k. surrogatvänligt land (se avsnitt 14.3.3). I övriga nordiska länder och Schweiz är det inte tillåtet med surrogatarrangemang. Det är inte heller sannolikt att det i nu angivna länder kommer att meddelas sådana fastställelser av faderskap för män med hemvist i Sverige som kan anses ogiltiga en- ligt den nya vägransgrunden. Enligt vår bedömning är det därför tillräckligt att ta in den nya vägransgrunden i IFL. 
  
 Frågan om ett utländskt domstolsavgörandes giltighet i Sverige kan prövas av tingsrätt efter en ansökan av någon som har varit part i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om en sådan fråga uppkommer inför en annan svensk myndighet än domstol, får även myndigheten begära en sådan prövning (9 § första stycket IFL). Det nu angivna bör också gälla för domstolsavgöranden enligt den nya 8 a §, och åstadkoms genom en mindre ändring i 9 §. 
  
 14.7.3Utökad behörighet för socialnämnder och domstolar 
  
 Våra förslag: Socialnämnder och domstolar får utökad behörig- het på det faderskapsrättsliga området. Den utökade behörigheten innebär att faderskap kan fastställas vid en svensk socialnämnd eller i en svensk allmän domstol, och enligt svensk lag, om barnet har hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man med hem- vist i Sverige, grunden för faderskapet är att barnet har tillkom- 
  
 528 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 mit med mannens spermier, och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans eventuella make, registrerade partner eller sambo. 
  
 Den utökade behörigheten för socialnämnderna föranleder följdändringar som innebär följande. Ärenden om fastställande av faderskap ska i här aktuella fall handläggas av socialnämnden i den kommun där den genetiska fadern är folkbokförd. Social- nämnden får samtidigt inte godkänna en bekräftelse av faderskapet till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om fader- skapet. 
  
 Den utökade behörigheten för domstolarna föranleder i stället följdändringar som innebär följande. En talan om fastställande av faderskap för den genetiska fadern får i här aktuella fall kom- bineras med en talan om hävande av faderskapet för en sådan man som på grund av en faderskapspresumtion ska anses som barnets rättsliga far. Den senare talan får väckas i samma tings- rätt som den första talan och målen ska handläggas i samma rätte- gång. Målet om hävande av faderskap ska avskrivas om målet om fastställande av faderskap avslutas genom ett beslut om avvis- ning eller avskrivning. Om en domstol häver faderskapet för en man och fastställer faderskapet för barnets genetiska far, kan överinstansen inte bara pröva frågan om hävande av faderskap. Överinstansen måste då, oavsett överklaganden, även pröva frågan om fastställande av faderskap. 
  
 Inledning 
  
 Ett barns genetiska far kan enligt svensk rätt nästan alltid fastställas som barnets rättsliga far om det inte finns någon annan man som ska anses som barnets far, eller en kvinna som ska anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. En utländsk fastställelse av faderskapet för en sådan far ska erkännas i Sverige om fastställelsen har skett genom bekräftelse eller dom och det i det enskilda fallet inte finns en vägransgrund (7, 8 och 12 §§ IFL). Dessa regler gäller även när barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det måste normalt sett alltså godtas att ett barns genetiska far kan fastställas som barnets rättsliga far efter ett sådant arrangemang. 
  
 529 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 I en del fall finns det i barnets födelseland en fastställelse av fader- skapet för den genetiska fadern som kan erkännas i Sverige. Om så är fallet, och fadern är svensk medborgare, anses barnet ha förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen (2 § lagen om svenskt med- borgarskap). Utlandsmyndigheten kan då utfärda ett svenskt pass för barnet och på så sätt göra det möjligt för fadern att ta med sig barnet till Sverige. Om fadern inte är svensk medborgare, men har hemvist i Sverige, ska barnet i stället beviljas uppehållstillstånd på anknytning till honom (5 kap. 3 § första stycket 2 a UtlL). Barnet kan då ofta få samma medborgarskap som fadern, och senare även svenskt medborgarskap (se bl.a. 7 § lagen om svenskt medborgar- skap). I en del andra fall kan barnet ha ett hemlandspass eller andra resehandlingar som gör det möjligt för barnet att komma till Sverige med den genetiska fadern. Faderskapet kan då fastställas vid en svensk socialnämnd eller i en svensk domstol. 
  
 Problem uppkommer om det före barnets ankomst till Sverige inte finns en giltig fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern, det inte går att få till stånd en fastställelse av faderskapet i en svensk socialnämnd eller svensk domstol, och myndigheterna i barnets hemvistland inte kan utfärda nödvändiga resehandlingar till barnet. Resultatet blir då att den genetiska fadern måste vidta andra åtgärder för att kunna ta med sig barnet till Sverige, och att barnet under lång tid kan ha ett haltande föräldraskap eller vara statslöst. Det senare är mycket negativt och kan inte accepteras om vi i Sverige ska godta att ett barns genetiska far kan fastställas som dess rätts- liga far efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det måste då finnas en reglering som gör det möjligt att erkänna fler typer av utländska faderskapsfastställelser för den genetiska fadern, eller att fastställa faderskapet för en sådan far vid en svensk socialnämnd eller i en svensk domstol. Förfarandet bör dessutom vara enkelt, effektivt och förutsebart. Frågan är då vilket av dessa två alternativ som bör väljas. 
  
 Sverige bör inte erkänna fler typer av utländska fastställelser 
  
 Det rättsliga faderskapet tillmäts olika vikt i olika länder. I Sverige är det av central betydelse. Det rättsliga faderskapet har här en kon- stitutiv verkan, och innebär att det finns ett statusförhållande mellan 
  
 530 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 barnet och fadern. Ett fastställt statusförhållande tillmäts en av- görande betydelse i olika sammanhang, bl.a. inom arvsrätten. Att ett rättsligt faderskap tillmäts stor vikt och har betydelsefulla rätts- verkningar i Sverige återspeglas i den reglering om faderskap som finns i föräldrabalken. Det krävs nämligen mycket för att en man ska kunna fastställas som ett barns rättsliga far. En första förutsätt- ning är att det finns en godtagbar grund för faderskapet. Mannen måste antingen ha en genetisk koppling till barnet eller ha samtyckt till att hans partner genomgått en assisterad befruktning. I det senare fallet krävs det också att det med hänsyn till samtliga omständig- heter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. En andra förutsättning är att det i det enskilda fallet inte finns någon annan man som ska anses som barnets far, eller en kvinna som ska anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. En man kan t.ex. inte fastställas som barnets rättsliga far om han har donerat spermier till ett pars assisterade befruktning, och det i det paret finns en man eller kvinna som ska anses som barnets rättsliga far respektive för- älder. En tredje förutsättning är att fastställelsen av faderskap sker genom bekräftelse eller dom, och enligt reglerna i föräldrabalken. En bekräftelse av faderskapet måste t.ex. ske skriftligen. Den måste också bevittnas av två personer samt godkännas av socialnämnden och modern. 
  
 Att vi i Sverige tillmäter det rättsliga faderskapet en central be- tydelse återspeglas också i vår internationellt privat- och process- rättsliga reglering på området. En allmän utgångspunkt är, som tidi- gare nämnts, att vi i Sverige inte ska erkänna utländska avgöranden eller motsvarande utan stöd i lag. En annan utgångspunkt enligt IFL är att vi som regel bara ska erkänna sådana fastställelser av fader- skap som har skett genom bekräftelse eller dom. Förarbetena till IFL får som sagt också anses ge uttryck för utgångspunkten att vi normalt sett bara ska erkänna sådana utländska faderskapsfast- ställelser som grundas på en faderskapspresumtion, en genetisk kopp- ling mellan mannen och barnet, eller ett samtycke från mannen till att hans maka eller sambo har genomgått en assisterad befruktning. Förarbetena innehåller dessutom uttalanden om de minimivillkor som måste vara uppfyllda för att vi i Sverige ska kunna godta en utländsk fastställelse genom bekräftelse. Uttalandena har behand- lats i avsnitt 14.6.2 och innebär i huvudsak följande. Det krävs att det har varit fråga om en frivillig rättshandling från mannens sida. 
  
 531 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bekräftelsen måste också ha haft en konstitutiv verkan och således inneburit en fastställelse av faderskapet. Bekräftelsen får med andra ord inte ha varit sådan att den bara har verkan som ett bevisfaktum (prop. 1984/85:124 s. 34, 35 och 59). 
  
 Vår uppfattning är att det även framöver bör krävas mycket för att en man ska kunna fastställas som ett barns rättsliga far, och detta oavsett om fastställelsen sker i Sverige eller utomlands. Ett erkän- nande av en utländsk fastställelse av faderskapet bör därför även fortsättningsvis förutsätta att fastställelsen uppfyller de minimi- villkor som anges i förarbetena. Det viktigaste skälet för det är natur- ligtvis att ett fastställt faderskap har betydelsefulla rättsverkningar i Sverige. I internationella sammanhang finns det även ett annat vik- tigt skäl för det, nämligen skälet att motverka gränsöverskridande brottslighet av olika slag. I en del länder antecknas en man som barnets rättsliga far i födelsebeviset eller födelseregistret utan någon kontroll av förhållandets riktighet. En sådan utomprocessuell fast- ställelse bör inte erkännas i Sverige. Den man som fastställts som barnets far kan nämligen vara en man som har köpt eller kidnappat barnet, eller som av andra skäl inte bör anses som barnets rättsliga far. 
  
 Det anförda talar med styrka för att vi inte bör erkänna fler typer av utländska faderskapsfastställelser, och att behövliga för- ändringar bör åstadkommas på annat sätt. Det finns dessutom andra omständigheter som talar i samma riktning. En möjlighet att erkänna fler typer av utländska faderskapsfastställelser utgör ingen lösning på problemen i sådana fall där det i barnets hemvistland saknas möjlighet att få till stånd en i Sverige giltig fastställelse. Den utgör inte heller någon lösning på de problem som kan uppkomma vid oklarheter om en fastställelses giltighet i Sverige. Vi övergår därför till att överväga det andra alternativet, dvs. det alternativ som inne- fattar en utökad behörighet för svenska socialnämnder och dom- stolar. 
  
 Socialnämnder och domstolar bör få utökad behörighet 
  
 Det finns flera fördelar med en svensk fastställelse av faderskapet i aktuella fall. Den viktigaste fördelen är naturligtvis att en sådan fast- ställelse skulle innebära en lösning på olika problem, bl.a. haltande 
  
 532 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 föräldraskap. Den skulle också underlätta svenska myndigheters arbete i olika avseenden och på så sätt minska handläggningstiderna. Myndigheterna skulle nämligen inte, såsom är fallet vid utländska fastställelser, behöva undersöka och överväga fastställelsens giltig- het i Sverige. Det skulle dessutom inte finnas någon risk för att myndigheter gör olika bedömningar i detta avseende, eller att en part eller myndighet behöver begära en allmän domstols prövning av saken (jfr 9 § IFL). En svensk fastställelse av faderskapet för den gene- tiska fadern genom bekräftelse eller dom skulle nämligen innebära följande. 
  
 Om fadern är svensk medborgare, anses barnet ha förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen. Utlandsmyndigheten ska då på ansökan utfärda ett svenskt pass till barnet. Om fadern inte är svensk medborgare men har hemvist i landet, ska Migrationsverket på ansökan bevilja barnet uppehållstillstånd i Sverige. Barnet kan då ofta få samma medborgarskap som fadern, och senare ett svenskt medborgarskap (se bl.a. 7 § lagen om svenskt medborgarskap). När fadern och barnet har kommit till Sverige, kan fadern direkt ansöka om och beviljas ensam vårdnad om barnet. Hans make eller registre- rade partner kan därefter ansöka om närståendeadoption. 
  
 Vår uppfattning är att man, särskilt med tanke på det som nu angetts, bör utöka behörigheten för svenska socialnämnder och dom- stolar under förutsättningen att det även i övrigt är lämpligt att göra det. Det måste t.ex. vara praktiskt möjligt för svenska socialnämn- der och domstolar att handlägga dessa ärenden på distans, dvs. trots att nämnden eller domstolen befinner sig i ett annat land än barnet och övriga inblandade. Det krävs också att det internationellt privat- och processrättsligt kan anses godtagbart att utvidga svensk be- hörighet på detta sätt. Vi inleder med att överväga frågan om det är praktiskt möjligt att handlägga aktuella ärenden på distans. 
  
 Det krävs normalt ingen omfattande utredning för att kunna fastställa ett barns genetiska far som dess rättsliga far. Det torde i aktuella fall ofta vara tillräckligt att det har utförts en  
 DNA-under- 
  sökning av mannen och barnet, att resultatet av den undersökningen ger ett mycket starkt stöd för att mannen är barnets genetiska far samt att det finns uppgifter från mannen, surrogatmodern och hennes eventuella make som stödjer resultatet av den undersökningen. En  
 DNA-undersökning 
  kan som regel utföras i barnets hemvistland och sedan godtas i Sverige. Uppgifter från den genetiska fadern, 
  
 533 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 surrogatmodern och hennes eventuella make kan inhämtas munt- ligen eller skriftligen, och via en svensk utlandsmyndighet i barnets hemvistland. Detsamma gäller för annan utredning avseende surrogat- arrangemanget. Att svenska utlandsmyndigheter har en skyldighet att biträda svenska myndigheter med utredning i sådana ärenden som rör fastställande av faderskap framgår av 3 kap. 17 § förord- ningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen. 
  
 Om fastställelsen ska ske genom bekräftelse vid en svensk social- nämnd och enligt svensk lag, krävs det också att mannens bekräftelse är skriftlig, att den bevittnas av två personer och att den skriftligen godkänns av surrogatmodern och socialnämnden. I de fall där surrogatmodern är eller har varit gift, och hennes make på grund av en faderskapspresumtion ska anses som barnets far, måste även maken godkänna bekräftelsen. Allt utom socialnämndens godkännande bör kunna ske vid en svensk utlandsmyndighet. Vår uppfattning är så- ledes att det bör vara praktiskt möjligt för svenska socialnämnder och domstolar att handlägga aktuella ärenden på distans. Vi övergår därför till att behandla den andra frågan, dvs. frågan om det inter- nationellt privat- och processrättsligt kan anses godtagbart att ut- vidga svensk behörighet på aktuellt sätt. 
  
 Huvudregeln i IFL är att barnets hemvist ska vara avgörande i frågor som rör behörig myndighet och tillämplig lag. Ett mål om faderskap ska som regel därför handläggas av myndigheterna i det land där barnet har sin hemvist, och enligt det landets lag. Huvud- regeln är samtidigt försedd med vissa undantag. Som exempel kan nämnas undantagen i 4 § första stycket 2 och 3 lagen. Enligt dessa undantag kan en svensk domstol vara behörig om barnet har hem- vist utomlands och talan om faderskap förs mot en man som har hemvist i Sverige eller mot flera män som alla har hemvist här, eller om det i andra fall med hänsyn till barnets, moderns eller mannens anknytning till Sverige finns särskilda skäl att målet prövas här i landet. Kravet på särskilda skäl kan enligt förarbetena vara uppfyllt om det finns en anknytning till Sverige genom medborgarskap, och hemvistlandets rättssystem eller lagar är sådana att faderskapsfrågan inte kan prövas i det landet, eller är sådana att prövningen leder till ett resultat som är stötande för svensk rättskänsla. Undantaget i 4 § första stycket 3 ska samtidigt tillämpas restriktivt (prop. 1984/85:124 s. 17 och 18). En svensk domstol ska i undantagsfallen tillämpa lagen 
  
 534 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 i det land där barnet har hemvist när målet avgörs i första instans (5 § första stycket lagen). 
  
 En utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar att pröva faderskapsfrågor skulle innebära ett nytt undantag från huvudregeln i IFL. Ett sådant undantag skulle också ha vissa lik- heter med undantaget i 4 § första stycket 3 lagen. Syftet med undan- tagen skulle t.ex. vara delvis detsamma, nämligen att förhindra oskäliga resultat i ett enskilt fall (prop. 1984/85:124 s. 48). I här aktuella fall skulle det framför allt handla om att motverka haltande föräldra- skap och statslöshet för barnet samt att korta ner den tid under vilken den genetiska fadern inte kan företräda barnet. Dessa om- ständigheter utgör enligt vår mening godtagbara skäl för en utökad behörighet. 
  
 En utökad behörighet för svenska socialnämnder bör förutsätta att nämnderna kan tillämpa svensk lag. En annan ordning måste nämligen betraktas som svårförenlig med nämndernas verksamhet på faderskapsområdet. En annan ordning kan också innebära långa handläggningstider vid nämnderna och på så sätt motverka syftet med tänkta förändringar. Till det nu sagda kommer ett annat viktigt skäl till varför svenska socialnämnder och domstolar bör kunna tilläm- pa svensk lag i aktuella fall. Skälet handlar om involverade parters intressen i en svensk fastställelse. Syftet med en svensk fastställelse i aktuella fall är att helt eller delvis bekräfta det som redan gäller i barnets hemvistland, dvs. att barnets genetiska far också är dess rätts- liga far. Barnet och den genetiska fadern, vilka båda avser att bo i Sverige, har naturligtvis ett intresse av att så sker. Surrogatmodern och hennes eventuella make anses inte som barnets rättsliga för- äldrar i barnets hemvistland och kan därför inte anses ha ett intresse som strider mot barnets och den genetiska faderns intressen. Vi kan inte heller se att det finns några andra utländska aktörer med ett sådant intresse. Under sådana förhållanden måste det enligt vår mening vara förenligt med internationellt privat- och processrätts- liga regler att både utöka behörigheten för svenska socialnämnder och domstolar, och att låta dem tillämpa svensk lag i de nya fallen. Vi föreslår därför att det i IFL införs en reglering med sådan inne- börd och övergår nu till att behandla regleringens utformning. 
  
 535 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Regleringens utformning 
  
 Utgångspunkten bör vara att en svensk fastställelse av faderskapet i aktuella fall ska ske genom bekräftelse och under medverkan av en svensk socialnämnd. De allmänna domstolarna bör nämligen inte belastas med sådana uppgifter som lika väl kan utföras av social- nämnderna, och som dessutom i liknande fall redan utförs av dessa nämnder. Det är samtidigt inte önskvärt med en ordning som innebär att socialnämndernas behörighet sträcker sig längre än domsrätten. Behörigheten för socialnämnderna och de allmänna domstolarna bör därför vara i stort sett densamma. 
  
 En annan utgångspunkt bör vara att förändringarna på området begränsas till vad som är nödvändigt för att lösa problemen i aktuella fall. Det handlar således om att skapa en reglering som ger möjlig- het till svensk fastställelse av faderskapet i de fall där barnet har hemvist utomlands, barnets genetiska far har hemvist i Sverige, det inte finns – eller det är oklart om det finns – en giltig utländsk fast- ställelse av faderskapet för den genetiska fadern och det inte går – eller det är oklart om det går – att få till stånd en fastställelse av fader- skapet för honom i en svensk domstol. 
  
 Svenska socialnämnder och domstolar bör som sagt också kunna tillämpa svensk lag. Regleringen behöver därför utformas på ett så- dant sätt att det som regel bara kan finnas svenska intressen i saken. Den genetiska fadern bör ha hemvist i Sverige. Det bör också krävas att det i barnets hemvistland inte finns någon annan än den gene- tiska fadern och hans eventuella partner som ska anses som barnets rättsliga förälder. Om dessa krav är uppfyllda, handlar det till stor del om att i Sverige få till stånd en fastställelse som i sak helt eller delvis bekräftar det som redan gäller i barnets hemvistland. Den genetiska fadern ska med andra ord även enligt svensk rätt anses som barnets rättsliga far. 
  
 Det ovan anförda innebär att faderskap bör kunna fastställas vid en svensk socialnämnd eller i en svensk domstol, och enligt svensk lag, om 
  
 1.barnet har hemvist i ett annat land, 
  
 2.fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, 
  
 3.grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med man- nens spermier, och 
  
 536 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. 
  
 En tillämpning av det nya undantaget i IFL förutsätter således att barnet har hemvist utomlands, och att den genetiska fadern har hem- vist i Sverige. En tillämpning av de nya bestämmelserna förutsätter också att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga för- äldrar än den genetiska fadern och hans eventuella partner. För- hållandena i barnets hemvistland kan vara sådana att de tilltänkta föräldrarna där anses som barnets rättsliga föräldrar. De kan också vara sådana att barnet där helt anses sakna rättsliga föräldrar. Det väsentliga för undantagets tillämpning är att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än den genetiska fadern och hans eventuella partner. Det nu angivna behöver samtidigt inte fram- gå av lagen i barnets hemvistland. Det kan också framgå på annat sätt, t.ex. av ett surrogatavtal eller av gällande praxis på området. An- ledningen till att vi har valt denna lösning är att det i en del surrogat- vänliga länder inte finns någon tydlig reglering om föräldraskapet efter ett surrogatarrangemang. Det väsentliga bör därför vara att det i barnets hemvistland inte finns några andra än den genetiska fadern och hans eventuella partner som ska anses som barnets rätts- liga föräldrar.52 Det är däremot inget som hindrar att barnet enligt svensk rätt anses ha andra rättsliga föräldrar än de nu angivna. Att så är fallet torde för övrigt vara det normala. Vi återkommer till detta nedan. 
  
 De nya bestämmelserna om fastställelse av faderskap genom be- kräftelse och under medverkan av en svensk socialnämnd utgör ett undantag från det som annars gäller enligt 3 § IFL och bör därför tas in i ett nytt lagrum. Vi föreslår att det nya lagrummet benämns 3 a §. Ett ärende om fastställande av faderskap enligt de nya bestäm- melserna torde ofta initieras av den genetiska fadern, surrogat- modern eller barnet. Det ankommer då på socialnämnden att pröva sin behörighet, och en utredning om förutsättningarna för behörig- heten torde normalt kunna inhämtas genom den genetiska fadern, surrogatmodern och berörda utlandsmyndigheter. Om socialnämn- 
  
 52 Det nya undantaget i IFL kan således inte tillämpas om surrogatmodern anses som barnets rättsliga mor i barnets hemvistland. I ett sådant fall kan dock svensk domstol vara behörig enligt 4 § första stycket 2 eller 3 IFL (se avsnitten 5.2.5 och 14.6.2). 
  
 537 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 den anser sig vara behörig, ska den tillämpa 1 och 2 kap. FB i relevanta delar. Eftersom barnet har hemvist i ett annat land, behöver det dock införas en särskild bestämmelse om behörig svensk socialnämnd (jfr 2 kap. 2 § FB). Bestämmelsen bör tas in i IFL och som ett andra stycke i 3 a § samt innebära att ärenden enligt lagrummet ska prövas av socialnämnden i den kommun där den genetiska fadern är folk- bokförd. Vi kan inte se att det behöver införas ett reservforum för dessa ärenden. 
  
 En förutsättning för bestämmelsens tillämpning är som sagt att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än den genetiska fadern och hans eventuella partner. Förhållandena får så- ledes inte vara sådana att surrogatmodern och hennes eventuella make där anses som barnets rättsliga föräldrar (se bl.a. 2 § IFL). Det är samtidigt inget som hindrar att de enligt svensk lag anses som barnets rättsliga föräldrar. En tillämpning av svensk lag i ärendet kan således innebära att surrogatmoderns make ska anses som barnets rättsliga far enligt 1 kap. 1 § FB även när han enligt 2 § IFL inte anses vara det. Om det gäller en faderskapspresumtion enligt 1 kap. 1 § FB, måste den man som presumtionen avser godkänna den genetiska faderns bekräftelse av faderskapet för att socialnämnden ska kunna godkänna bekräftelsen. Det nu angivna får anses följa av bestämmel- serna i 1 kap. 4 § FB. Socialnämnden får nämligen inte godkänna en bekräftelse av faderskapet med mindre den kan anta att mannen är far till barnet, och en man kan inte anses som barnets far om barnet redan anses ha en annan far. Det behöver därför inte införas några nya bestämmelser för att åstadkomma det angivna. 
  
 De nya bestämmelserna om fastställande av faderskap genom dom och i svensk domstol utgör ett komplement till bestämmelserna i 4 och 5 §§ IFL. De måste också, särskilt med tanke på deras innehåll, betraktas som specialregler på området. Det senare innebär inte bara att de nya bestämmelserna bör tas in i ett nytt lagrum, vilket förslagsvis benämns 5 a §, utan också att svenska domstolar i en konkurrenssituation bör tillämpa dessa bestämmelser i stället för bestämmelserna i 4 och 5 §§ IFL. 
  
 En tillämpning av reglerna i föräldrabalken innebär att en talan om fastställande av faderskap ska väckas av barnet, och normalt vid den domstol där den genetiska fadern ska svara i tvistemål i allmän- het (3 kap. 5 och 7 §§ FB). Det ankommer på domstolen att pröva sin behörighet, och en utredning om förutsättningarna för behörig- 
  
 538 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 heten torde normalt kunna inhämtas genom barnets ställföreträdare eller ombud, den genetiska fadern eller berörda utlandsmyndigheter. Om domstolen anser sig vara behörig enligt de nya bestämmelserna och 3 kap. 7 § FB, ska den tillämpa relevanta bestämmelser i 1 och 3 kap. FB. 
  
 Behovet av följdändringar 
  
 En tillämpning av de nya bestämmelserna i IFL förutsätter som sagt att det finns en genetisk far som ska fastställas som barnets rättsliga far och att den genetiska fadern har hemvist i Sverige. Bestämmel- serna kan således inte tillämpas för att enbart häva faderskapet för surrogatmoderns eventuella make. Den genetiska fadern kan sam- tidigt inte fastställas som barnets rättsliga far om det finns en man som enligt 1 kap. 1 § FB ska anses som barnets far. En talan om fastställande av faderskap för den genetiska fadern bör därför kunna kombineras med en talan om hävande av faderskapet för surrogat- moderns make. Målen bör också kunna handläggas i samma domstol och enligt svensk lag. Det nu angivna utgör i vissa avseenden ett undantag från det som annars gäller enligt föräldrabalken (jfr 3 kap. 3 och 13 §§ FB). Bestämmelser om det bör därför tas in i IFL, för- slagsvis i en 5 b §, och innebära följande. Om det vid en tingsrätts handläggning av mål enligt 5 a § framkommer att det finns en annan man som ska anses som barnets far enligt 1 kap. 1 § FB, får en talan om hävande av faderskapet för den mannen väckas vid samma domstol. Målen ska i så fall handläggas i samma rättegång. 
  
 Tillämpningen av svensk lag innebär att en talan om hävande av faderskap i dessa fall ska väckas av den man som enligt 1 kap. 1 § FB ska anses som barnets far, eller av barnet (3 kap. 1 och 2 §§ FB). Vad gäller då om det föreligger en sådan situation som anges i 5 b § IFL och det inte väcks en talan om hävande av faderskapet för den andra mannen? En tillämpning av svensk lag innebär då att den genetiska fadern inte kan fastställas som barnets rättsliga far. 
  
 Vad bör gälla om det i stället har väckts en talan om hävande av faderskap enligt 5 b § IFL och målet om fastställande av faderskap i 5 a § avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning, eller om en part bara överklagar avgörandet i ett av målen? Vår uppfatt- ning är att målet om hävande av faderskap bör avskrivas om målet 
  
 539 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 om fastställande av faderskap avslutas genom ett beslut om avvis- ning eller avskrivning. Det finns då nämligen inte längre något be- aktansvärt svenskt intresse i saken. En bestämmelse om detta bör därför tas in i 5 b §. I frågan om överklagande gör vi följande bedöm- ningar. Om en domstol bifaller kärandens talan i respektive mål och det bara är avgörandet om hävande av faderskap som överklagas, bör den högre domstolen också vara skyldig att pröva frågan om fastställande av faderskap. Resultatet skulle annars kunna bli att barnet får två rättsliga fäder. Resultatet uppkommer om den högre domstolen bifaller överklagandet och således ändrar den lägre dom- stolens domslut i målet om hävande av faderskap. I övriga fall bör det däremot inte vara något hinder mot att den högre domstolen bara prövar frågan i det överklagade målet. Det nu angivna överens- stämmer med det som gäller i liknande fall och som anges i 3 kap. 13 § andra stycket FB. Det bör därför vara tillräckligt att i 5 b § IFL ta in en hänvisning till nämnda lagrum och stycke. 
  
 En närliggande fråga handlar om hur man bör se på det samtycke som surrogatmoderns make i vissa länder lämnar före ett arrange- mang. Enligt svensk rätt kan en mans samtycke under vissa förut- sättningar utgöra grund för faderskap. Så är fallet om mannen har samtyckt till hans make eller sambo genomgår en assisterad befrukt- ning och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen (1 kap. 6 och 8 §§ FB). Det nu sagda gäller oavsett var behandlingen har utförts. Om det finns en man som på grund av samtycke ska anses som barnets far, är det inte möjligt att fastställa en annan man, t.ex. den gene- tiska fadern, som barnets rättsliga far. Innebär detta att ett samtycke från surrogatmoderns make kan utgöra hinder mot att i Sverige fastställa den genetiska fadern som barnets rättsliga far? 
  
 Svenska socialnämnder och domstolar verkar hittills inte ha ansett att så är fallet. Vi kan inte heller se att så skulle vara fallet framöver. Det samtycke som en surrogatmoders make eller sambo lämnar före ett surrogatarrangemang skiljer sig nämligen i väsentliga avseenden från det samtycke som kan utgöra grund för faderskap enligt svensk rätt. Surrogatmoderns make samtycker till att hans hustru eller sambo ska bära och föda ett barn åt de tilltänkta föräldrarna, att hon efter barnets födelse ska lämna över barnet till dem och att de tilltänkta föräldrarna ska bli barnets sociala och rättsliga föräldrar. Det förhållandet att han lämnar ett samtycke innebär således inte 
  
 540 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 att han vill åta sig föräldraansvaret för det blivande barnet, tvärtom. Hans samtycke får i stället anses innebära att han överlämnar det ansvaret till någon annan eller några andra. Till ovanstående kom- mer naturligtvis de omständigheterna att samtycket har lämnats i ett annat land, inför ett surrogatarrangemang i det landet och av en man som varken är svensk medborgare eller har hemvist i Sverige. Vår uppfattning är således att ett samtycke från surrogatmoderns make inte heller framöver bör utgöra hinder mot en svensk fast- ställelse av faderskapet för barnets genetiska far. 
  
 Vi ska avslutningsvis behandla två processuella frågor. Den första frågan handlar om vad som bör gälla om det under ärendets hand- läggning vid socialnämnden eller vid talans väckande i domstol fram- kommer att det pågår en rättegång om faderskapet i ett annat land. Den andra frågan handlar om vad som bör gälla om förutsättningar- na för socialnämndens eller domstolens behörighet ändras under ärendets respektive målets handläggning. Vi inleder med att behandla den första frågan. 
  
 Det finns redan i dag regler om vad som bör gälla när det vid talans väckande i en svensk domstol pågår en rättegång om fader- skapet i ett annat land. Reglerna finns i 10 § IFL och innebär föl- jande. Huvudregeln är att domstolen i ett sådant fall ska avvisa talan eller förklara målet vilande i väntan på ett avgörande i den utländska rättegången som har vunnit laga kraft, om det kan antas att detta avgörande blir giltigt här i landet (jfr 7 § IFL). Undantag gäller om det finns särskilda skäl. I det senare fallet utgör den ut- ländska rättegången inte något hinder mot en svensk rättegång. Om den utländska rättegången pågår i Schweiz, gäller särskilda regler (se andra stycket i samma lagrum). Det som anges i 10 § IFL bör också gälla i här aktuella fall. Det behövs ingen författningsändring för att åstadkomma det. 
  
 IFL innehåller inga uttryckliga regler om vad som gäller om det under ett ärendes handläggning vid socialnämnden visar sig pågå en rättegång om faderskapet i ett annat land. Det som gäller kan där- emot anses framgå indirekt av bestämmelserna i 7 § andra stycket 4 IFL. Enligt dessa bestämmelser ska ett utländskt domstolsavgörande nämligen ha företräde framför en fastställelse vid svensk social- nämnd om avgörandet har meddelats i en rättegång som påbörjats före nämndens fastställelse av faderskapet. En svensk socialnämnd 
  
 541 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 bör därför inte godkänna en bekräftelse av faderskapet om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. 
  
 Våra förslag innebär att svenska socialnämnders behörighet utökas och att de framöver kan komma att handlägga fler faderskapsärenden med internationell anknytning. Under sådana förhållanden bör det inte längre bara indirekt framgå vad som gäller när det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. Vi föreslår därför att det i IFL tas in en bestämmelse som liknar bestämmelsen i 4 § andra stycket lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöran- den, och som innebär följande. En svensk socialnämnd får inte god- känna en bekräftelse av faderskapet till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. Det bör, till skillnad från vad som gäller enligt 10 § första stycket IFL, inte krävas att socialnämn- den gör en förhandsbedömning av det utländska avgörandets giltig- het i Sverige. Det bör inte heller vara möjligt för socialnämnden att göra undantag om det finns särskilda skäl. Det förhållandet att det utomlands pågår en rättegång om faderskapet bör vara tillräckligt för att nämnden ska underlåta att godkänna en bekräftelse av fader- skapet. Den nya bestämmelsen bör däremot även gälla vid fast- ställelser av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Vi föreslår därför att bestämmelsen tas in i nuvarande 10 a § IFL och att det som nu anges i det lagrummet flyttas till ett nytt lagrum, vilket förslagsvis benämns 10 b §. Förslaget föranleder också en mindre ändring i 1 § tredje stycket IFL. Vi övergår nu till att behandla den andra pro- cessuella frågan, dvs. frågan om vad som bör gälla om förutsätt- ningarna för socialnämndens eller domstolens behörighet ändras under ärendets respektive målets handläggning. 
  
 En svensk socialnämnds behörighet att godkänna en bekräftelse av faderskapet är för närvarande begränsad till sådana fall där barnet har hemvist i Sverige (3 § IFL och 2 kap. 1 och 9 §§ FB). Det finns inte några regler i IFL om att socialnämnden behåller sin behörig- het om barnet byter hemvistland. Det finns inte heller några regler om det i föräldrabalken. Reglerna om ändrade förhållanden i 2 kap. 3 § FB innehåller nämligen ingen hänvisning till 2 kap. 1 eller 9 § FB. Det senare torde innebära att behörigheten för en svensk social- nämnd upphör om barnet byter hemvistland.53 
  
 53 Se bl.a. Walin  Vängby, Föräldrabalken (1 jan 2015, Zeteo), kommentaren till 2 kap. 2 och 3 §. 
  
 542 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 En svensk domstol fortsätter normalt att vara behörig om det efter talans väckande inträffar en ändring av den behörighetsgrundade anknytningen (4 § andra stycket IFL). En svensk domstol kan så- ledes vara fortsatt behörig om barnet efter talans väckande byter hemvistland från Sverige till ett annat land. Det som kan ändras i ett sådant fall är den tillämpliga lagen (5 § första stycket IFL). Det nya hemvistlandets intresse i saken tillgodoses således genom att den svenska domstolen kan behöva tillämpa det landets lag. 
  
 De nya bestämmelserna i 3 a och 5 a §§ IFL innebär, på samma sätt som bestämmelserna i 3 § IFL, att svensk lag ska tillämpas i ärendet respektive målet, och förutsätter att det som regel inte finns något annat än svenska intressen i saken. En ändring av de om- ständigheter som grundar svensk behörighet i dessa fall bör därför innebära att behörigheten upphör. Det senare behöver dock inte alltid innebära att nämnden eller domstolens ska avsluta handlägg- ningen av ärendet respektive målet. Nämnden eller domstolen kan nämligen vara fortsatt behörig enligt 3 eller 4 § IFL. Så blir fallet om barnet får hemvist i Sverige. En svensk domstol kan också vara fortsatt behörig om den genetiska fadern har hemvist i Sverige och det inte finns någon annan man som enligt 1 kap. 1 § FB ska anses som barnets far, eller om förutsättningarna i 4 § första stycket 3 är uppfyllda. Det bör i sammanhanget också tilläggas följande. Det förhållandet att ett barn byter hemvistland behöver inte innebära att en svensk socialnämnd eller domstol blir obehörig. Så blir bara fallet om förutsättningarna enligt 3 a § första stycket 4 eller 5 a § första stycket 4 IFL ändras till följd av bytet. Svensk socialnämnd eller domstol fortsätter således att vara behörig om det i barnets nya hemvistland inte finns några andra än den genetiska fadern och hans eventuella partner som ska anses som barnets rättsliga föräldrar. Det ovan anförda innebär sammanfattningsvis att det i 3 a och 5 a §§ IFL inte behöver införas någon motsvarighet till bestämmel- serna i 4 § andra stycket IFL. 
  
 Vi utgår från att Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd tar fram de föreskrifter och allmänna råd som kan behövas med anledning av förslagen i detta avsnitt. 
  
 543 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 14.7.4Behovet av andra författningsändringar 
  
 Våra bedömningar: Det behöver inte göras några andra författ- ningsändringar i Sverige för att åtgärda de problem som har uppkommit efter surrogatarrangemang i utlandet. Det behöver inte heller införas några särskilda övergångsregler. 
  
 Vi har tidigare kommit fram till att nästan alla hittillsvarande surrogat- arrangemang med personer från Sverige har genomförts med en till- tänkt fars spermier. Vi har också kommit fram till att vi som regel måste godta att en sådan far fastställs som barnets rättsliga far, och att förfarandet för detta därför bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. Om våra förslag i avsnitt 14.7.3 godtas, kommer det i de allra flesta fall finnas en giltig fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern redan innan han tar med sig barnet till Sverige. Barnet bör i sådana fall anses förvärva hemvist i Sverige redan vid ankomsten hit. Frågan är om det behöver göras fler författnings- ändringar för att åtgärda de problem som har uppkommit i Sverige efter internationella surrogatarrangemang. Vi anser inte det, och skälen för detta är följande. 
  
 Det förhållandet att det finns en giltig fastställelse av faderskapet för ett barns genetiska far innebär visserligen inte att fadern också har fått vårdnaden om barnet. Det innebär däremot att han relativt snabbt kan få det efter hans och barnets ankomst till Sverige. Vi bortser här från de undantagsfall där det vid ankomsten till Sverige finns ett utländskt vårdnadsavgörande som kan erkännas här (se avsnitt 5.3). Det vanligaste torde vara att surrogatmodern och fadern är överens om att fadern ska ha ensam vårdnad om barnet. Om så är fallet, bör parterna – efter att faderskapet för den genetiska fadern har blivit fastställt – kunna ingå ett skriftligt avtal om vårdnaden under medverkan av en svensk utlandsmyndighet. Det enda som då kvarstår efter faderns och barnets ankomst till Sverige är att social- nämnden godkänner avtalet. Det senare bör ofta kunna gå relativt snabbt. Om det av någon anledning inte finns förutsättningar att reglera vårdnaden genom ett avtal och på det sätt som nu angetts, kan fadern väcka talan om saken i allmän domstol. Han kan då också framställa ett yrkande om interimistiskt beslut i vårdnads- frågan. Ett sådant yrkande ska handläggas skyndsamt. Syftet med ett intermistiskt beslut är nämligen att snabbt åstadkomma en änd- 
  
 544 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ring i rådande förhållanden. Ett intermistiskt beslut gäller för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller beslut som har vunnit laga kraft, eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden (6 kap. 20 § FB). 
  
 Det förhållandet att det i de allra flesta fall kommer att finnas en giltig fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern vid barnets ankomst till Sverige, och att barnet då omgående anses förvärva hemvist i riket, innebär alltså att fadern relativt snabbt kan få ensam vårdnad om barnet. När så har blivit fallet, har barnet en rättslig företrädare i landet (se bl.a. 6 kap. 11 § FB). Fadern kan då också börja uppbära barnbidrag för barnet. Det finns därför inte skäl att nu också ändra reglerna om vårdnad om barn eller barnbidrag. Vi kan inte heller se att det behöver göras andra författningsändringar för att komma till rätta med uppmärksammade problem. 
  
 Det bör i sammanhanget tilläggas följande. Föräldraskap för den genetiska faderns make eller registrerade partner förutsätter, som tidigare nämnts, en närståendeadoption. En sådan adoption förut- sätter i sin tur att den genetiska fadern har fastställts som barnets rättsliga far. Om våra förslag i föregående avsnitt godtas, kommer en ansökan om närståendeadoption kunna göras kort efter barnets ankomst till Sverige. Det finns därför inte skäl att ändra de regler som finns om förfarandet vid en sådan adoption. Det kan däremot finnas skäl att ändra två andra regler som rör adoption. Den första bestämmelsen avser enbart närståendeadoptioner, och handlar om en makes eller registrerad partners samtycke till en sådan adoption. Den andra bestämmelsen avser både närståendeadoptioner och andra adoptioner, och handlar om vederlagsförbudet vid adoption. Syftet med en eventuell ändring av dessa bestämmelser kan dock inte anses vara att åtgärda uppmärksammade problem. Behovet av att ändra nämnda bestämmelser behandlas därför först i nästföljande avsnitt. 
  
 Vår uppfattning är alltså att det inte behöver göras några ytter- ligare författningsändringar för att komma till rätta med uppmärk- sammade problem i Sverige efter internationella surrogatarrangemang. Det behöver inte heller införas några sådana särskilda övergångs- regler som anges i direktiven.54 Alla de barn som har tillkommit 
  
 54 Enligt direktiven ska utredaren ta ställning till om det behöver införas särskilda övergångs- regler för de barn som redan befinner sig i eller är på väg till Sverige och där det inte är möjligt 
  
 545 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 genom ett surrogatarrangemang i utlandet, och som nu finns i Sverige, verkar nämligen ha minst en rättslig förälder i landet.55 Det finns inte någon omständighet som talar för att de barn som nu är på väg till Sverige kommer att sakna rättsliga föräldrar i landet. Frågan om särskilda övergångsregler kommer därför inte att behandlas mer i detta betänkande. 
  
 14.7.5Två frågor som rör adoption 
  
 Våra bedömningar: Det bör inte heller framöver vara möjligt att tillåta närståendeadoption i strid med en vårdnadshavares vilja. Skälen mot en sådan ordning väger nämligen tyngre än skälen för. Till detta kommer att behovet av en sådan ordning måste betraktas som ytterst begränsat. 
  
 Vederlagsförbudet i 4 kap. 6 § andra stycket föräldrabalken torde normalt sett inte utgöra hinder mot en sådan adoption, oftast närståendeadoption, som genomförs i Sverige efter ett kom- mersiellt surrogatarrangemang i utlandet. Det viktigaste skälet till det är att det ofta torde saknas ett tillräckligt samband mellan vederlaget till surrogatmodern och den adoption som sedan genomförs i Sverige. Ställningstagandet i denna fråga måste sam- tidigt alltid baseras på omständigheterna i varje enskilt fall, och således inom ramen för rättstillämpningen. 
  
 Vårdnadshavares samtycke vid närståendeadoption 
  
 Nuvarande reglering 
  
 En förutsättning för adoption enligt svensk rätt är att berörda personer har lämnat sitt samtycke till adoptionen. Om den som ska adopteras inte har fyllt 18 år, måste personens föräldrar samtycka till adoptionen. Undantag gäller om en förälder lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd 
  
 eller förenat med svårigheter att fastställa annan än surrogatmodern som rättsliga förälder eller vårdnadshavare till barnet. 
  
 55 Det nu angivna har bekräftats av Skatteverket, Nätverket för surrogatmödraskap och För- eningen Femmis under vår hearing i maj 2015. 
  
 546 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ort. När det senare gäller för båda föräldrarna, ska samtycke i stället lämnas av en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet (4 kap. 5 a § FB). Den omständigheten att samtycke inte krävs från en förälder innebär dock inte att hans eller hennes synpunkter saknar betydelse i frågan om adoption. En sådan förälder ska alltid höras i ärendet, om det kan ske, och förälderns synpunkter ska beaktas inom ramen för den lämplighetsprövning som görs inför beslutet om adoption (4 kap. 10 § tredje stycket och 6 § FB). En sådan förälder har också rätt att föra talan mot rättens beslut i ärendet (4 kap. 11 § FB). 
  
 Om ett olikkönat par eller ett manligt samkönat par har genom- gått ett surrogatarrangemang i utlandet och paret vid behandlingen har använt mannens eller den ena mannens spermier, kan den man- nen ofta fastställas som barnets rättsliga far. Mannens make eller registrerade partner måste däremot ansöka om att få adoptera sin makes barn, s.k. närståendeadoption (4 kap. 3 § FB). Om den rätts- liga fadern har fått ensam vårdnad om barnet, är det tillräckligt att han samtycker till adoptionen. Surrogatmodern ska dock höras i ärendet, om det kan ske, och hennes eventuella synpunkter ska be- aktas inom ramen för lämplighetsprövningen. 
  
 Rättsfallet NJA 2006 s. 505 
  
 Regleringen om samtycke vid närståendeadoption innebär att den rättsliga fadern och vårdnadshavaren kan hindra sin partner från att adoptera det barn som före och under surrogatarrangemanget var tänkt att bli parets gemensamma barn. Det var också detta som hade skett i NJA 2006 s. 505. Omständigheterna i rättsfallet var följande. 
  
 Ett olikkönat par genomgick ett surrogatarrangemang i utlandet. Mannens syster var surrogatmor och behandlingen genomfördes med de tilltänkta föräldrarnas könsceller. Efter barnets födelse kom barnet att stå under parets faktiska vårdnad. Mannen underteck- nade en faderskapsbekräftelse och fick ensam vårdnad om barnet. Kvinnan i paret ansökte om att få adoptera sin makes barn och maken samtyckte till adoptionen. Tingsrätten lämnade kvinnan till- stånd att anta barnet som adoptivbarn. Mannen överklagade tings- rättens beslut och yrkade att hovrätten skulle lämna adoptions- ansökningen utan bifall. Till stöd för överklagandet anförde han att 
  
 547 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 han inte längre samtyckte till adoptionen. Det kan tilläggas att även surrogatmodern, dvs. faderns syster, då motsatte sig adoptionen. Hovrätten konstaterade att det i målet saknades lagliga förutsätt- ningar att bifalla adoptionsansökningen, upphävde tingsrättens beslut och avslog kvinnans ansökan. Kvinnan överklagade hovrättens beslut och yrkade att Högsta domstolen (HD) skulle lämna henne tillstånd att anta barnet som adoptivbarn. Vid ärendets handläggning i HD hade paret ansökt om äktenskapsskillnad, och betänketid löpte i det målet. HD hänvisade till rättsfallet NJA 1973 s. 62 och angav att det rättsfallet ger uttryck för en grundläggande princip av inne- börden ”att erforderligt samtycke skall föreligga vid den tidpunkt när adoptionsansökningen prövas”. HD angav därefter att ”[ä]ven med beaktande av de speciella omständligheterna [sic] i detta fall finns det inte förutsättningar att vid prövningen av adoptionsansök- ningen frångå den nu angivna principen, som får anses förenlig med 1989 års  
 FN-konvention 
  om barnets rättigheter, jfr artikel 21 [a]”. HD avslog således överklagandet. Två justitieråd var skiljaktiga och ville bifalla adoptionsansökningen. De skiljaktiga justitieråden an- förde väsentligen följande (K., C. och N. står i citatet för kvinnan i paret, den rättsliga fadern respektive barnet). 
  
 I förevarande fall skulle K., om hon inte medgavs att adoptera N., inte av rätten kunna förordnas som vårdnadshavare och N. skulle inte kunna tillerkännas rätt till umgänge med K., låt vara att K. skulle kunna be- gära umgänge enligt 15 a § i samma kapitel [6 kap. FB]. Mot denna bakgrund och med beaktande av artikel 8 Europakonventionen om rätt till skydd för privat- och familjeliv samt den grundsats som kommer till uttryck i artikel 3 i 1989 års  
 FN-konvention 
  om barnets rättigheter, ställer det sig högst tveksamt att under de nu rådande faktiska omstän- digheterna genom ett avslag på adoptionsansökan avskära N. möjlig- heten att, om tvist mellan C. och K. uppstår om vårdnad och umgänge, få prövat om den person som är hennes genetiska moder och som under hennes levnadstid i alla bemärkelser utom såvitt avser det rätts- liga föräldraskapet varit att betrakta som hennes mamma, också fort- sättningsvis skulle vara lämplig att ha vårdnaden om henne. Rätts- verkan av C:s återkallelse av samtycket till adoptionen skall bedömas bl.a. mot bakgrund av dessa konsekvenser. […] Mot bakgrund av att avsikten med adoptionen är att uppnå en överensstämmelse mellan det genetiska samt faktiskt utövade föräldraskapet och det rättsliga för- äldraskapet samt med beaktande av vad som ovan anförts om hänsynen till N:s bästa skall C:s återkallelse av lämnat samtycke till adoptionen inte utgöra ett hinder mot adoptionen. Då C. genom att samtycka till adoptionen inte skulle förlora sin ställning som rättslig förälder till N. eftersom makarna fortfarande är gifta [4 kap. 8 § FB], föranleder åter- 
  
 548 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 kallelsen av hans samtycke såsom förälder till N. enligt 4 kap. 5 a § FB inte heller hinder mot adoptionen. Återkallelsen av samtycket bör dock beaktas vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum. 
  
 Minoriteten angav därefter att skälen för de återkallade samtyckena var knapphändiga och av den arten att de bäst prövades i en even- tuell tvist om vårdnad, boende och umgänge. Minoriteten kom också fram till att det var lämpligt att adoptionen ägde rum och att adop- tionsansökningen således skulle bifallas. 
  
 Det redovisade rättsfallet har diskuterats av Fernandez Singer i JT  
 2006–07 
  s. 424. Det har också föranlett utredningen att överväga behovet av författningsändringar. 
  
 Tidigare överväganden 
  
 Ett beslut om adoption enligt svensk rätt innebär att det skapas ett bestående och i princip oupplösligt familjerättsligt förhållande mellan den som adopterar och den som blir adopterad. Det innebär också att adoptivbarnets rättsliga band till de ursprungliga föräldrarna, eller en av dem, upphör. Ett lagakraftvunnet beslut om adoption kan dessutom inte ändras på annat sätt än genom ett nytt adoptions- beslut. Vi bortser här från möjligheten att angripa ett beslut med extraordinära rättsmedel. 
  
 Med tanke på det som nu angetts är det inte särskilt anmärk- ningsvärt att möjligheten att adoptera barn är underkastad en sträng kontroll. En grundläggande förutsättning vid närståendeadoption är, som tidigare nämnts, att den andra maken, dvs. barnets rättsliga förälder och vårdnadshavare, samtycker till adoptionen. Förutsätt- ningen har gällt sedan adoptionsinstitutet infördes i svensk lagstift- ning genom lagen den 14 juni 1917 om adoption (se 3 § den lagen och NJA II 1917 s.  
 481–483), 
  och har senast behandlats av 2008 års adoptionsutredning i betänkandet Modernare adoptionsregler (SOU 2009:61). Adoptionsutredningen gjorde bedömningen att en rättslig förälder och vårdnadshavare även framöver ska kunna mot- sätta sig en adoption (s. 139 i betänkandet). Det bör samtidigt tilläggas att adoptionsutredningen inte särskilt övervägde den situation som kan uppkomma efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Vi över- 
  
 549 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 går därför till att nu beskriva de enligt vår mening mest centrala argumenten för respektive mot författningsändringar på området. 
  
 Våra bedömningar 
  
 Det är inte svårt att känna sympati för de skiljaktiga justitierådens resonemang och bedömningar i NJA 2006 s. 505. Det är framför allt kombinationen av omständigheter som gör att man kan känna sympati. Makarna hade för avsikt att tillsammans bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det var kvinnans ägg som an- vändes vid behandlingen av surrogatmodern och kvinnans make samtyckte inledningsvis till att kvinnan skulle få adoptera barnet. Det förhållandet att mannen återtog sitt samtycke innebar dessutom att mannen och hans syster (surrogatmodern) även fortsättningsvis var barnets rättsliga föräldrar. Resultatet av surrogatarrangemanget blev alltså att barnet fick två syskon som rättsliga föräldrar. Det senare innebär att barnet utåt sett verkar ha tillkommit genom ett incestuöst förhållande, vilket kan betraktas som stötande. 
  
 Det finns även andra argument som talar för att man i vissa fall bör kunna tillåta närståendeadoption i strid med en vårdnadshavares vilja. De viktigaste är enligt vår mening följande. 
  
 När ett olikkönat par eller ett manligt samkönat par har genom- gått ett surrogatarrangemang i utlandet och vid behandlingen av surrogatmodern använt mannens, eller den ena mannens spermier, kan den genetiska fadern ofta fastställas som barnets rättsliga far. Om en konflikt uppstår innan den rättsliga faderns make eller registre- rade partner har hunnit adoptera barnet, kan den rättsliga fadern använda sin vägran att lämna samtycke till närståendeadoptionen som ett maktmedel. Den rättsliga faderns make eller registrerade partner kan i en sådan situation känna sig tvingad att leva kvar i en osund parrelation för att utöva föräldraskapet över det barn som från början var tänkt att bli parets gemensamma, och som maken kanske dessutom har en genetisk koppling till. Alternativet kan näm- ligen vara att maken eller den registrerade partnern flyttar ifrån den rättsliga fadern och barnet, och då inte har någon rätt till umgänge med barnet. Det finns visserligen en möjlighet för allmän domstol att på talan av socialnämnden besluta om umgänge mellan ett barn och någon annan än en rättslig förälder. Ett sådant beslut förutsätter 
  
 550 
  
 SOU 2016:11 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 samtidigt att personen står barnet särskilt nära (6 kap. 15 och 15 a §§ FB). Om maken eller den registrerade partnern flyttar ifrån den rättsliga fadern och barnet kort efter barnets födelse, är det inte säkert att den förutsättningen är uppfylld. Beslutet blir under alla förhållanden beroende av omständigheterna i varje enskilt fall. 
  
 Det finns dock även argument mot att tillåta närståendeadoption i strid med en vårdnadshavares vilja. Ett av de viktigaste är att en sådan reglering skulle vara svårförenlig med utgångspunkterna vid en adoption, och särskilt utgångspunkten att en adoption ska ske i samförstånd mellan berörda parter. Adoption skiljer sig i detta av- seende från fastställande av faderskap och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. I de senare fallen handlar det vanligtvis om att fastställa en andra rättslig förälder till barnet. Fastställelsen kan ske i samför- stånd (bekräftelse) eller i strid med vårdnadshavarens vilja (dom). Vid en adoption handlar det i stället om att överföra föräldraskapet från en eller två rättsliga föräldrar till adoptanten eller två adoptanter. Adoption kan därför inte beslutas i strid med en vårdnadshavares eller adoptants vilja. Vi bortser här från de undantagsfall i vilka en vårdnadshavare lider av en allvarlig psykisk störning eller befinner sig på okänd ort. Det är i normala fall inte heller möjligt att besluta om adoption av en tonåring i strid med hans eller hennes vilja (4 kap. 5 § FB). Två viktiga kännetecken för en adoption är således att föräldraskapet överförs från en eller två rättsliga föräldrar till en eller två nya rättsliga föräldrar och att denna överföring genomförs i samförstånd mellan berörda parter. 
  
 Ett annat viktigt argument mot ett tillåtande av närstående- adoption i strid med vårdnadshavarens vilja är att en sådan reglering skulle vara svårförenlig med våra överväganden om surrogatarrange- mang i Sverige och utlandet. Vi har tidigare kommit fram till att sådana arrangemang inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjuk- vård. Vi har också kommit fram till att man bör motverka kommer- siella surrogatarrangemang i utlandet. Vår uppfattning är således att föräldraskap inte bör uppnås på detta sätt samt att nuvarande regler i 1 kap. FB bör gälla även framöver. Det senare innebär att moder- skap ska vara förbehållet den kvinna som bär och föder barnet. En kvinna som bidrar med ägg till behandlingen av en surrogatmor, dvs. en utomstående kvinna, ska således aldrig kunna fastställas som barnets rättsliga mor eller förälder. Det ska inte heller vara möjligt att låta faderskap eller föräldraskap baseras på samtycke till att en 
  
 551 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 surrogatmor genomgår en assisterad befruktning. Det nu angivna gäller även om berörda aktörer är överens om något annat. 
  
 Ett tillåtande av närståendeadoption i strid med en vårdnads- havares vilja skulle kunna innebära ett kringgående av reglerna i 1 kap. FB. Resultatet kan nämligen bli följande. En kvinna som har bidragit med ägg till behandlingen av en surrogatmor skulle inte kunna fastställas som barnets rättsliga mor eller förälder enligt 1 kap. FB, och detta oavsett de involverade aktörernas viljor. Hon skulle däremot kunna tillåtas adoptera barnet i strid med vårdnadshavarens vilja och på så sätt bli rättslig förälder till barnet. Det som nu angetts om en genetisk mor skulle sannolikt också gälla för den kvinna eller man som tillsammans med den genetiska fadern har samtyckt till att en surrogatmor genomgår behandlingen. Är det rimligt att nu angivna personer ska tillåtas adoptera barnet i strid med vårdnads- havarens vilja när de aldrig kan fastställas som barnets rättsliga för- äldrar enligt 1 kap. FB? Innebär inte en sådan ordning att regleringen framstår som inkonsekvent? 
  
 Ett tredje argument som talar mot ett tillåtande av närstående- adoption i strid med en vårdnadshavares vilja är svårigheterna att skapa en godtagbar reglering. En reglering som baseras på omstän- digheterna i NJA 2006 s. 505 skulle kunna innebära att en sådan närståendeadoption bara får ske om adoptanten är en kvinna och om det finns en genetisk koppling mellan henne och barnet. En reg- lering av detta slag är samtidigt svårförenlig med den omständigheten att det sociala föräldraskapet i dag tillmäts större betydelse än det genetiska, och med våra överväganden avseende kravet på genetisk koppling vid en assisterad befruktning (se kapitel 12). Varför ska en genetisk mor ha möjlighet att adoptera ett relativt nyfött barn mot vårdnadshavarens vilja om en social mor eller far, som kanske levt tillsammans med vårdnadshavaren och barnet under en lång tid, inte har en motsvarande möjlighet? 
  
 Det är däremot inte rimligt att en social mor eller far alltid ska tillåtas adoptera ett barn mot vårdnadshavarens vilja, eller att det införs en reglering som baseras på de tilltänkta föräldrarnas avsikter vid ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är inte heller rimligt att man inför en reglering som bara delvis löser de problem som kan uppkomma efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det förhållan- det att den tänkta adoptantens make eller registrerade partner inte samtycker till en närståendeadoption torde normalt ha sin förklaring 
  
 552 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 i att det har uppstått en konflikt mellan parterna. Förhållandena kan till och med vara sådana att parterna har ansökt om eller be- viljats äktenskapsskillnad. Vad ska gälla i dessa situationer? Ska en genetisk mor eller social far tillåtas adoptera barnet i strid med en före detta makes respektive registrerad partners vilja? Är det för- enligt med barnets bästa att tillåta en adoption i sådana fall? Man kan också fråga sig vad som ska gälla om paret består av två sambor eller om barnet har två vårdnadshavare. Ska en genetisk mor eller social far tillåtas adoptera barnet i strid med både partnerns och den andra vårdnadshavarens vilja? Den senare situationen torde visser- ligen sällan uppkomma efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Den kan å andra sidan vara vanligt förekommande vid närstående- adoption i andra fall. 
  
 Vår sammantagna bedömning är att skälen mot ett tillåtande av närståendeadoption i strid med en vårdnadshavares vilja är tyngre än skälen för en sådan ordning. Till detta kommer att behovet av en ändrad reglering på området måste betraktas som ytterst begränsat. Den speciella situation som var för handen i NJA 2006 s. 505 har nämligen, såvitt känt, bara förelegat en gång. Under sådana förhål- landen bör det krävas mycket starka skäl för att genomföra en så genomgripande förändring av adoptionsinstitutet som det här är fråga om, och sådana skäl finns inte i dagsläget. 
  
 Det är samtidigt viktigt att tilltänkta föräldrar får information om de olika situationer som kan uppkomma vid ett surrogatarrange- mang i utlandet och de regler som då gäller. De måste särskilt få information om riskerna med att genomgå sådana arrangemang som är otillåtna inom svensk hälso- och sjukvård, bl.a. risken att de kanske aldrig kan bli rättsliga föräldrar till det blivande barnet. Det senare gäller för båda de tilltänkta föräldrarna och är således inte unikt för t.ex. en genetisk mor eller social far. Ett skäl till att de tilltänkta föräldrarna inte blir rättsliga föräldrar till barnet kan vara att surrogatmodern ångrar sig och vill behålla barnet. Det är också viktigt att de som lämnar sådan information till tilltänkta föräldrar aktivt motverkar denna väg till föräldraskap, och att man inom socialtjänsten aktivt verkar för en samförståndslösning mellan par- terna om den situation som förelåg i NJA 2006 s. 505 skulle upp- komma på nytt. 
  
 553 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Vederlagsförbudet och kommersiella surrogatarrangemang 
  
 Det svenska vederlagsförbudets tillkomst och innebörd 
  
 Vid utformningen av den första svenska adoptionslagen från år 1917 tog man hänsyn till innehållet i den danska lagen om barn utom äktenskap från år 1908 och de erfarenheter som hade gjorts i Danmark inför utarbetandet av den lagen. Erfarenheterna visade att det vid adoption av minderåriga barn ofta överlämnades en ersättning från barnets biologiska föräldrar till adoptanten eller adoptanterna. Syftet med ersättningen var i många fall att göra det ekonomiskt möjligt för adoptanten eller adoptanterna att anta barnet som adoptivbarn. Seden med ersättningar vid adoption innebar samtidigt en risk för att vissa personer skulle adoptera barn för ersättningens skull, och att barnen då inte fick den vård och uppfostran som de borde få (NJA II 1917 s. 491 och 492). Den första svenska adoptionslagen kom därför att innehålla en 10 § som löd enligt följande. 
  
 Rätten har att söka inhämta upplysning, huruvida å någondera sidan vederlag är givet eller utfäst. Tillkommer sökanden vederlag, äge rätten, där så prövas skäligt, förelägga honom vidtaga de åtgärder rätten aktar nödiga till betryggande av att vederlaget helt eller delvis användes till barnets bästa. Efterkommes ej sådant föreläggande, vare ansökningen förfallen.56 
  
 Det förhållandet att det vid adoptionen hade utgetts eller utlovats ersättning utgjorde alltså inte något absolut hinder mot ett bifall till adoptionsansökningen. Förhållandet skulle däremot beaktas vid den lämplighetsprövning som gjordes enligt 8 § samma lag. 
  
 Det visade sig relativt snart att farhågorna vid lagens tillkomst var välgrundade. Det framkom nämligen att många personer antog adoptivbarn för egen vinnings skull och att vinningen användes till bl.a. inköp av bostadslägenhet. Regeringen föreslog därför i en propo- sition år 1923 att det i 8 § lagen skulle införas ett vederlagsförbud med följande innehåll – ”Ansökningen må ej bifallas, om vederlag är givet eller utfäst […]”.57 
  
 56NJA II 1917 s. 491. 
  
 57NJA II 1923 s. 498. 
  
 554 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Första lagutskottet föreslog att orden ”å någondera sidan” skulle läggas till mellan orden ”om” och ”vederlag” samt motiverade tillägget enligt följande. Det kan förekomma att adoptanter utger eller ut- lovar ersättningar till barnens naturliga föräldrar. Om så är fallet, ska adoptionsansökningen avslås. Det måste nämligen anses stötan- de att ”föräldramakt avstås mot ersättning i penningar”58. Genom det föreslagna tillägget tydliggjordes det enligt utskottet att veder- lagsförbudet också skulle omfatta sådana ersättningar. Riksdagens godtog förslagen i regeringens proposition, med det tillägg som ut- skottet föreslagit, och lagändringarna trädde i kraft den 1 juli 1923 (NJA II 1923 s.  
 495–500). 
  
 Efter 1923 års lagstiftningsarbete har vederlagsförbudet i för- äldrabalken bara varit föremål för vissa omdispositioner och språkliga moderniseringar. Förbudet, som numera finns i 4 kap. 6 § andra stycket FB, är utformat enligt följande. En ansökan om adoption får inte bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersätt- ning, eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Under- hållsbidrag i form av engångsbelopp utgör dock inte något hinder för tillstånd till adoptionen, om beloppet har inbetalats till social- nämnden i den kommun där adoptanten är folkbokförd eller om det till nämnden har utfärdats en förbindelse på beloppet, vilken godkänts av sökanden och nämnden. Bestämmelsen om att dom- stolen i ärenden om adoption ska inhämta upplysningar i frågan om det har lämnats eller utlovats ersättning eller bidrag till barnets underhåll finns i 4 kap. 10 § FB. 
  
 Förbudet mot ersättning vid adoption innebär dock inte att adoptionen inte får vara förenad med kostnader. Vid de internatio- nella adoptioner som förmedlas av auktoriserade adoptionsorgani- sationer består adoptionskostnaderna dels av de avgifter som betalas till adoptionsorganisationen, dels av kostnader för översättning och legalisering m.m. De består också av kostnader för resa och uppe- hälle i samband med att barnet hämtas från sitt ursprungsland. Under år 2013 uppgick en familjs sammanlagda adoptionskostnad till i genomsnitt 223 000 kr. Högst kostnad uppkom för de familjer 
  
 58 NJA II 1923 s. 499. 
  
 555 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 som adopterade från Sydkorea (ca 318 000 kr) och lägst kostnad uppkom för de som adopterade från Polen (ca 172 000 kr).59 
  
 Det har under arbetets gång ifrågasatts om adoptioner efter kom- mersiella surrogatarrangemang i utlandet är förenliga med veder- lagsförbudet i föräldrabalken. Innan vi redovisar vår uppfattning i frågan ska vi kort nämna bestämmelserna i vissa internationella instrument samt ge exempel på hur olika domstolar har bedömt adoptioner efter kommersiella surrogatarrangemang. 
  
 Bestämmelser i vissa internationella instrument 
  
 Bestämmelser om förbud mot vederlag vid adoption finns inte bara i föräldrabalken utan också i vissa internationella instrument som Sverige har tillträtt. Instrumenten har utförligt behandlats i kapitel 6 och 7. Enligt artikel 21 i FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) ska konventionsstaterna vidta alla lämpliga åt- gärder för att vid internationell adoption säkerställa att placeringen inte leder till otillbörlig ekonomisk vinning för de personer som medverkar i den. En liknande bestämmelse finns i artikel 32 i Haag- konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (1993 års Haagkonvention) där det anges följande. Ingen får göra otillbörlig ekonomisk eller annan vinst i samband med inter- nationell adoptionsverksamhet. Endast kostnader och utgifter, in- begripet rimliga yrkesmässiga arvoden till personer som medverkar vid adoptionen, får debiteras eller betalas.60 Centralmyndigheterna i medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att förhindra otillbörlig ekonomisk eller annan vinst i samband med en adoption (artikel 8 i konventionen). 
  
 1993 års Haagkonvention innehåller också en särskild bestämmelse om förbud mot ersättning till bl.a. barnets rättsliga föräldrar. Be- stämmelsen, som finns i artikel 4, är utformad enligt följande. En adoption inom konventionens tillämpningsområde ska äga rum endast om de behöriga myndigheterna i ursprungsstaten har säkerställt att 
  
 59Myndigheten för internationella adoptionsfrågors årsredovisning 2014, s.  
 17–19. 
  Myndig- heten har den 1 januari 2016 ändrat namn till Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- frågor (prop. 2015/16:1 utgiftsområde 9, bet. 2015/16:SoU1 och rskr. 2015/16:102). 
  
 60Jfr artikel 17 i 2008 års Europarådskonvention om adoption, vilken antogs av Europarådet den 27 november 2008 men som Sverige inte har tillträtt. 
  
 556 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 samtyckena till adoptionen från personer, institutioner och myn- digheter inte har åstadkommits genom betalning eller ersättning av något slag. 
  
 Det bör upprepas att 1993 års Haagkonvention gäller som lag i Sverige (se 1 § lagen [1997:191] med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid inter- nationella adoptioner). Det bör också tilläggas att svensk lagstiftning har ansetts uppfylla det som anges i ovan nämnda konventions- artiklar (prop. 1989/90:107 s. 58 och 79, och prop. 1996/97:91 s. 69). 
  
 Ett viktigt syfte med bestämmelserna om förbud mot ersättning vid adoption är att motverka handel med barn. Vi ska därför också nämna några bestämmelser som särskilt tar sikte på just det. Den första bestämmelsen finns i artikel 35 i barnkonventionen och innebär att konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder för att förhindra bortförande och försäljning av eller handel med barn för varje ändamål och i varje form. Bestämmelsen i barnkonventionen kompletteras av bestäm- melserna i det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barn- pornografi från den 25 maj 2000 (tilläggsprotokollet). I artikel 1 i tilläggsprotokollet anges det bl.a. att konventionsstaterna ska för- bjuda försäljning av barn enligt bestämmelserna i protokollet och i artikel 2 anges det vad som i protokollet avses med försäljning av barn, nämligen varje handling eller transaktion genom vilken ett barn överförs av en person eller grupp av personer till annan mot betal- ning eller någon annan form av ersättning. Artikel 3 innehåller be- stämmelser om vilka handlingar som ska vara kriminaliserade, och i fråga om försäljning av barn anges det bl.a. följande. Det ska vara straffbart att bjuda ut, leverera eller ta emot ett barn, på vilket sätt det än sker, i syfte att barnet ska utnyttjas sexuellt, att barnets organ ska överlåtas i vinstsyfte eller att barnet ska sättas i tvångsarbete. Det ska också vara straffbart att som mellanhand otillbörligt fram- kalla samtycke till adoption av ett barn i strid med tillämpliga inter- nationella rättsliga instrument om adoption. Sveriges ratificering av tilläggsprotokollet föranledde införande av ett nytt brott i brotts- balken, nämligen brottet otillbörligt utverkande av samtycke till eller tillstånd till adoption av barn (7 kap. 2 och 5 §§). I övrigt ansågs svensk lagstiftning vara förenlig med innehållet i tilläggsprotokollet (prop. 2005/06:68 s.  
 15–23). 
  
 557 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 FN:s barnrättskommitté i Geneve (barnrättskommittén), som övervakar att konventionsstaterna lever upp till barnkonventionens och tilläggsprotokollets krav, har vid sin granskning av periodiska rapporter från USA och Indien gjort vissa uttalanden om förhållan- det mellan surrogatarrangemang och försäljning av barn. Det första uttalandet avsåg USA och gjordes år 2013. Barnrättskommittén ut- talade då att den var bekymrad över avsaknaden av federal lagstift- ning om surrogatarrangemang i USA, och tillade att surrogat- arrangemang ”if not clearly regulated, amounts to sale of children”61. Kommittén rekommenderade därför USA att anta federala regler om surrogatarrangemang och om ersättningar före ett barns födelse samt regler om vad som kan betraktas som skäliga kostnader i dessa sammanhang.62 Det andra uttalandet avsåg Indien och gjordes år 2014. Kommittén uttalade då att den var bekymrad över ”[t]he widespread commercial use of surrogacy, including international surrogacy, which is violating various rights of children and can lead to the sale of children”63. Kommittén uppmanade därför Indien att ”[e]nsure that the Assisted Reproductive Technology Bill and other future legislation Robinson provisions which define, regulate and monitor the extent of surrogacy arrangements and criminalizes the sale of children for the purpose of illegal adoption”64. Barnrättskommitténs uttalan- den är vaga och det är svårt att uttala sig om vilken betydelse de har i frågor som rör adoption efter kommersiella surrogatarrangemang. 
  
 Några intressanta domstolsavgöranden 
  
 Det finns, såvitt känt, inga avgöranden från Högsta domstolen eller svenska hovrätter i vilka domstolen har prövat om adoption efter ett kommersiellt surrogatarrangemang i utlandet är förenligt med vederlagsförbudet i föräldrabalken och andra liknande bestämmel- 
  
 61Concluding observations on the second periodic report of the United States of America sub- mitted under article 12 of the Optional Protocol to the Convention on the sale of children, child prostitution and child pornography, adopted by the Committee at its  
 sixty-second 
  session (14  
 January–1 
  February 2013), s. 8. 
  
 62Samma rapport som i föregående fotnot, s. 9. 
  
 63Concluding observations on the report submitted by India under article 12, paragraph 1, of the Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the sale of children, child prostitution and child pornography, adopted by the Committee at its sixty- sixth session (26  
 May–13 
  Wright 2014), s. 6. 
  
 64Samma rapport som i föregående fotnot, s. 7. 
  
 558 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 ser. Vi har däremot tagit del av avgöranden från några av de största tingsrätterna i landet. De avgöranden som handlar om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet har alla avsett en närstående- adoption, dvs. en makes eller registrerad partners adoption av den andra makens eller partnerns barn. Det framgår inte uttryckligen av avgörandena att adoptionerna har föregåtts av kommersiella surrogat- arrangemang. Att så är fallet framstår dock som uppenbart. Arrange- mangen har nämligen genomförts i olika surrogatvänliga65 länder, bl.a. Indien och USA. Tingsrätterna har i samtliga fall bifallit adoptionsansökningen. Det förhållandet att det av avgörandena inte uttryckligen framgår att adoptionerna har föregåtts av kom- mersiella surrogatarrangemang, och att skälen i avgörandena är relativt knapphändiga, gör att det är svårt att uttala sig om hur tingsrätter- na har resonerat i frågan om vederlagsförbudet. Den enda slutsats man kan dra av avgörandena är att tingsrätterna i aktuella fall har tillåtit närståendeadoption efter kommersiella surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Det verkar inte heller finnas någon europeisk konsensus i frågan hur man bör se på adoptioner efter kommersiella surrogatarrange- mang i ett annat land. I Haagkonferensen rapport A Study of Legal Parentage and the issues arising from International Surrogacy Arrangements66 från mars 2014 anges det bl.a. följande. I Belgien har man i flera fall godtagit adoption efter altruistiska surrogatarrange- mang och då angett att man måste göra skillnad mellan adoptionen och surrogatarrangemanget. Detta resonemang verkar dock inte kunna föras vid adoption efter ett kommersiellt surrogatarrange- mang. Det finns nämligen ett mål från en belgisk motsvarighet till svensk hovrätt (Ghent Court of Appeal) i vilken domstolen avslog en kvinnas ansökan om adoption i ett sådant fall. I målet framkom att det inom ramen för arrangemanget hade betalats ett avsevärt be- lopp.67 Utgången i det belgiska målet kan jämföras med det resone- mang som Helsingfors hovrätt har fört i ett beslut från år 2013. Resonemanget, såsom det har återgetts av det finska Justitiedeparte- mentet, var följande. 
  
 65Se avsnitt 14.3.3. 
  
 66Preliminary Document No 3 C of March 2014 for the attention of the Council of April 2014 on General Affairs and Policy of the Conference. 
  
 67Se fotnot 134 på s. 17 i Haagkonferensens rapport. 
  
 559 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 [T]he question on the influence of financial compensation on the free will of the surrogate mother in surrogacy arrangements on the one hand and remuneration in adoption on the other hand are not legally comparable when the gametes of the intended parents are used in the surrogacy arrangement and the compensation is agreed before the surrogacy arrangement.68 
  
 Vi vill i detta sammanhang också upprepa de viktiga uttalanden som Europadomstolen gjorde i målen Perez mot Frankrike (mål nr 65192/11) och Reynolds mot Frankrike (mål nr 65941/11). Cardenas stolen uttalade där i huvudsak följande. En medlemsstat måste tillåta ett barns genetiska far att adoptera barnet när barnet har tillkom- mit genom ett kommersiellt surrogatarrangemang i utlandet, den genetiska fadern där har fastställts som barnets rättsliga far och medlemsstaten varken kan erkänna den utländska fastställelsen eller tillåta en ny fastställelse av faderskapet för den genetiska fadern. Underlåtenhet att tillåta adoption i ett sådant fall utgör ett brott mot barnets rätt till privatliv i artikel 8 i Europakonventionen. 
  
 Det ska tilläggas att Europadomstolen i de två målen visserligen bara prövade hur Frankrikes agerande förhöll sig till relevanta artik- lar i Europakonventionen. Det måste samtidigt hållas för visst att domstolen har full kännedom om de internationella instrument som finns om adoption m.m., bl.a. 2008 års Europarådskonvention om adoption, och att den nog inte hade gjort samma uttalanden om den ansett att vederlagsförbud och liknande bestämmelser alltid ut- gör hinder mot adoption efter ett kommersiellt surrogatarrangemang. Det måste också tilläggas att man inte kan dra några mer långt- gående slutsatser av domstolens uttalanden. Att ett barns genetiska far ska tillåtas adoptera barnet i aktuella situationer innebär inte att detsamma måste gälla för en genetisk mor eller en social förälder i samma situation. 
  
 68 Finlands svar på fråga 66 i Haagkonferensens enkätundersökning från april 2013 (Questionnaire on the Private International Law Allen the Status of Children, including Mcdaniel from International Surrogacy Arrangements, Preliminary Document No 3 of April 2013 for the attention of the Council of April 2014 on General Affairs and Policy of the Conference). 
  
 560 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 Vår bedömning 
  
 Vid en vanlig adoption sker överföringen av föräldraskap från barnets föräldrar till adoptanten eller adoptanterna vid ett bestämt tillfälle, nämligen vid den tidpunkt då beslutet om adoption vinner laga kraft. Ett vederlag från en adoptant till barnets föräldrar eller vice versa i nära anslutning till detta tillfälle kan normalt inte betraktas som något annat än ett vederlag för adoptionen. I detta fall finns det således ofta ett tydligt samband mellan vederlaget och adoptionen. 
  
 Vid ett kommersiellt surrogatarrangemang i utlandet kan det rättsliga föräldraskapet för barnet behöva fastställas eller överföras vid olika tidpunkter och i olika länder. Det vanligaste scenariot är att föräldraskapet i det surrogatvänliga landet överförs från surrogat- modern och hennes eventuella make till de tilltänkta föräldrarna på något annat sätt än genom en adoption. Det kan t.ex. överföras genom parternas undertecknande av surrogatavtalet eller genom surrogatmoderns samtycke till att de tilltänkta föräldrarna i födelse- beviset eller födelseregistret antecknas som barnets rättsliga föräld- rar. När föräldraskapet har överförts och surrogatmodern har tagit emot det mellan parterna överenskomna vederlaget, anses parterna ha fullgjort sina förpliktelser enligt avtalet. 
  
 Det förhållandet att föräldraskapet har överförts i det surrogat- vänliga landet innebär dock inte att överföringen också godtas i Sverige. Förhållandena är tvärtom ofta sådana att det i Sverige be- höver vidtas olika åtgärder för att åstadkomma det som redan gäller i det surrogatvänliga landet. Det kan också bli fråga om att vidta ytterligare åtgärder i det surrogatvänliga landet. Vi har tidigare i detta kapitel angett att nästan alla hittillsvarande arrangemang med personer från Sverige har genomförts med en tilltänkt fars spermier. I sådana fall blir det aktuellt att fastställa faderskapet för honom i det surrogatvänliga landet eller i Sverige. Det kan också bli aktuellt att häva faderskapet för surrogatmoderns make innan man fast- ställer faderskapet för barnets genetiska far. När faderskapet har fastställts i behörig ordning, kan faderns eventuella make eller registre- rade partner i Sverige ansöka om adoption av barnet (närstående- adoption). I de undantagsfall där det inte går att fastställa fader- skapet för en tilltänkt förälder, kan det bli aktuellt för båda de tilltänkta föräldrarna, eller den enda tilltänkta föräldern, att adoptera barnet (vanlig adoption). 
  
 561 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 De åtgärder som behöver vidtas efter att parterna har fullgjort sina förpliktelser enligt surrogatavtalet är ett resultat av att länder har olika regleringar på detta område och syftar som sagt till att i de tilltänkta föräldrarnas hemvistland åstadkomma det som redan gäller i barnets födelseland. Det torde oftast vara svårt att hävda att sådana efterföljande åtgärder omfattas av surrogatavtalet och av det vederlag som de tilltänkta föräldrarna har betalat till surrogatmodern. Det torde därför också vara svårt att hävda att vederlaget till surrogat- modern ska betraktas som vederlag för adoption. Det finns helt enkelt inte ett tillräckligt samband mellan vederlaget och adoptionen. 
  
 Det nu anförda blir särskilt tydligt i den stora majoritet av fall där man vid behandlingen av en surrogatmor har använt en tilltänkt fars spermier, den mannen har fastställts som barnets rättsliga far och fått ensam vårdnad om barnet, och det är aktuellt för mannens make eller registrerade partner att adoptera barnet. I sådana fall krävs det nämligen inte ens att surrogatmodern samtycker till adoptionen. Det enda som krävs är att hon hörs, om det kan ske. Enligt vår mening torde det ofta vara svårt att hävda att vederlaget till en surrogatmor ska betraktas som vederlag för en adoption i sådana fall där hon inte ens behöver samtycka till adoptionen. 
  
 Vår bedömning blir således att det i dessa fall ofta torde saknas ett tillräckligt samband mellan vederlaget och adoptionen för att vederlagsförbudet i 4 kap. 6 § andra stycket FB ska utgöra hinder mot en adoption i Sverige. Det vederlag som har betalats till surrogat- modern efter att hon har fullgjort sina förpliktelser enligt surrogat- avtalet kan helt enkelt inte betraktas som vederlag för den adop- tion, oftast närståendeadoption, som senare genomförs i Sverige. Det anförda innebär dock inte att det aldrig kan finnas ett tillräck- ligt samband mellan vederlaget till en surrogatmor och en efter- följande adoption. Ställningstagandet i den frågan måste nämligen alltid baseras på omständigheterna i varje enskilt fall, och således inom ramen för rättstillämpningen. 
  
 562 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 14.7.6Informationsinsatser 
  
 Vår uppfattning: Regeringen bör ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att, i samverkan med andra be- rörda myndigheter och organisationer, genomföra informations- insatser i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Myn- digheten bör också lämna förslag till hur myndigheternas och allmänhetens kunskapsbehov kan tillgodoses efter att uppdraget har slutförts. 
  
 Inledning 
  
 I direktiven anges det att vi – oberoende av om vi föreslår en regle- ring för barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands 
  
 – ska ta ställning till vilka informationsinsatser som behövs för att myndigheter och allmänheten ska få kunskap om innebörden av den svenska lagstiftningen. Vi ska också föreslå vem eller vilka som ska ansvara för dessa informationsinsatser. 
  
 Vi har valt att redovisa denna del av uppdraget i omvänd ordning, och inleder således med att beskriva vilken myndighet som bör ha huvudansvaret för informationsinsatserna. Efter det följer en be- skrivning av vad informationsinsatserna bör bestå i och hur de bör genomföras samt en beskrivning av det uppdrag som bör ges till den ansvariga myndigheten. 
  
 Vi kommer i det följande att använda uttrycket potentiella för- äldrar. Med uttrycket avses sådana personer som skulle kunna genom- gå ett surrogatarrangemang i utlandet, men som inte har gjort det. Uttrycket ska inte förväxlas med uttrycket tilltänkta föräldrar, vilket i detta kapitel avser sådana personer som genomgår eller har genom- gått ett surrogatarrangemang i utlandet och som enligt svensk rätt (ännu) inte har blivit barnets rättsliga föräldrar. 
  
 Vilken myndighet bör ha huvudansvaret för insatserna? 
  
 Syftet med ett surrogatarrangemang i utlandet är att en eller två personer ska bli rättsliga föräldrar till ett barn. De centrala frågorna för personer som överväger ett surrogatarrangemang i utlandet är därför om de i Sverige kan bli rättsliga föräldrar till barnet och hur 
  
 563 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 de i så fall ska gå till väga för att bli det. Är det t.ex. möjligt att i Sverige erkänna en utländsk fastställelse av föräldraskapet eller att här fastställa föräldraskapet för barnet? Krävs det en adoption för att personerna, eller en av dem, ska bli rättsliga föräldrar till barnet? 
  
 Frågor om föräldraskap och adoption handläggs på lokal nivå av familjerätten, som är en del av socialtjänstens individ- och familje- omsorg. Familjerätten handlägger också ärenden om vårdnad, boende och umgänge. På central nivå har ansvaret för dessa områden, med undantag för nationell adoption, nyligen överförts från Socialstyrelsen till Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (tidigare Myndigheten för internationella adoptionsfrågor).69 Syftet med för- ändringen har varit att samla det statliga ansvaret för familjerättsliga frågor, familjerådgivning, föräldraskapsstöd och internationella adoptioner i en och samma myndighet, och på så sätt effektivisera det kunskapsbaserade arbetet inom familjerättsområdet. I 2016 års budgetproposition anges det att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd kommer att vara central kunskapsmyndighet inom området och att den i denna egenskap kommer att ha en betydelse- full roll för såväl kunskapsutveckling och kunskapsförmedling (prop. 2015/2016:1, utgiftsområde 9, s.  
 172–174 
  och  
 182–184).70 
  
 Med tanke på det som nu angetts är det enligt vår mening naturligt att huvudansvaret för här aktuella informationsinsatser bör åvila Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Det uppdrag som ges till myndigheten är samtidigt beroende av vad informationsinsatserna bör bestå i och hur de bör genomföras. Vi behöver således behandla de senare frågorna innan vi kan uttala oss om uppdragets utformning. 
  
 Vad bör insatserna bestå i och hur bör de genomföras? 
  
 En viktig åtgärd är att ta fram ett gediget kunskapsunderlag i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Underlaget bör innehålla beskrivningar av de regler som kan bli tillämpliga vid dessa arrange- 
  
 69Ansvaret överfördes den 1 september 2015, medan namnbytet skedde den 1 januari 2016 (prop. 2015/16:1 utgiftsområde 9, bet. 2015/16:SoU1 och rskr. 2015/16:102). 
  
 70Det kan tilläggas att förändringen är en del av de senaste årens stegvisa arbete med att refor- mera myndighetsstrukturen och effektivisera kunskapsstyrningen inom hälso- och sjukvårdens och socialtjänsten områden. För mer information om detta arbete, hänvisas till departements- promemorian Samordnat ansvar för vissa familjefrågor (Ds 2014:17). 
  
 564 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 mang. Det bör också innehålla beskrivningar av relevanta förarbets- uttalanden och rättspraxis. Underlaget bör inte bara innehålla be- skrivningar av det som gäller i fråga om föräldraskap, adoption och vårdnad. Det bör också innehålla information om bl.a. barnets medborgarskap och barnets inresa i och bosättning i Sverige samt information om vilka myndigheter som prövar olika frågor, i vilken ordning olika frågor måste prövas och vilka problem som kan upp- komma hos olika myndigheter. Framtagandet av kunskapsunder- laget bör ske i samverkan mellan berörda myndigheter. 
  
 När kunskapsunderlaget har tagits fram, får det övervägas hur informationen i underlaget bör användas i olika informationsinsatser och hur dessa insatser bör genomföras på ett effektivt sätt. Anställda på berörda myndigheter bör få en allmän information om det som gäller vid olika typer av surrogatarrangemang i utlandet samt infor- mation om vilka andra myndigheter som kan vara involverade vid dessa arrangemang, i vilken ordning olika frågor måste prövas och vart de kan hänvisa potentiella föräldrar som vill ha mer informa- tion i ett visst avseende. De bör också få mer detaljerad information om sådant som rör deras egna arbetsuppgifter. Anställda på familje- rätterna bör t.ex. få detaljerad information om gällande rätt i frågor som rör föräldraskap, adoption och vårdnad om barn efter ett surrogatarrangemang i utlandet. De insatser som riktar sig till an- ställda på berörda myndigheter kan bestå i internutbildningar, ut- arbetande av allmänna råd och riktlinjer eller framtagande av hand- böcker. Även andra insatser är tänkbara, och det bör överlåtas till Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd att, i samverkan med berörda myndigheter, bestämma vad som är mest ändamåls- enligt i olika fall. 
  
 De insatser som riktar sig till potentiella föräldrar bör vara annor- lunda än de som riktar sig till myndigheterna och deras anställda. Ett viktigt syfte med de förstnämnda informationsinsatserna är näm- ligen att motverka kommersiella surrogatarrangemang i utlandet, och särskilt sådana arrangemang som kan innebära problem för det blivande barnet, de tilltänkta föräldrarna och andra, t.ex. surrogat- modern. Potentiella föräldrar bör därför få information om att länder har olika regleringar på detta område, och att det kan upp- komma juridiska och andra problem efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det förhållandet att de kan bli rättsliga föräldrar i barnets födelseland behöver t.ex. inte innebära att de också kan bli det i 
  
 565 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Sverige. Resultatet kan i värsta fall bli att barnet får ett haltande föräldraskap och blir statslöst. Problem kan dessutom inte bara upp- komma i Sverige utan också i det land där arrangemanget genom- förs. Potentiella föräldrar bör som regel därför avrådas från att genomgå surrogatarrangemang i utlandet och uppmanas att över- väga alternativa vägar till föräldraskap. Med alternativa vägar avses här inte bara assisterad befruktning och adoption utan också möjlig- heten att leva med barn genom t.ex. omhändertagande av foster- barn. 
  
 De insatser som riktas till potentiella föräldrar kan genomföras på olika sätt, och det bör även här överlåtas till Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd att, i samverkan med andra berörda myndigheter, bestämma vad som är mest ändamålsenligt. Insatser- na kan t.ex. bestå i att ta fram och distribuera broschyrer eller annat informationsmaterial till de aktörer i samhället som ofta kommer i kontakt med potentiella föräldrar, bl.a. familjerätterna och vissa sjukvårdsinrättningar. Det kan också handla om att förmedla rele- vant information på olika myndigheters, organisationers eller andra aktörers hemsidor på internet, att genomföra riktade insatser till de personer som har försökt att bli föräldrar genom en assisterad be- fruktning eller en adoption, eller att genomföra rikstäckande insatser av olika slag. Det viktiga är att insatserna når så många potentiella föräldrar som möjligt, att insatserna är ändamålsenliga och effektiva, och att olika potentiella föräldrar får i stort sett samma information. Det som i detta och föregående stycke har angetts om potentiella föräldrar gäller i allt väsentligt också för allmänheten i övrigt. 
  
 Uppdragets utformning 
  
 Vi har således kommit fram till att framtagande av ett gediget kun- skapsunderlag och genomförande av informationsinsatser förutsätter en samverkan mellan Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd och andra myndigheter. Som exempel på andra myndig- heter kan nämnas Migrationsverket, Skatteverket och Socialstyrelsen. Arbetet kan också behöva innefatta samverkan med vissa organi- sationer, t.ex. Sveriges Kommuner och Landsting. 
  
 Vår uppfattning är därför att regeringen bör ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att, i samverkan med 
  
 566 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatarrangemang i utlandet 
  
 andra berörda myndigheter och organisationer, genomföra infor- mationsinsatser på detta område. Myndigheten bör också lämna förslag till hur myndigheternas och allmänhetens kunskapsbehov på området kan tillgodoses efter att uppdraget har slutförts. 
  
 567 
  
 15Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller 
  
 i utlandet 
  
 15.1Inledning 
  
 Det rättsliga föräldraskapet regleras genom bestämmelserna i för- äldrabalken (FB) och ger rättsverkningar i förhållande till barnet. Som vi har utvecklat i andra kapitel anses den kvinna som föder barnet alltid som barnets rättsliga mor, oavsett om hennes ägg eller ett donerat ägg har använts (se bl.a. 1 kap. 7 § FB). 
  
 Om modern vid barnets födelse är gift med en man, anses den mannen vara barnets far. Denna faderskapspresumtion gäller såväl vid samlag som vid assisterad befruktning. Presumtionen kan dock hävas. Om modern är sambo med en man, fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom. Vid assisterad befruktning med done- rade spermier krävs det för fastställande av faderskap att maken eller sambon har samtyckt till behandlingen och att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Om modern vid barnets födelse är gift, registrerad partner eller sambo med en kvinna, kan den kvinnan under vissa förutsättningar fastställas som barnets förälder (1 kap. 9 § FB). Någon presumtion för föräldraskap gäller dock inte, utan det måste alltid ske en fast- ställelse av föräldraskapet genom bekräftelse eller dom. Dessutom gäller att föräldraskapet för den kvinna som inte har fött barnet bara kan fastställas om den assisterade befruktningen utförts enligt lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., dvs. inom svensk hälso- och sjukvård. Faderskapet för en man kan däremot fastställas oavsett var den assisterade befruktningen har utförts. 
  
 569 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Utredningen har i uppdrag att ta ställning till om föräldraskapet för den kvinna i ett samkönat äktenskap eller samboskap som inte har fött barnet ska kunna fastställas även i de fall en assisterad befruktning har skett utomlands eller i egen regi, dvs. utanför tillämp- ningsområdet för lagen om genetisk integritet m.m. En sådan för- ändring skulle innebära att reglerna om föräldraskap för en kvinna efter assisterad befruktning överensstämmer med vad som gäller om fastställande av faderskap efter assisterad befruktning. Frågan om införande av en presumtion för föräldraskap för en kvinna i svensk rätt omfattas däremot inte av vårt uppdrag. 
  
 Genom lagändringar som träder i kraft den 1 april 2016 får ensam- stående kvinnor möjlighet att genomgå en assisterad befruktning inom hälso- och sjukvården. Ändringarna innebär att en ensamstå- ende kvinna kan bli barnets enda rättsliga förälder efter en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 Övervägandena om vad som bör gälla för par ger anledning till överväganden om fastställande av faderskap eller föräldraskap vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor i fall då befrukt- ningen har skett i egen regi eller utomlands. 
  
 15.2Tidigare utredningar och ställningstaganden 
  
 15.2.1Makar, registrerade partner och sambor1 
  
 Regleringens utveckling 
  
 När inseminationslagen infördes år 1985 gjordes bedömningen att lagen inte borde omfatta kvinnliga samkönade par (prop. 1984/85:2 s. 10). 
  
 Kommittén om barn i homosexuella familjer föreslog i sitt be- tänkande Barn i homosexuella familjer (SOU 2001:10) att registre- rade partner och samkönade sambor skulle få tillgång till assisterad befruktning inom den svenska sjukvården och att det rättsliga för- äldraskapet till barn som föds i kvinnliga samkönade förhållanden skulle bestämmas på motsvarande sätt som för barn i olikkönade förhållanden. Om modern var registrerad partner, skulle hennes 
  
 1 Framställningen rörande kvinnliga samkönade par är i allt väsentligt hämtad från SOU 2007:3 s. 70 och 71. 
  
 570 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 partner automatiskt anses som mor till de barn som föds i partner- skapet. Många av remissinstanserna var kritiska till förslaget om regleringen av det rättsliga föräldraskapet. Man ansåg att förslaget innebar alltför stora begränsningar i möjligheten att få faderskapet till barnet fastställt och att detta kunde få betydelse när det gällde barnets rätt till kunskap om sitt ursprung och barnets kontakt med sin far. Flera remissinstanser framhöll att andra lösningar borde över- vägas. 
  
 Sedan år 2003 kan registrerade partner prövas som adoptiv- föräldrar. Regeringen uttalade i prop. 2001/02:123 (s. 29) att forsk- ningen med tillräcklig säkerhet talade för att registrerade partner allmänt sett kan erbjuda adoptivbarn en god uppväxtmiljö och till- godose adoptivbarns särskilda behov, också med beaktande av den känsliga situation som barnet kan befinna sig i på grund av parets homosexualitet. Slutsatsen drogs därför att – liksom när det gäller andra som önskar adoptera barn – en individuell prövning borde kunna göras utifrån de sökandes förutsättningar att erbjuda gynn- samma uppväxtförhållanden. Regeringen uttalade vidare att en möjlig- het till assisterad befruktning för registrerade partner och samköna- de sambor inte borde införas innan frågan om hur föräldraskapet för barn som då kommer till ytterligare hade övervägts (s.  
 34–36). 
  
 Inom Regeringskansliet utarbetades därefter departements- promemorian Föräldraskap vid assisterad befruktning för homosexuella 
  
 (Ds 2004:19). På grundval av promemorian föreslog regeringen att insemination och befruktning utanför kroppen också skulle få ut- föras beträffande en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna (prop. 2004/05:137). Bestämmelserna, som fortfarande gäller och som har behandlats i inledningen till detta avsnitt, trädde i kraft den 1 juli 2005. 
  
 I betänkandet Föräldraskap vid assisterad befruktning (SOU 2007:3) föreslog utredaren bl.a. att föräldraskap vid assisterad befruktning med donerade ägg eller spermier ska regleras på samma sätt för olik- könade och samkönade par samt att bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna således också ska omfatta assisterade befruktningar i utlandet och inseminationer i egen regi. Förslagen i betänkandet har inte lett till lagstiftning. 
  
 571 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilt om assisterad befruktning i utlandet och i egen regi 
  
 Bestämmelsen om att samtycke kan utgöra grund för faderskap oavsett var en insemination har utförts infördes år 1985. En mot- svarande bestämmelse gäller numera även för befruktningar utanför kroppen. Det finns varken i de ursprungliga eller i de senare för- arbetena till regleringen några ingående resonemang om tänkbara för- och nackdelar med denna ordning. I lagutskottets betänkande om inseminationer (bet. LU 1984/85:10) uttalade utskottet att en sådan vid utformning av faderskapsregeln bäst tillgodoser barnets behov av att tillförsäkras en far. 
  
 När bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna infördes år 2005 valde man en annan ordning. Det föreskrevs för dessa fall att föräldraskapet bara kan fastställas om den assisterade befrukt- ningen har ägt rum enligt lagen om genetisk integritet m.m. I för- arbetena (prop. 2004/05:137 s. 44) anförde regeringen i huvudsak följande om heminseminationer. Spermiegivaren vid en sådan insemi- nation är inte sällan är en god vän eller annan bekant till modern som barnet har en nära kontakt med under sin uppväxt. Ibland har spermiegivaren och modern också gemensam vårdnad om barnet. Det skulle bli betydligt svårare för homosexuella män att bli rätts- liga fäder om föräldraskapsregeln i 1 kap. 9 § FB gäller även vid heminsemination. Det är i ett barnperspektiv rimligt att faderskapet även fortsättningsvis kan fastställas i dessa fall och att barnet vid en eventuell konflikt mellan spermiegivaren och modern ges möjlighet till en nära kontakt med sin far. Regeringen hänvisade också till en undersökning av Statistiska Centralbyrån från år 2000 som visade att drygt en fjärdedel av de tillfrågade homosexuella kvinnorna skulle föredra en heminsemination även om det infördes en möjlighet till behandling inom hälso- och sjukvården. Av undersökningen fram- gick dock inget om vilka önskemål som fanns i fråga om det rättsliga föräldraskapet i sådana fall. 
  
 I fråga om assisterad befruktning i utlandet anförde regeringen att det möjligen inte vore lika tveksamt att låta föräldraskapet om- fatta sådana behandlingar som har skett inom utländsk sjukvård. Man avstod ändå från att föreslå en sådan ordning och angav följ- ande. Sjukvården är i många länder inte reglerad på samma sätt som i Sverige, och förhållandena kring en assisterad befruktning kan riskera att bli oklara. En reglering som förutsätter att det i varje 
  
 572 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 enskilt fall kan utredas om en assisterad befruktning kan sägas ha skett inom eller utanför ett annat lands sjukvård skulle också kunna försvåra bedömningarna för svenska socialnämnder och domstolar samt påverka förutsebarheten för de berörda på ett negativt sätt. 
  
 15.2.2Ensamstående kvinnor 
  
 Frågan om ensamstående kvinnor bör få möjlighet till assisterad befruktning inom hälso- och sjukvården har under en längre tid diskuterats i olika sammanhang. De senaste åren har frågan bl.a. varit föremål för flera riksdagsmotioner. Debatten i riksdagen utmynna- de under våren 2012 i ett tillkännagivande om att regeringen skynd- samt skulle återkomma med ett lagförslag som ger ensamstående kvinnor rätt till assisterad befruktning. Regeringen beslutade den 19 juni 2013 att tillsätta den här utredningen. Vi har i delbetänkan- det Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29) föreslagit att ensamstående kvinnor ges möjlighet till assisterad be- fruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Regeringen har i allt väsentligt godtagit förslagen i betänkandet och den 25 juni 2015 överlämnat propositionen Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (prop. 2014/15:127) till riksdagen. Riksdagen har i sin tur godtagit regeringens förslag och relevanta författningsändringar träder i kraft den 1 april 2016 (bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). 
  
 15.3Överväganden om makar, registrerade partner och sambor 
  
 Våra förslag: Samtycke ska inte längre kunna utgöra grund för faderskap vid heminseminationer. För att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap vid behandlingar inom utländsk hälso- och sjukvård, ska det i fortsättningen krävas att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och att den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. Det som nu angetts om faderskap ska också gälla för föräldraskap enligt 1 kap. 9 § för- äldrabalken. 
  
 573 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Våra utgångspunkter 
  
 Under de senaste årtiondena har frågor om hur man kan stärka barnets rättigheter uppmärksammats mer och mer, både i vårt land och internationellt. Arbetet har i Sverige kommit till uttryck genom antagandet av regeringens strategi för att stärka barnets rättigheter i Sverige (prop. 2009/10:232 och bet. 2010/11:SoU3). Ett annat led i dessa strävanden är det pågående arbetet med att göra barnkon- ventionen till svensk lag (dir. 2015:17). Internationellt sett märks strävandena att stärka barnets rättigheter i bl.a. Europadomstolens praxis. 
  
 Möjligheterna till assisterad befruktning motiveras av en önskan att hjälpa ofrivilligt barnlösa personer att bli föräldrar. En assisterad befruktning får dock aldrig ske på ett sätt som står i strid med barnets rättigheter. I Sverige har det alltsedan inseminationslagens införan- de år 1985 funnits en rätt för de personer som tillkommit med donera- de könsceller att senare inhämta information om sitt genetiska ur- sprung. Denna viktiga rättighet har även betonats i samband med olika förändringar på området. Exempelvis uttalade regeringen inför tillåtandet av befruktning utanför kroppen med donerade ägg eller spermier, att barnet måste få en möjlighet att grunda sitt liv på sanningen om sitt genetiska ursprung. Det angavs att ett annat för- hållningssätt skulle innebära en kränkning av barnets personliga inte- gritet. Det ansågs även innebära ett avsteg från rättviseprincipen att dölja kunskapen för dessa barn, eftersom de flesta barn känner sitt ursprung (se prop. 2001/02:89 s. 23). Rättigheten att söka sitt gene- tiska ursprung är alltså väl etablerad i svensk rätt. Diskussionen under senare år har framför allt avsett frågan hur man skapar garan- tier för att barnet ska kunna utöva denna viktiga rättighet (se bl.a. prop. 2001/02:89 s.  
 46–48 
  och SOU 2007:3 s.  
 91–103). 
  
 Det ovan anförda innebär, enligt vår mening, att en assisterad befruktning med donerade könsceller bör anses oförenlig med bar- nets bästa om det blivande barnet inte har en rätt till information om donatorns identitet. Sådana assisterade befruktningar bör därför inte uppmuntras av samhället, utan tvärtom motverkas. Detta är en viktig utgångspunkt för våra överväganden om den föräldraskaps- rättsliga regleringen. 
  
 574 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 En annan utgångspunkt för att ett samtycke ensamt ska kunna utgöra grund för faderskap eller föräldraskap är att det finns rimliga möjligheter till insyn och kontroll från samhällets sida. Att så är fallet vid behandlingar inom svensk hälso- och sjukvård råder det ingen tvekan om. Det finns då läkare och annan sjukvårdspersonal som kan kontrollera vem som har lämnat ett samtycke och när samtycket har lämnats. Det är också möjligt att utreda om det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har till- kommit genom den behandling som samtycket avsett och att det således inte har tillkommit på något annat sätt, t.ex. genom ett sam- lag. 
  
 Mot bakgrund av de förändringar som skett under senare år när det gäller synen på samkönade förhållanden, och som bl.a. kommit till uttryck genom införandet av ett könsneutralt äktenskapsbegrepp, bör en tredje utgångspunkt vara att olikkönade och samkönade par så långt det är möjligt behandlas lika. 
  
 Våra förslag och bedömningar 
  
 Inledning 
  
 Den fråga som utredningen enligt direktiven har att ta ställning till är om föräldraskap för en kvinna ska kunna fastställas vid assiste- rade befruktningar i utlandet eller i egen regi, s.k. heminsemination. Mot bakgrund av de tre utgångspunkter som vi nyss redovisat, anser vi det emellertid nödvändigt att också se över reglerna för olik- könade par i motsvarande situationer. Våra överväganden i denna del kommer således att omfatta båda samkönade och olikkönade par. 
  
 Heminseminationer 
  
 Dagens reglering om faderskap för olikkönade par innebär att mannen anses som barnets far om han har samtyckt till en hem- insemination med donerade spermier. Vid sådana befruktningar är barnets möjligheter till information om sitt genetiska ursprung beroende av föräldrarnas vilja och agerande. Om föräldrarna väljer att hemlighålla donatorns identitet, eller att skaffa spermier från en anonym donator, har barnet inga sådana möjligheter. Föräldrarna 
  
 575 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 kan i sådana fall sägas beröva barnet dess viktiga rätt till informa- tion om sitt genetiska ursprung. Regleringen innebär således att olikkönade par, genom att göra en heminsemination, kan välja bort barnets rätt till information om sitt ursprung utan att det påverkar deras möjligheter att uppnå ett gemensamt föräldraskap. Denna ordning är otillfredsställande. Den är också svårförenlig med våra utgångspunkter i denna del och lagstiftarens intentioner på områ- det. Regleringen förmedlar närmast budskapet att föräldrarnas önske- mål väger tyngre än barnets rättigheter. Det anförda talar starkt för att ett samtycke till heminsemination med donerade spermier inte bör kunna grunda ett rättsligt faderskap. 
  
 Det finns även ett annat starkt skäl som talar för detta, nämligen att det i dessa fall saknas insyn och kontroll från samhällets sida. Det är inte ens möjligt att säkerställa att det har skett en insemina- tion. Det är därför inte heller möjligt att säkerställa att det vid in- seminationen har lämnats ett samtycke eller att samtycket har lämnats av den blivande moderns partner. Utåt sett kan barnet lika väl ha tillkommit på något annat sätt, t.ex. genom ett samlag. Man kan tänka sig situationer där modern har haft samlag med en utomstående man och där paret sedan uppger att det varit fråga om en heminsemina- tion med donerade spermier. I ett sådant fall kan paret inte bara ha omintetgjort en rättslig relation mellan barnet och den man som rätteligen borde fastställas som barnets rättsliga far, utan också gjort det omöjligt för barnet att senare inhämta information om den mannen och således sitt genetiska ursprung. Även det förhållandet att det saknas rimliga möjligheter till samhällelig insyn och kontroll vid heminseminationer talar således för att regleringen bör ändras. 
  
 Om regleringen ändras så att samtycke till en heminsemination inte kan grunda rättsligt faderskap för mannen, bör regleringen få en handlingsdirigerande effekt. Det är nämligen troligt att de be- rörda personerna, ställda inför valet att göra en behandling där båda kan bli föräldrar eller en behandling som innebär att mannen måste adoptera barnet, i många fall skulle föredra det förstnämnda. 
  
 Vår uppfattning är alltså att det finns starka skäl för att ändra regleringen så att samtycke till en heminsemination aldrig ensamt kan utgöra grund för rättsligt faderskap. En ändrad reglering kan visserligen ha nackdelar som man inte helt kan bortse från. En av dessa har att göra med den s.k. faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB. Om olikkönade makar har genomfört en heminsemination 
  
 576 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 med donerade spermier, ska mannen anses som barnets far till följd av presumtionen. Om samtyckesregleringen ändras på det sätt som nu diskuteras, kan mannen senare få framgång med en talan om hävande av nämnda presumtion och således också ett hävande av faderskapet. En sådan åtgärd skulle naturligtvis kunna vara smärt- sam och uppslitande för barnet, och dessutom kunna drabba barnet ekonomiskt. Om inseminationen har utförts med spermier från en anonym donator, kan man i sådana fall inte heller fastställa fader- skapet för barnets genetiska far. Situationer av detta slag är natur- ligtvis inte önskvärda, men kommer sannolikt bli ovanliga. Situa- tionerna förekommer dessutom redan i dag och i andra sammanhang. Resultatet kan nämligen bli detsamma om en kvinna har samlag med en utomstående man och hennes make på grund av faderskaps- presumtionen sedan anses som barnets rättsliga far. Situationer av nu diskuterat slag bör kunna motverkas genom tydlig information till de personer som kan komma att genomföra en heminsemina- tion med donerade spermier. 
  
 En ändrad reglering kan i vissa fall också leda till att barnet inte får två rättsliga föräldrar, trots att detta har varit avsikten vid insemi- nationen. Konsekvensen av ändringen blir ju att mannen, om in- seminationen har utförts med donerade spermier och det inte gäller en faderskapspresumtion, måste adoptera barnet för att bli dess rätts- liga far. En sådan ordning – som i dag gäller för samkönade par vid heminsemination – innebär ett visst osäkerhetsmoment, bl.a. efter- som någon av parterna kan dra sig ur innan adoptionen har fullföljts. Om de tilltänkta föräldrarna är sambor, kan någon närstående- adoption inte ske, varför ett gemensamt föräldraskap inte kan upp- nås utan att de gifter sig. Tanken med ändringen är samtidigt att den ska ha en handlingsdirigerande effekt och att olikkönade par därför inte bör välja denna väg till ett gemensamt föräldraskap. Nackdelen har inte heller i övrigt en sådan tyngd att den kan mäta sig med de starka skälen som finns för en ändrad reglering, särskilt barnets rätt till information. 
  
 Vi anser således att regleringen bör ändras på så sätt att samtycke inte längre kan utgöra grund för faderskap vid heminseminationer. Ändringen innebär att vi stärker barns rätt till information om sitt genetiska ursprung och att regleringen om assisterad befruktning med donerande spermier blir mer enhetlig. 
  
 577 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 På anförda skäl föreslår vi att detsamma ska gälla för kvinnliga samkönade par. Möjligheterna att fastställa föräldraskapet för en kvinna enligt 1 kap. 9 § FB bör alltså inte utvidgas till att omfatta heminseminationer. Detta innebär att faderskapet för spermie- donatorn ska fastställas vid heminseminationer, och detta oavsett om de tilltänkta föräldrarna är ett olikkönat eller ett samkönat par. Undantag gäller endast om det finns en faderskapspresumtion och moderns make således per automatik ska anses som barnets rätts- liga far. 
  
 Vi återkommer i nästa avsnitt till frågan om bestämmelsernas närmare utformning. Redan här kan dock sägas att vi förutsätter att berörda myndigheter tar fram de föreskrifter och allmänna råd som behövs. Vi återkommer i kapitel 17 till behovet av övergångsbestäm- melser. 
  
 Behandlingar inom utländsk hälso- och sjukvård 
  
 När en assisterad befruktning med donerade könsceller utförs inom utländsk hälso- och sjukvård, beror det på regleringen i det landet om barnet senare kan inhämta information om donatorn eller donatorerna. I vissa länder finns det regler som tillförsäkrar barnen en sådan möjlighet, medan det i andra länder fortfarande är tillåtet med anonyma donatorer. Det förekommer också, bl.a. i Danmark, att donatorn kan välja mellan anonymitet och öppenhet. De personer som söker behandling kan då bestämma vilken typ av donator de vill använda. Beslutet blir sedan avgörande för barnets möjligheter att inhämta information om sitt genetiska ursprung. Dagens reglering om assisterad befruktning vid utländsk hälso- och sjukvård innebär således, på samma sätt som regleringen om hem- inseminationer, att olikkönade par medvetet kan göra det omöjligt för barnet att senare inhämta information om sitt ursprung. Som tidigare sagts är en sådan ordning inte bara otillfredsställande utan också svårförenlig med våra utgångspunkter och lagstiftarens inten- tioner. Föräldraskap genom assisterad befruktning inom utländsk hälso- och sjukvård bör därför i fortsättningen förutsätta att den person som tillkommit genom behandlingen har en möjlighet att inhämta information om sitt genetiska ursprung. 
  
 578 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 Det bör däremot inte krävas att behandlingslandets lag ger per- sonen en rätt till information. Det bör i stället vara tillräckligt att han eller hon i praktiken har en sådan möjlighet, t.ex. till följd av ett avtal med den sjukvårdsinrättning som utfört behandlingen. Det senare innebär att behandlingar även i fortsättningen kan utföras i t.ex. Danmark, under förutsättning att de tilltänkta föräldrarna har valt en  
 icke-anonym 
  donator och att sjukvårdsinrättningen garan- terar barnet en sådan rätt till information. 
  
 Med hänsyn till kravet på samhällelig insyn och kontroll bör föräldraskap genom assisterad befruktning inom utländsk hälso- och sjukvård också förutsätta att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i det landet. Genom införandet av denna förutsättning i svensk rätt skapas det en tydlig gräns mellan behandlingar inom sådan hälso- och sjukvård och heminsemina- tioner. Förutsättningen innebär i sig också en garanti för att det handlar om en seriös sjukvårdsinrättning vars uppgifter om behand- lingen är tillförlitliga och som bl.a. sparar uppgifter om donatorer på ett betryggande sätt. 
  
 Vi anser således att det går att skapa en reglering som gör det möjligt för människor att genomgå assisterade befruktningar inom utländsk hälso- och sjukvård och på så sätt uppnå ett gemensamt föräldraskap, samtidigt som bl.a. barnets rätt till information till- godoses på ett bra sätt. Det har inte framkommit några beaktans- värda skäl för att i detta avseende göra en skillnad mellan olik- könade och samkönade par. Det som nu angetts om olikkönade par bör därför också gälla för samkönade par. 
  
 Våra förslag föranleder ytterligare ändringar i 1 kap. 8 och 9 §§ FB (se avsnitt 12.8.9). Ändringarna innebär sammanfattningsvis att samtycke till assisterade befruktningar inom svensk eller utländsk hälso- och sjukvård under vissa förutsättningar kan utgöra grund för faderskap och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Om en behand- ling har utförts inom utländsk hälso- och sjukvård, krävs det att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i det landet och att den person som har tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. Vi återkom- mer i kapitel 17 till frågan om behovet av övergångsbestämmelser. 
  
 579 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 15.4Överväganden om ensamstående kvinnor 
  
 Vårt förslag: En ensamstående kvinna ska inte kunna bli ensam förälder genom en heminsemination med donerade spermier. Hon ska däremot kunna bli ensam förälder till ett barn genom assisterad befruktning inom utländsk hälso- och sjukvård under förutsättningarna att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och att den person som tillkom- mit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 Inledning 
  
 Vi har tidigare angett att ensamstående kvinnor från och med den 1 april 2016 ges möjlighet att genomgå en assisterad befruktning inom hälso- och sjukvården. Enligt bestämmelser i 1 kap. 3 § andra och tredje stycket FB blir en ensamstående kvinna som genomgår en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård barnets enda rättsliga förälder, såvida inte spermiegivaren bekräftar fader- skapet och övriga förutsättningar för bekräftelse är uppfyllda. Frågan är nu om detsamma ska gälla även i fall då den assisterade befrukt- ningen har utförts inom ett annat lands hälso- och sjukvård eller vid en heminsemination. 
  
 Det har under lång tid varit svensk rätts utgångspunkt att barn som kommer till genom en assisterad befruktning har rätt till två föräldrar och att detta ger barnet ekonomisk, social och rättslig trygghet. Bestämmelserna om att en samtyckande make eller sambo ska anses som far eller förälder, även om han eller hon inte är gene- tisk förälder till barnet, har bl.a. syftat till att garantera att barnet får två föräldrar. När vi nu diskuterar vad som ska gälla vid assi- sterad befruktning för ensamstående kvinnor är frågan en annan. Här handlar det inte om att barnet ska garanteras två föräldrar utan om motsatsen, nämligen att undersöka vilka förutsättningar som ska vara för handen för att det inte ska fastställas någon far eller förälder till barnet. 
  
 580 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 De utgångspunkter som har redovisats i avsnitt 15.3 är i tillämp- liga delar också relevanta för våra överväganden om ensamstående kvinnor. Det som sagts om barnets rätt till information om sitt genetiska ursprung, och om kravet på samhällelig insyn och kon- troll, gäller alltså även här. 
  
 Heminseminationer 
  
 Huvudregeln bör även fortsättningsvis vara att det för varje barn ska fastställas ett faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Undantag gäller naturligtvis om det finns en faderskapspresumtion och moderns make således per automatik ska anses som barnets far. För de barn som kommer till genom samlag gäller det nu angivna oinskränkt och oberoende av parternas vilja. Om en kvinna och en man har en tillfällig relation och kvinnan blir gravid, ska mannen således fastställas som far till barnet, och detta även när ingen av föräldrarna önskar det. Bestämmelserna om fastställande av fader- skap och föräldraskap är bl.a. avsedda att skydda barnets rätt till underhåll och arv och kan inte avtalas bort. 
  
 Som tidigare framhållits måste det dessutom finnas en möjlighet till insyn och kontroll från samhällets sida i sådana fall där det påstås att ett barn har kommit till genom en assisterad befruktning eller heminsemination med donerade spermier. Detta gäller natur- ligtvis särskilt i här aktuella fall, där det handlar om att eventuellt inte fastställa ett faderskap eller ett föräldraskap för barnet. Från samhällets sida är det normalt sett inte möjligt att kontrollera en kvinnas påstående om att hon har gjort en heminsemination som ensamstående och att barnet är ett resultat av den inseminationen. För en utomstående betraktare kan barnet nämligen lika väl ha tillkommit på annat sätt, t.ex. genom ett samlag. Avsaknaden av kontroll är i dessa fall ett tillräckligt skäl för att heminseminationer inte ska jämställas med assisterade befruktningar enligt 6 och 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Till det nu sagda kommer det som i avsnitt 15.3 har angetts om barnets rätt till information om sitt genetiska ursprung, och som är lika relevant här. 
  
 Vår bedömning är således att det även i fortsättningen ska fastställas ett faderskap eller föräldraskap när en ensamstående kvinna har gjort en heminsemination. Regleringen för ensamstående kvin- 
  
 581 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 SOU 2016:11 
  
 nor blir på detta sätt förenlig med den reglering som vi har före- slagit för samkönade och olikkönade par. 
  
 Behandlingar inom utländsk hälso- och sjukvård 
  
 Sedan ett antal år förekommer det att ensamstående kvinnor i Sverige reser till andra länder i syfte att genomgå en assisterad befruktning med donerade spermier. När barnet föds gäller de vanliga reglerna om faderskap respektive föräldraskap. Dessa innebär bl.a. att social- nämnden ska genomföra en faderskaps- eller föräldraskapsutred- ning och se till att faderskapet eller föräldraskapet fastställs. Frågan är om det är meningsfullt och motiverat att en sådan skyldighet finns i de nu aktuella fallen. Man kan hävda att utredningarna är tämligen meningslösa, eftersom det som regel inte går att fastställa spermiedonatorn som barnets far. Samhällets skyldighet att med- verka till fastställande av en far eller förälder till barnet framstår då som illusorisk. 
  
 Ett argument för att ändå behålla skyldigheten att fastställa faderskap eller föräldraskap i dessa fall skulle kunna vara att de ensamstående kvinnor som vill låta utföra en assisterad befruktning i utlandet inte har genomgått den lämplighetsprövning som före- skrivs för behandling enligt bestämmelserna i lagen om genetisk integritet m.m. Detsamma gäller dock även för de par som genom- går behandlingar i utlandet. Visserligen kan man hävda att pröv- ningen har en större betydelse när det handlar om barn som bara får en förälder, eftersom det då inte finns någon andra förälder som kan väga upp eventuella brister hos modern. Detta är dock enligt vår mening inte tillräckligt som skäl för att behandla ensamstående kvinnor annorlunda än par. 
  
 Vi har tidigare kommit fram till att det går att skapa en reglering för par som tillgodoser det samhälleliga behovet av insyn och kon- troll samt barnets rätt till information. Det går också att skapa en godtagbar reglering för ensamstående kvinnor, och som bygger på samma förutsättningar. Vi föreslår att en ensamstående kvinna ska kunna bli barnets enda förälder om hon har genomgått en assisterad befruktning vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har en rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. Förslaget föranleder ändringar i 
  
 582 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet 
  
 1 kap. 3 § FB. Om förutsättningarna inte är uppfyllda – t.ex. för att det inte är klarlagt att sjukvårdsinrättningen är behörig, att det har handlat om en assisterad befruktning eller det är osäkert om barnet kommit till genom den assisterade befruktningen – gäller de vanliga reglerna om fastställande av faderskap eller föräldraskap. 
  
 583 
  
 16Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 16.1Inledning 
  
 Tidigare var den som ville ändra könstillhörighet tvungen att vara steriliserad eller av annan orsak sakna fortplantningsförmåga. Sedan den 1 juli 2013 gäller inte längre något sådant krav. Bakgrunden till ändringen var bl.a. en rapport från kommissionären för de mänsk- liga rättigheterna, i vilken det angavs att det kränker respekten för den enskildes fysiska integritet att kräva att en person genomgår sterilisering eller någon form av könskorrigerande kirurgi innan en ändring av könstillhörigheten beviljas.1 Ställningstagandet grundades även på den utveckling som på senare år skett inom FN och Europa- rådet i fråga om synen på lika möjligheter och rättigheter oavsett könsidentitet (prop. 2011/12:142 s. 55 och prop. 2012/13:107 s. 17 och 18). 
  
 2013 års lagändring innebär att en person som har ändrat köns- tillhörighet från kvinna till man (KtM) kan föda barn eller spara ägg som kan ge upphov till barn. Den innebär också att en person som har ändrat könstillhörighet från man till kvinna ( MtK) kan behålla sin förmåga att producera spermier, eller spara spermier för en framtida assisterad befruktning. Ett barn kan alltså tillkomma med spermier från en kvinna. 
  
 Vi har fått i uppdrag att 
  
 •undersöka om avskaffandet av förbudet mot bibehållen fortplant- ningsförmåga och steriliseringskravet kan medföra problem vid tillämpningen av den föräldraskapsrättsliga regleringen, och 
  
 1 Human rights and gender identity: Office of the Commissioner for Human Rights, Council of Europe, juli 2009. 
  
 585 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 •ta ställning till om det finns behov av ändring i den föräldra- skapsrättsliga regleringen eller annan lagstiftning. 
  
 Vi kommer i det följande genomgående att använda begreppet steriliseringskravet för att beteckna det krav som tidigare gällde att den som ändrade könstillhörighet var steriliserad eller av annan orsak saknade fortplantningsförmåga. I texten förekommer också ordet cisperson. Med det avses en person som känner sig bekväm i det kön som registrerades i folkbokföringen när han eller hon föddes och som identifierar sig och uttrycker sig i enlighet med normen för det från födseln registrerade könet. Vi använder uttrycket ändrad köns- tillhörighet för att beskriva det fallet att en person rättsligt tilldelats ett annat kön än det som registrerats vid födseln. Vissa personer som ändrar könstillhörighet genomgår olika medicinska eller kirur- giska förfaranden i syfte att åstadkomma en större överensstäm- melse mellan kroppens utseende och den egenidentifierade köns- identiteten. Det kan t.ex. handla om hormonbehandling, borttagan- de av kvinnliga bröst och könskörtlar och om kirurgiska ingrepp i könsorganen. Vi använder ordet könskorrigering för att beskriva sådana förfaranden. Det är viktigt att komma ihåg att inte alla per- soner som ändrar könstillhörighet har samma önskningar i fråga om sådana förfaranden, och att det alltså kan finnas personer som ändrar könstillhörighet utan att t.ex. låta operera sina könsorgan. 
  
 Numera används ofta ordet könsdysfori för att beskriva personer som upplever att de har fötts i fel kön. I den mån andra ord, t.ex. transsexuell, förekommer i dokument som vi hänvisar till eller redo- gör för, har vi dock valt att hålla oss till den terminologi som används i dokumentet. 
  
 16.2Gällande rätt 
  
 Vårt uppdrag är inte att göra en fullständig översyn av alla regle- ringar som kan aktualiseras till följd av det slopade steriliserings- kravet, utan endast att överväga ändringar på de områden där det förekommer tillämpningsproblem. Vi kommer därför i detta kapitel bara att uppmärksamma olika bestämmelser om det finns tillämp- ningsproblem, eller om våra förslag ger anledning till följdändringar. I det här avsnittet om gällande rätt ges det således endast en över- 
  
 586 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 siktlig beskrivning av regleringen om ändrad könstillhörighet, följd av en kortfattad överblick av olika slags bestämmelser som kan aktualiseras i fråga om personer som ändrat könstillhörighet med bibehållen fortplantningsförmåga. En mer utförlig genomgång av berörda författningar finns i prop. 2012/13:107 s.  
 10–16. 
  
 Bestämmelser om ändring av könstillhörighet finns i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Enligt bestämmelserna gäller i huvudsak följande. En person kan under vissa förutsättningar få fastställt att han eller hon har en annan köns- tillhörighet än den som framgår av folkbokföringen (1 och 2 §§). Som tidigare sagts krävs det inte längre att personen saknar fort- plantningsförmåga för att en sådan ändring ska kunna beviljas. Beslut om ändring av könstillhörigheten fattas av Socialstyrelsen efter an- sökan av den enskilde, eller i vissa fall dennes vårdnadshavare (1, 2 och 5 §§). En ansökan får bara beviljas om personen är folkbokförd i Sverige och vederbörande inte är registrerad partner (3 §). I vissa fall kan även lagakraftvunna utländska beslut om ändrad könstill- hörighet gälla i Sverige. För det krävs att det handlar om en dom eller ett beslut som har meddelats av en utländsk domstol eller myn- dighet och att personen, när domen eller beslutet meddelades, var medborgare i det andra landet eller bosatt där (3 a §). De domar och beslut som avses är både avgöranden i ärenden om ändrad köns- tillhörighet och s.k.  
 de-facto-beslut 
  avseende en persons könstill- hörighet, t.ex. genom utfärdande av pass för personen i den nya könstillhörigheten (prop. 2011/12:142 s. 74). I samband med ansökan om fastställelse av ändrad könstillhörighet får tillstånd ges till att ingrepp görs i könsorganen i syfte att göra dem mer lika det andra könets, om förutsättningarna för fastställelse är uppfyllda (4 §). Till- stånd krävs även för den som vill få könskörtlarna avlägsnade (4 a §). 
  
 En konsekvens av att steriliseringskravet slopats är att KtM kan föda barn och att både KtM och MtK kan bidra med egna köns- celler vid tillkomsten av ett barn. Detta aktualiserar tillämpning av den föräldraskapsrättsliga regleringen. Denna reglering har delvis be- skrivits i avsnitt 4.3. Utöver den föräldraskapsrättsliga regleringen finns det ett antal bestämmelser som på olika sätt har koppling till fastställande av faderskap eller föräldraskap för en kvinna enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken (FB). Sådana bestämmelser finns bl.a. i 6 kap. 6 § och 7 kap. 8 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., 10 kap. 5 § och 12 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453), i 7 kap. 12, 15, 18 och 
  
 587 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 20 §§ FB och i lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för ut- givna underhållsbidrag. 
  
 När en person blir förälder till ett barn inträder ett antal rätts- verkningar. Oftast har det inte någon betydelse om föräldern är mor, far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB. Det finns dock fortfarande ett fåtal bestämmelser där rättigheter eller skyldigheter till följd av för- äldraskap specifikt gäller för t.ex. barnets mor. En sådan bestäm- melse är 6 kap. 3 § FB, i vilken det anges att ett barn från födelsen står under vårdnad av modern ensam om föräldrarna inte är gifta med varandra. Andra sådana bestämmelser finns i folkbokförings- lagen (1991:481), namnlagen (1982:670) och socialförsäkringsbalken. Genomgående gäller att en far och en förälder enligt 1 kap. 9 § FB behandlas lika. 
  
 Vidare finns det bestämmelser som, utan angivande av orden mor, far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB, specifikt gäller rättsverkningar för föräldrar eller blivande föräldrar av ett visst kön. Många för- fattningar som rör gravida är enligt sin ordalydelse kopplade till ett visst kön, nämligen kvinnor. Bestämmelserna har i regel fokus på kvinnans och/eller barnets hälsa under graviditeten eller strax efter förlossningen. Det finns också enstaka bestämmelser med koppling till barnalstring, där det förutsätts att personen har manligt kön. Bestämmelser av nu aktuellt slag finns bl.a. i lagen om genetisk inte- gritet m.m., socialförsäkringsbalken och föräldraledighetslagen (1995:584). 
  
 16.3Frågans tidigare behandling 
  
 När steriliseringskravet avskaffades framhöll regeringen att principen om att den förvärvade könstillhörigheten ska vara den som styr den enskildes rättigheter och skyldigheter i de fall där könet har bety- delse är genomgripande och grundläggande. Samtidigt konstaterade man att de bestämmelser som i dag finns i föräldrabalken och som reglerar vem som är mor, far respektive förälder till ett barn utgår från att en kvinna är mor till ett barn och att en man är far, samt att det rättsliga begreppet förälder är förbehållet en kvinna som lever i en relation med en annan kvinna. 
  
 Regeringen konstaterade att den föräldraskapsrättsliga regleringen inte är direkt anpassad efter samtliga situationer som kan uppkom- 
  
 588 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 ma i och med det slopade steriliseringskravet. Det framhölls att regleringen i vissa fall kan tillämpas direkt. Som exempel nämndes det fallet att en MtK är gift eller sambo med en kvinnlig cisperson som insemineras med spermier från den som ändrat könstillhörig- het. Då kan föräldraskapet fastställas enligt 1 kap. 9 § FB. Samtidigt konstaterade man att föräldrabalkens bestämmelser i andra situa- tioner inte är direkt tillämpbara. Som ett exempel nämndes det fallet att en KtM föder ett barn eller att en MtK, i andra fall än som nyss sagts, bidrar med spermier till tillkomsten av ett barn. Regeringen gjorde bedömningen att de befintliga föräldraskapsrättsliga bestäm- melserna och principerna i sådana fall kan tillämpas analogt utan att det medför rättsosäkerhet för de barn som föds i en familj där en av föräldrarna eller båda har ändrat könstillhörighet (prop. 2012/13:107 s. 19 och 20). 
  
 När väl föräldraskapet till ett barn är fastställt följer därmed bl.a. vissa rättigheter och förpliktelser. Ett antal av dem följer vårdnaden om barnet och är oberoende av om exempelvis förmånstagaren är mor, far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB till barnet. Några är dock destinerade till modern, fadern eller föräldern. Vissa bestämmelser utgår uttryckligen från att en mor eller en förälder är en kvinna eller att en far är en man, medan andra är könsneutrala så till vida att denna koppling inte görs. Vidare finns det bestämmelser som till- erkänner gravida kvinnor vissa förmåner eller som i övrigt medför vissa rättsverkningar för gravida. Regeringen förutsatte vid slopan- det av steriliseringskravet att även dessa bestämmelser skulle kunna tillämpas analogt på det sättet att den som ändrat könstillhörighet också omfattas av bl.a. de rättigheter, förmåner och skyldigheter som följer med att vara mor, far eller förälder till ett barn, eller med att vara gravid eller att ha fött ett barn (prop. 2012/13:107 s. 20). Det ansågs som orimligt att författningar som syftar till att skydda liv och hälsa hos en gravid person och/eller det ofödda barnet, inte skulle kunna tillämpas enbart på grund av att den gravida har manlig könstillhörighet. 
  
 Samtidigt som man ansåg att en analog tillämpning kunde ske av både den föräldraskapsrättsliga och annan reglering uttalade reger- ingen att det är viktigt att rättstillämpningen följs upp. 
  
 Mot bakgrund av förbudet mot att tillämpa straffbud analogt diskuterade regeringen även vissa straffbestämmelser, däribland be- stämmelsen om barnadråp i 3 kap. 3 § brottsbalken. Bestämmelsen 
  
 589 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 gör det möjligt att döma till ett lindrigare straff än vad som gäller enligt bestämmelserna om mord och dråp om en kvinna dödar sitt barn vid födelsen eller vid tid därefter då hon på grund av ned- komsten befinner sig i upprivet sinnestillstånd eller svårt trångmål. Den gäller enligt sin ordalydelse enbart kvinnor. Regeringen anförde följande (prop. 2012/13:107 s. 21). Det måste beaktas att straffbe- stämmelsen motiveras av de biologiska följderna av havandeskapet och förlossningen. Straffbestämmelsen är dessutom till fördel för den enskilde genom att den anvisar en lindrigare straffskala än som annars skulle vara fallet. Den bör därför vara tillämplig även på den vars könsidentitet har ändrats. Om bestämmelsen ändå i ett enskilt fall inte skulle anses vara tillämplig och gärningen i stället skulle be- dömas som dråp, bör i sammanhanget framhållas att domstolen får döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde. Det ska också särskilt beaktas i mildrande riktning vid straffvärdebedömningen bl.a. om den tilltalade till följd av en psykisk störning, sinnesrörelse eller någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Att en domstol i ett sådant fall skulle döma en KtM strängare än en kvinnlig cisperson i motsvarande situation framstår som uteslutet. 
  
 I propositionen fördes det också resonemang om andra straff- bestämmelser, däribland 9 § abortlagen (1974:595). Regeringen anför- de då följande. Något motsvarande resonemang om analog tillämp- ning som för brottet barnadråp kan inte föras för dessa bestämmel- ser, vilka således inte blir tillämpliga t.ex. då ett medicinskt ingrepp som är förbjudet att utföra på en kvinna utförs på en KtM. Exem- pelvis innebär abort enligt abortlagens ordalydelse avbrytande av en kvinnas havandeskap. När det gäller brott mot exempelvis abortlagen torde i stället brottsbalkens bestämmelser om brott mot liv och hälsa eller de straffrättsliga bestämmelserna i patientsäkerhetslagen (2010:659) kunna tillämpas. I andra fall innebär de straffrättsliga be- stämmelsernas ordalydelse att vissa medicinska ingrepp på personer som ändrat könstillhörighet är olagliga. En avvägning får här göras om det skulle stå i strid med intentionerna med lagstiftningen att ställa någon till ansvar för en sådan gärning. Regeringen anser sam- manfattningsvis att det inte behöver göras några följdändringar i de straffbestämmelser som påverkas av att steriliseringskravet tas bort, 
  
 590 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 men vill åter framhålla vikten av att noga följa rättstillämpningen (prop. 2012/13:107 s. 21). 
  
 Regeringens överväganden utmynnade i att bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om sekretessgenom- brott i fråga om uppgifter om gravida kvinnor skulle ändras till att omfatta uppgifter om gravida personer, men att några andra följd- ändringar inte behövdes. 
  
 16.4Europadomstolens praxis 
  
 Om erkännande av ändrad könstillhörighet 
  
 Europadomstolen har slagit fast att frågor om könstillhörighet om- fattas av rätten till privatliv enligt artikel 8 i Europakonventionen. Efter domstolens banbrytande avgörande i målet Daniels mot Förenade kungariket (mål nr 28957/95 och dom den 11 juli 2002) står det klart att skyddet enligt artikel 8 innebär att den som full- bordat en medicinsk könskorrigering har rätt att få den nya köns- tillhörigheten rättsligt erkänd. 
  
 Målet handlade om en person som vid födseln hade registrerats som man, men som senare hade genomfört könskorrigerande kirurgi och levde som kvinna. Klagomålet till Europadomstolen handlade bl.a. om att det inte fanns någon möjlighet för henne att få sin kvinn- liga könsidentitet rättsligt erkänd. Hon betraktades alltså rättsligt sett som en man, vilket fick olika negativa konsekvenser för henne. Bland annat betraktades hon som man i fråga om rätten till pension, vilket innebar att rätt till pension för henne inträdde först vid 65 års ålder och inte vid 60 års ålder som för andra kvinnor. 
  
 Europadomstolen framhöll att en konflikt mellan den enskildes sociala verklighet och regleringen försätter personen i en situation där han eller hon kan uppleva känslor av sårbarhet, förödmjukelse och oro. Domstolen framhöll också systemets koherens som en viktig faktor vid en prövning enligt artikel 8. Det ansågs ologiskt att staten godtog medicinsk könskorrigering men vägrade att erkänna de rätts- liga implikationerna av behandlingens resultat. Domstolen under- kände också regeringens invändningar om att ett rättsligt erkännan- de av könskorrigeringen skulle skada födelseregistrets ”historical nature”. Den konstaterade att undantag redan förekom i fråga om födelseregistret, nämligen vid adoptioner, och att det dessutom hand- 
  
 591 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 lade om ett begränsat antal personer, varför det inte skulle uppstå någon risk för systemet som helhet. 
  
 Vid den slutliga bedömningen av om staten hade gjort en god- tagbar avvägning mellan de olika relevanta intressena, slog domstolen fast att transsexuellas rätt till personlig utveckling och fysisk och moralisk integritet inte längre kan ses som en kontroversiell fråga. Domstolen ansåg att den rådande situationen, där personer som genomgått en medicinsk könskorrigering tvingades leva i ett mellan- läge mellan två kön, inte längre var hållbar. Domstolen vidgick att ett rättsligt erkännande av könskorrigeringar skulle medföra svårig- heter och få konsekvenser inte bara i fråga om folkbokföring utan också när det gällde bl.a. familjerätt och arvsrätt. Dock menade domstolen att dessa svårigheter var långt ifrån oöverstigliga. Enligt domstolen hade det inte framkommit att ett rättsligt erkännande av en könskorrigering skulle medföra några konkreta eller väsentliga svårigheter eller nackdelar för något allmänt intresse. Med hänsyn till bl.a. det anförda kom domstolen fram till att frågan om rättsligt erkännande inte längre låg inom statens bedömningsmarginal (”margin of appreciation”), förutom i fråga om hur erkännandet lämpligen skulle åstadkommas. Staten ansågs inte ha respekterat klagandens rätt till privatliv enligt artikel 8. 
  
 Staten ansågs också ha kränkt artikel 12 som innebär en rätt för män och kvinnor att gifta sig och bilda familj. Artikeln ansågs inne- bära att personer som ändrat könstillhörighet har en rätt att gifta sig med en person av motsatt kön. Av senare avgöranden framgår att artikel 8 inte innebär någon rätt för samkönade par att ingå äktenskap. 
  
 De principer angående rättigheterna enligt artikel 8 som slogs fast i målet Daniels mot Förenade Kungariket har utveck- lats i en rad senare avgöranden. Ett av dessa är avgörandet i målet Acosta mot Litauen (mål nr 27527/03 och dom den 11 september 2007). Av detta avgörande framgår att det måste finnas en reglering som gör det möjligt för transsexuella att genomföra en könskorrigering och att få sin upplevda könsidentitet erkänd. Målet handlade om en person som vid födseln hade registrerats som kvinna, men som identifierade sig som man. Han hade påbörjat en könskorrigering genom att operera bort de kvinnliga brösten. På grund av att det saknades relevant reglering fick han dock inte möjlighet att genom- gå en operation för att fullborda könskorrigeringen på det sätt som 
  
 592 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 han ville. Detta innebar i sin tur att han inte kunde få till stånd en ändring av sitt personnummer, vilket avspeglade en kvinnlig köns- tillhörighet. Därigenom kom han i vissa väsentliga situationer att betraktas som en kvinna och han kunde t.ex. inte söka arbete eller resa utomlands utan att hans ursprungliga könstillhörighet avslöja- des. Domstolen ansåg att de ändringar som krävdes inte skulle med- föra en orimlig ekonomisk börda för staten, bl.a. med hänsyn till det begränsade antal personer det handlade om. Domstolen kom fram till att det hade skett en kränkning av artikel 8. 
  
 Av Europadomstolens praxis kan det sammanfattningsvis utläsas att rätten till rättsligt erkännande av en könskorrigering omfattar bl.a. en rätt att byta förnamn och att få identitetshandlingar och andra officiella dokument som motsvarar den nya könstillhörig- heten. Sådana dokument får inte innehålla ett personnummer eller motsvarande personbeteckning som avspeglar det ursprungliga bio- logiska könet. Vidare gäller att den enskilde inte ska tvingas att av- slöja sin ursprungliga könstillhörighet för utomstående (se bl.a. målet 
  
 B.mot Frankrike, mål nr 13343/87 och dom den 25 mars 1992). Såvitt känt finns det inte något avgörande där Europadomstolen 
  
 har uttalat sig om vad som gäller i fråga om personer som vill eller har ändrat könstillhörighet utan att först ha åtminstone påbörjat en medicinsk könskorrigering.2 Emellertid bör de principer som Europa- domstolen utvecklat rimligen anses tillämpliga även i sådana fall. 
  
 Det bör avslutningsvis framhållas att artikel 8 inte i alla situa- tioner ger en ovillkorlig rätt till rättsligt erkännande av en köns- korrigering. Enligt Europadomstolens praxis kan medlemsstaterna fortfarande i vissa fall välja att vägra erkännande i fall då den trans- sexuella personen är gift och samkönade äktenskap inte är tillåtna enligt den nationella regleringen (se bl.a. målet Hämälainen mot Finland, mål nr 37359/09 och dom den 16 juli 2014). 
  
 2 Europarådet har i en resolution från år 2010 uppmanat medlemsstaterna att se till att officiella dokument motsvarar den enskildes upplevda könstillhörighet, utan krav på att personen har genomgått sterilisering, kirurgisk könskorrigering, hormonbehandling eller andra medicinska åtgärder, Resolution 1728(2010) of the Parliamentary Assembly – Discrimination on the basis of sexual orientation and gender identity. Antagen den 29 april 2010. 
  
 593 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Uttalanden om ändrad könstillhörighet och föräldraskap 
  
 Familjer där någon av de vuxna har genomgått en könskorrigering omfattas numera tveklöst av skyddet för familjelivet i artikel 8 i Europakonventionen (se bl.a. målet X, Y och Z mot Förenade kunga- riket, mål nr 21830/93 och dom den 22 april 1997). Det finns såvitt känt inga avgöranden där Europadomstolen uttalat sig om hur man ska beteckna eller registrera en person som blivit biologisk eller genetisk förälder före eller efter en ändring av könstillhörigheten. Däremot finns det ett fåtal avgöranden som innehåller uttalanden om relationen mellan den vuxne och barnet. 
  
 Ett av dessa är det nyss nämnda avgörandet i målet X, Y och Z mot Förenade kungariket. Målet handlade om en KtM som genom- gått en könskorrigering. Han levde i en stadigvarande relation med en kvinna och de hade tillsammans fått två barn med hjälp av donator- insemination. Mannen, kvinnan och det äldre av barnen klagade till Europadomstolen på att mannen inte hade kunnat registreras som far till barnet. Domstolen kom fram till att artikel 8 i den aktuella kontexten inte innebar en skyldighet för staten att som far erkänna en person som inte är den genetiska fadern. Någon kränkning av artikel 8 ansågs inte föreligga.3 
  
 Målet Hämälainen mot Finland, som nämnts tidigare, handlade om vilka inskränkningar i rätten att ändra könstillhörighet som är godtagbara i fall då den person det handlar om är gift och samkönade äktenskap inte är tillåtna enligt den nationella regleringen. I avgöran- det gör domstolen vissa uttalanden om relationen mellan den aktuella personen och hans eller hennes barn. Klaganden var en  
 post-operativ 
  MtK som var gift med en kvinna. Paret hade från tiden före köns- korrigeringen ett barn tillsammans och klaganden var registrerad som far. Efter att klaganden genomgått könskorrigeringen ville hon få ett kvinnligt personnummer, men vägrades detta på grund av att hon var gift. Finsk lag tillät nämligen inte en rättslig ändring av könstill- hörigheten för gifta personer, vilket i sin tur hängde samman med att samkönade äktenskap inte godtogs enligt den nationella regle- 
  
 3 Med hänsyn till senare praxis, främst avgörandet i målet X och andra mot Österrike (mål nr 190110/07 och dom den 19 februari 2013) är det osäkert om det nu ganska gamla avgörandet i X, Y och Z mot Förenade kungariket skulle stå sig i dag. I avsaknad av nyare praxis får det dock anses ge uttryck för gällande rätt, se May (2015), Case law of the European Court of Human Rights relating to discrimination on grounds of sexual orientation or gender identity, s. 124. Publicerad av Europarådet i mars 2015. 
  
 594 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 ringen. Europadomstolen prövade om situationen var förenlig med klagandens rätt till privat- och familjeliv enligt artikel 8. 
  
 Domstolen konstaterade inledningsvis att artikel 8 inte innebär en skyldighet för staterna att tillåta samkönade äktenskap, och att effekterna av en könskorrigering i fråga om äktenskap till stor del faller inom staternas bedömningsmarginal. Domstolen framhöll att klaganden hade flera alternativ, däribland att fortsätta vara gift och acceptera att hon hade ett manligt personnummer, att med makans samtycke omvandla förhållandet till ett registrerat partnerskap eller att skilja sig. Kravet på samtycke ansågs innebära ett viktigt skydd för makan. En omvandling till ett registrerat partnerskap skulle inte innebära att makarna förlorade några rättigheter, på grund av att finsk lag ger makar och registrerade partner samma rättigheter. Klagan- dens redan gällande faderskap till dottern skulle inte påverkas. En omvandling till ett registrerat partnerskap ansågs följaktligen inte ha några negativa implikationer för klagandens familjeliv. Domstolen kom fram till att det inte var oproportionerligt att kräva att klagan- dens äktenskap omvandlades till ett registrerat partnerskap för att hon skulle få till stånd en ändring av sin rättsliga könstillhörighet. Någon kränkning av artikel 8 ansågs inte ha skett. 
  
 Klagandens situation prövades också enligt bl.a. artikel 14 (för- bud mot diskriminering) i kombination med artikel 8 och artikel 12 (rätten att gifta sig och bilda familj). Domstolen kom fram till att klagandens situation inte var tillräckligt lik cispersoners för att situa- tionerna skulle kunna jämföras. Det var därför enligt domstolen inte fråga om diskriminering. 
  
 Avgörandena ger såvitt vi kan bedöma inte någon vägledning i frågan om hur det föräldraskapsrättsliga förhållandet mellan barnet och en förälder som ändrat könstillhörighet ska betecknas eller re- gistreras. Det framstår som vanskligt att dra några slutsatser av dom- stolens uttalanden om klagandens faderskap i målet Hämälainen mot Finland, eftersom frågan om hur föräldraskapet skulle beteck- nas inte omfattades av klagandens talan. Såvitt känt finns det inte heller några uttalanden från Europarådet i frågan. Kommissionären för de mänskliga rättigheterna har rekommenderat att medlemsstater- na ser till att transgenderpersoners föräldrarättigheter respekteras 
  
 595 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 efter den ändrade könstillhörigheten, men inte uttalat sig i frågan om rättslig beteckning eller registrering.4 
  
 16.5Yogyakartaprinciperna 
  
 Internationella juristkommissionen och International Service for Human Rights har åtagit sig att utveckla en uppsättning internatio- nella rättsprinciper om tillämpning av internationell rätt när det gäller brott mot mänskliga rättigheter på grund av sexuell läggning och könsidentitet. Syftet med arbetet har varit att ge större klarhet och sammanhang till ländernas skyldigheter gällande mänskliga rättig- heter. I november 2006 hölls ett expertmöte i orten Yogyakarta i Indonesien. Efter mötet antog 29 framstående experter från 25 länder, med olika bakgrund och sakkunskap inom området för mänskliga rättigheter, enhälligt Yogyakartaprinciperna om tillämpning av det internationella skyddet för de mänskliga rättigheterna vad gäller sexuell läggning och könsidentitet. Avsikten var att principerna skulle ge uttryck för gällande rätt på området. 
  
 Yogyakartaprinciperna behandlar en rad standarder inom skyddet för de mänskliga rättigheterna och tillämpning av dessa standarder i frågor om sexuell läggning och könsidentitet. I dessa principer fast- ställs ländernas huvudsakliga skyldighet att beakta mänskliga rättig- heter. I princip 1 anges det bl.a. att alla människor, oavsett sexuell läggning och könsidentitet, har rätt att i full utsträckning åtnjuta alla mänskliga rättigheter. Princip 2 handlar om rätten till likabehand- ling och  
 icke-diskriminering. 
  I den anges bl.a. att var och en är be- rättigad att åtnjuta alla mänskliga rättigheter utan diskriminering på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. Principerna 3, 6, 13 och 24 har särskild betydelse för de frågor som nu diskuteras. 
  
 Princip 3 gäller rätten till erkännande inför lagen. I den anges det bl.a. att alla människor oavsett sexuell läggning och könsidentitet ska åtnjuta rättskapacitet i alla aspekter av livet. Där sägs också att varje enskild persons egendefinierade sexuella läggning och köns- identitet utgör en integrerad del av personligheten och är en av de mest grundläggande aspekterna av självbestämmande, värdighet och 
  
 4 Human rights and gender identity: Office of the Commissioner for Human Rights. Europa- rådet, juli 2009. 
  
 596 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 frihet. Ingen ska tvingas genomgå medicinska processer – t.ex. köns- korrigerande kirurgi, sterilisering eller hormonterapi – som ett krav för erkännande av könsidentitet i lagens mening. Mot bakgrund av principen om rätten till erkännande inför lagen ska länderna bl.a. vidta alla nödvändiga åtgärder för att fullt ut respektera och i lagens mening erkänna varje enskild persons egenidentifierade könsidenti- tet och se till att alla identitetshandlingar som tillhandahålls av staten som anger en persons kön speglar denna könsidentitet. Staten ska också se till att förfaranden för erkännande är effektiva, rättvisa och  
 icke-diskriminerande 
  och respekterar den berörda personens värdig- het och privatliv, och att ändringarna i identitetshandlingarna erkänns i alla sammanhang där identifiering eller uppdelning av personer efter kön krävs enligt lag eller policy. 
  
 Princip 6 handlar om rätten till privatliv. Den innebär att alla, oavsett sexuell läggning eller könsidentitet, har rätt till åtnjutande av privatliv utan godtyckligt eller olagligt ingripande med avseende på deras familj, hem och korrespondens och till skydd mot olagliga angrepp på deras heder och anseende. Rätten till privatliv inbegriper normalt valet att tillhandahålla eller inte tillhandahålla information om sin sexuella läggning eller könsidentitet och även beslut och val i fråga om både den egna kroppen och sexuellt umgänge samt om relationer till andra människor. Mot bakgrund av principen om rätten till privatliv ska länderna bl.a. garantera vars och ens rätt att få välja när, till vem och hur man vill tillhandahålla information som rör sexuell läggning eller könsidentitet, och skydda alla personer från godtyckligt eller oönskat utlämnande, eller hot om utlämnan- de av sådan information till andra. 
  
 Princip 13 behandlar rätten till social trygghet och till andra sociala skyddsåtgärder. I den anges bl.a. att var och en har rätt till social trygghet och andra sociala skyddsåtgärder utan att diskrimi- neras på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. 
  
 Princip 24 rör rätten att bilda familj. Det anges i denna princip att länderna ska vidta alla de åtgärder som krävs för att garantera rätten att bilda familj, också genom tillgång till adoption eller assiste- rad befruktning (inklusive insemination med donator), utan diskri- minering på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. Det anges vidare bl.a. att länderna ska se till att barnets bästa kommer i främsta rummet vid alla åtgärder eller beslut som rör ett barn. Länderna ska bl.a. se till att all lagstiftning och politik erkänner olika familjeformer, 
  
 597 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 inklusive sådana som inte definieras genom härkomst eller äkten- skap, och vidta alla de åtgärder som krävs för att garantera att ingen familj får diskrimineras på grund av någon familjemedlems sexuella läggning eller könsidentitet, också med avseende på familjerelaterad social välfärd och andra allmänna förmåner, sysselsättning och in- vandring. 
  
 16.6Uppmärksammade problem 
  
 16.6.1Våra undersökningar 
  
 Vi har undersökt om slopandet av steriliseringskravet har medfört problem vid tillämpning av den föräldraskapsrättsliga regleringen och annan reglering. Vi har följt domstolarnas rättstillämpning och fört en dialog med Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter (RFSL) och Skatteverket samt tagit upp frågan vid vår hearing i maj 2015. Vidare har vi tagit del av en pro- memoria som Socialstyrelsen tagit fram inom ramen för ett uppdrag från regeringen att initiera och samordna ett myndighetsövergri- pande samarbete i syfte att minska den administrativa bördan för en person i samband med ändring av könstillhörighet.5 Vi ska i det följande beskriva resultaten av våra undersökningar. 
  
 16.6.2Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 Våra undersökningar har visat att det slopade steriliseringskravet har gett upphov till vissa tillämpningsproblem i folkbokföringsverk- samheten. Skatteverket har, i fall då en KtM fött barn, registrerat honom som barnets mor, och detta i enlighet med den oskrivna prin- cipen om att den som föder ett barn är att anse som mor (mater  
 est-principen). 
  Mannen har i ett fall överklagat beslutet och begärt att han i stället ska registreras som far till barnet. Förvaltningsrätten biföll klagandens talan och kom fram till att han skulle registreras som barnets far. Kammarrätten i Stockholm gjorde samma bedöm- ning och avslog Skatteverkets överklagande (dom den 9 juli 2015). 
  
 5 Socialstyrelsen (2014), Administrativa problem för personer som bytt juridiskt kön. Dnr 5.3- 51189/2012. 
  
 598 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 Skatteverket överklagade domen till Högsta Förvaltningsdomstolen, men återkallade sedermera överklagandet. Domen har vunnit laga kraft. 
  
 Det kan i sammanhanget nämnas att det finns ett avgörande som rör snarlika omständigheter, men med den skillnaden att barnet fötts före ändringen av könstillhörighet (Kammarrätten i Göteborg, dom den 5 oktober 2015). Klaganden, som hade ändrat könstillhörighet från kvinna till man, hävdade att registreringen i folkbokföringen skulle ändras på så sätt att han anges som far till barnet. Domstolen biföll klagandens överklagande och domen har vunnit laga kraft. 
  
 Vid en förfrågan i november 2015 kände Skatteverket bara till två folkbokföringsärenden rörande KtM som fött barn. I båda dessa fall var den andra föräldern en man. Företrädare för verket hade vid samma tillfälle inte kännedom om ärenden där barnet fötts av en kvinna och den andra föräldern är en KtM eller MtK.6 Det är dock möjligt att det finns sådana fall. 
  
 16.6.3Annan reglering 
  
 När det gäller tillämpningen av annan lagstiftning, tycks problemen hittills främst ha rört hälso- och sjukvården. Det har framkommit att det på sina håll inom hälso- och sjukvården har förekommit upp- fattningen att personer med ändrad könstillhörighet inte har rätt till assisterad befruktning, och att gravida män inte har rätt att göra abort. Det som i förarbetena sagts om en analog tillämpning verkar alltså inte alltid ha kommit hälso- och sjukvårdens personal till del. 
  
 Det har också enligt uppgift förekommit problem inom hälso- och sjukvården som hänger samman med att de datasystem som an- vänds förutsätter att gravida personer är kvinnor och har ett kvinn- ligt personnummer. T.ex. har det inträffat att gravida män inte kunnat föras in i det datoriserade journalsystemet och att de inte har fått den smärtlindring som önskats, eftersom datasystemet förutsätter att sådan smärtlindring bara kan skrivas ut till en kvinna.7 
  
 6Information lämnad per  
 e-post 
  den 11 november 2015. 
  
 7Uppgifterna härrör från sammanträffande med företrädare för RFSL och Jones (2015), Han kan inte bli gravid, enligt landstinget. Webbversionen av Dagens Nyheter den 23 maj 2015. 
  
 599 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Det har däremot inte framkommit några uppgifter om att gravida män, eller män som fött barn, nekats föräldrapenning eller andra förmåner till följd av den ändrade könstillhörigheten. 
  
 16.7Överväganden om den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 16.7.1Avgränsningar 
  
 Vårt uppdrag handlar om följderna av det slopade steriliserings- kravet. Våra överväganden om den föräldraskapsrättsliga regleringen gäller därför i princip bara personer som fått barn efter att de ändrat könstillhörighet. Frågan om det behövs en reglering också för personer som fått barn före ändringen av könstillhörighet får alltså övervägas i ett annat sammanhang. 
  
 Det bör också framhållas att vi inte har som uppdrag att göra en fullständig översyn av den föräldraskapsrättsliga regleringen och de föräldraskapsrättsliga begreppen. En sådan översyn skulle kräva be- tydligt mer omfattande utredningsåtgärder än vi har möjlighet att genomföra inom ramen för det här uppdraget. Vi kommer därför inte att överväga införande av en könsneutral föräldraskapslagstift- ning eller av nya föräldraskapsrättsliga begrepp. Något sådant skulle förutsätta en genomgripande analys av vilka konsekvenser som skulle uppstå och ändringar av ett betydande antal bestämmelser i olika författningar. Våra överväganden bygger således på de befintliga begreppen far, mor och förälder enligt 1 kap. 9 § FB. 
  
 Det är inte heller möjligt att inom ramen för det här uppdraget göra någon översyn av den internationellt privaträttsliga regleringen om föräldraskap. Detta kapitel innehåller alltså inte några sådana överväganden. 
  
 Vidare bör det redan här sägas att det enligt vår mening inte kan komma i fråga att införa en ordning som ger individerna möjlighet att välja hur de vill att deras rättsliga föräldraskap ska betecknas och registreras. Något sådant skulle nämligen stå i strid med den grund- läggande principen att frågor om rättsligt föräldraskap inte är disposi- tiva och skulle dessutom innebära att det helt saknas förutsebarhet. Vi kommer därför inte att föra några ytterligare resonemang kring en sådan ordning. 
  
 600 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 Slutligen bör det framhållas att det förhållandet att en KtM kan komma att donera ägg till en assisterad befruktning inte tillmäts någon betydelse i våra överväganden. Det är nämligen en etablerad princip att den som donerar ett ägg för en assisterad befruktning inte på grund av donationen får ett föräldraskapsrättsligt förhållande till det barn som kommer till (se 1 kap. 7 § FB). Detta gäller oavsett om mottagaren av ägget är någon utomstående eller donatorns partner. En annan sak är att donatorn i vissa fall kan få ett sådant förhållande på grund av sitt samtycke till den assisterade befruktningen. I fråga om en KtM:s möjlighet att donera ett ägg till sin make eller sambo hänvisar vi till resonemangen i avsnitt 12.8.2. 
  
 16.7.2Våra utgångspunkter 
  
 Våra bedömningar: I de fall ett barn föds efter att någon av eller båda föräldrarna har ändrat könstillhörighet, bör föräldra- skapet för båda föräldrarna betecknas och registreras på ett sätt som avspeglar respektive förälders rättsliga könstillhörighet. 
  
 Föräldrarna bör samtidigt i princip ha samma rättigheter, för- måner och skyldigheter som de hade haft om de fått barn innan de ändrat könstillhörighet. Detta innebär att den som fött ett barn ska omfattas av de bestämmelser som gäller för en mor. Det innebär vidare att den som bidragit med sina spermier, eller som samtyckt till en assisterad befruktning av sin make eller sambo, ska omfattas av de bestämmelser som gäller för en far eller för- älder enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. Det sagda bör gälla oavsett hur personens rättsliga föräldraskap betecknas. 
  
 Av redogörelsen i avsnitt 16.6.2 framgår det att svenska förvaltnings- domstolar har underkänt Skatteverkets hittillsvarande tillämpning av den föräldraskapsrättsliga regleringen, såvitt gäller registreringen i folkbokföringen i fall då en KtM föder ett barn. En registrering av en man som mor har således ansetts stå i strid med den enskildes rätt till respekt för privatlivet, så som denna kommer till uttryck i artikel 8 i Europakonventionen. Det kan förutsättas att motsvaran- de bedömning hade gjorts om en kvinna registrerats som far. Frågan om hur en person som ändrat könstillhörighet ska betecknas som förälder har inte prövats av Europadomstolen och det saknas väg- 
  
 601 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 ledande uttalanden från Europarådet. Frågan behandlas inte heller i de s.k. Yogyakartaprinciperna. Den grundläggande princip om er- kännande av en könskorrigering som slagits fast i målet Daniels mot Förenade Kungariket innebär visserligen att det i prin- cip är den nya könstillhörigheten som ska styra individens rättig- heter och skyldigheter m.m., vilket talar för att exempelvis en man som föder barn ska betraktas som barnets far. Principen om rätt till fullt erkännande av en könskorrigering är samtidigt inte utan undan- tag, vilket framgår av bl.a. avgörandet i målet Hämälainen mot Finland. Någon europeisk konsensus föreligger inte. Det går därför inte att dra några säkra slutsatser om vilka krav som artikel 8 even- tuellt kan anses innebära i fråga om föräldraskapsrättslig beteckning och registrering i de nu aktuella fallen. Vi gör dock följande över- väganden. 
  
 Det råder ingen tvekan om att frågan om erkännande av en köns- korrigering omfattas av rätten till privatliv enligt artikel 8. Som framgått tidigare omfattar den skyddade rättigheten bl.a. en rätt för den som ändrat könstillhörighet att få officiella handlingar utfärdade som motsvarar den nya könstillhörigheten. Den innefattar normalt också rätten att inte tvingas att avslöja att man ändrat könstillhörig- het. Det är uppenbart att en registrering av en man som mor, eller en kvinna som far, avslöjar för omgivningen att personen i fråga har ändrat könstillhörighet. Den vuxne, och i vissa fall även barnet, kan försättas i situationer där de måste förklara för omgivningen varför registreringen ser ut som den gör. Detta kan upplevas som integritets- kränkande och dessutom leda till andra negativa konsekvenser, eftersom det fortfarande finns fördomar om personer som ändrat könstillhörighet. Det som nu sagts kan också i vissa fall aktualiseras i fråga om den av föräldrarna som inte ändrat könstillhörighet. Så kan bli fallet om en KtM föder ett barn, varvid den andra föräldern är hans kvinnliga make eller sambo och hon har samtyckt till den assisterade befruktning som gett upphov till barnet. Som utvecklas i avsnitt 16.7.3 finns det inte någon direkt tillämplig bestämmelse för sådana fall. En analogitillämpning av bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna i 1 kap. 9 § FB kan röja för omgivningen att en av parterna ändrat könstillhörighet, eftersom det föräldraskapsrätts- liga begreppet förälder är förbehållet fall då två kvinnor får barn tillsammans. En registrering av kvinnan som barnets mor, trots att hon inte fött det, leder däremot inte till sådana risker. 
  
 602 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 Med hänsyn till det anförda gör vi bedömningen att en registre- ring av en man som mor och en kvinna som far skulle kunna utgöra en inskränkning av rätten till privatliv enligt artikel 8. Detsamma skulle kunna gälla en registrering av den förälder som inte ändrat könstillhörighet, i fall då registreringen avslöjar att någon av parter- na ändrat könstillhörighet. Frågan blir då om en sådan inskränkning kan godtas. Så får ske bara med stöd av lag och om det i ett demo- kratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till före- byggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter (artikel 8.2). Man måste alltså undersöka om det finns något väsentligt intresse som talar mot en registrering av en KtM som fött ett barn som far och av hans kvinnliga partner som mor på grundval av hennes samtycke till en assisterad befruktning. Man måste också undersöka om något väsentligt intresse talar mot att en MtK som bidragit med spermier vid tillkomsten av ett barn registreras som mor eller förälder. 
  
 Med hänsyn till att principen om barnets bästa är en av våra viktigaste utgångspunkter, blir den första frågan om en sådan registre- ring är förenlig med denna princip. Vi har redan konstaterat att den motsatta lösningen leder till att uppgifter som för barnet kan vara integritetskänsliga lämnas ut till utomstående, och att barnet kan hamna i situationer där det måste förklara varför det har en mor eller far av ”fel” kön. Även om kunskapen om dessa familjer hittills är begränsad, får det antas att barnen vanligen uppfattar manliga föräldrar som far och kvinnliga föräldrar som mor. Det torde också vara så som omgivningen oftast uppfattar förhållandena. Registre- ringen skulle i så fall vara förenlig med barnens upplevda verklighet. Möjligen kan man hävda att en registrering av en KtM som far eller en MtK som bidragit med spermier som mor eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB skulle dölja något om barnets ursprung, dvs. vilken roll föräldrarna har haft i barnets tillkomst. Detsamma gäller dock i fråga om barn som tillkommit med hjälp av donerade könsceller. Vi kan inte se att de nu aktuella situationerna skulle vara mer proble- matiska. Barnets behov av att få vetskap om hur det kommit till, bör tillgodoses på andra sätt än genom att den person som fött det till varje pris registreras som mor och att den som spermierna kom- mer från måste registreras som far. Det är inte möjligt att uttala sig om vad som i varje enskilt fall är det bästa för barnet, men mycket 
  
 603 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 talar för att den lösning som förvaltningsdomstolarna valt ofta är att föredra ur barnets perspektiv. Den framstår därför som förenlig med principen om barnets bästa. 
  
 Vi kan inte heller se att barnets andra förälder, i förekommande fall, skulle ha något beaktansvärt intresse av att folkbokföringen avspeglar det ursprungligen registrerade könet snarare än det juridiska könet. Denna person har i de flesta fall medvetet skaffat barn till- sammans med en person som ändrat könstillhörighet och torde som regel önska att de föräldraskapsrättsliga registreringarna ska överens- stämma med parternas rättsliga och egenidentifierade könstillhörig- heter. Om det i undantagsfall inte skulle förhålla sig så, måste per- sonens intresse av en annan ordning anses väga lättare än den andra förälderns och barnets intresse av att könskorrigeringen inte avslöjas, i vart fall om registreringen inte innebär rättsförluster för den en- skilde. 
  
 En tredje fråga är om en registrering av det slag som nu disku- teras äventyrar syftet med folkbokföringen eller om den kan leda till rättsförluster för enskilda. Målet för folkbokföringen är att upp- gifterna i den ska spegla befolkningens verkliga bosättning, identitet och familjerättsliga förhållanden så att olika samhällsfunktioner får ett korrekt underlag för beslut och åtgärder.8 I 1 § folkbokförings- lagen (1991:481) anges det att folkbokföring innebär fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgifter om identitet, familj och andra förhållanden som enligt lagen (2001:182) om be- handling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverk- samhet får förekomma i folkbokföringsdatabasen. Om den man som föder ett barn i rättsligt hänseende ska betraktas och behandlas som barnets far, är det oproblematiskt att han också registreras som far. Folkbokföringen kan då läggas till grund för korrekta beslut och åtgärder från det allmänna. Det är dock inte självklart att regleringen bör innebära detta. 
  
 Förarbetsuttalandena är vaga när det gäller hur man tänker sig att de föräldraskapsrättsliga bestämmelserna ska tillämpas analogt. Det framhölls att principen om att det är det rättsliga könet som ska styra rättigheter och skyldigheter m.m. är grundläggande och genomgripande. Samtidigt uttalade regeringen att den som ändrat 
  
 8 Se regleringsbrev för Skatteverket för budgetåret 2015,  
 2014-12-18, 
  Fi2013/2986 Fi2014/4482 (delvis). 
  
 604 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 könstillhörighet också skulle omfattas av bl.a. de rättigheter och skyldigheter som följer med att vara mor, far eller förälder till ett barn, eller med att vara gravid eller att ha fött ett barn. Ett rimligt förhållningssätt är enligt vår mening att en man som föder ett barn, oavsett den rättsliga beteckningen på hans föräldraskap, ska ha de rättigheter och skyldigheter som han hade haft om han varit kvinna och således mor. Något annat skulle innebära rättsförluster för honom, eftersom det finns vissa förmåner, bl.a. i föräldraförsäkringen, som tillkommer barnets mor (se t.ex. 12 kap. 5 § socialförsäkrings- balken). Det finns också andra författningar där moderskapet har betydelse. Exempelvis får modern automatiskt vårdnaden om barnet vid födseln, om föräldrarna inte är gifta (6 kap. 3 § första stycket FB). 
  
 Regeringen synes vid slopandet av steriliseringskravet inte ha avsett att någon ändring skulle ske i fråga om dessa fundamentala rättigheter och en sådan ändring skulle kunna ifrågasättas med hänsyn till bl.a. barnets bästa. Detta ställningstagande innebär att den som fött ett barn alltid ska omfattas av de bestämmelser som gäller för en mor. Det innebär vidare att den som bidragit med sina spermier, eller som samtyckt till en assisterad befruktning av sin make eller sambo, alltid ska ha de rättigheter och skyldigheter som en far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB har, oavsett hur personens rättsliga föräldraskap betecknas. Det ska här upprepas att den reglering som gäller för föräldrar enligt 1 kap. 9 § i allt väsentligt är identisk med den reglering som gäller för fäder. Det saknar därför i princip betydelse om personen anges ha de rättigheter och skyldig- heter som följer med faderskap, eller med föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. 
  
 En ordning där en KtM som föder barn ska ha en mors rättig- heter och skyldigheter, och en MtK ska ha en fars rättigheter och skyldigheter, innebär visserligen att personer som ändrat könstill- hörighet behandlas annorlunda än cispersoner av samma rättsliga kön. Vidare innebär det att det förvärvade rättsliga könet inte blir styrande för personens rättigheter och skyldigheter som förälder. Detta kan dock enligt vår mening godtas, dels eftersom det torde vara förenligt med vad personerna själva önskar i de flesta fall, dels eftersom den motsatta lösningen skulle få oönskade rättsliga kon- sekvenser, i synnerhet för barnet och för KtM som föder barn. 
  
 Det kan uppstå vissa nackdelar om det som anges i folkbok- föringen inte överensstämmer med de rättigheter m.m. som respek- 
  
 605 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 tive förälder ska ha. Folkbokföringen kommer då nämligen inte att ge ett korrekt underlag för beslut och åtgärder i de fall då moder- skap, faderskap och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB ska tillmätas betydelse. Vi anser dock inte att dessa nackdelar väger tillräckligt tungt för att kunna motivera en registrering av enskildas föräldra- skap som avslöjar att personerna ändrat könstillhörighet. Till att börja med handlar det om en liten grupp personer. Enligt Social- styrelsens statistik ansöker färre än 200 personer per år om ändrad könstillhörighet. Det är inte troligt att alla de som ändrar könstill- hörighet väljer att bli föräldrar. Vidare aktualiseras i praktiken relativt få författningar där det har betydelse om man är mor, far eller för- älder enligt 1 kap. 9 § FB. I de allra flesta fall är det relevanta numera att man är ett barns förälder eller vårdnadshavare. Det finns dock vissa undantag, som till stor del rör Skatteverkets verksamhet. Det handlar bl.a. om barns folkbokföring enligt 2, 2 a och 6 §§ folkbok- föringslagen, vårdnad i vissa fall (6 kap. 3 § FB) och barnets namn i vissa fall (1, 16 och 46 §§ tredje stycket namnlagen). Det finns också vissa bestämmelser i främst socialförsäkringsbalken där det har betydelse om man är ett barns mor, far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB. 
  
 Vi anser att de problem som kan uppkomma går att lösa på ett tillfredsställande sätt. När Skatteverket underrättas om ett barns födelse framgår det att den som fött barnet har ett manligt person- nummer. Det måste då vara möjligt för verket att registrera mannen som far och samtidigt i fråga om t.ex. folkbokföring och vårdnad tillämpa de bestämmelser som gäller för en mor. Skatteverket får vidare underrättelse om när föräldraskapet fastställts för den andra föräldern. Under förutsättning att det av underrättelsen framgår att särskilda bestämmelser avsedda för situationer då personer med änd- rad könstillhörighet får barn har tillämpats vid fastställelsen, bör Skatteverket kunna hantera även detta. Att verket kan få upprätta särskilda rutiner för dessa sällsynta ärenden är enligt vår mening inte ett relevant argument mot en ordning av det slag som nu diskuteras. 
  
 I andra fall, t.ex. i fråga om föräldraförmåner, är det rimligt att personerna själva får bära ansvaret för att underrätta myndigheter i de fall de t.ex. vill göra gällande en rättighet eller förmån som är knuten till en förälder av det andra könet. Under förutsättning att uppgifterna hanteras med sekretess, måste det kunna godtas att per- 
  
 606 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 sonerna på detta sätt blir tvungna att uppge att de ändrat köns- tillhörighet, om de vill ta del av förmånen. 
  
 Slutligen kan det diskuteras om den ordning vi överväger är problematisk med hänsyn till den grundläggande s.k. mater  
 est-regeln. 
  Denna regel innebär att den kvinna som föder ett barn ska anses som barnets mor. En reglering som går ut på att den som föder ett barn i vissa fall betecknas som barnets far kan uppfattas som ett undantag från denna regel. På motsvarande sätt kan det uppfattas som ett undantag från mater  
 est-regeln 
  om en kvinna som inte fött barnet i vissa fall betecknas som barnets mor. Vår uppfattning är emellertid att det inte rör sig om ett undantag i egentlig mening. Den ordning som vi diskuterar här innebär visserligen ett avsteg från hur de familjerättsliga begreppen far och mor brukar användas. Samtidigt skulle inte personernas rättigheter och skyldigheter påverkas. Vi anser därför att en ordning av det slag som vi överväger här inte står i strid med mater  
 est-regeln. 
  
 Sammanfattningsvis gör vi följande bedömning. I avsaknad av tydlig praxis från Europadomstolen och en europeisk konsensus i fråga om hur man bör beteckna och registrera personer som får barn efter att de ändrat könstillhörighet, kan man inte dra några säkra slutsatser i frågan om artikel 8 i Europakonventionen innebär några krav i detta hänseende. Vi anser dock att den lösning som bäst respekterar den enskildes privatliv är att det registrerade föräldra- skapet överensstämmer med den rättsliga könstillhörigheten. Som har framgått av resonemangen i det föregående anser vi att detta är förenligt med barnets och den andra förälderns intressen, att det inte står i strid med den s.k. mater  
 est-regeln 
  och att de problem som eventuellt kan uppstå genom att folkbokföringen inte avspeglar per- sonens rättigheter och skyldigheter som förälder kan överbryggas. En utgångspunkt för våra fortsatta överväganden är därför att i de fall ett barn föds efter att någon av eller båda föräldrarna har ändrat könstillhörighet, ska föräldraskapet för båda föräldrar registreras på ett sådant sätt att det avspeglar respektive förälders rättsliga köns- tillhörighet. Detta bör åstadkommas genom ändringar av de för- äldraskapsrättsliga reglerna i 1 kap. FB. Man kan därigenom klargöra vilka föräldraskapsrättsliga beteckningar som ska gälla i olika fall, vilka regler som är tillämpliga beträffande personerna och hur för- äldraskapet i respektive fall ska fastställas. Genom en sådan lösning minskar behovet av analogitillämpningar på det föräldraskapsrätts- 
  
 607 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 liga området, vilket ökar förutsebarheten för alla berörda och under- lättar rättstillämpningen för myndigheter och domstolar. Det som nu sagts bör gälla oavsett om föräldraskapet grundas på att per- sonen fött barnet, på att personen bidragit med sina könsceller eller på att vederbörande samtyckt till en assisterad befruktning med donerade könsceller. 
  
 16.7.3Olika föräldrakombinationer 
  
 Vi har i det föregående kommit fram till vissa utgångspunkter i fråga om vad som bör gälla när personer får barn efter att de ändrat köns- tillhörighet. Nästa fråga blir hur dessa principer bör komma till ut- tryck i föräldrabalkens bestämmelser. Diskussionen måste utgå från de olika kombinationer av föräldrar som nu är möjliga och vad den gällande regleringen innebär i de olika fallen. Vi börjar därför med en genomgång av detta. 
  
 För att underlätta framställningen talar vi genomgående om cis- personer, när vi avser en person som inte har ändrat rättslig köns- tillhörighet. Naturligtvis kan det vara så att personen själv identifierar sig på något annat sätt. Så länge det inte har kommit till uttryck genom en ändring av könstillhörigheten kan det dock inte tillmätas någon rättslig betydelse i fråga om föräldraskapet. 
  
 KtM och manlig cisperson 
  
 En KtM och en manlig cisperson kan få ett barn som båda är gene- tiska föräldrar till. De kan också få barn genom en assisterad befrukt- ning med egna eller donerade könsceller. Det finns inga bestäm- melser som reglerar KtM:s föräldraskap om han föder ett barn. Som framgått tidigare har detta gett upphov till problem i rättstillämp- ningen. Skatteverkets praxis att i enlighet med mater  
 est-regeln 
  registrera mannen som barnets mor har underkänts i två instanser och är inte heller förenlig med våra utgångspunkter. 
  
 När det gäller den manliga cispersonens föräldraskap kan bestäm- melserna om faderskap delvis tillämpas direkt (1 kap. 5 § första stycket första meningen FB) och torde i annat fall kunna tillämpas analogt. Det som sägs i bestämmelserna om modern får då anses avse den man som fött barnet. De problem som nyss nämnts i fråga 
  
 608 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 om KtM aktualiseras inte här. Att den manliga cispersonen i folk- bokföringen registreras som far avslöjar inte att KtM ändrat köns- tillhörighet. Det är också förenligt med vad parterna normalt får antas önska förmedla utåt, dvs. att föräldrarna är ett samkönat par. Att den manliga cispersonen både anses som far och registreras på det sättet är alltså inte något problem i sig. 
  
 KtM och en kvinnlig cisperson 
  
 I en relation mellan en KtM och en kvinnlig cisperson har båda möjlighet att föda ett barn efter en assisterad befruktning med done- rade spermier. Det föräldraskapsrättsliga utfallet beror på vem av parterna som föder barnet. 
  
 Om KtM föder barnet uppkommer samma problem som nyss tagits upp. I fråga om den kvinnliga cispersonens föräldraskap i ett sådant fall finns det inte några bestämmelser i föräldrabalken som kan tillämpas direkt. En analog tillämpning av 1 kap. 9 § FB vore i och för sig möjlig, men är otillfredsställande och inte förenlig med våra utgångspunkter. Begreppet förälder enligt 1 kap. 9 § FB är näm- ligen förbehållet fall där två kvinnor får barn tillsammans. För att KtM:s ändrade könstillhörighet inte ska avslöjas och de rättsliga be- teckningarna överensstämma med båda föräldrarnas könstillhörig- het, bör den kvinnliga cispersonen betecknas och registreras som barnets mor. 
  
 Om cispersonen fött barnet anses hon som barnets mor enligt den oskrivna mater  
 est-regeln 
  eller, om ägget är donerat, 1 kap. 7 § FB. Detta är oproblematiskt. Beträffande KtM kan reglerna om fast- ställande av faderskap vid assisterad befruktning i 1 kap. 8 § FB tilläm- pas direkt. KtM anses alltså som barnets far om han har samtyckt till den assisterade befruktningen och det är sannolikt att barnet kom- mit till genom den. Om parterna är gifta är vidare den s.k. fader- skapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB direkt tillämplig. I denna situation avspeglar den rättsliga rubriceringen KtM:s könstillhörighet och den avslöjar inte att han har ändrat könstillhörighet. 
  
 609 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 MtK och en kvinnlig cisperson 
  
 I en relation mellan en MtK och en kvinnlig cisperson är det med nödvändighet cispersonen som föder barnet. Som nyss sagts anses hon som mor till barnet, vilket är oproblematiskt. I fråga om MtK:s föräldraskap blir bestämmelsen i 1 kap. 9 § FB om föräldraskap för en kvinna direkt tillämplig, om barnet kommit till genom en assiste- rad befruktning. Detta gäller oavsett om hennes spermier eller donera- de spermier använts. MtK blir då i rättslig mening barnets förälder och registreras som sådan. Även detta framstår i sig som oproble- matiskt eftersom rubriceringen dels avspeglar parternas könstillhörig- het, dels innebär att MtK får de rättigheter och skyldigheter som hon bör ha enligt våra utgångspunkter. En förälder enligt 1 kap. 9 § har nämligen samma rättigheter och skyldigheter som en far. 
  
 Om barnet kommit till genom samlag (vilket är möjligt om MtK valt att behålla könsorganen) finns det däremot inte någon direkt tillämplig bestämmelse. Dock kan man tänka sig en analog tillämp- ning av regleringen om faderskap. I så fall måste det beaktas att en registrering av MtK som far skulle innebära att det för omgivningen framstår som om hon är en man. Det skulle därutöver framstå som otillfredsställande och svårförklarligt om MtK i det ena fallet blir förälder enligt 1 kap. 9 § FB och i det andra far. Bestämmelserna i 1 kap. 9 § FB torde inte kunna tillämpas analogt i denna situation, eftersom de bara handlar om assisterad befruktning och inte om barn som kommer till genom samlag. 
  
 MtK och KtM 
  
 Det kan också förekomma att två personer som har ändrat köns- tillhörighet får barn tillsammans. Om personerna har olika könstill- hörighet kan KtM föda ett barn som tillkommit med hjälp av spermier från MtK. De problem som uppstår när en man föder ett barn aktualiseras naturligtvis även i detta fall. Den födande mannen bör således betecknas och registreras som far, samtidigt som han bör ha de rättigheter och skyldigheter som gäller för en mor. 
  
 Även rubriceringen av MtK:s föräldraskap blir problematisk. Bestämmelserna om faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB är inte direkt tillämpliga. En analog tillämpning skulle dessutom kunna leda till samma slags problem som nyss sagts beträffande mannen 
  
 610 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 som fött barnet. MtK bör, i enlighet med våra utgångspunkter, be- tecknas och registreras som barnets mor, men ha de ha rättigheter och skyldigheter som gäller för en far eller förälder. 
  
 KtM och KtM 
  
 I en relation med två KtM kan endera av männen föda ett barn efter assisterad befruktning med donerade spermier. Problemet med hur den som föder barnet ska betecknas har vi redan utvecklat. Det finns inte någon bestämmelse som direkt reglerar det rättsliga föräldra- skapet för den andra mannen. Han kan av naturliga skäl aldrig vara barnets genetiska far, men han kan ha samtyckt till den assisterade befruktningen.9 I ett sådant fall borde det vara möjligt att analogivis tillämpa bestämmelserna om faderskap, om parterna är gifta eller sambo. En sådan registrering avslöjar inte att parterna har ändrat könstillhörighet och överensstämmer med den rättsliga könstillhörig- heten. 
  
 Särskilt om faderskapspresumtionen 
  
 En särskild fråga är om den s.k. faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB kan tillämpas direkt eller analogt i olika situationer där per- soner som ändrat könstillhörighet får barn. Paragrafen lyder i rele- vanta delar som följer. 
  
 Är vid barns födelse modern gift med en man, ska denne anses som barnets far, om inte annat följer av 2 § […]. 
  
 Presumtionen är bara direkt tillämplig om den som föder barnet är kvinnlig cisperson och hon är gift med en man. Den omfattar alltså inte en KtM som föder ett barn. Mannen kan dock vara en manlig cisperson eller en KtM. 
  
 Man kan man fråga sig om det kan bli aktuellt att tillämpa den s.k. faderskapspresumtionen analogt, i fall då den som föder barnet är en kvinnlig cisperson som är gift med en MtK. En sådan tillämp- ning skulle leda till en registrering av MtK som far, vilket utåt för- 
  
 9 Vi bortser från att hans ägg kan ha använts vid befruktningen, eftersom det saknar betydelse för den föräldraskapsrättsliga regleringen. 
  
 611 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 medlar en felaktig könstillhörighet. Vi ställer oss därför avvisande till en analog tillämpning av 1 kap. 1 § FB i denna situation. Möjligen skulle det vara mindre problematiskt att tillämpa bestämmelsen analogt om den som föder barnet är en KtM som är gift med en annan man. Eftersom Skatteverket får underrättelse om vem som fött barnet, torde det i och för sig vara okomplicerat att registrera mannens make som barnets far. 
  
 Ensamstående KtM 
  
 Om en KtM som är ensamstående har genomgått en assisterad be- fruktning omfattas han inte uttryckligen av bestämmelserna i 1 kap. 3 § andra och tredje stycket FB.10 Dock torde bestämmelserna kunna tillämpas analogt på så sätt att faderskap eller föräldraskap för spermiedonatorn inte ska fastställas i dessa situationer. I övrigt uppstår samma problem som i andra fall då en KtM föder ett barn. 
  
 16.7.4Förslag 
  
 Våra förslag: Det införs fyra nya paragrafer i 1 kap. föräldra- balken (fortsättningsvis balken) om föräldraskapet i fall då någon av föräldrarna ändrat könstillhörighet. Paragraferna benämns  
 10–13 
  §§. När en person ändrat könstillhörighet tillämpas de nya paragraferna i stället för  
 1–9 
  §§ i kapitlet. 
  
 En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man och som föder ett barn, ska anses som barnets far men om- fattas av det som i andra kapitel balken och andra författningar anges om en mor och moderskap. Om personen genomgått en assisterad befruktning som ensamstående omfattas han av det som föreskrivs i 1 kap. 3 § balken om ensamstående kvinnor. 
  
 En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man, och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 1 kap. 9 § balken, ska anses som barnets far. Om barnet fötts av en KtM gäller detsamma för en man som inte ändrat könstill- 
  
 10 Här avses den lydelse som gäller fr.o.m. den 1 april 2016. 
  
 612 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 hörighet och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §. 
  
 En person som har ändrat könstillhörighet från man till kvinna, och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska anses som barnets mor. Om barnet fötts av en KtM gäller detsamma för en kvinna som inte ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §. En person som nu sagts ska omfattas av det som i andra kapitel balken och andra författningar anges om en far och faderskap. 
  
 Ett faderskap eller moderskap för den person som inte fött barnet fastställs genom bekräftelse eller dom. 
  
 Fall där en eller båda föräldrar har ändrat könstillhörighet regleras särskilt 
  
 I och med det slopade steriliseringskravet kan det uppkomma en rad nya situationer som det tidigare saknats erfarenhet av. Detta är en konsekvens av att personer med manlig könstillhörighet numera kan föda barn, och att personer med kvinnlig könstillhörighet kan bidra till ett barns tillkomst med sina egna spermier. Som har fram- gått i det föregående saknas det i dag en tydlig och heltäckande reg- lering som kan ta hand om alla dessa situationer. 
  
 Det är en svår uppgift att skapa en bra reglering för dessa nya situationer. Det är av yttersta vikt att regleringen blir tydlig och enkel att tillämpa, och att den inte leder till rättsförluster för enskilda. För att det ska råda enhetlighet bör regleringen som tidigare sagts också omfatta fall då personerna har samtyckt till en assisterad befruktning med donerade könsceller. 
  
 Vi har övervägt om det är möjligt att skapa en bra reglering genom att utgå från de befintliga bestämmelserna i 1 kap. FB och så långt som möjligt vidta de ändringar som behövs i dessa bestämmelser. Man skulle exempelvis kunna tänka sig att utvidga tillämpningsområdet för 9 §, som handlar om fall där barn kommer till genom assisterad befruktning, på så sätt att föräldraskap också kan fastställas för den MtK som gett upphov till ett barn genom samlag. Man skulle också kunna tänka sig att reglerna i 1 kap. FB om faderskap görs direkt tillämpliga på de fall där en KtM föder ett barn och det ska fast- 
  
 613 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 ställas en andra rättslig förälder till barnet. En lösning som bygger på den befintliga regleringen har dock flera nackdelar. En viktig nackdel är att regleringen som helhet blir spretig och svår att tillämpa. Ett problem är att den ordning som enligt vår uppfattning bör gälla bygger på en annorlunda användning av de föräldraskapsrättsliga begreppen. Dessutom innebär den något helt nytt, nämligen att per- soner som betecknas på ett visst sätt i själva verket ska ha de rättig- heter och skyldigheter som gäller för en förälder av det motsatta könet. Bestämmelser med ett sådant innehåll passar enligt vår upp- fattning inte in i de befintliga paragraferna i 1 kap. FB. En annan nackdel är att förutsättningarna för fastställande av t.ex. faderskap inte är desamma för en KtM och en manlig cisperson. Den först- nämnda kan ju aldrig ha bidragit med spermier till befruktningen. Detta talar dessutom för att den s.k. faderskapspresumtionen i 1 § inte bör vara tillämplig i här aktuella fall. Presumtionen bygger näm- ligen på tanken att moderns make i de flesta fall är barnets gene- tiska far. Så kan det aldrig förhålla sig i de fall då modern är gift med en KtM. 
  
 Med hänsyn till det anförda är det vår bedömning att det bör införas en särskild reglering i 1 kap. FB om de fall då någon av för- äldrarna – eller båda – har ändrat könstillhörighet. Regleringen bör tillämpas i stället för de övriga bestämmelserna i 1 kap. FB. Den s.k. faderskapspresumtionen i 1 § bör som sagt inte gälla i dessa fall. Det sistnämnda innebär att Skatteverkets handläggare vid registre- ring i folkbokföringen måste vara uppmärksamma på att moderns make har ändrat personnummer. 
  
 I syfte att främja enhetlighet och tydlighet bör man i den sär- skilda regleringen bara använda begreppen faderskap och moderskap. Föräldraskapsbegreppet i 9 § bör alltså inte tillämpas i aktuella fall. Om någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet ska således en kvinnlig förälder alltid benämnas som mor, oavsett om hon fött barnet, bidragit med spermier eller samtyckt till en assisterad be- fruktning. Detta torde som regel vara förenligt med hur personerna själva och omgivningen uppfattar och benämner personen. I enskilda fall kan det eventuellt bli så att 9 § ändå tillämpas. Så kan nämligen bli fallet om två kvinnor genomgått en assisterad befruktning och inte uppger för socialnämnden att en av dem ändrat könstillhörig- het. Resultatet kan då bli att en kvinna fastställs som barnets för- 
  
 614 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 älder enligt 9 § och inte som barnets mor. Detta förhållande kan godtas eftersom det inte innebär någon rättsförlust för enskilda. 
  
 Vi föreslår alltså att det i 1 kap. FB ska införas en särskild regle- ring om föräldraskapet för de fall då minst en av föräldrarna har ändrat könstillhörighet och att denna reglering ska gälla i stället för  
 1–9 
  §§. Med ändrad könstillhörighet menas att personen antingen har fått den nya könstillhörigheten fastställd enligt 1 eller 2 §§ lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, eller att det finns ett utländskt beslut som ska erkännas här enligt 3 a § lagen. Den särskilda regleringen bör tas in i slutet av 1 kap. FB. 
  
 En ny paragraf införs om föräldraskapet för en KtM som föder ett barn 
  
 Vi har tidigare kommit fram till att den man som föder ett barn ska anses som barnets far, och att han ska ha en mors rättigheter, för- måner och skyldigheter. Detta bör komma till uttryck i en särskild paragraf i 1 kap. FB, som lämpligen kan benämnas 11 §. 
  
 Genom bestämmelserna i den nya paragrafen undanröjs de nuva- rande oklarheterna. Det skapas en rättslig grund för registrering i folkbokföringen av de födande männen som fäder, samtidigt som myndigheter och andra får klart besked om att regelverket om mödrar och moderskap genomgående ska tillämpas i fråga om dessa män, med undantag för bestämmelserna i 1 kap. FB. 
  
 På samma sätt som när en kvinna föder ett barn, bör mannens föräldraskap gälla automatiskt och som en följd av att han fött barnet (jfr den s.k. mater  
 est-regeln). 
  Den födande mannen ska således per automatik anses som barnets rättsliga far. Reglerna om utredning och rättegång om faderskap i 2 och 3 kap. FB blir således inte tillämp- liga beträffande hans faderskap. I de ytterst sällsynta fall då det råder oklarhet i fråga om vem som fött barnet torde en fastställelse- talan kunna föras enligt 13 kap. rättegångsbalken. 
  
 Den 1 april 2016 träder nya bestämmelser i kraft om assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Dessa innebär bl.a. att en ensamstående kvinna som genomgår en assisterad befruktning med donerade spermier under vissa förutsättningar kan bli barnets enda rättsliga förälder. Något faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § ska alltså inte fastställas i sådana fall. Detta framgår av andra stycket i 3 §. Avsikten är enligt förarbetena att bestämmelserna om 
  
 615 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 ensamstående kvinnor i 3 § ska tillämpas analogt i fråga om KtM som föder barn (se prop. 2014/15:127 s. 13). När det nu införs en särskild reglering på området, bör det tydligt framgå vad som gäller. Vår uppfattning är därför att bestämmelser om ensamstående KtM bör tas in i 11 §. Vi har i kapitel 15 föreslagit vissa tillägg i 3 § av- seende behandlingar i utlandet. Dessa tillägg bör också gälla för KtM. 
  
 Det införs särskilda bestämmelser om föräldraskapet för den person som inte föder barnet 
  
 Den person som föder barnet blir automatiskt dess mor enligt mater  
 est-regeln, 
  eller dess far enligt den av oss föreslagna 11 §. Om förut- sättningarna i 3 § andra stycket eller det av oss föreslagna tredje stycket FB inte är uppfyllda, ska det fastställas en andra förälder till barnet. I våra utgångspunkter har vi kommit fram till att de föräldra- skapsrättsliga beteckningarna alltid ska avspegla parternas rättsliga kön. I fall då någon av föräldrarna ändrat könstillhörighet innebär det att en man alltid ska anses som barnets far, oavsett om han är en KtM eller en manlig cisperson, och att en kvinna alltid ska anses som mor. Det senare gäller således även när kvinnan inte har fött barnet. 
  
 Fastställande av föräldraskapet för den person som inte fött barnet bör liksom annars ske genom dom eller bekräftelse, varvid det som sägs i 4 § bör vara tillämpligt på bekräftelsen. Det som sägs i den paragrafen om modern ska givetvis också omfatta en KtM som fött ett barn. 
  
 Om den som ska fastställas som far respektive mor enligt ovan- stående är en manlig cisperson eller MtK, bör reglerna i 5 och 8 §§ om faderskap tillämpas i fråga om fastställelsen, eftersom det rör sig om en biologisk man vars spermier kan ha använts vid befrukt- ningen. För att kunna fastställas som far respektive mor ska per- sonen alltså uppfylla villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §. I den sistnämnda paragrafen omnämns inte samtycke till en assisterad befruktning från en registrerad partner. Det framstår inte som nödvändigt att göra något tillägg om detta, eftersom fall rörande registrerade partner bara torde förekomma i sällsynta undantagsfall. 
  
 Är den som ska fastställas som mor respektive far i stället en kvinnlig cisperson eller en KtM, bör reglerna i 9 § om föräldraskap 
  
 616 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 tillämpas i fråga om fastställelsen. I ett sådant fall handlar det näm- ligen alltid om en biologisk kvinna och en assisterad befruktning med donerade spermier. För att kunna fastställas som mor respek- tive far ska personen alltså uppfylla villkoren för att anses som för- älder enligt 9 §. 
  
 I fråga om mödrar och fäder i detta avsnitt bör det som anges i andra kapitel i föräldrabalken och i andra författningar om en far och faderskap tillämpas. Det kan vid första anblicken framstå som märkligt att t.ex. en kvinnlig cisperson som får barn tillsammans med en KtM ska omfattas av regler om en far. Om ingen av parterna hade ändrat könstillhörighet hade ju den kvinnliga cispersonen i denna situation blivit barnets förälder enligt 9 §, vilket kan tala för att regler om föräldraskap enligt det lagrummet borde tillämpas. En ordning som innebär att reglerna om fäder gäller i samtliga fall kan dock motiveras med att det gör regleringen enklare och tydligare att tillämpa. Det saknar dessutom i stort sett praktisk betydelse att regleringen om fäder får gälla även beträffande vissa biologiska kvin- nor, eftersom reglerna om fäder i allt väsentligt är identiska med reglerna om en förälder enligt 9 §. Även här väger intresset av tydlig- het tungt, varför vi föreslår att det som i andra kapitel i balken och andra författningar sägs om en far och faderskap ska gälla i fråga om dessa personer. 
  
 Bestämmelser om faderskap och moderskap enligt det som nu sagts bör införas i två nya paragrafer, som kan benämnas 12 och 13 §§. Regler om faderskap bör tas in i 12 § och regler om moder- skap i 13 §. 
  
 Vårt uppdrag handlar om följderna av det avskaffade steriliserings- kravet. Det kan dock inträffa att en förälder ändrar könstillhörighet mellan barnets födelse och fastställandet av faderskap eller moder- skap för honom eller henne, eller för den andra föräldern. Det vore orimligt om bestämmelserna inte skulle kunna tillämpas i ett sådant fall, varför 12 och 13 § bör utformas på så sätt att även dessa fall omfattas. 
  
 617 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 Den enskilde ska själv underrätta myndigheter när det behövs 
  
 I avsnittet om våra utgångspunkter (avsnitt 16.7.2) konstaterade vi att en reglering av det slag som vi föreslår ger upphov till vissa problem i förhållande till folkbokföringens ändamål. Ett av folk- bokföringens grundläggande syften är att ge ett korrekt underlag för myndigheters åtgärder och beslut. Konsekvensen av att en person exempelvis registreras som far, fastän han rättsligt ska behandlas som mor, är att folkbokföringen inte korrekt förmedlar vilka rättig- heter, förmåner och skyldigheter som personen har i egenskap av förälder till ett barn. Vår bedömning är att denna problematik är oundviklig, om man samtidigt ska erkänna den ändrade könstillhörig- heten fullt ut. Som redan framgått anser vi att det senare är ett tyngre vägande intresse. 
  
 Det finns ett, numera relativt litet, antal bestämmelser som enligt sin ordalydelse ger upphov till vissa rättigheter eller skyldigheter beroende på om personen är mor, far eller förälder enligt 1 kap. 9 § FB. Vi har i avsnitt 16.7.2 konstaterat att de berörda myndigheterna bör kunna hantera att det registrerade föräldraskapet i ett fåtal fall inte stämmer överens med vad som ska gälla beträffande personens rättigheter och skyldigheter m.m. 
  
 Regleringen om sociala förmåner bygger oftast på att personen själv ska ansöka om att få ta del av förmånen. Så är exempelvis fallet i fråga om föräldrapenning. I de fall då den berörda myndigheten inte har kännedom om de bakomliggande förhållandena är det, som tidigare sagts, rimligt att den som vill göra gällande en annan rättig- het eller skyldighet än den som följer av det registrerade föräldra- skapet, själv får föra fram detta till den berörda myndigheten. På något sätt måste informationen nämligen komma fram och det fram- står då som bättre att personen själv förmedlar den, än att den t.ex. förmedlas i form av en underrättelse från en myndighet. I övrigt innebär inte våra förslag att de personer som får barn efter ändrad könstillhörighet behandlas annorlunda än andra föräldrar. 
  
 I vissa fall kan en regel tillämpas automatiskt och utan föregå- ende ansökan eller liknande från den enskilde. Även i sådana fall får man utgå från att de berörda personerna tar ansvar för att förmedla korrekt information till myndigheterna. 
  
 618 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 16.7.5Behovet av följdändringar m.m. 
  
 Den reglering som vi föreslår i 1 kap. FB om KtM som föder barn innebär att alla bestämmelser i balkens övriga kapitel om en mor och moderskap blir direkt tillämpliga. Bestämmelser som berörs finns bl.a. i  
 2–4 
  kap. och 6 kap. balken. Det finns också bestämmelser i andra författningar som blir direkt tillämpliga, däribland vissa be- stämmelser i namnlagen (1982:670), folkbokföringslagen (1991:481) och socialförsäkringsbalken. Förslagen i denna del ger inte anled- ning till några följdändringar. 
  
 Enligt våra förslag till bestämmelser i 1 kap. 12 och 13 §§ FB ska den förälder som inte fött barnet kunna fastställas som far, om det rör sig om en man (manlig cisperson eller KtM), eller som mor, om det rör sig om en kvinna (kvinnlig cisperson eller MtK). I båda fallen blir alla bestämmelser om en far och faderskap i balkens övriga kapitel direkt tillämpliga. Detta innebär bl.a. att reglerna i 2 kap. om social- nämndens utredningar ska tillämpas direkt, oavsett om det är fråga om fastställande av faderskap enligt 1 kap. 12 § eller av moderskap enligt 13 § samma kapitel. Vi har övervägt om det bör anges att 2 kap. 6 §, som handlar om blodundersökning, inte ska tillämpas i utredningar om moderskap eller faderskap i de fall där den berörda personen är en kvinnlig cisperson eller en KtM. En sådan person kan ju av biologiska skäl inte ha bidragit med spermier till barnets till- komst. Något sådant undantag har dock inte gjorts i fråga om olik- könade makar som genomgått en assisterad befruktning med donera- de könsceller. Även i de nu aktuella fallen kan det finnas anledning att göra en blodundersökning om den person som fött barnet kan ha blivit gravid på något annat sätt än genom den assisterade be- fruktningen. Något undantag bör därför inte göras. 
  
 Våra förslag ger inte heller anledning till några andra följdänd- ringar i föräldrabalken eller andra författningar. 
  
 16.8Överväganden om annan reglering 
  
 Vi har i avsnitt 16.7.4 lämnat förslag till vissa ändringar i den föräldra- skapsrättsliga regleringen. I vårt uppdrag ingår även att ta ställning till om det finns ett behov av ändringar i annan lagstiftning. Vårt uppdrag innebär att vi bara ska föreslå ändringar om det har fram- kommit att det finns tillämpningsproblem. Med hänsyn till detta 
  
 619 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 SOU 2016:11 
  
 har vi, i samråd med bl.a. RFSL och deltagarna vid utredningens hearing, fokuserat särskilt på hur myndigheter och andra aktörer har hanterat verkliga ärenden. 
  
 Konkret handlar det om författningar som har koppling till barn- alstring och graviditet och där könet tillmäts betydelse. Som exem- pel kan nämnas bestämmelser om assisterad befruktning, abort, graviditetspenning och om föräldraledighet för en arbetstagare som väntar barn eller som nyligen fött barn och ammar. Regeringen gjorde vid steriliseringskravets slopande bedömningen att en analog tillämp- ning i de flesta fall skulle kunna ske. Vi har i avsnitt 16.6.3 redogjort för de problem som hittills framkommit. 
  
 Ett problem som tagits upp är att det på sina håll inom hälso- och sjukvården funnits felaktiga uppfattningar om vad som gäller i fråga om rätten till abort och möjligheterna att genomgå en assisterad befruktning, i fall då de berörda personerna har ändrat könstill- hörighet. Med hänsyn till regeringens tidigare uttalanden kan det inte anses vara oklart vad som gäller. Det är inte vårt uppdrag att ompröva regeringens ställningstagande i denna del, utan enbart att lösa eventuella tillämpningsproblem. Vi anser med hänsyn till detta att problemen handlar om bristande kunskap och inte om att rättsläget är oklart. Dessa kunskapsrelaterade problem bör kunna avhjälpas genom tydlig information till hälso- och sjukvårdens personal. Social- styrelsen har i april 2015 publicerat ett nationellt kunskapsstöd om god vård för personer med könsdysfori. I kunskapsstödet finns bl.a. information om fertilitet och assisterad befruktning.11 Vi förutsätter att Socialstyrelsen genomför de ytterligare informationsinsatser som kan behövas i syfte att sprida kunskap om att en gravid KtM om- fattas av rätten till abort m.m. 
  
 Det har också framkommit att hälso- och sjukvårdens rutiner och datasystem inte alltid är anpassade för situationen att en man är gravid och föder barn. Det är därför angeläget att det utarbetas rutiner för hur fall där föräldrar och blivande föräldrar ändrat köns- tillhörighet ska hanteras i fråga om t.ex. journalföring och att data- systemen vid behov anpassas. Det är naturligtvis inte godtagbart att en gravid man får en sämre vård på grund av sin könstillhörighet. Emellertid ger inte heller det sagda anledning till lagändringar. Med dessa påpekanden lämnar vi därför frågan därhän. 
  
 11 Socialstyrelsen (2015), God vård av vuxna med könsdysfori. Nationellt kunskapsstöd. 
  
 620 
  
 SOU 2016:11 
  
 Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet 
  
 Några andra beaktansvärda tillämpningsproblem har inte fram- kommit under vårt arbete. 
  
 16.9Rutiner och bemötande 
  
 Det är viktigt att de personer som vill skaffa barn eller som får barn efter att de ändrat könstillhörighet ges ett kunnigt och respektfullt bemötande vid sina kontakter med myndigheter och andra samhälls- aktörer. Vikten av att information och rutiner för hälso- och sjuk- vårdens personal anpassas till denna patientgrupp har vi redan fram- hållit i avsnitt 16.8. 
  
 Försäkringskassan har angett att det med dagens reglering är möjligt att bevilja graviditetspenning och/eller föräldrapenning till en KtM som föder barn. Vidare har det inom Försäkringskassan genomförts ett arbete med att omarbeta och språkgranska brev, blan- ketter och informationsmaterial i syfte att få tillstånd ett köns- neutralt språk.12 Vi förutsätter att myndighetens arbete fortsätter och att det vid behov utvecklas särskilda rutiner för ärenden där personer som ändrat könstillhörighet blir föräldrar. 
  
 Vid Skatteverket pågår ett arbete med frågor om hur bl.a. folk- bokföringsärenden som avser personer som får barn efter ändrad könstillhörighet ska hanteras. Våra förslag kan ge anledning till ut- arbetande av nya rutiner och vi utgår från att Skatteverket tar fram sådana inom ramen för sitt ordinarie arbete med att utveckla arbets- sätt m.m. 
  
 Det är viktigt att barn som föds i familjer där en av föräldrarna ändrat könstillhörighet tidigt och löpande får åldersadekvat infor- mation om sin tillkomst. Även om detta inte är en följd av våra för- slag vill vi framhålla vikten av att socialtjänsten vid behov erbjuder föräldrarna råd och stöd om hur de ska berätta och förklara för barnet om hur det kommit till. 
  
 12 Socialstyrelsen (2014), Administrativa problem för personer som bytt juridiskt kön. Dnr 5.3- 51189/2012, s. 7. 
  
 621 
  
 17Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Våra förslag: Författningsändringarna träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 I lagen om genetisk integritet m.m. införs det två övergångs- bestämmelser. Den första innebär att sådana könsceller som har donerats före de nya bestämmelsernas ikraftträdande inte utan skriftligt samtycke från donatorn får användas vid en befrukt- ning utanför kroppen med enbart donerade könsceller. Den andra innebär att sådana befruktade ägg som har skapats före ikraft- trädandet, och av donerade könsceller, inte utan skriftligt sam- tycke från ägg- eller spermiedonatorn får Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen 
  
 I lagen om internationella faderskapsfrågor införs det en över- gångsbestämmelse som innebär att den nya vägransgrunden i 8 a § bara gäller för sådana utländska faderskapsfastställelser som har ägt rum efter de nya bestämmelsernas ikraftträdande. 
  
 I föräldrabalken införs det en övergångsbestämmelse som innebär att nuvarande regler om faderskap ska tillämpas om in- seminationen eller befruktningen utanför kroppen har ägt rum före ikraftträdandet och utförts med samtycke av en man som var moderns make eller sambo. 
  
 De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt. Med beaktande av den tid som beräknas åtgå för bl.a. remittering och beredning inom Regeringskansliet, föreslår vi att ändringarna ska träda i kraft senast den 1 januari 2018. 
  
 En del av våra förslag kan föranleda övergångsbestämmelser. Vi ska i det följande redovisa våra överväganden i detta avseende och vi redovisar dem i kapitelordning. 
  
 623 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2016:11 
  
 Den nuvarande regleringen i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. innebär att det vid assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjukvård alltid måste finnas en genetisk koppling mellan barnet och minst en av de tilltänkta föräldrarna. De per- soner som i dag donerar ägg eller spermier till andra personers assisterade befruktningar gör det under denna premiss. 
  
 Vi har i kapitel 12 föreslagit att kravet på genetisk koppling avskaffas och att det blir tillåtet att utföra behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Förslaget innebär att en donator kan ge upphov till barn som har två dona- torer som genetiska föräldrar. Det är inte uteslutet att denna för- ändring har betydelse för en del donatorer. Med hänsyn till detta, och till att principen om informerat samtycke bör tillmätas stor vikt vid förändringar på detta område, bör det vid behandlingar med enbart donerade könsceller inte vara möjligt att använda sådana köns- celler som har donerats före de nya bestämmelsernas ikraftträdan- de. Det bör inte heller vara möjligt att donera ett befruktat ägg till andra personers assisterade befruktningar om det befruktade ägget har skapats före ikraftträdande och av donerade könsceller. Undan- tag bör i båda fallen gälla om ägg- eller spermiedonatorn skriftligen har samtyckt till att så får ske (jfr prop. 2014/15:127 s. 21 och 22). Vi föreslår därför att det i lagen om genetisk integritet m.m. införs övergångsbestämmelser med det innehåll som nu har angetts. 
  
 I kapitel 12 har vi också föreslagit att en person som har tillkom- mit med donerade könsceller, och som har uppnått tillräcklig mognad, ska kunna lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har till- kommit med könsceller från samma donator eller donatorer. Sam- tycket och uppgifterna om personen ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn eller de särskilda journaler som innehåller uppgifter om respektive donator. Personen ska också ha rätt att ta del av de uppgifter som har antecknats i en sådan journal och som avser andra personer som har tillkommit med könsceller från samma donator. 
  
 Frågan är om de nu angivna reglerna bara bör gälla för barn som tillkommer efter de nya reglernas ikraftträdande. Vi anser inte det. Vi anser i stället att reglerna bör gälla för alla barn som har till- kommit med donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Det viktigaste skälet till det är att information om genetiska syskon 
  
 624 
  
 SOU 2016:11 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 ofta kan vara lika viktig för en person som information om de genetiska föräldrarna (se avsnitten 10.3.1 och 12.8.7). Under sådana förhållanden bör det krävas mycket starka skäl för att bara låta vissa personer kunna inhämta information om genetiska syskon, och sådana skäl finns inte. Det enda skäl som skulle kunna tala för en annan ordning är att genetiska syskon kommer att kunna ta kon- takt med varandra och sedan tillsammans ta kontakt med eller söka upp donatorn. Att flera personer samtidigt söker upp en donator kan möjligen uppfattas som mer påfrestande för donatorn än att samma personer var för sig söker upp honom eller henne. Det nu angivna skälet väger dock inte särskilt tungt i sammanhanget. Det är dessutom så att genetiska syskon redan i dag kan söka upp varandra innan de tillsammans söker upp donatorn. Information om genetiska syskon kan t.ex. inhämtas via sociala medier eller via särskilda forum på internet. 
  
 Vår uppfattning är således att de nya reglerna i 6 kap. 5 a och b §§ och 7 kap. 7 a och b §§ lagen om genetisk integritet m.m. ska gälla för alla personer som har tillkommit med donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Det behöver inte införas någon över- gångsbestämmelse för att åstadkomma det. Vi övergår nu till att överväga behovet av övergångsbestämmelser i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL). 
  
 Vi föreslår i kapitel 14 att det införs en ny vägransgrund i IFL (8 a §). Enligt vägransgrunden ska en utländsk fastställelse av fader- skap inte gälla i Sverige om barnet har tillkommit genom en insemi- nation eller befruktning utanför kroppen, behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 Införandet av den nya vägransgrunden föranleds till stor del av att Svea hovrätt i två avgöranden har godtagit en sådan faderskaps- fastställelse som avses i vägransgrunden (se avsnitt 14.6.2). Svea hovrätts avgöranden kan visserligen inte betraktas som prejudikat på området. De bedöms samtidigt tillmätas en stor betydelse vid myndigheters och andra domstolars, framför allt olika tingsrätters, ställningstaganden i liknande fall. Det kan också finnas par och personer som före de nya bestämmelsernas ikraftträdande genom- går ett surrogatarrangemang i utlandet som liknar de arrangemang som föregick Svea hovrätts avgöranden, och som utgår från att en utländsk fastställelse av faderskap för barnets sociala far ska erkän- 
  
 625 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2016:11 
  
 nas i Sverige. Vår uppfattning är därför att den nya vägransgrunden i IFL bara ska gälla för sådana utländska faderskapsfastställelser som har ägt rum efter de nya bestämmelsernas ikraftträdande. En över- gångsbestämmelse med denna innebörd bör tas in i IFL. 
  
 I kapitel 15 föreslår vi bl.a. att samtycke inte längre ska kunna utgöra grund för faderskap vid heminseminationer. Samtycke ska inte heller kunna utgöra grund för faderskap vid sådana behand- lingar i utlandet som är oförenliga med de nya reglerna i 1 kap. 8 § andra stycket föräldrabalken (FB). Våra förslag i denna del innebär en viss begränsning för olikkönade par. Nuvarande regler om fader- skap bör därför även fortsättningsvis gälla om inseminationen eller befruktningen utanför kroppen har ägt rum före ikraftträdandet och utförts med samtycke av en man som var moderns make eller sambo. En övergångsbestämmelse om detta bör tas in i föräldrabalken. 
  
 I kapitel 16 föreslår vi att det i slutet av 1 kap. FB införs nya regler om föräldraskap som ska tillämpas i fall då minst en av ett barns föräldrar har ändrat könstillhörighet. Frågan är om detta för- slag föranleder övergångsbestämmelser. Vi gör i denna del följande bedömningar. 
  
 En KtM som föder ett barn ska i folkbokföringen registreras som barnets far (se bl.a. det som sägs i avsnitt 16.6.2 om ett avgör- ande från Kammarrätten i Stockholm). Vi kan därför inte se att det i denna del behövs någon övergångsbestämmelse. När det gäller 12 och 13 §§ förutsätts enligt ordalydelsen i respektive paragraf att det ännu inte har skett någon fastställelse av föräldraskapet. Det avgör- ande för reglernas tillämpning är således inte om ett barn har fötts före eller efter reglernas ikraftträdande utan om det har skett en fastställelse eller inte. Det senare innebär i sin tur att reglerna i 12 och 13 §§ inte kan tillämpas för att ändra en fastställelse som har skett före reglernas ikraftträdande. De kan alltså inte tillämpas för att t.ex. ändra en sådan fastställelse av föräldraskap enligt 9 § som vid en tillämpning av de nya reglerna hade blivit en fastställelse av moderskap. Detta innebär ingen rättsförlust för enskilda, eftersom personen oavsett den rättsliga beteckningen har samma rättigheter och skyldigheter. Vår uppfattning är således att det inte heller med anledning av 12 och 13 §§ behöver införas några övergångsbestäm- melser. 
  
 626 
  
 18 Konsekvenser 
  
 18.1Inledning 
  
 Vi har i detta betänkande kommit fram till att man bör avskaffa kravet på genetisk koppling vid assisterad befruktning och att man bör tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård (kapitel 12). Man bör däremot inte tillåta surrogatarrangemang inom svensk hälso- och sjukvård (kapitel 13). Vi har också kommit fram till att det bör införas en ny vägrans- grund i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL), att svenska socialnämnder och domstolar bör ges utökad behörig- het att fastställa faderskap efter surrogatarrangemang i utlandet och att det bör genomföras informationsinsatser i frågor som rör så- dana arrangemang (kapitel 14). Vi har slutligen kommit fram till att man bör göra ändringar i reglerna om föräldraskapet efter assi- sterade befruktningar i utlandet och heminseminationer (kapitel 15) samt att det bör införas särskilda regler om fastställande av för- äldraskapet för de personer som har ändrat könstillhörighet (kapi- tel 16). 
  
 Vi ska i detta kapitel försöka bedöma konsekvenserna av våra överväganden. Vi kommer att följa de bestämmelser om kostnads- beräkningar och andra konsekvensbeskrivningar som finns i  
 14–16 
  §§ kommittéförordningen (1998:1474). I enlighet med våra direktiv kommer vi också att redovisa vilka konsekvenser övervägandena kan tänkas få för barn på kort och lång sikt. 
  
 För att underlätta läsningen har vi valt att behandla konsekven- serna av deluppdragen i olika avsnitt och i den ordning som de har redovisats i betänkandet. Vi inleder således med att behandla kon- sekvenserna av att man tillåter behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård (kapitel 12). Efter det behandlar vi konsekvenserna av våra överväganden i kapitel 13 och 14 
  
 627 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 (avsnitt 18.3), kapitel 15 (avsnitt 18.4) och kapitel 16 (avsnitt 18.5). Varje avsnitt inleds med en kort sammanfattning av våra övervägan- den i aktuell del. 
  
 18.2Behandlingar med enbart donerade könsceller 
  
 18.2.1Inledning 
  
 Vi har i kapitel 12 kommit fram till att man bör avskaffa kravet på genetisk koppling vid assisterad befruktning och föreslagit att man tillåter behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Vi har också föreslagit att man tillåter både be- handlingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier. Vi har vidare föreslagit i huvud- sak följande. Behandlingar med enbart donerade könsceller ska kunna genomgås av både par och ensamstående kvinnor, men får bara kunna utföras vid universitetssjukhusen. Behandlingarna ska, på samma sätt som andra behandlingar med donerade könsceller, föregås av en bedömning av de tilltänkta föräldrarnas lämplighet att bli föräldrar på detta sätt, och de får bara utföras om det kan antas att det bliv- ande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Vid be- dömningen bör man särskilt beakta de tilltänkta föräldrarnas möjlig- heter att hantera det förhållandet att de inte kommer att ha någon genetisk koppling till det blivande barnet och det förhållandet att barnet kan få genetiska föräldrar och hel- eller halvsyskon i andra familjer. Det senare bör för övrigt också beaktas vid bedömningen av tilltänkta donatorers lämplighet som donatorer. De personer som kommer till genom en behandling med enbart donerade könsceller ska ha en rätt till information om sitt genetiska ursprung. De ska också kunna samtycka till att information om dem lämnas ut till personer som har tillkommit med könsceller från samma donatorer och inhämta information om den eller de av dessa personer som har lämnat ett motsvarande samtycke. Det senare föreslås även gälla för de personer som har tillkommit genom en behandling med ett donerat ägg eller donerade spermier. 
  
 Förslagen är positiva för de par och ensamstående kvinnor som kan bli föräldrar genom en behandling med enbart donerade köns- celler och som hittills inte har kunnat eller velat genomgå en sådan behandling i utlandet. Frågan är dock vilka konsekvenser förslagen 
  
 628 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 kan tänkas få för de barn som tillkommer genom behandlingarna och för andra aktörer i samhället. Vi ska i detta avsnitt göra vårt bästa för att försöka besvara den frågan. Konsekvenserna är till stor del beroende av hur många personer som vill genomgå dessa behandlingar och hur många behandlingar som kommer att utföras vid berörda sjukvårdsinrättningar. Vi inleder därför den fortsatta redo- görelsen med att göra bedömningar och uppskattningar i dessa av- seenden. 
  
 18.2.2Antalet personer och behandlingar 
  
 Våra bedömningar: Antalet par och ensamstående kvinnor som vill genomgå en behandling med enbart donerade könsceller under det första året efter reglernas ikraftträdande uppskattas till drygt 200. Antalet landstingsfinansierade behandlingar uppskattas bli ungefär detsamma. 
  
 Det finns ingen statistik över hur många par och ensamstående kvinnor som i dag genomgår behandlingar med enbart donerade köns- celler i utlandet. Det finns inte heller någon statistik över hur många personer som skulle vilja genomgå en sådan behandling inom svensk hälso- och sjukvård. För att ta reda på det senare hade vi behövt genomföra en omfattande enkätundersökning som riktar sig till alla de olikkönade par, kvinnliga samkönade par och ensamstående kvin- nor i Sverige som är i barnafödande ålder. En sådan studie har inte efterfrågats och hade inte heller varit möjlig att genomföra inom ramen för detta uppdrag. Våra bedömningar av antalet personer och behandlingar måste därför baseras på annan information och resul- tera i uppskattningar. 
  
 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) har i sin rapport Assisterad befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) angett att det uppskatt- ningsvis är ca 70 par per år som skulle vilja genomgå en behandling med ett donerat befruktat ägg.1 Uppgifter från hälso- och sjukvår- den talar för att antalet par är högre än det nu angivna och att det i dag kan vara uppemot 200 par per år som skulle vilja genomgå en 
  
 1 Se s. 130 i rapporten. 
  
 629 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 sådan behandling.2 Till detta antal kommer antalet ensamstående kvinnor som vill genomgå en sådan behandling. 
  
 När det gäller antalet behandlingar, har vi undersökt hur stor an- del av det totala antalet behandlingar med donerade könsceller i Finland och Storbritannien som utgörs av behandlingar med enbart donerade könsceller. Undersökningarna har visat följande. 
  
 I Finland utfördes det år 2013 sammanlagt 1 279  
 IVF-behand- 
  lingar med donerade könsceller. Av dessa utfördes 77 med ett done- rat befruktat ägg. Det finns ingen uppgift om antalet behandlingar med både ett donerat ägg och donerade spermier. Om man utgår från att det inte utfördes några sådana behandlingar, eller att dessa behandlingar ingår i de 77 behandlingarna med donerade befruk- tade ägg, uppgick andelen behandlingar med enbart donerade köns- celler till ca 6 procent. Preliminära uppgifter för år 2014 talar för att motsvarande andel då uppgick till ca 5,5 procent.3 
  
 I Storbritannien utfördes det år 2013 sammanlagt 5 086 IVF- behandlingar med donerade könsceller. Av dessa var 693 behand- lingar med enbart donerade könsceller. Det senare antalet innefattar både behandlingar med ett donerat befruktat ägg och behandlingar med ett donerat ägg och donerade spermier. Det är däremot oklart hur fördelningen såg ut mellan dessa två typer av behandlingar. Resultatet av det anförda blir att andelen behandlingar med enbart donerade könsceller i Storbritannien uppgick till ca 13,5 procent.4 
  
 Informationen från Finland och Storbritannien har jämförts med information från det svenska nationella kvalitetsregistret för assisterad befruktning  
 (Q-IVF). 
  Den senare informationen har publicerats år 2014 och avser behandlingar utförda år 2012. Enligt informationen uppgick antalet startade  
 IVF-behandlingar 
  med done- rade könsceller det året till sammanlagt 1 084.5 Om man tänker sig att det under år 2012 hade varit tillåtet att utföra behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård och att andelen sådana behandlingar det året hade varit i stort sett den- 
  
 2Resultat av en begränsad enkätundersökning som har riktat sig till de sju universitetssjuk- husen och som har initierats av utredningens expert Cook. 
  
 3Statistikrapporten Assisterad befruktning  
 2013–2014, 
  Institutet för hälsa och välfärd, Finlands officiella statistik, Hälsa, från år 2015. 
  
 4Rapporten Fertility treatment in 2013: Smith and figures, Human Fertilisation  Embryology Authority. 
  
 5Nationellt kvalitetsregister för assisterad befruktnings årsrapport från år 2014 med titeln 
  
 Resultat – trender – öppna jämförelser (version 2). 
  
 630 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 samma som i Finland eller Storbritannien under år 2013, hade an- talet behandlingar med enbart donerade könsceller i Sverige upp- gått till ca 70 respektive 170. 
  
 Antalet assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjuk- vård påverkas naturligtvis inte bara av antalet par och ensamstående kvinnor som vill genomgå sådana behandlingar. Det påverkas också av bl.a. hur dessa behandlingar prioriteras och finansieras, och hur det ser ut i fråga om tillgången till donerade ägg, spermier och be- fruktade ägg. En avgiftsbeläggning av behandlingar, eller vissa be- handlingar, i förening med dålig tillgång till donerade könsceller och befruktade ägg torde exempelvis påverka antalet behandlingar i sänkande riktning. Det finns dock även faktorer som kan påverka antalet behandlingar i höjande riktning. En viktig sådan är att det vid införandet av nya behandlingar kan finnas en särskilt stor efterfrågan på behandlingarna och att det under den första tiden således kan uppstå en ”topp” i antalet personer som vill genomgå behandlingarna. När det gäller behandlingar med enbart donerade könsceller, kan man konstatera att vår utredning har pågått i drygt 2,5 år. Det kan mycket väl finnas par och ensamstående kvinnor som i avvaktan på våra överväganden och eventuella lagstiftnings- åtgärder har avstått från att genomgå en sådan behandling i utlan- det. Det kan med andra ord finnas en särskilt stor efterfrågan på behandlingarna. 
  
 Vår sammantagna bedömning blir att antalet par och ensam- stående kvinnor som vill genomgå en behandling med enbart done- rade könsceller under det första året efter reglernas ikraftträdande kan uppskattas till drygt 200. Vi har vid denna bedömning beaktat den stora efterfrågan på behandlingarna som då kan finnas i Sverige. Antalet behandlingar är som sagt beroende av flera olika faktorer. Bedömningen i denna del blir därför mer osäker än bedömningen av antalet par och ensamstående kvinnor som vill genomgå behand- lingarna. I vårt delbetänkande Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29) gjorde vi bedömningen att antalet behand- lingar kunde uppskattas till ca 2,5 gånger fler än antalet patienter.6 Vid bedömningen av antalet behandlingar utgick vi då från att efter- frågan på behandlingar skulle tillgodoses fullt ut. Om man tillämpar samma resonemang här, skulle antalet behandlingar med enbart 
  
 6 Se s.  
 166–172 
  i delbetänkandet. 
  
 631 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 donerade könsceller under det första året uppgå till ca 500. Det finns samtidigt viktiga skillnader mellan behandlingar med donerade spermier och behandlingar med enbart donerade könsceller. En så- dan är att behandlingar med donerade spermier ofta kan bestå i en insemination. En befruktning utanför kroppen är som regel mer komplicerad och omfattande än en insemination. Det är också mer resurskrävande att utföra en befruktning utanför kroppen än en insemination. Det nu anförda talar för att antalet behandlingar med enbart donerade könsceller kommer att vara betydligt lägre än 500. Andra viktiga skillnader är att det kan vara svårare att rekrytera donatorer av ägg och befruktade ägg än vad det är att rekrytera spermiedonatorer, och att en behandling med enbart donerade köns- celler ofta inte aktualiseras förrän paret eller den ensamstående kvinnan redan har genomgått en eller flera landstingsfinansierade behandlingar. Det senare innebär att många behandlingar med en- bart donerade könsceller nog kommer att behöva bekostas av patienterna själva.7 En mer rimlig uppskattning är därför att antalet landstingsfinansierade behandlingar kommer att vara ungefär det- samma som antalet par och ensamstående kvinnor som vill genom- gå de nya behandlingarna, dvs. ca 200. 
  
 18.2.3Konsekvenser för hälso- och sjukvården 
  
 Våra bedömningar: Hälso- och sjukvårdens sammanlagda kost- nadsökning för de nya behandlingarna uppskattas till  
 7–8 
  miljo- ner kronor. Det måste, på samma sätt som vid tidigare föränd- ringar på detta område, bli upp till varje landsting att, utifrån de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som riks- dagen har ställt sig bakom, bedöma hur tillgängliga resurser ska fördelas. Det måste med andra ord bli upp till varje landsting att bestämma om möjligheten att få assisterad befruktning kan ske inom den befintliga verksamheten eller om denna typ av behand- 
  
 7 I Sveriges Kommuner och Landstings Rekommendation om enhetlighet i landstingens och regionernas erbjudande av offentligt finansierad assisterad befruktning från den 14 november 2014 (dnr 12/0877) anges det att landstingen och regionerna bör erbjuda patienter tre lands- tingsfinansierade  
 IVF-behandlingar 
  och sex landstingsfinansierade inseminationer med donerade spermier. Det ska också vara möjligt att erbjuda vissa kombinationer av behandlingar med donerade spermier. 
  
 632 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 lingar ska avgiftsbeläggas för patienterna. Förslagen bedöms därför inte påverka det kommunala självstyret eller aktualisera en tillämp- ning av finansieringsprincipen. 
  
 De ökade kostnaderna för läkemedelsförmåner uppskattas till drygt 1 miljon kronor och bedöms kunna hanteras inom ramen för utgiftsområdet. 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller kom- mer med all sannolikhet att innebära ekonomiska och andra konse- kvenser för hälso- och sjukvården. Det nu angivna gäller inte minst för de sjukvårdsinrättningar där behandlingarna ska utföras, dvs. universitetssjukhusen. Ökade kostnader torde dock inte bara upp- komma på grund av det ökade antalet behandlingar utan också på grund av att kompetensen vid berörda sjukvårdsinrättningar be- höver höjas, att nya donatorer behöver rekryteras, att tiden för frysförvaring av befruktade ägg förlängs från fem till tio år och att barnens rätt till information utvidgas. Vi ska i det följande redovisa våra uppskattningar av dessa kostnader och hur kostnaderna för- håller sig till hälso- och sjukvårdens nuvarande kostnader för assi- sterad befruktning. Uppskattningarna har till stor del baserats på uppgifter från utredningens expert Cook, och på att det under första året efter reglernas ikraftträdande kommer att utföras ca 200 landstingsfinansierade behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. De har också baserats på antagandet att hälften av behandlingarna kommer att utföras med ett donerat befruktat ägg och att hälften kommer att utföras med ett donerat ägg och donerade spermier. 
  
 Kostnaden för ett pars eller en ensamstående kvinnas behand- ling med ett donerat ägg och donerade spermier bedöms uppgå till ca 27 000 kronor. I denna kostnad ingår bl.a. kostnaderna för att tina upp ett infryst ägg och infrysta spermier, att åstadkomma en befruktning utanför kroppen med hjälp av intracytoplasmatisk spermieinjektion (ICSI) eller mikrofertilisering (se avsnitt 4.2.4) och att föra in ett befruktat ägg i den mottagande kvinnans liv- moder. Det som inte ingår är kostnaderna för rekrytering av ägg- och spermiedonatorer och kostnader för läkemedel. Vi återkommer till dessa kostnader i det följande. Behandlingar med donerade be- fruktade ägg innefattar i medicinskt hänseende bara införande av ett befruktat ägg i en kvinnas livmoder. Kostnaden för en sådan be- 
  
 633 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 handling bedöms därför uppgå till ca 13 000 kronor. Den samman- lagda kostnaden för enbart behandlingarna kan således uppskattas till ca 4 miljoner kronor. Till denna kostnad kommer en genomsnitt- lig utredningskostnad om ca 7 000 kronor per par och ensamstå- ende kvinna. I utredningskostnaden ingår bl.a. kostnader för möten med ansvarig läkare, koordinator, psykolog eller motsvarande be- fattningshavare samt kostnader för viss provtagning. 
  
 En kvinna som donerar ägg till eller genomgår en  
 IVF-behand- 
  ling måste som regel ta läkemedel i anslutning till behandlingen. Den sammanlagda kostnaden för läkemedel vid sådana behandlingar som utförs med ett donerat ägg och donerade spermier har upp- skattats till ca 10 000 kronor. Kostnaden för läkemedel vid sådana behandlingar som utförs med ett donerat befruktat ägg har upp- skattas till ca 2 500 kronor. Den sammanlagda kostnadsökningen för läkemedelsförmånerna under det första året efter reglernas ikraft- trädande kan således uppskattas till ca 1 250 000 kronor. Med tanke på att totalkostnaden för dessa förmåner under år 2014 uppgick till drygt 19 miljarder kronor kan kostnadsökningen betraktas som mar- ginell. 
  
 Ett genomförande av förslagen förutsätter också att det rekryteras donatorer av befruktade ägg och fler donatorer av ägg och spermier. Den sammanlagda kostnaden för att rekrytera en ny spermiedona- tor kan uppskattas till ca 30 000 kronor och motsvarande kostnad för att rekrytera en ny äggdonator kan uppskattas till ca 40 000 kro- nor. I kostnaderna ingår bl.a. kostnader för provtagningar och ersätt- ningar till donatorer, kostnader för möten med ansvarig läkare, koordinator, psykolog eller motsvarande befattningshavare samt kostnader för analys och infrysning av könsceller. Vi har vid upp- skattningarna tagit hänsyn till att en del personer som vill bli dona- torer inte tillåts bli det och att en del könsceller, framför allt en hel del spermier, inte överlever infrysningen. Kostnaden för att rekrytera en donator av befruktade ägg kan uppskattas till ca 3 500 kronor. 
  
 Vår uppfattning är att det behöver rekryteras ca 50 nya äggdona- torer och 25 nya spermiedonatorer för att kunna utföra 100 be- handlingar med ett donerat ägg och donerade spermier. Det behöver också rekryteras ca 50 donatorer av befruktade ägg för att kunna utföra 100 behandlingar med ett sådant ägg. Den sammanlagda kost- naden för att rekrytera donatorer till 200 behandlingar kan därmed uppskattas till nästan 3 miljoner kronor. 
  
 634 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 En ökning av antalet donatorer innebär per automatik en ökad kostnad för frysförvaring av könsceller och befruktade ägg. Försla- get om att förlänga den tillåtna frysförvaringstiden för sådana ägg från fem till tio år bedöms också innebära en ökning av denna kostnad. Man måste samtidigt beakta att det redan i dag förekom- mer att par frysförvarar sina befruktade ägg under längre tid än fem år. Uppgifter från Socialstyrelsen visar att det under år 2014 gjordes nästan 270 ansökningar om förlängd frysförvaringstid och att den stora majoriteten av dessa ansökningar beviljades.8 Man måste också beakta att de flesta par och ensamstående kvinnor inte behöver ha sina befruktade ägg nedfrysta i mer än fem år. Längre frysför- varingstider torde främst bli aktuellt vid donation av befruktade ägg till andra personers assisterade befruktningar och för de perso- ner som på grund av sjukdom eller annat skäl har ett särskilt behov av längre frysförvaringstid. Berörda sjukvårdsinrättningar bör aktivt verka för att par och ensamstående kvinnor inte har befruktade ägg nedfrysta under längre tid än vad som behövs. Vår uppfattning är därför att kostnadsökningen för frysförvaring av befruktade ägg bör kunna bli relativt liten. Det bör i sammanhanget tilläggas att den årliga kostnadsökningen för frysförvaring av befruktade ägg för närvarande uppgår till ca 10 miljoner kronor.9 
  
 Vi ska avslutningsvis behandla de ekonomiska konsekvenser som kan uppkomma till följd av våra överväganden om ökad kompetens vid berörda sjukvårdsinrättningar och barnens utvidgade rätt till information. Behovet av ökad kompetens föranleds framför allt av att det blivande barnet vid behandlingar med enbart donerade könsceller kan få genetiska föräldrar i en eller två andra familjer och att det kan få genetiska hel- eller halvsyskon i andra familjer. Det är viktigt att både donatorer och tilltänkta föräldrar kan hantera det, och att det vid sjukvårdsinrättningarna finns kompetens att bedöma deras förmåga i detta avseende. Det är också viktigt att det vid sjukvårdsinrättningarna finns god kompetens i frågor som rör bl.a. föräldraskap efter assisterade befruktningar och tänkbara konsekven- 
  
 8Uppgifter från Socialstyrelsen den 26 oktober 2015. 
  
 9Beräkningen av den nuvarande årliga kostnadsökningen för frysförvaring av befruktade ägg har baserats på uppgiften att man inom ramen för landstingsfinansierad assisterad befrukt- ning årligen fryser in befruktade ägg från ca 2 500 par (se Sveriges Kommuner och Lands- tings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2, s. 10). 
  
 635 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 ser för involverade aktörer, särskilt för det blivande barnet (se avsnitten 12.8.4 och 12.8.5). Förslaget om utvidgad rätt till informa- tion innebär bl.a. att de personer som har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller, och som har upp- nått tillräcklig mognad, kan samtycka till att information om dem lämnas ut till andra personer som har tillkommit med könsceller från samma donator. Personerna kan också inhämta information om de genetiska syskon som har tillkommit på ett liknande sätt och som har lämnat ett motsvarande samtycke. Förslaget avser alla per- soner som har tillkommit genom en behandling med donerade köns- celler inom svensk hälso- och sjukvård, och således inte bara de personer som tillkommer på detta sätt efter de nya reglernas ikraft- trädande. Det finns därför skäl att anta att det under det första året efter reglernas ikraftträdande kan uppstå en ”topp” i antalet per- soner som vill lämna och inhämta information i enlighet med det som nu angetts. Det torde samtidigt inte krävas några omfattande arbetsinsatser för att ta in uppgifter i en särskild journal eller för att undersöka förekomsten av uppgifter i en sådan journal. Det torde inte heller krävas några mer omfattande arbetsinsatser för att över- väga hur en person ska kunna ta emot och tillgodogöra sig nämnda uppgifter. 
  
 Det är mycket svårt att bedöma hur övervägandena i dessa delar kommer att påverka förhållandena vid berörda sjukvårdsinrättning- ar. Det måste bli upp till varje sådan inrättning att bedöma detta och vidta de åtgärder som behövs. Vid en del sjukvårdsinrättningar kan det t.ex. vara tillräckligt att genomföra internutbildningar, att effektivisera arbetsmetoderna eller att omfördela vissa arbetsupp- gifter. Vid en del andra sjukvårdsinrättningar kan det behöva anställas mer personal, t.ex. psykologer eller annan personal med beteende- vetenskaplig kompetens. Det är således inte möjligt att göra några beräkningar av de ekonomiska konsekvenserna i denna del. Det enda vi vågar säga är att konsekvenserna torde bli begränsade. 
  
 Vår sammantagna bedömning blir således att förslagen kommer att innebära en ökad efterfrågan på behandlingar med donerade könsceller och att hälso- och sjukvårdens sammanlagda kostnad för det ökade antalet behandlingar kan uppskattas till  
 7–8 
  miljoner kronor. Kostnaden kan jämföras med den sammanlagda kostnaden för offent- 
  
 636 
  
 SOU 2016:11 Konsekvenser 
  
 ligt finansierade  
 IVF-behandlingar, 
  vilken år 2012 uppgick till nästan 300 miljoner kronor10, och med offentlig sektors sammanlagda kost- nad för hälso- och sjukvård, vilken år 2013 uppgick till nästan 350 mil- jarder kronor (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 9 s. 33). De ekono- miska konsekvenserna för hälso- och sjukvården som helhet måste således betraktas som mycket begränsade. 
  
 Huvudansvaret för planering, finansiering och drift av hälso- och sjukvården innehas av landstingen och i viss utsträckning kom- munerna. Hälso- och sjukvården finansieras dessutom till största delen genom landstingsskatten (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 9 s. 33). Det är sjukvårdshuvudmännen som självständigt finansierar och beslutar hur de organiserar och bedriver vården inom sitt område. De beslutar bl.a. hur mycket resurser som ska avsättas för behandlingar av ofrivillig barnlöshet och under vilka förutsätt- ningar sådan vård ska ges (bet. 2011/12:SoU26 s. 14). Det är därför svårt att uttala sig om hur hälso- och sjukvården och enskilda sjuk- vårdsinrättningar kommer att påverkas av våra överväganden. Det måste, på samma sätt som vid tidigare förändringar på området, bli upp till varje landsting att, utifrån de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjuvården som riksdagen har ställt sig bakom (prop. 1996/97:60), bedöma hur tillgängliga resurser ska fördelas (jfr bl.a. prop. 2001/02:89 s. 56, prop. 2004/05:137 s. 54 och prop. 2014/15:127 s. 23). Det måste med andra ord bli upp till varje landsting att bestämma om möjligheten att få assisterad befrukt- ning kan ske inom den befintliga verksamheten eller om denna typ av behandlingar ska avgiftsbeläggas för patienterna. Förslagen be- döms därför inte påverka det kommunala självstyret eller aktuali- sera en tillämpning av finansieringsprincipen. 
  
 Kostnaden för läkemedelsförmåner finansieras genom ett särskilt statsbidrag till landstingen och är beroende av bl.a. hur landstingen fördelar sina resurser och bedriver sin verksamhet. Kostnadsökningen har uppskattats till drygt 1 miljon kronor och bör kunna hanteras inom ramen för utgiftsområdet. 
  
 10 Kostnaden baseras på uppgifter i Nationellt kvalitetsregister för assisterad befruktnings årsrapport från år 2014 med titeln Resultat – trender – öppna jämförelser (version 2), s. 6, och Sveriges Kommuner och Landstings rapport Assisterad befruktning, uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – maj 2014, version 2, s. 24 och 25. 
  
 637 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.2.4Konsekvenser för socialtjänsten 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms inte få annat än begrän- sade konsekvenser för socialtjänsten. De är inte heller sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. 
  
 Våra förslag kan också få ekonomiska och andra konsekvenser för socialtjänsten, särskilt familjerätterna. Förslaget om att tillåta behand- lingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjuk- vård kan innebära en ökning av antalet barn i Sverige, och således också en ökning av antalet faderskaps- och föräldraskapsutredningar vid familjerätterna. Förslaget om utvidgad rätt till information kan innebära att fler personer som har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller behöver socialtjänstens hjälp med att efterforska uppgifter i sjukvårdsinrättningarnas särskilda journaler. Vår uppfattning är samtidigt att konsekvenserna för social- tjänsten måste bedömas som begränsade. Skälen för detta är i huvud- sak följande. 
  
 Vi har i föregående avsnitt angett att antalet behandlingar med enbart donerade könsceller kan uppskattas till ca 200 under det första året efter reglernas ikraftträdande. Förlossningsfrekvensen för dessa behandlingar bedöms vara ungefär densamma som den för behand- lingar med ett donerat ägg, dvs.  
 18–25 
  procent. Det senare innebär att 200 behandlingar bedöms resultera i högst 50 barn. En del av dessa 50 barn kommer redan vid sin födelse att ha en rättslig far på grund av gällande faderskapspresumtion. En del andra faderskaps- utredningar kommer att ersätta de utredningar som i dag görs efter liknande behandlingar i utlandet. Ökningen av antalet faderskaps- och föräldraskapsutredningar kommer således att vara lägre än 50. Antalet nya utredningar kan jämföras med det sammanlagda antalet faderskaps- och föräldraskapsutredningar som pågick under år 2014, vilket uppgick till knappt 76 000.11 Ökningen bedöms således bli marginell. 
  
 Många personer som har tillkommit genom en assisterad befrukt- ning med donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård ver- 
  
 11 Socialstyrelsens rapport Familjerätt år 2014 från år 2015, s. 17 och 18. 
  
 638 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 kar numera få information om det från sina föräldrar eller på annat sätt. När så är fallet, kan personen själv vända sig till aktuell sjuk- vårdsinrättning och ta del av den information som finns antecknad i en särskild journal. Socialtjänsten torde normalt sett inte bli in- volverad i dessa fall. Det nu sagda bedöms också gälla framöver och i de nya fall där en person kan begära socialnämndens hjälp med efterforskande av information. Socialtjänstens arbete på detta område bedöms således även fortsättningsvis bli begränsat. Till det nu angivna kommer att det som regel inte kan krävas några mer omfattande arbetsinsatser för att efterforska förekomsten av information i sär- skilda journaler. Även arbetsinsatserna i respektive fall bedöms därför bli begränsade. 
  
 Vår bedömning är således att förslagen inte kommer att få annat än begränsade konsekvenser för socialtjänsten. Förslagen är inte heller sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktuali- serar en tillämpning av finansieringsprincipen. 
  
 18.2.5Konsekvenser för andra myndigheter och domstolarna 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms bara få begränsade kon- sekvenser för Socialstyrelsen, och marginella konsekvenser för andra myndigheter och domstolarna. Eventuella kostnadsökningar bör kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Socialstyrelsen kan behöva utarbeta föreskrifter och allmänna råd för behandlingar med enbart donerade könsceller, och Myndig- heten för familjerätt och föräldraskapsstöd kan behöva göra änd- ringar i föreskrifterna om fastställande av faderskap och föräldra- skap efter assisterade befruktningar. Myndigheterna kan också behöva ta fram kunskapsstöd av olika slag. Att utarbeta föreskrif- ter, allmänna råd och kunskapsstöd ingår samtidigt redan i myndig- heternas normala arbetsuppgifter och kostnaderna för detta arbete bör därför kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Socialstyrelsen berörs även på andra sätt. Myndigheten har näm- ligen till uppgift att överpröva en läkares beslut i sådana fall där en assisterad befruktning har vägrats och paret eller den ensamstående kvinnan begär en överprövning. Myndigheten har också till uppgift att pröva frågan om förlängd frysförvaringstid för befruktade ägg. 
  
 639 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller kan givetvis innebära en viss ökning av antalet överprövningar av Social- styrelsen. Det måste samtidigt tilläggas att dessa överprövningar är sällsynta och att de bedöms bli det även framöver. En eventuell ökning i denna del torde under alla förhållanden kompenseras av ett minskat antal ansökningar om förlängd frysförvaringstid för befruktade ägg. Det senare bör nämligen vara konsekvensen av att vi förlänger den tillåtna frysförvaringstiden från fem till tio år. Resultatet av det anförda blir att konsekvenserna av förslagen bör kunna hanteras inom Socialstyrelsens befintliga ramar. 
  
 Det bör tilläggas att vi också har undersökt tänkbara konsekven- ser för bl.a. Försäkringskassan, Skatteverket, Inspektionen för vård och omsorg, länsstyrelserna och domstolarna. Vi har i samtliga fall kommit fram till att konsekvenserna är försumbara och att margi- nella kostnadsökningar kan hanteras inom befintliga ramar. 
  
 18.2.6Konsekvenser för barn 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms ha positiva konsekvenser för de barn som tillkommer genom en behandling med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg. Vi vill samtidigt framhålla vikten av att omgående stödja forskning och uppfölj- ning på detta område. Det är särskilt viktigt att följa upp hur barnen hanterar det förhållandet att de inte har någon genetisk koppling till sina rättsliga föräldrar och vice versa, samt hur barnen hanterar förhållandet att de kan ha genetiska föräldrar och hel- eller halvsyskon i andra familjer. Det är också viktigt att följa upp den psykologiska och sociala utvecklingen hos barnen för att i god tid kunna förutse om det finns behov av särskilda insatser och stöd till dessa familjer. 
  
 Ett tillåtande av behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård innebär att många par och ensamstå- ende kvinnor inte längre behöver genomgå sådana behandlingar i utlandet. Behandlingarna inom svensk hälso- och sjukvård kommer dessutom, till skillnad från vad som kan vara fallet vid behandlingar i utlandet, att föregås av en noggrann prövning av de tilltänkta för- äldrarnas lämplighet att bli föräldrar på detta sätt. Prövningen kom- 
  
 640 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 mer bl.a. att avse de tilltänkta föräldrarnas förmåga att hantera det förhållandet att de inte har någon genetisk koppling till det bliv- ande barnet och förhållandet att barnet kan ha genetiska föräldrar och syskon i andra familjer. Det förhållandet att behandlingarna utförs inom svensk hälso- och sjukvård kommer också innebära att det blivande barnet får en lagstadgad rätt till information om sitt genetiska ursprung. Detta gäller inte alltid vid behandlingar i ut- landet. Det blivande barnet kommer dessutom att kunna inhämta information om sådana personer som har tillkommit med köns- celler från samma donator eller donatorer och som har samtyckt till att informationen lämnas ut till honom eller henne. Det senare kommer för övrigt inte bara att gälla för dessa barn utan också för andra barn som har tillkommit genom en behandling med donerade könsceller. 
  
 Till ovanstående kommer en annan positiv konsekvens av att be- handlingarna utförs inom svensk hälso- och sjukvård, nämligen att de berörda familjerna lättare kan erbjudas hjälp och stöd. De till- tänkta föräldrarna kan t.ex. i anslutning till behandlingen eller senare få tips och råd om hur de börjar berätta för barnet om dess till- komst. Vår uppfattning är således att ett genomförande av våra förslag kommer att få flera positiva konsekvenser för barn som tillkommer genom behandlingar med donerade könsceller. 
  
 De är svårt att bedöma förslagens övriga konsekvenser för barnen och för andra barn i samhället. De empiriska studier som finns på området talar för att det verkar gå bra för de familjer som har skapats genom en behandling med enbart donerade könsceller. Antalet studier är samtidigt begränsat. Vi vill därför framhålla vikten av att omgående stödja forskning och uppföljning på detta område. Det är särskilt viktigt att följa upp hur barnen hanterar och påverkas av det förhållandet att de inte har någon genetisk koppling till sina rätts- liga föräldrar och vice versa, samt hur barnen hanterar förhållandet att de kan ha genetiska föräldrar och hel- eller halvsyskon i andra familjer. Det är också viktigt att följa upp den psykologiska och sociala utvecklingen hos barnen för att i god tid kunna förutse om det finns behov av särskilda insatser och stöd till de familjer som skapas på detta sätt. Det vore dessutom positivt om man kan inleda forskningsstudier i nära anslutning till de nya reglernas ikraftträdan- de och sedan följa familjerna och barnen under ett flertal år fram- över. Resultaten av sådana långtidsstudier och andra undersökningar 
  
 641 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 får sedan visa om det behöver göras ändringar i de av oss föreslagna reglerna, eller om det behöver vidtas åtgärder av annat slag. 
  
 18.2.7Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Våra förslag avser bara olikkönade par, kvinnliga samkönade par, ensamstående kvinnor och de KtM respektive MtK som har behållit sin fortplantningsförmåga. Det finns samtidigt redan i dag skillnader mellan kvinnors och mäns möjligheter att genomgå assisterade be- fruktningar. Många olikkönade par och kvinnliga samkönade par kan dessutom redan nu genomgå behandlingar med enbart donerade könsceller i utlandet. Detsamma gäller för många ensamstående kvinnor. Manliga samkönade par och ensamstående män kan däremot inte göra det. Våra förslag kan innebära en viss ökning av antalet par och personer som i dag kan bli föräldrar på angivet sätt. Denna ökning har samtidigt bara en begränsad inverkan på de skillnader som redan finns. Vår sammantagna bedömning är således att förslagen inte kommer att få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 18.2.8Andra konsekvenser 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte att ha några nämnvärda konsekvenser för de övriga aktörer och förhållanden som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen. 
  
 Förslagen bedöms inte få några nämnvärda konsekvenser för före- tag eller andra enskilda. De bedöms inte heller få några konse- kvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsätt- ning eller offentlig service i olika delar av landet, eller för möjlig- heterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 642 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 18.3Surrogatarrangemang i Sverige och utlandet 
  
 18.3.1Inledning 
  
 Vi har i kapitel 13 kommit fram till att man inte bör tillåta surrogatarrangemang inom svensk hälso- och sjukvård och att man bör motverka kommersiella sådana arrangemang i utlandet. Över- vägandena i kapitel 14 utgår från dessa ställningstaganden och inne- bär i huvudsak följande. Det bör inte införas några regler om över- förande av föräldraskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet eller regler om erkännande av utländska sådana överföringar. Före- komsten av sådana regler skulle nämligen underlätta för personer att bli föräldrar genom surrogatarrangemang i utlandet, och sanno- likt medföra en ökning av antalet sådana arrangemang. Det bör inte heller göras några ändringar i de materiella reglerna om moderskap, faderskap och föräldraskap i föräldrabalken (FB), eller i reglerna om svenskt medborgarskap och krav för inresa i Sverige. Det som nu gäller i dessa avseenden bör gälla även fortsättningsvis. Moder- skap bör således vara förbehållet den kvinna som bär och föder ett barn. Faderskap bör kunna grundas på en faderskapspresumtion eller en genetisk koppling mellan en man och ett barn. Faderskap bör under vissa förutsättningar också kunna grundas på ett sam- tycke till att personens make eller sambo genomgår en assisterad befruktning med donerade könsceller. Det senare bör även gälla för föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Det nu anförda innebär att det som regel bara finns en grupp av tilltänkta föräldrar som kan fast- ställas som barnets rättsliga föräldrar efter ett surrogatarrangemang i utlandet, och det är de genetiska fäderna. Rättsligt föräldraskap för andra tilltänkta föräldrar förutsätter en adoption. Vi föreslår alltså inga ändringar av det som nu gäller i dessa avseenden. 
  
 Det har under senare år meddelats några domstolsavgöranden som avviker från det som angetts ovan. Förekomsten av dessa avgöranden innebär att det bör införas en ny vägransgrund i IFL. Enligt den nya vägransgrunden ska en utländsk fastställelse av fader- skap inte gälla i Sverige om barnet har tillkommit genom en insemi- nation eller befruktning utanför kroppen, behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 Det förhållandet att vi måste godta att ett barns genetiska far kan fastställas som dess rättsliga far innebär att förfarandet för detta 
  
 643 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. En annan ordning kan nämligen innebära negativa konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för barnet. Vi har därför föreslagit att svenska social- nämnder och domstolar får en utökad behörighet på det faderskaps- rättsliga området. Den utökade behörigheten innebär att faderskap kan fastställas vid en svensk socialnämnd eller domstol, och enligt svensk lag, om barnet har hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans even- tuella make, registrerade partner eller sambo. 
  
 Vi har vidare kommit fram till att regeringen bör ge Myndig- heten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att genomföra informationsinsatser i frågor som rör surrogatarrangemang i utlan- det. Insatserna bör genomföras i samverkan med andra berörda myndigheter och organisationer. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd bör också lämna förslag till hur myndigheternas och allmänhetens kunskapsbehov på detta område kan tillgodoses efter att uppdraget har slutförts. 
  
 Vi ska i detta avsnitt försöka bedöma de ekonomiska och andra konsekvenser som övervägandena i kapitel 13 och 14 kan innebära för olika aktörer i samhället. Vi inleder med att göra en bedömning av hur övervägandena, framför allt övervägandena i kapitel 13, kan tänkas påverka antalet utländska surrogatarrangemang som genom- gås av personer i Sverige. 
  
 18.3.2Konsekvenser för antalet arrangemang i utlandet 
  
 Våra bedömningar: Övervägandena kan leda till en ökning av antalet personer i Sverige som genomgår kommersiella surrogat- arrangemang i utlandet, men de behöver inte göra det. En even- tuell ökning av antalet sådana arrangemang bör samtidigt vara relativt begränsad. 
  
 Vi vet att det finns en del par och ensamstående personer som har inväntat resultaten av våra överväganden och som nu, om regeringen och riksdagen godtar dessa överväganden, kan komma att genomgå kommersiella surrogatarrangemang i utlandet. Våra överväganden 
  
 644 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 kan således innebära en viss ökning av antalet sådana arrangemang. Det finns samtidigt omständigheter som talar för att det inte be- höver bli en ökning av antalet arrangemang i utlandet. En viktig sådan är att en del surrogatvänliga länder, bl.a. Indien och Thailand, har begränsat utlänningars möjlighet att genomgå surrogatarrange- mang i landet. Vår förhoppning är att man inom ramen för det internationella samarbetet kan förmå fler sådana länder att göra samma sak. En annan viktig omständighet är att kunskapen hos allmän- heten bör öka som en följd av innehållet i detta betänkande. Kun- skapen torde sedan öka ännu mer genom de informationsinsatser som vi föreslår att Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd ska genomföra. Ökad kunskap om kommersiella surrogat- arrangemang i utlandet innebär bl.a. kunskap om de allvarliga juridiska och andra problem som kan uppkomma vid sådana arrangemang. Den senare kunskapen bör rimligen ha en handlingsdirigerande effekt och innebära att en del personer avstår från att välja denna väg till föräldraskap. 
  
 Vårt förslag om införande av en ny vägransgrund i IFL bedöms däremot inte ha någon inverkan på antalet surrogatarrangemang i utlandet. Vi tror inte heller att förslaget om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar kommer att ha någon nämn- värd sådan inverkan. Det senare förslaget innebär visserligen att det i en del fall kan gå snabbare för ett barns genetiska far att fastställas som barnets rättsliga far efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Man måste samtidigt komma ihåg att det redan nu är möjligt att fastställa faderskapet för en sådan far. Fastställelsen kan ske i ut- landet och sedan erkännas i Sverige. Den kan också ske i Sverige. Förslaget underlättar således inte för någon ny grupp av personer att bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det för- hållandet att det kan gå snabbare för en del genetiska fäder att fast- ställas som ett barns rättsliga far innebär dessutom ingen lösning på de andra problem som kan uppkomma vid ett surrogatarrangemang i utlandet. Som exempel på andra problem kan nämnas att surrogat- modern bestämmer sig för att behålla barnet. 
  
 Det anförda innebär sammanfattningsvis att konsekvenserna på detta område är svårbedömda. Det förhållandet att surrogatarrange- mang inte tillåts inom svensk hälso- och sjukvård kan möjligen leda till en ökning av antalet personer som genomgår kommersiella surrogatarrangemang i utlandet, men det behöver inte göra det. 
  
 645 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 Detsamma gäller i viss mån för vårt förslag om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar. Det enda vi vågar säga i denna del är därför att en eventuell ökning av antalet arrangemang bör vara relativt begränsad. 
  
 18.3.3Konsekvenser för socialtjänsten och domstolarna 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms inte ha några nämnvärda konsekvenser för socialtjänsten eller domstolarna. De är inte heller sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. De margi- nella kostnadsökningar som kan uppkomma för domstolarna bedöms kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Förslaget om införande av en ny vägransgrund i IFL påverkar framför allt de fall där ett manligt samkönat par har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet och där båda männen i paret har fastställts som barnets rättsliga far. Förslaget innebär nämligen att man i sådana fall ska vägra att erkänna den utländska fastställelsen till den del fastställelsen avser den genetiska faderns partner, dvs. barnets sociala far, och att den partnern får ansöka om en när- ståendeadoption i Sverige. Antalet fall i vilka en genetisk fars man- liga partner i utlandet har fastställts som barnets rättsliga far har hittills varit mycket begränsat, och bedöms så vara även framöver. Förslaget bedöms därför inte få några nämnvärda konsekvenser för socialtjänsten och domstolarna. 
  
 Förslaget om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar kan framför allt få konsekvenser för familjerätterna. Utgångspunkten är nämligen att det är familjerätterna som ska handlägga dessa ärenden och att faderskapet ska fastställas genom bekräftelse. Det kan i vissa fall krävas en del arbete för att under- söka om förutsättningarna för socialnämndens behörighet är upp- fyllda. Arbetet kan innefatta kontakter med svenska utlandsmyndig- heter, surrogatmodern och hennes eventuella make samt med andra myndigheter i barnets födelseland. Det kan i undantagsfall också behöva vidtas åtgärder av annat slag. Det måste samtidigt tilläggas följande. 
  
 646 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 Många svenska familjerätter har redan i dag handlagt ärenden om fastställande av faderskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet och då haft kontakter med olika personer i barnets födelseland. Att handlägga faderskapsärenden med internationell anknytning kan således inte betraktas som något nytt för familjerätterna. En del familjerätter har för övrigt inte bara hunnit handlägga ett flertal sådana ärenden utan också hunnit skaffa sig en bred erfarenhet på området. Kompetensen kan framöver komma att öka genom tydliga föreskrifter och annat kunskapsstöd från Myndigheten för familje- rätt och föräldraskapsstöd samt genom de informationsinsatser som vi föreslår att den myndigheten ska genomföra i samverkan med andra aktörer. 
  
 Till ovanstående kommer att antalet barn i Sverige som blir till genom ett utländskt surrogatarrangemang är relativt begränsat. Så kommer sannolikt att vara fallet även framöver. Den utökade behö- righeten aktualiseras dessutom inte om det redan finns en utländsk faderskapsfastställelse som kan erkännas i Sverige. Antalet ärenden som familjerätterna kommer att handlägga med stöd av de nya be- stämmelserna bedöms således vara begränsat. Ett rimligt antagande är att dessa ärenden kommer att vara något fler än de ärenden om fastställande av faderskap som familjerätterna nu handlägger efter surrogatarrangemang i utlandet. Majoriteten av de senare ärendena bör samtidigt ersättas av de nya ärendena. 
  
 Vår uppfattning är således att förslagen om införande av en ny vägransgrund och utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar nog inte kommer att ha några nämnvärda konsekvenser för familjerätterna och socialnämnderna. Vi kan inte heller se att förslagen i övrigt får några sådana konsekvenser, att förslagen påverkar det kommunala självstyret eller att förslagen aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. Konsekvenserna för dom- stolarna bedöms bli mindre omfattande än de för socialtjänsten. De marginella kostnadsökningar som kan uppkomma för domstolarna bör därför kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 647 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.3.4Konsekvenser för Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd 
  
 Våra bedömningar: Övervägandena bedöms innebära ökade kost- nader för Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, och kostnadsökningen uppskattas till ca 2 miljoner kronor. Kost- nadsökningen bör kunna finaniseras inom befintliga anslagsramar för de områden som berörs av uppdraget. 
  
 Vi har tidigare angett att regeringen bör ge Myndigheten för familje- rätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att i samverkan med andra berörda myndigheter och organisationer genomföra informations- insatser i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Myndig- heten bör inom ramen för uppdraget också ta ställning till hur kunskapsbehovet på detta område bör tillgodoses när uppdraget är slutfört. Regeringsuppdraget innebär ökade kostnader för myndig- heten. Vid bedömningen av kostnadsökningarna har vi beaktat kost- naderna för två liknande uppdrag som under senare år har getts till Socialstyrelsen. 
  
 Det första regeringsuppdraget gavs år 2012 och innebar att Socialstyrelsen skulle ta fram ett kunskapsstöd riktat till hälso- och sjukvårdens profession med rekommendationer om innehållet i ut- redning, vård och behandling samt eftervård och uppföljning vid transexualism och andra könsidentitetsstörningar. Socialstyrelsen skulle också med utgångspunkt i kunskapsstödet ta fram informa- tion riktad till patienter och hälso- och sjukvårdspersonal. I upp- draget ingick även att initiera och samordna ett myndighetsöver- gripande samarbete för att minska den administrativa bördan för en person i samband med ändring av könstillhörighet och att samråda med berörda myndigheter och organisationer. Uppdraget skulle delredovisas vid två tillfällen och slutredovisas efter ca 2,5 år. Social- styrelsen fick för arbetet använda sammanlagt 7,5 miljoner kronor.12 
  
 Det andra regeringsuppdraget till Socialstyrelsen gavs i septem- ber 2015 och ska slutredovisas den 31 december 2016. Uppdraget pågår således nu och i uppdraget ingår att utreda om befruktning utanför kroppen med donerade könsceller ska få utföras vid andra 
  
 12 Regeringsbeslut den 20 juni 2012 i ärende nr S2012/4530/FS. 
  
 648 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 vårdenheter än universitetssjukhus. Socialstyrelsen ska inom ramen för uppdraget också ta fram ett kunskapsstöd som ger vägledning till hälso- och sjukvården vid assisterade befruktningar med done- rade könsceller, och arbetet med kunskapsstödet ska inledas med en förstudie. Uppdraget ska som sagt slutredovisas den 31 december 2016. Det ska också delredovisas vid två tillfällen. Socialstyrelsen får för uppdragets genomförande använda drygt 2 miljoner kronor.13 
  
 Det uppdrag som bör ges till Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har vissa likheter med de uppdrag som nu har beskrivits. Det uppdrag som ges till Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har samtidigt föregåtts av vår utredning och myndigheten bör i sitt arbete ha god hjälp av det som anges i detta betänkande. Uppdraget bör därför inte behöva pågå under mer än ca ett år. Vår bedömning blir då att kostnaden för uppdraget kan uppskattas till ca 2 miljoner kronor. 
  
 Till ovanstående kommer att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd kan behöva utarbeta föreskrifter och kunskaps- stöd till socialtjänsten med anledning av våra förslag. Det nu an- givna ingår dock i myndighetens normala arbetsuppgifter och för- anleder därför inget ytterligare tillskott av resurser. Den samman- lagda kostnadsökningen för myndigheten bedöms således stanna vid ca 2 miljoner kronor. Kostnadsökningen bör kunna finaniseras inom befintliga anslagsramar för de områden som berörs av upp- draget. 
  
 18.3.5Konsekvenser för andra myndigheter 
  
 Våra bedömningar: Informationen och övervägandena i detta betänkande bedöms leda till en ökad kompetens hos berörda myn- digheter och underlätta deras arbete i frågor som rör gränsöver- skridande surrogatarrangemang. 
  
 Vår bedömning är att informationen och övervägandena i kapitel 14 kommer att ha positiva konsekvenser för de myndigheter som kan bli involverade vid ett surrogatarrangemang i utlandet. Som exem- 
  
 13 Regeringsbeslut den 17 september 2015 i ärende nr S2015/05931/FS. 
  
 649 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 pel på sådana myndigheter kan nämnas utlandsmyndigheterna, Skatte- verket och Migrationsverket. Informationen i kapitel 14 innebär näm- ligen att myndigheterna får ökade kunskaper och ökad kompetens i frågor som kan uppkomma vid internationella surrogatarrangemang. Kompetensen bedöms också öka genom de informationsinsatser som Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd föreslås genom- föra i samverkan med andra aktörer samt genom andra former av myndighetssamverkan på detta område. 
  
 Av övervägandena i kapitel 14 är det framför allt förslaget om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar som kommer att ha positiva konsekvenser för andra myndigheter. För- slaget innebär nämligen att frågor om faderskap efter ett surrogat- arrangemang i utlandet ofta kan hanteras av de aktörer i Sverige som i andra fall handlägger sådana frågor, och som således har en god kompetens på området. Förslaget innebär också att ett barns genetiska far redan före barnets avresa från födelselandet kan fast- ställas som barnets rättsliga far i Sverige. Om så har skett och fadern är svensk medborgare, anses barnet ha förvärvat svensk medborgar- skap vid födelsen. Den svenska utlandsmyndigheten i barnets födelseland behöver i ett sådant fall inte undersöka om det finns en utländsk fastställelse av faderskapet som kan erkännas i Sverige. Det blir inte heller aktuellt för Migrationsverket att pröva frågor om t.ex. uppehållstillstånd. De förhållandena att barnet har en svensk rättslig far och att det anses ha förvärvat svensk medborgar- skap vid födelsen är nämligen tillräckligt för att utlandsmyndig- heten ska kunna utfärda ett svenskt pass till barnet. Det krävs naturligtvis också att barnets andra rättsliga förälder och vårdnads- havare, dvs. surrogatmodern, samtycker till det. Det bör tilläggas att förslaget också underlättar myndigheternas arbete i sådana fall där den fastställda fadern är en utländsk medborgare med hemvist i Sverige (se avsnitt 14.7.3). 
  
 Till ovanstående kommer att en svensk fastställelse av faderskap alltid godtas av svenska myndigheter. Så är inte alltid fallet när faderskapet har fastställts i utlandet. I ett sådant fall ankommer det nämligen på respektive myndighet att göra en prövning av fast- ställelsens giltighet i Sverige. Resultatet kan bli att myndigheter kommer till olika slutsatser. Om fastställelsen är en dom, kan resul- tatet också bli att en part eller myndighet får begära allmän dom- stols prövning av fastställelsens giltighet. Det förhållandet att det 
  
 650 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 finns en svensk fastställelse av faderskapet för barnets genetiska far efter ett surrogatarrangemang i utlandet underlättar således berörda myndigheters arbete på olika sätt. 
  
 Vår uppfattning är således att informationen och övervägandena i kapitel 14 kommer att leda till ökad kompetens hos berörda myn- digheter och underlätta myndigheternas arbete i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. God kompetens och god myndig- hetssamverkan innebär i sin tur goda förutsättningar för myndig- heterna att bedriva sitt arbete på ett effektivt sätt och att förmedla behövlig information till de personer som kommer i kontakt med dem. 
  
 18.3.6Konsekvenser för föräldrar och barn 
  
 Våra bedömningar: Förslaget om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar bedöms ha positiva konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för de barn som tillkommer genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Övriga övervägan- den kan uppfattas som negativa för de personer som inte heller framöver kan bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang. De är också negativa för de barn som kan komma i kläm på grund av att en del personer, trots insikten om olika problem, ändå väljer att genomgå sådana arrangemang. Övervägandena kan dock även ha positiva konsekvenser för personer som vill bli föräldrar på detta sätt och för barn som grupp. Resultatet kan nämligen bli att fler personer avstår från att genomgå surrogatarrange- mang i utlandet. 
  
 Vi vill i sammanhanget framhålla vikten av att det genomförs mer forskning på detta område, och särskilt forskning om de familjer i Sverige som har skapats genom ett surrogatarrange- mang i utlandet. Det är särskilt viktigt att följa den psykosociala utvecklingen hos barnen för att i god tid kunna förutse om det finns behov av stödjande insatser. 
  
 Våra överväganden kan uppfattas som negativa för de par och personer som inte heller framöver kan bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang inom svensk hälso- och sjukvård, och som kan ha svårt att bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 651 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 De är också negativa för de barn som kan komma i kläm på grund av att en del vuxna personer, trots insikten om olika problem, ändå väljer att genomgå sådana arrangemang. Det finns dessutom en viss risk för att antalet surrogatarrangemang i utlandet kan öka på grund av våra överväganden. Den senare risken har behandlats i av- snitt 18.3.2, och vi hänvisar till det som anges där. 
  
 Övervägandena är samtidigt en konsekvens av att personer inte bör välja denna väg till föräldraskap. Vi tror dessutom att över- vägandena kan ha positiva konsekvenser för många personer som vill bli föräldrar och för barn som grupp. Resultatet av övervägan- dena och de informationsinsatser som föreslås kan nämligen bli att en del potentiella föräldrar avstår från att genomgå kommersiella surrogatarrangemang i utlandet, och att det således blir färre barn som hamnar i kläm vid sådana arrangemang. Resultatet kan också bli att en del personer i stället väljer att ta hand om sådana barn i samhället som behöver en familj. 
  
 Vår uppfattning är alltså att de personer som vill bli föräldrar inte bör välja surrogatarrangemang som väg till föräldraskap. Det bör inte heller vara möjligt för vuxna personer att bli fastställda som barnets rättsliga föräldrar efter ett sådant arrangemang. Undan- tag gäller för de genetiska fäderna, vilka enligt svensk rätt nästan alltid kan fastställas som ett barns rättsliga far. Vi bortser här från de fall där den genetiska fadern har varit spermiedonator enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. och de fall där det redan finns en man som ska anses som barnets far eller en kvinna som ska anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. Resultatet av det anförda blir, som tidigare nämnts, att vi i Sverige måste godta att ett barns genetiska far kan fastställas som dess rätts- liga far efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Förfarandet för detta bör därför också vara så enkelt och effektivt som möjligt. En annan ordning kan nämligen innebära negativa konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för barnet. 
  
 Förslaget om utökad behörighet för svenska socialnämnder och domstolar utgör ett komplement till nuvarande regler i IFL och innebär att det framöver kommer att finnas effektiva förfaranden för fastställande av faderskap efter ett surrogatarrangemang i utlan- det. Förslaget har positiva konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för de barn som tillkommer på detta sätt. Förslaget innebär inte bara att barnets genetiska far snabbt kan fastställas 
  
 652 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 som dess rättsliga far utan också att detta kan ske innan barnet kommer till Sverige. Det senare innebär att barnet i födelselandet kan få de resehandlingar m.m. som behövs och att barnet redan vid ankomsten till Sverige har en rättslig förälder i riket. Det innebär också att den rättsliga fadern snabbt kan få ensam vårdnad om barnet och att faderns eventuella make eller registrerade partner snabbt kan ansöka om en närståendeadoption. Till ovanstående kommer det som tidigare angetts, nämligen att svenska fastställ- elser av faderskap alltid godtas av myndigheterna i Sverige. Det finns således ingen risk för att myndigheterna i dessa fall gör olika bedömningar av fastställelsens giltighet och att detta får negativa konsekvenser för bl.a. barnet. 
  
 Ett godtagande av våra överväganden skulle dessutom innebära ett viktigt ställningstagande från Sverige i aktuella frågor. Sverige visar i så fall tydligt att barn inte bör komma till på detta sätt och att de personer som vill bli föräldrar bör välja andra vägar till för- äldraskap. Ställningstagandet skulle med all sannolikhet få konse- kvenser för det internationella samarbetet om surrogatarrangemang, särskilt arbetet om gränsöverskridande sådana arrangemang. Det skulle till och med kunna ha den positiva konsekvensen att fler surrogatvänliga länder börjar begränsa utlänningars möjligheter att genomgå surrogatarrangemang i landet eller att de på annat sätt börjar ta ett större ansvar för konsekvenserna av dessa arrangemang. 
  
 Vi vill avslutningsvis framhålla vikten av att det genomförs mer forskning på detta område, och särskilt forskning om de familjer i Sverige som har skapats genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är särskilt viktigt att följa den psykosociala utvecklingen hos barnen för att i god tid kunna förutse om det finns behov av stöd- jande insatser. De flesta barn i Sverige som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet är fortfarande relativt unga. Det vore därför positivt om man omgående kunde inleda sådana studier i vilka man följer familjerna och barnen under lång tid. Resultaten av sådan forskning och andra uppföljningar får sedan visa om det behöver göras regeländringar eller vidtas andra åtgärder på området. 
  
 653 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.3.7Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
  
 Vår bedömning: Övervägandena bedöms inte få några konse- kvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Våra överväganden om surrogatarrangemang i Sverige och utlandet får konsekvenser för både kvinnor och män. Övervägandena om surrogatarrangemang i Sverige kan uppfattas som negativa för liv- modersinfertila kvinnor, manliga samkönade par och ensamstående män. Dessa grupper kommer nämligen inte heller framöver att kunna bli föräldrar genom en behandling inom svensk hälso- och sjuk- vård. Övervägandena om surrogatarrangemang i utlandet kan å andra sidan uppfattas som mer negativa för kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor. Dessa par och personer kommer nämligen inte heller framöver att kunna fastställas som ett barns rättsliga mor eller förälder efter ett surrogatarrangemang i utlandet. 
  
 Våra överväganden har sammantaget konsekvenser för både kvin- nor och män, vilket skulle kunna ses som en fråga om jämställdhet. Detta är dock inte vår uppfattning. Det finns redan i dag skillnader mellan kvinnors och mäns möjligheter att bli föräldrar genom assiste- rade befruktningar och surrogatarrangemang. En kvinna kan bära och föda ett barn, och således ensam bli förälder genom en assisterad befruktning. En man kan inte bli det. Våra överväganden innebär inte några skillnader i förhållande till det som redan gäller. En kvinna som bidrar med ägg vid behandlingen av en surrogatmor kommer inte heller framöver att kunna fastställas som barnets rättsliga mor. En man som bidrar med spermier vid en sådan behandling kommer däremot även fortsättningsvis att kunna fastställas som barnets rätts- liga far. Till ovanstående kommer att antalet personer från Sverige som genomgår surrogatarrangemang i utlandet inte bedöms öka i någon större omfattning. Vår uppfattning är således att övervägan- dena inte kommer att få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 654 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 18.3.8Andra konsekvenser 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte att ha några nämnvärda konsekvenser för de övriga aktörer och förhållanden som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen. 
  
 Våra överväganden om surrogatarrangemang i Sverige och utlandet bedöms inte få några nämnvärda konsekvenser för företag eller andra enskilda. De bedöms inte heller få några konsekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning eller offentlig service i olika delar av landet, eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 18.4Föräldraskapet efter assisterad befruktning i utlandet eller i egen regi 
  
 18.4.1Inledning 
  
 Vi har i kapitel 15 kommit fram till att samtycke inte längre ska kunna utgöra grund för faderskap vid heminseminationer. En man som samtycker till att hans sambo genomgår en sådan insemination med donerade spermier ska således inte kunna fastställas som barnets rättsliga far. Vi har också kommit fram till att man bör ändra reg- lerna om fastställande av faderskap efter behandlingar i utlandet. Ändringen innebär att två villkor måste vara uppfyllda för att samtycke ska kunna utgöra grund för rättsligt faderskap i dessa fall. Det första villkoret är att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och det andra villkoret är att den person som tillkommit genom behandlingen har en rätt till informa- tion om donatorns identitet. Det som nu angetts om faderskap ska dessutom även gälla för föräldraskap. En kvinna som har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en behandling i utlandet ska alltså, under förutsättningen att de två villkoren ovan är uppfyllda, kunna fastställas som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. 
  
 Våra förslag om en ensamstående kvinnas möjlighet att bli ensam förälder till ett barn är väl förenliga med förslagen i föregående stycke. Förslagen innebär nämligen att så inte ska kunna ske genom 
  
 655 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 en heminsemination med donerade spermier. Det ska däremot kunna ske genom en sådan behandling i utlandet som uppfyller ovan an- givna villkor. En ensamstående kvinna ska således kunna bli barnets enda förälder om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårds- inrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behand- lingen där har en rätt till information om donatorns identitet. 
  
 Vi ska i detta avsnitt försöka bedöma de ekonomiska och andra konsekvenser som förslagen i kapitel 15 kan ha för hälso- och sjuk- vården, socialtjänsten och andra aktörer i samhället, bl.a. barnen. Vi inleder dock med att göra en bedömning av hur förslagen kan tänkas påverka antalet behandlingar inom svensk och utländsk hälso- och sjukvård. 
  
 18.4.2Konsekvenser för antalet behandlingar 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte få någon nämnvärd in- verkan på det sammanlagda antalet behandlingar i Sverige och utomlands. 
  
 Vår bedömning är att förslagen inte kommer att ha någon nämn- värd inverkan på det sammanlagda antalet behandlingar i Sverige och utomlands. Skälen för detta är i huvudsak följande. 
  
 Uppgifter från familjerätterna i Malmö och Umeå samt tre familje- rätter i Stockholm visar att ärenden om fastställande av faderskap efter heminsemination med donerade spermier verkar vara ytterst ovanliga. Detsamma gäller för ärenden om fastställande av fader- skap efter assisterade befruktningar med donerade könsceller i ut- landet. Det förhållandet att vi ändrar reglerna om faderskap i dessa fall bedöms därför inte innebära någon nämnvärd ökning av antalet behandlingar med donerade spermier inom svensk hälso- och sjuk- vård. 
  
 När det gäller kvinnliga samkönade par och ensamstående kvin- nor, kan man konstatera att en del sådana par och kvinnor redan genomgår assisterade befruktningar i utlandet. Det finns nämligen inget som hindrar dem från att uppnå föräldraskap på det sättet. I ett kvinnligt samkönat par kan den rättsliga moderns maka eller registrerade partner i dessa fall bli förälder genom en närstående- adoption. En ensamstående kvinna blir normalt sett redan i dag 
  
 656 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 barnets enda rättsliga förälder efter en assisterad befruktning i ut- landet. Det senare beror på att spermiedonatorn i det andra landet oftast inte kan fastställas som barnets rättsliga far i Sverige och att socialnämnden därför blir tvungen att lägga ner en påbörjad fader- skapsutredning. 
  
 Den omständigheten att vi genom våra förslag underlättar för kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor att bli rättsliga föräldrar efter en behandling i utlandet kan visserligen innebära en viss ökning av antalet behandlingar i utlandet. Det finns samtidigt omständigheter som talar för att så inte behöver bli fallet. En sådan är att det snart blir möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå assisterade befruktningar inom svensk hälso- och sjukvård och en annan omständighet är att det inom kort kan bli möjligt att genom- gå behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård. Vi tar med andra ord bort två viktiga incitament för par och ensamstående kvinnor att genomgå behandlingar i utlandet. Det är också möjligt att kraven i fråga om behörig sjukvårds- inrättning och barnets rätt till information om donators identitet kan verka avhållande på personers benägenhet att välja en behand- ling i utlandet framför en behandling inom svensk hälso- och sjuk- vård. Vår bedömning blir därför att förslagen nog inte heller kom- mer att ha någon nämnvärd påverkan på antalet behandlingar i utlandet. 
  
 Vi måste avslutningsvis framhålla den svårighet som finns när det gäller att bedöma konsekvenserna av aktuella förslag. Antalet behandlingar inom svensk hälso- och sjukvård respektive i utlandet påverkas nämligen också av andra faktorer, vilka sammantaget kan ha större betydelse för antalet behandlingar än de som angetts ovan. Som exempel på andra faktorer kan nämnas de villkor som gäller för behandlingar vid svenska sjukvårdsinrättningar och tillgången till donerade könsceller och befruktade ägg. En god sådan tillgång kan innebära att köerna till behandling blir korta och att fler per- soner väljer att genomgå en behandling inom svensk hälso- och sjuk- vård. En brist på könsceller eller befruktade ägg kan få motsatt effekt och innebära en ökning av antalet behandlingar i utlandet. 
  
 657 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.4.3Konsekvenser för hälso- och sjukvården, socialtjänsten, andra myndigheter och domstolarna 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms inte få några nämnvärda konsekvenser för hälso- och sjukvården eller för socialtjänsten, och de är inte sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. Förslagen bedöms inte heller få några nämnvärda konsekvenser för andra myndigheter eller för domstolarna. Eventuella kostnads- ökningar bör kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Resultatet av våra bedömningar i fråga om antalet behandlingar i föregående avsnitt innebär naturligtvis att konsekvenserna för hälso- och sjukvården bör bli begränsade. En viss ökning av antalet be- handlingar inom svensk hälso- och sjukvård för olikkönade par torde kompenseras av en viss minskning av antalet sådana behand- lingar för kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor. Konsekvenserna för familjerätterna och socialnämnderna torde bli ännu mer begränsade än de för hälso- och sjukvården. Faderskap eller föräldraskap behöver nämligen fastställas oavsett om en assi- sterad befruktning har utförts i Sverige eller i utlandet. Undantag gäller bara om det finns en faderskapspresumtion i det enskilda fallet eller om behandlingen har utförts på en ensamstående kvinna. En skillnad blir dock att ett begränsat antal ärenden om närstå- endeadoption ersätts av ett motsvarande antal ärenden om fastställ- ande av föräldraskap. Skillnaden är en konsekvens av den ändring som innebär att samtycke till assisterad befruktning i utlandet under vissa förutsättningar kan utgöra grund för föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Skillnaden bedöms samtidigt inte ha annat än marginella konsekvenser för familjerätterna och socialnämnderna. 
  
 Till ovanstående kommer att man inom socialtjänsten redan i dag handlägger ärenden om faderskap eller adoption med internationell anknytning. En hel del familjerätter och socialnämnder har således en god kompetens på detta och närliggande områden. Det bör som regel inte vara mer komplicerat att göra faderskaps- och föräldra- skapsutredningar enligt de nya reglerna än vad det är att göra fader- skaps- och adoptionsutredningar enligt nuvarande regler. Utred- ningarna torde för övrigt kunna underlättas av att det från centralt håll tas fram tydlig information om vilka sjukvårdsinrättningar i 
  
 658 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 utlandet som dels är behöriga att utföra olika assisterade befrukt- ningar, dels ger det blivande barnet en rätt till information om donatorns identitet. 
  
 Vår uppfattning är alltså att förslagen inte kommer att innebära några nämnvärda konsekvenser för hälso- och sjukvården eller för socialtjänsten. Förslagen är för övrigt inte sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller aktualiserar en tillämpning av finan- sieringsprincipen. Vi tror inte heller att förslagen kommer att ha några nämnvärda konsekvenser för andra myndigheter eller för dom- stolarna. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd kan visserligen behöva utarbeta föreskrifter och annat kunskapsstöd med anledning av våra förslag. Detsamma kan gälla för Socialstyrelsen. Att utarbeta föreskrifter och att ta fram kunskapsstöd ingår dock, som tidigt nämnts, i dessa myndigheters normala arbetsuppgifter. Kostnaderna för detta arbete bör därför kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 18.4.4Konsekvenser för föräldrar och barn 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms inte få några nämnvärda konsekvenser för olikkönade par. De bedöms däremot ha posi- tiva konsekvenser för kvinnliga samkönade par och ensamstå- ende kvinnor. De bedöms också ha positiva konsekvenser för de barn som tillkommer genom behandlingar med donerade köns- celler eller med donerade befruktade ägg. 
  
 Våra förslag kan möjligen uppfattas ha vissa negativa konsekvenser för olikkönade par. Dessa par kan nämligen inte längre uppnå ett gemensamt föräldraskap enligt 1 kap. FB genom en heminsemina- tion med donerade spermier eller genom en sådan behandling i ut- landet med donerade spermier som är oförenlig med de nya reglerna. Undantag gäller naturligtvis om det finns en faderskapspresumtion i det enskilda fallet. Antalet heminseminationer med donerade sper- mier verkar samtidigt vara begränsat. Detsamma gäller för antalet behandlingar i utlandet med donerade spermier. Förslagen bedöms därför inte påverka särskilt många olikkönade par. 
  
 Förslagen bedöms visserligen inte heller ha någon nämnvärd in- verkan på antalet behandlingar som kvinnliga samkönade par och 
  
 659 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 ensamstående kvinnor genomgår i utlandet. De har samtidigt ett viktigt symbolvärde. Förslagen innebär nämligen att regleringen blir mer lika för olikkönade par, kvinnliga samkönade par och ensam- stående kvinnor. En rättslig mors maka eller registrerade partner be- höver t.ex. inte längre adoptera barnet genom en närståendeadoption om behandlingen i utlandet har utförts i enlighet med de nya reg- lerna. Vår uppfattning är därför att förslagen måste bedömas som positiva för kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor. 
  
 Vår uppfattning är också att regleringen på detta område bör vara handlingsdirigerande och således uppmuntra personer att välja de behandlingar med donerade könsceller eller donerade befruktade ägg som ger det blivande barnet en rätt till information om sitt genetiska ursprung. Regleringen bör därför vara mer fördelaktig för de personer som väljer en sådan behandling än för de personer som väljer en behandling med helt anonyma donatorer. Vi anser att den av oss föreslagna regleringen är väl förenlig med det som nu har an- getts. 
  
 18.4.5Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Våra förslag avser bara olikkönade par, kvinnliga samkönade par, ensamstående kvinnor och de KtM som har behållit sin fortplant- ningsförmåga. Det förekommer samtidigt redan i dag att kvinnliga samkönade par och ensamstående kvinnor blir föräldrar genom en assisterad befruktning i utlandet. Kvinnliga samkönade par kan också genomgå en sådan behandling inom svensk hälso- och sjukvård. Från och med den 1 april 2016 kommer även ensamstående kvinnor att kunna göra det. Förslagen bedöms inte påverka de skillnader som redan finns. Vår uppfattning är därför att förslagen inte kom- mer att få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 660 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 18.4.6Andra konsekvenser 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms inte att ha några nämnvärda konsekvenser för de övriga aktörer och förhållanden som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen. 
  
 Förslagen i detta avsnitt bedöms inte få några nämnvärda konse- kvenser för företag eller andra enskilda. De bedöms inte heller få några konsekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbe- tet, sysselsättning eller offentlig service i olika delar av landet, eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 18.5Tydligare reglering för personer med ändrad könstillhörighet 
  
 18.5.1Inledning 
  
 Vi har i kapitel 16 kommit fram till att det bör införas en särskild reglering om föräldraskapet för de fall där ett barn föds efter det att någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet. Enligt våra förslag ska den särskilda regleringen tas in i slutet av 1 kap. FB och tilläm- pas i stället för övriga bestämmelser i det kapitlet. Förslagen går i huvudsak ut på följande. 
  
 När någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet, bör de föräldraskapsrättsliga beteckningarna för föräldrarna avspegla den nya könstillhörigheten. En rättslig man som har bidragit till tillkoms- ten av ett barn bör således alltid betecknas som barnets far. Om han fött barnet, bör han dock omfattas av den reglering som gäller om en mor och moderskap. På motsvarande sätt bör en kvinna som bidragit till tillkomsten av ett barn alltid anses som barnets mor. Om hon inte är den som fött barnet, bör hon dock omfattas av den reglering som gäller om en far och faderskap. 
  
 661 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.5.2Antalet barn som berörs 
  
 Vår bedömning: Våra förslag bedöms inte medföra någon ökning eller minskning av det antal barn som föds i familjer där någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet. 
  
 Antalet personer som ansöker om en ändring av könstillhörigheten har ökat efter slopandet av steriliseringskravet. Under åren 2010– 2012 var det mellan 51 och 75 personer per år som ansökte om fast- ställande av en ny könstillhörighet. Steriliseringskravet avskaffades år 2013. Under det året ansökte 170 personer om ändrad könstill- hörighet. År 2014 uppgick antalet ansökningar till 194. De flesta ansökningar har bifallits. 
  
 Det finns ingen statistik som visar hur många av de personer som ändrar könstillhörighet som väljer att behålla sin fortplantningsför- måga. Det är dock troligt att ökningen av antalet ansökningar till stor del beror på det slopade steriliseringskravet. Skatteverket hade i november 2015 bara kunskap om två fall där en KtM fött barn. Företrädare för verket hade vid det tillfället ingen kännedom om fall där barnet fötts av en kvinna och den andra föräldern är en person som ändrat könstillhörighet.14 Det är dock möjligt att det finns så- dana fall. 
  
 Våra förslag bedöms inte medföra någon ökning eller minskning av det antal barn som föds i familjer där någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet. 
  
 18.5.3Konsekvenser för myndigheter och domstolar 
  
 Våra bedömningar: Förslagen bedöms kunna leda till en effek- tivare handläggning vid berörda myndigheter, främst socialtjänsten och Skatteverket. Förslagen är inte sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. De kostnadsökningar som kan uppkomma till följd av att vissa myndigheter kan behöva omarbeta sina rutiner, föreskrifter och allmänna råd är marginella och bedöms kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 14 Uppgifter från Skatteverket den 11 november 2015. 
  
 662 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 De myndigheter som berörs av våra förslag är i första hand Skatte- verket, socialtjänsten och Försäkringskassan. Skatteverket påverkas främst i sin roll som ansvarig för folkbokföringen. Socialtjänsten berörs eftersom den har till uppgift att utreda frågor om föräldra- skapet. Försäkringskassan är ansvarig för hanteringen av föräldra- förmånerna och berörs främst i den funktionen. 
  
 Även domsolarna påverkas av våra förslag. De allmänna dom- stolarna kan komma att handlägga mål om fastställande av fader- skap och moderskap enligt 1 kap.  
 10–13 
  §§ FB. Frågor om fader- och moderskap kan även prövas prejudiciellt i andra typer av mål. Förvaltningsdomstolarna överprövar olika förvaltningsbeslut och kan komma att tillämpa de nya bestämmelserna bl.a. i mål om folkbokföring och föräldraförmåner. 
  
 Som framgått i avsnitt 18.5.2 är det relativt få personer som änd- rar könstillhörighet och som därefter får barn. Antalet sådana per- soner bedöms varken öka eller minska på grund av det som vi före- slår. Detsamma gäller för antalet ärenden som Skatteverket, social- tjänsten och Försäkringskassan har att hantera. Däremot innebär våra förslag att dessa myndigheter kommer att ha en tydlig och heltäckande föräldraskapsrättslig reglering att tillämpa. Detta bör innebära att hanteringen på sikt kan förenklas och effektiviseras, i synnerhet för socialtjänstens och Skatteverkets del. Detsamma gäller för domstolarna. Våra förslag kan också innebära en minskad risk för att frågor om t.ex. folkbokföring behöver prövas i domstol. På sikt bedömer vi alltså att våra förslag kommer att innebära vissa effektiviseringar för de berörda myndigheterna och domstolarna. Med hänsyn till det begränsade antalet ärenden torde emellertid resursbesparingen bli marginell. 
  
 På kort sikt innebär våra förslag att det kan behöva utarbetas nya rutiner hos de berörda myndigheterna, däribland Skatteverket och Försäkringskassan. Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd kan behöva göra ändringar i befintliga föreskrifter om fastställande av faderskap och föräldraskap, samt utarbeta allmänna råd eller andra typer av kunskapsstöd. Att utarbeta rutiner, före- skrifter, allmänna råd och annat kunskapsstöd ingår samtidigt redan i myndigheternas normala arbetsuppgifter, och kostnaderna för detta arbete bör därför kunna hanteras inom befintliga ramar. 
  
 Förslagen är inte sådana att de påverkar det kommunala självstyret eller att de aktualiserar en tillämpning av finansieringsprincipen. 
  
 663 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2016:11 
  
 18.5.4Konsekvenser för föräldrar och barn 
  
 Vår bedömning: Förslagen bedöms ha positiva konsekvenser för barn och föräldrar i de familjer där barnen föds efter att någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet. 
  
 Våra förslag har delvis föranletts av de problem som uppstått för KtM genom att de i folkbokföringen registrerats som mor. Proble- men har främst bestått i att personerna, i situationer där person- bevis måste visas upp, varit tvungna att förklara varför de är angivna som barnets mor fastän de är män. Personer som blivit föräldrar efter att de ändrat könstillhörighet har alltså kunnat hamna i situa- tioner där de ifrågasätts som föräldrar och tvingas berätta om den ändrade könstillhörigheten för utomstående. Motsvarande problem torde kunna uppkomma i fråga om MtK i sådana fall där den kvin- nans spermier ger upphov till ett barn. 
  
 Genom våra förslag kommer de föräldraskapsrättsliga beteck- ningarna att avspegla föräldrarnas rättsliga könstillhörighet. Det innebär att den nya könstillhörigheten erkänns också i föräldra- skapsrättsligt hänseende. Denna ordning torde i de allra flesta fall stämma överens med vad personerna själva önskar, vilket är posi- tivt. Risken för att personerna i olika vardagliga sammanhang tvingas berätta om den ändrade könstillhörigheten minimeras, vilket inne- bär en ökad respekt för deras rätt att välja om och när de vill avslöja att de ändrat könstillhörighet. 
  
 Våra förslag innebär samtidigt inte att personerna i alla samman- hang kan undvika att lämna nyss nämnda uppgifter. Personerna be- höver t.ex. lämna uppgifterna i samband med fastställelse av faderskap och moderskap enligt de särskilda reglerna i 1 kap. FB. Detsamma kan gälla när den enskilde hos Försäkringskassan eller någon annan aktör, t.ex. arbetsgivaren, vill göra gällande en rättighet eller förmån som normalt tillkommer föräldrar av det motsatta könet. 
  
 Vår bedömning är att förslagen sammantaget innebär en förstärk- ning av föräldrarnas rätt till integritet och privatliv, i de fall då någon av dem har ändrat könstillhörighet. 
  
 Som tidigare framhållits innebär förslagen också att regelverket blir tydligare, vilket kommer att underlätta för de rättstillämpande myndigheterna. Detta kommer i sin tur att öka förutsebarheten och minska osäkerheten för de enskilda. 
  
 664 
  
 SOU 2016:11 
  
 Konsekvenser 
  
 För barnens del innebär våra förslag att det inte råder någon osäkerhet om hur deras föräldrar ska betecknas och vilka regler som ska tillämpas beträffande dem. De föräldraskapsrättsliga beteck- ningarna kommer nämligen att vara förenliga med föräldrarnas könstillhörigheter. Dessutom minskar risken för att barnen kan hamna i situationer där de måste berätta för utomstående att någon av föräldrarna har ändrat könstillhörighet. Detta gör att barnets rätt till privatliv stärks. 
  
 18.5.5Andra konsekvenser 
  
 Våra bedömningar: Våra förslag bedöms inte ha några konse- kvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen bedöms inte heller ha några nämnvärda konsekvenser för de övriga aktörer och förhållanden som anges i 14 och 15 §§ kom- mittéförordningen. 
  
 Förslagen i kapitel 16 bedöms inte få några konsekvenser för jäm- ställdheten mellan kvinnor och män och inte heller några nämn- värda konsekvenser för företag eller andra enskilda. Vidare bedöms de inte få några konsekvenser för brottsligheten, det brottsföre- byggande arbetet, sysselsättning eller offentlig service i olika delar av landet, eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 665 
  
 19 Författningskommentarer 
  
 19.1Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken 
  
 1 kap. Om faderskapet och moderskapet till barn 
  
 3 § Om det inte är fråga om fall som avses i 1 § eller om rätten har med- delat förklaring enligt 2 § första stycket, fastställs faderskapet genom be- kräftelse eller dom. I fall som avses i 9 § fastställs i stället föräldraskapet för en kvinna. 
  
 Faderskap eller föräldraskap fastställs dock inte om 
  
 1.modern har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., 
  
 2.modern vid behandlingen var en ensamstående kvinna enligt 1 kap. 5 § den lagen, och 
  
 3.det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Det som anges i andra stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 Andra och tredje styckena hindrar inte att spermiedonatorn bekräftar faderskapet. 
  
 I paragrafen finns det regler om fastställande av faderskap och för- äldraskap i sådana fall där det inte gäller en faderskapspresumtion enligt 1 §. Paragrafen innehåller också regler om de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att det efter en ensamstående kvinnas assisterade befruktning inte ska fastställas något faderskap eller för- äldraskap. Övervägandena finns i avsnitt 15.4. 
  
 Enligt tredje stycket, som är nytt, ska det som anges i andra stycket också tillämpas om en ensamstående kvinna har genomgått en inse- mination eller befruktning utanför kroppen inom utländsk hälso- och sjukvård. Det krävs dock att två förutsättningar är uppfyllda. Den första förutsättningen är att behandlingen har utförts vid en 
  
 667 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 behörig sjukvårdsinrättning i utlandet. Att sjukvårdsinrättningen är behörig innebär att detta ska följa av föreskrifter i det aktuella landet eller där tydligt framgå på annat sätt, t.ex. genom att sjukvårdsinrätt- ningen har tillstånd att utföra assisterade befruktningar. Behörig- heten måste också omfatta den typ av behandling som har utförts i det enskilda fallet, t.ex. en insemination med donerade spermier. Den andra förutsättningen är att den person som tillkommit genom be- handlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. Personen ska således vid sjukvårdsinrättningen eller på annat sätt kunna inhämta grundläggande information om sitt genetiska ur- sprung. Om en befruktning utanför kroppen har utförts med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, ska personen kunna inhämta information om båda sina gene- tiska föräldrar. 
  
 En persons rätt till information enligt tredje stycket i paragrafen överensstämmer i allt väsentligt med en persons rätt att ta del av de uppgifter om en donator som har antecknats i en särskild journal och som gäller när en behandling har utförts inom svensk hälso- och sjuk- vård (se 6 kap. 5 § och 7 kap. 7 § lagen om genetisk integritet m.m.). En skillnad är dock att en sådan journal också kan innehålla andra uppgifter än uppgifter om donatorns identitet, t.ex. uppgifter om hans eller hennes kroppskonstitution, hårfärg eller yrke (se bl.a. prop. 1984/85:2 s. 27). En annan skillnad är att personen måste ha uppnått tillräcklig mognad för att utöva sin rätt till information enligt lagen om genetisk integritet m.m. 
  
 Socialnämnden, som ska utreda om förutsättningarna enligt para- grafen är uppfyllda, torde som regel kunna inhämta behövliga upp- gifter från modern och, med hennes samtycke, den utländska sjuk- vårdsinrättningen. I enstaka fall kan det även bli aktuellt att inhämta uppgifter från en svensk utlandsmyndighet i det land där behand- lingen har utförts eller från andra aktörer. 
  
 Om socialnämnden kommer fram till att relevanta förutsättningar är uppfyllda, ska det inte fastställas något faderskap eller föräldraskap. Nämnden ska då lägga ner en påbörjad faderskaps- eller föräldra- skapsutredning. Om socialnämnden i stället kommer fram till att för- utsättningarna inte är uppfyllda, gäller det som anges i paragrafens första stycke. I ett sådant fall ska alltså faderskap eller föräldraskap fastställas. 
  
 668 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ändringarna i fjärde stycket, vilket i dag är tredje stycket, innebär att det inte heller efter behandlingar inom utländsk hälso- och sjuk- vård finns något hinder mot att spermiedonatorn bekräftar fader- skapet enligt 4 §. Att ordet spermiegivaren ersätts med ordet spermie- donatorn är en följdändring till de ändringar som görs i lagen om genetisk integritet m.m., och vi hänvisar i den delen till det som anges i inledningen till avsnitt 19.3. 
  
 5 § När faderskap ska fastställas genom dom, ska rätten förklara en man vara far om 
  
 1.det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far, 
  
 2.det är utrett att han har haft samlag med barnets mor under den tid då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget, eller 
  
 3.det är utrett att en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts med hans spermier under den tid då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkom- mit genom behandlingen. 
  
 Faderskapet kan inte fastställas genom dom för en man som har donerat spermier enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., eller som enligt 7 kap. samma lag har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. 
  
 Paragrafen innehåller regler om fastställande av faderskap genom dom. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.9. 
  
 I andra stycket har det gjorts ett tillägg som innebär att fader- skapet för den man som har bidragit med spermier vid skapandet av ett donerat befruktat ägg inte kan fastställas genom dom. Det är där- emot inget som hindrar att faderskapet för en sådan man fastställs genom bekräftelse enligt 4 §. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig eller redak- tionell karaktär. 
  
 7 § Om en kvinna föder ett barn som har tillkommit genom en befrukt- ning utanför kroppen med ett donerat ägg eller med ett donerat befruktat ägg, ska hon anses som barnets mor. 
  
 Paragrafen innehåller en regel om moderskap vid vissa befruktningar utanför kroppen. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.9. 
  
 Genom ett tillägg i paragrafen blir det som nu gäller vid behand- lingar med ett donerat ägg också tillämpligt vid behandlingar med 
  
 669 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 ett donerat befruktat ägg. Moderskapet ska alltså även i sådana fall vara förbehållet den kvinna som har burit och fött barnet. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. 
  
 8 § En man ska anses som barnets far vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§ om 
  
 1.han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemina- tion eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., och 
  
 2.det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Det som anges i första stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 Paragrafen innehåller regler om i vilka fall en man på grund av sam- tycke ska anses som barnets far. Övervägandena finns i avsnit- ten 12.8.9 och 15.3. 
  
 Ändringarna i första stycket innebär följande. En förutsättning för att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap vid insemina- tioner och befruktningar utanför kroppen är att behandlingen har utförts enligt 6 eller 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Sam- tycke vid s.k. heminseminationer kan således inte längre utgöra grund för faderskap. På samma sätt som tidigare krävs det också att det är mannens make eller sambo som har genomgått behandlingen och att mannens samtycke har avsett denna behandling samt att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har till- kommit genom behandlingen. 
  
 Övriga ändringar i första stycket är en följd av att det blir tillåtet att utföra befruktningar utanför kroppen med både ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, inom svensk hälso- och sjukvård (se 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m.), och av att reglerna om samtycke vid insemination i 6 § flyttas till denna paragraf. 
  
 Enligt andra stycket, som är nytt, ska det som anges i första stycket också gälla om behandlingen, dvs. inseminationen eller befruktningen utanför kroppen, har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. När det gäller förut- sättningarna i andra stycket, hänvisar vi till det som har angetts i kommentarerna till 3 § ovan. 
  
 670 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 Om socialnämnden kommer fram till att relevanta förutsättningar är uppfyllda, ska den man som lämnat samtycket anses som barnets far vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§. Det är då möjligt att fastställa fader- skapet för den mannen genom bekräftelse eller dom. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig eller redak- tionell karaktär. 
  
 9 § En kvinna ska anses som barnets förälder om 
  
 1.hon har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., och 
  
 2.det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 
  
 Det som anges i första stycket gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. 
  
 Ett föräldraskap enligt denna paragraf fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant föräldraskap. 
  
 Paragrafen innehåller regler om i vilka fall en kvinna på grund av sam- tycke ska anses som barnets förälder. Övervägandena finns i av- snitten 12.8.9 och 15.3. 
  
 Enligt andra stycket, som är nytt, ska det som anges i första stycket också gälla om behandlingen, dvs. inseminationen eller befruktningen utanför kroppen, har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet. När det gäller förutsättningarna i andra stycket, hänvisar vi till det som har angetts i kommentarerna till 3 § ovan. 
  
 Reglerna i andra stycket innebär att kvinnliga samkönade par nu också kan uppnå ett gemensamt föräldraskap genom behandlingar i utlandet och att regleringen i detta avseende blir densamma som den för olikkönade par (se 8 § ovan). 
  
 Om socialnämnden kommer fram till att relevanta förutsättningar är uppfyllda, ska den kvinna som lämnat samtycket anses som barnets förälder vid tillämpningen av  
 2–5 
  §§. Det är då möjligt att fastställa föräldraskapet för den kvinnan genom bekräftelse eller dom. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig eller redak- tionell karaktär. 
  
 671 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 10 § När en person har ändrat könstillhörighet från kvinna till man eller från man till kvinna, tillämpas  
 11–13 
  §§ i stället för  
 1–9 
  §§. 
  
 Paragrafen, som är ny, ger anvisningar om vilka bestämmelser som ska tillämpas i fråga om föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. 
  
 Enligt paragrafen ska  
 1–9 
  §§ inte tillämpas om en person har ändrat könstillhörighet. I stället tillämpas då bestämmelserna i  
 11–13 
  §§, som också är nya. Reglerna i 11 § handlar om föräldraskapet för en person som föder barn efter att ha ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM). I 12 och 13 §§ finns regler om faderskap eller moder- skap för den förälder som inte fött barnet. Bestämmelserna i dessa paragrafer tar främst sikte på fall där barnet föds efter att någon av föräldrarna, eller båda, har ändrat könstillhörighet. Det kan i undan- tagsfall inträffa att barnet föds före en förälders ändring av köns- tillhörighet och att föräldraskapet för den person som inte fött barnet ska fastställas först efter denna ändring. Även sådana fall omfattas av tillämpningsområdet för 12 och 13 §§. 
  
 Med ändrad könstillhörighet avses att personen i fråga antingen har fått den nya könstillhörigheten fastställd enligt 1 eller 2 § lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, eller att det finns ett utländskt beslut som ska erkännas här enligt 3 a § lagen. 
  
 11 § En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man, och som föder ett barn, ska anses som barnets far. 
  
 En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en mor och moderskap. 
  
 Det som sägs i 3 §  
 andra–fjärde 
  styckena gäller också om en person som anges i första stycket har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen och han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om föräldraskapet för en person som föder barn efter att ha ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM). Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. 
  
 Av första stycket framgår att en KtM som föder barn ska anses som barnets far. Någon fastställelse av faderskapet ska dock inte ske i detta fall. På motsvarande sätt som en kvinna anses som barnets mor på grund av att hon fött barnet, ska han alltså anses som barnets 
  
 672 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 far. Det väsentliga för paragrafens tillämplighet är att barnet fötts efter att den nya könstillhörigheten har fastställts. 
  
 Av andra stycket framgår det att en KtM som fött barnet, fastän han anses som far, ska omfattas av det som i andra kapitel i föräldra- balken och andra författningar anges om en mor och moderskap. Det innebär att alla bestämmelser som innehåller orden mor, moder eller moderskap ska tillämpas i fråga om personen, utom de som finns i 1 kap. Det gäller även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse förut- sätter att modern är en kvinna. Att bestämmelser om mödrar ska tillämpas i dessa fall innebär bl.a. att KtM får ensam vårdnad om barnet från dess födelse, om föräldrarna inte är gifta (6 kap. 3 § första stycket), och att barnet, om det föds levande här i landet, ska folk- bokföras om KtM är folkbokförd här (2 § folkbokföringslagen [1991:481]). 
  
 Enligt tredje stycket gäller bestämmelserna om en ensamstående kvinna i 3 §  
 andra–fjärde 
  styckena också en KtM. Faderskap och föräldraskap ska således inte fastställas om en KtM har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Det nu sagda gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet (se kommentaren till 3 §). 
  
 12 § En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man, och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §, ska anses som barnets far. Detsamma gäller för en man som inte har ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far en- ligt 8 §. 
  
 Ett faderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Vid tillämpningen av 4 och 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla 
  
 för en person som anges i 11 § första stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om faderskap för en person som inte fött barnet, i fall där minst en av föräldrarna ändrat köns- tillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. 
  
 I första stycket, första meningen, behandlas det fallet att en person som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) har samtyckt 
  
 673 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 till att hans make, registrerade partner eller sambo genomgår en in- semination eller befruktning utanför kroppen. Om KtM i ett sådant fall uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §, ska han anses som barnets far. Förutom att han samtyckt till behandlingen krävs bl.a. att det med hänsyn till samtliga omständigheter är san- nolikt att barnet har tillkommit genom denna. Bestämmelsen gäller oavsett om den som fött barnet är en kvinna eller en annan KtM. I det förstnämnda fallet får barnet en mor och en far, och i det sistnämnda två fäder. 
  
 Första stycket, andra meningen, handlar om fallet att en KtM fött barnet och den andra föräldern är en man som inte ändrat köns- tillhörighet. I dessa fall ska den sistnämnde mannen anses som barnets far om han uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 §. Han ska således anses som far till barnet om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far eller om det är utrett att han har haft samlag med den KtM som fött barnet under den tid då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga om- ständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Han ska också anses som barnets far om det är utrett att en in- semination eller befruktning utanför kroppen har utförts med hans spermier under den tid då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har till- kommit genom behandlingen. 
  
 Mannen ska vidare anses som barnets far om han uppfyller vill- koren enligt 8 §. Han ska således anses som barnets far om han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet kommit till genom behand- lingen. 
  
 Av andra stycket framgår att faderskapet i dessa fall ska fastställas genom bekräftelse eller dom. En sådan bekräftelse ska enligt 4 § skrift- ligen godkännas av barnets mor. Hänvisningar till modern finns också i 5 §. Enligt tredje stycket ska det som i 4 och 5 §§ sägs om en mor också gälla för en sådan KtM som har fött barnet. 
  
 13 § En person som har ändrat könstillhörighet från man till kvinna, och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska anses som barnets mor. Detsamma gäller för en kvinna som inte har 
  
 674 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §. 
  
 En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en far och faderskap. 
  
 Ett moderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om be- kräftelse av ett sådant moderskap. 
  
 Vid tillämpningen av 4 och 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla för en person som anges i 11 § första stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om moderskap för en person som inte fött barnet, i fall där minst en av föräldrarna ändrat köns- tillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. 
  
 I första stycket, första meningen, behandlas fallet att barnet fötts av en kvinna eller en person som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM), och den andra föräldern är en person som ändrat könstillhörighet från man till kvinna (MtK). Om MtK i ett sådant fall uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska hon anses som barnets mor (jfr kommen- taren till 12 §). Om barnet fötts av en kvinna, får barnet två mödrar. Har barnet fötts av en KtM får det i stället en far och en mor. 
  
 Första stycket, andra meningen, handlar om fallet att en KtM genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen med samtycke av en kvinnlig make eller sambo, som inte ändrat köns- tillhörighet. I ett sådant fall ska den kvinna som samtyckt till be- handlingen anses som barnets mor om hon uppfyller villkoren för föräldraskap enligt 9 §. Förutom samtycke krävs bl.a. att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet tillkom- mit genom behandlingen. I dessa fall får barnet en far och en mor. 
  
 Enligt andra stycket ska en mor enligt första stycket omfattas av det som i andra kapitel i balken och andra författningar anges om en far och faderskap. Det innebär att alla bestämmelser som innehåller orden far, fader eller faderskap ska tillämpas i fråga om personen, utom de som finns i 1 kap. Det gäller även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse förutsätter att fadern är en man. Att regleringen om en far och faderskap tillämpas innebär bl.a. att bestämmelserna i 2 och 3 kap. gäller i fråga om fastställelsen. Socialnämnden är således skyldig att försöka utreda vem som är mor till barnet enligt 13 § (2 kap. 1 §). Tillämpliga blir också bl.a. bestämmelserna i 6 kap. 6 § och 7 kap. 8 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Det inne- 
  
 675 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 bär att den som är ansvarig för en assisterad befruktning eller någon annan som har tillgång till uppgifterna är skyldig att på begäran av domstolen lämna ut uppgifter om behandlingen, om det behövs i ett mål om moderskap enligt 13 §. 
  
 Av tredje stycket framgår att ett moderskap enligt första stycket ska fastställas genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om be- kräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant moderskap. 
  
 Enligt fjärde stycket ska det som sägs om en mor i 4 och 5 §§ också gälla för en sådan KtM som har fött barnet. 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Om en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts före ikraftträdandet och med samtycke av en man som var moderns make eller sambo, tillämpas den upphävda paragrafen respektive den äldre lydelsen av 
  
 8§. 
  
 I punkten 1 anges det att de nya bestämmelserna börjar gälla den 1 januari 2018. 
  
 Enligt punkten 2 ska den upphävda paragrafen, dvs. den tidigare 6 §, och den äldre lydelsen av 8 § tillämpas om inseminationen eller befruktningen utanför kroppen har ägt rum före ikraftträdandet och utförts med samtycke av en man som var moderns make eller sambo. Den begränsning som de nya bestämmelserna i 8 § innebär för olik- könade par, och som innebär att samtycke inte längre kan utgöra grund för faderskap vid heminseminationer och alla behandlingar i utlandet, gäller således inte om heminseminationen eller behandlingen i utlandet har utförts före den 1 januari 2018. Övervägandena finns i kapitel 17. 
  
 676 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 19.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor 
  
 1 § Denna lag gäller frågor om faderskap till barn i internationella för- hållanden. 
  
 I lagen finns också bestämmelser om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken i internationella förhållanden. 
  
 I förhållande till Danmark, Finland, Island och Norge gäller lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden i stället för  
 7–10 
  b §§. 
  
 Paragrafen innehåller regler om lagens tillämpningsområde och om hur innehållet i lagen förhåller sig till lagen om erkännande av nor- diska faderskapsavgöranden. 
  
 Ändringen i tredje stycket är en konsekvens av att det tas in en ny regel i 10 a § och att det nuvarande innehållet i den paragrafen flyttas till en ny paragraf, 10 b §. Den nya regeln i 10 a § innebär att socialnämnden inte får godkänna en bekräftelse av faderskapet till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. Inne- hållet i 10 b § kompletteras med en bestämmelse som innebär att det som sägs om faderskap i 10 a § också gäller för föräldraskap en- ligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. Ändringen i denna paragrafs tredje stycke innebär att reglerna i lagen om erkännande av nordiska fader- skapsavgöranden har företräde framför reglerna i 10 a och 10 b §§. 
  
 3 a § Ett faderskap kan också fastställas genom bekräftelse av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd om 
  
 1.barnet har hemvist i ett annat land, 
  
 2.fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, 
  
 3.grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 
  
 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än man- nen och hans make, registrerade partner eller sambo. 
  
 Ett ärende enligt första stycket handläggs av socialnämnden i den kom- mun där mannen i första stycket 2 är folkbokförd. 
  
 Svensk lag tillämpas vid fastställelse enligt första stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om de villkor som måste vara uppfyllda för att en svensk socialnämnd ska vara behörig att med- verka vid fastställelse av faderskap genom bekräftelse i andra fall än 
  
 677 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 de som anges i 3 §. Den innehåller också regler om nationellt behörig socialnämnd och tillämplig lag. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. 
  
 Första stycket innehåller fyra punkter som måste vara uppfyllda för att en svensk socialnämnd ska vara behörig att medverka vid fast- ställelse av faderskap genom bekräftelse enligt denna paragraf. I den första punkten anges det att barnet ska ha hemvist i ett annat land. När barnet har hemvist i Sverige, är en svensk socialnämnd oftast behörig enligt 3 §. Begreppet hemvist har i paragrafen samma bety- delse som det har i de andra bestämmelser i lagen där ordet före- kommer. Vid ett surrogatarrangemang i utlandet bör barnets hem- vistland vid födelsen oftast vara det land där surrogatmodern har sin hemvist. 
  
 Enligt den andra punkten ska fastställelsen avse en man med hemvist i Sverige och enligt den tredje punkten ska grunden för fader- skapet vara att barnet har tillkommit med den mannens spermier. En svensk socialnämnd är således inte behörig enligt denna paragraf om grunden för faderskapet är någon annan, t.ex. att mannen har samtyckt till en kvinnas assisterade befruktning. 
  
 Enligt den fjärde punkten får barnet i hemvistlandet inte ha några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. En svensk socialnämnd är således inte behörig om barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlan- det och surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor i barnets hemvistland. I ett sådant fall kan det dessutom gälla en faderskaps- presumtion enligt 2 §. Det är däremot inget som hindrar att barnet enligt bestämmelserna i föräldrabalken (FB) anses ha andra rättsliga föräldrar än mannen eller hans make, registrerade partner eller sambo. Att så är fallet torde för övrigt vara mycket vanligt efter ett surrogat- arrangemang i utlandet. En tillämpning av mater  
 est-regeln 
  och be- stämmelserna i 1 kap. FB torde som regel nämligen innebära att surrogatmodern ska anses som barnets mor och att hennes even- tuella make ska anses som barnets far. 
  
 Det förhållandet att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen eller hans make, registrerade partner eller sambo behöver inte framgå av lagen i barnets hemvistland. Det kan också framgå på annat sätt, t.ex. av ett där giltigt surrogatavtal eller av gällande praxis på området. 
  
 Det ankommer på den berörda socialnämnden att pröva sin be- hörighet enligt första stycket. De uppgifter som nämnden behöver 
  
 678 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 i detta avseende bör som regel kunna inhämtas genom mannen och hans eventuella partner, surrogatmodern och hennes eventuella part- ner, eller berörda utlandsmyndigheter. Att svenska utlandsmyndig- heter är skyldiga att biträda svenska myndigheter med utredning i sådana ärenden som rör fastställande av faderskap framgår av 3 kap. 17 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresen- tationen. 
  
 I andra stycket finns det en regel om vilken socialnämnd i Sverige som är behörig att handlägga ett ärende enligt första stycket. Behörig socialnämnd är socialnämnden i den kommun där mannen i första stycket 2 är folkbokförd. 
  
 I tredje stycket anges det att svensk lag ska tillämpas vid fast- ställelse enligt första stycket. Om socialnämnden kommer fram till att den är behörig enligt första stycket, ska den alltså tillämpa 1 och 2 kap. FB i relevanta delar. Det senare innebär bl.a. följande. Om surrogatmodern i Sverige ska anses som barnets mor på grund av mater  
 est-regeln 
  och hon är gift med en man, måste både surrogat- modern och hennes make godkänna mannens bekräftelse av fader- skapet (se 1 kap. 2 § andra stycket och 4 § FB). 
  
 Att en svensk socialnämnd inte får godkänna en bekräftelse av faderskapet om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet följer av 10 a §. 
  
 5 a § Mål om fastställande av faderskap får också tas upp av svensk domstol om 
  
 1.barnet har hemvist i ett annat land, 
  
 2.fastställelsen avser en man med hemvist i Sverige, 
  
 3.grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 
  
 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än man- nen och hans make, registrerade partner eller sambo. 
  
 Svensk lag tillämpas i mål enligt första stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om de villkor som måste vara uppfyllda för att en svensk domstol ska vara behörig att handlägga mål om fastställelse av faderskap i andra fall än de som anges i 4 §, och vilket lands lag som ska tillämpas i sådana fall. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. 
  
 De förutsättningar som anges i första stycket är desamma som anges i 3 a § ovan. När det gäller dessa förutsättningar, hänvisar vi därför till det som har angetts i kommentaren till den paragrafen. 
  
 679 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 I andra stycket anges det att svensk lag ska tillämpas i mål enligt första stycket. Det senare innebär att talan ska väckas av barnet (3 kap. 5 § föräldrabalken [FB]). Talan ska som regel också väckas vid den domstol där mannen ska svara i tvistemål i allmänhet (3 kap. 7 § FB). Det ankommer på domstolen att pröva sin behörighet. De uppgifter som domstolen behöver i detta avseende bör normalt kunna inhämtas genom barnets ställföreträdare eller ombud, mannen eller berörda utlandsmyndigheter. Om domstolen anser sig vara be- hörig enligt första stycket och 3 kap. 7 § FB, ska den tillämpa reg- lerna i 1 och 3 kap. FB i relevanta delar. 
  
 Regler om vad som gäller när det utomlands redan pågår en rätte- gång om faderskapet finns i 10 §. 
  
 5 b § Om det vid en tingsrätts handläggning av mål enligt 5 a § framkommer att det finns en annan man som ska anses som barnets far enligt 1 kap. 1 § föräldrabalken, får en talan om hävande av faderskapet för den mannen väckas vid samma domstol. Målen ska i så fall handläggas i samma rättegång. 
  
 Ett mål enligt första stycket ska avskrivas om målet enligt 5 a § avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning. 
  
 I fråga om överklagande gäller det som anges i 3 kap. 13 § andra stycket föräldrabalken, och i fråga om tillämplig lag gäller 5 a § andra stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler som innebär att det under vissa förutsättningar är möjligt att väcka talan om hävande av fader- skap vid samma tingsrätt som handlägger ett mål om fastställande av faderskap enligt 5 a §. Den innehåller också regler om vad som gäller för ett sådant mål om målet om fastställande av faderskap av- slutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning samt regler om överklagande och tillämplig lag i dessa fall. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. 
  
 En förutsättning för att reglerna i första stycket ska vara tillämp- liga är att den berörda tingsrätten redan handlägger ett mål om fast- ställande av faderskap enligt 5 a §. Om tingsrätten har kommit fram till att den är behörig att handlägga ett sådant mål så har den också kommit fram till att barnet i sitt hemvistland inte har några andra rättsliga föräldrar än den man som fastställelsen avser eller den man- nens make, registrerade partner eller sambo (se 5 a § första stycket 4). I ett sådant fall kan det därför inte gälla en faderskapspresumtion enligt 2 §. Det kan däremot gälla en faderskapspresumtion enligt 1 kap. 1 § föräldrabalken (FB). Det senare beror på att svensk lag 
  
 680 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 ska tillämpas i målet enligt 5 a §. En tillämpning av bestämmelserna i 1 kap. 1 § FB kan alltså innebära att surrogatmoderns make ska anses som barnets rättsliga far. I ett sådant fall måste faderskapet för honom hävas innan den genetiska fadern kan fastställas som barnets rättsliga far. Reglerna i första stycket innebär att detta kan ske vid samma domstol som handlägger målet enligt 5 a §. Det bör i sam- manhanget tilläggas följande. Det är möjligt att det utomlands har meddelats ett domstolsavgörande om hävande av faderskapet och att detta avgörande ska gälla i Sverige enligt 7 §. Om så är fallet, blir det givetvis inte aktuellt att upphäva faderskapet med stöd av regler- na i denna paragraf. 
  
 Ett mål om hävande av faderskap enligt första stycket och ett mål om fastställande av faderskap enligt 5 a § ska handläggas i samma rättegång. Målet om hävande av faderskap ska också avskrivas från vidare handläggning om målet enligt 5 a § avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning. Det senare följer av andra stycket. Ett beslut om avvisning kan ha sin grund i att domstolen inte längre anser sig vara behörig att handlägga målet enligt 5 a §, och ett beslut om avskrivning torde normalt sett ha sin grund i att käranden i det målet har återkallat sin talan. Om ett mål enligt 5 a § avslutas på nu angivet sätt, finns det inte längre något beaktansvärt svenskt intresse i att fortsätta handläggningen av det mål som avser hävande av faderskap. I ett sådant fall ska domstolen därför avskriva målet från vidare handläggning. 
  
 I tredje stycket finns det regler om överklagande och tillämplig lag. Reglerna om överklagande i 3 kap. 13 § andra stycket FB innebär följande. 
  
 Om en domstol har bifallit kärandens talan i respektive mål och det bara är avgörandet om hävande av faderskap som överklagas, ska den högre domstolen också pröva frågan om fastställande av fader- skap. Resultatet skulle annars kunna bli att barnet får två rättsliga fäder. Resultatet uppkommer om den högre domstolen bifaller över- klagandet och således ändrar den lägre domstolens domslut i målet om hävande av faderskap. I övriga fall är det däremot inget som hindrar att den högre domstolen bara prövar frågan i det överkla- gade målet. 
  
 Regeln om tillämplig lag innebär att svensk lag ska tillämpas i mål enligt första stycket. Det senare innebär i sin tur att talan om hävan- de av faderskap i dessa fall ska väckas av den man som enligt 1 kap. 
  
 681 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 1 § FB ska anses som barnets far, eller av barnet (3 kap. 1 och 2 §§ FB), och att domstolen i övrigt ska tillämpa 1 och 3 kap. FB i rele- vanta delar. 
  
 Regler om vad som gäller när det utomlands redan pågår en rätte- gång om faderskapet finns i 10 §. 
  
 8 a § En utländsk fastställelse av faderskap genom ett domstolsavgörande eller en bekräftelse gäller inte i Sverige om 
  
 1.barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, 
  
 2.behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och 
  
 3.behandlingen har utförts med en annan mans spermier. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om att vissa utländska fader- skapsfastställelser inte ska gälla i Sverige. Övervägandena finns i av- snitt 14.7.2. 
  
 Regeln utgör ett komplement till de vägransgrunder som anges i 7 § andra stycket och 8 § tredje stycket, och avser sådana fall där en utomstående person, t.ex. en surrogatmor, har genomgått en assiste- rad befruktning med spermier från en annan man än den i utlandet fastställda fadern. Paragrafen innehåller tre punkter som måste vara uppfyllda för att en utländsk faderskapsfastställelse ska vägras. 
  
 Enligt den första punkten ska barnet ha tillkommit genom en in- semination eller befruktning utanför kroppen. Det har däremot ingen betydelse var behandlingen har utförts. Behandlingen kan således ha utförts vid en sjukvårdsinrättning eller i egen regi. Enligt den andra punkten ska behandlingen ha utförts på en annan person än den i utlandet fastställda faderns make eller sambo. Om behand- lingen i stället har utförts på en mans make eller sambo, kan ett sam- tycke från mannen utgöra grund för faderskap, och en utländsk fastställelse av faderskapet för en sådan man ska som regel erkännas i Sverige (se 7 och 8 §§). 
  
 I den tredje punkten anges det att behandlingen ska ha utförts med en annan mans spermier. Det har ingen betydelse vilken relation den fastställda fadern har till den man vars spermier har använts. Regeln är således tillämplig oavsett om spermierna härrör från den fastställda faderns make, registrerade partner eller sambo, eller om de härrör från en utomstående man, t.ex. en surrogatmoders make eller en spermiedonator. 
  
 682 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 Om en utländsk fastställelse av faderskap avser två män, kan förhållandena vara så att det som anges i paragrafen bara är uppfyllt beträffande en av dem. I ett sådant fall är det inget som hindrar att fastställelsen erkänns till den del som den avser den andra mannen, t.ex. barnets genetiska far. Det krävs dock att fastställelsen i den delen är förenlig med det som anges i 7 eller 8 §. 
  
 Giltigheten av en utländsk faderskapsfastställelse genom dom kan prövas av tingsrätt enligt de förfaranderegler som finns i 9 §. 
  
 9 § Frågan om ett avgörande som avses i 7 eller 8 a § gäller i Sverige kan prövas av tingsrätt efter en ansökan av någon som har varit part i den ut- ländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om en sådan fråga uppkom- mer inför en annan svensk myndighet än en domstol, får även myndig- heten vid behov begära en sådan prövning av tingsrätten. 
  
 En ansökan enligt första stycket görs till den tingsrätt som regeringen föreskriver. 
  
 Innan tingsrätten prövar frågan ska motparten få tillfälle att yttra sig över ansökan, om det kan ske. 
  
 Vid handläggning i domstol av ett ärende som avses i första stycket tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. 
  
 Paragrafen innehåller regler om tingsrätts prövning av ett utländskt domstolsavgörandes giltighet i Sverige. Den innehåller också vissa regler om tingsrätts handläggning av sådana ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.2. 
  
 Genom en ändring i första stycket blir det som anges i paragrafen också tillämpligt på sådana domstolsavgöranden som anges i 8 a §. 
  
 10 a § En svensk socialnämnd får inte godkänna en bekräftelse av faderskapet till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. 
  
 I paragrafen, som har ett nytt innehåll, finns det en regel om att svenska socialnämnder inte får godkänna en faderskapsbekräftelse i sådana fall där det utomlands pågår en rättgång om faderskapet. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. 
  
 Det som anges i paragrafen gäller oavsett om socialnämnden är behörig enligt 3 eller 3 a §. Genom innehållet i 10 b § är paragrafen också tillämplig i ärenden om bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. 
  
 683 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 10 b § Det som sägs i 7, 8, 10 och 10 a §§ om faderskap gäller även föräldra- skap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. 
  
 Paragrafen motsvarar till stor del den tidigare 10 a §. Ändringen består i att 10 a § har lagts till i uppräkningen av de paragrafer som också ska gälla föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Föreskrifterna i 8 a § gäller endast för sådana fastställelser som har skett efter ikraftträdandet. 
  
 Enligt punkten 1 börjar de nya bestämmelserna att gälla den 1 januari 2018. 
  
 I punkten 2 anges det att bestämmelserna i 8 a § bara gäller för sådana fastställelser som har skett efter ikraftträdandet. Frågan om äldre fastställelsers giltighet i Sverige ska således bedömas enligt de bestämmelser som gällde fram till den 1 januari 2018. Övervägan- dena finns i kapitel 17. 
  
 684 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 19.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:351) om genetisk integritet, m.m. 
  
 Inledning 
  
 Vi har i avsnitten 12.8.2 och 12.8.8 föreslagit att man i lagen om genetisk integritet m.m. ersätter begreppet givare med donator. Vi har där också angett att begreppet donator normalt ska avse någon annan än de personer i ett par eller den ensamstående kvinna som genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen. Undan- tag gäller om man vid behandlingen av en kvinna i ett samkönat par använder ägg från den andra kvinnan i paret. I ett sådant fall ska den sistnämnda kvinnan betraktas som donator. Detsamma gäller i den motsvarande situation som kan uppkomma i ett par där en eller båda personerna har ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) och behållit fortplantningsförmågan. 
  
 Förslaget om att i lagen ersätta begreppet givare med donator har medfört vissa språkliga följdändringar. Vi kommer i nedanstående kapitel och paragrafer att använda begreppet donation eller liknan- de begrepp om själva förfarandet samt uttrycket donerade könsceller eller liknande uttryck om det som överlämnas genom förfarandet. Användningen av dessa begrepp och uttryck kommer inte att kom- menteras särskilt i anslutning till respektive paragraf. 
  
 5 kap. Åtgärder i forsknings- eller behandlingssyfte med ägg från människa 
  
 1 § De åtgärder som enligt detta kapitel får vidtas med befruktade ägg eller sådana ägg som har varit föremål för en somatisk cellkärnöverföring förut- sätter att donatorerna av äggen eller kroppscellerna har informerats om ända- målet med åtgärderna och därefter lämnat sina samtycken. 
  
 Om ett befruktat ägg har skapats av donerade könsceller enligt 7 kap., ska det som anges i första stycket också gälla för den eller de personer som har donerat könscellerna. 
  
 Paragrafen innehåller regler om informerat samtycke vid donation av könsceller, kroppsceller och befruktade ägg till åtgärder i forsk- nings- eller behandlingssyfte. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.8. 
  
 Första stycket innehåller numera regler om informerat samtycke från donatorer av befruktade ägg, donatorer av sådana ägg som har 
  
 685 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 varit föremål för en cellkärnöverföring och donatorer av kropps- celler. Andra stycket innehåller regler om informerat samtycke från sådana personer som har donerat ägg eller spermier till en befrukt- ning utanför kroppen enligt 7 kap., och således till skapandet av det befruktade ägg som senare Jones för åtgärder enligt 5 kap. Om ett pars befruktade ägg har skapats av parets egna ägg och donerade spermier, och paret sedan donerar överblivna befruktade ägg till åt- gärder enligt 5 kap., gäller det första stycket för det donerande paret och det andra stycket för spermiedonatorn. 
  
 Ändringarna i paragrafen är en konsekvens av att det blir tillåtet att donera sådana befruktade ägg som har skapats av ett donerat ägg och donerade spermier, och sådana befruktade ägg som redan före donationen enligt denna paragraf har varit föremål för en dona- tion till andra personers befruktningar utanför kroppen (se 7 kap.). De är också en konsekvens av att ensamstående kvinnor tillåts donera befruktade ägg. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig eller redak- tionell karaktär. 
  
 2 § Bestämmelserna i 1 § ska inte tillämpas om forskningen ska prövas enligt lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. I ett sådant fall tillämpas i stället bestämmelserna i 16, 17 och 19 §§ den lagen. 
  
 Om ett befruktat ägg har skapats av donerade könsceller eller varit före- mål för donation enligt 7 kap., ska med forskningsperson jämställas den eller de donatorer av det befruktade ägget som inte har bidragit med köns- celler till befruktningen. 
  
 Paragrafen innehåller regler om information och samtycke när forsk- ningen ska prövas enligt lagen om etikprövning av forskning som avser människor. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.8. 
  
 Ändringarna i andra stycket föranleds av de ändringar som görs i 7 kap., och som innebär att det blir tillåtet att utföra befruktningar utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, och att även ensamstående kvinnor tillåts donera befruktade ägg. Om ett befruktat ägg har skapats av enbart donerade könsceller och sedan donerats av ett par, ska båda personerna i paret jämställas med forskningsperson. Detsamma gäller om ett par har mottagit donerade befruktade ägg och sedan donerar överblivna befruktade ägg till åtgärder för forskningsändamål. Att donerade befruktade ägg inte kan Jones till andra personers be- 
  
 686 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 fruktningar utanför kroppen följer av 7 kap. 2 a §. Om ett befruktat ägg i stället har skapats av en ensamstående kvinnas ägg och donera- de spermier, och sedan donerats av den ensamstående kvinnan, finns det däremot inte någon som ska jämställas med forskningsperson. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. 
  
 4 § Ett befruktat ägg får förvaras i fryst tillstånd i högst tio år. Ett ägg som har varit föremål för en somatisk cellkärnöverföring får förvaras i fryst till- stånd i högst fem år. Socialstyrelsen får förlänga tiderna enligt 6 §. 
  
 Den tid då ägget har varit fryst räknas inte in i den tid under vilken försök får ske enligt 3 §. 
  
 Paragrafen innehåller regler om frysförvaring av befruktade ägg och sådana ägg som har varit föremål för en somatisk cellkärnöverföring. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.8. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att befruktade ägg får förvaras i fryst tillstånd i högst tio år i stället för, som tidigare, högst fem år. Övriga ändringar är endast av språklig karaktär. 
  
 6 kap. Insemination 
  
 1 a § En donator av spermier ska vara myndig. Donatorn ska lämna ett skriftligt samtycke till att spermierna används för insemination. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till dess insemination skett. 
  
 Paragrafen innehåller regler om de villkor för behandlingen som avser en spermiedonator. Ändringarna är endast av språklig karaktär. 
  
 2 § En insemination med donerade spermier får inte utan tillstånd av Inspek- tionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. En sådan insemination ska utföras under överinseende av läkare med specialistkompetens i gynekologi och obstetrik. 
  
 Paragrafen innehåller bl.a. regler om var en insemination med done- rade spermier får utföras. Ändringarna är endast av språklig karaktär. 
  
 687 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 Val av donator 
  
 4 § Vid en insemination som avses i 2 § väljer läkaren en lämplig donator. Spermier från en avliden donator får inte användas vid insemination. Upp- gifter om donatorn ska antecknas i en särskild journal. Journalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 Paragrafen innehåller regler om val av donator. Ändringarna är endast av språklig karaktär. 
  
 5 § En person som har tillkommit genom en insemination med donerade spermier, och som uppnått tillräcklig mognad, har rätt att ta del av de upp- gifter om donatorn som antecknats i sjukhusets särskilda journal. 
  
 Paragrafen innehåller regler om rätt till information om en donator. Ändringarna är endast av språklig karaktär. 
  
 5 a § En person som anges i 5 § får lämna ett skriftligt samtycke till att upp- gifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har tillkommit med spermier från samma donator. Samtycket och uppgifterna ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. 
  
 En person som anges i 5 § har också rätt att ta del av de uppgifter som an- tecknats i en särskild journal och som avser andra personer som tillkommit med spermier från samma donator. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om rätt till information om så- dana personer som har tillkommit med spermier från samma donator. Övervägandena finns i avsnitten 12.8.7 och 12.8.8. 
  
 Enligt första stycket får en person som tillkommit genom en in- semination med donerade spermier, och som har uppnått tillräcklig mognad, lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har till- kommit med spermier från samma donator, dvs. till personer som i genetiskt avseende är den aktuella personens halvsyskon. Samtycket och uppgifterna ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. Innehållet i en sådan journal är i princip sekretessbelagt för alla utom de personer som har tillkommit genom en assisterad befruktning med donatorns spermier. Att det bara är sistnämnda personer som kan göra en förfrågan som anges i första stycket följer av bestämmelserna i andra stycket. De uppgifter som en person lämnar enligt första stycket, och som tas in i den särskilda 
  
 688 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 journalen, torde som regel avse personens identitet. Som exempel på identitetsuppgifter kan nämnas namn, adress och telefonnummer. Det är samtidigt inget som hindrar att personen lämnar andra upp- gifter om sig själv. 
  
 Enligt andra stycket har en person som tillkommit genom en insemination med donerade spermier, och som har uppnått tillräck- lig mognad, också rätt att ta del av de uppgifter som har antecknats i en särskild journal och som avser andra personer som tillkommit med spermier från samma donator. Det som anges i andra stycket gäller oavsett om personen själv har lämnat ett samtycke och upp- gifter enligt första stycket. 
  
 5 b § Om en person har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling som anges i 5 §, ska socialnämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter anteck- nade i en särskild journal. 
  
 Paragrafen, som delvis motsvarar den tidigare 5 §, innehåller regler om socialnämnders medverkan vid efterforskande av uppgifter i så- dana särskilda journaler som anges i 4 §. Övervägandena finns i av- snitten 12.8.7 och 12.8.8. 
  
 Av paragrafen framgår det att socialnämnders medverkan nu också kan avse efterforskande av uppgifter om sådana personer som har tillkommit med spermier från samma donator. Att uppgifter om donatorn och sistnämnda personer finns i samma särskilda journal följer av 5 och 5 a §§. 
  
 7 kap. Befruktning utanför kroppen 
  
 1 § I detta kapitel finns bestämmelser om befruktning utanför kroppen, vilket innefattar 
  
 1.befruktning av en kvinnas ägg utanför hennes kropp och införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp, eller 
  
 2.enbart införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp. 
  
 Det som i detta kapitel sägs om make gäller också registrerad partner. 
  
 689 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 I paragrafen anges kapitlets tillämpningsområde och vad en befrukt- ning utanför kroppen innefattar. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.2. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att paragrafen nu innehåller en definition av uttrycket befruktning utanför kroppen. Av definitionen framgår det att en sådan behandling innefattar befruktning av en kvinnas ägg utanför hennes kropp och införande av ett befruktat ägg i hennes eller en annan kvinnas kropp, eller enbart införande av ett befruktat ägg i en kvinnas kropp. Det senare blir t.ex. aktuellt när en behandling ska utföras med ett donerat befruktat ägg. 
  
 2 § En donator av ägg, spermier eller befruktade ägg ska vara myndig. En donator av befruktade ägg ska också vara förälder till minst ett barn. 
  
 En donator av ägg eller spermier ska lämna ett skriftligt samtycke till att könscellerna får användas vid en befruktning utanför kroppen. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till dess att det befruktade ägg som skapats av köns- cellerna har förts in i en kvinnas kropp. 
  
 En donator av ett befruktat ägg ska lämna ett skriftligt samtycke till att ägget får föras in i en kvinnas kropp. Donatorn får återkalla sitt samtycke fram till dess att så har skett. 
  
 Paragrafen innehåller regler om de villkor för en befruktning utanför kroppen som avser en donator av ägg, spermier eller befruktade ägg. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.5. 
  
 Reglerna i första stycket innebär att en donator av ägg, spermier eller befruktade ägg ska vara myndig, dvs. 18 år. En donator av be- fruktade ägg ska också vara förälder till minst ett barn. Med föräl- der avses här rättslig förälder. Det har däremot ingen betydelse om donatorn är rättslig förälder enligt reglerna om moderskap, fader- skap eller föräldraskap, eller enligt reglerna om adoption. 
  
 Reglerna i andra stycket innebär att en donator av ägg eller spermier ska lämna ett skriftligt samtycke till att äggen respektive spermier- na får användas vid en befruktning utanför kroppen. Samtycket ska innefatta att ägget får befruktas eller att spermierna får användas för befruktning samt att det befruktade ägg som skapas genom be- fruktningen får föras in i en kvinnas kropp. Om tanken är att över- blivna befruktade ägg ska Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen eller för forskningsändamål, måste samtycket även innefatta detta (se 5 kap. 1 och 2 §§). En donator får återkalla sitt samtycke fram till dess att det befruktade ägget har förts in i en kvinnas kropp. 
  
 690 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 I tredje stycket behandlas samtycke till och återkallelse av samtycke vid donation av befruktade ägg. Reglerna innebär att en donator av ett sådant ägg ska lämna ett skriftligt samtycke till att ägget får föras in i en kvinnas kropp och att donatorn får återkalla samtycket fram till dess att så har skett. När ett befruktat ägg doneras av ett par, ska båda personerna i paret lämna ett samtycke i enlighet med det som nu angetts. Det är samtidigt tillräckligt att en av dem återkallar sitt samtycke för att äggen inte längre ska få användas. 
  
 2 a § Ett befruktat ägg som Jones till en annan persons befruktning utanför kroppen ska ha skapats av donatorns könsceller eller av donatorns makes eller sambos könsceller. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller ett särskilt villkor för donation av befruktade ägg. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.5. 
  
 Villkoret innebär att de befruktade ägg som Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen måste ha skapats av det donerande parets egna ägg eller spermier, eller den donerande ensam- stående kvinnans egna ägg. Villkoret gäller oavsett om donationen riktar sig till en sjukvårdsinrättning eller till en specifik mottagare, t.ex. ett bestämt par. I de undantagsfall där befruktade ägg har donerats till en specifik mottagare är det således inte möjligt för mot- tagaren att donera överblivna befruktade ägg till andra personers befruktningar utanför kroppen. Det är däremot inget som hindrar att mottagaren donerar dem för forskningsändamål i enlighet med det som anges i 5 kap. 
  
 3 § Om kvinnan är gift eller sambo, får ett befruktat ägg föras in i kvinnans kropp endast om maken eller sambon skriftligen har samtyckt till det. 
  
 Paragrafen innehåller numera bara en regel om samtycke i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.2. 
  
 Paragrafen innehöll tidigare ett krav på genetisk koppling vid befruktning utanför kroppen. Kravet innebar att ägget, om det inte var kvinnans eget, skulle ha befruktats av hennes makes eller sambos spermier. Borttagandet av detta krav innebär att det nu är tillåtet att utföra befruktningar utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, enligt regler- na i 7 kap. 
  
 691 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 4 § En befruktning utanför kroppen med makars eller sambors egna köns- celler får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg utföras annat än vid offentligt finansierade sjukhus. 
  
 En befruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg får utföras endast vid de sjukhus som har upplåtit en enhet för utbildning av läkare enligt avtal mellan de universitet som be- driver läkarutbildning och berörda landsting. 
  
 Paragrafen innehåller regler om vilka sjukvårdsinrättningar som får utföra befruktningar utanför kroppen. Övervägandena finns i av- snitt 12.8.2. 
  
 Ändringarna i andra stycket innebär att det som gäller för befrukt- ningar utanför kroppen med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier också ska gälla för befruktningar utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, och för befruktningar utanför kroppen med ett donerat befruktat ägg. Inte heller de senare be- handlingarna får alltså utföras vid andra sjukvårdsinrättningar än de s.k. universitetssjukhusen. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. 
  
 5 § Om befruktning utanför kroppen ska utföras med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg, ska en läkare pröva om det med hänsyn till makarnas, sambornas eller den ensamstående kvinnans medicinska, psyko- logiska och sociala förhållanden är lämpligt att det äger rum en befrukt- ning utanför kroppen. En befruktning utanför kroppen får utföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. 
  
 Om en befruktning utanför kroppen vägras, får makarna, samborna eller den ensamstående kvinnan begära att Socialstyrelsen prövar frågan. 
  
 Paragrafen innehåller regler om den prövning som ska göras inför en befruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller ett donerat befruktat ägg. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.3. 
  
 Ändringarna i paragrafen innebär att det som gäller för befrukt- ningar utanför kroppen med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier också ska gälla för befruktningar utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, och för befruktningar utanför kroppen med ett donerat befruktat ägg. Den ansvariga läkaren ska inför en behandling således pröva om det med hänsyn till makarnas, sambornas eller den ensamstående kvinnans medicinska, psykolo- 
  
 692 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 giska och sociala förhållanden är lämpligt att det äger rum en befrukt- ning utanför kroppen. Behandlingen får bara utföras om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda för- hållanden. Om behandlingen vägras, får makarna, samborna eller den ensamstående kvinnan begära att Socialstyrelsen prövar frågan. 
  
 Utredningar om tilltänkta föräldrars psykologiska och sociala för- hållanden bör anpassas till omständigheterna i varje enskilt fall. Behöv- lig information bör i första hand inhämtas genom samtal med de tilltänkta föräldrarna. Om det är ett par som ska genomgå behand- lingen, bör samtal genomföras med personerna tillsammans och med var och en för sig. Den som håller i samtalen bör ha god beteende- vetenskaplig kompetens samt kunskaper om bl.a. barn, föräldraskap och tänkbara konsekvenser för involverade aktörer. I vissa fall kan det bli aktuellt att med de tilltänkta föräldrarnas samtycke inhämta uppgifter från olika register eller från sådana referenspersoner som de tilltänkta föräldrarna hänvisar till. Det kan också bli aktuellt för den som har genomfört samtalen att inhämta råd, stöd eller annan hjälp från kollegor. 
  
 Utredningsunderlaget inför en behandling med enbart donerade könsceller ska vara sådant att den ansvariga läkaren och hans eller hennes team kan bedöma de tilltänkta föräldrarnas förmåga att han- tera det förhållandet att det inte finns någon genetisk koppling mellan nämnda föräldrar och det blivande barnet. Om en behand- ling ska utföras med ett donerat befruktat ägg, måste läkaren och teamet också kunna bedöma de tilltänkta föräldrarnas förmåga att hantera det förhållandet att det blivande barnet får, eller kan få, gene- tiska föräldrar och hel- eller halvsyskon på andra platser. 
  
 Den ansvariga läkarens beslut ska alltid baseras på en helhets- bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. 
  
 Val av donator 
  
 6 § Vid en befruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg, ska en läkare välja en lämplig donator eller lämpliga donatorer. 
  
 Ägg, spermier eller befruktade ägg från en avliden donator får inte an- vändas vid en befruktning utanför kroppen. Ett befruktat ägg får inte heller användas om det har skapats av donerade könsceller och ägg- eller spermie- donatorn har avlidit. 
  
 693 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 Uppgifter om en ägg- eller spermiedonator ska antecknas i en särskild journal. Detsamma gäller för uppgifter om en donator av ett befruktat ägg om donatorn har bidragit med könsceller till skapandet av det befruktade ägget. Journalen ska bevaras i minst 70 år. 
  
 Paragrafen innehåller regler om val av donator eller donatorer. Över- vägandena finns i avsnitt 12.8.6. 
  
 Reglerna i första stycket innebär att det är den ansvariga läkaren som väljer en lämplig donator eller lämpliga donatorer. Det är sam- tidigt inget som hindrar att läkaren vid valet av könsceller eller be- fruktade ägg försöker tillgodose de tilltänkta föräldrarnas önskemål om att det blivande barnet ska likna dem i fråga om t.ex. hår- och ögonfärg samt kroppskonstitution. Det inte heller något som hindrar att läkaren väljer könsceller eller befruktade ägg från sådana donatorer som de tilltänkta föräldrarna själva har pekat ut. Läkaren måste i dessa fall dock beakta de inblandade personernas motiv för det och deras möjligheter att klara sina framtida inbördes relationer. 
  
 Enligt andra stycket är det inte tillåtet att vid en befruktning utanför kroppen använda ägg, spermier eller befruktade ägg från en avliden donator. Det är inte heller tillåtet att använda ett befruktat ägg om det har skapats av donerade könsceller och ägg- eller spermie- donatorn har avlidit. Det ankommer på den ansvariga läkaren att inför en behandling göra kontroller i dessa avseenden. 
  
 Enligt tredje stycket ska uppgifter om en ägg- eller spermiedonator antecknas i en särskild journal. Detsamma gäller för uppgifter om en donator av ett befruktat ägg om donatorn har bidragit med köns- celler till skapandet av det befruktade ägget. En särskild journal får samtidigt inte innehålla uppgifter om mer än en donator. Om en be- handling har utförts med ett donerat ägg och donerade spermier, ska uppgifter om äggdonatorn således antecknas i en särskild journal och uppgifter om spermiedonatorn antecknas i en annan särskild journal. 
  
 Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. 
  
 7 § En person som har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller med ett donerat befruktat ägg, och som uppnått tillräcklig mognad, har rätt att ta del av de uppgifter som antecknats i sjuk- husets särskilda journal eller journaler. 
  
 694 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 Paragrafen innehåller regler om rätt till information om en donator eller donatorer. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.7. 
  
 Ändringen innebär att det som nu gäller vid befruktningar utan- för kroppen med antingen ett donerat ägg eller donerade spermier också ska gälla vid befruktningar utanför kroppen med ett donerat ägg och donerade spermier, och vid befruktningar utanför kroppen med ett donerat befruktat ägg. Skillnaden är att det vid behandlingar med enbart donerade könsceller kommer att finnas uppgifter i två särskilda journaler – en som avser personens genetiska mor och en som avser personens genetiska far. 
  
 Övriga ändringar är endast av språklig karaktär. 
  
 7 a § En person som anges i 7 § får lämna ett skriftligt samtycke till att upp- gifter om honom eller henne vid förfrågan lämnas ut till andra personer som har tillkommit med könsceller från samma donator. Samtycket och uppgifter- na ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om donatorn. 
  
 En person som anges i 7 § har också rätt att ta del av de uppgifter som an- tecknats i en särskild journal och som avser andra personer som tillkommit med könsceller från samma donator. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller regler om rätt till information om sådana personer som har tillkommit med könsceller från samma dona- tor eller donatorer. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.7. 
  
 Enligt första stycket får en person som tillkommit genom en be- fruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller ett donerat befruktat ägg, och som har uppnått tillräcklig mognad, lämna ett skriftligt samtycke till att uppgifter om honom eller henne vid för- frågan lämnas ut till andra personer som har tillkommit med köns- celler från samma donator eller donatorer, dvs. till personer som i genetiskt avseende är den aktuella personens hel- eller halvsyskon. Samtycket och uppgifterna ska tas in i den särskilda journal som inne- håller uppgifter om donatorn. Om personen har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med både ett donerat ägg och donera- de spermier, eller med ett donerat befruktat ägg, får personen välja om samtycket och uppgifterna ska tas in i båda journalerna eller om de bara ska tas in i den journal som avser t.ex. den genetiska modern. 
  
 Innehållet i en särskild journal är i princip sekretessbelagt för alla utom de personer som har tillkommit genom en assisterad befrukt- ning med den aktuella donatorns könsceller. Att det bara är dessa personer som kan göra en förfrågan enligt första stycket följer av 
  
 695 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2016:11 
  
 bestämmelserna i andra stycket. De uppgifter som en person lämnar enligt första stycket, och som tas in i den särskilda journalen, torde i regel avse personens identitet. Som exempel på identitetsuppgifter kan nämnas namn, adress och telefonnummer. Det är samtidigt inget som hindrar att personen lämnar andra uppgifter om sig själv. 
  
 Enligt andra stycket har en person som tillkommit genom en be- fruktning utanför kroppen med donerade könsceller eller ett donerat befruktat ägg, och som har uppnått tillräcklig mognad, också rätt att ta del av de uppgifter som har antecknats i en särskild journal eller särskilda journaler och som avser andra personer som tillkommit med könsceller från samma donator eller donatorer. Det som anges i andra stycket gäller oavsett om personen själv har lämnat samtycke och uppgifter enligt första stycket. 
  
 7 b § Om en person har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling som anges i 7 §, ska socialnämnden på begäran hjälpa honom eller henne att ta reda på om det finns några uppgifter anteck- nade i en särskild journal. 
  
 Paragrafen, som delvis motsvarar den tidigare 7 §, innehåller regler om socialnämnders medverkan vid efterforskande av uppgifter i så- dana särskilda journaler som anges i 6 §. Övervägandena finns i av- snitt 12.8.7. 
  
 Av paragrafen framgår det att socialnämnders medverkan nu också kan avse efterforskande av uppgifter om personer som har tillkom- mit med könsceller från samma donator eller donatorer. Att upp- gifter om en donator och sådana personer som har tillkommit med könsceller från den donatorn finns i samma särskilda journal, följer av 7 och 7 a §§. 
  
 8 § Om det i ett mål om faderskap, moderskap enligt 1 kap. 7 § eller för- äldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken är nödvändigt att få del av de upp- gifter som finns om en befruktning utanför kroppen, är den som är ansvarig för behandlingen eller någon annan som har tillgång till uppgifterna skyldig att på begäran av domstolen lämna ut dessa uppgifter. 
  
 Paragrafen innehåller regler om uppgiftsskyldighet till domstol i mål om faderskap, moderskap eller föräldraskap. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.2. 
  
 696 
  
 SOU 2016:11 
  
 Författningskommentarer 
  
 Ändringen innebär att den som är ansvarig för behandlingen, dvs. befruktningen utanför kroppen enligt 1 §, måste lämna ut uppgifter enligt paragrafen. Detsamma gäller, liksom tidigare, för andra som har tillgång till uppgifterna. 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2018. 
  
 2.Ägg eller spermier som har donerats före ikraftträdandet får inte utan skriftligt samtycke från donatorn användas vid en sådan befruktning utan- för kroppen som ska utföras med både ett donerat ägg och donerade sper- mier. 
  
 3.Befruktade ägg som före ikraftträdandet har skapats av donerade köns- celler får inte utan skriftligt samtycke från ägg- eller spermiedonatorn Jones till andra personers befruktningar utanför kroppen. 
  
 I punkten 1 anges det att de nya bestämmelserna börjar gälla den 1 januari 2018. 
  
 Enligt punkten 2 är det inte tillåtet att vid en behandling med enbart donerade könsceller använda sådana ägg eller spermier som har donerats före ikraftträdandet. Undantag gäller om donatorn har lämnat ett skriftligt samtycke till att så får ske. 
  
 Enligt punkten 3 är det inte heller tillåtet att donera sådana be- fruktade ägg som har skapats före ikraftträdandet och av donerade könsceller. Undantag gäller om donatorn har lämnat ett skriftligt samtycke till att så får ske. 
  
 Övervägandena finns i kapitel 17. 
  
 697 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av experten Cook 
  
 Behandlingar med donerade ägg eller spermier 
  
 Ett befruktat ägg som har skapats av ett donerat ägg eller donerade spermier bör kunna föras in en kvinnas kropp även om ägg- eller spermiedonatorn avlidit. Med donator avses här en utomstående person, dvs. en annan person än de personer eller den ensamstående kvinna som genomgår behandlingen. Det angivna kan illustreras genom följande exempel. 
  
 En kvinnas ägg befruktas, vid  
 IVF-behandling, 
  med donerade spermier. Kvinnan/paret får flera befruktade ägg av god kvalitet. Ett befruktat ägg återförs till kvinnans livmoder. De övriga befruk- tade äggen, med god kvalitet, fryses in för att eventuellt återföras till kvinnans livmoder vid ett senare tillfälle. Det befruktade ägg som återförs vid första tillfället leder till graviditet med förlossning, missfall eller ingen graviditet. Kvinnan/paret önskar, vid ett senare tillfälle, återförande av ett befruktat ägg som finns nedfryst. Under den tid som förflutit efter att kvinnans ägg befruktades med spermier från en donator, har donatorn avlidit. Nuvarande reglering innebär då att kvinnan/paret inte längre kan genomgå en behandling med de nedfrysta befruktade äggen. Under tiden från det att den första  
 IVF-behandling 
  inleddes har kvaliteten på kvinnans ägg försämrats, så som sker för kvinnor vid ökande ålder. Kvinnan lyckas därför inte producera nya ägg med tillräckligt god kvalitet för befruktning och kan inte heller, med nuvarande reglering, använda sina ned- frysta befruktade ägg. Regleringen medför således att kvinnan/paret, trots att det finns nedfrysta befruktade ägg som har skapats av kvinnans ägg, inte kan få barn, eller syskon till ett tidigare fött barn. 
  
 699 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2016:11 
  
 Surrogatmoderskap i Sverige 
  
 Altruistiskt surrogatmoderskap bör enligt min mening tillåtas. Ett surrogatarrangemang bör samtidigt bara få äga rum om det är lämp- ligt i det enskilda fallet. Detta innebär att det, inför varje surrogat- arrangemang, måste göras en noggrann prövning avseende både surrogatmodern och den eller de tilltänkta föräldrarna. Personerna som deltar i surrogatarrangemang måste fullt ut förstå praktiska, medicinska och juridiska konsekvenser av sådana arrangemang. Det måste därför finnas tillgång till professionell rådgivning, vilket förut- sätter utbildning av rådgivare innan surrogatarrangemang kan erbju- das. Det sagda innebär bl.a. följande. 
  
 Det måste utredas att den kvinna som erbjuder sig att vara surrogatmor är lämplig för detta. I det ligger bl.a. att hon måste ha förstått vilka medicinska risker surrogatmoderskapet innebär. Hon måste också fullt ut förstå vad det i övrigt innebär att vara surrogat- mor, däribland att hon ska lämna ifrån sig ett barn hon föder. En förutsättning för att vara surrogatmor bör vara att kvinnan fött ett eller flera egna barn. 
  
 Vid utredningen kring lämplighet kan man använda sig av erfaren- heter från liknande utredningar i andra länder. Personen eller paret som önskar barn genom surrogatmoderskap måste bedömas med avseende på lämplighet som förälder. Utredningen skulle kunna mot- svara de utredningar som görs vid en adoption. Dessutom bör, både för surrogatmodern och den eller de tilltänkta föräldrarna, övriga experter vid socialnämnderna, med erfarenhet från liknande frågor, delta. Ovanstående utredningar ska genomsyras av barnets bästa. 
  
 Ytterligare en förutsättning för altruistiskt surrogatmoderskap är att den rättsliga regleringen om föräldraskap är tydlig och inte ger upphov till osäkerhet eller konflikter. Det måste vara tydligt reglerat vilken beslutsrätt surrogatmodern respektive den eller de tilltänkta föräldrarna har kring fostret/barnet. Det fordras tydlighet kring när föräldraskapet övertas av den eller de tilltänkta föräldrarna. Kring den rättsliga regleringen kan flertal unika situationer uppkomma. Man bör därför, innan altruistiskt surrogatmoderskap tillåts, för- söka reglera så många tänkbara situationer som möjligt. 
  
 Innan de första surrogatarrangemangen påbörjas bör forsknings- studier startas för att långsiktigt följa barnen och övriga personer som är delaktiga i surrogatmoderskap. 
  
 700 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av experterna Bradshaw 
  och Gonzalez 
  
 Vi delar inte slutsatsen eller argumenten bakom bedömningen att en s.k. närståendeadoption inte ska kunna ske mot en vårdnadshavares vilja, när barnet kommit till genom ett surrogatarrangemang. En sådan utgång som i målet NJA 2006 s. 505 bör framöver inte vara möjlig med hänsyn till berörda mänskliga rättigheter och tungt vägande principiella skäl. Vi utvecklar vår inställning närmare nedan. 
  
 Det genetiska ursprungets betydelse för barnet 
  
 Ett gift par, som båda har bidragit med genetiskt material till ett barns tillkomst i ett surrogatarrangemang i utlandet med avsikten att tillsammans bli barnets rättsliga föräldrar, bör båda ges möjlig- het att i Sverige etablera ett rättsligt föräldraskap till barnet utan något krav på samtycke från varandra. Paret är inledningsvis, juri- diskt sett, i samma situation och bådas val att gå med på ett i Sverige inte tillåtet arrangemang är lika klandervärt. När barnet väl är fött måste dock barnets rättsskydd sättas i främsta rummet. De tilltänkta föräldrarnas möjlighet att få ett rättsligt föräldraskap fastställt be- döms dock olika. Enligt den gällande svenska lagstiftningen kan den genetiska tilltänkta fadern relativt enkelt få sitt faderskap rättsligt fastställt (vanligen i form av faderskapsbekräftelse i utlandet eller i Sverige) och därmed även tillerkännas vårdnaden om barnet. Den andra maken kan därefter ansöka om närståendeadoption, med den (numera) rättsliga faderns samtycke. Denna adoptionsmöjlighet bör gälla även framöver och vara det enda sättet för en tilltänkt moder att etablera ett rättsligt föräldraskap i förhållande till barnet. Adop- tionsmöjligheten bör dock frikopplas från kravet på den (numera) rättsliga (och vårdnadshavande) faderns samtycke. 
  
 Den gällande ordningen, såsom uttryckt i NJA 2006 s. 505, läm- nar obeaktat att barnet har ett behov av och en rätt till att få sin identitet (= genetiskt ursprung) och juridiska rättigheter (bl.a. för- äldraansvar, underhåll och arvsrätt) fastställda även i förhållande till den andra tilltänkta föräldern. Om den tilltänkta modern inte kan genomföra adoptionen kommer hon inte heller att kunna få del av den rättsliga vårdnaden om barnet. Surrogatmodern kommer att betraktas som barnets rättsliga moder, fastän hon enligt sitt eget 
  
 701 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2016:11 
  
 lands lag inte har en sådan status och inte heller några rättsliga eller andra skyldigheter i förhållande till barnet. Konsekvensen är ett både principiellt och juridiskt tveksamt, haltande  
 föräldra-barnförhållande. 
  Med beaktande av det svenska  
 NJA-fallet 
  – och andra tillräckligt liknande fall från utlandet – delar vi inte utredningens bedömning att situationen torde vara alltför ovanlig för att motivera någon lag- ändring. 
  
 Den rättsliga grunden för olikbehandlingen är bestämmelsen i 1 kap. 7 § föräldrabalken enligt vilken den födande kvinnan är barnets moder. Dess tillämpning får dock oproportionella konsekvenser i den nu diskuterade situationen, av hänsyn till barnet och den till- tänkta genetiska modern och även för den kvinna som födde barnet (surrogatmodern). 
  
 Den ordning som utredningen vill behålla strider enligt vår mening mot såväl principen om att barnets bästa alltid ska beaktas vid alla åtgärder som rör barnet (barnkonventionens artikel 3) som principen om barnets rätt till sitt ursprung (barnkonventionens arti- kel 7 och artikel 8). Den strider även mot barnets rätt till privatliv och familjeliv enligt Europakonventionens artikel 8, vilken enligt Europadomstolens tolkning omfattar bland annat barnets rätt till identitet och barnets rätt till ett familjeliv i förhållande till de båda tilltänkta föräldrarna. Den strider också mot den genetiska tilltänka moderns rätt till privatliv och rätt till familjeliv enligt Europa- konventionens artikel 8. Dessutom riskerar kriterierna för otillåten diskriminering (artikel 14) på grund av personens kön bli uppfyllda (i förhållande till rättigheterna enligt artikel 8) när endast den kvinn- liga tilltänkta föräldern kan drabbas. Slutligen finner vi det fullt möjligt att anse att en sådan tolkning även strider mot surrogatmoderns rätt till privatliv enligt artikel 8 Europakonventionen. Denna effekt uppkommer när hon mot sin vilja – och i strid mot vad som gäller i hennes eget land där surrogatarrangemanget genomfördes – här på- tvingas ett rättsligt föräldraskap. 
  
 Utredningen har noga analyserat och beaktat Europadomstolens hittillsvarande praxis. Som bekant är denna praxis inte bara kasuistisk utan även dynamisk. Utredningen har inte velat gå längre än vad som får uttryckligt stöd av Europadomstolens hittills avkunnade domar, nämligen att den genetiska tilltänkta faderns faderskap på något sätt alltid ska kunna rättsligt fastställas. Särskilt mot bak- grund av Europadomstolens betoning av barnets bästa och barnets 
  
 702 
  
 SOU 2016:11 
  
 Särskilda yttranden 
  
 intressen finner vi det mycket sannolikt att domstolen skulle bejaka en tilltänkt moders rätt att adoptera barnet i den situation som vi funnit anledning att lyfta fram i vårt yttrande. Samtyckeskravet i adoptionslagstiftningen har kommit till under beaktande av helt andra situationer än ett gemensamt åtaget surrogatarrangemang med gemen- samt genetiskt material. De bakomliggande grundprinciperna måste därför sättas i en annan kontext. 
  
 Det sociala föräldraskapets betydelse för barnet 
  
 Vi är väl medvetna om att den ovan förordnade ståndpunkten ofrån- komligen leder till en följdfråga. Vad bör gälla beträffande den andra tilltänkta förälderns adoptionsmöjligheter när denne själv saknar genetisk anknytning till barnet? Frågan är inte minst relevant när de tilltänkta föräldrarna är ett samkönat par, men uppkommer givet- vis även när den tilltänkta moderns eget ägg inte har använts vid befruktningen. 
  
 Utredningens inställning är att surrogatarrangemang inte är önsk- värda. Denna ståndpunkt baseras på en grundlig utredning av befint- ligt kunskapsunderlag och tjänar därför att tas på allvar. Personer med hemvist i Sverige som väljer att ingå ett surrogatarrangemang i utlandet kan inte antas vara ovetande om att ett motsvarande arrange- mang inte är tillåtet inom den svenska hälso- och sjukvården. Där- för har de inte heller något självklart krav på det svenska rätts- systemets godkännande i efterhand. Vi finner det inte möjligt att ge socialt föräldraskap samma tyngd som genetiskt föräldraskap, även om de ovan angivna argumenten i övrigt till stöd för fastställande av rättsligt föräldraskap kan vara lika relevanta. Samtyckeskravet bör därför i nuläget behållas som krav för att en tilltänkt förälder utan egen genetisk koppling till barnet ska kunna genomföra en närståendeadoption. Ställningstagandet görs med förbehåll för att Europadomstolen framöver kan komma fram till en annan bedöm- ning. Domstolen har redan nu signalerat att ett surrogatarrange- mang kan ge upphov till ett av konventionen skyddat familjeliv även när barnet saknar en genetisk koppling till de tilltänkta föräldrarna. Domstolen har samtidigt ansett att arrangemangets tillåtlighet i sig ligger inom ramen för varje fördragsslutande stats bedömnings- marginal. 
  
 703 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2013:70 
  
 Utökade möjligheter till behandling av ofrivillig barnlöshet 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 juni 2013 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att kunna bli föräldrar. I uppdraget ingår att 
  
 •lämna förslag som ger ensamstående möjlighet till assisterad be- fruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sambor, 
  
 •ta ställning till om det ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna vid assisterad befrukt- ning, 
  
 •ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige, med utgångspunkten att detta i sådant fall ska vara altruistiskt, 
  
 •ta ställning till om det behövs särskilda regler för de barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands, 
  
 •ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och för- budet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstill- hörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den för- äldraskapsrättsliga lagstiftningen, samt 
  
 •föreslå de följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning som behövs. 
  
 705 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 Utredaren ska i ett delbetänkande redovisa den del av uppdraget som avser ensamståendes möjlighet till assisterad befruktning och nödvändiga följdändringar senast den 14 maj 2014. Uppdraget i öv- rigt ska redovisas senast den 24 juni 2015. 
  
 Ofrivillig barnlöshet och metoder för att övervinna denna 
  
 Det finns drygt 1,9 miljoner barn under 18 år i Sverige. Enbart under 2012 föddes 113 177 barn. Barn utgör cirka 20 procent av Sveriges befolkning. 
  
 Att bli förälder är för många människor en viktig del av livet. Bland dem som önskar få barn är uppskattningsvis  
 10–15 
  procent ofri- villigt barnlösa av en eller annan anledning. För dessa är för när- varande adoption eller assisterad befruktning möjliga metoder att övervinna barnlösheten på. År 2012 genomfördes 466 internatio- nella adoptioner. Därutöver genomfördes ett antal nationella adop- tioner, i huvudsak närståendeadoptioner. Assisterad befruktning är ett samlingsnamn på olika metoder för att behandla ofrivillig barn- löshet. År 2010 föddes 3 882 barn i Sverige med hjälp av befrukt- ning utanför kroppen, som är en form av assisterad befruktning. Assisterad befruktning sker även genom insemination. Det finns dock ingen tillgänglig statistik på hur många barn som föds genom sådan behandling. 
  
 Surrogatmoderskap är en form av assisterad befruktning som inte är tillåten i Sverige men som förekommer i vissa länder. På senare år har allt fler ofrivilligt barnlösa i Sverige vänt sig till kliniker utom- lands för att bli föräldrar genom surrogatmoderskap. Enligt en enkät bland kommunerna som genomfördes under hösten 2012 rör det sig om cirka 100 barn sedan 2007. 
  
 Uppdraget att överväga utökade möjligheter till behandling av ofrivillig barnlöshet 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Synen på reproduktion och assisterad befruktning har förändrats över tid, vilket kan ses som ett resultat av ny kunskap och förändringar av samhälleliga normer och värderingar. Detsamma gäller uppfatt- 
  
 706 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 ningen om föräldraskap och familj. Familjer kan se ut på flera olika sätt och många barn växer i dag upp i andra familjekonstellationer än den traditionella kärnfamiljen. Utvecklingen avspeglas också i en debatt som under en längre tid pågått i Sverige om vilka metoder som bör tillåtas för att behandla ofrivillig barnlöshet. 
  
 Våren 2012 beslutade riksdagen att tillkännage att regeringen skyndsamt ska återkomma med lagförslag som innebär att ensam- stående kvinnor ges rätt till assisterad befruktning på samma sätt som olikkönade respektive samkönade par redan har enligt gällande rätt. Vidare tillkännagav riksdagen att det är angeläget att frågor om surrogatmoderskap utreds förutsättningslöst. Enligt riksdagen bör en sådan prövning utgå från ett brett perspektiv som inkluderar juridiska och etiska frågeställningar samt ekonomiska övervägan- den och hänsyn till internationella förhållanden. En fråga som bör ingå i en sådan utredning är hur en reglering bör se ut för de barn i Sverige som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands (bet. 2011/12:SoU26, rskr. 2011/12:180). 
  
 Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd redovisade i februari 2013 rappor- ten Assisterad befruktning – etiska aspekter. Majoriteten i rådet anser i rapporten bl.a. att surrogatmoderskap – under särskilda förut- sättningar – kan utgöra en etiskt godtagbar metod inom assisterad befruktning. Rådet anser vidare att olika frågor och konsekvenser av ett tillåtande av assisterad befruktning för ensamstående bör ana- lyseras närmare och att utgångspunkten då måste vara vad som är barnets bästa. 
  
 Att få barn är en stark önskan hos många människor. Det är angeläget att det finns möjligheter även för ofrivilligt barnlösa att få barn och att lagstiftningen som reglerar dessa möjligheter utvecklas i takt med samhället i övrigt. Det är också viktigt att bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen är utformad så att den kan hantera nya sätt att få barn och bilda familj. Det finns behov av att se över dessa frågor och ta ställning till om ytterligare steg bör tas för att utöka möjligheterna till behandling av ofrivillig barnlöshet. 
  
 Ett sådant ställningstagande aktualiserar flera svåra intresse- avvägningar. Det handlar om avvägningen mellan å ena sidan en persons önskan att få barn och å andra sidan en alltför stark instru- mentalisering av mänskligt liv och en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomligheter. Vid surrogatmoderskap handlar det också om avvägningen mellan å ena 
  
 Moran 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 sidan en persons önskan att få barn och å andra sidan behovet av att en annan person upplåter sin kropp för att tillgodose denna önskan. Att få barn är ingen rättighet; strävan att tillgodose en persons önskan att få barn måste alltid ske med barnets bästa i fokus, in- begripet att barn ska ha rätt till kännedom om sitt ursprung. Hän- syn ska också tas till andra mänskliga fri- och rättigheter. 
  
 Assisterad befruktning för ensamstående 
  
 Assisterad befruktning kan enligt lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. utföras inom svensk hälso- och sjukvård i form av dels insemination, dels befruktning utanför kroppen (s.k. in vitro- fertilisering eller provrörsbefruktning). 
  
 För att assisterad befruktning ska få utföras krävs att den kvinna som ska genomgå behandlingen är gift eller sambo och att kvinnans make, maka eller sambo har samtyckt till behandlingen. Det krävs också att antingen ägget eller spermierna kommer från det behand- lade paret. 
  
 Innan insemination med donerade spermier får utföras ska en läkare pröva om det med hänsyn till makarnas eller sambornas medi- cinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämpligt att behand- lingen äger rum. Detsamma gäller vid befruktning utanför kroppen med ett annat ägg än kvinnans eget eller med spermier från en man som inte är kvinnans make eller sambo. Behandlingen får utföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. 
  
 Ett barn som har avlats med ett donerat ägg eller donerade sper- mier har, när han eller hon uppnått tillräcklig mognad, rätt att få in- formation om sitt ursprung. Uppgifter om givaren ska antecknas i en särskild journal som ska bevaras i minst 70 år. En givare har således inte någon möjlighet att vara anonym. 
  
 Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor, dvs. kvinnor som inte lever i äktenskap eller samboskap, är inte tillåtet inom svensk hälso- och sjukvård. Det är däremot tillåtet i flera andra länder, bl.a. Danmark, Island och Finland. I vissa av dessa länder får spermie- givarna vara anonyma. Det förekommer att ensamstående kvinnor i Sverige antingen reser utomlands för att genomgå assisterad be- fruktning eller utför insemination i egen regi. 
  
 708 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppfattningen att det ligger i barnets bästa att ha två föräldrar från födseln och att ha fötts av en av föräldrarna har uttryckts vid flera tillfällen tidigare (se t.ex. SOU 1983:42 s. 70, prop. 2004/05:137 s. 39, bet. 2004/05:Stevens 9). Synen på reproduktion och föräldra- skap har emellertid förändrats över tid. Assisterad befruktning i Sverige är numera en etablerad behandlingsform och möjligheterna till sådan behandling har successivt utvidgats. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •lämna förslag som ger ensamstående möjlighet till assisterad befruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sam- bor, och 
  
 •ta ställning till vilka förändringar i övrigt som behöver göras för att anpassa lagstiftningen om assisterad befruktning och tillämp- ningen av denna till en ordning där en ensam tilltänkt förälder avser att genomgå behandlingen. 
  
 Bör det krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna? 
  
 Tidigare fick assisterad befruktning utföras endast med det behand- lade parets egna könsceller. Sedan 2003 får emellertid assisterad befruktning utföras även med donerade könsceller. Det krävs dock att det finns en genetisk koppling mellan barnet och en av de till- tänkta föräldrarna. Insemination får göras med spermier antingen från kvinnans make eller sambo eller från en spermiegivare. Befrukt- ning utanför kroppen får göras med antingen ett donerat ägg och makens eller sambons spermier eller med kvinnans eget ägg och donerade spermier. Donation av befruktade ägg är således inte tillåten. Detta innebär att par som saknar både fungerande ägg och spermier inte har möjlighet till assisterad befruktning i Sverige. När ensam- stående ges möjlighet till assisterad befruktning kommer detsamma att gälla för dem som inte har fungerande ägg. 
  
 Att donation av befruktade ägg inte är tillåten innebär också att det inte är tillåtet med äggdonation inom ett äktenskap eller sambo- skap, trots att en sådan skulle medföra att barnet får en genetisk koppling till en av sina rättsliga föräldrar. 
  
 709 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •ta ställning till om det vid assisterad befruktning ska krävas att barnet har en genetisk koppling till den eller de tilltänkta för- äldrarna. 
  
 För det fall utredaren anser att det bör finnas en genetisk koppling ska utredaren 
  
 •ta ställning till om äggdonation inom ett äktenskap eller sambo- skap ska tillåtas. 
  
 Bör surrogatmoderskap tillåtas i Sverige? 
  
 Surrogatmoderskap (även kallat bl.a. värdmoderskap) innebär att en kvinna upplåter sin kropp och blir gravid med den uttalade avsikten att efter födseln lämna över barnet till ett par eller en person som inte själv kan eller vill bära fram ett barn. Surrogatmoderskap kan vara antingen partiellt eller fullständigt. Vid partiellt surrogatmoder- skap befruktas surrogatmoderns eget ägg av spermier från en av de tilltänkta föräldrarna eller från en givare. Surrogatmodern har i dessa fall en genetisk och biologisk koppling till barnet. Vid fullständigt surrogatmoderskap förs ett befruktat ägg in och utvecklas i surrogat- moderns livmoder. Såväl ägg som spermier kommer från antingen de tilltänkta föräldrarna eller från utomstående donatorer. Surrogat- modern har i dessa fall en biologisk men inte genetisk koppling till barnet. 
  
 Ett surrogatmoderskap kan vara altruistiskt eller kommersiellt. Vid ett altruistiskt surrogatmoderskap finns inga vinstmotiv för surrogatmodern och hon får alltså inte någon särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmoder. Däremot kan olika kost- nader relaterade till graviditeten, t.ex. sjukhusbesök och förlorad arbetsinkomst, ersättas. Om det är fråga om ett kommersiellt surro- gatmoderskap, får surrogatmodern en särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmoder. De olika formerna av surrogatmoder- skap kan även förenas med andra villkor, t.ex. att surrogatmodern ska vara närstående till den eller de tilltänkta föräldrarna, att surro- gatmodern ska ha uppnått viss ålder, att surrogatmodern ska ha genomgått minst en graviditet eller att surrogatmodern ska ha minst ett levande barn. 
  
 710 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 Surrogatmoderskap i olika former är tillåtet i några länder, såväl inom som utanför EU. I Finland, Island och Norge utreds för när- varande frågor om surrogatmoderskap eller vidtas åtgärder för att reglera sådana frågor. 
  
 I Sverige är det, med hänsyn till hur lagstiftningen om assisterad befruktning har utformats, inte tillåtet med surrogatmoderskap. Det har i tidigare sammanhang uttalats att förfarandet är etiskt oförsvarbart och att det är oförenligt med människovärdesprin- cipen att använda en annan kvinna som medel för att lösa det barn- lösa parets problem. Inte heller ur barnets perspektiv har surrogat- moderskap ansetts önskvärt. Det har uttalats att svåra konflikter kan uppstå om en kvinna som i ett tidigare skede har samtyckt till att ”låna ut” sin kropp senare ångrar sig och att barnet kan tvingas uppleva och bli en del av sådana konflikter (se t.ex. SOU 1985:5 s. 50, prop. 1987/88:160 s. 14, Ds 2000:51 s. 49 f., prop. 2001/02:89 s. 55, bet. 2001/02:SoU16 s. 16 f.). 
  
 Synen på föräldraskap och möjligheterna att behandla ofrivillig barnlöshet har förändrats över tid. Surrogatmoderskap har blivit vanligare i vår omvärld och ofrivilligt barnlösa i Sverige reser utom- lands i syfte att bli föräldrar genom surrogatmoderskap. Frågan om surrogatmoderskap aktualiserar flera olika etiska frågeställningar och intresseavvägningar om bl.a. individers självbestämmande och inte- gritet samt människovärdesprincipen, såsom rätten och möjligheten att bestämma över sin egen kropp, sexualitet och reproduktion. Surrogatmoderskap aktualiserar också flera komplicerade juridiska frågeställningar som ofta innefattar även etiska och medicinska aspekter. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 •analysera och allsidigt belysa frågan om surrogatmoderskap, och 
  
 •ta ställning till om surrogatmoderskap i någon form ska tillåtas i Sverige. 
  
 I uppdraget ingår att undersöka i vilken omfattning surrogat- moderskap efterfrågas i Sverige och bedöma om detta kan mötas av en reglering som är juridiskt, etiskt, medicinskt och i övrigt accep- tabel. Utredaren ska redovisa relevanta aspekter och synsätt i frågan samt för- och nackdelar med att införa en ordning med surrogat- moderskap. Utredaren ska även särskilt belysa situationen för de 
  
 711 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 kvinnor som blir surrogatmödrar och för de barn som tillkommer genom surrogatmoderskap samt vilka konsekvenser ett tillåtande kan få för barnet, surrogatmodern och övriga enskilda i olika avseen- den. 
  
 Om utredaren anser att surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige ska utredaren 
  
 •ta ställning till i vilka fall och under vilka förutsättningar surro- gatmoderskap ska kunna genomföras, 
  
 •klargöra vilka rättigheter barnet ska ha, 
  
 •klargöra vilka rättigheter och skyldigheter surrogatmodern ska ha, 
  
 •klargöra vilka rättigheter och skyldigheter den eller de tilltänkta föräldrarna och övriga inblandade ska ha, samt 
  
 •föreslå hur en heltäckande reglering av surrogatmoderskap ska utformas. 
  
 Utredaren behöver bl.a. ta ställning till vilka som ska ges möjlighet att bli föräldrar genom surrogatmoderskap, vilka krav som ska ställas på dessa tilltänkta föräldrar – t.ex. om andra möjliga metoder för att övervinna ofrivillig barnlöshet först bör ha uttömts eller om det ska göras en särskild lämplighetsprövning – samt om det ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta för- äldrarna. Utredaren behöver också bl.a. ta ställning till vilka villkor i övrigt som ska vara uppfyllda för att surrogatmoderskap ska kunna komma i fråga. 
  
 I uppdraget ingår vidare att analysera frågeställningar om surro- gatavtalet och de inblandade parternas mellanhavanden. Utredaren kan bl.a. behöva ta ställning till om det ska finnas möjlighet att uppställa villkor för surrogatmoderns livsstil under graviditeten och om de tilltänkta föräldrarna ska kunna ha ett inflytande över denna och andra aspekter på surrogatmoderskapet, vad som ska gälla om graviditeten är flerbördig, vilka följderna blir om surrogatmodern eller de tilltänkta föräldrarna ångrar sig sedan avtalet har ingåtts, vilken verkan de tilltänkta föräldrarnas separation under gravidi- teten ska få, vilken rättslig verkan olika avtalsvillkor i surrogat- avtalet ska ha och tänkbara konsekvenser av att villkor helt eller delvis inte följs. Utredarens utgångspunkt ska vara att ett eventuellt surrogatmoderskap ska vara altruistiskt. 
  
 712 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska vid sina överväganden sätta barnets bästa i fokus, inbegripet att beakta barnets rätt till kännedom om sitt ursprung. Ett eventuellt förslag om att i någon form tillåta surrogatmoder- skap i Sverige kräver också att särskild hänsyn tas till surrogat- moderns välbefinnande inför, under och efter graviditeten samt till surrogatmoderns mänskliga fri- och rättigheter, inbegripet rätten till kroppslig integritet. 
  
 Följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning 
  
 Det rättsliga föräldraskapet regleras genom bestämmelserna i för- äldrabalken och ger rättsverkningar i förhållande till barnet. 
  
 I svensk lagstiftning finns det endast en bestämmelse som reg- lerar vem som är mor till ett barn. Bestämmelsen reglerar fall av äggdonation vid befruktning utanför kroppen, dvs. när kvinnan som föder barnet inte har bidragit med arvsanlag till barnet. Genom bestämmelsen klargörs att det är kvinnan som föder barnet som anses som barnets mor. I övriga fall anses moderskapet följa en oskriven moderskapspresumtion enligt vilken den kvinna som föder barnet i rättsligt hänseende alltid betraktas som barnets mor. 
  
 Om modern vid barnets födelse är gift med en man, anses den mannen vara barnets far. Denna faderskapspresumtion gäller såväl vid naturlig befruktning som vid assisterad befruktning. Presum- tionen kan dock hävas. Om modern är sambo med en man, fast- ställs faderskapet genom bekräftelse eller dom. Detsamma gäller för föräldraskapet, om modern är gift eller sambo med en kvinna. Vid assisterad befruktning krävs för att faderskapet eller föräldra- skapet ska kunna fastställas att sambon eller makan har samtyckt till behandlingen och att det med hänsyn till samtliga omständig- heter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen. 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen är inte enhetlig. Föräldra- skapet för den kvinna som inte har fött barnet kan endast fastställas om den assisterade befruktningen skett enligt lagen om genetisk integritet m.m., medan faderskapet för en man kan fastställas även om den assisterade befruktningen skett utom lagens tillämpnings- område. 
  
 713 
  
 Bilaga 1 SOU 2016:11 
  
 I betänkandet Föräldraskap vid assisterad befruktning (SOU 2007:3) föreslår utredaren bl.a. att föräldraskap vid assisterad befruktning med donerade ägg och spermier ska regleras på samma sätt för olikkönade och samkönade par samt att bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna ska omfatta även assisterad befrukt- ning som sker utomlands och insemination i egen regi. De frågor som nu ska utredas aktualiserar förnyade överväganden om föräldra- skap vid assisterad befruktning. 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen är inte anpassad för surrogatmoderskap, vilket kan innebära svårigheter för de tilltänkta föräldrarna att bli rättsliga föräldrar till barnet. Regleringen innebär bl.a. att den tilltänkta modern vid barnets födelse aldrig kan fast- ställas som rättslig moder till barnet. Hon får i stället försöka att bli förälder till barnet genom adoption. Regleringen kan också inne- bära att även om en av de tilltänkta föräldrarna är genetisk far till barnet, kan inte faderskapet för denne fastställas utan att fader- skapspresumtionen för en man som är gift med surrogatmodern först hävs. Om surrogatmoderskap tillåts i Sverige kan därför den föräldraskapsrättsliga regleringen behöva ändras, t.ex. genom utvid- gade möjligheter att fastställa föräldraskap, införande av en reg- lering som möjliggör överföring av föräldraskap eller införande av grundläggande bestämmelser om fastställande av moderskap. 
  
 Familjerättslig och näraliggande lagstiftning utgår i många avseen- den från att ett barn har två rättsliga föräldrar från födseln. Detta kommer till uttryck bl.a. i föräldrabalken genom att samhället har ett ansvar för att utreda och fastställa vem som är barnets far eller förälder. Ett barn som har tillkommit genom assisterad befruktning som utförts på en ensamstående kommer emellertid endast ha en rättslig förälder från födseln. Att ensamstående ges möjlighet till assisterad befruktning kan således föranleda ett behov av följdänd- ringar i den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen. Frågan är vidare om en förändring av en sådan grundläggande utgångspunkt bör åter- speglas även i annan lagstiftning. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •ta ställning till om föräldraskapet för den kvinna i ett samkönat äktenskap eller samboskap som inte har fött barnet ska kunna fastställas även i de fall assisterad befruktning har skett utom- lands eller i egen regi, 
  
 714 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 •ta ställning till hur den föräldraskapsrättsliga regleringen ska änd- ras om surrogatmoderskap tillåts i Sverige, 
  
 •ta ställning till hur den föräldraskapsrättsliga regleringen ska an- passas till att ensamstående ges möjlighet till assisterad befrukt- ning, och 
  
 •analysera hur lämnade förslag påverkar annan lagstiftning och ta ställning till om denna behöver ändras i något avseende. 
  
 Behövs det särskilda regler för de barn i Sverige som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands? 
  
 Det förekommer att ofrivilligt barnlösa söker sig utomlands för att bli föräldrar genom surrogatmoderskap. Barn som tillkommit på detta sätt finns redan i Sverige eller är på väg hit. Eftersom surrogat- moderskap inte är tillåtet i Sverige har det uppstått svårigheter när barn har fötts och de tilltänkta föräldrarna vill resa med barnet till Sverige. Bland annat kan det vara svårt att avgöra vilket lands lag som ska tillämpas i frågor om moderskap och faderskap, vilket får betydelse t.ex. vid ansökningar om medborgarskap, uppehållstill- stånd och pass. De svenska regelverken för t.ex. föräldraskap och adoption är inte heller anpassade för dessa barn (jfr t.ex. JO beslut  
 2013-05-22 
  i dnr  
 5744-2012). 
  Barnens ställning och familjerättsliga situation påverkas därigenom negativt. Det skapar också en osäker- het om vad som rättsligt gäller i situationer när ett barn tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands. Osäkerheten kan bl.a. inne- bära en risk för att de tilltänkta föräldrarna inte är medvetna om de juridiska svårigheter som ett surrogatmoderskap innebär och att inblandade myndigheter behandlar fall olika. I slutändan drabbar osäkerheten barnet. Det är av stor betydelse att få ökad kunskap om situationen för de barn som kommit till genom surrogatmoder- skap och säkerställa att de inte hamnar i en juridiskt eller på annat sätt utsatt situation på den grunden att surrogatmoderskap inte är tillåtet i Sverige. 
  
 Det är inte möjligt att genom en svensk reglering förhindra att surrogatmoderskap genomförs utomlands. Oavsett om surrogat- moderskap skulle tillåtas i Sverige eller inte kommer företeelsen – att söka sig utomlands för att bli förälder genom surrogatmoder- skap – inte att upphöra. Det är därför, inte minst ur ett barn- 
  
 715 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 perspektiv, viktigt att svenska myndigheter har tydliga regler att tillämpa och att enskilda som överväger att söka sig utomlands för att bli föräldrar genom surrogatmoderskap har kunskap om vilka rättsliga konsekvenser detta kan få. 
  
 Utredaren ska mot denna bakgrund 
  
 •undersöka och analysera gällande regelverk och tillämpningen av detta i de fall ett barn tillkommit genom surrogatmoderskap utom- lands, 
  
 •belysa de internationellt privat- och processrättsliga aspekterna, samt 
  
 •ta ställning till om det ska införas särskilda regler för de barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands. 
  
 Om utredaren anser att särskilda regler ska införas eller befintliga regler ändras finns det flera tänkbara lösningar, t.ex. att utvidga möjligheterna att fastställa föräldraskapet genom bekräftelse eller dom, att möjliggöra överföring av föräldraskapet, att ändra reglerna för erkännande av utländska faderskapsavgöranden eller att möjlig- göra erkännande av utländska moderskapsavgöranden. 
  
 Utredarens överväganden ska ta sin utgångspunkt i ställnings- tagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas i Sverige och under vilka förutsättningar det i så fall ska kunna ske. En reglering ska syfta till att undanröja den nuvarande osäkerheten om rättsläget och samtidigt motverka ett kringgående av förbud mot eller begräns- ningar av surrogatmoderskap i Sverige. 
  
 I den utsträckning barn som tillkommer genom surrogatmoder- skap utomlands inte ska omfattas av en reglering ska utredaren 
  
 •ta ställning till om särskilda övergångsregler behöver införas för sådana barn som redan befinner sig i eller är på väg till Sverige och där det inte är möjligt eller förenat med svårigheter att fast- ställa annan än surrogatmodern som rättslig förälder eller vård- nadshavare till barnet. 
  
 716 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 1 
  
 Oberoende av om det föreslås en reglering för barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands, ska utredaren 
  
 •ta ställning till vilka informationsinsatser som behövs för att myndigheter och allmänheten ska få kunskap om innebörden av den svenska lagstiftningen, samt 
  
 •föreslå vem eller vilka som ska ansvara för dessa informations- insatser. 
  
 Föräldraskap vid ändrad könstillhörighet 
  
 Riksdagen har på förslag av regeringen nyligen beslutat att kravet på sterilisering och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga inför ändring av könstillhörighet ska tas bort (prop. 2012/13:107, bet. 2012/13:SoU24, rskr. 2012/13:231). Förändringen innebär att det blir möjligt för personer som har för avsikt att ändra könstill- hörighet att behålla möjligheten att själva genomgå graviditet och föda barn eller att producera spermier samt att utnyttja sig av möj- ligheten att spara könsceller för att med hjälp av assisterad befrukt- ning senare bli förälder. 
  
 Regeringen har bedömt att befintliga föräldraskapsrättsliga bestämmelser och principer kan tillämpas analogt utan att det med- för rättsosäkerhet för de barn som föds i en familj där en av eller båda föräldrarna har bytt kön. Det är emellertid viktigt att rätts- tillämpningen följs upp. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 •undersöka om det avskaffade steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga kan medföra problem vid tillämpningen av den föräldraskapsrättsliga regleringen, och 
  
 •ta ställning till om det finns behov av ändring i den föräldra- skapsrättsliga regleringen eller annan lagstiftning. 
  
 717 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2016:11 
  
 Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska utifrån de ställningstaganden som görs föreslå de för- fattningsändringar som behövs för att genomföra de lämnade för- slagen. 
  
 Utredarens arbete ska ske med utgångspunkt i att barnets bästa ska placeras i främsta rummet. Utredaren ska även i övrigt beakta de rättigheter som barn tillerkänns i FN:s konvention om barnets rättigheter. Utredaren ska redovisa vilka konsekvenser de förslag som lämnas får för barn, både på kort och på lång sikt. 
  
 Utredaren ska också beakta andra grundläggande mänskliga fri- och rättigheter och då särskilt de rättigheter kvinnor tillerkänns i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Vidare ska utredaren redovisa vilka konsekvenser de för- slag som lämnas kan få för jämställdheten mellan kvinnor och män samt för de eventuella surrogatmödrarna. 
  
 Utredaren ska i sina förslag även beakta konsekvenserna av avskaffandet av steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fort- plantningsförmåga vid ändrad könstillhörighet. 
  
 Utredaren ska i den utsträckning som det bedöms nödvändigt inhämta synpunkter från berörda myndigheter och organisationer. Utredaren ska vidare ta del av relevant forskning inom området. 
  
 Utredaren ska göra de internationella jämförelser som anses be- fogade. Utredaren ska uppmärksamma och beakta Sveriges internatio- nella åtaganden. 
  
 Utredaren är oförhindrad att ta upp sådana näraliggande frågor som har samband med de frågeställningar som ska utredas. 
  
 Utredaren ska bedöma förslagens ekonomiska konsekvenser för det allmänna. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. 
  
 Utredaren ska i ett delbetänkande senast den 14 maj 2014 redo- visa den del av uppdraget som avser ensamståendes möjlighet till assisterad befruktning och nödvändiga följdändringar. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 24 juni 2015. 
  
 (Justitiedepartementet) 
  
 718 
  
 Bilaga 2 
  
 Tankar kring en reglering om altruistiskt surrogatmoderskap 
  
 Inledning 
  
 Vi har i avsnitt 13.6 kommit fram till att altruistiskt surrogat- moderskap inte bör införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården. Ställningstagandet innebär att vi inte lämnar några förslag till en reglering om surrogatmoderskap i Sverige. Under vårt arbete har vi dock resonerat kring frågor om hur en reglering skulle kunna utformas. I vissa delar har resonemangen haft betydelse för vårt ställningstagande i frågan om tillåtande, vilket i så fall har framgått av våra överväganden. Vi anser att det kan ha ett värde för den fortsatta diskussionen om surrogatmoderskap att därutöver kortfattat ta upp och resonera kring vissa andra frågor som aktuali- seras om man, till skillnad från utredningen, kommer fram till att surrogatmoderskap bör tillåtas som ett förfarande inom svensk hälso- och sjukvård. 
  
 Liksom tidigare i betänkandet väljer vi för enkelhets skull att på de flesta ställen skriva ”de tilltänkta föräldrarna”, även om det också kan tänkas att ensamstående personer skulle ges en möjlighet att bli föräldrar genom surrogatmoderskap. 
  
 Allmänna förutsättningar för ett surrogatarrangemang 
  
 En första fråga som skulle aktualiseras vid ett tillåtande är vilka grundläggande principer som ska gälla för möjligheten att genomgå ett surrogatarrangemang inom hälso- och sjukvården. En rimlig utgångspunkt är att regleringen så långt som möjligt bör följa de principer som i övrigt gäller för assisterad befruktning. Av detta följer att det inte borde komma i fråga att tillåta surrogatmoder- 
  
 719 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 skap för personer som själva skulle kunna bära och föda ett barn. Surrogatmoderskap av bekvämlighetsskäl framstår inte som etiskt eller resursmässigt försvarbart. Detta betyder att det för kvinnor borde ställas ett krav på medicinska skäl. Emellertid är det inte självklart vad detta krav skulle innebära i praktiken. En fråga som man måste förhålla sig till är om det ska krävas att personen saknar livmoder eller har en dokumenterat missbildad livmoder, eller om det ska vara tillräckligt att upprepade försök med assisterad befrukt- ning har misslyckats. Om den sistnämnda gruppen skulle inkluderas, skulle betydligt fler personer kunna komma ifråga för ett surrogat- arrangemang, vilket inte minst skulle bli en resursfråga. Det väcker också frågor om hur långt samhällets åtagande ska sträcka sig. Ett tillåtande skulle enligt vår mening förutsätta att dessa frågor kan ges en tillfredsställande lösning. 
  
 I dag står assisterad befruktning öppen för olikkönade makar och sambor och för kvinnliga samkönade makar, registrerade part- ner och sambor. Om surrogatmoderskap tillåts framstår det som givet att dessa grupper skulle omfattas av möjligheten, under förut- sättning att det finns medicinska skäl. En grupp som i dag inte har möjlighet att bli föräldrar genom assisterad befruktning är manliga samkönade par. Med hänsyn till de ställningstaganden som tidigare gjorts om manliga samkönade pars rätt att adoptera och till att kvinnliga samkönade par har rätt till assisterad befruktning med donerade könsceller, skulle man svårligen kunna motivera en reg- lering om surrogatmoderskap som inte omfattar manliga samkönade par. 
  
 Ensamstående kvinnor kommer fr.o.m. den 1 april 2016 att ha möjlighet att genomgå en assisterad befruktning med donerade spermier inom den svenska hälso- och sjukvården. En särskild fråga är om en reglering om surrogatmoderskap borde omfatta ensam- stående kvinnor och män. Här finns det möjligen skäl att överväga ett undantag med hänvisning till försiktighetsprincipen och prin- cipen om barnets bästa, eftersom det inte finns någon forskning om ensamstående som blivit föräldrar genom surrogatmoderskap och deras barn. Om ensamstående kvinnor får möjlighet att bli för- äldrar genom surrogatmoderskap finns det dock knappast någon grund för att behandla ensamstående män annorlunda. Det finns ingen anledning att tro att ensamstående män generellt skulle ha en sämre föräldraförmåga än ensamstående kvinnor och de kan dess- 
  
 720 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 utom ges tillstånd att adoptera. En sådan särbehandling av män som enbart grundar sig på kön kan befaras stå i strid med bl.a. artikel 8 i förening med artikel 14 i Europakonventionen. 
  
 Genetiskt föräldraskap 
  
 Ett tillåtande av surrogatmoderskap skulle förutsätta att två viktiga frågor om genetiskt föräldraskap besvaras. Den ena är om det ska vara tillåtet med partiellt surrogatmoderskap, dvs. att surrogatmoderns ägg används. Den andra är om det ska krävas en genetisk koppling till den eller de tilltänkta föräldrarna. 
  
 För många människor framstår det som mindre problematiskt med fullständiga surrogatarrangemang, där surrogatmodern inte är barnets genetiska förälder, än med partiella arrangemang. Bedöm- ningen är dock inte självklar. Som skäl för att partiellt surrogat- moderskap bör tillåtas kan man bl.a. anföra att sådana arrangemang typiskt sett är mindre riskfyllda i medicinskt hänseende, eftersom det som regel endast krävs en insemination. En befruktning utanför kroppen med ett främmande ägg utgör en större påfrestning för kvinnan och sådana graviditeter medför även ökade risker för ett antal komplikationer (se avsnitt 10.2.2). Dessutom tar en IVF- behandling med en annan kvinnas ägg mer resurser i anspråk. Om den tilltänkta moderns ägg inte kan användas, behövs det vidare fler äggdonatorer. Det finns inget i forskningen om surrogatmoderskap som tyder på att barn som är resultatet av den ena eller den andra formen av surrogatmoderskap skulle må bättre eller sämre. 
  
 Det finns emellertid också skäl som kan anföras mot ett tillåtande av partiellt surrogatmoderskap. Ett sådant skäl är att det finns tecken som tyder på en något högre risk för att surrogatmodern ångrar sig och vill behålla barnet om hon också är barnets genetiska mor.1 Intresset av att skydda barnet från tvister väger enligt vår mening tungt. Samtidigt ska det sägas att vissa forskare menar att det är mer troligt att den högre förekomsten av tvister vid partiella arrange- mang handlar om bristen på föregående prövning och rådgivning, 
  
 1 Se Trowse (2011), Surrogacy – Is it more difficult to relinquish genes? Journal of Law and Medicine, Vol. 18, nr 3, s.  
 614–633. 
  
 721 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 eftersom sådana arrangemang oftare sker informellt.2 Viss forsk- ning tyder dessutom på att surrogatmödrar som är genetisk mor till barnet är mindre benägna än icke genetiska surrogatmödrar att känna ett särskilt band till barnet.3 
  
 Ett annat skäl mot ett tillåtande av partiella surrogatarrange- mang skulle kunna vara att det vid ett sådant surrogatarrangemang blir svårare att dra gränsen mot ett förtida avtal om adoption, efter- som surrogatmodern är både genetisk och biologisk mor till barnet. Det enda som skiljer henne från andra kvinnor som adopterar bort barn är den ursprungliga avsikten med graviditeten och, eventuellt, att den tilltänkta fadern är barnets genetiska far. Det kan ifråga- sättas om en sådan uppluckring av gränserna är önskvärd. Man kan inte heller utesluta att de tillkomna barnen på sikt upplever det som mer problematiskt att surrogatmodern är barnets genetiska för- älder. 
  
 Om surrogatmoderskap tillåts finns det alltså både skäl som talar för att partiellt surrogatmoderskap bör godtas och skäl som talar för att bara fullständigt surrogatmoderskap bör vara möjligt. 
  
 En annan fråga som rör genetiskt föräldraskap är frågan om det ska ställas krav på att det finns en genetisk koppling till en av eller, i förekommande fall, båda de tilltänkta föräldrarna. I kapitel 12 har vi föreslagit att assisterad befruktning med uteslutande donerade könsceller tillåts. Det är en viktig utgångspunkt att regelverket så långt som möjligt bör framstå som konsekvent och att lika fall be- handlas lika. Många av de argument som har anförts för ett slop- ande av kravet på genetisk koppling kan anföras även vid surrogat- moderskap. Samtidigt finns det skillnader mellan de två förfaran- dena. Det är t.ex. inte självklart att det ur barnets perspektiv saknar betydelse att det varken finns en genetisk eller biologisk koppling till åtminstone någon av föräldrarna. Det finns såvitt vi känner till inte någon forskning där man har undersökt familjer med barn som tillkommit genom ett surrogatarrangemang och där förhållandena är sådana. Man kan också spekulera i om avsaknaden av en genetisk koppling skulle kunna medföra en ökad risk för att de tilltänkta 
  
 2Se Millbank (2015), Rethinking 'Commercial' Surrogacy in Australia, University of Technology Sydney, Faculty of Law Legal Studies Research Paper Series nr 2015/3. 
  
 3Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well- being and relationships with the parents and child. Human Reproduction, Vol. 30, nr 2, s. 373– 
  
 722 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 föräldrarna ångrar sig och inte vill ta emot barnet. Hänsynen till principen om barnets bästa talar därför för att man borde gå framåt med viss försiktighet genom att ställa krav på att i varje fall en av de tilltänkta föräldrarna har bidragit med könsceller. Även vissa prin- cipiella skäl kan anföras till stöd för en sådan lösning. Det skulle nämligen kunna uppfattas som ett alltför drastiskt steg att på en och samma gång frikoppla moderskapet från havandeskapet och helt slopa kravet på genetisk koppling. 
  
 Surrogatmodern 
  
 Ett tillåtande av surrogatmoderskap skulle förutsätta att en rad frågor besvaras. Vem ska kunna vara surrogatmor, hur och var ska en lämplighetsprövning ske och vilken rådgivning och vilket stöd behöver en surrogatmor? I det följande resonerar vi kring dessa frågor. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården är det nödvändigt att varje arrangemang före- gås av en omsorgsfull lämplighetsprövning avseende surrogatmodern. Prövningen bör omfatta hennes medicinska, sociala och psyko- logiska lämplighet att vara surrogatmor. 
  
 Vid den medicinska lämplighetsbedömningen bör den behand- lande läkaren göra en omsorgsfull bedömning som omfattar bl.a. kvinnans ålder, hälsotillstånd och allmänna medicinska förutsätt- ningar för att kunna bli gravid och genomgå en normal graviditet och förlossning. Det bör krävas att kvinnan tidigare har genomgått minst en komplikationsfri graviditet och förlossning. Detta är viktigt inte bara som en indikator på att kvinnan är medicinskt lämplig för att vara surrogatmor, utan också för att förbättra förut- sättningarna för ett att kvinnan fullt ut ska förstå vad hon sam- tycker till. I syfte att minska risken för att en surrogatmor blir ofrivilligt barnlös bör hon också vara förälder till minst ett barn. 
  
 Inom ramen för den psykosociala lämplighetsprövningen bör det så långt som möjligt klarläggas att kvinnan noga har övervägt vad det innebär att vara surrogatmor i både fysiskt och psykiskt hänseende samt att hon agerar av egen fri vilja och utan ekonomiska motiv. Bedömningen måste också visa att hon har den personliga mognad som krävs för att kunna fatta ett beslut av denna dignitet. 
  
 723 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 Endast kvinnor som är vuxna och psykiskt lämpliga bör komma ifråga som surrogatmödrar. Med hänsyn till de krav som måste ställas på mognad och livserfarenhet bör det normalt inte komma i fråga att godta surrogatmödrar som är yngre än 25 år gamla. Om kvinnan under utredningen uppvisar en bestående ambivalens i fråga om sin förmåga att fullfölja arrangemanget bör hon inte godtas som surro- gatmor.4 
  
 Prövningen måste också visa att en presumtiv surrogatmor har insikt om och godtar de anvisningar som hon kan få i samband med behandlingen om t.ex. avhållsamhet från sexuellt umgänge under en viss tid och att hon är beredd att följa läkarens rekommendationer i fråga om alkoholintag m.m. under graviditeten. Även om det inte handlar om några tvingande krav, kan en kvinna knappast anses som en lämplig surrogatmor om hon inte är beredd att följa sådana an- visningar. 
  
 Det är av stor vikt att inte bara surrogatmodern utan också hennes eventuella partner har full insikt i vad surrogatmoderskap innebär och att de har en god beredskap. Om surrogatmoderskap skulle tillåtas, måste prövningen därför omfatta inte bara surrogatmodern utan också hennes eventuella livskamrat. 
  
 Om surrogatmoderskap tillåts framstår det med hänvisning till våra resonemang i avsnitt 12.8.3 som lämpligast att ansvaret för lämplighetsprövningen läggs på läkaren och hans eller hennes team. Den som håller i samtalen med surrogatmodern och hennes livs- kamrat bör under alla förhållanden ha en god beteendevetenskaplig kompetens samt kunskaper om barn, surrogatmoderskap, assisterade befruktningar med donerade könsceller om det är aktuellt, föräldra- skap efter sådana behandlingar och tänkbara konsekvenser för in- volverade aktörer. Det är därför viktigt att berörda sjukvårdsinrätt- ningar har den kompetens som kan krävas i det enskilda fallet. Vårdgivaren bör också ha ett ansvar för att förse kvinnan med den information som hon behöver för att kunna fatta ett väl under- 
  
 4 Det är i sammanhanget intressant att notera att det i det mest berömda rättsfallet där en surrogatmor ångrat sig och velat behålla barnet, Baby  
 M-fallet, 
  fanns tecken på att surrogat- modern inte var lämplig. Den psykolog som intervjuade henne antecknade nämligen att hon kände viss oro över att surrogatmodern hade en tendens att förneka känslor och att det borde utredas närmare om hon verkligen skulle vara förmögen att lämna över barnet i slut- ändan. Psykologen uttryckte också aningar om att surrogatmodern hade ett större behov av att få ett barn till än hon ville erkänna. Se Ragoné (1994), Surrogate Motherhood. Conception in the Heart, s. 37. 
  
 724 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 byggt beslut och att svara på de frågor som kan komma upp. Infor- mation måste ges om bl.a. för- och nackdelar med förfarandet, medicinska och andra risker för surrogatmodern och barnet och om den relevanta rättsliga regleringen. 
  
 Vikten av att alla inblandade i ett surrogatarrangemang erbjuds olika former av rådgivning har betonats i flera sammanhang, inte minst från praktikerhåll.5 Med utgångspunkt i de erfarenheter som har gjorts i andra länder anser vi att rådgivning och stöd bör er- bjudas både före, under och efter graviditeten, och även finnas tillgängligt på längre sikt. I huvudsak bör olika former av stöd och rådgivning bygga på frivilligt deltagande och personernas behov i det enskilda fallet. Dock finns det vid surrogatmoderskap frågor som måste hanteras för att ett sådant arrangemang ska vara lämp- ligt och för att det ska kunna klarläggas att det föreligger ett infor- merat och frivilligt samtycke. Det är viktigt att en tilltänkt surro- gatmor, efter att hon fått all nödvändig information, får tillfälle att diskutera de relevanta frågorna med en yrkesperson med lämplig kompetens. I syfte att motverka förhastade beslut bör surrogat- modern dessutom, efter det att hon har fått tillgång till den rele- vanta informationen och har fått tillfälle att diskutera den, ges en betänketid innan man går vidare med behandlingen. Med utgångs- punkt i bl.a. erfarenheter från USA och Storbritannien kan man konstatera att det finns ett antal frågor som bör tas upp med en tilltänkt surrogatmor. Man bör bl.a. fråga hur hon känner inför att bära ett barn åt någon annan, hur hon ser på riskerna för den egna fysiska och psykiska hälsan, hur hon skulle reagera om det visar sig att fostret lider av någon sjukdom eller missbildning, eller om det uppstår en tvillinggraviditet, och hur hon ser på barnets rätt att få vetskap om sitt ursprung. 
  
 En särskild fråga är vilket behov som finns av ytterligare stöd och rådgivning åt surrogatmödrar. Det har ofta antagits att en surro- gatmor kan behöva mycket stöd för att hantera att hon bär ett barn som hon sedan lämnar bort. Emellertid finns det viss forskning 
  
 5 Boivin m.fl. (2001), Guidelines for counselling in infertility: outline version. Human Repro- duction, Vol. 16, nr 6, s.  
 1301–1304; 
  Brinsden (2003), Gestational surrogacy. Human Repro- duction Update, Vol. 9, nr 5, s.  
 483–491; 
  och The Practice Committee of the American Society for Reproductive Medicine and the Practice Committee for the Society for Assisted Reproductive Technology (2012), Recommendations for practices utilizing gestational Castillo: an ASRM Practice Committee Guideline. Fertility and Sterility, Vol. 97, nr 6 s.  
 1301–1308. 
  
 725 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 som tyder på att många surrogatmödrar på egen hand finner strate- gier för att hantera den aspekten av surrogatmoderskapet.6 Sam- tidigt finns det också surrogatmödrar som i studier uppger att de varit hjälpta av det stöd de fått.7 Detta talar för att behovet av råd och stöd är individuellt och bör anpassas till behoven i det enskilda fallet. Flera studier tyder på att relationen till de tilltänkta för- äldrarna kan vara avgörande för surrogatmoderns upplevelse av surrogatarrangemanget. Faktorer som har lyfts fram är bl.a. ofören- liga förväntningar i fråga om graden av närhet mellan parterna och deras framtida relation, missförstånd i fråga om vem som har kon- trollen över surrogatmoderns kropp samt bristande respekt och oförmåga att tydligt förmedla sina respektive känslor och behov.8 Detta tyder på att det i vissa fall kan finnas ett behov av medling eller gruppterapi för alla parter. 
  
 Slutsatsen är att om surrogatmoderskap skulle tillåtas, måste erbjudandet om rådgivning och stöd anpassas till behoven i det en- skilda fallet, och finnas tillgängligt på både kort och lång sikt. Det är därför viktigt att det hos vårdgivaren finns tillgång till personer med den kompetens som kan behövas. 
  
 De tilltänkta föräldrarna 
  
 En annan viktig fråga som aktualiseras om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården är vilka lämp- lighetskrav som ska ställas på de tilltänkta föräldrarna. Mycket talar för att samma krav bör gälla som vid andra former av assisterad be- fruktning med tredjepartsmedverkan, dvs. vid behandling med done- rade könsceller. Det skulle innebära att en läkare ska pröva om det med hänsyn till de tilltänkta föräldrarnas medicinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämpligt att surrogatarrangemanget äger rum. Vidare skulle det innebära att arrangemanget bara får äga rum om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. 
  
 6Se t.ex. Teman (2010), Birthing a mother. The surrogate body and the pregnant self. 
  
 7Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A  
 post-birth 
  
 follow-up 
  study. Opublicerad doktors- avhandling. California School of Professional Psychology. 
  
 8Se publikationen i fotnot 6. 
  
 726 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 Vi har avsnitt 12.8.3 redovisat våra överväganden om den sär- skilda lämplighetsprövning som ska föregå en assisterad befrukt- ning med enbart donerade könsceller. Det som har sagts där om pröv- ningens innehåll, tillvägagångssättet m.m. är i huvudsak relevant även i fråga om surrogatmoderskap. Emellertid bör det beaktas att surrogatarrangemang har vissa särdrag i och med att barnet faktiskt bärs och föds av en tredje part. Detta måste som vi ser det få genom- slag i prövningen, om surrogatmoderskap skulle bli tillåtet. Det är nämligen viktigt att de blivande föräldrarna kan hantera att barnet har burits av en annan kvinna, att de kan hantera relationen med surrogatmodern både före, under och efter graviditeten och att de kan och vill berätta för barnet om dess tillkomst. Dessa frågor måste alltså omfattas av prövningen. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas framstår det som mest ändamålsenligt att ansvaret för de psykosociala utredningarna, lik- som i andra fall då en assisterad befruktning ska föregås av en sådan utredning, genomförs av den aktuella vårdgivaren. Vi hänvisar även här till det som har sagts i avsnitt 12.8.3 om bl.a. behovet av kompe- tens. 
  
 Ett surrogatarrangemang förutsätter inte bara att surrogatmodern är införstådd med vad arrangemanget innebär utan också att de tilltänkta föräldrarna har fått de bästa möjliga förutsättningarna för sitt beslut att genomföra ett sådant arrangemang. Om surrogat- arrangemang skulle tillåtas bör det ankomma på vårdgivaren att lämna den information som behövs och att svara på de frågor som kan komma upp. Information måste ges om bl.a. för- och nackdelar med förfarandet, eventuella kostnader, medicinska och andra risker för surrogatmodern och barnet och om den relevanta rättsliga regleringen. När det gäller den rättsliga regleringen är frågor om föräldraskap och om barnets rätt att kunna få information om sitt ursprung centrala. Det är också mycket viktigt att de tilltänkta för- äldrarna är informerade om att det ytterst är surrogatmodern som fattar beslut i fråga om sin kropp, sin integritet och om fostret. 
  
 Behovet och nyttan av rådgivning till personer som vill bli för- äldrar genom surrogatmoderskap är ett hittills ganska outforskat område. Vikten av att alla inblandade i ett surrogatarrangemang erbjuds psykologisk rådgivning har dock betonats, inte minst från 
  
 727 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 praktikerhåll.9 Surrogatmoderskap är ett komplext förfarande som kan medföra komplikationer. Vårdgivaren måste därför försäkra sig om att de tilltänkta föräldrarna har fått och förstått all den rele- vanta informationen. Det är också viktigt att de får tillfälle att dis- kutera de relevanta frågorna med en yrkesperson med lämplig kompetens. I syfte att motverka förhastade beslut bör de tilltänkta föräldrarna dessutom ges en betänketid innan man vidtar några åt- gärder för att surrogatmodern ska bli gravid. 
  
 Med utgångspunkt bl.a. i de erfarenheter som har gjorts i andra länder anser vi att föräldrarna bör ha tillgång till rådgivning både före, under och efter graviditeten, och vid behov även på längre sikt. I huvudsak bör olika former av rådgivning och stöd bygga på frivilligt deltagande och personernas behov i det enskilda fallet. Som vi tog upp i avsnittet om surrogatmödrar finns det dock vid surrogatmoderskap flera frågor som måste hanteras för att ett sådant arrangemang ska vara lämpligt. Innan man vidtar några åtgärder för att surrogatmodern ska bli gravid bör ett antal frågor diskuteras med de tilltänkta föräldrarna. Frågor som bör tas upp är bl.a. hur de kan berätta för eventuella befintliga barn i familjen och sin omgiv- ning att de ska delta i ett surrogatarrangemang samt hur de ser man på riskerna för surrogatmodern och de potentiella riskerna för barnet. Därutöver bör man bl.a. diskutera hur de skulle reagera på en multipel graviditet, eller om det visar sig att fostret lider av någon sjukdom eller missbildning, hur man skulle hantera det om man separerar eller någon blir sjuk och hur man ser på barnets rätt att få vetskap om sitt ursprung. 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas måste det som tidigare sagts finnas tillgång till rådgivning och stöd för de tilltänkta för- äldrar som behöver det på kort eller lång sikt. Vid behov bör samt- liga parter i surrogatarrangemanget kunna erbjudas gruppsamtal. Det är viktigt att det hos vårdgivaren finns tillgång till personer med den kompetens som kan behövas. Det behöver vid ett even- 
  
 9 Boivin m.fl. (2001), Guidelines for counselling in infertility: outline version. Human Repro- duction, Vol. 16, nr 6, s.  
 1301–1304; 
  Brinsden (2003), Gestational surrogacy. Human Repro- duction Update, Vol. 9, nr 5, s.  
 483–491; 
  
 Carter 
  m.fl. (2002), Experience of in vitro fertilization in Finland, Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica, Vol. 81, nr 88, s.  
 747–752; 
  och The Practice Committee of the American Society for Reproductive Medi- cine and the Practice Committee for the Society for Assisted Reproductive Technology (2012), Recommendations for practices utilizing gestational Castillo: an ASRM Practice Committee Guideline, Fertility and Sterility, Vol. 97, nr 6 s.  
 1301–1308. 
  
 728 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 tuellt tillåtande av surrogatmoderskap också övervägas om tilltänkta föräldrar bör erbjudas föräldrautbildning som liknar den som adoptiv- föräldrar genomgår och om det i så fall bör åläggas socialnämnden att anordna sådana utbildningar. 
  
 Förhållandet mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste ett antal frågor om förhållandet mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna besvaras. En första fråga är om det ska krävas att det finns en nära personlig relation mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna, eller om det rentav är olämpligt att det föreligger en sådan relation. Vi har fört ingående resonemang om detta i avsnitt 13.6. Det finns potentiella risker och problem vare sig man ställer krav på en närstående- relation, eller man väljer den motsatta lösningen och enbart tillåter surrogatmödrar utan en föregående relation till de tilltänkta föräld- rarna. En lösning som borde kunna minska, men inte lösa, problemen är att alla surrogatmödrar rekryteras av vårdgivarna, och matchas av en läkare med tilltänkta föräldrar. De främsta nackdelarna med en sådan lösning är att den kan förväntas minska tillgången på surrogat- mödrar och dessutom vara resurskrävande för den redan hårt be- lastade hälso- och sjukvården. 
  
 Oavsett hur man vid ett eventuellt tillåtande väljer att förhålla sig till den ovanstående frågan, talar mycket för att det ytterst bör vara en läkare som fattar beslutet att låta en viss kvinna vara surrogat- mor åt ett visst par (eller en viss person). Ett visst specifikt surrogat- arrangemang kan nämligen vara olämpligt trots att de tilltänkta föräldrarna och surrogatmodern var för sig är lämpliga. Det kan t.ex. finnas en osäkerhet om deras förmåga att hantera sina inbördes relationer på grund av oförenliga önskemål och förväntningar i olika avseenden. Konflikter kan få allvarliga konsekvenser inte bara för dem själva utan också för ett blivande barn. 
  
 729 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 Parternas åtaganden m.m. 
  
 Om surrogatarrangemang tillåts är det viktigt att bestämma vilken roll surrogatmodern ska ha och vilket rättsligt förhållande som ska föreligga mellan henne och de tilltänkta föräldrarna. Enligt vår mening talar starka skäl för att surrogatmodern ges samma ställ- ning som andra donatorer inom hälso- och sjukvården, t.ex. levande organdonatorer och könscellsdonatorer. Vid sådana donationer upp- står det såvitt vi kan bedöma inte något kontraktsförhållande mellan donatorn och mottagaren eller mottagarna, och som vi ser det bör motsvarande gälla om surrogatarrangemang genomförs inom hälso- och sjukvården. Parterna bör alltså i förhållande till vårdgivaren lämna sitt samtycke till att delta i surrogatarrangemanget och de rättsliga konsekvenserna av ett sådant samtycke i fråga om föräldraskapet bör följa av indispositiva föräldraskapsrättsliga regler. Samtycke bör också krävas av surrogatmoderns eventuella make, maka eller sambo. 
  
 Som vi har anfört i avsnitt 13.6.4 måste en surrogatmor ha samma rättigheter som andra gravida kvinnor till självbestämmande och integritet. Parterna bör alltså inte kunna träffa några bindande avtal om t.ex. surrogatmoderns livsstil under graviditeten eller liknande. Däremot är det viktigt att surrogatmodern och de tilltänkta föräld- rarna är överens i olika relevanta frågor, så att det finns så goda förut- sättningar som möjligt för att arrangemanget ska avlöpa väl och utan onödiga konflikter. Det kan därför framstå som lämpligt att de får tillfälle att med vårdgivarens hjälp diskutera igenom sin syn när det gäller bl.a. fosterskador, graden av kontakt, graden av insyn m.m. och att eventuellt underteckna någon form av icke bindande gemen- sam avsiktsförklaring. 
  
 Utförare 
  
 Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården talar starka skäl för att arrangemangen bara bör få genomföras vid de vårdinrättningar som i dag får utföra befruktningar utanför kroppen med donerade könsceller, dvs. uni- versitetssjukhusen. Vi har i kapitel 12 föreslagit att detta ska gälla för behandlingar med enbart donerade könsceller, om sådana tillåts. De skäl som har anförts där gör sig i än högre grad gällande i fråga om surrogatmoderskap. Det är nämligen ytterst viktigt att den 
  
 730 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 aktuella sjukvårdsinrättningen kan tillgodose högt ställda krav på kontroll, uppföljning och utvärdering samt kraven på särskild kom- petens och forskning (jfr prop. 2001/02:89 s. 50 och 51). Eftersom det kan antas bli fråga om ett relativt litet antal behandlingar år- ligen, framstår det som angeläget att de koncentreras till ett fåtal vårdinrättningar, som därigenom kan bygga upp en kunskapsbas. Därutöver tillkommer det att surrogatmoderskap ställer särskilda krav både i fråga om den föregående prövningen av alla inblandade och i fråga om rådgivning och stöd åt dem på kort och lång sikt. 
  
 Barnets rätt till information och stöd 
  
 Barn som kommer till genom könscellsdonation har en rätt att när de har uppnått tillräcklig mognad ta del av uppgifter om donatorn. Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste man överväga vilka åtgärder som kan behövas för att de tillkomna barnen ska få en motsvarande rätt att ta del av uppgifter om surrogatmodern. Under förutsättning att surrogat- modern anses som barnets rättsliga mor vid födseln, vilket är svensk rätts nuvarande ståndpunkt, kommer hon att antecknas som barnets mor i folkbokföringen. Det bör vid ett tillåtande övervägas om det därutöver behövs bestämmelser motsvarande de som gäller barnets rätt att få information vid könscellsdonation. 
  
 Det bör beaktas att barn som kommer till genom surrogat- moderskap kan ha ett behov av stöd för att hantera detta. Erfaren- heter från adoptionsområdet talar för att frågor om tillblivelsen kan aktualiseras i olika faser i livet, t.ex. när man själv bildar familj. Det bör därför finnas tillgång till stöd genom livets olika faser. 
  
 Rekrytering av surrogatmödrar 
  
 Vid ett tillåtande av surrogatmoderskap genom hälso- och sjuk- vårdens försorg aktualiseras frågan om hur surrogatmödrar ska rekry- teras. Om man ställer upp ett krav på närståenderelation mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna, vilket vi som tidigare framgått ifrågasätter lämpligheten av, kommer de tilltänkta föräldrarna själva ha ansvaret för att hitta en närstående kvinna som vill hjälpa dem. I annat fall behöver det finnas andra möjligheter att rekrytera 
  
 731 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 surrogatmödrar. Med hänsyn till risken för kommersialisering kan då man överväga om det bör råda ett förbud för andra än vård- inrättningar som är behöriga att genomföra surrogatarrangemang att annonsera efter surrogatmödrar. Det blir i så fall en utmaning att formulera förbudet så att det får en lämplig omfattning. Man måste särskilt överväga hur regleringen ska förhålla sig till olika sorters för- frågningar och erbjudanden på internetforum och andra sociala medier. 
  
 En särskild lag 
  
 Det finns betydande skillnader mellan en vanlig assisterad befrukt- ning och en assisterad befruktning som syftar till att kvinnan ska bära barnet åt någon annan. Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården kan det därför ifråga- sättas om bestämmelserna om surrogatmoderskap passar in i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Mycket talar för att det i stället vore bättre att införa en särskild lag om surrogatmoderskap. 
  
 Behovet av uppföljning 
  
 Om surrogatmoderskap skulle tillåtas i Sverige är det viktigt att reg- leringen följs upp och utvärderas efter att den varit i kraft under några år. Det bör då kontrolleras att regleringen fungerar som det varit tänkt, varvid det bör fästas särskild uppmärksamhet vid om det finns tecken på kommersialisering och på förekomsten av in- formella arrangemang och arrangemang i utlandet. Som Statens  
 medicinsk-etiska 
  råd (Smer) har framhållit är det också viktigt att långtidsuppföljning sker, där både de tillkomna barnen och deras familjer och surrogatmödrarna och deras familjer studeras.10 
  
 10 Smer 2013:1 s. 172. 
  
 732 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 Den föräldraskapsrättsliga regleringen 
  
 En av de viktigaste frågorna som uppstår om man skulle tillåta surrogatmoderskap är vad som ska gälla om föräldraskapet till barnet. Vi har i våra överväganden kommit fram till att det här finns en allvarlig intressekonflikt mellan främst surrogatmoderns och barnets intressen, som inte kan ges en tillfredsställande lösning genom reg- lering. Om surrogatmoderskap skulle tillåtas måste man dock natur- ligtvis försöka skapa en reglering som så långt det går tillgodoser de olika relevanta intressena. Vi resonerar i det följande kring de huvud- frågor som måste lösas genom en sådan reglering. 
  
 Föräldrabalken (FB) innehåller inte några särskilda bestämmel- ser om surrogatmoderskap. Dock gäller enligt 1 kap. 7 § FB att den kvinna som föder ett barn som har tillkommit genom en assisterad befruktning med ett donerat ägg är barnets mor. Men även i andra fall anses det gälla en oskriven moderskapsregel – den s.k. mater  
 est-regeln 
  – som innebär att den kvinna som föder barnet är dess mor. Enligt svensk rätt är alltså en surrogatmor alltid att anse som barnets mor, oavsett vilken intention som har funnits angående föräldraskapet när barnet blev till. I avsnitt 13.6.4 har det angetts att en surrogatmor bör anses som barnets mor vid födseln och att hennes rättsliga moderskap bara bör upphöra med hennes sam- tycke, som dessutom ska vara lämnat tidigast efter en viss ånger- frist. Våra resonemang om en tänkbar föräldrarättslig reglering tar alltså avstamp i bedömningen att surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor när barnet föds och att hon har ett slags ånger- rätt efter barnets födelse. Denna bedömning innebär att en tilltänkt mor aldrig skulle kunna bli barnets rättsliga mor utan att det sker någon form av överföring av föräldraskapet, antingen genom en adoption eller genom något annat förfarande som tillskapas särskilt för surrogatarrangemang. Bedömningen besvarar dock inte med nödvändighet frågan om vad som ska gälla i fråga om en tilltänkt far. En tillämpning av de nuvarande reglerna kan ge olika resultat beträffande faderskapet för en man som är tilltänkt far, beroende på om hans spermier har använts och om surrogatmodern är gift. 
  
 En andra utgångspunkt för våra resonemang om föräldraskap är att tilltänkta föräldrar som har ingått ett surrogatarrangemang inte bör kunna motsätta sig föräldraskapet till ett barn som kommer till genom arrangemanget. Ett surrogatarrangemang bör inte ge en rätt 
  
 733 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 att ”beställa det perfekta barnet”, eller att få just det antal barn man vill. Tilltänkta föräldrar bör alltså inte ensidigt kunna ångra sig och dra sig ur arrangemanget, även om surrogatmodern t.ex. har valt att gå vidare med graviditeten mot deras vilja. Detta måste först och främst gälla med hänsyn till barnen men även till surrogatmodern, som aldrig ska löpa risk att bli förälder mot sin vilja. 
  
 Om surrogatmoderskap införs som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste alltså den föräldraskapsrättsliga regleringen på ett tillfredställande sätt besvara två övergripande frågor, nämligen vad som ska gälla angående föräldraskapet om surrogatmodern väljer att behålla barnet och hur man i andra fall ska åstadkomma att de tilltänkta föräldrarna blir barnets enda rättsliga föräldrar. 
  
 I det förstnämnda fallet, dvs. när surrogatmodern väljer att be- hålla barnet, råder det inte någon tvekan om att hon är barnets mor. Men vad ska gälla beträffande hennes eventuella make, maka eller sambo, som har samtyckt till arrangemanget? Och vad ska gälla i fråga om den tilltänkta fadern om hans spermier har använts? 
  
 Nuvarande bestämmelser om faderskap innebär att surrogat- moderns make, om hon är gift med en man, anses som barnets far. Någon grund för att häva faderskapspresumtionen torde det i prin- cip inte finnas så länge han har samtyckt till befruktningen och därmed till att bli far, vilket i sin tur är ett krav för att en behand- ling ska få ske inom hälso- och sjukvården. Om modern i stället har en sambo måste faderskapet alltid fastställas genom en bekräftelse eller dom. Socialnämnden har en skyldighet att verka för att fader- skapet blir fastställt. Bestämmelsen i 1 kap. 8 § FB innebär att surrogatmoderns sambo ska anses som far till barnet, om han har samtyckt till behandlingen och därmed till att bli far. Faderskapet kan i sådana fall fastställas även mot hans vilja. Det som nu har sagts om samboskap med en man gäller på motsvarande sätt om surrogat- modern är gift, registrerad partner eller sambo med en kvinna. Då ska det fastställas ett föräldraskap för den andra kvinnan enligt 1 kap. 9 § FB, om förutsättningarna för det är uppfyllda. 
  
 En tillämpning av de gällande reglerna om faderskap vid assi- sterad befruktning torde vidare innebära att den tilltänkta fadern i ett fall då surrogatmodern har en make, maka, registrerad partner eller sambo som har samtyckt till behandlingen, inte kan bekräfta faderskapet och därigenom bli far till barnet, även om hans spermier har använts. Detta följer av att det samtycke som krävs för att en 
  
 734 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 behandling ska få ske inom hälso- och sjukvården innebär att maken eller sambon förklarar sig beredd att ta på sig faderskapet. Har ett sådant samtycke lämnats anses den mannen som barnets far, oavsett avsaknaden av genetisk koppling till barnet. En annan man kan då inte genom dom eller bekräftelse fastställas som barnets far. (Om surrogatmodern är gift eller sambo med en kvinna gäller det sagda för närvarande endast behandlingar som sker enligt lagen om genetisk integritet m.m., se vidare kapitel 15.) En sådan möjlighet finns däremot om surrogatmodern är ensamstående eller hennes make, maka, registrerade partner eller sambo inte har samtyckt till den assisterade befruktningen. Dock måste surrogatmodern god- känna bekräftelsen. 
  
 Om surrogatmoderskap införs som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste man ta ställning till om den nuvarande ord- ningen är lämplig. Man kan t.ex. ifrågasätta om det är lämpligt ur barnets perspektiv att surrogatmoderns partner kan komma att bli rättslig förälder till barnet mot sin vilja. Man kan samtidigt disku- tera om det är lämpligt att surrogatmodern och den tilltänkta fadern gemensamt blir rättsliga föräldrar till ett barn, och att det förhåll- andet kan bli bestående om surrogatmodern väljer att inte avsäga sig föräldraskapet. Även om detta måhända är mindre problematiskt om surrogatmodern är ensamstående och godtar detta, finns det situationer där det framstår som ytterst olämpligt att så blir fallet, t.ex. om surrogatmodern är en nära släkting till fadern. Det kan också lätt tänkas att en sådan utgång kan leda till konflikter mellan de inblandade, inte minst om den innebär att det finns en annan tilltänkt förälder som alltså inte får bli rättslig förälder. 
  
 Allt talar för att det vanligaste fallet är att surrogatmodern inte ändrar sig utan i stället står fast vid sitt ursprungliga samtycke. Frågan är hur föräldraskapet då ska kunna överföras till den eller de tilltänkta föräldrarna. Ett alternativ skulle vara att inte införa några särskilda regler alls och i stället låta tilltänkta föräldrar förlita sig på de befintliga bestämmelserna om faderskap och adoption. En nack- del med denna lösning är att adoptionsbestämmelserna inte tar sikte på surrogatarrangemang och dessutom förutsätter ett tämligen omständligt förfarande. Vid surrogatarrangemang har ju alla parter genomgått en noggrann prövning före behandlingen och man kan ifrågasätta om det vore befogat att dessutom genomföra den ut- redning som förutsätts för en adoption (se 4 kap. 10 § FB). Man 
  
 735 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 kan också ifrågasätta om det med hänsyn till den lämplighetspröv- ning som gjorts inom hälso- och sjukvården är nödvändigt med en domstolsprövning, i synnerhet om alla parter är överens. Det är vidare inte oproblematiskt att sätta likhetstecken mellan adoption, vars syfte är att ett barn ska få föräldrar, och surrogatmoderskap, som är ett förfarande inom ramen för assisterad befruktning. Slut- ligen passar adoptionsinstitutet illa med principen om att de tilltänkta föräldrarna aldrig bör kunna ta tillbaka sitt tidigare lämnade sam- tycke. Sammantaget framstår inte adoption som någon bra lösning om ett surrogatarrangemang har ägt rum inom den svenska hälso- och sjukvården. Detta talar starkt för att det, vid eventuellt tillåtande av surrogatmoderskap i Sverige, bör införas särskilda bestämmelser om överföring av föräldraskapet. Nästa fråga blir då hur dessa regler kan utformas. 
  
 I princip kan man tänka sig två varianter. Den ena är att föräldra- skapet kan överföras genom någon form av administrativt förfaran- de, och den andra är att det krävs ett domstolsbeslut. Som tidigare har nämnts kan det finnas fördelar ur alla inblandades perspektiv om förfarandet för överföring av föräldraskapet går snabbt och smidigt. Man kan argumentera för att det inte är motiverat att kräva en dom- stolsprövning i de fall då alla relevanta personer är överens om att föräldraskapet ska överföras till de tilltänkta föräldrarna. För sådana fall kan man överväga om det vore tillräckligt med ett administra- tivt förfarande. Socialnämnderna har en stor erfarenhet av att han- tera frågor om fastställelse av faderskap och föräldraskap och har dessutom ett särskilt ansvar för att bevaka barns intressen och mot- verka att de far illa. Det framstår därför som naturligt att ett admi- nistrativt förfarande av det slag vi nu diskuteras skulle kunna hanteras av socialnämnderna efter ansökan om överföring av föräldraskapet. Vi anger inte här uttömmande vilka förutsättningar som borde gälla, om ett administrativt förfarande av detta slag skulle införas. Dock framstår det som rimligt att det i varje fall krävs att de rättsliga för- äldrarna och de tilltänkta föräldrarna samtycker till överföringen, att det med parternas samtycke har ägt rum en assisterad befrukt- ning enligt de särskilda bestämmelserna om surrogatmoderskap och att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. När det gäller surrogat- modern bör det dessutom krävas att hon har återhämtat sig från förlossningen för att samtycket ska vara giltigt. I adoptionsreglerna 
  
 736 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 anges det inte någon specifik tid efter förlossningen när detta tidigast ska anses ha skett men det anges i förarbetena att tiden i allmänhet inte bör understiga sex veckor.11 Det förefaller rimligt att tillämpa samma princip i de nu aktuella fallen. 
  
 Det finns skäl som talar för att det också bör råda en bortre tidsfrist som innebär att det förenklade förfarandet inte kan tilläm- pas om alltför lång tid har gått efter födseln. Om ett antal månader har passerat utan att parterna har agerat för att överföra föräldra- skapet finns det anledning att undersöka varför. Det kan ju t.ex. vara så att barnet under den aktuella tiden har levt med surrogat- modern. I ett sådant fall är det inte självklart att det är förenligt med barnets bästa att föräldraskapet överförs utan vidare. Dess- utom kan det inte anses förenligt med barnets bästa att det under obegränsad tid ska kunna råda ovisshet om vem eller vilka personer som i slutändan kommer att vara dess förälder eller föräldrar. I ett sådant fall framstår det som rimligt att parterna, om de efter ut- gången av tiden bestämmer sig för att gå vidare, är hänvisade till adoptionsförfarandet. 
  
 Om de tilltänkta föräldrarna eller en av dem har avlidit innan ansökan om överföring av föräldraskapet gjorts borde det inte hindra att föräldraskapet överförs. Det finns nämligen ingen anledning att göra skillnad mellan denna situation och den situationen att en man avlider innan han har fastställts som far till ett barn. Det går att föra talan om faderskap även mot en avliden man. Arvingarna bör i ett sådant fall yttra sig i de avlidnas ställe. Det är en annan sak att en surrogatmor i ett sådant fall kan välja att behålla barnet. Om hon inte gör det bör de sociala myndigheterna ha samma skyldighet som annars när ett barn mister sina föräldrar att se till att barnet får vårdnadshavare m.m. 
  
 Om det införs en möjlighet till överföring av föräldraskap genom ett administrativt förfarande talar mycket för att i varje fall ovan- stående förutsättningar ska vara uppfyllda för att överföring ska kunna ske. Mycket talar också för att det borde finnas en möjlighet att väcka talan vid domstol om ogiltigförklaring av beslutet, om någon part senare anser att förutsättningarna har brustit, t.ex. för att det framkommer att barnet inte har tillkommit genom den assi- sterade befruktningen. 
  
 11 NJA II 1968 s. 814 och 815. 
  
 737 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2016:11 
  
 Ett eventuellt administrativt förfarande enligt ovan borde inte kunna komma i fråga om det råder ovisshet om förutsättningarna är uppfyllda. I sådana fall talar det mesta för att saken i stället får prövas i allmän domstol. En överföring av föräldraskapet bör då kunna ske om det visas att förutsättningarna är uppfyllda. Emeller- tid talar det mesta för att de tilltänkta föräldrarnas samtycke i så fall inte bör krävas, eftersom de som tidigare sagts inte ensidigt bör kunna motsätta sig en överföring av föräldraskapet. Om surrogat- moderns partner är rättslig far eller förälder kan det ifrågasättas om den personens samtycke ska krävas. Vederbörande skulle ju inte vara barnets biologiska eller genetiska förälder och barnet skulle heller inte ha tillkommit i avsikt att vederbörande ska vara dess förälder. Man kan på goda grunder hävda att barnets och de till- tänkta föräldrarnas intresse av att barnet får växa upp hos dem samt surrogatmoderns intresse av att inte bli mor mot sin vilja väger tyngre än den känslomässiga anknytning som kan ha uppstått mellan barnet och surrogatmoderns partner. Saken är dock inte helt okompli- cerad, i synnerhet om barnet har levt tillsammans med surrogat- modern och hennes partner under en tid. 
  
 Om man skapar en särskild möjlighet till överföring av föräldra- skapet vid surrogatmoderskap bör en sådan överföring rimligen få samma rättsliga verkan som en adoption. Det innebär att barnet anses som barn till den eller tilltänkta föräldrarna och inte till de ursprungliga föräldrarna. 
  
 En särskild fråga är vad som borde gälla om de tilltänkta föräld- rarna är ett samkönat par. Man kan i huvudsak tänka sig två lös- ningar. Den ena är att en av de tilltänkta föräldrarna, kanske rim- ligen den som har bidragit med könsceller, blir mor respektive far, och att den andra tilltänkta föräldern blir barnets förälder (jfr 1 kap. 9 § FB). Den andra lösningen är att barnet får två mödrar eller två fäder. Vi tar inte ställning till vilken lösning som är att föredra, utan nöjer oss med att konstatera att det kan anföras skäl för båda varianterna. 
  
 Om ensamstående får möjlighet att bli föräldrar genom surrogat- moderskap måste de föräldraskapsrättsliga bestämmelserna också göra det möjligt för mannen eller kvinnan att bli barnets enda för- älder. En särskild fråga är om det vid en behandling som syftar till att en ensamstående kvinna ska bli förälder bör finnas en möjlighet för spermiegivaren att bekräfta faderskapet eller inte. 
  
 738 
  
 SOU 2016:11 
  
 Bilaga 2 
  
 Vårdnad 
  
 Vi avslutar detta kapitel med några ord om vad skulle behöva gälla i fråga om vårdnaden om det barn som kommer till genom ett surrogatarrangemang inom hälso- och sjukvården i Sverige. Avsik- ten med ett surrogatarrangemang är att den eller de tilltänkta för- äldrarna ska bli barnets rättsliga och sociala föräldrar. Med hänsyn till det får det antas att de flesta tilltänkta föräldrar och surrogat- mödrar vill att barnet ska komma i de tilltänkta föräldrarnas vård relativt kort tid efter förlossningen och att detta i allmänhet är det bästa för barnet. Det får också antas att parterna ofta är överens om att det är de tilltänkta föräldrarna som ska fatta beslut i frågor som rör barnet. Även detta torde i de flesta fall vara bäst för barnet. 
  
 Med hänsyn till detta bör det vid ett tillåtande av surrogat- moderskap inom svensk hälso- och sjukvård övervägas en möjlig- het att interimistiskt tillerkänna de tilltänkta föräldrarna den rätts- liga vårdnaden om barnet även innan föräldraskapet har överförts till dem. Man kan då t.ex. tänka sig en möjlighet för parterna att träffa ett avtal med denna innebörd. En sådan regel skulle even- tuellt kunna utformas efter förebild av 6 kap. 6 § FB. Bestämmelsen skulle i så fall innebära att avtalet ska gälla om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det, vilket ska ske om det inte är uppen- bart att avtalet är oförenligt med barnets bästa. 
  
 Särskilda frågeställningar aktualiseras om de tilltänkta föräldrarna har separerat under graviditeten eller i varje fall innan det har skett en överföring av föräldraskapet till dem. Om de ändå vill ha gemen- sam vårdnad om barnet kan man tänka sig att det trots separa- tionen får träffas ett avtal av det slag som nyss sagts, om det inte är uppenbart att avtalet är oförenligt med barnets bästa (jfr 6 kap. 6 § FB). Mer problematiskt blir det om det råder osämja mellan dem och de inte är överens om att ha gemensam vårdnad om barnet. Mycket talar för att saken i så fall måste prövas av en domstol. 
  
 739 
  
 Statens offentliga utredningar 2016 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Statens bredbandsinfrastruktur som resurs. N. 
  
 2.Effektiv vård. S. 
  
 3.Höghastighetsjärnvägens finansiering och kommersiella förutsättningar. N. 
  
 4.Politisk information i skolan – ett led i demokratiuppdraget. U. 
  
 5.Låt fler forma framtiden! Del A + B. Ku. 
  
 6.Framtid sökes – Slutredovisning från 
  
 den nationella samordnaren för utsatta  
 EU-medborgare. 
  S. 
  
 7.Integritet och straffskydd. Ju. 
  
 8.Ytterligare åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Fjärde penningstvättsdirektivet – samordning 
  
 – ny penningtvättslag – m.m. 
  
 Del 1 + 2. Fi. 
  
 9.Plats för nyanlända i fler skolor. U. 
  
 10.EU på hemmaplan. Ju. 
  
 11.Olika vägar till föräldraskap. Ju. 
  
 Statens offentliga utredningar 2016 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Finansdepartementet 
  
 Ytterligare åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Fjärde penningtvättsdirektivet – samordning 
  
 – ny penningtvättslag – m.m. Del 1 + 2. [8] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Integritet och straffskydd. [7] 
  
 EU på hemmaplan. [10] 
  
 Olika vägar till föräldraskap. [11] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Låt fler forma framtiden! Del A + B. [5] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Statens bredbandsinfrastruktur som resurs. [1] 
  
 Höghastighetsjärnvägens finansiering och kommersiella förutsättningar. [3] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Effektiv vård. [2] 
  
 Framtid sökes – 
  
 Slutredovisning från den nationella samordnaren för utsatta  
 EU-medborgare. 
  [6] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Politisk information i skolan – ett led i demokratiuppdraget. [4] 
  
 Plats för nyanlända i fler skolor. [9]