SOU 2010:26 
  
 Betänkande av Utredningen om flyttningsbidrag 
  
 Stockholm 2010 
  
 Flyttningsbidrag och unionsrätten 
  
 SOU och Ds kan köpas från Miller kundtjänst. För remissutsändningar  
  
 av SOU och Ds svarar Miller Offentliga Publikationer på uppdrag av  
  
 Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress:  
  
 Fritzes kundtjänst 
  
 106 47 Stockholm 
  
 Orderfax: 08-598 191 91 
  
 Ordertel: 08-598 191 90 
  
 E-post: order.fritzes@nj.se 
  
 Internet: www.fritzes.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. 
  
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på  
  
 http://www.regeringen.se/remiss 
  
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice 
  
 Tryckt av Dixon 
  
 Stockholm 2010 
  
 ISBN 978-91-38-23373-3 
  
 ISSN 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för  
  
 Arbetsmarknadsdepartementet  
  
 Genom beslut den 26 november 2009 bemyndigade regeringen  
  
 statsrådet Glover att tillkalla en särskild utredare med  
  
 uppgift att föreslå ändringar i reglerna om flyttningsbidrag. Till  
  
 särskild utredare förordnades samma dag Nielsen, föreståndare  
  
 för Stockholm Centre for Commercial Law vid Stockholms  
  
 universitet.  
  
 Som sekreterare i utredningen har arbetat universitetslektorn  
  
 Clark från och med den 15 januari 2010 till och med  
  
 den 14 mars 2010 och utredaren Newman från och med  
  
 den 1 februari 2010.  
  
 Jag överlämnar härmed betänkandet Flyttningsbidrag och unionsrätten  
  
 (SOU 2010:26). Utredningsuppdraget är därmed avslutat.  
  
 Stockholm i mars 2010.  
  
 Nielsen  
  
 /Staffan Anderson  
  
 Newman 
  
 Innehåll  
  
 Sammanfattning .................................................................. 9  
  
 Författningsförslag ............................................................. 11  
  
 1 Utredningsarbetet och betänkandet........................... 13  
  
 1.1 Utredningsarbetet ................................................................ 13  
  
 1.2 Betänkandet .......................................................................... 13  
  
 BAKGRUND ...................................................................... 15  
  
 2 Bestämmelserna om flyttningsbidrag ......................... 17  
  
 2.1 Arbetsmarknadspolitiska flyttstöd genom tiderna ............ 17  
  
 2.2 Allmänna förutsättningar för flyttningsbidrag................... 19  
  
 2.3 Respenning ........................................................................... 21  
  
 2.3.1 Särskilda förutsättningar........................................ 21  
  
 2.3.2 Sökanderesa ............................................................ 21  
  
 2.3.3 Bohagstransport ..................................................... 22  
  
 2.4 Pendlingsstöd ....................................................................... 23  
  
 2.4.1 Särskilda förutsättningar........................................ 23  
  
 2.4.2 Dagpendling ........................................................... 24  
  
 2.4.3 Veckopendling ....................................................... 24  
  
 3 Flyttningsbidrag i siffror ........................................... 27  
  
 3.1 Inledning............................................................................... 27  
  
 3.2 Utvecklingen efter 2002....................................................... 27  
  
 3.2.1 Kostnaderna ........................................................... 27  
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2010:26  
  
 3.2.2 Sökanderesa ............................................................28  
  
 3.2.3 Bohagstransport .....................................................29  
  
 3.2.4 Dagpendling............................................................30  
  
 3.2.5 Veckopendling........................................................30  
  
 3.3 Flyttningsbidrag 2009...........................................................31  
  
 3.3.1 Kostnader och antal beslut och individer .............31  
  
 3.3.2 Kön, ålder och födelseland ....................................36  
  
 3.3.3 Utbildning, arbetslöshetskassa och sökt yrke ......37  
  
 3.3.4 Inskrivningstid vid tidpunkten för beslutet  
  
 om flyttningsbidrag................................................39  
  
 3.3.5 Reslängd, avreseort och destination......................40  
  
 3.3.6 Vad hände med dem som fick  
  
 flyttningsbidrag?.....................................................42  
  
 4 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete ..........45  
  
 4.1 Inskrivningen hos Arbetsförmedlingen är oreglerad .........45  
  
 4.2 Anvisningsinstrumentet är oreglerat...................................48  
  
 4.3 Sambandet mellan inskrivning/anvisning och rätten  
  
 till arbetslöshetsersättning ...................................................51  
  
 4.4 Bara en bråkdel som fått flyttningsbidrag har anvisats  
  
 arbetet....................................................................................56  
  
 5 Kontakter med kommissionen ...................................57  
  
 5.1 Förfrågan 2006......................................................................57  
  
 5.2 Förfrågan 2008 inom ramen för EU:s pilotprojekt ............57  
  
 5.3 Formell underrättelse 2009 ..................................................58  
  
 5.4 Motiverat yttrande 2010.......................................................63  
  
 6 EU-rättsliga regler....................................................67  
  
 6.1 En förändrad fördragsstruktur.............................................67  
  
 6.2 Kort om den fria rörligheten för arbetstagare ....................67  
  
 6.3 Att bevilja flyttningsbidrag bara för anställning i  
  
 Sverige innebär ett hinder för den fria rörligheten .............68  
  
 6 
  
 SOU 2010:26 Innehåll  
  
 6.4 Vilka personkategorier ska enligt unionsrätten ha  
  
 möjlighet till flyttningsbidrag?............................................ 70  
  
 6.4.1 Inledning................................................................. 70  
  
 6.4.2 Social förmån enligt förordning (EEG) nr  
  
 1612/68? ................................................................. 71  
  
 6.4.3 Förmån enligt förordning (EG) nr 883/2004?..... 73  
  
 6.4.4 Unionsmedborgare som finns här men inte  
  
 har inträtt på den svenska arbetsmarknaden ........ 77  
  
 6.5 Möjligheterna till undantag vid tvingande  
  
 allmänintresse ....................................................................... 79  
  
 6.6 EU-rättsliga aspekter på nuvarande villkor för  
  
 flyttningsbidrag .................................................................... 83  
  
 6.6.1 Inledning................................................................. 83  
  
 6.6.2 Utländska utbildningar.......................................... 84  
  
 6.6.3 Statsstöd ................................................................. 85  
  
 6.6.4 Svenska stödområden och fri rörlighet för  
  
 arbetstagare............................................................. 86  
  
 7 Flyttningsbidrag i våra grannländer............................ 89  
  
 7.1 Danmark ............................................................................... 89  
  
 7.2 Norge .................................................................................... 90  
  
 7.3 Finland .................................................................................. 90  
  
 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG........................................ 91  
  
 8 Analys av utredningsdirektiven och utgångspunkter..... 93  
  
 9 Unionsrätten bör inte nämnas i förordningstexten ....... 99  
  
 10 En arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip................ 101  
  
 11 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag ................. 105  
  
 11.1 Inledning............................................................................. 105  
  
 11.2 Inskriven hos Arbetsförmedlingen ................................... 107  
  
 11.3 Anvisad av Arbetsförmedlingen ........................................ 107  
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2010:26  
  
 8  
  
 11.4 Avser lämpligt arbete som det inte finns ett  
  
 godtagbart skäl att avvisa....................................................109  
  
 11.5 Bara förflyttningar som är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade...........................................................................113  
  
 11.6 Underlaget för bedömningen.............................................114  
  
 12 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ..............115  
  
 13 Konsekvenserna för rörligheten och  
  
 arbetsmarknaden ...................................................117  
  
 13.1 Inledning .............................................................................117  
  
 13.2 Den geografiska rörligheten i Sverige................................117  
  
 13.3 Arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige .......................119  
  
 13.3.1 Flyttningar ............................................................119  
  
 13.3.2 Pendling ................................................................123  
  
 13.3.3 Stevens ........................................................125  
  
 14 Budgetkonsekvenserna för staten ............................127  
  
 15 Författningskommentar ..........................................129  
  
 Bilagor  
  
 Bilaga 1 Utredningsdirektiven..................................................131  
  
 Bilaga 2 Förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag.........139  
  
 Bilaga 3 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens  
  
 föreskrifter (IAFFS 2004:3) om tillämpningen av  
  
 11 § lagen (1997:238) om  
  
 arbetslöshetsförsäkring gällande lämpligt arbete ......143 
  
 Sammanfattning  
  
 Enligt förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag får Arbetsförmedlingen  
  
 under vissa förutsättningar lämna bidrag till förflyttningar  
  
 som sker av arbetsmarknadspolitiska skäl. I Arbetsförmedlingens  
  
 tillämpning har flyttningsbidrag bara lämnats för resa inom  
  
 Sverige. Europeiska kommissionen har inlett ett överträdelseärende  
  
 mot Sverige och påtalat att den tillämpningen kan utgöra ett enligt  
  
 EU-rätten otillåtet hinder för den fria rörligheten för arbetstagare.  
  
 Utredningen har mot den bakgrunden haft i uppdrag att formulera  
  
 förslag till ändringar i reglerna om flyttningsbidrag.  
  
 Utredningen konstaterar att Arbetsförmedlingens tillämpning  
  
 utgör ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare och att det  
  
 är mindre troligt att detta hinder skulle kunna rättfärdigas enligt  
  
 EU-rätten. Arbetsförmedlingen bör alltså ändra sin tillämpning i  
  
 enlighet med vad som krävs enligt EU-rätten, som i detta fall är  
  
 direkt tillämplig i Sverige. Att i själva förordningen om flyttningsbidrag  
  
 påminna om EU-rätten är dock både onödigt och olämpligt.  
  
 Utredningen föreslår att det ska gälla vissa tillkommande generella  
  
 villkor för att kunna få flyttningsbidrag. I enlighet med  
  
 utredningsdirektiven föreslås det dels att flyttningsbidrag bara får  
  
 lämnas till den som är inskriven som arbetssökande hos den  
  
 offentliga arbetsförmedlingen, dels att flyttningsbidrag bara får  
  
 lämnas avseende sådant arbete – inom eller utanför Sverige – som  
  
 sökanden har anvisats av den offentliga arbetsförmedlingen.  
  
 Dessutom måste arbetet vara att anse som ett lämpligt arbete som  
  
 sökanden inte har ett godtagbart skäl att avvisa. Vad som är ett  
  
 lämpligt arbete respektive ett godtagbart skäl för avvisning ska  
  
 bedömas enligt bestämmelserna om arbetslöshetsförsäkring.  
  
 Vidare föreslås det en uttrycklig bestämmelse om att flyttningsbidrag  
  
 bara får avse sådana förflyttningar som är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade. Det gäller i praktiken redan i dag, men när  
  
 flyttningsbidrag enligt EU-rätten ska kunna lämnas också för  
  
 9 
  
 Sammanfattning SOU 2010:26  
  
 10  
  
 förflyttningar utanför Sverige finns det anledning att betona denna  
  
 förutsättning. Det ska göras en samlad bedömning där olika  
  
 arbetsmarknadspolitiska principer vägs mot varandra. Det innebär i  
  
 praktiken att flyttningsbidrag får lämnas för en längre förflyttning  
  
 än som är nödvändig för att sökanden ska få ett passande arbete  
  
 bara om en sådan förflyttning är arbetsmarknadspolitiskt motiverad.  
  
 Det kan förflyttningen t.ex. vara om den sker till en ort där det  
  
 finns svår brist på den kompetens sökanden har eller om den sker  
  
 till en ort där det finns ett arbete som sökanden passar klart bättre  
  
 för än det närmaste lämpliga arbetet.  
  
 Ändringarna föreslås börja gälla från och med den 1 januari  
  
 2011.  
  
 De föreslagna ändringarna tillsammans med en korrekt tillämpning  
  
 av EU-rätten bedöms inte få några påtagliga konsekvenser för  
  
 den geografiska rörligheten och arbetsmarknadens funktionssätt i  
  
 Sverige. Det blir inte heller några budgetkonsekvenser för staten. 
  
 Författningsförslag  
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen  
  
 (1999:594) om flyttningsbidrag  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1999:594) om  
  
 flyttningsbidrag  
  
 dels att 9 § ska ha följande lydelse,  
  
 dels att det i förordningen ska införas en ny paragraf, 3 a §, av  
  
 följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 3 a §  
  
 Flyttningsbidrag får bara lämnas  
  
 till den som är inskriven som  
  
 arbetssökande hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen.  
  
 Flyttningsbidrag får bara lämnas  
  
 avseende sådant arbete  
  
 1. som sökanden har anvisats  
  
 av den offentliga arbetsförmedlingen,  
  
 och  
  
 2. som är att anse som ett  
  
 lämpligt arbete enligt 11 § första  
  
 stycket lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring  
  
 som det inte för  
  
 sökanden finns ett godtagbart skäl  
  
 enligt 45 a § första stycket 1 samma  
  
 lag att avvisa.  
  
 Flyttningsbidrag får bara avse  
  
 sådana förflyttningar som är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade.  
  
 11 
  
 Författningsförslag SOU 2010:26  
  
 12  
  
 9 §1  
  
 Ersättning för bohagstransport får lämnas till den som  
  
 1. varit anmäld som arbetssökande  
  
 hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 i minst sex månader,  
  
 1. varit inskriven som arbetssökande  
  
 hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 i minst sex månader,  
  
 2. har fått en anställning som beräknas vara minst sex månader i  
  
 en annan ort än hemorten, och  
  
 3. har fått bostad i den orten eller i dess närhet.  
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2011. Äldre föreskrifter  
  
 ska tillämpas i fråga om ansökningar som gjorts och  
  
 anställningar som tillträtts före den 1 januari 2011.  
  
 1 Senaste lydelse 2004:1329. 
  
 1 Utredningsarbetet och  
  
 betänkandet  
  
 1.1 Utredningsarbetet  
  
 Utredningsdirektiven finns intagna som bilaga 1 till betänkandet.  
  
 Utredningen har samrått med Arbetsförmedlingen bl.a. vid två  
  
 sammanträden med företrädare för förmedlingen. Arbetsförmedlingen  
  
 har också getts tillfälle att lämna synpunkter på utkast till  
  
 texter i betänkandet. Faktauppgifter och statistik har hämtats in  
  
 från Arbetsförmedlingen och i viss utsträckning från våra grannländer.  
  
 Utredningen har samrått med tjänstemän som företräder Europeiska  
  
 kommissionen (kommissionen) vid ett sammanträde i  
  
 Bryssel, Belgien.  
  
 1.2 Betänkandet  
  
 Betänkandet är uppdelat i två delar, en del med bakgrundsavsnitt  
  
 och en del med överväganden och förslag, inklusive bedömningar  
  
 av konsekvenserna av förslagen. Som bilagor finns utredningsdirektiven  
  
 (bilaga 1), den nuvarande förordningen om flyttningsbidrag  
  
 (bilaga 2) och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter  
  
 om lämpligt arbete (bilaga 3).  
  
 13 
  
 BAKGRUND 
  
 2 Bestämmelserna om  
  
 flyttningsbidrag  
  
 2.1 Arbetsmarknadspolitiska flyttstöd genom  
  
 tiderna2  
  
 Flyttningsbidragen har en lång historia inom den svenska arbetsmarknadspolitiken.  
  
 Redan år 1913 infördes statsbidrag för resor till förväntad anställning  
  
 på annan ort. Ett krav för att få detta bidrag var att  
  
 bidragstagaren var medellös, vilket gav stödet karaktären av fattigvård 
  
 . År 1939 togs detta krav bort. Stödformen finns fortfarande  
  
 kvar, se avsnitt 2.3.2. Bidraget för s.k. tillträdesresa togs dock bort  
  
 2005.  
  
 Utöver bidrag som ersätter resor till förväntad anställning eller  
  
 en resa i samband med tillträde av anställning har det också funnits  
  
 bidrag som ersätter fördyrade levnadsomkostnader i samband med  
  
 en flytt eller som ersätter faktiska flyttkostnader.  
  
 Ersättning för fördyrade levnadsomkostnader i samband med  
  
 flytt har bl.a. omfattat ersättning för kostnader för att ha hushåll på  
  
 två orter för dem som inte omedelbart kunde anskaffa familjebostad  
  
 på orten. Familjebidraget som infördes 1958 täckte de direkta  
  
 kostnaderna för dubbelt boende genom hyresbidrag, bidrag för  
  
 maka eller husföreståndarinna och barntillägg. Familjebidraget  
  
 löpte ett år efter flyttningen men minskade med en fjärdedel per  
  
 tremånadsperiod. 1968 döptes familjebidraget om till bortavistelsebidrag  
  
 och gavs då endast till dem som hade för avsikt att flytta  
  
 permanent. Bidraget togs bort 1977.  
  
 2 Detta avsnitt är med några redigeringar och kompletteringar hämtat från SOU 2003:37  
  
 s. 61 ff. Redogörelsen i det betänkandet baserade sig i stor utsträckning på en skrift av Becker  
  
 Kim som numera finns i uppdaterad version som Watson, Arbetsmarknadspolitiskt  
  
 kalendarium II, IFAU-rapport 2003:9 s. 92 ff.  
  
 17 
  
 Bestämmelserna om flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 År 1959 infördes starthjälp som riktade sig till heltidsarbetslösa  
  
 som hade för avsikt att flytta till en ny ort. Bidraget avsåg att täcka  
  
 kostnader som uppstod i början av flytten. Beloppet har varierat  
  
 beroende på om mottagaren flyttar med eller utan familj. Bidraget  
  
 var skattpliktigt till 1982. År 1987 förändrades reglerna för starthjälp.  
  
 Reglerna kom då att omfatta bara sådana sökande med  
  
 kvalificerad yrkesutbildning som erbjöds arbete i detta yrke på en  
  
 stödberättigad ort under förutsättning att sådan arbetskraft saknades  
  
 på orten. Starthjälp betalades bara ut till dem som flyttade till  
  
 orter utanför Stockholm, Göteborg och Malmö och arbetade i  
  
 yrken där det rådde överskottsefterfrågan på arbetskraft. Restriktiviteten  
  
 i de nya reglerna innebar i praktiken att starthjälpsbidraget  
  
 avskaffades. I prop. 1994/95:25 förslogs en regeländring, eftersom  
  
 regeringen ansåg att det var angeläget att den geografiska rörligheten  
  
 ökade. Detta skulle också innebära att arbetsförmedlingarna  
  
 kunde ställa högre krav på de arbetssökande att ta en annan  
  
 anställning även på annan ort. År 1995 återinfördes starthjälpen. År  
  
 2005 avskaffades starthjälpen, eftersom den visat sig vara mindre  
  
 verksam och betalats till en grupp som hade bättre förutsättningar  
  
 på arbetsmarknaden än vad inskrivna hos Arbetsförmedlingen  
  
 normalt hade.3  
  
 Flyttningsbidragen har under vissa perioder riktat sig mot specifika  
  
 geografiska områden, främst mot Norrlandsområden. År 1962  
  
 infördes ett utrustningsbidrag som riktade sig mot arbetslösa i  
  
 Norrbottens län och 1965 startades en försöksverksamhet med  
  
 inlösen av egnahemsfastigheter i Västernorrlands, Jämtlands,  
  
 Västerbottens och Norrbottens län. Reglerna gjorde det möjligt för  
  
 arbetssökande att avyttra sin bostad även i områden där det inte  
  
 fanns någon efterfrågan. År 1968 utökades inlösenverksamheten  
  
 till att omfatta inlösen av bostadsrätter även i andra län än i  
  
 norrlandslänen om synnerliga skäl fanns och 1971 blev inlösen av  
  
 egnahem en permanent åtgärd. Inlösenverksamheten avskaffades  
  
 1999. År 1986 infördes ersättning för två resor till hemorten i  
  
 månaden för byggnadsarbetare bosatta i Gotlands, Värmlands,  
  
 Kopparbergs, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens  
  
 och Norrbottens län.  
  
 Andra bidrag har haft karaktären av tillfälliga krisåtgärder. År  
  
 1983 infördes traktamente vid dubbel bosättning för arbetstagare  
  
 3 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 50 ff.  
  
 18 
  
 SOU 2010:26 Bestämmelserna om flyttningsbidrag  
  
 som haft sin arbetsplats i Gällivare eller Kiruna kommun och mellan  
  
 den 1 juli 1985 och den sista december 1986 lämnades traktamente  
  
 för dubbel bosättning och bidrag till merkostnader för  
  
 dagliga arbetsresor som inte är skattepliktiga till arbetstagare som  
  
 är inskrivna vid en särskilt inrättad arbetsförmedling i Uddevalla.  
  
 Denna regel kom till för att mildra effekterna av nedläggningen av  
  
 Volvo Uddevallaverken 1984.  
  
 Flyttningsbidragen har också riktat sig mot olika grupper. År  
  
 1966 infördes en rad förutsättningar för att få flyttningsbidrag som  
  
 till stor del motsvarar dagens regler. Flyttningsbidragen riktade sig  
  
 inte bara mot dem som är arbetslösa utan också mot dem som löpte  
  
 risk att bli arbetslösa. För att få flyttningsbidrag skulle personerna  
  
 vidare inte antas kunna få arbete i eller i närheten av hemorten och  
  
 de skulle söka arbete på annan ort genom den offentliga arbetsförmedlingen.  
  
 Rörlighet mellan arbetsplatser inom samma företag  
  
 utgjorde inte någon grund för att få flyttningsbidrag och personer  
  
 som inte tidigare haft fast anställning skulle inte beviljas flyttningsbidrag  
  
 om det inte fanns synnerliga skäl för detta.  
  
 2.2 Allmänna förutsättningar för flyttningsbidrag  
  
 Flyttningsbidragen, som regleras i förordningen (1999:594) om  
  
 flyttningsbidrag, består i dag av två huvudsakliga bidragsformer,  
  
 respenning, som avser s.k. sökanderesor och bohagstransporter,  
  
 och pendlingsstöd, som avser dag- eller veckopendling. Bidragen  
  
 avser bara sådana flyttningar som sker av arbetsmarknadspolitiska  
  
 skäl (1 §). Flyttningsbidragen har ansetts som ett viktigt instrument  
  
 i arbetsmarknadspolitiken, främst för att stimulera geografisk  
  
 rörlighet och en flexibilitet på arbetsmarknaden och på så sätt  
  
 minska arbetslösheten och motverka arbetskraftsbrist.4 Flyttningsbidragen  
  
 syftar till att underlätta för dem som av arbetsmarknadsskäl  
  
 måste flytta till en annan ort. Bidragen ska stimulera till  
  
 rörlighet, men de ska inte stödja flyttningar som ändå skulle ha ägt  
  
 rum.5  
  
 Flyttningsbidrag får bara lämnas till den som har fyllt 25 år,  
  
 dock att den som fyllt 20 år kan få bidrag för sökanderesa (2 §).  
  
 Flyttningsbidragen är nämligen inte i första hand riktade till unga  
  
 4 Prop. 1998/99:100 s. 97.  
  
 5 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 51.  
  
 19 
  
 Bestämmelserna om flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 som är en av de grupper som är mest flyttbenägna.6 Bidrag får  
  
 vidare inte lämnas om anställningen är arbetstagarens första efter  
  
 annan avslutad utbildning än arbetsmarknadsutbildning och  
  
 kommunal vuxenutbildning (3 §).  
  
 Flyttningsbidrag får inte lämnas, om anställningen på den nya  
  
 orten kan anses som en flyttning mellan arbetsplatser inom samma  
  
 företag (3 §).  
  
 Det är Arbetsförmedlingen som prövar frågor om flyttningsbidrag  
  
 (19 §). För att kunna få bidrag krävs det en ansökan, som ska  
  
 göras före sökanderesan eller flyttningen respektive, vid pendlingsstöd,  
  
 innan anställningen tillträds (11 och 18 §§). Arbetsförmedlingens  
  
 beslut om flyttningsbidrag får inte överklagas (19 § som  
  
 hänvisar till bl.a. 39 a § förordningen [2000:634] om arbetsmarknadspolitiska  
  
 program).7 Dåvarande Arbetsmarknadsstyrelsen har  
  
 utfärdat allmänna råd för tillämpningen av förordningen och  
  
 administrativa föreskrifter för ärendehandläggningen (AMSFS  
  
 2005:10 och 2002:5).  
  
 I förordningen finns det också bestämmelser om vad som ska  
  
 gälla vid arbetskonflikter eller risk för sådana (4 §).  
  
 Ett i princip genomgående krav för att få flyttningsbidrag är att  
  
 man är arbetslös, eller var det alldeles innan man fick den anställning  
  
 som kräver förflyttning, och sökt arbete genom den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen. Bara i två situationer kan den som inte är  
  
 arbetslös få flyttningsbidrag. Respenning för sökanderesa och  
  
 bohagstransport kan beviljas även den som riskerar att bli arbetslös  
  
 och respenning för bohagstransport kan under vissa förutsättningar  
  
 beviljas en arbetstagare som flyttar till eller från ett s.k. stödområde.  
  
 I förordningen och de anknytande föreskrifterna finns det,  
  
 förutom vad som sägs om stödområden i 6 § (se avsnitt 2.3.1), inte  
  
 några uttryckliga bestämmelser som begränsar möjligheterna att  
  
 lämna flyttningsbidrag för förflyttningar till eller från Sveriges  
  
 territorium. I Arbetsförmedlingens faktablad anges det dock  
  
 sådana begränsningar och det som anges där speglar enligt uppgift  
  
 också förmedlingens tillämpning. I SOU 2003:37 s. 73 anges det  
  
 t.ex. att länsarbetsnämnden i Skåne hade som policy att bevilja  
  
 6 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 51.  
  
 7 Jämför dock de generella bestämmelserna i 3 § andra stycket och 22 a § förvaltningslagen  
  
 (1986:223) om att överklagande av myndighetsbeslut hos allmän förvaltningsdomstol alltid  
  
 är tillåtet om det krävs med hänsyn till Europakonventionen.  
  
 20 
  
 SOU 2010:26 Bestämmelserna om flyttningsbidrag  
  
 flyttningsbidrag bara fram till nationsgränsen mellan Sverige och  
  
 Danmark. I Arbetsmarknadsstyrelsens numera upphävda allmänna  
  
 råd från 1999 för tillämpningen av förordningen fanns det i 2 § en  
  
 bestämmelse om att sökanderesa får ersättas om resan sker till ort  
  
 inom Sverige oavsett om anställningen avser arbete inom eller utom  
  
 Sverige.  
  
 2.3 Respenning  
  
 Flyttningsbidrag i form av respenning lämnas som nämnts för  
  
 sökanderesor och bohagstransporter.  
  
 2.3.1 Särskilda förutsättningar  
  
 Enligt huvudregeln i 5 § får respenning bara lämnas till den som är  
  
 arbetslös eller riskerar att bli det. Dessutom krävs det att personen  
  
 söker arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen och att han  
  
 eller hon bedöms inte kunna få arbete i eller nära hemorten.  
  
 Dessutom får, enligt 6 §, respenning under vissa förutsättningar  
  
 lämnas också till den som av anställningsskäl flyttar till eller från  
  
 ett sådant stödområde som avses i förordningen (1999:1382) om  
  
 stödområden för vissa regionala företagsstöd. Respenning får  
  
 således lämnas till den som har en yrkeshögskoleutbildning och  
  
 som har fått anställning i yrket vid ett stödberättigat företag i en  
  
 ort inom ett stödområde, om arbetskraft med sådan utbildning inte  
  
 finns att få tag i på orten. Detsamma gäller den som bor inom ett  
  
 stödområde och som har fått stadigvarande anställning i en annan  
  
 ort, om flyttningen förbättrar möjligheterna för någon annan  
  
 arbetssökande som har svårt att byta bostadsort att få arbete inom  
  
 stödområdet. Med hänsyn till att det i dessa fall krävs att man redan  
  
 fått en anställning torde respenning för sökanderesa inte vara  
  
 aktuellt.  
  
 2.3.2 Sökanderesa  
  
 Ersättning för resa och logi får lämnas för en arbetssökandes besök  
  
 i en annan ort, om besöket bedöms nödvändigt för att anställning  
  
 ska komma till stånd (8 §).  
  
 21 
  
 Bestämmelserna om flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 Regeringen har ansett det rimligt att subventionera sökanderesor  
  
 för att stimulera arbetssökande att söka arbete utanför normalt  
  
 pendlingsavstånd. Den sökande vet nämligen inte vilket resultatet  
  
 av resan kommer att bli och kostnaden för resan kan bli ett hinder  
  
 särskilt för sökande som varit arbetslösa en längre tid.8  
  
 Ersättningens storlek beräknas enligt bestämmelserna om aktivitetsstöd  
  
 (10 §). Det innebär att ersättning ges med skälig kostnad  
  
 för resan. För att kostnader för resa med egen bil ska ersättas krävs  
  
 det dock att det är motiverat att resan görs med bil. Ersättningen  
  
 lämnas i så fall för bilresan med högst 185 öre per kilometer.  
  
 Kostnader för logi ersätts med den faktiska kostnaden, om  
  
 kostnaden är skälig.9  
  
 I Arbetsförmedlingens faktablad om respenning från juni 2008  
  
 anges det att respenning kan lämnas för besök på ort i Sverige för  
  
 att söka anställning. I Arbetsmarknadsstyrelsens numera upphävda  
  
 allmänna råd från 1999 för tillämpningen av förordningen fanns det  
  
 som tidigare nämnts i 2 § en bestämmelse om att sökanderesa får  
  
 ersättas om resan sker till ort inom Sverige oavsett om anställningen  
  
 avser arbete inom eller utom Sverige. Den bestämmelsen  
  
 utmönstrades i de nu gällande allmänna råd som trädde i kraft år  
  
 2005.  
  
 2.3.3 Bohagstransport  
  
 Ersättning för bohagstransport får enligt 9 § lämnas till den som  
  
 varit anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 i minst sex månader. Det krävs också att personen har fått  
  
 en anställning som beräknas vara minst sex månader i en annan ort  
  
 än hemorten och att han eller hon har fått bostad i den orten eller i  
  
 dess närhet.  
  
 Regeringen har ansett att det är viktigt att det finns ett stöd som  
  
 avlägsnar direkta hinder i form av kostnader för bohagstransport  
  
 för den som är arbetslös och tar ett arbete utanför normalt  
  
 pendlingsavstånd för att komma ur sin arbetslöshet. En begränsad  
  
 bohagstransport är enligt regeringen också viktig för att stärka  
  
 arbetslöshetsförsäkringen som en omställningsförsäkring och  
  
 tydliggöra de krav som finns på arbetslösa som får arbetslöshetser8  
  
 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 52.  
  
 9 Förmodligen avses att kostnaden ersätts i den utsträckning den är skälig.  
  
 22 
  
 SOU 2010:26 Bestämmelserna om flyttningsbidrag  
  
 sättning att söka och ta arbete även utanför normalt pendlingsavstånd.10  
  
 Någon begränsning av storleken på ersättningen anges inte i  
  
 förordningen.  
  
 I Arbetsförmedlingens faktablad om respenning från juni 2008  
  
 anges det att respenning kan lämnas för anställningar i Sverige.  
  
 2.4 Pendlingsstöd  
  
 Flyttningsbidrag i form av pendlingsstöd lämnas som nämnts för  
  
 dag- eller veckopendling.  
  
 För arbetssökande är det förknippat med lägre kostnader, såväl  
  
 direkta som indirekta, att dagspendla eller veckopendla jämfört  
  
 med att flytta. Förändringen blir inte lika stor för individen vid  
  
 pendling som vid en flytt. Individen tvingas inte bryta upp från sin  
  
 hemmiljö och tvingas inte heller ge upp platsspecifika tillgångar  
  
 som exempelvis sociala relationer och kännedom om närmiljön.  
  
 Regeringen har därför ansett att ett stöd till pendling skulle kunna  
  
 bidra till att individer i större utsträckning väljer att ta arbete  
  
 utanför normalt pendlingsavstånd och därmed leda till en förbättrad  
  
 matchning.11  
  
 2.4.1 Särskilda förutsättningar  
  
 Pendlingsstöd får enligt 16 a § lämnas bara till arbetslösa som sökt  
  
 arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen. Det krävs också  
  
 att personen inte bedöms kunna få arbete i eller nära hemorten,  
  
 men att han eller hon har fått anställning på en ort som ligger på ett  
  
 sådant avstånd att kostnaden för en resa dit överstiger kostnaden  
  
 för en resa inom normalt pendlingsavstånd från arbetstagarens  
  
 hemort. Pendlingsstöd lämnas dock inte om arbetstagaren i den  
  
 nya anställningen får reseersättning för pendlingskostnaden.  
  
 I Arbetsförmedlingens faktablad om pendlingsstöd från mars  
  
 2009 anges att pendlingsstöd endast får lämnas för anställningar i  
  
 Sverige.  
  
 10 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 51.  
  
 11 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 50.  
  
 23 
  
 Bestämmelserna om flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 2.4.2 Dagpendling  
  
 För pendlingsstöd för dagpendling krävs det att den nya anställningen  
  
 beräknas vara i sex månader eller längre (16 a §).  
  
 Pendlingsstöd för dagpendling får lämnas under högst tolv  
  
 månader och endast en gång för varje arbetssökande under en  
  
 tvåårsperiod (17 a §).  
  
 Pendlingsstöd för dagpendling lämnas för resekostnader som  
  
 överstiger de kostnader som en arbetstagare normalt skulle ha haft  
  
 för resor till och från ett arbete inom normalt pendlingsavstånd,  
  
 dock högst med 2 000 kr i månaden (17 §).  
  
 2.4.3 Veckopendling  
  
 För pendlingsstöd för veckopendling krävs det att sökanden bor på  
  
 en ort där arbetslösheten i yrket är hög och att han eller hon har  
  
 fått arbete i en region där det finns brist på arbetskraft i yrket. Det  
  
 krävs också att den nya anställningen beräknas vara i tre månader  
  
 eller längre (16 a §). Tidigare fanns det i Arbetsmarknadsstyrelsens  
  
 administrativa föreskrifter (8 § AMSFS 2002:5) en uttrycklig  
  
 bestämmelse om att en arbetsförmedling som avsåg att lämna  
  
 ersättning för veckopendling skulle kontakta arbetsförmedlingen  
  
 på anställningsorten för att förvissa sig om att det finns brist på  
  
 arbetskraft i det yrke som den sökande har. Den bestämmelsen  
  
 upphävdes dock 2006 (AMSFS 2006:21).  
  
 Pendlingsstödet för veckopendling med krav på att det ska  
  
 finnas en brist på arbetskraft i yrket i den mottagande regionen  
  
 syftar enligt regeringen till att motverka lokal arbetskraftsbrist och  
  
 risk för inflationsdrivande lönehöjningar såväl i tillväxtregioner  
  
 som i andra regioner.12  
  
 Pendlingsstöd för veckopendling får lämnas under sammanlagt  
  
 högst tolv månader under en fyraårsperiod (17 a §). Det har  
  
 bedömts att individen efter ett år själv bör kunna stå för kostnaderna  
  
 och göra avdrag för arbetsresor och kostnader för ökade  
  
 levnadskostnader i samband med dubbel bosättning enligt reglerna  
  
 i inkomstskattelagen.13  
  
 12 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 50.  
  
 13 Prop. 2004/05:1, Utgiftsområde 13, s. 50.  
  
 24 
  
 SOU 2010:26 Bestämmelserna om flyttningsbidrag  
  
 25 
  
 Pendlingsstöd för veckopendling lämnas enligt 17 § för skäliga  
  
 kostnader för en resa tur och retur mellan hemorten och arbetsorten  
  
 varannan arbetad vecka, Därutöver lämnas ersättning med  
  
 1 200 kr per månad, om den enskilde har kostnader för dubbelt  
  
 boende. 
  
 3 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 3.1 Inledning  
  
 I detta avsnitt redovisas statistik kring flyttningsbidrag. Underlaget  
  
 till presentationen har hämtats från Arbetsförmedlingen. I vissa  
  
 redovisningar jämförs personer som fått flyttningsbidrag med det  
  
 genomsnittliga antalet personer som varje månad år 2009 var  
  
 inskrivna på Arbetsförmedlingen och registrerade som arbetslösa  
  
 eller deltagare med aktivitetsstöd i arbetsmarknadspolitiska  
  
 program. Den sistnämnda gruppen benämns i redovisningen Alla  
  
 arbetslösa.  
  
 I SOU 2003:37 finns det statistik kring flyttningsbidrag avseende  
  
 tiden före 2003.  
  
 3.2 Utvecklingen efter 2002  
  
 3.2.1 Kostnaderna  
  
 Kostnaderna för flyttningsbidragen har sedan 2003, förutom år  
  
 2006, legat mellan 55 och knappt 70 miljoner kronor per år. År  
  
 2006 var kostnaderna 78 miljoner kronor.  
  
 27 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 Figur 3.1 Kostnad per år för flyttningsbidrag 2003–2009. Miljoner kronor.  
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 70 
  
 80 
  
 90 
  
 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 Under perioden 2003–2009 har kostnaderna för pendlingsstöd  
  
 blivit en allt större andel av kostnaderna för flyttningsbidrag,  
  
 medan kostnaderna för bohagstransport har minskat betydligt.  
  
 Under de tre senaste åren har de årliga genomsnittliga kostnaderna  
  
 per beslut varit cirka 841 kr för sökanderesor, 8 300 kr för  
  
 bohagstransporter, 11 250 kr för dagpendling och 16 400 kr för  
  
 veckopendling. Sedan 2008 har den genomsnittliga kostnaden per  
  
 beslut för sökanderesor ökat med knappt 5 procent, medan den  
  
 genomsnittliga kostnaden per beslut för övriga stödformer har  
  
 minskat. Minskningen var nära 20 procent för dagpendling, drygt  
  
 10 procent för veckopendling och drygt 6 procent för bohagstransport.  
  
 3.2.2 Sökanderesa  
  
 Förutom en tillfällig uppgång under år 2004 har antalet beslut om  
  
 respenning för sökanderesa varit relativt stabilt och legat kring  
  
 24 000 beslut per år. Uppgången år 2004 hade inte något samband  
  
 med en uppgång av antalet lediga platser eller antalet arbetssökande.  
  
 28 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 Figur 3.2 Antal beslut om respenning för sökanderesa 2003–2009  
  
 -  
  
 5 000  
  
 10 000  
  
 15 000  
  
 20 000  
  
 25 000  
  
 30 000  
  
 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 3.2.3 Bohagstransport  
  
 Antalet beslut om respenning för bohagstransport har från år 2004  
  
 minskat till en tredjedel. Under år 2004 fattades det 2 486 beslut,  
  
 och under år 2009 fattades det drygt 900 beslut.  
  
 Figur 3.3 Antal beslut om respenning för bohagstransport 2003–2009  
  
 -  
  
 500  
  
 1 000  
  
 1 500  
  
 2 000  
  
 2 500  
  
 3 000  
  
 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 29 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 3.2.4 Dagpendling14  
  
 Antalet beslut om pendlingsstöd för dagpendling har minskat med  
  
 ungefär en femtedel sedan 2006. Det året fattades det drygt  
  
 1 000 beslut om pendlingsstöd för dagpendling, medan det år 2009  
  
 fattades cirka 800 beslut.  
  
 Figur 3.4 Antal beslut om pendlingsstöd för dagpendling 2004–2009  
  
 -  
  
 200  
  
 400  
  
 600  
  
 800  
  
 1 000  
  
 1 200  
  
 2004 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 3.2.5 Veckopendling15  
  
 Antalet beslut om pendlingsstöd för veckopendling har minskat  
  
 något sedan 2005, men år 2009 fattades det något flera beslut än  
  
 under år 2008. År 2006 fattades det 2 169 beslut om pendlingsstöd  
  
 för veckopendling, medan det år 2009 fattades 1 932 beslut.  
  
 14 Uppgifter om antal beslut om pendlingsstöd för dagpendling för 2003 går inte att urskilja i  
  
 tillgänglig statistik.  
  
 15 Uppgifter om antal beslut om pendlingsstöd för veckopendling för 2003 går inte att  
  
 urskilja i tillgänglig statistik och för 2004 fattades det inte några sådana beslut.  
  
 30 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 Figur 3.5 Antal beslut om pendlingsstöd för veckopendling 2005–2009  
  
 -  
  
 500  
  
 1 000  
  
 1 500  
  
 2 000  
  
 2 500  
  
 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 3.3 Flyttningsbidrag 2009  
  
 I detta avsnitt redovisas närmare uppgifter om flyttningsbidragen  
  
 år 2009.  
  
 3.3.1 Kostnader och antal beslut och individer  
  
 År 2009 betalades det ut drygt 66 miljoner kronor i flyttningsbidrag.  
  
 Knappt hälften (44 procent) avsåg veckopendling, och nästan  
  
 en tredjedel (32 procent) avsåg sökanderesor. Av pendlingsstödet  
  
 för veckopendling avsåg 19,5 miljoner kronor reseersättning och  
  
 10,5 miljoner kronor dubbelt boende.  
  
 31 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 Figur 3.6 Flyttningsbidrag utbetalade 2009 fördelat på stödform  
  
 21 156 258 kr;  
  
 32% 
  
 7 680 772 kr;  
  
 7 659 110 kr;  
  
 12% 
  
 12% 
  
 29 884 139 kr;  
  
 44% 
  
 Sökanderesa 
  
 Bohagstransport 
  
 Dagpendling 
  
 Veckopendling 
  
 Den genomsnittliga kostnaden per beslut år 2009 var cirka 890 kr  
  
 för sökanderesor, 8 500 kr för bohagstransporter, 9 600 kr för  
  
 dagpendling och 15 500 kr för veckopendling.  
  
 Kostnaderna för flyttningsbidrag varierade en hel del mellan de  
  
 olika länen i Sverige. Hälften av kostnaderna för pendlingsstöd för  
  
 dagpendling uppkom till följd av beslut fattade i Södermanlands  
  
 och Västmanlands län. Drygt en tredjedel av kostnaderna för  
  
 pendlingsstöd för veckopendling härrörde från beslut fattade i  
  
 Norrbottens och Västernorrlands län. En fjärdedel av kostnaderna  
  
 för respenning för bohagstransport härrörde från beslut fattade i  
  
 Skåne och Västra Götalands län.  
  
 32 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 Tabell 3.1 Andel av totala kostnaden 2009 för beslut om flyttningsbidrag  
  
 fördelat på stödform och det län där beslutet fattats, procent  
  
 Län Sökande resa  
  
 Bohagstransport  
  
 Dagpendling 
  
 Veckopendling 
  
 Alla  
  
 beslut 
  
 Arbetsförmedlingen  
  
 Kultur*  
  
 6 2 2 44 
  
 Arbetsförmedlingen  
  
 Sjöfart*  
  
 0 0 
  
 Blekinge län 2 1 1 2 2 
  
 Dalarnas län 4 2 2 4 4 
  
 Gotlands län 1 3 2 2 
  
 Thomas 5 6 3 4 4 
  
 Hallands län 3 2 2 2 2 
  
 Jämtlands län 3 2 0 3 3 
  
 Jönköpings län 2 3 1 1 2 
  
 Kalmar län 3 4 0 2 3 
  
 Kronobergs län 2 4 2 1 2 
  
 Norrbottens län 6 9 2 22 13 
  
 Skåne län 10 11 2 7 8 
  
 Stockholms län 5 3 3 4 4 
  
 Södermanlands  
  
 län  
  
 4 2 31 2 6 
  
 Uppsala län 1 3 0 1 1 
  
 Värmlands län 3 4 0 3 3 
  
 Västerbottens  
  
 län  
  
 8 8 3 13 10 
  
 Västernorrlands  
  
 län  
  
 7 8 2 77 
  
 Västmanlands  
  
 län  
  
 3 4 20 2 5 
  
 Västra  
  
 Götalands län  
  
 14 11 11 7 10 
  
 Örebro län 3 4 6 3 3 
  
 Östergötlands  
  
 län  
  
 4 4 5 44 
  
 * Avser kultur- respektive sjöfartssektorn i hela riket.  
  
 Anmärkning: Avrundning har skett, varför summan i kolumnerna inte alltid blir 100.  
  
 33 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 Tabell 3.2 illustrerar hur ofta det i respektive län fattades beslut om  
  
 flyttningsbidrag i förhållande till länets andel av alla arbetslösa.16 I  
  
 Södermanlands län, som hade knappt en tjugondel av alla arbetslösa,  
  
 fattades det t.ex. en fjärdedel av alla beslut om pendlingsstöd för  
  
 dagpendling.  
  
 Tabell 3.2 Andel av totala antalet beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelat  
  
 på stödform och sökandens län, procent  
  
 Län/enhet  
  
 Sökanderesa 
  
 Bohagstransport 
  
 Dag pendling  
  
 Vecko pendling  
  
 Alla  
  
 arbetslösa 
  
 Blekinge län 2 1 2 1 3 
  
 Dalarnas län 5 4 2 4 3 
  
 Gotlands län 1 2 2 1 
  
 Thomas 6 5 3 5 5 
  
 Hallands län 3 2 3 2 2 
  
 Jämtlands län 2 2 1 4 2 
  
 Jönköpings län 2 3 1 2 3 
  
 Kalmar län 3 2 0 2 2 
  
 Kronobergs län 3 3 3 1 2 
  
 Norrbottens län 4 7 2 17 4 
  
 Skåne län 11 10 4 7 13 
  
 Stockholms län 5 5 6 8 12 
  
 Södermanlands län 9 3 25 2 4 
  
 Uppsala län 1 3 1 1 2 
  
 Värmlands län 4 4 1 3 4 
  
 Västerbottens län 4 6 3 13 4 
  
 Västernorrlands län 4 7 2 6 4 
  
 Västmanlands län 8 3 16 2 3 
  
 Västra Götalands län 14 16 13 11 17 
  
 Örebro län 4 7 5 3 4 
  
 Östergötlands län 5 5 5 4 6 
  
 Anmärkning: Avrundning har skett, varför summan i kolumnerna inte alltid blir 100.  
  
 16 Sökande inskrivna vid Arbetsförmedlingen Kultur och Arbetsförmedlingen Sjöfart, som  
  
 har rikstäckande verksamhet, har hänförts till sitt hemlän.  
  
 34 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 Den stödform som berörde allra flest personer var sökanderesorna  
  
 (drygt 14 500 individer år 2009). Övriga stödformer berörde  
  
 betydligt färre personer (mellan drygt 700 och drygt  
  
 1 500 individer år 2009).  
  
 Tabell 3.3 Antal individer som fått beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelat  
  
 på stödform och kön  
  
 Sökanderesa Bohagstransport  
  
 Dagpendling Veckopendling  
  
 Kvinnor 6 045 410 308 612  
  
 Män 5 518 481 402 957  
  
 Totalt 14 563 891 710 1 569  
  
 De allra flesta besluten avsåg respenning för sökanderesa (nästan  
  
 24 000 beslut år 2009), medan betydligt färre beslut fattades  
  
 avseende övriga stödformer (mellan 800 och drygt 1 900 beslut per  
  
 stödform år 2009).  
  
 Figur 3.7 Antal beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelat på stödform  
  
 1 932;  
  
 7% 
  
 804;  
  
 3% 
  
 906;  
  
 3% 
  
 23 857;  
  
 87% 
  
 Sökanderesa  
  
 Bohagstransport 
  
 Dagpendling 
  
 Veckopendling 
  
 I genomsnitt fick år 2009 varje individ 1,65 beslut om respenning  
  
 för sökanderesa. 4 670 personer fick fler än ett beslut om respenning  
  
 för sökanderesa under 2009. Bara 15 personer fick flera beslut  
  
 om respenning för bohagstransport under 2009.  
  
 35 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 3.3.2 Kön, ålder och födelseland  
  
 I förhållande till könsfördelningen för alla arbetslösa fick män  
  
 oftare pendlingsstöd för veckopendling, medan kvinnor oftare fick  
  
 respenning för bohagstransport.  
  
 Tabell 3.4 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade på om  
  
 mottagarna är kvinnor eller män, procent  
  
 Sökanderesa  
  
 Bohagstransport  
  
 Dagpendling  
  
 Veckopendling  
  
 Alla  
  
 arbetslösa  
  
 Kvinnor 41 46 44 39 43  
  
 Män 59 54 56 61 57  
  
 Det var främst personer under 50 år som fick flyttningsbidrag.  
  
 Tabell 3.5 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade på mottagarna  
  
 indelade i olika åldersgrupper, procent  
  
 Sökanderesa  
  
 Bohagstransport  
  
 Dagpendling  
  
 Veckopendling  
  
 Alla  
  
 arbetslösa  
  
 18–24 år 14 1 1 0 23  
  
 25–29 år 18 22 15 17 12  
  
 30–39 år 26 39 34 27 21  
  
 40–49 år 23 24 27 29 20  
  
 50–54 år 9 7 9 13 8  
  
 55–59 år 7 6 8 10 8  
  
 60–64 år 3 1 5 4 7  
  
 Personer som är födda utanför Sverige fick i förhållande till sin  
  
 andel av alla arbetslösa mer sällan pendlingsstöd för veckopendling  
  
 och respenning för sökanderesa.  
  
 36 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 Tabell 3.6 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade på mottagare  
  
 födda i respektive utanför Sverige, procent  
  
 Sökanderesa  
  
 Bohagstransport  
  
 Dagpendling  
  
 Veckopendling  
  
 Alla  
  
 arbetslösa  
  
 Födda i  
  
 Sverige  
  
 79 68 69 79 71  
  
 Födda  
  
 utanför  
  
 Sverige  
  
 21 32 31 21 29  
  
 3.3.3 Utbildning, arbetslöshetskassa och sökt yrke  
  
 Personer med hög utbildningsnivå var påtagligt överrepresenterade  
  
 bland dem som fick flyttningsbidrag i förhållande till sin andel av  
  
 alla arbetslösa.  
  
 Tabell 3.7 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade på mottagarens  
  
 högsta utbildning, procent  
  
 Sökanderesa  
  
 Bohagstransport  
  
 Dagpendling  
  
 Veckopendling  
  
 Alla  
  
 arbetslösa  
  
 Förgymnasial  
  
 2 4 5 4 9  
  
 Förgymnasial  
  
  9 år  
  
 6 8 9 8 17  
  
 Gymnasial 34 27 32 31 51  
  
 Eftergymnasial  
  
 8 7 7 7 6  
  
 Eftergymnasial  
  
  2 år  
  
 48 49 45 47 16  
  
 Forskarutbildning  
  
 2 5 2 4 1  
  
 Den största andelen, 22 procent, av dem som fick ett beslut om  
  
 respenning för sökanderesa tillhörde Unionens arbetslöshetskassa.  
  
 Cirka 18,5 procent tillhörde Akademikernas erkända arbetslöshetskassa  
  
 och 16 procent var inte medlem i någon arbetslöshetskassa  
  
 eller var utförsäkrade. De som i första hand sökte arbete som  
  
 försäljare var den största andelen arbetssökande som fick en  
  
 37 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 sökanderesa. Nära 4 procent (934 beslut) sökte arbete som företagsförsäljare  
  
 och cirka 3,5 procent (816 beslut) som försäljare i  
  
 fackhandel. Det tredje vanligaste sökta yrkesområdet var systemerare/programmerare  
  
 med 749 beslut.  
  
 Den största andelen, 21 procent, av dem som fick ett beslut om  
  
 respenning för bohagstransport tillhörde Akademikernas erkända  
  
 arbetslöshetskassa. Drygt 17 procent tillhörde inte någon arbetslöshetskassa  
  
 eller var utförsäkrade. Cirka 14 procent tillhörde  
  
 Unionens arbetslöshetskassa. Den största andelen, 3,5 procent,  
  
 sökte i första hand arbete som läkare. De därnäst vanligaste sökta  
  
 yrkesområdena var försäljare i fackhandel och grundskollärare med  
  
 en andel om 3 procent vardera.  
  
 Den största andelen, 25 procent, av dem som fick ett beslut om  
  
 pendlingsstöd för dagpendling tillhörde Unionens arbetslöshetskassa.  
  
 Drygt 20 procent tillhörde Akademikernas erkända arbetslöshetskassa,  
  
 och 10 procent tillhörde inte någon arbetslöshetskassa  
  
 eller var utförsäkrade. Den största andelen, 3,5 procent, sökte i  
  
 första hand arbete som systemerare/programmerare. De därnäst  
  
 vanligaste sökta yrkesområdena var köks- och restaurangbiträden  
  
 (3,3 procent) och försäljare i fackhandel (2,9 procent).  
  
 Den största andelen, 23,5 procent, av dem som fick ett beslut  
  
 om pendlingsstöd för veckopendling tillhörde Akademikernas  
  
 erkända arbetslöshetskassa. Knappt 19 procent var anslutna till  
  
 Unionens arbetslöshetskassa, och cirka 9 procent tillhörde inte  
  
 någon arbetslöshetskassa eller var utförsäkrade. Den största  
  
 andelen, 2,5 procent, sökte i första hand arbete som byggnadsträarbetare.  
  
 De därnäst vanligaste sökta yrkesområdena var grundskollärare  
  
 (2,3 procent) och svetsare/gasskärare (2,2 procent).  
  
 Man skulle kunna anta att de som söker arbete i yrken där det  
  
 över i stort sett hela landet finns brist på arbetskraft skulle vara  
  
 underrepresenterade bland dem som fick flyttningsbidrag. Så  
  
 verkar dock inte vara fallet. För 2009 identifierade Arbetsförmedlingen  
  
 tio yrken där det bedömdes finnas brist på arbetskraft  
  
 (bristyrken) och tio yrken där det bedömdes finnas överskott på  
  
 arbetskraft (överskottsyrken).17 Drygt 10 procent av de personer  
  
 som fick flyttningsbidrag sökte arbete inom dessa bristyrken,  
  
 medan bara 7 procent av alla arbetslösa sökte arbete inom bristyrken.  
  
 Drygt 7 procent av de som fick flyttningsbidrag sökte arbete  
  
 17 Arbetsförmedlingen Var finns jobben? Bedömning för perioden 2009 och en långsiktig  
  
 utblick, s. 8.  
  
 38 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 inom överskottsyrken, medan drygt 14 procent av alla arbetslösa  
  
 sökte arbete inom överskottsyrken.  
  
 3.3.4 Inskrivningstid vid tidpunkten för beslutet om  
  
 flyttningsbidrag18  
  
 Majoriteten av besluten om flyttningsbidrag avsåg personer som  
  
 varit inskrivna hos Arbetsförmedlingen i mer än 6 månader.  
  
 Tabell 3.8 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade mottagarnas  
  
 perioder som inskriven hos Arbetsförmedlingen före beslutet,  
  
 procent  
  
 Sökanderesa Bohagstransport  
  
 Dagpendling Veckopendling  
  
 0–6 mån. 46 23 34 34  
  
 6–12 mån. 24 37 24 31  
  
 1–2 år 13 20 17 17  
  
 2–3 år 5 7 9 6  
  
 > 3 år 11 13 15 13  
  
 Mediantiden från inskrivning till ett beslut om pendlingsstöd eller  
  
 respenning för bohagstransport var 249–295 dagar, och ungefär 25– 
  
 35 procent av besluten om dessa stödformer avsåg personer som  
  
 hade varit inskrivna högst ett halvår. Mediantiden från inskrivning  
  
 till ett beslut om respenning för sökanderesa var cirka 170 dagar,  
  
 och nära hälften av besluten om denna stödform avsåg personer  
  
 som hade varit inskrivna högst ett halvår.  
  
 Den genomsnittliga tiden från inskrivning till ett beslut om  
  
 flyttningsbidrag var 439 dagar. För dem som sökte arbete inom  
  
 bristyrken var den genomsnittliga inskrivningstiden över 373 dagar  
  
 och för dem som sökte arbete inom överskottsyrken var motsvarande  
  
 tid över 518 dagar.  
  
 18 Uppgifterna om inskrivningstid är behäftade med viss osäkerhet beroende på vad som  
  
 synes vara varierande rutiner för registrering. Det finns dock inte något som tyder på annat  
  
 än att den genomsnittliga inskrivningstiden före beslut om respenning för bohagstransport  
  
 eller pendlingsstöd har ökat i förhållande till vad som redovisas för år 2001 och 2002 i SOU  
  
 2003:37 s. 90 ff.  
  
 39 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 3.3.5 Reslängd, avreseort och destination  
  
 De flesta bohagstransporter och veckopendlingar avsåg en sträcka  
  
 som var längre än 20 mil enkel resa. Nästan hälften av sökanderesorna  
  
 avsåg en så lång sträcka. Fyra femtedelar av dagpendlingarna  
  
 avsåg en sträcka på mindre än 10 mil enkel resa.  
  
 Tabell 3.9 Andel beslut om flyttningsbidrag 2009 fördelade på reslängd  
  
 enkel resa, procent. Reslängden har beräknats fågelvägen efter  
  
 befolkningstyngdpunkten i avrese- respektive destinationskommunen.  
  
 Sökanderesa Bohagstransport  
  
 Dagpendling Veckopendling  
  
 0–4,9 mil 7 1 19 1  
  
 5–9,9 mil 24 8 59 7  
  
 10–14,9 mil 13 10 19 13  
  
 15–19,9 mil 13 14 3 17  
  
 20–49,9 mil 35 47 0 42  
  
 50–99,9 mil 9 18 0 19  
  
 100 mil eller  
  
 längre  
  
 1 2 0 2  
  
 Den genomsnittliga reslängden för samtliga stödformer var  
  
 50,5 mil enkel resa för dem som rest från Norrbottens län. Detta är  
  
 nära 9 mil längre än genomsnittet för dem som rest från Västerbottens  
  
 län och drygt 17 mil längre än genomsnittet för dem som rest  
  
 från Västernorrlands län.  
  
 En sökanderesa var i genomsnitt 23 mil lång enkel resa. Män och  
  
 kvinnor reste i genomsnitt lika långt. Sökanderesorna gick till  
  
 största delen till storstadslänen. Över 55 procent av sökanderesorna  
  
 gick till Stockholms län (33 procent), Västra Götalands län  
  
 (12 procent) och Skåne län (11 procent). Det var till storstadskommunerna  
  
 Stockholm, Göteborg och Malmö, som det överlägset  
  
 största antalet sökanderesor gick. Nära 40 procent av alla  
  
 sökanderesor gick till arbetsgivare som var verksamma där.  
  
 Sökanderesorna utgick oftast från Västra Götalands län (13,8 procent)  
  
 och Skåne län (10,8 procent).  
  
 En bohagstransport var i genomsnitt 35 mil lång enkel resa. Män  
  
 och kvinnor flyttade i genomsnitt ungefär lika långt (36 mil för  
  
 kvinnor och 34 mil för män). Också de flesta bohagstransporterna  
  
 40 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 gick till de tre storstadslänen (45,8 procent), även om dessa län inte  
  
 dominerade lika mycket som för sökanderesorna. Det län som hade  
  
 den största andelen beslut (15,5 procent) var Västra Götalands län.  
  
 De län som därefter hade de största andelarna var Skåne län  
  
 (10 procent) och Norrbottens län (7 procent).  
  
 Det genomsnittliga avståndet enkel resa för dagpendling var  
  
 knappt 8 mil. Kvinnor och män dagpendlade i genomsnitt ungefär  
  
 lika långt (7,9 mil för kvinnorna och 8 mil för männen). De yngsta  
  
 åldersgrupperna dagpendlade i genomsnitt något längre än de äldsta  
  
 (8,2 mil för åldersgruppen 25–34 år och 7,1 mil för personer som är  
  
 60 år eller äldre). En fjärdedel av besluten fattades i Södermanlands  
  
 län. De län som därefter hade de största andelarna var Västmanlands  
  
 län (16 procent) och Västra Götalands län (13 procent).  
  
 Drygt 28 procent av besluten avsåg dagpendling till Stockholm län.  
  
 Därnäst var det vanligast att besluten avsåg dagpendling till Västra  
  
 Götalands län (12,5 procent) och Södermanlands län (10,2 procent).  
  
 Det genomsnittliga avståndet enkel resa för veckopendling var  
  
 33 mil. Kvinnor och män veckopendlade i genomsnitt ungefär lika  
  
 långt. De yngsta åldersgrupperna veckopendlade något längre än de  
  
 äldsta (35,2 mil för åldersgruppen 25–34 år och 31,2 mil för personer  
  
 som är 60 år eller äldre). Det län som hade den största  
  
 andelen beslut var Norrbottens län (17 procent), följt av Västerbottens  
  
 län (13 procent) och Västra Götalands län (10,5 procent).  
  
 Nästan en fjärdedel av besluten avsåg veckopendling till Stockholm  
  
 län. Därnäst var det vanligast att besluten avsåg veckopendling till  
  
 Norrbottens län (11,5 procent) och Västra Götalands län (7,5 procent).  
  
 41 
  
 Flyttningsbidrag i siffror SOU 2010:26  
  
 Tabell 3.10 Genomsnittlig reslängd i mil enkel resa per beslut om flyttningsbidrag  
  
 2009 fördelad på det län som resan utgick från. Reslängden  
  
 har beräknats fågelvägen efter befolkningstyngdpunkten  
  
 i avrese- respektive destinationskommunen.  
  
 Sökanderesa Bohagstransport Dagpendling Veckopendling 
  
 Blekinge län 23 29 8 25 
  
 Dalarnas län 19 25 8 24 
  
 Gotlands län 26 30 26 
  
 Thomas 20 27 11 25 
  
 Hallands län 24 29 10 30 
  
 Jämtlands län 31 45 6 32 
  
 Jönköpings län 22 20 8 22 
  
 Kalmar län 23 29 10 21 
  
 Kronobergs län 20 28 9 33 
  
 Norrbottens län 51 76 6 46 
  
 Skåne län 26 41 8 45 
  
 Stockholms län 31 32 9 32 
  
 Södermanlands län 10 21 6 27 
  
 Uppsala län 26 30 7 29 
  
 Värmlands län 20 27 11 23 
  
 Västerbottens län 43 53 9 38 
  
 Västernorrlands län 33 40 8 36 
  
 Västmanlands län 11 26 8 27 
  
 Västra Götalands län 25 31 7 29 
  
 Örebro län 17 21 8 19 
  
 Östergötlands län 18 21 9 22 
  
 3.3.6 Vad hände med dem som fick flyttningsbidrag?  
  
 Av alla som under 2009 fick ett beslut om respenning för sökanderesa  
  
 hade nära hälften (49 procent) per den 31 december 2009  
  
 avaktualiserats19 hos Arbetsförmedlingen eller registrerats där som  
  
 arbetssökande med arbete.20 Det hade skett oftast för sökande från  
  
 Stockholms län (59 procent) och minst ofta för sökande från  
  
 Södermanlands län (40 procent) och Västernorrlands län  
  
 19 Se om avaktualisering avsnitt 4.1.  
  
 20 Tilldelats någon av sökandekategorierna 21 (Deltidsarbetslös), 22 (Tillfälligt timanställd),  
  
 31 (Tillfälligt arbete), 35 (Ombytessökande Samhall), 41 (Ombytessökande) 38, 39, 42, 43,  
  
 49, 77, 78 (anställningar med någon lönesubvention), 33, 36 eller 37 (Nystartsjobb).  
  
 42 
  
 SOU 2010:26 Flyttningsbidrag i siffror  
  
 43 
  
 (45 procent). 49 procent var registrerade som arbetslösa eller  
  
 deltagare i arbetsmarknadspolitiska program.  
  
 Av alla som under 2009 fått ett beslut om respenning för bohagstransport  
  
 hade drygt fyra femtedelar (82 procent) per den 31  
  
 december 2009 avaktualiserats hos Arbetsförmedlingen eller  
  
 registrerats där som arbetssökande med arbete. Det hade skett  
  
 oftast för sökande från Stockholms, Uppsala och Västerbottens län  
  
 (över 90 procent) och minst ofta för sökande från Dalarnas,  
  
 Kronobergs, Gävleborgs och Jämtlands län (omkring 70 procent).  
  
 Bara 16 procent var registrerade som arbetslösa eller deltagare i  
  
 arbetsmarknadspolitiska program.  
  
 Av alla som under 2009 fått ett beslut om pendlingsstöd för  
  
 dagpendling hade fyra femtedelar (drygt 80 procent) per den 31  
  
 december 2009 avaktualiserats hos Arbetsförmedlingen eller  
  
 registrerats där som arbetssökande med arbete. Bara 18,5 procent  
  
 var registrerade som arbetslösa eller deltagare i arbetsmarknadspolitiska  
  
 program.  
  
 Av alla som under 2009 fått ett beslut om pendlingsstöd för  
  
 veckopendling hade drygt tre fjärdedelar (77 procent) per den 31  
  
 december 2009 avaktualiserats hos Arbetsförmedlingen eller  
  
 registrerats där som arbetssökande med arbete. Det hade skett  
  
 oftast för sökande från Gotlands län (90 procent), Västerbottens  
  
 län (89 procent) och Västmanlands län (86 procent) och minst ofta  
  
 för sökande från Kronobergs, Jämtlands och Norrbottens län  
  
 (cirka 65 procent). Bara 22 procent var registrerade som arbetslösa  
  
 eller deltagare i arbetsmarknadspolitiska program.  
  
 Det verkar ha gått bra för förhållandevis många som sökte arbete  
  
 inom överskottsyrken och under 2009 fick ett beslut om  
  
 flyttningsbidrag i form av respenning för bohagstransport eller  
  
 pendlingsstöd. Per den 31 december 2009 hade knappt 70 procent  
  
 av dessa avaktualiserats hos Arbetsförmedlingen eller registrerats  
  
 där som arbetssökande med arbete. 
  
 4 Arbetsförmedlingens anvisning  
  
 till ledigt arbete  
  
 Enligt utredningsdirektiven ska flyttningsbidrag bara kunna beviljas  
  
 en arbetssökande som är inskriven hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 och som (av denna) blir anvisad ett lämpligt arbete.  
  
 Därför lämnas här en redogörelse för Arbetsförmedlingens inskrivningar  
  
 av arbetssökande och anvisningar av arbete samt för bestämmelserna  
  
 angående lämpligt arbete i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring  
  
 (ALF).  
  
 4.1 Inskrivningen hos Arbetsförmedlingen är  
  
 oreglerad  
  
 Det finns inga bestämmelser i lag eller förordning om att Arbetsförmedlingen  
  
 ska skriva in någon som arbetssökande och under  
  
 vilka förutsättningar det ska ske. I lagstiftning om arbetsmarknadspolitiska  
  
 åtgärder finns det dock bestämmelser som anknyter till  
  
 det fallet att någon är inskriven eller anmäld som arbetssökande  
  
 hos den offentliga arbetsförmedlingen.21 Som tidigare berörts  
  
 (avsnitt 2.3.3) är en förutsättning för respenning för bohagstransport  
  
 att man varit anmäld som arbetssökande hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen i minst sex månader.  
  
 I 9 § första stycket 3 ALF finns det en bestämmelse om att rätt  
  
 till arbetslöshetsersättning finns bara för sådana sökande som är  
  
 anmälda som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 i den ordning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet  
  
 som regeringen bestämmer. Enligt 2 § förordningen (1997:835) om  
  
 arbetslöshetsförsäkring är det Inspektionen för arbetslöshetsför21  
  
 Se t.ex. 16 § förordningen (2007:414) om jobb- och utvecklingsgarantin och 13 §  
  
 förordningen (2007:813) om jobbgaranti för ungdomar.  
  
 45 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 säkringen (IAF) som får meddela föreskrifter om på vilket sätt en  
  
 sökande ska vara anmäld hos den offentliga arbetsförmedlingen för  
  
 att ha rätt till ersättning enligt ALF.22 Sådana föreskrifter finns i  
  
 Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter (IAFFS  
  
 2009:4) om anmälan hos den offentliga Arbetsförmedlingen för  
  
 rätt till ekonomiskt stöd vid arbetslöshet. Av föreskrifterna framgår  
  
 det att man kan anmäla sig som sökande hos Arbetsförmedlingen  
  
 på flera olika sätt, t.ex. genom personligt besök, elektroniskt  
  
 eller, under vissa förutsättningar, per telefon. Sker anmälan på  
  
 annat sätt än genom personligt besök ska den följas upp med ett  
  
 sådant besök inom viss tid. En sökande kan i efterhand få en  
  
 uppgift om dag för anmälan rättad om det är helt klarlagt av  
  
 Arbetsförmedlingen att sökanden har anmält sig som arbetssökande  
  
 en viss dag i enlighet med föreskrifterna (jämför 13 och 14 §§  
  
 AMSFS 2005:4).  
  
 Dåvarande Arbetsmarknadsstyrelsen har också utfärdat föreskrifter  
  
 om handläggningen av arbetsförmedlingsärenden med  
  
 bestämmelser kring inskrivning (AMSFS 2005:4). Enligt föreskrifterna  
  
 har alla som har rätt att arbeta i Sverige också rätt att skrivas  
  
 in vid och få service av den offentliga arbetsförmedlingen (1 §).  
  
 Inskrivning hos Arbetsförmedlingen görs genom att den sökande  
  
 vid ett personligt besök registreras i det ADB-baserade platsförmedlingssystemet  
  
 AIS (4 §). Av 7 § framgår det att inskrivning är  
  
 obligatorisk för den som vill ta del av Arbetsförmedlingens  
  
 tjänster, utom vissa allmänt tillgängliga informationstjänster. Man  
  
 kan vara inskriven hos Arbetsförmedlingen så länge man känner för  
  
 det. En arbetssökande som anmäler att han eller hon inte längre  
  
 önskar få del av Arbetsförmedlingens service ska avaktualiseras av  
  
 Arbetsförmedlingen. Med avaktualisering avses att en sökande  
  
 registreras som inte längre arbetssökande vid Arbetsförmedlingen  
  
 (27 §). Arbetsförmedlingen kan också på eget initiativ avaktualisera  
  
 en sökande men då krävs det att förmedlingen först frågar sökanden  
  
 om denne önskar kvarstå som aktuell arbetssökande vid  
  
 Arbetsförmedlingen (28 §).  
  
 22 Regeringen har emellertid också själv meddelat sådana föreskrifter i 16 § andra stycket  
  
 förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten i form av en sådan  
  
 avanmälan som Arbetsförmedlingen ska göra till arbetslöshetskassan när den arbetssökande  
  
 inte längre håller kontakt med förmedlingen, och i enlighet med 22 § i den förordningen är  
  
 det Arbetsförmedlingen och inte Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen som meddelar  
  
 verkställighetsföreskrifter om avanmälan.  
  
 46 
  
 SOU 2010:26 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete  
  
 Att vara anmäld respektive inskriven som arbetssökande hos  
  
 Arbetsförmedlingen är alltså två olika saker enligt de två myndigheternas  
  
 föreskrifter. Man är inskriven först sedan man vid ett  
  
 personligt besök blivit datorregistrerad, medan man redan före  
  
 besöket/registreringen kan vara anmäld (elektroniskt eller per  
  
 telefon) i den mening som avses i ALF. Inskrivningen består så  
  
 länge man själv önskar det. Anmälan torde dock ha giltig verkan  
  
 enligt Patton bara intill dess Arbetsförmedlingen gör en s.k. avanmälan  
  
 enligt 16 § andra stycket förordningen (2000:628) om den  
  
 arbetsmarknadspolitiska verksamheten till berörd arbetslöshetskassa.23  
  
 En avanmälan innebär att Arbetsförmedlingen meddelar  
  
 arbetslöshetskassan att en sökande inte längre är anmäld hos  
  
 Arbetsförmedlingen i den ordning som bestämts i IAF:s föreskrifter  
  
 IAFFS 2009:4 (15 § AMSFS 2005:4). En avanmälan ska göras  
  
 om en arbetssökande inte besökt eller kontaktat den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen efter kallelse eller enligt överenskommelse.  
  
 Enligt 15 § AMSFS 2005:4 ska en avanmälan göras bl.a. när en  
  
 arbetssökande reser utomlands utan att resan avser en anställningsintervju,  
  
 specificerad till tid och plats, som Arbetsförmedlingen  
  
 och den sökande gemensamt kommit fram till att den sökande bör  
  
 genomföra eller syftar till att söka anställning hos arbetsgivare på  
  
 orter inom normalt dagpendlingsavstånd i länder i Sveriges omedelbara  
  
 närområde enligt gjord överenskommelse med Arbetsförmedlingen.  
  
 Arbetsförmedlingen registrerar uppgifter om arbetssökande i en  
  
 arbetsmarknadspolitisk databas i enlighet med lagen (2002:546) om  
  
 behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska  
  
 verksamheten. Enligt 3 § förordningen (2002:623) om behandling  
  
 av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten får  
  
 Arbetsförmedlingen i fråga om arbetssökande registrera bl.a.  
  
 uppgifter om tidpunkter, händelser och innehåll i kontakter med  
  
 Arbetsförmedlingen.  
  
 Per den 31 december 2009 fanns det 711 259 personer inskrivna  
  
 hos Arbetsförmedlingen.  
  
 23 Gör en person anspråk på ersättning under tid då Arbetsförmedlingen inte ansett honom  
  
 eller henne vara anmäld som sökande eller vägrat bevilja dispens för resa till utlandet, får  
  
 arbetslöshetskassan utreda saken och fatta ett beslut i ärendet, se kommentar av Inspektionen  
  
 för arbetslöshetsförsäkringen i dess elektroniska regelbok med försäkringsbestämmelser.  
  
 47 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 Tabell 4.1 Antal personer inskriva hos Arbetsförmedlingen den  
  
 31 december 2009 fördelade efter kategori  
  
 Kategori Antal  
  
 Arbetslösa 260 628  
  
 Sökande i program med aktivitetsstöd 158 488  
  
 Sökande som har arbete utan stöd 143 631  
  
 Sökande som har arbete med stöd 71 118  
  
 Nystartsjobb 22 503  
  
 Övriga inskrivna 54 991  
  
 Totalt 711 259  
  
 Källa: Arbetsförmedlingen  
  
 4.2 Anvisningsinstrumentet är oreglerat  
  
 Det finns inte heller några bestämmelser i lag eller förordning om  
  
 vad en anvisning till ledigt arbete innebär eller när eller hur  
  
 Arbetsförmedlingen får göra en sådan anvisning. Det finns däremot  
  
 bestämmelser i lagstiftning om arbetsmarknadspolitiska åtgärder  
  
 om Arbetsförmedlingens anvisning av personer till sådana åtgärder.24  
  
 I förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska  
  
 verksamheten anges i stället att platsförmedling innebär att den  
  
 enskilde får information och erbjudanden om lediga arbeten (7 §).  
  
 Enligt 3 § förordningen (2002:623) om behandling av personuppgifter  
  
 i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten får Arbetsförmedlingen  
  
 i fråga om arbetssökande i den tidigare nämnda  
  
 arbetsmarknadspolitiska databasen registrera uppgifter om anvisning  
  
 till arbete och resultatet av gjorda anvisningar.  
  
 Arbetsförmedlingens generaldirektör har den 18 november 2009  
  
 beslutat om riktlinjer för anvisning till bl.a. lämpligt arbete.25  
  
 Riktlinjerna är tillämpliga inom Arbetsförmedlingens förmedlingsverksamhet  
  
 när en arbetssökande anvisas till en ledig plats och  
  
 innebär i fråga om anvisning till ledig plats följande.  
  
 En anvisning innebär en uppmaning till den arbetssökande att söka en  
  
 ledig plats. En anvisning ska lämnas i så god tid till den arbetssökande  
  
 att hon eller han har möjlighet att söka ett anvisat arbete. En anvisning  
  
 till arbete kan lämnas muntligt eller skriftligt till den arbetssökande i  
  
 samband med ett personligt besök, per telefon, per post eller e-post.  
  
 24 Se t.ex. 5–9 §§ förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program.  
  
 25 Dnr Af-2009/113322.  
  
 48 
  
 SOU 2010:26 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete  
  
 En muntlig anvisning ska åtföljas av en skriftlig bekräftelse. Finns det  
  
 skäl, kan en skriftlig anvisning skickas i rekommenderat brev med  
  
 mottagningsbevis. En lämnad anvisning och dess innehåll ska dokumenteras  
  
 i datasystemet AIS.  
  
 Vid anvisning till ledig plats ska den arbetssökandes kompetens ha  
  
 bedömts överensstämma med arbetsgivarens krav i platsbeskrivningen.  
  
 En bedömning av om det anvisade arbetet är att se som lämpligt för  
  
 den sökande, enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter  
  
 (IAFFS 2004:3) om lämpligt arbete, ska ha gjorts.  
  
 Vid anvisningen ska den arbetssökande få tillräcklig information för  
  
 att kunna ta ställning till det anvisade arbetet. Av innehållet i anvisningen  
  
 ska framgå arbetsgivarens kontaktuppgifter, arbetsuppgifter,  
  
 anställningens varaktighet, anställningens omfattning, arbetstider, om  
  
 kollektivavtal finns, och datum för den sökandes redovisning till Arbetsförmedlingen.  
  
 Den sökande ska uppmanas att senast vid angivet datum, i samband  
  
 med ett personligt besök, per telefon, post eller e-post, enligt gjord  
  
 överenskommelse, lämna redovisning om han eller hon sökt den anvisade  
  
 platsen eller inte. Vad den sökande redovisat ska registreras i  
  
 datasystemet AIS.  
  
 Det kan nämnas att Arbetsförmedlingen uppgett att det för  
  
 närvarande pågår ett utvecklingsarbete som innebär att anvisning  
  
 ska lämnas bara till inskrivna som är anmälda till en arbetslöshetskassa  
  
 eller deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Övriga  
  
 inskrivna ska i stället för anvisning få ett platsförslag som liksom en  
  
 anvisning ska vara ett resultat av en kvalitativ matchning och  
  
 bedömning från Arbetsförmedlingens sida av att den arbetssökandes  
  
 kompetens stämmer överens med arbetsgivarens krav och att  
  
 arbetet är lämpligt.  
  
 Sedan 2003 har antalet anvisningar till ledigt arbete minskat  
  
 betydligt. Förutom för en uppgång år 2007 har antalet anvisningar  
  
 fortlöpande minskat. Antalet anvisningar skiljer sig inte mellan  
  
 män och kvinnor.  
  
 49 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 Figur 4.1 Antal anvisningar till ledigt arbete år 2003–2009  
  
 0 
  
 200 000 
  
 400 000 
  
 600 000 
  
 800 000 
  
 1 000 000 
  
 1 200 000 
  
 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 
  
 Källa: Arbetsförmedlingen  
  
 Av de drygt 4,5 miljoner anvisningar som gjordes under perioden  
  
 2003–2009 avsåg knappt 2 250, eller 0,05 procent, anvisningar till  
  
 arbeten utomlands. Knappt hälften av dessa anvisningar,  
  
 49 procent, avsåg arbete i Danmark, och 43 procent av dessa  
  
 anvisningar avsåg arbete i Norge.  
  
 Den största andelen, drygt 60 procent, av dem som anvisas till  
  
 ledigt arbete är öppet arbetslösa. Drygt 20 procent är ombytessökande.  
  
 En tiondel av alla som anvisas till ledigt arbete är deltagare i  
  
 något konjunkturberoende program.  
  
 En relativt stor andel av dem som anvisas är inte berättigad till  
  
 arbetslöshetsersättning, varför dessa anvisningar endast görs som  
  
 en följd av Arbetsförmedlingens matchningsfunktion. Andelen  
  
 anvisade som inte varit berättigad till arbetslöshetsersättning har  
  
 mer än fördubblats under perioden, från 11 procent år 2003 till  
  
 24 procent år 2009.  
  
 50 
  
 SOU 2010:26 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete  
  
 4.3 Sambandet mellan inskrivning/anvisning och  
  
 rätten till arbetslöshetsersättning  
  
 Som tidigare nämnts krävs det för rätt till arbetslöshetsersättning  
  
 bl.a. att man är anmäld som arbetssökande hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen (9 § första stycket 3 ALF). I avsnitt 4.1 har det  
  
 kommenterats hur denna anmälan såsom förutsättning för rätt till  
  
 arbetslöshetsersättning förhåller sig till inskrivningen som arbetssökande  
  
 hos Arbetsförmedlingen. En ytterligare förutsättning för  
  
 rätt till arbetslöshetsersättning är att man är beredd att anta  
  
 erbjudet lämpligt arbete (9 § första stycket 2 ALF). Ett erbjudet  
  
 arbete ska enligt 11 § första stycket Patton anses lämpligt, om  
  
 1. det inom ramen för tillgången på arbetstillfällen tagits skälig  
  
 hänsyn till den sökandes förutsättningar för arbetet samt andra  
  
 personliga förhållanden,  
  
 2. anställningsförmånerna är förenliga med de förmåner som  
  
 arbetstagare får som är anställda enligt kollektivavtal eller, om  
  
 kollektivavtal inte finns, är skäliga i förhållande till de förmåner  
  
 arbetstagare med likvärdiga arbetsuppgifter och kvalifikationer  
  
 får vid jämförliga företag,  
  
 3. arbetet inte hänför sig till en arbetsplats där arbetskonflikt  
  
 råder till följd av stridsåtgärder som är lovliga enligt lag och  
  
 kollektivavtal, och  
  
 4. förhållandena på arbetsplatsen motsvarar vad som anges i  
  
 författning eller myndighets föreskrifter om åtgärder till förebyggande  
  
 av ohälsa eller olycksfall.  
  
 Enligt 11 § andra stycket ALF får regeringen eller den myndighet  
  
 som regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om  
  
 lämpligt arbete. Enligt 26 § förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring  
  
 är det Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen  
  
 som får meddela föreskrifter om lämpligt arbete enligt 11 § andra  
  
 stycket ALF. Sådana föreskrifter finns i Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens  
  
 föreskrifter (IAFFS 2004:3) om tillämpningen  
  
 av 11 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring gällande  
  
 lämpligt arbete. De nu gällande föreskrifterna finns intagna som  
  
 bilaga 3. Av föreskrifterna framgår det bl.a. att det är Arbetsförmedlingen  
  
 som ytterst gör bedömningen av vilka arbeten den  
  
 sökande ska söka (5 §). En bedömning av vad som kan anses vara  
  
 ett lämpligt arbete för den sökande ska göras med beaktande av  
  
 51 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 tillgången av arbetstillfällen över hela arbetsmarknaden (3 §). I 10– 
  
 14 §§ finns det föreskrifter om flyttning, arbetsresor och geografiskt  
  
 begränsade sökområden som innebär följande.  
  
 En sökande får under en skälig övergångsperiod på grund av  
  
 familjeskäl begränsa sitt sökområde geografiskt. Med geografiskt  
  
 begränsat sökområde menas att den sökande endast kan ta arbete  
  
 inom ett från bostaden begränsat område innebärande högst tolv  
  
 timmars daglig frånvaro. Med familjeskäl avses att  
  
  ett barn eller någon annan medlem som ingår i hushållsgemenskapen  
  
 är beroende av den sökandes tillsyn och stöd och därför  
  
 kräver den sökandes dagliga närvaro, samt att hushållet inte kan  
  
 flyttas,  
  
  den andre makens eller makans eller därmed jämställd persons  
  
 arbetsförhållanden medför att denne inte ensam kan sköta det  
  
 gemensamma hushållet eller flytta med till en annan bostadsort,  
  
 eller  
  
  den sökande är ensamstående förälder och är beroende av stöd  
  
 från någon annan på bostadsorten för att kunna klara ett arbete.  
  
 Med skälig övergångsperiod avses den tid som krävs för den  
  
 sökande att kunna finna lösningar som gör att beroende och  
  
 stödbehov kan tillgodoses på annat sätt. Ett arbete ska därefter  
  
 anses vara lämpligt om den sökande kan besöka den gemensamma  
  
 bostaden varje vecka.  
  
 Kan den sökande resa mellan arbetsplatsen och bostaden på ett  
  
 godtagbart sätt, dvs. inom en rimlig tid och till en skälig kostnad,  
  
 ska arbetet anses vara lämpligt. Om det saknas allmänna kommunikationsmedel  
  
 till och från arbetet, men den sökande har tillgång till  
  
 annat färdsätt ska arbetet anses vara lämpligt. Om arbetstidens  
  
 förläggning kan anpassas till restider som gör det möjligt att ta sig  
  
 till och från arbetet på ett godtagbart sätt, ska arbetet anses vara  
  
 lämpligt.  
  
 Kan den sökande inte resa mellan bostaden och arbetsplatsen på  
  
 ett godtagbart sätt, men finns det möjlighet för den sökande att få  
  
 tillgång till ett boende på arbetsorten ska anvisat eller erbjudet  
  
 arbete anses vara lämpligt. Ett anvisat eller erbjudet arbete ska  
  
 anses vara lämpligt om det finns möjlighet för den sökande att få  
  
 tillgång till ett boende på arbetsorten vid anställningens tillträde.  
  
 Om ett anvisat eller erbjudet arbete innebär att den sökandes familj  
  
 52 
  
 SOU 2010:26 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete  
  
 måste flytta med till arbetsorten, ska arbetet anses vara lämpligt om  
  
 en familjebostad kan påräknas inom rimlig tid.  
  
 Arbetsförmedlingen ska, enligt 6 § förordningen (2000:628) om  
  
 den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, i samråd med den som  
  
 söker arbete upprätta en individuell handlingsplan där den arbetssökandes  
  
 skyldigheter och planerade aktiviteter anges. Av handlingsplanen  
  
 ska, enligt 3 § Arbetsmarknadsstyrelsens föreskrifter  
  
 (AMSFS 2004:11) om individuella handlingsplaner, bl.a. framgå de  
  
 yrken och yrkesområden samt geografiskt sökområde som är  
  
 aktuella. Om Arbetsförmedlingen och sökanden inte kan nå en  
  
 överenskommelse om innehållet i en handlingsplan, avgör Arbetsförmedlingen  
  
 till vilka arbeten eller arbetsmarknadspolitiska  
  
 program som sökanden ska anvisas och vilka tjänster som sökanden  
  
 ska erbjudas (7 § AMSFS 2004:11, jämför 5 § IAFFS 2004:3).  
  
 Enligt 16 § första stycket förordningen (2000:628) om den  
  
 arbetsmarknadspolitiska verksamheten ska Arbetsförmedlingen  
  
 underrätta berörd arbetslöshetskassa och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen  
  
 om en arbetssökande, som får eller begär  
  
 ersättning från en arbetslöshetskassa, bl.a. avvisar ett lämpligt  
  
 arbete som erbjuds eller på annat sätt genom sitt uppträdande  
  
 uppenbarligen vållar att en anställning inte kommer till stånd. I 19– 
  
 24 §§ AMSFS 2005:4 finns det ytterligare föreskrifter om en sådan  
  
 underrättelse.  
  
 Bakgrunden till att en sådan underrättelse ska lämnas är att den  
  
 berörda arbetslöshetskassan ska enligt 45 a § ALF för viss tid sätta  
  
 ned eller helt frånkänna den sökande arbetslöshetsersättning bl.a.  
  
 om han eller hon har avvisat ett erbjudet lämpligt arbete utan  
  
 godtagbart skäl. Motsvarande gäller om den sökande utan att  
  
 uttryckligen ha avvisat sådant arbete ändå genom sitt uppträdande  
  
 uppenbarligen vållat att anställning inte kommit till stånd.  
  
 Ursprungligen angavs i föreskriften om lämpligt arbete (IAFFS  
  
 2004:3) att bedömningen av vad som kan anses vara lämpligt arbete  
  
 för den sökande skulle göras med beaktande av tillgången på  
  
 arbetstillfällen över hela den svenska arbetsmarknaden. År 2008  
  
 ändrades föreskriften så att de kursiverade orden togs bort26, och  
  
 det angavs i en kommentar av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen  
  
 i dess elektroniska regelbok med försäkringsbestämmelser  
  
 att i begreppet hela arbetsmarknaden innefattas även arbets26  
  
 Den ändrade lydelsen motsvarar lydelsen av de föreskrifter om lämpligt arbete som  
  
 Arbetsmarknadsstyrelsen tidigare hade utfärdat, AMSFS 2001:10.  
  
 53 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 marknaden utanför Sveriges gränser. Bakgrunden till ändringen och  
  
 kommentaren var en dom från Regeringsrätten i juni 2008, RÅ  
  
 2008 ref. 45. Frågan i rättsfallet gällde om arbetslöshetsersättningen  
  
 för en arbetslös skulle sättas ned därför att han utan godtagbara  
  
 skäl hade avvisat erbjudande om lämpligt arbete i form av en  
  
 tidsbegränsad heltidsanställning på obestämd tid som byggnadssnickare  
  
 hos ett bemanningsföretag i Norge. Regeringsrätten kom  
  
 fram till att det saknades stöd i 11 § ALF för att generellt anse att  
  
 ett arbete inte är lämpligt enbart på den grunden att det är beläget i  
  
 ett annat land och anförde:  
  
 Frågan om ett arbete som erbjuds i ett annat land är lämpligt i ALF:s  
  
 mening måste enligt Regeringsrättens mening bedömas med hänsyn  
  
 till såväl de aspekter som anges i 11 § ALF – varom mera nedan – som  
  
 alla andra faktorer som på ett betydande sätt kan påverka den arbetssökandes  
  
 livssituation. Dit hör sådant som arbetets art, den arbetssökandes  
  
 erfarenhet av arbete av liknande slag, avstånd till hemorten,  
  
 språksvårigheter, stora skillnader i levnadsförhållanden m.m. I förevarande  
  
 fall kan noteras att [den arbetslöse] är verksam i byggnadsbranschen  
  
 och att hans bostadsort är belägen inte alltför långt från Norge,  
  
 som i såväl språkligt som kulturellt avseende har stora likheter med  
  
 Sverige. Många svenskar arbetar också i Norge. Regeringsrätten finner  
  
 därför att det faktum att det erbjudna arbetet var beläget i Norge inte i  
  
 sig utesluter att det var lämpligt i ALF:s mening. []  
  
 För att ett erbjudet arbete ska anses lämpligt krävs enligt 11 § första  
  
 stycket 2 ALF att de anställningsförmåner som arbetet medför är  
  
 förenliga med de förmåner som arbetstagare får som är anställda enligt  
  
 kollektivavtal eller, om kollektivavtal inte finns, är skäliga i förhållande  
  
 till de förmåner arbetstagare med likvärdiga arbetsuppgifter och kvalifikationer  
  
 får vid jämförliga företag. Vid bedömningen av om detta  
  
 krav är uppfyllt när det gäller ett erbjudet arbete i ett annat land måste  
  
 enligt Regeringsrättens mening beaktas vilka förmåner som skulle ha  
  
 följt av ett likvärdigt arbete i Sverige. Detta gäller inte endast lön och  
  
 andra förmåner som utges av arbetsgivaren utan även sådana förmåner  
  
 som följer av den tillämpliga socialförsäkringslagstiftningen. Även  
  
 annan relevant lagstiftning som påverkar anställningsförmånernas  
  
 innehåll och storlek, såsom exempelvis skatterättslig och arbetsrättslig  
  
 lagstiftning, kan ha betydelse.  
  
 Att vissa skillnader finns mellan olika  
  
 länders regelsystem i dessa avseenden är oundvikligt och varje nackdel  
  
 som uppkommer till följd av att ett utländskt regelsystem blir tillämpligt  
  
 innebär inte att det erbjudna arbetet ska anses olämpligt. En samlad  
  
 bedömning får således göras av om de förmåner som det erbjudna  
  
 arbetet medför är skäliga i förhållande till de förmåner som skulle ha  
  
 följt av ett likvärdigt arbete i Sverige.  
  
 54 
  
 SOU 2010:26 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete  
  
 Av artikel 13.1 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av  
  
 systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras  
  
 familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, vilken är tillämplig även  
  
 inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), framgår –  
  
 såvitt gäller förmåner som omfattas av förordningen – att de personer  
  
 för vilka förordningen gäller omfattas av lagstiftningen i endast en  
  
 medlemsstat. Enligt artikel 13.2 ska den som är anställd för arbete  
  
 inom en medlemsstats territorium omfattas av denna medlemsstats  
  
 lagstiftning, även om han är bosatt inom en annan medlemsstats territorium 
  
 . Av förordningen följer således att [den arbetslöse], för det fall  
  
 han påbörjat anställningen i Norge, hade kommit att omfattas av norsk  
  
 socialförsäkringslagstiftning. [Den arbetslöse] har anfört att de norska  
  
 socialförsäkringsreglerna i vissa avseenden är mindre förmånliga än de  
  
 som gäller vid anställning i Sverige. De skillnader som han har åberopat  
  
 kan dock enligt Regeringsrättens mening inte anses vara så stora  
  
 att de vid en helhetsbedömning innebär att de förmåner som skulle ha  
  
 följt av arbetet i Norge inte var skäliga. Inte heller i övrigt har i målet  
  
 framkommit sådana omständigheter som gör att förmånerna framstår  
  
 som oskäliga. Kravet i 11 § första stycket 2 ALF får därmed anses ha  
  
 varit uppfyllt.  
  
 För att ett erbjudet arbete ska anses lämpligt fordras vidare enligt 11 §  
  
 första stycket 1 ALF att skälig hänsyn tagits till den sökandes personliga  
  
 förhållanden. Av utredningen i målet framgår att [den arbetslöse]  
  
 vid det aktuella tillfället hade tre minderåriga barn varav det yngsta var  
  
 åtta år. [Den arbetslöse] har anfört att han, om han antagit det erbjudna  
  
 arbetet, skulle ha varit borta från hemmet i mer är tolv timmar per  
  
 dygn samt att hans hustrus arbetstid var oregelbunden med mycket  
  
 kvällsarbete. Dessa omständigheter kan dock enligt Regeringsrättens  
  
 mening inte anses medföra att arbetet var olämpligt. Det yngsta barnet  
  
 var i och för sig i en sådan ålder att det fortfarande måste anses ha haft  
  
 visst behov av tillsyn. I detta sammanhang måste dock beaktas att det i  
  
 byggnadsbranschen inte är ovanligt att arbetet åtminstone periodvis är  
  
 förlagt till annan ort än hemorten. Det måste därför kunna begäras att  
  
 en arbetssökande inom denna bransch har en beredskap för att ett  
  
 arbete kan komma att erbjudas utanför hemorten vilket kan kräva  
  
 veckopendling mellan arbetet och bostaden. Av utredningen i målet  
  
 framgår att [den arbetslöse] vid det aktuella tillfället hade varit arbetslös  
  
 en tid.  
  
 Han hade därmed haft möjlighet att förbereda lösningar för  
  
 att tillgodose barnens behov av tillsyn för det fall han skulle bli erbjuden  
  
 ett arbete där daglig pendling inte var möjlig. Även kravet i 11 §  
  
 första stycket 1 ALF får således anses ha varit uppfyllt.  
  
 Det har inte påståtts att något av de övriga krav som anges i 11 § inte  
  
 var uppfyllt, varför det erbjudna arbetet får anses ha varit lämpligt i  
  
 den mening som avses i denna bestämmelse. Vad [den arbetslöse]  
  
 anfört om att han inte fått tillräcklig tid att sätta sig in i konsekvenserna  
  
 av att arbeta i Norge föranleder inte någon annan bedömning.  
  
 55 
  
 Arbetsförmedlingens anvisning till ledigt arbete SOU 2010:26  
  
 56  
  
 Några andra skäl för [den arbetslöse] att inte acceptera det i Norge  
  
 erbjudna arbetet vilka kunnat godtas enligt 45 a § första stycket 1 ALF  
  
 har inte framkommit.  
  
 4.4 Bara en bråkdel som fått flyttningsbidrag har  
  
 anvisats arbetet  
  
 År 2009 fattades det 27 499 beslut om flyttningsbidrag. Bara i fråga  
  
 om en bråkdel av besluten, något över en och en halv procent eller  
  
 434 beslut, hade det skett en anvisning till det arbete som beslutet  
  
 avsåg. Den stödform som hade den högsta andelen anvisningar var  
  
 pendlingsstöden, 3,5 procent för veckopendling och 3,9 procent för  
  
 dagpendling.  
  
 Enligt uppgifter från arbetsförmedlare följer de arbetssökande  
  
 oftast den handlingsplan som utarbetats gemensamt av förmedlaren  
  
 och den arbetssökande. Handlingsplanen innebär som regel en hög  
  
 grad av egen aktivitet av den arbetssökande, där Arbetsförmedlingen  
  
 stöttar den arbetssökande med självserviceinstrument på  
  
 Internet, matchning, platsinformation och bevakning och hemsändning  
  
 av information om intressanta platser att söka. Detta  
  
 arbetssätt gör att den arbetssökande ofta söker och får ett arbete  
  
 utan att ha blivit anvisad det. I praktiken anvisar Arbetsförmedlingen  
  
 vidare bara sådana lediga arbeten som anmälts till förmedlingen,  
  
 och det är i dag inte ens hälften av alla lediga arbeten som  
  
 anmäls till förmedlingen.27  
  
 27 Arbetsförmedlingen, Arbetsmarknadsrapport 2009:1, s. 28 f. 
  
 5 Kontakter med kommissionen  
  
 5.1 Förfrågan 2006  
  
 I ett brev av den 22 december 2006 tog kommissionen upp frågan  
  
 om pendlingsstödet är en sådan förmån som omfattas av rådets  
  
 förordning (EEG) 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen  
  
 av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller  
  
 deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen och frågan om  
  
 hur pendlingsstödet förhåller sig till principen om fri rörlighet för  
  
 arbetstagare. I sitt svar av den 11 maj 2007 anförde Arbetsmarknadsdepartementet  
  
 bl.a. följande:  
  
 Med hänsyn till den särskilda karaktär som pendlingsstödet har som  
  
 ett arbetsmarknadspolitiskt instrument för att öka rörligheten inom  
  
 ett visst område, att en behovsprövning görs i varje individuellt ärende,  
  
 att inget försäkringskrav eller avgiftskrav ställs på individen, samt att  
  
 stödet ges endast för att ersätta de faktiska resekostnaderna, anser vi  
  
 att stödet inte utgör en sådan förmån som omfattas av förordningen  
  
 1408/71/EG.  
  
 Därutöver krävs inte att den sökande har fullgjort karenstid eller att  
  
 denne sedan tidigare har en koppling till den svenska arbetsmarknaden.  
  
 Vi ser därför inte heller några problem i förhållande till den EGrättsliga  
  
 regleringen om fri rörlighet för arbetstagare.  
  
 5.2 Förfrågan 2008 inom ramen för EU:s  
  
 pilotprojekt  
  
 Med anledning av att kommissionen mottagit ett klagomål om  
  
 pendlingsstödet kontaktade kommissionen i juli 2008 Sverige med  
  
 en förfrågan inom ramen för EU:s pilotprojekt, som är ett system  
  
 för informationsutbyte och problemlösning. Klagomålet, som  
  
 framställts av en anonym svensk medborgare, bosatt i Sverige,  
  
 57 
  
 Kontakter med kommissionen SOU 2010:26  
  
 gällde att klaganden hade ansökt om pendlingsstöd för resor från  
  
 bostaden i Sverige till ett arbete i Danmark men fått avslag av  
  
 Arbetsförmedlingen med motiveringen att arbetsplatsen är belägen  
  
 utanför Sverige.  
  
 I sitt svar av den 7 november 2008 hänvisade Arbetsmarknadsdepartementet  
  
 till sitt tidigare svar och anförde bl.a. följande:  
  
 Mot bakgrund av EG-domstolens praxis skulle det visserligen kunna  
  
 hävdas att tillämpningen innebär en viss inskränkning av den fria  
  
 rörligheten. Men även om så skulle vara fallet framgår av domstolens  
  
 praxis att en inskränkning av den fria rörligheten kan vara motiverad  
  
 av arbetsmarknadspolitiska skäl under vissa omständigheter och på  
  
 vissa villkor. Eftersom reglerna om pendlingsstöd är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade gör vi bedömningen att Arbetsförmedlingens  
  
 tillämpning inte strider mot EG-rätten.  
  
 5.3 Formell underrättelse 2009  
  
 Kommissionen accepterade inte Sveriges svar 2008 utan inledde ett  
  
 s.k. överträdelseärende. I en formell underrättelse till Sverige den  
  
 14 april 2009 anförde kommissionen att den ansåg att begränsningen  
  
 av pendlingsstödet till resor till arbetsplatser i Sverige kan  
  
 utgöra ett hinder för den fria rörligheten som är otillåtet enligt  
  
 artikel 39 i EG-fördraget. Som skäl för sitt ställningstagande angav  
  
 kommissionen:  
  
 EG-domstolen har vid upprepade tillfällen1 slagit fast att alla fördragsbestämmelser  
  
 som avser fri rörlighet för personer har till syfte att  
  
 underlätta utövandet av all yrkesverksamhet inom gemenskapens  
  
 territorium för gemenskapens medborgare och att förhindra åtgärder  
  
 som kan missgynna dessa medborgare när de utövar ekonomisk verksamhet  
  
 inom en annan medlemsstats territorium. I detta sammanhang  
  
 förfogar medlemsstaternas medborgare särskilt över rätten att lämna  
  
 sitt hemland för att bege sig till en annan medlemsstats territorium  
  
 och vistas där för att utöva ekonomisk verksamhet. Nationella bestämmelser  
  
 genom vilka en medborgare i en medlemsstat hindras eller  
  
 avskräcks från att lämna sitt hemland för att utöva sin rätt till fri rörlighet  
  
 utgör således hinder för denna frihet, även om de tillämpas  
  
 oberoende av de berörda arbetstagarnas nationalitet (se bl.a. Foster,  
  
 1 Dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Foster, REG 1995 s. I-04921; dom av den  
  
 17 mars 2005 i mål C-109/04, Olsen, REG 2005, s. I-2421; dom av den 11 januari 2007  
  
 i mål C-208/05, ITC, REG 2007, s. I-181.  
  
 58 
  
 SOU 2010:26 Kontakter med kommissionen  
  
 C-415/93; punkterna 94–96; Olsen, C-109/04, punkterna 25–26  
  
 samt ITC, C208/05, punkterna 31–33).  
  
 Domstolen slog också fast att det är oförenligt med rätten till fri  
  
 rörlighet att en arbetstagare eller arbetssökande som söker arbete i en  
  
 annan medlemsstat behandlas på ett mindre förmånligt sätt än vad som  
  
 skulle ha varit fallet om han inte hade använt sig av de rättigheter i  
  
 fråga om fri rörlighet som han har enligt fördraget2.  
  
 Mot bakgrund av dessa iakttagelser anser kommissionen att det faktum  
  
 att sådana förmåner som de olika flyttningsbidragen i Sverige  
  
 beviljas enbart för anställning i Sverige kan utgöra ett hinder för den  
  
 fria rörligheten för arbetstagare. Något sådant villkor föreskrivs inte i  
  
 förordning (1999:594) om flyttningsbidrag, men de svenska myndigheterna  
  
 erkänner att detta villkor tillämpas som etablerad praxis.  
  
 De svenska myndigheterna medgav i sitt brev av den 7 november 2008  
  
 att det med hänsyn till EG-domstolens rättspraxis kan hävdas att  
  
 Arbetsförmedlingens praxis i viss utsträckning begränsar den fria  
  
 rörligheten, men påpekade också att en begränsning av den fria rörligheten  
  
 enligt EG-domstolens rättpraxis i vissa fall och på vissa villkor  
  
 kan vara berättigad av arbetsmarknadspolitiska skäl. De svenska myndigheterna  
  
 hävdar att bestämmelserna om pendlingsstöd är berättigade  
  
 av arbetsmarknadspolitiska skäl och att Arbetsförmedlingens praxis  
  
 därför inte strider mot EU-lagstiftningen.  
  
 Några vidare uppgifter om denna motivering av hindret för den fria  
  
 rörligheten har inte lämnats. Med stöd av väletablerad rättspraxis anser  
  
 EG-domstolen att en bestämmelse som hindrar den fria rörligheten för  
  
 arbetstagare endast kan tillåtas om den har ett legitimt syfte som är  
  
 förenligt med fördraget och är berättigad på grund av tvingande hänsyn  
  
 till allmänintresset. I ett sådant fall krävs det även att tillämpningen  
  
 av nämnda bestämmelse är ägnad att säkerställa uppnåendet av  
  
 syftet i fråga och att denna tillämpning inte går utöver vad som är  
  
 nödvändigt för att uppnå detta syfte (se bl.a. mål C-109/04, Olsen 
  
 , punkt 33 samt C-208/05, ITC, punkt 37). De svenska myndigheterna  
  
 har inte redogjort för de arbetsmarknadspolitiska skäl som  
  
 skulle kunna motivera begränsningen av den fria rörligheten, för arbetstagare  
  
 beträffande rätt till flyttningsbidrag.  
  
 De har heller inte lagt  
  
 fram några argument för att visa att det faktum att flyttningsbidrag  
  
 lämnas enbart till personer anställda i Sverige inte går utöver vad som  
  
 är nödvändigt i detta avseende på grund av tvingande hänsyn till allmänintresset  
  
 (krav på att proportionalitetsprincipen följs).  
  
 2 Dom i mål C-208/05, ITC (se ovan), punkt 34; dom av den 11 juli 2002 i mål 224/98,  
  
 DHoop, REG 2002, s. I-6191, punkt 18.  
  
 59 
  
 Kontakter med kommissionen SOU 2010:26  
  
 Kommissionen anser därför att Sverige har underlåtit att fullgöra sina  
  
 skyldigheter enligt artikel 39 i EG-fördraget.  
  
 I sitt svar till kommissionen den 13 augusti 2009 anförde regeringen  
  
 bl.a. följande:  
  
 Svenska regeringens inställning  
  
 Med anledning av kommissionens formella underrättelse ska regeringen  
  
 tillsätta en utredning som ska se över frågan och föreslå ändringar i  
  
 regelverket angående flyttningsbidragen som motiveras av den svenska  
  
 arbetsmarknadspolitiken samtidigt som de är icke-diskriminerande.  
  
 Skälen för regeringens inställning  
  
 Mot bakgrund av EG-domstolens uttalanden kan regeringen inte  
  
 förneka att Arbetsförmedlingens tillämpning av bestämmelserna om  
  
 flyttningsbidrag, dvs. att bidrag lämnas enbart för anställning i Sverige,  
  
 kan innebära ett visst hinder för den fria rörligheten för arbetstagare.  
  
 Att neka en person pendlingsstöd med motiveringen att hans eller  
  
 hennes anställning är utomlands innebär att personen missgynnas i  
  
 förhållande till en person som har en anställning i Sverige.  
  
 Regeringen gör emellertid gällande att den nu omtvistade begränsningen  
  
 av flyttningsbidragen bör anses vara förenlig med EG-rätten med  
  
 hänsyn till att systemet med flyttningsbidrag är ett arbetsmarknadspolitiskt  
  
 instrument och med hänsyn till de arbetsmarknadspolitiska skäl  
  
 som ligger bakom flyttningsbidragen.  
  
 Arbetsmarknadspolitiken är en del av socialpolitiken och i första hand  
  
 en nationell angelägenhet. Medlemsstaterna beslutar själva om medel  
  
 och villkor för den politiken. Hur mycket medel som avsätts varje år  
  
 baseras på prognoser utifrån situationen i respektive land. Den modell  
  
 som sedan flera år används för samordning av medlemsstaternas arbetsmarknadspolitik  
  
 är den s.k. öppna samordningsmetoden med  
  
 gemensamma riktlinjer, nationella handlingsplaner, gemensamma  
  
 indikatorer, uppföljning och bedömning av kommissionen m.m. Regelverken  
  
 och budgetarna är dock nationella.  
  
 EG-domstolen har följaktligen också förklarat att det ankommer på  
  
 medlemsstaterna att välja åtgärder för att förverkliga de mål som de  
  
 uppställt för arbetsmarknaden och att medlemsstaterna har ett stort  
  
 utrymme för eget skön när de utövar denna behörighet. Domstolen  
  
 har även uttalat att främjandet av sysselsättningen utgör ett legitimt  
  
 socialpolitiskt mål (se dom i mål C-208/05, ITC Innovative Technology  
  
 Center GmbH mot Collins, punkt 39, och däri  
  
 angivna hänvisningar).  
  
 60 
  
 SOU 2010:26 Kontakter med kommissionen  
  
 Det övergripande målet för den svenska arbetsmarknadspolitiken är att  
  
 bidra till en väl fungerande arbetsmarknad, öka sysselsättningen och  
  
 minska utanförskapet i Sverige. En huvuduppgift för denna politik är  
  
 att sammanföra de som söker arbete med de som söker arbetskraft. En  
  
 grundläggande förutsättning för att arbetsmarknaden ska fungera på  
  
 ett tillfredsställande sätt är att arbetssökande sammanförs med lediga  
  
 arbeten så snabbt och effektivt som möjligt. En effektiv förmedling  
  
 förutsätter att arbetssökande, förutom att aktivt söka arbete, också  
  
 faktiskt tar ett lämpligt arbete. Arbetssökande måste därför vara rörliga,  
  
 både mellan yrken och mellan regioner. Rörlighet på arbetsmarknaden  
  
 minskar också risken för att lokal arbetskraftsbrist ska uppstå  
  
 med inflationsdrivande lönehöjningar och minskad produktion som  
  
 följd. En fungerande kompetensförsörjning utgör vidare grunden för  
  
 regional utveckling och tillväxt.  
  
 Betydelsen av rörlighet på arbetsmarknaden är något som medlemsländerna  
  
 inom ramen för EU:s sysselsättningsstrategi också är överens  
  
 om. Medlemsländerna ska för att uppnå det övergripande målet om  
  
 full sysselsättning förbättra möjligheterna för arbetstagare och arbetsgivare  
  
 att hantera förändringar på arbetsmarknaden samt främja anpassbarhet  
  
 och rörlighet på arbetsmarknaden.  
  
 De nu aktuella flyttningsbidragen utgör ett viktigt instrument i den  
  
 svenska arbetsmarknadspolitiken för att bidra till en ökad geografisk  
  
 rörlighet och flexibilitet på arbetsmarknaden i syfte att minska arbetslösheten  
  
 och motverka lokal arbetskraftsbrist. Motivet är inte endast  
  
 att underlätta personers geografiska rörlighet i situationer då det redan  
  
 uppkommit brist på arbetskraft i vissa delar av landet och överskott på  
  
 andra håll, utan även att förebygga risken för att sådana förhållanden  
  
 över huvud taget ska uppstå. Flyttningsbidragen syftar även till att  
  
 stimulera nyckelpersoner att flytta till regioner som är särskilt utsatta  
  
 ur ett regionalt utvecklingsperspektiv.  
  
 Flyttningsbidragen utgör ett väsentligt stöd för den som inom ramen  
  
 för arbetslöshetsförsäkringen anvisats ett arbete på annan ort än hemorten 
  
 . En arbetssökande som uppbär ersättning från arbetslöshetskassa  
  
 eller motsvarande ersättning inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt  
  
 program har enligt den svenska arbetslöshetsförsäkringen nämligen  
  
 en långtgående skyldighet att ta lämpliga arbeten oavsett var de  
  
 finns någonstans för att inte ersättningen ska reduceras eller i vissa fall  
  
 helt förloras. Denna skyldighet kompletteras med möjligheten att få  
  
 flyttningsbidrag. Flyttningsbidragen kan därmed i någon mening även  
  
 sägas bidra till att stärka arbetslöshetsförsäkringen som en omställningsförsäkring,  
  
 vilket också är en av regeringens övriga huvuduppgifter  
  
 för arbetsmarknadspolitiken.  
  
 Som framhållits ovan utgör det enligt EG-domstolen ett legitimt  
  
 socialpolitiskt mål att främja sysselsättningen.  
  
 Ett främjande av syssel61 
  
 Kontakter med kommissionen SOU 2010:26  
  
 sättningen måste anses innefatta inte bara åtgärder för att minska  
  
 arbetslösheten utan även åtgärder för att motverka arbetskraftsbrist i  
  
 ett visst område eller inom ett visst yrke. Syftet att motverka en redan  
  
 uppkommen arbetskraftsbrist präglar särskilt den del av flyttningsbidraget  
  
 som avser stöd för veckopendling. För sådant stöd gäller nämligen  
  
 att detta får beviljas endast för pendling till ett arbete i en region  
  
 där det i realiteten konstaterats brist på arbetskraft i yrket.  
  
 Sverige måste kunna vidta arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att  
  
 förebygga och hantera missförhållanden på den egna arbetsmarknaden.  
  
 I annat fall saknas möjlighet att komma till rätta med situationen att  
  
 det på vissa håll i landet riskerar att uppstå eller råder brist på arbetsföra  
  
 personer. Sverige kan inte förlita sig på att andra EU-länder företar  
  
 motsvarande åtgärder som bidrar till att deras medborgare får arbete på  
  
 sådana platser i Sverige. Det kan rimligtvis inte heller krävas att Sverige  
  
 ska bekosta åtgärder för att hantera arbetskraftsbrist i andra EUländer 
  
 . Sistnämnda förhållande skulle sannolikt även leda till att de  
  
 kostnaderna för att uppnå de önskade effekterna inte längre kan motiveras.  
  
 Det ska inte bortses från att det därutöver också finns ett svenskt  
  
 intresse av att skydda den nationella arbetsmarknaden så att den inte  
  
 förlorar nyckelpersoner. EG-domstolen har uttalat att det kan antas  
  
 att frågan om att skydda arbetsmarknaden från att förlora kvalificerad  
  
 arbetskraft under vissa omständigheter och med beaktande av vissa  
  
 villkor kan motivera inskränkningar i den fria rörligheten av arbetstagare  
  
 (se domen i ovan nämnda målet ITC, punkt 44).  
  
 Avslutningsvis bör understrykas att den praktiska tillämpningen av  
  
 bestämmelserna om flyttningsbidrag i högsta grad är direkt knuten till  
  
 förverkligandet av den svenska arbetsmarknadspolitiken. Som redovisats  
  
 i det föregående ska Arbetsförmedlingen i varje enskilt fall göra en  
  
 arbetsmarknadspolitisk bedömning om stöd är motiverat. En sådan  
  
 bedömning är nödvändig bl.a. för att uppnå syftet att endast ersätta  
  
 förflyttningar som inte skulle ha skett utan bidrag. För att kunna göra  
  
 en korrekt bedömning i detta hänseende krävs goda kunskaper om och  
  
 erfarenhet av den svenska arbetsmarknaden på såväl det nationella som  
  
 det lokala planet samt även kunskaper om inhemsk praxis på närliggande  
  
 områden.  
  
 På grund av det nu anförda anser regeringen fortfarande att systemet  
  
 med flyttningsbidrag i sin nuvarande utformning får anses vara godtagbart  
  
 från EG-rättsliga utgångspunkter.  
  
 Detta innebär inte att regeringen är omedveten om att Arbetsförmedlingens  
  
 tillämpning av flyttningsbidragen kan vara problematisk med  
  
 hänsyn till den fria rörligheten för arbetstagare. Regeringen är naturligtvis  
  
 angelägen om att det svenska systemet inte ställer upp några  
  
 62 
  
 SOU 2010:26 Kontakter med kommissionen  
  
 oberättigade hinder för denna fria rörlighet. Med anledning av vad  
  
 kommissionen anfört ska vi därför tillsätta en utredning så snart som  
  
 möjligt. En särskild utredare får i uppdrag att se över hur reglerna  
  
 gällande flyttningsbidragen enligt förordning (1999:594) om flyttningsbidrag  
  
 bör förändras. Syftet med förändringen är att flyttningsbidragen  
  
 endast ska kunna beviljas i samband med anvisning till ett  
  
 arbete. En sådan anvisning är inte begränsad till Sverige. Att anvisning  
  
 kan ske även utanför Sverige slogs nyligen fast i en dom från Regeringsrätten  
  
 i juni 2008 (mål nr 800-06). Regeringsrätten fastställde då  
  
 att ett arbete i Norge som anvisats en arbetssökande i Sverige var ett  
  
 lämpligt arbete som den arbetssökande var tvungen att acceptera för  
  
 att inte få sin arbetslöshetsersättning nedsatt. Utredarens betänkande  
  
 ska ligga till grund för att utforma förslag till ett icke-diskriminerande  
  
 regelverk, vilket enligt ordinarie beredningsrutiner ska kunna presenteras  
  
 senast i budgetpropositionen 2011 (september–oktober 2010).  
  
 Utredningen bör söka samråd med företrädare för kommissionen.  
  
 Regeringen ser därför fram emot ett fortsatt samarbete med kommissionen  
  
 i denna fråga med målsättningen att hitta en lösning i samförstånd.  
  
 Därefter beslutade regeringen den 26 november 2009 om utredningsdirektiven  
  
 (bilaga 1).  
  
 5.4 Motiverat yttrande 2010  
  
 Efter ha tagit del av de uppgifter Sverige lämnat gjorde kommissionen  
  
 den bedömningen att Sverige underlåtit att fullgöra sina  
  
 skyldigheter enligt artikel 45 i EUF-fördraget. I ett s.k. motiverat  
  
 yttrande till Sverige av den 18 mars 2010 anförde kommissionen  
  
 under rubriken Rättslig bedömning följande:  
  
 26. Mot bakgrund av EU-domstolens rättspraxis anser kommissionen  
  
 att villkoret att anställningen ska ligga i Sverige för att bidrag som  
  
 flyttningsbidrag ska kunna beviljas kan utgöra ett hinder för arbetstagarnas  
  
 fria rörlighet. Även om detta villkor inte föreskrivs i förordning  
  
 (1999:594) om flyttningsbidrag vidgår de svenska myndigheterna  
  
 att villkoret tillämpas enligt vedertagen praxis.  
  
 27. Europeiska unionens domstol har vid flera tillfällen konstaterat  
  
 följande1: Alla fördragsbestämmelser om fri rörlighet för personer har  
  
 till syfte att underlätta för medborgarna inom gemenskapen att utöva  
  
 1 Domstolens dom av den 15 december 1995 i målet C-415/93, Foster, REG 1995 s.  
  
 I-04921. Domstolens dom av den 17 mars 2005 i målet C-109/04, Olsen, REG 2005, s.  
  
 I-2421. Domstolens dom av den 11 januari 2007 i målet C-208/05, ITC, REG 2007, s. I-181.  
  
 63 
  
 Kontakter med kommissionen SOU 2010:26  
  
 all slags yrkesverksamhet inom hela gemenskapen och de utgör hinder  
  
 för åtgärder som kan missgynna dessa medborgare när de önskar utöva  
  
 ekonomisk verksamhet i en annan medlemsstat. I detta sammanhang  
  
 förfogar medlemsstaternas medborgare särskilt över en rätt som följer  
  
 direkt av fördraget, nämligen att lämna sitt hemland för att bege sig  
  
 till en annan medlemsstat och vistas där för att utöva ekonomisk verksamhet.  
  
 Nationella bestämmelser genom vilka en arbetstagare som är  
  
 medborgare i en medlemsstat hindras eller avskräcks från att lämna  
  
 sitt hemland för att utöva sin rätt till fri rörlighet utgör således hinder  
  
 för denna frihet, även om de tillämpas oberoende av de berörda arbetstagarnas  
  
 nationalitet (se bl.a. Salas, punkterna 94– 
  
 96, Olsen C-109/04, punkterna 25–26, och ITC C-208/05,  
  
 punkterna 31–33).  
  
 28. Domstolen anser också att det är oförenligt med rätten till fri rörlighet  
  
 att en arbetstagare eller arbetssökande behandlas på ett mindre  
  
 förmånligt sätt i den medlemsstat där han är medborgare än vad som  
  
 skulle ha varit fallet om han inte hade använt sig av de rättigheter i  
  
 fråga om fri rörlighet som han har enligt fördraget2.  
  
 []  
  
 34. Enligt EU-domstolens fasta rättspraxis gäller följande: En bestämmelse  
  
 som hindrar den fria rörligheten för arbetstagare kan endast  
  
 tillåtas om den har ett legitimt syfte som är förenligt med fördraget och  
  
 är motiverad av tvingande hänsyn till allmänintresset. I ett sådant fall  
  
 fordras även att tillämpningen av en sådan bestämmelse är ägnad att  
  
 säkerställa att syftet j fråga uppnås och att denna tillämpning inte går  
  
 utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte (se bl.a. Olsen  
  
 C-109/04, punkt 33, och Jones, punkt 37).  
  
 35. Kommissionen finner dock att de svenska myndigheterna har  
  
 underlåtit att lämna tillräckligt välunderbyggda argument till stöd  
  
 för begränsningen av arbetstagares fria rörlighet när det gäller tillgång  
  
 till flyttningsbidrag, och att de inte heller lämnat några argument  
  
 som visar att villkoret att anställningen ska vara belägen i Sverige  
  
 för att flyttningsbidrag ska kunna beviljas inte går utöver vad  
  
 som är nödvändigt av arbetsmarknadspolitiska skäl (proportionalitetsprövning).  
  
 36.  
  
 Då de svenska myndigheterna inser att Arbetsförmedlingens tilllämpning  
  
 av flyttningsbidragen kan vara problematisk med hänsyn till  
  
 den fria rörligheten för arbetstagare erbjuder de sig i sitt svar av den  
  
 13 augusti 2009 att tillsätta en utredning som ska se över frågan och  
  
 föreslå ändringar i regelverket angående flyttningsbidragen som moti2  
  
 Dom i målet C-208/05 ITC (a.a.), punkt 34. Domstolens dom av den 11 juli 2002 i målet  
  
 224/98 DHoop, REG 2002, s. I-6191, punkt 18.  
  
 64 
  
 SOU 2010:26 Kontakter med kommissionen  
  
 65 
  
 veras av den svenska arbetsmarknadspolitiken samtidigt som de är  
  
 icke-diskriminerande.  
  
 37. För det ändamålet ska en särskild utredare [få] i uppdrag att se över  
  
 hur reglerna gällande flyttningsbidragen enligt förordning (1999:594)  
  
 om flyttningsbidrag bör förändras så att flyttningsbidragen endast  
  
 ska kunna beviljas i samband med anvisning till ett arbete, inte  
  
 nödvändigtvis i Sverige. De svenska myndigheterna säger följande:  
  
 Att anvisning kan ske även utanför Sverige slogs nyligen fast i en  
  
 dom från Regeringsrätten i juni 2008 (mål nr 800-06). Regeringsrätten  
  
 fastställde då att ett arbete i Norge som anvisats en arbetssökande i  
  
 Sverige var ett lämpligt arbete som den arbetssökande var tvungen att  
  
 acceptera för att inte få sin arbetslöshetsersättning nedsatt. Utredarens  
  
 betänkande ska ligga till grund för förslag till ett ickediskriminerande  
  
 regelverk som normalt ska läggas fram i budgetpropositionen  
  
 för 2011 (september–oktober 2011). Utredningen  
  
 bör även omfatta samråd med företrädare för kommissionen.  
  
 38. Trots det finner kommissionen de svenska myndigheternas förslag  
  
 motsägelsefullt. Å ena sidan erkänner de att flyttningsbidrag begränsade  
  
 till enbart anställningar i Sverige kan utgöra ett hinder för  
  
 arbetstagarnas fria rörlighet, men å andra sidan förefaller de motivera  
  
 det med hänvisningar till otillräckligt underbyggda arbetsmarknadspolitiska  
  
 skäl. De lämnar inte heller någon exakt tidplan  
  
 för den här utredningen eller de konkreta ändringar de kan tänka  
  
 sig att införa.  
  
 39. Av ovan anförda skäl och trots de kontakter som tagits mellan  
  
 kommissionen och de svenska myndigheterna sedan 2006 förefaller  
  
 inte de svenska myndigheterna tydligt ha åtagit sig att se till att nationell  
  
 förvaltningspraxis överensstämmer med EU-rätten.  
  
 40. Europeiska kommissionen anser därför att Konungariket Sverige  
  
 underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 45 i fördraget  
  
 om Europeiska unionens funktionssätt.  
  
 Kommissionen har anmodat Sverige att inom två månader från  
  
 delfåendet, dvs. till den 22 maj 2010, vidta nödvändiga åtgärder för  
  
 att följa det motiverade yttrandet. 
  
 6 EU-rättsliga regler  
  
 6.1 En förändrad fördragsstruktur  
  
 Sedan utredningsdirektiven beslutades har Lissabonfördraget trätt i  
  
 kraft, varigenom Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
  
 (EUF-fördraget) har ersatt EG-fördraget. De bestämmelser om fri  
  
 rörlighet för arbetstagare som tidigare fanns i artikel 39 i EGfördraget  
  
 har i sak oförändrade förts över till artikel 45 i EUFfördraget.  
  
 Lissabonfördraget har också inneburit en ny begreppsbildning  
  
 i och med att begreppet Europeiska gemenskaperna (EG)  
  
 utmönstrats och konsekvent ersatts med Europeiska unionen.  
  
 Begreppen EG-rätt eller gemenskapsrätt har således ersatts av  
  
 begreppen EU-rätt eller unionsrätt och EG-domstolen har bytt  
  
 namn till EU-domstolen. I fortsättningen används de nya termer  
  
 och begrepp som följer av Lissabonfördraget.  
  
 När det i det följande talas om EU och medlemsstater inom EU  
  
 avses också Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och  
  
 de stater som ingår i det området.  
  
 6.2 Kort om den fria rörligheten för arbetstagare  
  
 Rätten till fri rörlighet för arbetstagare slås fast i artikel 45.1 i  
  
 EUF-fördraget. Genom artikel 45.2 i EUF-fördraget förbjuds all  
  
 diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av  
  
 nationalitet vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och  
  
 anställningsvillkor. Förbudet tar sikte på både direkt och indirekt  
  
 diskriminering. Rätten till fri rörlighet för arbetstagare innefattar,  
  
 enligt artikel 45.3 i EUF-fördraget, rätt att anta faktiska erbjudanden  
  
 om anställning, att förflytta sig fritt inom medlemsstaternas  
  
 territorium för detta ändamål, att uppehålla sig i en medlemsstat i  
  
 syfte att inneha anställning där i överensstämmelse med de lagar  
  
 och andra författningar som gäller för anställning av medborgare i  
  
 67 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 den staten, och att, på vissa villkor, stanna kvar inom en medlemsstats  
  
 territorium efter att ha varit anställd där. Medlemsstaterna får  
  
 inte införa ordningar som innebär ett hinder för den fria rörligheten  
  
 för arbetstagare. De möjligheter till undantag som finns för  
  
 medlemsstaterna att faktiskt uppställa sådana hinder berörs i  
  
 avsnitt 6.5.  
  
 Av EU-domstolens fasta praxis följer att de rättigheter som slås  
  
 fast i artikel 45 i EUF-fördraget inte bara tar sikte på nationalitetsdiskriminerande  
  
 hinder för den fria rörligheten för arbetstagare.  
  
 Även nationella regler och åtgärder som utan att vara diskriminerande  
  
 kan hindra eller avskräcka medlemsstaternas medborgare att  
  
 utnyttja den fria rörligheten omfattas.28 Regler vars effekter på  
  
 rörligheten är att betrakta som alltför indirekta och slumpmässiga  
  
 faller dock utanför artikelns tillämpningsområde.29 Också det fallet  
  
 att en medlemsstats regler hindrar eller avskräcker de egna medborgarna  
  
 från att lämna sitt hemland i syfte att arbeta i en annan  
  
 medlemsstat innebär ett otillåtet hinder för den fria rörligheten.30  
  
 6.3 Att bevilja flyttningsbidrag bara för anställning i  
  
 Sverige innebär ett hinder för den fria  
  
 rörligheten  
  
 Syftet med EUF-fördragets bestämmelser om den fria rörligheten  
  
 är enligt EU-domstolen att underlätta för medborgarna att utöva  
  
 all slags yrkesverksamhet inom EU och att förhindra åtgärder som  
  
 kan missgynna dessa medborgare när de önskar utöva ekonomisk  
  
 verksamhet i en annan medlemsstat. Rätten till fri rörlighet  
  
 innefattar därför inte bara en rätt att anta erbjudanden om anställning  
  
 och bosätta sig i en annan medlemsstat, utan också en rätt att i  
  
 detta syfte lämna den egna medlemsstaten.31 Av praxis följer även  
  
 att det är oförenligt med den rätten att en arbetstagare eller den  
  
 som söker arbete i en annan medlemsstat behandlas på ett mindre  
  
 förmånligt sätt än vad som skulle ha varit fallet om personen i fråga  
  
 28 Se bl.a. mål C-55/94 Brewer, REG 1995, s. I-4165, punkt 37.  
  
 29 Mål C-190/98 Graf, REG 2000, s. I-493.  
  
 30 Se bl.a. mål C-208/05, ITC, REG 2007, s. I-181, punkt 33.  
  
 31 Se bl.a. mål Thomas, REG 1999, s. I-345, punkt 37.  
  
 68 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 inte använt sig av den rätt till fri rörlighet som följer av Wagner  
  
 För att någon ska kunna få flyttningsbidrag i annan form än  
  
 respenning för sökanderesa krävs det att personen faktiskt har fått  
  
 en anställning, men det krävs inte att han eller hon ska ha börjat  
  
 arbeta i anställningen (se avsnitt 2). Den som har fått en anställning  
  
 får anses omfattad av den rätt till fri rörlighet som artikel 45.1 i  
  
 EUF-fördraget ger arbetstagare även om anställningen ännu inte  
  
 tillträtts.  
  
 För att någon ska kunna få flyttningsbidrag i form av respenning  
  
 för sökanderesa krävs det att personen är eller riskerar att bli  
  
 arbetslös och att resan bedöms nödvändig för att en anställning ska  
  
 komma till stånd (se avsnitt 2). Även den som vill göra en resa som  
  
 bedömts nödvändig för att en anställning ska komma till stånd får  
  
 anses omfattad av den rätt till fri rörlighet som artikel 45.1 i EUFfördraget  
  
 ger arbetstagare.33  
  
 Som framgått av avsnitt 2 och 5 beviljar Arbetsförmedlingen  
  
 bara flyttningsbidrag för anställningar i Sverige. Regeringen har  
  
 inte förnekat att en sådan tillämpning kan innebära ett visst hinder  
  
 för den fria rörligheten för arbetstagare (se avsnitt 5.3). Följande  
  
 domar från EU-domstolen är av särskilt intresse för bedömningen  
  
 av frågan om det finns ett sådant hinder.  
  
 Kranemann-målet34 avsåg tyska delstatsbestämmelser som innebar  
  
 att tingsnotarier som fullgjorde sin obligatoriska praktiktjänstgöring  
  
 i Tyskland fick ersättning för resor mellan hemmet och  
  
 arbetsplatsen. De som förlagt delar av praktiken utomlands fick  
  
 däremot själva betala den del av resan som avsåg sträckan utanför  
  
 Tyskland. I målet slog EU-domstolen fast att om en medlemsstat  
  
 valt att införa ett system enligt vilket vissa tjänster bara kan sökas  
  
 av personer som fullgjort en praktiktjänstgöring, och systemet  
  
 dessutom medger att delar av den fullgörs i en annan medlemsstat,  
  
 så måste den säkerställa att organisationen av praktiken inte hindrar  
  
 den fria rörligheten. Slutsatsen var att regler av detta slag missgynnar  
  
 notarier som förlagt delar av praktiken utomlands och därför  
  
 kunde avskräcka dem från att utnyttja den fria rörligheten.  
  
 32 Se bl.a. mål C-208/05 ITC, REG 2007, s. I-181, punkt 34.  
  
 33 Mål C-292/89 Antonissen, REG 1991, s. I-745, punkt 13.  
  
 34 Mål C-109/04 Olsen, REG 2005, s. I-2421.  
  
 69 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 I ITC-målet35 hade domstolen att ta ställning till en bestämmelse  
  
 i den tyska sociallagen som gav privata arbetsförmedlingar rätt  
  
 till ersättning i efterhand för att ha förmedlat arbete till arbetssökande.  
  
 Som villkor uppställdes ett krav på att arbetet omfattades av  
  
 obligatoriska socialförsäkringsavgifter i Tyskland. EU-domstolen  
  
 fann att en sådan bestämmelse missgynnar arbetssökande som fått  
  
 en anställning som omfattas av obligatoriska socialförsäkringsavgifter  
  
 i en annan medlemsstat och därför avskräcker  
  
 dessa personer från att utnyttja den fria rörligheten.  
  
 Om Sverige väljer att ha ett system där man av en statlig myndighet  
  
 kan få viss ekonomisk ersättning för förflyttningar i  
  
 samband med anställning, har jag mot bakgrund av dessa domar  
  
 från EU-domstolen svårt att se annat än att det innebär ett hinder  
  
 för den fria rörligheten för arbetstagare att neka någon sådan  
  
 ersättning på grund av att anställningen inte är i Sverige. Min  
  
 slutsats är alltså att det innebär ett hinder för den fria rörligheten  
  
 för arbetstagare att bevilja flyttningsbidrag bara avseende anställning  
  
 i Sverige. Att bevilja ersättning bara avseende den del av  
  
 förflyttningen som sker inom Sverige skulle enligt min bedömning  
  
 på motsvarande sätt innebära ett hinder för den fria rörligheten för  
  
 arbetstagare.  
  
 Om man tills vidare bortser från bestämmelserna avseende  
  
 stödområden, kan enligt min mening de villkor och begränsningar  
  
 som uttryckligen uppställs i förordningen om flyttningsbidrag inte  
  
 i sig anses innebära några hinder för den fria rörligheten för  
  
 arbetstagare eller någon diskriminering på grund av nationalitet. De  
  
 i den meningen neutrala bestämmelserna i förordningen får dock  
  
 inte i praktiken tillämpas så att de innebär sådana hinder eller sådan  
  
 diskriminering.  
  
 6.4 Vilka personkategorier ska enligt unionsrätten ha  
  
 möjlighet till flyttningsbidrag?  
  
 6.4.1 Inledning  
  
 Det klagomål som initierat det överträdelseärende som kommissionen  
  
 inlett mot Sverige gällde en i Sverige bosatt svensk medborgare  
  
 som ville ha flyttningsbidrag i form av pendlingsstöd avseende  
  
 35 Mål C-208/05 ITC, REG 2007, s. I-181.  
  
 70 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 en anställning i Danmark (se avsnitt 5.2). Att i Sverige bosatta  
  
 svenska medborgare kan beviljas flyttningsbidrag är självklart. Som  
  
 nyss konstaterats (avsnitt 6.3) innebär det ett hinder för den fria  
  
 rörligheten för arbetstagare att i tillämpningen göra skillnad mellan  
  
 i Sverige bosatta svenska medborgare genom att inte bevilja  
  
 flyttningsbidrag avseende anställningar i annan medlemsstat än  
  
 Sverige. Vad som ska beröras i detta avsnitt är i vilken utsträckning  
  
 unionsrätten medför att Sverige är skyldig att ge andra än i Sverige  
  
 bosatta svenska medborgare möjlighet till flyttningsbidrag,  
  
 avseende anställning i Sverige eller annan medlemsstat, på samma  
  
 villkor som i Sverige bosatta svenska medborgare.  
  
 Svaret på sådana frågeställningar är beroende av vilken karaktär  
  
 flyttningsbidraget ska anses ha enligt unionsrätten. Vad det  
  
 närmare bestämt gäller är i första hand om flyttningsbidraget är att  
  
 anse som en sådan social förmån som avses i artikel 7.2 i rådets  
  
 förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens  
  
 fria rörlighet inom gemenskapen36 och/eller en sådan  
  
 social trygghetsförmån som avses i Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning  
  
 av de sociala trygghetssystemen37. Dessa frågor behandlas nedan i  
  
 särskilda avsnitt.  
  
 6.4.2 Social förmån enligt förordning (EEG) nr 1612/68?  
  
 Enligt artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68 ska en arbetstagare  
  
 från en annan medlemsstat ha samma sociala och skattemässiga  
  
 förmåner som statens egna medborgare. Med en social förmån  
  
 avses enligt EU-domstolen alla förmåner, med eller utan anknytning  
  
 till ett anställningsavtal, som i allmänhet tillerkänns landets  
  
 egna arbetstagare, huvudsakligen på grund av deras objektiva  
  
 ställning som arbetstagare eller enbart därför att de är bosatta inom  
  
 landet och vars utsträckning till att även gälla arbetstagare som är  
  
 medborgare i andra medlemsstater således kan antas underlätta  
  
 deras rörlighet inom gemenskapen.38 Begreppet inkluderar således  
  
 i princip alla förmåner som har någon social betydelse och som kan  
  
 36 EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.  
  
 37 Den förordningen träder i kraft den 1 maj 2010 och ersätter då rådets förordning (EEG)  
  
 nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när  
  
 anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen.  
  
 38 Se bl.a. mål C-213/05 Geven, REG 2007, s. I-6347, punkt 12.  
  
 71 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 underlätta integrationen. De förmåner som ryms inom flyttningsbidraget  
  
 får därför anses omfattade av begreppet social förmån.  
  
 Det är emellertid enligt EU-domstolens praxis i princip bara  
  
 sådana arbetstagare som redan har inträtt på en medlemsstats  
  
 arbetsmarknad som enligt artikeln har rätt till samma sociala  
  
 förmåner från den medlemsstaten som medlemsstatens egna  
  
 medborgare. Den som aldrig har haft en anställning i Sverige har  
  
 alltså inte med stöd av den artikeln rätt till flyttningsbidrag på  
  
 samma villkor som svenska medborgare.  
  
 Men innebär det förhållandet att den som är bosatt utomlands  
  
 och aldrig har utfört arbete i Sverige men har fått en anställning i  
  
 Sverige att han eller hon har inträtt på den svenska arbetsmarknaden  
  
 på det sätt som krävs för samma möjlighet till sociala förmåner  
  
 enligt artikeln som svenska medborgare? EUF-fördraget och  
  
 förordning (EEG) nr 1612/68 ger inget entydigt svar på denna  
  
 fråga. Uttalanden i EU-domstolens praxis tyder dock på att rätten  
  
 till likabehandling enligt artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68  
  
 bara omfattar migrerande arbetstagare som redan arbetar i den  
  
 medlemsstat som betalar förmånen eller i vart fall redan befinner  
  
 sig i denna medlemsstat.39  
  
 Däremot framstår det som mera klart att den som vill göra ett  
  
 besök i Sverige som bedöms som nödvändigt för att en anställning  
  
 här ska komma till stånd inte redan härigenom kan anses ha inträtt  
  
 på den svenska arbetsmarknaden på det sätt som krävs.  
  
 Av EU-domstolens praxis följer att personer som arbetar i en  
  
 medlemsstat men som är bosatta i en annan medlemsstat, s.k.  
  
 gränsarbetare, omfattas av artikel 45 i EUF-fördraget i personligt  
  
 hänseende. Gränsarbetare har därför möjlighet att åberopa artikel  
  
 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68 för att få sociala förmåner i den  
  
 medlemsstat där arbetet utförs på samma sätt som alla andra  
  
 arbetstagare som avses i denna bestämmelse. EU-domstolen har i  
  
 flera fall slagit fast att ett bosättningskrav i det land som beviljar en  
  
 förmån som omfattas av förordningen riskerar att få en indirekt  
  
 diskriminerande effekt, eftersom kravet lättare uppfylls av landets  
  
 egna arbetstagare än av arbetstagare från andra medlemsstater.40 En  
  
 i Danmark bosatt dansk medborgare som har arbetat i Sverige men  
  
 blivit arbetslös och fått ett nytt arbete i Finland ska således enligt  
  
 39 Se mål C-138/02 Collins, REG, 2004, s. I-2703, punkterna 30 och 31.  
  
 40 Se bl.a. mål C-213/05 Geven, REG 2007, s.  
  
 I-6347, punkterna 15, 19 och 20 samt mål  
  
 C-212/05 Hartmann, REG 2007, s. I-6303, punkterna 24, 30 och 31.  
  
 72 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68 ha samma möjlighet till  
  
 flyttningsbidrag som en i Sverige bosatt svensk medborgare som  
  
 fått ett arbete i Finland.  
  
 I artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68 finns det en bestämmelse  
  
 om att en medborgare i en medlemsstat som söker anställning  
  
 inom en annan medlemsstats territorium ska få samma hjälp  
  
 där som den som ges av arbetsförmedlingarna i denna stat till dess  
  
 egna medborgare som söker anställning. Arbetsförmedlingens  
  
 beviljande av den ekonomiska förmånen flyttningsbidrag kan inte  
  
 anses vara sådan hjälp som åsyftas i den artikeln. Det följer av  
  
 fast praxis i EU-domstolen att den som söker arbete i en annan  
  
 medlemsstat men ännu inte har fått en anställning, inte har någon  
  
 på förordningen grundad rätt till likabehandling i fråga om sociala  
  
 förmåner.41 En annan sak är att arbetssökande numera har en mer  
  
 begränsad rätt till likabehandling med stöd av EUF-fördraget (se  
  
 avsnitt 6.4.4.).  
  
 Däremot torde den övriga service som Arbetsförmedlingen ger  
  
 svenska arbetssökande i form av inskrivning, information om och  
  
 anvisning till lediga arbeten m.m. vara att betrakta som hjälp  
  
 enligt artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68. I Arbetsmarknadsstyrelsens  
  
 föreskrifter (1 § AMSFS 2005:4) finns det också en  
  
 uttrycklig bestämmelse om att alla som har rätt att arbeta i Sverige  
  
 också har rätt att skrivas in hos och få service av den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen.  
  
 6.4.3 Förmån enligt förordning (EG) nr 883/2004?  
  
 Att flyttningsbidrag omfattas av begreppet social förmån i artikel  
  
 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68 utesluter inte att flyttningsbidrag  
  
 samtidigt kan omfattas av Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning  
  
 av de sociala trygghetssystemen.42 Begreppet social trygghet tar  
  
 till skillnad från begreppet social förmån sikte på vissa inom  
  
 unionsrätten bestämda socialförsäkringsförmåner som hänför sig  
  
 till någon av de grenar av social trygghet som anges i artikel 3.1 i  
  
 denna förordning och som i punkten f särskilt nämner förmåner  
  
 vid arbetslöshet.  
  
 41 Se mål C-138/02 Collins, REG, 2004, s. I-2703, punkterna 31–33.  
  
 42 EUT L 166, 30.4.2004, s. 1.  
  
 73 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 Av artikel 7 framgår det att ett bosättningskrav som huvudregel  
  
 inte får uppställas som villkor för rätt till sådana kontantförmåner  
  
 som omfattas förordningen. Från förbudet undantas sådana  
  
 särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som avses i artikel 70.  
  
 Flyttningsbidraget omfattas dock inte av detta undantag redan av  
  
 det skälet att det inte finns upptaget i en särskild bilaga till förordningen43 
  
 , vilket enligt samma artikel utgör ett villkor för att  
  
 undantaget ska gälla.  
  
 Beträffande arbetslöshetsförmåner gäller dock särskilda regler  
  
 enligt vilka den behöriga medlemsstaten får uppställa ett bosättningskrav  
  
 utom i två särskilt angivna situationer.44 Det gäller dels  
  
 bestämmelsen i artikel 64 enligt vilken den som söker arbete i en  
  
 annan medlemsstat får behålla rätten till kontanta arbetslöshetsförmåner  
  
 under tre månader (under vissa omständigheter högst sex  
  
 månader), dels artikel 65 som avser arbetslösa personer som  
  
 tidigare varit anställda och som under sin senaste anställning var  
  
 bosatta i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten.  
  
 Frågan är då om flyttningsbidrag är sådana förmåner vid arbetslöshet  
  
 som omfattas av förordningen. För att besvara den  
  
 frågan måste man enligt EU-domstolen undersöka förmånens  
  
 grundläggande beståndsdelar, i synnerhet dess ändamål och villkoren  
  
 för dess beviljande. Huruvida förmånen i fråga i den nationella  
  
 lagstiftningen betecknas som en social trygghetsförmån eller  
  
 inte är utan betydelse vid bedömningen. Av fast praxis framgår det  
  
 vidare att en förmån är en social trygghetsförmån bara om den  
  
 beviljas mottagaren utan någon skönsmässig bedömning i enskilda  
  
 fall av personliga behov och om den grundas på förhållanden som  
  
 definieras i lag.45  
  
 Mot bakgrund av dessa uttalanden finns det faktorer som talar  
  
 för att flyttningsbidrag enligt sin nuvarande utformning skulle  
  
 kunna omfattas av förordning (EG) nr 883/2004. Bidraget beviljas  
  
 utifrån objektiva kriterier som angetts i lagstiftning, Arbetsförmedlingen  
  
 gör inte någon individuell och skönsmässig bedömning av  
  
 sökandens personliga behov, och bidragen skulle kunna anses  
  
 43 Bilaga X.  
  
 44 Artikel 63 i förordningen.  
  
 45 Se bl.a. mål C-101/04 Noteboom, REG 2005, s. I-771, punkterna 21 och 24.  
  
 74 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 avsedda att täcka risken för arbetslöshet genom att minska eller  
  
 förebygga denna risk.46  
  
 Att pendlingsstöd, och förmodligen för det allra mesta också  
  
 respenning för bohagstransport, lämnas till anställda för tid då de  
  
 faktiskt tillträtt sin anställning och således inte längre är arbetslösa  
  
 talar å andra sidan emot att åtminstone dessa bidragsformer skulle  
  
 vara att anse som förmåner vid arbetslöshet enligt förordningen.  
  
 I EU-domstolens praxis finns det också uttalanden som pekar mot  
  
 att en förmån, för att utgöra en förmån vid arbetslöshet i  
  
 förordningens mening, ska avse att täcka risken för inkomstförlust  
  
 till följd av att arbetstagaren förlorar sitt arbete trots att denne  
  
 fortfarande är förmögen att arbeta.47 Om begreppet förmån vid  
  
 arbetslöshet har denna innebörd, faller alla stödformer enligt  
  
 flyttningsbidraget utanför förordningens tillämpningsområde.  
  
 Sammanfattningsvis kan jag konstatera att det är osäkert om och  
  
 i vilken utsträckning flyttningsbidrag i dag omfattas av förordning  
  
 (EG) nr 883/2004.  
  
 En annan sak är vilken betydelse det skulle ha för de frågor som  
  
 här är under bedömning om flyttningsbidraget skulle vara att  
  
 betrakta som en arbetslöshetsförmån som omfattas av förordningen.  
  
 En konsekvens skulle vara att lagvalsreglerna i artikel 11 blir  
  
 tillämpliga. Av EU-domstolens fasta praxis följer att bestämmelserna  
  
 utgör ett komplett system av konfliktregler som innebär att  
  
 medlemsstaterna är förhindrade att tillämpa sina egna regler på  
  
 situationer där enligt förordningen en annan medlemsstats  
  
 lagstiftning ska tillämpas.48 Lagvalsreglerna innebär i princip att en  
  
 person som har anställning i en medlemsstat bara omfattas av  
  
 lagstiftningen i den staten (den behöriga medlemsstaten) såvitt  
  
 avser förmåner vid arbetslöshet, dvs. bara har rätt till sådana  
  
 förmåner från den staten. Uttrycket har anställning i den svenska  
  
 versionen av förordningen talar för att det räcker att en person har  
  
 träffat ett anställningsavtal om arbete i en medlemsstat. En  
  
 jämförelse med de engelska, tyska och franska språkversionerna av  
  
 förordningen ger dock vid handen att det är troligare att vad som  
  
 krävs är att personen också faktiskt bedriver verksamhet som  
  
 46 I mål Davis, REG 1987, s. 2387 (svensk översättning saknas) slog EUdomstolen  
  
 fast att ett ekonomiskt stöd som utgick vid yrkesutbildning av personer som var  
  
 eller riskerade att bli arbetslösa omfattades av förordningen.  
  
 47 Se mål C-406/04 De Melton, REG 2006, s. I-6947, punkt 27.  
  
 48 Se bl.a. mål 302/84 Ten Holder, REG 1986, s.  
  
 1821, punkt 21 (svensk översättning saknas)  
  
 som rörde tolkningen av artikel 13.2 a i förordning (EEG) 1408/71.  
  
 75 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 anställd i medlemsstaten, dvs. har tillträtt anställningen.49 Denna  
  
 tolkning får även stöd av formuleringen av lagvalsregeln i artikel  
  
 13.1 som reglerar vilken medlemsstats lagstiftning som ska  
  
 tillämpas på den som normalt arbetar som anställd i två eller flera  
  
 medlemsstater. Uttrycket normalt arbetar talar för att man redan  
  
 måste ha tillträtt anställningen. Det vore märkligt om regeln i  
  
 artikel 13.1, som i praktiken anger hur artikel 11 ska tillämpas i en  
  
 viss situation, i detta avseende skulle ta sikte på en annan personkrets  
  
 än artikel 11.  
  
 Vad som nu har sagts skulle, om flyttningsbidrag anses vara  
  
 förmåner vid arbetslöshet, få till följd att personer som är bosatta  
  
 i Sverige men som får en anställning i en annan medlemsstat och  
  
 tillträder den inte längre omfattas av den svenska lagstiftningen om  
  
 flyttningsbidrag. Detta skulle i sin tur i praktiken innebära att den  
  
 som kommit att uppfylla kraven för pendlingsstöd eller respenning  
  
 för bohagstransport genom att få och tillträda en anställning i en  
  
 annan medlemsstat än Sverige just därigenom skulle förlora sin  
  
 möjlighet till svenskt flyttningsbidrag. Redan denna – överraskande  
  
 – konsekvens får anses vara ett ganska starkt argument för att i vart  
  
 fall dessa bidragsformer inte är att anse som förmåner vid arbetslöshet.  
  
 Personer som är bosatta i en annan medlemsstat och som får en  
  
 anställning i Sverige skulle enligt samma lagvalsregler kanske  
  
 komma att omfattas av möjligheten till svenskt flyttningsbidrag,  
  
 t.ex. pendlingsstöd eller respenning för bohagstransport från  
  
 utlandet till Sverige. Att den som redan tillträtt en anställning i  
  
 Sverige skulle enligt lagvalsregeln i princip omfattas av svensk  
  
 lagstiftning om förmåner vid arbetslöshet torde vara klart. Men den  
  
 som redan tillträtt en anställning har inte möjlighet att få pendlingsstöd,  
  
 eftersom ansökan om detta ska göras innan anställningen  
  
 tillträds. Det är, såvitt framkommit, inte prövat om lagvalsregeln  
  
 innebär att svensk lagstiftning ska tillämpas redan när någon från  
  
 utlandet träffat avtal om anställning i Sverige så att ansökan om  
  
 pendlingsstöd kan göras före tillträdet. Vad som ovan har sagts  
  
 talar dock för att svensk lagstiftning ska tillämpas först i och med  
  
 att anställningen i Sverige tillträds.  
  
 En annan konsekvens av att flyttningsbidrag skulle anses omfattade  
  
 av förordning (EG) nr 883/2004 skulle vara att ett bosätt49  
  
 I dessa används uttryckssätten pursuing an activity as an employed [] person, eine  
  
 Beschäftigung [] ausübt respektive exerce Thomas.  
  
 76 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 ningskrav får uppställas som villkor för bidrag, utom i de situationer  
  
 som anges i artiklarna 64 och 65 (se ovan). Av EU-domstolens  
  
 praxis följer emellertid att förordningen, som antagits med stöd av  
  
 artikel 48 i EUF-fördraget, ska tolkas mot bakgrund av denna  
  
 artikels syfte, vilket är att bidra till att åstadkomma en fri rörlighet  
  
 för migrerande arbetstagare som är så fullständig som möjligt. Ett  
  
 bosättningskrav måste därför gå att förena med den likabehandlingsprincip  
  
 som framgår av artikel 7.2 i förordning (EEG) nr  
  
 1612/68 och som utgör en precisering av diskrimineringsförbudet i  
  
 artikel 45.2 i EUF-fördraget. Det innebär att kravet endast kan  
  
 upprätthållas om det är objektivt motiverat och står i proportion  
  
 till det eftersträvade syftet.50  
  
 6.4.4 Unionsmedborgare som finns här men inte har inträtt  
  
 på den svenska arbetsmarknaden  
  
 Som framgått av avsnitt 6.4.2 ska i princip bara sådana arbetstagare  
  
 som redan inträtt på den svenska arbetsmarknaden enligt artikel 7.2  
  
 i förordning (EEG) nr 1612/68 ha samma möjlighet till flyttningsbidrag  
  
 som i Sverige bosatta svenska medborgare. EU-domstolen  
  
 har emellertid numera i domen Collins51 fastslagit att just i fråga  
  
 om sådana ekonomiska förmåner som är avsedda att underlätta tillträdet  
  
 till arbete på en medlemsstats arbetsmarknad gäller kravet på  
  
 likabehandling mellan alla unionsmedborgare som är arbetssökande  
  
 även sådana personer som inte kan anses ha redan inträtt på den  
  
 aktuella medlemsstatens arbetsmarknad.  
  
 Fallet rörde en irländsk medborgare som sökt arbete i Storbritannien  
  
 och som fått avslag på en ansökan om ett särskilt bidrag till  
  
 arbetssökande vars syfte var att underlätta tillträde till arbetsmarknaden.  
  
 Som skäl för beslutet anfördes att han inte kunde anses  
  
 varaktigt bosatt i landet. EU-domstolen slog i målet fast, med  
  
 beaktande av inrättandet av unionsmedborgarskapet och den praxis  
  
 som utvecklats mot bakgrund av dessa bestämmelser, att det inte  
  
 längre kan anses förenligt med artikel 45.2 i EUF-fördraget att helt  
  
 utesluta arbetssökande från andra medlemsstater från rätten till en  
  
 sådan förmån. Ett bosättningsvillkor ansågs mot denna bakgrund  
  
 motiverat endast om det grundas på objektiva hänsyn som är  
  
 50 Se mål C-287/05 Hendrix, REG 2007, s. I-6909, punkterna 52–54.  
  
 51 Mål C-138/02 Collins, REG, 2004, s. I-2703.  
  
 77 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 oberoende av de berörda personernas nationalitet och som står i  
  
 proportion till det eftersträvade syftet. Kravet på ett samband  
  
 mellan den som gör anspråk på förmånen och den aktuella geografiska  
  
 arbetsmarknaden ansågs utgöra ett sådant objektivt hänsyn.52  
  
 Detta samband kan enligt domstolen bl.a. anses styrkt om en  
  
 person under en rimlig tidsrymd verkligen sökt arbete i den  
  
 aktuella medlemsstaten. Det är de behöriga nationella myndigheterna  
  
 och domstolarna som ska fastställa om ett sådant faktiskt  
  
 samband finns.53  
  
 Flyttningsbidrag får anses vara en sådan ekonomisk förmån som  
  
 är avsedd att underlätta tillträdet till arbete på den svenska arbetsmarknaden  
  
 som EU-domstolen avsåg i domen. Kravet på likabehandling  
  
 gäller dock bara sådana unionsmedborgare som på laglig  
  
 grund uppehåller sig i Sverige för att söka arbete och således inte  
  
 den som från utlandet ansöker om flyttningsbidrag.  
  
 En fråga i sammanhanget är dock om redan det förhållandet att  
  
 man har fått en anställning – eller kanske bara en anställningsintervju  
  
 – här innebär att man har ett tillräckligt faktiskt samband med  
  
 den svenska arbetsmarknaden?  
  
 Frågan har såvitt utredningen funnit inte behandlats i praxis.  
  
 Vad som möjligen skulle kunna användas som ett argument mot  
  
 att personer som inte redan vistas i Sverige har rätt till flyttningsbidrag  
  
 är att de inte befinner sig i en jämförbar situation med arbetstagare  
  
 och arbetssökande som redan uppehåller sig här. Diskriminering  
  
 kan bara uppkomma genom att jämförbara situationer  
  
 behandlas olika eller att olika situationer behandlas lika. Det finns  
  
 flera exempel från praxis där EU-domstolen har använt sig av detta  
  
 test för att avgöra om de villkor medlemsstaterna uppställt för rätt  
  
 till olika förmåner är förenliga med diskrimineringsförbudet i  
  
 artikel 45.2 i EUF-fördraget.54  
  
 52 I den praxis som EU-domstolen har utvecklat avseende icke ekonomiskt aktiva  
  
 unionsmedborgares rätt till fri rörlighet används uttrycket objektiva hänsyn som en  
  
 beteckning på omständigheter som en medlemsstat kan anföra till stöd för att behålla  
  
 bestämmelser som hindrar den fria rörligheten. Det finns ingenting som tyder på att  
  
 domstolen härmed avser något annat än vad avses med uttrycket tvingande hänsyn i det  
  
 allmännas intresse och som används i mål som rör tillämpningen av reglerna om fri rörlighet  
  
 för ekonomiskt aktiva personer och tjänster.  
  
 53 Förenade målen Vatsouras C-22/08 och Cole, punkt 41 (ännu inte  
  
 publicerad i rättsfallssamlingen).  
  
 54 Se bl.a. mål C-279/93 Schumacker, REG 1995, s.  
  
 I-225, punkt 30 och mål C-411/98 Hansen  
  
 Ferlini, REG 2000, s. I-8081, punkt 51. Jämför EU-domstolens resonemang i mål C-314/05  
  
 Laval un Partneri Ltd, REG 2007, s. Murphy, punkterna 114–116. Domstolen fann här att  
  
 delar av den svenska medbestämmandelagen stred mot diskrimineringsförbudet i artikel 50 i  
  
 78 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 6.5 Möjligheterna till undantag vid tvingande  
  
 allmänintresse  
  
 I avsaknad av stöd i regler på EU-nivå måste enligt fast praxis från  
  
 EU-domstolen nationella åtgärder som kan hindra eller avskräcka  
  
 en unionsmedborgare från att utnyttja den fria rörligheten tillämpas  
  
 på ett icke nationalitetsdiskriminerande sätt och motiveras av  
  
 ett tvingande hänsyn i det allmännas intresse. Åtgärden måste  
  
 dessutom uppfylla kraven enligt proportionalitetsprincipen, dvs.  
  
 utgöra ett lämpligt sätt att uppnå det eftersträvade syftet och inte  
  
 gå längre än nödvändigt för att uppnå syftet.55 Arbetsförmedlingens  
  
 nuvarande tillämpning av förordningen om flyttningsbidrag  
  
 utgör som framgått av avsnitt 6.3 ett hinder för den fria rörligheten.  
  
 Kravet på att arbetet ska vara i Sverige verkar dock tillämpas på  
  
 ett icke nationalitetsdiskriminerande sätt, eftersom det tillämpas  
  
 lika på svenska medborgare och arbetstagare och arbetssökande  
  
 från andra medlemsstater.  
  
 Av fast praxis följer vidare att även på områden där EU saknar  
  
 möjlighet att harmonisera medlemsstaternas lagstiftningar, t.ex.  
  
 avseende sysselsättningspolitiken, så måste medlemsstaterna utöva  
  
 sin behörighet på ett sätt som inte hindrar den fria rörligheten.56  
  
 Det betyder att om Sverige har valt att införa ett flyttningsbidrag  
  
 måste också villkoren för att komma i åtnjutande av bidraget  
  
 utformas på ett sätt som inte strider mot EUF-fördraget.  
  
 EU-domstolen har ansett att främjande av sysselsättningen är  
  
 ett tvingande hänsyn till allmänintresset.57 Allmänna påståenden  
  
 om att sysselsättningen gynnas av en viss åtgärd räcker dock inte  
  
 för att kunna tillämpa regler som begränsar den fria rörligheten  
  
 utan någon form av precisering krävs.58  
  
 EG-fördraget (nu artikel 57 i EUF-fördraget), just därför att reglerna innebär att företag  
  
 som är etablerade i andra medlemsstater och som är bundna av ett kollektivavtal i rättsligt  
  
 hänseende behandlas på samma sätt som svenska företag som inte har tecknat ett sådant avtal  
  
 (dvs. olika fall behandlas lika).  
  
 55 Se bl.a. mål C-55/94 Brewer, REG 1995, s. I-4165, punkt 37.  
  
 56 EU:s behörighet på sysselsättningsområdet framgår av avdelning IX i EUF-fördraget.  
  
 Enligt artikel 147 i EUF-fördraget ska unionens insatser begränsas till att uppmuntra till ett  
  
 samarbete mellan medlemsstaterna och till att vidta stödjande och kompletterande åtgärder.  
  
 Av artikel 149 i EUF-fördraget framgår det att all harmonisering av medlemsstaternas lagar  
  
 eller andra författningar på området är förbjuden.  
  
 57 Mål C-208/05 ITC, REG 2007, s. I-181, punkt 39.  
  
 58 Mål C-208/05 ITC, REG 2007, s. I-181, punkt 41.  
  
 79 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 I svaret till kommissionen (se avsnitt 5.3) utvecklar regeringen  
  
 argumenten och hävdar att flyttningsbidraget inte bara bidrar till en  
  
 ökad flexibilitet och rörlighet på den svenska arbetsmarknaden  
  
 genom att bidra till en utjämning av sysselsättningsläget mellan  
  
 olika regioner, utan att det också stimulerar nyckelpersoner att  
  
 flytta till ur ett regionalt utvecklingsperspektiv särskilt utsatta  
  
 regioner. Vidare sägs att Sverige måste kunna vidta åtgärder för att  
  
 förebygga och hantera missförhållanden på den egna arbetsmarknaden  
  
 samt att vi inte kan förlita oss på att andra länder vidtar  
  
 åtgärder som leder till att deras medborgare tar bristyrken i Sverige.  
  
 Ett ytterligare argument är att om rätten till flyttningsbidrag  
  
 utsträcktes till att omfatta anställningar utanför Sverige så skulle  
  
 det kunna leda till att Sverige förlorar nyckelpersoner. Avslutningsvis  
  
 framhålls att den praktiska tillämpningen av reglerna  
  
 förutsätter goda kunskaper om arbetsmarknads- och sysselsättningsläget  
  
 på såväl det lokala som det nationella planet samt om  
  
 inhemsk praxis på näraliggande områden.  
  
 Mot argumenten att flyttningsbidraget bidrar till att öka rörligheten  
  
 och flexibiliteten på den svenska arbetsmarknaden och att  
  
 det kan stimulera nyckelpersoner att flytta till ur regionalt utvecklingsperspektiv  
  
 särskilt utsatta regioner finns inget att invända.  
  
 Däremot är det svårt att se att ett beviljande av flyttningsbidrag för  
  
 anställning i andra medlemsstater skulle motverka dessa syften.  
  
 Visserligen skulle en utvidgad rätt till flyttningsbidrag kunna leda  
  
 till att nyckelpersoner söker sig till arbetsmarknaden i andra  
  
 medlemsstater. Dock torde en tillämpning av reglerna som innebär  
  
 att bidrag under inga omständigheter beviljas avseende anställningar  
  
 i en annan medlemsstat gå längre än vad som är nödvändigt för  
  
 att motverka att den svenska arbetsmarknaden förlorar nyckelpersoner.  
  
 En begränsning till att endast avse anställningar i Sverige av det  
  
 skälet att andra länder inte vidtar motsvarande åtgärder till nytta  
  
 för svensk arbetsmarknad skulle knappast godtas av EUdomstolen.  
  
 Sverige är ju skyldigt att uppfylla de krav som unionsrätten  
  
 ställer oberoende av vilka förmåner andra medlemsstater  
  
 väljer att införa inom ramen för arbetsmarknadspolitiken.  
  
 Vad slutligen gäller argumentet att det saknas tillräckliga kunskaper  
  
 om arbetsmarknaden i andra länder för att kunna göra  
  
 korrekta bedömningar är följande av intresse. Arbetsförmedlingen  
  
 ingår i samarbetsnätverket Eures (European Employment Services)  
  
 som ska främja fri rörlighet för arbetstagare inom EES och som ger  
  
 80 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 särskild rådgivning och vägledning om rättigheter och skyldigheter  
  
 för arbetstagare som bor i ett land och arbetar i ett annat. Av  
  
 nätverkets hemsida framgår att Eures har ett personalnätverk med  
  
 omkring 800 rådgivare över hela Europa som dagligen är i kontakt  
  
 med arbetssökande och arbetsgivare. Nätverket har för närvarande  
  
 också drygt 20 gränsöverskridande partnerskap spridda över hela  
  
 Europa. Partnerskapen syftar till att tillmötesgå behovet av  
  
 information och samordning i samband med arbetskraftens  
  
 rörlighet i gränsregionerna och omfattar offentliga arbetsförmedlingar  
  
 och yrkesutbildningsinrättningar, arbetsgivare och fackliga  
  
 organisationer, lokala myndigheter och andra institutioner som  
  
 arbetar med sysselsättning och yrkesutbildning. Dessa gränsöverskridande  
  
 partnerskap utgör värdefulla kontaktpunkter för sysselsättningsmyndigheterna  
  
 i regionerna, för länderna och för arbetsmarknadens  
  
 parter. De har också en nyckelroll när det gäller att  
  
 skapa en verklig europeisk arbetsmarknad. Arbetsförmedlingen  
  
 torde mot denna bakgrund inte ha några större problem att få fram  
  
 den kunskap och information om arbetsmarknaden i andra länder  
  
 inom EES, särskilt inte i gränsregioner, som krävs för att bedöma  
  
 om ett flyttningsbidrag är motiverat. Går det däremot, trots  
  
 ansträngningar, inte att få fram nödvändig information torde det  
  
 inte strida mot EUF-fördraget att avslå en ansökan om flyttningsbidrag.  
  
 Vid en samlad bedömning framstår det mot denna bakgrund  
  
 som mindre troligt att EU-domstolen, vid en eventuell prövning,  
  
 skulle låta sig övertygas om att det huvudsakliga syftet med flyttningsbidraget  
  
 – att öka rörligheten och flexibiliteten på den svenska  
  
 arbetsmarknaden – inte skulle kunna nås på ett mindre ingripande  
  
 sätt än att kräva att arbetet ska vara förlagt till Sverige.  
  
 Det finns emellertid andra argument som medlemsstaterna  
  
 angett som skäl för att införa åtgärder som begränsar den fria  
  
 rörligheten för arbetstagare och som godtagits av EU-domstolen.  
  
 Utgångspunkten är att rent ekonomiska skäl inte kan utgöra ett  
  
 tvingande allmänintresse.59 Av två domar som avsåg rätt till studiemedel  
  
 framgår det dock att medlemsstaterna får vidta åtgärder för  
  
 att försäkra sig om att det bistånd som beviljas studenter för  
  
 studier i en annan medlemsstat inte blir en orimlig börda som kan  
  
 59 Se bl.a. mål Miller, REG 2005, s. I-2421, punkt 34 och mål C-209/03  
  
 Bidar, REG 2005, s. I-2119, punkt 68.  
  
 81 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 påverka den sammanlagda nivån på det bistånd som totalt kan ges.60  
  
 Ett motsvarande resonemang borde kunna tillämpas på möjligheten  
  
 till flyttningsbidrag. Om Arbetsförmedlingens tillämpning av  
  
 reglerna är nödvändig för att inte det ursprungliga och huvudsakliga  
  
 syftet med bidraget ska äventyras – att öka rörligheten och  
  
 flexibiliteten på den svenska arbetsmarknaden – torde kravet på ett  
  
 tvingande allmänintresse vara uppfyllt.  
  
 Givet de språkliga och kulturella skillnaderna mellan EU:s medlemsstater  
  
 får det dock antas att en relativt liten andel av de  
  
 bidragsberättigade skulle utnyttja denna möjlighet, och även vid ett  
  
 korrekt tillämpat flyttningsbidrag så skulle kostnaderna vara små i  
  
 förhållande till kostnaderna för den totala arbetsmarknadspolitiken  
  
 (jämför avsnitt 14). Till detta kommer att varje arbetssökande med  
  
 svensk arbetslöshetsersättning som får ett nytt arbete – även om  
  
 det är i en annan medlemsstat – minskar trycket på den svenska  
  
 statskassan.  
  
 Sannolikheten för att ett slopande av det krav på att arbetet ska  
  
 vara förlagt till Sverige som ställts upp i tillämpningen skulle kunna  
  
 leda till en orimlig börda som kan påverka den sammanlagda nivån  
  
 på det bidrag som totalt kan ges får därför bedömas som liten.  
  
 Enligt utredningsdirektiven ska flyttningsbidrag kunna beviljas  
  
 bara den som bl.a. är inskriven hos den offentliga arbetsförmedlingen.  
  
 Enligt gällande myndighetsföreskrifter är en förutsättning  
  
 för inskrivning att personen gör ett personligt besök hos förmedlingen  
  
 (se avsnitt 4.1). Ett krav på personligt besök som förutsättning  
  
 för inskrivning och därmed tillgång till Arbetsförmedlingens  
  
 service och flyttningsbidrag kan hävdas leda till indirekt diskriminering  
  
 av arbetssökande från andra medlemsstater som inte vistas i  
  
 Sverige, eftersom dessa kan ha svårare än svenskar i Sverige att göra  
  
 ett personligt besök hos en myndighet i Sverige. Som nämnts i  
  
 avsnitt 6.4.2 får den service som Arbetsförmedlingen ger i form av  
  
 bl.a. inskrivning anses vara att betrakta som sådan hjälp enligt  
  
 artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68 som arbetssökande från  
  
 andra medlemsstater ska få i samma utsträckning som svenskar får  
  
 det. Frågan om krav på personligt besök kan uppställas som  
  
 förutsättning för sådan hjälp har såvitt framkommit inte belysts i  
  
 EU-domstolens praxis. Det kan inte ens anses klarlagt om eller i  
  
 vilken utsträckning någon som inte vistas i Sverige men som söker  
  
 60 Se förenade målen C-11/06 och C-12/06 Hayes och Robinson, REG 2007, s. I-9161, punkt  
  
 43 samt mål C-209/03 Bidar, REG 2005, s. I-2119, punkterna 56 och 57.  
  
 82 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 arbete här enligt artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68 eller  
  
 artikel 45.2 i EUF-fördraget ska ha rätt till likabehandling i fråga  
  
 om Arbetsförmedlingens hjälp.  
  
 Som framgår av avsnitt 4.3 är avsikten att Arbetsförmedlingen  
  
 och den arbetssökande ska komma överens om en individuell  
  
 handlingsplan. Den individuella handlingsplanen är i det enskilda  
  
 fallet ett viktigt arbetsmarknadspolitiskt instrument som ska bidra  
  
 till att myndighetens insatser blir effektiva och som därmed ytterst  
  
 syftar till att främja sysselsättningen. Kravet på att i samband med  
  
 ett personligt besök överenskomma en individuell handlingsplan  
  
 får – i avsaknad av rättspraxis från EU-domstolen om motsatsen – i  
  
 vart fall anses vara en både ändamålsenlig och proportionerlig  
  
 åtgärd för att främja sysselsättningen. Kravet på ett personligt  
  
 besök får därför under alla förhållanden anses tillåtet enligt EUrätten.  
  
 6.6 EU-rättsliga aspekter på nuvarande villkor för  
  
 flyttningsbidrag  
  
 6.6.1 Inledning  
  
 Avslutningsvis i detta avsnitt finns det anledning att beröra några  
  
 andra bestämmelser i förordningen om flyttningsbidrag ur ett EUrättsligt  
  
 perspektiv.  
  
 Av 3 § framgår det att flyttningsbidrag inte får lämnas om anställningen  
  
 är arbetstagarens första efter avslutad utbildning.  
  
 Denna begränsning gäller dock inte om utbildningen är en arbetsmarknadsutbildning  
  
 eller en kommunal vuxenutbildning. Av 6 §  
  
 första stycket följer det att respenning får lämnas utan att villkoren  
  
 i 5 § är uppfyllda till den som har en yrkeshögskoleutbildning och  
  
 som har fått anställning i yrket vid ett stödberättigat företag i en  
  
 ort som avses i förordning (1999:1382) om stödområden för vissa  
  
 regionala företagsstöd, om arbetskraft med sådan utbildning inte  
  
 finns att få tag i på orten. Med yrkeshögskoleutbildning torde avses  
  
 en sådan eftergymnasial utbildningsform som kombinerar teori  
  
 med arbetslivsanknutet lärande och som regleras i lagen (2009:128)  
  
 om yrkeshögskolan och förordningen (2009:130) om yrkeshögskolan.  
  
 Av 6 § andra stycket förordningen om flyttningsbidrag följer  
  
 det vidare att den som bor inom ett stödområde och som har fått  
  
 stadigvarande anställning i en annan ort kan få respenning utan att  
  
 83 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 villkoren i 5 § är uppfyllda, om flyttningen förbättrar möjligheterna  
  
 för någon annan arbetssökande som har svårt att byta bostadsort  
  
 att få arbete inom stödområdet.  
  
 Några frågor med EU-rättslig anknytning kan identifieras mot  
  
 bakgrund av dessa bestämmelser. Den första frågan rör förhållandet  
  
 till EU-domstolens praxis om erkännande av utländska  
  
 yrkeskvalifikationer, den andra frågan rör förhållandet till EUFfördragets  
  
 regler om statligt stöd till företag (statsstöd) som vrider  
  
 konkurrensen snett och den tredje frågan rör hur de utvidgade  
  
 möjligheterna till respenning avseende stödområden i Sverige  
  
 förhåller sig till den fria rörligheten för arbetstagare.  
  
 6.6.2 Utländska utbildningar  
  
 Inom EU gäller en princip som innebär att en medlemsstat, vid en  
  
 ansökan från någon om att få tillträde till ett reglerat yrke, är  
  
 skyldig att jämföra de kvalifikationer som intygas genom ett  
  
 behörighetsbevis utfärdat i en annan medlemsstat med de som  
  
 krävs för att utöva samma yrke i det mottagande landet. Om  
  
 jämförelsen visar att kvalifikationerna åtminstone är likvärdiga,  
  
 finns det en skyldighet att erkänna det utländska behörighetsbeviset,  
  
 dvs. ge tillträde till det reglerade yrket.61 Principen ska enligt  
  
 EU-domstolens praxis också tillämpas när yrket inte är reglerat,  
  
 dvs. när det för tillträde till yrket inte enligt lagstiftning krävs ett  
  
 särskilt behörighetsbevis. I det senare fallet ska de behöriga  
  
 myndigheter som ansvarar för en klassificering av medborgare från  
  
 andra medlemsstater som kan vara av betydelse för möjligheten att  
  
 få ett arbete i det mottagande landet, vid klassificeringen ta hänsyn  
  
 till examensbevis, kunskaper, kvalifikationer och andra bevis som  
  
 personen i fråga skaffat sig i en annan medlemsstat.62  
  
 Kravet i 6 § första stycket förordningen om flyttningsbidrag på  
  
 att sökanden ska ha genomgått en yrkeshögskoleutbildning innebär  
  
 inte att yrket är reglerat i den mening som ovan har nämnts,  
  
 eftersom det inte är avgörande för att få tillträde till yrket i sig. En  
  
 tillämpning enligt bestämmelsens ordalydelse innebär dock att  
  
 61 Mål C-340/89 Vlassopoulou, REG 1991, s. I-2357. Principen kommer också till uttryck i  
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om  
  
 erkännande av yrkeskvalifikationer, EUT L 255, 30.9.2005, s. 22.  
  
 62 Mål C-164/94 Aranitis, REG 1996, s. I-135, punkterna 31 och 32. Se även mål C-586/08  
  
 Vaughan, punkt 34 (ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen).  
  
 84 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 personer med utbildningar från andra medlemsstater klassificeras  
  
 som obehöriga att ansöka om respenning, vilket försvårar deras  
  
 tillträde till den svenska arbetsmarknaden och därmed hindrar den  
  
 fria rörligheten för arbetstagare. Samma effekt får bestämmelsen i  
  
 3 § förordningen om flyttningsbidrag enligt vilken flyttningsbidrag  
  
 får lämnas direkt efter en avslutad utbildning endast om utbildningen  
  
 är en arbetsmarknadsutbildning eller en kommunal vuxenutbildning 
  
 . Av den praxis som ovan har nämnts följer att Arbetsförmedlingen  
  
 i dessa fall är skyldig att undersöka om sökandens  
  
 kvalifikationer motsvarar kraven i en svensk yrkeshögskoleutbildning,  
  
 arbetsmarknadsutbildning respektive kommunal vuxenutbildning 
  
 . Är kvalifikationerna likvärdiga, ska personerna ha möjlighet  
  
 att få flyttningsbidrag på i övrigt samma villkor som om  
  
 utbildningen hade varit svensk.  
  
 6.6.3 Statsstöd  
  
 Av artikel 107.1 i EUF-fördraget framgår det att stöd som ges av  
  
 en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel (statsstöd), av  
  
 vilket slag det än är, och som snedvrider eller hotar att snedvrida  
  
 konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion  
  
 är oförenliga med den inre marknaden om de påverkar handeln  
  
 mellan medlemsstaterna. Begreppet stöd har av EU-domstolen  
  
 givits en vid definition och omfattar varje åtgärd varigenom  
  
 medlemsstaterna för att genomföra sina egna ekonomiska och  
  
 sociala mål genom ensidiga och självständiga beslut ger företag eller  
  
 andra rättssubjekt tillgång till medel eller fördelar som skall främja  
  
 förverkligandet av de eftersträvade ekonomiska eller sociala  
  
 målen.63 Ett bidrag i form av respenning som endast lämnas  
  
 avseende anställningar i företag inom vissa geografiska områden  
  
 skulle kunna omfattas av denna definition och därmed av tillämpningsområdet  
  
 för artikel 107.1 i EUF-fördraget.  
  
 Genom den s.k. de minimis-förordningen som kommissionen  
  
 antog 2006 undantas emellertid stöd av mindre betydelse från  
  
 artikelns tillämpningsområde64, och genom den s.k. allmänna  
  
 gruppundantagsförordningen undantas vissa regionala investerings 63  
  
 Mål 61/79 Denkavit, REG 1980, s. 1205, punkt 31.  
  
 64 Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen  
  
 av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse, EUT L 379, 28.12.2006, s.  
  
 5.  
  
 85 
  
 EU-rättsliga regler SOU 2010:26  
  
 och sysselsättningsstöd.65 I förordningen (1999:1382) om stödområden  
  
 för vissa regionala företagsstöd, till vilken 6 § första stycket  
  
 förordningen om flyttningsbidrag hänvisar, fastställs det var i  
  
 landet företagsstöd kan lämnas enligt bl.a. förordningen (2000:283)  
  
 om regionalt bidrag till företagsutveckling och förordningen  
  
 (1998:996) om sysselsättningsbidrag. Av de två sistnämnda förordningarna  
  
 framgår det att bidrag bara får lämnas i enlighet med de  
  
 begränsningar som fastställts i de minimis-förordningen respektive  
  
 den allmänna gruppundantagsförordningen. Så länge dessa villkor  
  
 är uppfyllda torde bestämmelsen i 6 § förordningen om flyttningsbidrag  
  
 om att respenning får lämnas avseende arbete i ett stödberättigat  
  
 företag i Sverige inte komma i konflikt med EU:s statsstödsregler.  
  
 6.6.4 Svenska stödområden och fri rörlighet för arbetstagare  
  
 Att respenning enligt 6 § första stycket förordningen om flyttningsbidrag  
  
 bara lämnas utan de begränsningar som anges i 5 § till  
  
 personer som flyttar till ett stödområde i Sverige kan utgöra ett  
  
 hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Det blir ju mer  
  
 attraktivt att ta ett arbete i (en del av) Sverige än i en annan  
  
 medlemsstat, eftersom respenning enligt bestämmelsen bara kan  
  
 lämnas i det förra fallet. Att bestämmelsen, som främst får anses  
  
 vara föranledd av regionalpolitiska motiv, torde vara förenlig med  
  
 EU:s statstödsregler innebär knappast att den med automatik också  
  
 är förenlig med bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare i  
  
 artikel 45 i EUF-fördraget. Utan någon närmare vägledning i praxis  
  
 får frågan om syftena bakom bestämmelsen är sådana att hindret  
  
 kan motiveras av ett tvingande hänsyn i det allmännas intresse  
  
 anses öppen.  
  
 Vad däremot gäller bestämmelsen i 6 § andra stycket, som innehåller  
  
 ett krav på bosättning i ett stödområde, är det svårt att se att  
  
 den skulle begränsa den fria rörligheten för arbetstagare, eftersom  
  
 respenning kan lämnas oberoende av sökandens nationalitet och  
  
 65 Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa  
  
 kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87  
  
 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), EUT L 214, 9.8.2008, s. 3. Stöd som  
  
 understiger de tröskelvärden som anges i de minimis-förordningen eller som omfattas  
  
 gruppundantagsförordningen behöver inte heller anmälas till kommissionen i enlighet med  
  
 förfarandet i artikel 108.3 i EUF-fördraget.  
  
 86 
  
 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler  
  
 87 
  
 oavsett om den nya stadigvarande anställningen finns på en annan  
  
 ort i Sverige eller i en annan medlemsstat. Möjligen skulle den  
  
 kunna anses ha en indirekt nationalitetsdiskriminerande effekt,  
  
 eftersom betydligt fler svenska än utländska medborgare torde bo  
  
 inom ett stödområde. Den bestämmelsen torde dock kunna  
  
 motiveras av intresset av att främja sysselsättningen för arbetslösa  
  
 som bor i stödområden och har svårt att byta bostadsort, något  
  
 som enligt vad som tidigare nämnts av EU-domstolen har ansetts  
  
 utgöra ett tvingande hänsyn till allmänintresset.66 Bestämmelsen  
  
 torde få bara marginella återverkningar på den fria rörligheten för  
  
 arbetstagare, och respenning kan enligt bestämmelsen lämnas  
  
 oavsett om den nya stadigvarande anställningen finns i en annan ort  
  
 i Sverige eller i en annan medlemsstat. Därmed får bestämmelsen  
  
 anses vara förenlig med artikel 45 i EUF-fördraget.  
  
 66 Mål C-208/05 ITC, REG 2007, s. I-181, punkt 39. 
  
 7 Flyttningsbidrag i våra  
  
 grannländer  
  
 Det har inte varit möjligt att inom ramen för tillgänglig utredningstid  
  
 göra några närmare undersökningar om utländsk rätt. En  
  
 rundfråga om vilka möjligheter som finns i våra grannländer till  
  
 offentligt kontant stöd för arbetsmarknadsrelaterade förflyttningar  
  
 har dock gjorts. Nedan sammanfattas det som framkommit av de  
  
 svar som kommit in.67  
  
 7.1 Danmark  
  
 I Danmark finns det vissa möjligheter för arbetslösa att få kontant  
  
 bidrag för motsvarigheten till respenning för bohagstransport  
  
 (flyttehjælp).68 Det krävs dock att arbetsgivaren har anmält den  
  
 lediga anställningen och att arbetsmarknadsmyndigheten inte  
  
 kunnat hänvisa arbetskraft. Vidare krävs det att anställningen inte  
  
 på förhand är begränsad till kortare tid än ett år och att den dagliga  
  
 pendlingstiden med allmänna kommunikationer, om flyttning inte  
  
 skett, skulle ha överstigt fyra timmar.  
  
 I Danmark kan bl.a. arbetslösa också få motsvarigheten till  
  
 pendlingsstöd för dagpendling (befordringsgodtgørelse) vid deltagande  
  
 i vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder.69  
  
 67 Någon egentlig egen undersökning av primärmaterialet har alltså inte gjorts.  
  
 68 Bekendtgørelse om en aktiv beskæftigelsesindsats, Bek. nr. 743 af 3. juli 2009, §§ 94–99.  
  
 69 Bekendtgørelse af lov om en aktiv beskæftigelsesindsats, Lovbekendtgørelse nr. 1428 af 14.  
  
 december 2009, §§ 82–83.  
  
 89 
  
 Flyttningsbidrag i våra grannländer SOU 2010:26  
  
 90  
  
 7.2 Norge  
  
 I Norge finns det bestämmelser om statsstöd till arbetsmarknadspolitiska  
  
 förflyttningar i forskrift om mobilitetsfremmende stønad  
  
 gjennom Arbeids- og velferdsetaten (1990-12-05 nr 950). Det finns  
  
 möjlighet att få kontant bidrag för motsvarigheterna till respenning  
  
 för sökanderesa och bohagstransport och till tillträdesresa och  
  
 hemresa. Däremot verkar det inte finnas någon direkt motsvarighet  
  
 till det svenska pendlingsstödet.  
  
 Medborgare i länder inom EES som är bosatta i Norge och som  
  
 fått ett arbete i ett annat nordiskt land kan bara få bidrag för  
  
 tillträdesresa om den norska arbetsmarknadsmyndigheten inte kan  
  
 skaffa ett lämpligt arbete i Norge. Och den som har fått sådant  
  
 bidrag för att resa utomlands kan inte sedan få bidrag för hemresa.  
  
 Medborgare i Norge, Sverige, Danmark, Finland och Island som  
  
 från ett annat nordiskt land förmedlats till ett arbete i Norge kan få  
  
 bidrag för tillträdesresa.  
  
 7.3 Finland  
  
 I Finland finns det bestämmelser om rörlighetsunderstöd för bl.a.  
  
 arbetslösa.70 Det finns möjlighet att få kontant stöd för motsvarigheterna  
  
 till pendlingsstöd och respenning för sökanderesa och  
  
 bohagstransport. För möjlighet till motsvarigheterna till respenning  
  
 för sökanderesa och bohagstransport krävs det att den  
  
 aktuella arbetsplatsen är belägen i Finland eller, i fråga om sökanderesa,  
  
 att mötet med arbetsgivaren äger rum i Finland. Ersättning för  
  
 flyttningskostnader kan beviljas för de kostnader för flyttning av  
  
 bostadslösöre som uppstår i Finland. Ersättning för resekostnader  
  
 kan beviljas arbetssökande från utlandet för arbetsintervjuresor och  
  
 för resor till arbetet inom landet.  
  
 På Åland finns det ingen motsvarighet till flyttningsbidrag.  
  
 70 Författningsbestämmelserna och deras tillämpning sammanfattas i Arbetsministeriets  
  
 anvisning 2007-01-01, A/1/2007 AM. 
  
 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG 
  
 8 Analys av utredningsdirektiven  
  
 och utgångspunkter  
  
 Utredningsdirektiven (bilaga 1) är knapphändiga i fråga om vad  
  
 utredningsuppdraget ska uppnå.  
  
 Jag ska föreslå ändringar i reglerna för flyttningsbidrag. Dessa  
  
 ändringar ska innebära att sådant bidrag bara ska kunna beviljas i  
  
 samband med att en arbetssökande som är inskriven hos den  
  
 offentliga arbetsförmedlingen blir anvisad ett lämpligt arbete. Jag  
  
 ska också säkerställa att förslagen inte ställer upp några oberättigade  
  
 hinder för den fria rörligheten.  
  
 Det citerade anknyter nära till vad som gäller för arbetslösa som  
  
 får arbetslöshetsersättning enligt Patton. För rätt till (ograverad)  
  
 arbetslöshetsersättning krävs det att den arbetslöse är inskriven hos  
  
 den offentliga arbetsförmedlingen (är anmälda som arbetssökande  
  
 hos den offentliga arbetsförmedlingen i den ordning som föreskrivs  
  
 av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer; 9 §  
  
 första stycket 3 ALF) och att han eller hon är beredd att anta  
  
 anvisat (erbjudet) lämpligt arbete och inte avvisar det utan  
  
 godtagbart skäl (9 § första stycket 2, 11 och 45 a §§ ALF), se  
  
 närmare avsnitt 4.3.  
  
 Av utredningsdirektiven framgår det vidare, under rubriken  
  
 Behovet av en utredning, att regeringen anser att kopplingen  
  
 mellan, å ena sidan, skyldigheten för en arbetssökande (som är  
  
 arbetslös och får arbetslöshetsersättning) att (för att inte riskera att  
  
 förlora hela eller en del av ersättningen) söka och acceptera  
  
 anvisade lämpliga arbeten oavsett var de finns någonstans och, å  
  
 andra sidan, möjligheten att få flyttningsbidrag bör göras tydligare.  
  
 Det ska ske genom att möjligheten till flyttningsbidrag knyts till  
  
 den arbetssökandes skyldighet att söka och acceptera anvisade  
  
 lämpliga arbeten, varvid det särskilt anges att en sådan anvisning  
  
 inte är begränsad till Sverige (jämför rättsfallet RÅ 2008 ref. 45  
  
 som också refereras i utredningsdirektiven). Med hänsyn till att det  
  
 93 
  
 Analys av utredningsdirektiven och utgångspunkter SOU 2010:26  
  
 talas om möjligheten för den anvisade att få flyttningsbidrag har  
  
 jag ansett att utredningsdirektiven inte kan tolkas så att jag ska  
  
 föreslå att den som av Arbetsförmedlingen anvisas ett arbete, som  
  
 innebär förflyttning, ska få flyttningsbidrag bara därför att den  
  
 anvisade riskerar att förlora arbetslöshetsersättning om han eller  
  
 hon inte förflyttar sig. En sådan ordning skulle nämligen innebära  
  
 en nyhet med hänsyn till de villkor av arbetsmarknadspolitisk  
  
 karaktär som för närvarande ställs upp för flyttningsbidrag och  
  
 borde därför rimligen ha angetts tydligare i utredningsdirektiven  
  
 om den önskades.  
  
 Däremot ligger det med hänsyn till det sagda nära till hands att  
  
 tolka utredningsdirektiven så att det som ska föreslås är att  
  
 möjligheten till flyttningsbidrag, enligt nuvarande villkor, ska  
  
 begränsas till den som vid underlåten förflyttning riskerar sin  
  
 arbetslöshetsersättning.  
  
 I utredningsdirektiven talas det om arbetssökande och inte  
  
 arbetslös (se avsnitt 2.3.1 om möjligheterna för arbetstagare som  
  
 riskerar att bli arbetslösa att få respenning för sökanderesa och  
  
 bohagstransport och för arbetstagare som flyttar till eller från s.k.  
  
 stödområden att få respenning för bohagstransport).71 Det finns  
  
 dock inte någon skyldighet för en arbetssökande som redan har  
  
 ett arbete eller som är arbetslös men inte får arbetslöshetsersättning  
  
 att söka eller acceptera vissa arbeten. Att tala om en sådan  
  
 skyldighet är naturligt bara i fråga om arbetslösa som om de inte  
  
 gör detta riskerar sin arbetslöshetsersättning; skyldigheten uppkommer  
  
 och finns just därför att de får arbetslöshetsersättning.  
  
 I själva utredningsuppdraget enligt utredningsdirektiven finns  
  
 det dock inte någon begränsning till arbetslösa med arbetslöshetsersättning,  
  
 varför jag anser att någon sådan begränsning inte är  
  
 avsedd. Den enligt utredningsdirektiven önskade kopplingen till  
  
 skyldigheten enligt Patton att anta ett lämpligt arbete kan i stället  
  
 åstadkommas genom ett hypotetiskt prov: Skulle en arbetssökande  
  
 med arbetslöshetsersättning ha riskerat att förlora denna om han  
  
 eller hon hade avvisat det aktuella arbetet?  
  
 Jag har därför tolkat utredningsdirektiven så att jag ska föreslå  
  
 att flyttningsbidrag ska kunna beviljas, enligt nuvarande villkor,  
  
 bara den som  
  
 71 Jämför Brown, Arbetslös eller arbetssökande? Om rätten till arbetslöshetsersättning i  
  
 svensk rätt och EG-rätt i Vänbok till Turner, 2010, s. 475–494.  
  
 94 
  
 SOU 2010:26 Analys av utredningsdirektiven och utgångspunkter  
  
  är inskriven som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 enligt tillämpliga myndighetsföreskrifter,  
  
  blir anvisad ett lämpligt arbete som innebär förflyttning, och  
  
  skulle om han eller hon hade arbetslöshetsersättning vid  
  
 underlåten förflyttning till det anvisade arbetet riskera att förlora  
  
 hela eller en del av sin arbetslöshetsersättning på grund av  
  
 bestämmelserna i ALF (45 a §).  
  
 Det framgår inte uttryckligen vem som ska ha anvisat det lämpliga  
  
 arbetet, men jag har med hänsyn till vad som anförs i utredningsdirektiven  
  
 i övrigt utgått från att det måste vara den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen som har gjort anvisningen. Däremot innebär,  
  
 enligt min mening, utredningsdirektiven inte i och för sig något  
  
 hinder mot att en sådan anvisning föregås av förslag på ett lämpligt  
  
 arbete från den arbetssökande, en arbetsgivare, en privat arbetsförmedling  
  
 eller någon annan. Bara en bråkdel – halvannan procent  
  
 – av de personer som i dag får flyttningsbidrag har anvisats det  
  
 arbete som bidraget avser (avsnitt 4.4). Hade avsikten med kravet  
  
 på anvisning varit att i praktiken avskaffa flyttningsbidraget, borde  
  
 det ha angetts tydligare i utredningsdirektiven. På grund av det  
  
 nyss sagda och eftersom det för samtliga former av flyttningsbidrag  
  
 utom respenning för sökanderesa krävs att den som ansöker om  
  
 bidrag redan har fått en anställning, har jag ansett att avsikten inte  
  
 heller kan vara att anvisningen ska ske till ett ledigt (lämpligt)  
  
 arbete.  
  
 Det framgår av bakgrundsbeskrivningen i utredningsdirektiven  
  
 att det inte finns någon reglering i lag eller förordning av Arbetsförmedlingens  
  
 anvisning av arbetssökande till arbeten (se också  
  
 avsnitt 4.2). Inte heller finns det någon sådan reglering avseende  
  
 inskrivningen som arbetssökande hos Arbetsförmedlingen (se  
  
 avsnitt 4.1). Utredningsuppdraget är begränsat till att formulera  
  
 förslag till ändringar i reglerna för flyttningsbidrag. Mot den  
  
 bakgrunden och med hänsyn till att de allra flesta inskrivningar och  
  
 anvisningar inte aktualiserar flyttningsbidrag enligt nuvarande  
  
 villkor har jag utgått från att det inte ankommer på mig att lämna  
  
 förslag till en generell reglering av Arbetsförmedlingens inskrivning  
  
 av arbetssökande och anvisning till arbete. Jag har vidare utgått från  
  
 att jag ska lämna förslag till bara sådana bestämmelser som jag  
  
 finner bör finnas i (lag eller) förordning och således inte förslag till  
  
 myndighetsföreskrifter. Detta bör dock inte hindra att jag, om det  
  
 95 
  
 Analys av utredningsdirektiven och utgångspunkter SOU 2010:26  
  
 är påkallat, uttalar mig om vilka föreskrifter som kan vara lämpliga  
  
 att utforma på myndighetsnivå.  
  
 Det framgår vidare av bakgrundsbeskrivningen i utredningsdirektiven  
  
 att utredningsuppdraget är föranlett av att kommissionen  
  
 inlett ett överträdelseärende mot Sverige med anledning av att  
  
 Arbetsförmedlingen enligt fast praxis inte beviljar pendlingsstöd  
  
 när arbetsplatsen är belägen utanför Sverige. Jag ska som nämnts  
  
 säkerställa att mina förslag inte ställer upp några oberättigade  
  
 hinder för den fria rörligheten. Den nuvarande regleringen i  
  
 förordning av flyttningsbidragen innehåller inte några uttryckliga  
  
 bestämmelser som skulle kunna innebära enligt EU-rätten otillåtna  
  
 hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Det är vidare, enligt  
  
 min mening, uppenbart att inte heller ett införande i förordningsregleringen  
  
 av de nämnda kraven på inskrivning och anvisning i sig  
  
 skulle kunna innebära ett sådant hinder. Däremot får inte heller  
  
 den gren av staten som Arbetsförmedlingen utgör tillämpa vare sig  
  
 den nuvarande förordningsregleringen av flyttningsbidragen eller  
  
 de nya, tillkommande kraven på inskrivning och anvisning på ett  
  
 sätt som innebär sådana hinder. Att det mot bakgrund av överträdelseärendet  
  
 tillsatts en utredning med uppgift att föreslå ändringar  
  
 i reglerna om flyttningsbidrag, talar starkt för att regeringen ansett  
  
 att det inte är tillräckligt att Arbetsförmedlingen självmant gör det  
  
 som EU-rätten kräver, nämligen att i förekommande fall se till att  
  
 inte tillämpa i sig neutrala förordningsregler på ett sätt som strider  
  
 mot EU-rätten.  
  
 Jag har mot den bakgrunden utgått från att en huvuduppgift för  
  
 mig är att utreda vilka krav EU-rätten ställer i olika situationer på  
  
 tillämpningen av reglerna om flyttningsbidrag (se avsnitt 6) för att  
  
 därefter utforma förslag till sådana bestämmelser i (lag eller)  
  
 förordning som kan anses nödvändiga för att säkerställa att  
  
 Arbetsförmedlingen inte tillämpar reglerna på ett sätt som strider  
  
 mot EU-rätten.  
  
 Jag har utgått från att villkoren enligt den nuvarande förordningen  
  
 för att få respektive stöd i princip ska kvarstå, kompletterade  
  
 med de tidigare nämnda villkoren avseende inskrivning, anvisning  
  
 och möjlighet till förlust av arbetslöshetsersättning samt i  
  
 förekommande fall de ytterligare tillkommande villkor som kan  
  
 anses befogade.  
  
 Det framgår inte av utredningsdirektiven vilken utgångspunkten  
  
 bör vara i fråga om internationella förflyttningar. Jag har dock  
  
 utgått från att avsikten är att flyttningsbidraget ska förknippas med  
  
 96 
  
 SOU 2010:26 Analys av utredningsdirektiven och utgångspunkter  
  
 97 
  
 sådana villkor som gör att det i så liten utsträckning som unionsrätten  
  
 tillåter avser internationella förflyttningar. Jag bedömer att det  
  
 inte går att hitta sådana skäl som gör att en begränsning av flyttningsbidragen  
  
 till förflyttningar inom Sverige är en sådan ändamålsenlig  
  
 och proportionerlig åtgärd som är tillåten enligt unionsrätten  
  
 (se avsnitt 6.5). Frågan är då om det går att hitta sådana  
  
 enligt unionsrätten tillåtna villkor för flyttningsbidraget som på ett  
  
 lämpligt sätt i praktiken gör att bidrag bara undantagsvis lämnas för  
  
 internationella förflyttningar. 
  
 9 Unionsrätten bör inte nämnas i  
  
 förordningstexten  
  
 Min bedömning: Att i förordningen om flyttningsbidrag  
  
 påminna om EU-rätten är både onödigt och olämpligt.  
  
 Utredningsuppdraget har aktualiserats av att i sig EU-rättsligt  
  
 neutrala förordningsbestämmelser har av en statlig myndighet  
  
 tillämpats på ett sätt som strider mot EU-rättsliga regler som är  
  
 direkt tillämpliga i Sverige (se avsnitt 6.3). Man skulle därför kunna  
  
 tänka sig att i förordningen ta in en uttrycklig bestämmelse om att  
  
 förordningen inte får tillämpas på ett sätt som strider mot EUrätten  
  
 eller i vart fall en uttrycklig upplysning om de EU-rättsliga  
  
 reglerna.  
  
 Så brukar man emellertid inte göra i Sverige, och det finns enligt  
  
 min mening goda skäl för det. Ingen svensk myndighet får tillämpa  
  
 svenska bestämmelser på ett sätt som står i strid med EU-rätten.  
  
 Det gäller generellt och även utan uttryckliga svenska bestämmelser  
  
 om detta. De allra flesta offentligrättsliga svenska författningsbestämmelser  
  
 torde av myndighet kunna tillämpas på ett enligt  
  
 EU-rätten otillåtet sätt. Att i varje sådan svensk författning ta in  
  
 bestämmelser som anger eller påminner om att detta är otillåtet  
  
 skulle vara både onödigt och otympligt. Skulle man i stället ta in  
  
 sådana bestämmelser bara i de författningar där frågan på ett eller  
  
 annat sätt har aktualiserats, kan detta lätt leda till icke avsedda  
  
 motsatsslut.  
  
 Förordningen om flyttningsbidrag genomför inte EU-rättsliga  
  
 bestämmelser i svensk rätt utan avser ett arbetsmarknadspolitiskt  
  
 instrument som Sverige kan införa oberoende av unionsrätten. Det  
  
 finns därför enligt min mening ingen anledning att i den förordningen  
  
 påminna om unionsrätten eller att uttryckligen ange t.ex. att  
  
 det aktuella arbetet kan finnas utanför Sverige men inom EES.  
  
 99 
  
 Unionsrätten bör inte nämnas i förordningstexten SOU 2010:26  
  
 100  
  
 I avsnitt 6 finns det en redogörelse för vad unionsrätten kräver i  
  
 fråga om tillämpningen av flyttningsbidrag och i följande avsnitt  
  
 berörs hur de ändringar som föreslås förhåller sig till unionsrätten.  
  
 Dessa redogörelser kan användas som hjälp vid tillämpningen. Det  
  
 får räcka. Man kan utgå från att tillämpningen, efter kommissionens  
  
 överträdelseärende och detta lagstiftningsärende, kommer att  
  
 bringas i överensstämmelse med unionsrätten. 
  
 10 En arbetsmarknadspolitisk  
  
 närhetsprincip  
  
 Min bedömning: En arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip  
  
 som innebär att en arbetssökande som önskar kontant statsstöd  
  
 för förflyttning i första hand bör ta ett passande arbete som  
  
 finns så nära som möjligt bör betonas i tillämpningen av flyttningsbidrag.  
  
 Jag har som nämnts (avsnitt 8) utgått från att avsikten är att  
  
 flyttningsbidraget ska förknippas med sådana villkor som gör att  
  
 det i så liten utsträckning som unionsrätten tillåter avser internationella  
  
 förflyttningar.  
  
 Absoluta villkor som innebär ett hinder för den fria rörligheten  
  
 för arbetstagare, såsom att bidrag lämnas bara avseende arbeten i  
  
 Sverige och vissa andra länder i vår närhet eller bara för den del av  
  
 förflyttningen som sker i Sverige och vissa andra länder, torde vara  
  
 synnerligen svåra att motivera på ett EU-rättsligt hållbart sätt.  
  
 Även om det kan finnas unionsrättsligt godtagbara syften av t.ex.  
  
 arbetsmarknadspolitisk natur för sådana absoluta villkor, lär det  
  
 vara svårt att med framgång göra gällande att absoluta villkor är  
  
 ändamålsenliga och proportionerliga på det sätt som krävs enligt  
  
 unionsrätten (se närmare avsnitt 6.5).  
  
 Det är lättare att med framgång unionsrättsligt motivera ett  
  
 villkor som innebär ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare,  
  
 men som inte är absolut utan tillämpas med beaktande av  
  
 samtliga relevanta omständigheter med bortseende i och för sig  
  
 från nationsgränser och nationalitet. Ett sådant villkor klarar lättare  
  
 de unionsrättsliga kraven på ändamålsenlighet och proportionalitet.  
  
 Jag har därför i första hand sökt efter den sist nämnda typen av  
  
 dynamiska villkor som på ett unionsrättsligt tillåtet sätt i  
  
 101 
  
 En arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip SOU 2010:26  
  
 praktiken begränsar möjligheten till bidrag för internationella förflyttningar.  
  
 Redan det villkor avseende lämpligt arbete som enligt utredningsdirektiven  
  
 ska införas innebär en viss begränsning i geografiskt  
  
 hänseende. Av IAF:s föreskrifter (bilaga 3) framgår det  
  
 nämligen att ett arbete som finns utanför ett geografiskt begränsat  
  
 sökområde inte utgör ett lämpligt arbete under en skälig övergångsperiod  
  
 för personer med vissa egenskaper. Tidigare fanns det  
  
 till och med en uttrycklig bestämmelse om en begränsning av  
  
 sökområdet under viss tid till arbete i närområdet72, men den togs  
  
 bort år 200773.  
  
 Den geografiska begränsning som sålunda tillämpas inom arbetslöshetsförsäkringen  
  
 torde ha sin motsvarighet i vad Arbetsförmedlingen  
  
 tillämpar i sitt matchningsarbete. Enligt vad jag  
  
 erfarit beaktar Arbetsförmedlingen i första hand sådana lediga  
  
 arbeten som finns i närheten av den arbetssökande, om det inte  
  
 finns särskilda skäl för annat. Visar det sig att det inte finns några  
  
 passande arbeten i närheten, utvidgas successivt det geografiska  
  
 område inom vilket lediga arbeten för den arbetssökande beaktas.  
  
 Vidare gäller i dag att flyttningsbidrag, utom såvitt berör stödområden,  
  
 inte får lämnas om sökanden kan få ett arbete i hemorten  
  
 eller dess närhet.  
  
 Jag tycker därför att det kan sägas att det tillämpas en arbetsmarknadspolitisk  
  
 närhetsprincip som innebär att en arbetssökande  
  
 som önskar kontant statsstöd för förflyttning i första hand bör ta  
  
 ett passande arbete som finns så nära som möjligt. Normalt sett  
  
 torde det inte finnas anledning att skattefinansiera en förflyttning  
  
 som inte är nödvändig för att få ett passande arbete eller en längre  
  
 förflyttning än som är nödvändig för detta syfte. En annan sak är  
  
 att en arbetssökande som av personliga skäl önskar förflytta sig en  
  
 längre sträcka till ett nytt arbete bör få del av andra former av  
  
 service och stöd än kontant ersättning av Arbetsförmedlingen för  
  
 att kunna tillgodose sina önskemål.  
  
 Det finns enligt min mening anledning att betona en sådan  
  
 arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip vid tillämpningen av  
  
 flyttningsbidrag.  
  
 Redan i dag framgår det av förordningen om flyttningsbidrag att  
  
 den avser bidrag till förflyttningar som sker av arbetsmarknadspo72  
  
 Prop. 1999/2000:139 s. 52 ff.  
  
 73 Prop. 2006/07:89 s. 55 f.  
  
 102 
  
 SOU 2010:26 En arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip  
  
 litiska skäl (1 §). Den angivna arbetsmarknadspolitiska närhetsprincipen  
  
 är just bara en princip som får tillämpas tillsammans med  
  
 andra arbetsmarknadspolitiska principer och skäl. I vissa fall kan  
  
 alltså andra principer och skäl väga över. Finns det långt bort – i  
  
 Sverige eller utomlands – en svår brist på sådan nyckelkompetens  
  
 som den aktuella arbetssökanden har, kan det t.ex. vara ett tillräckligt  
  
 skäl för att ge kontant statsunderstöd för en längre förflyttning  
  
 än vad som är nödvändig för att arbetssökanden ska få ett passande  
  
 arbete. En annan arbetsmarknadspolitisk princip torde kunna  
  
 uttryckas så att en arbetssökande i första hand bör ta det arbete där  
  
 hans eller hennes utbildning, erfarenhet och övriga förutsättningar  
  
 bäst kommer till sin rätt. Den principen kan göra att det är  
  
 arbetsmarknadspolitiskt motiverat att understödja en längre  
  
 förflyttning än vad som är nödvändig för att den arbetssökande ska  
  
 få det närmaste lämpliga arbetet, åtminstone om det inte finns  
  
 någon annan arbetssökande närmare som passar minst lika bra för  
  
 det aktuella arbetet. Det måste således alltid till en samlad bedömning  
  
 av om förflyttningen är arbetsmarknadspolitiskt motiverad.  
  
 I avsnitt 11.5 redogör jag för en föreslagen ändring i förordningen  
  
 om flyttningsbidrag som innebär att bidrag bara får avse  
  
 sådana förflyttningar som är arbetsmarknadspolitiskt motiverade.  
  
 Syftet är att betona att arbetsmarknadspolitiska principer, innefattande  
  
 den beskrivna närhetsprincipen, ska tillämpas vid bedömningen  
  
 av om flyttningsbidrag ska lämnas. Den fråga som behandlas  
  
 i fortsättningen i detta avsnitt är om tillämpningen av en  
  
 arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip är förenlig med unionsrätten.  
  
 Tillämpningen av en arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip vid  
  
 bedömningen av om flyttningsbidrag ska betalas innebär enligt min  
  
 mening utan tvekan ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare.  
  
 Tillämpningen innebär, även om den såsom krävs enligt  
  
 unionsrätten bortser från (nationalitet och) nationsgränser, nämligen  
  
 att det blir lättare att få flyttningsbidrag för förflyttningar  
  
 inom Sverige eller till eller från platser i närheten av Sverige än för  
  
 längre förflyttningar inom EU. Tillämpningen gör det därmed  
  
 mindre attraktivt för arbetssökande att utnyttja den fria rörligheten  
  
 för arbetstagare fullt ut. Frågan är då om den angivna begränsningen  
  
 av den fria rörligheten för arbetstagare kan anses tillåten enligt  
  
 unionsrätten (se härtill avsnitt 6.5).  
  
 Syftet med tillämpningen är arbetsmarknadspolitiskt och går ut  
  
 på att med bidrag understödja så långa förflyttningar som behövs  
  
 103 
  
 En arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip SOU 2010:26  
  
 104  
  
 för att en arbetssökande ska få ett passande arbete. Tillämpningen  
  
 avser alltså att främja sysselsättningen. Härtill kommer att tillämpningen  
  
 också främjar angelägna miljö- och klimathänsyn och  
  
 dessutom i de flesta fall bidrar till att begränsa statsutgifterna. Jag  
  
 gör bedömningen att tillämpningen helt klart kan anses motiverad  
  
 av sådana tvingande hänsyn i det allmännas intresse som enligt  
  
 unionsrätten kan göra det befogat med en åtgärd som innebär ett  
  
 hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Tillämpningen  
  
 innebär inte i sig någon nationalitetsdiskriminering eller att hänsyn  
  
 tas till nationsgränser.  
  
 När det gäller frågan om tillämpningen är ändamålsenlig och  
  
 proportionerlig i förhållande till syftet kan följande sägas. Tillämpningen  
  
 är inte absolut utan grundas på en helhetsbedömning där  
  
 även andra faktorer än närheten vägs in. Vid helhetsbedömningen  
  
 tas det dock inte hänsyn till nationalitet eller nationsgränser.  
  
 Tillämpningen medger således att bidrag lämnas till förflyttning  
  
 inom hela EES om det är nödvändigt för att den arbetssökande ska  
  
 kunna få det närmaste passande arbetet eller om andra arbetsmarknadspolitiska  
  
 skäl talar för en sådan förflyttning. Det är min  
  
 bedömning att en sådan tillämpning är både ändamålsenlig och  
  
 proportionerlig. Unionsrätten hindrar alltså inte tillämpningen. 
  
 11 Tillkommande villkor för  
  
 flyttningsbidrag  
  
 Mitt förslag: Flyttningsbidrag får bara lämnas till den som är  
  
 inskriven som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen.  
  
 Flyttningsbidrag får bara lämnas avseende sådant arbete  
  
 1. som sökanden har anvisats av den offentliga arbetsförmedlingen,  
  
 och  
  
 2. som är att anse som ett lämpligt arbete enligt 11 § första  
  
 stycket lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring som det  
  
 inte för sökanden finns ett godtagbart skäl enligt 45 a § första  
  
 stycket 1 samma lag att avvisa.  
  
 Flyttningsbidrag får bara avse sådana förflyttningar som är  
  
 arbetsmarknadspolitiskt motiverade.  
  
 11.1 Inledning  
  
 Som framgår av avsnitt 8 är utgångspunkten att de villkor som i dag  
  
 finns i förordningen om flyttningsbidrag ska kvarstå oförändrade.  
  
 Jag föreslår alltså bara tillkommande villkor som ska gälla för alla  
  
 stödformer enligt förordningen. Alla de föreslagna tillkommande  
  
 villkoren måste vara uppfyllda samtidigt.  
  
 Det står Sverige i princip fritt att uppställa de villkor som önskas  
  
 för möjligheten att få flyttningsbidrag så länge villkoren inte  
  
 utformas eller tillämpas på ett sätt som strider mot unionsrätten,  
  
 t.ex. därför att detta innebär ett hinder för den fria rörligheten för  
  
 arbetstagare eller diskriminering på grund av nationalitet.  
  
 I enlighet med vad som anges i avsnitt 10 anser jag att en arbetsmarknadspolitisk  
  
 närhetsprincip, som innebär att en arbetssökande  
  
 som önskar kontant statsstöd för förflyttning i första hand  
  
 bör ta ett passande arbete som finns så nära som möjligt, bör  
  
 105 
  
 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 betonas i tillämpningen av flyttningsbidrag tillsammans med övriga  
  
 arbetsmarknadspolitiska principer och skäl. Det säkerställs genom  
  
 att jag föreslår en uttrycklig bestämmelse om att flyttningsbidrag  
  
 bara får avse sådana förflyttningar som är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade (avsnitt 11.5).  
  
 I enlighet med vad som anges i utredningsdirektiven ska flyttningsbidrag  
  
 bara lämnas avseende ett för den arbetssökande  
  
 lämpligt arbete. Enligt Patton har den som får arbetslöshetsersättning  
  
 en skyldighet att ta varje lämpligt arbete som han eller hon  
  
 inte har ett godtagbart skäl att avvisa (se avsnitt 4.3). I ALF  
  
 används alltså kriterierna lämpligt arbete och godtagbart skäl  
  
 för att ange en skyldighet för en arbetssökande med arbetslöshetsersättning,  
  
 medan dessa kriterier i förordningen om flyttningsbidrag  
  
 i stället skulle användas för att ange när man kan få en förmån.  
  
 Avsikten är att flyttningsbidrag bara ska lämnas avseende sådana  
  
 arbeten som sökanden, om han eller hon hade haft arbetslöshetsersättning,  
  
 inte skulle ha kunnat avvisa utan att riskera arbetslöshetsersättningen.  
  
 Att sökanden vill ta arbetet (om han eller hon får  
  
 flyttningsbidrag) ska man därvid bortse från. Jag föreslår att  
  
 flyttningsbidrag bara får lämnas avseende sådant arbete som är att  
  
 anse som ett lämpligt arbete enligt 11 § första stycket ALF som det  
  
 inte för sökanden finns ett godtagbart skäl enligt 45 a § första  
  
 stycket 1 ALF att avvisa (avsnitt 11.4).  
  
 De nu nämnda förslagen – att förflyttningen ska vara arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverad och avse ett lämpligt arbete – är de  
  
 materiellt betydelsefulla och medför att flyttningsbidraget i så liten  
  
 utsträckning som unionsrätten tillåter avser internationella förflyttningar.  
  
 Såvitt jag kan se borde det räcka med dessa förslag.  
  
 Enligt utredningsdirektiven ska jag dock också föreslå att flyttningsbidrag  
  
 bara ska kunna lämnas till den som är inskriven som  
  
 arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen och blir  
  
 anvisad ett (lämpligt) arbete. Jag lämnar därför sådana förslag  
  
 (avsnitt 11.2 och 11.3). Det först nämnda kravet på inskrivning  
  
 torde tillämpas redan i dag och inte innebära någon materiell  
  
 ändring. Kravet på anvisning är däremot en nyhet.  
  
 I dag gäller som ett villkor för respenning för bohagstransport  
  
 att sökanden har varit anmäld som arbetssökande hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen under viss tid. När det nu i förordningen,  
  
 enligt utredningsdirektiven, ska införas ett generellt krav på att  
  
 sökanden är inskriven hos den offentliga arbetsförmedlingen, bör  
  
 detta uttryckssätt användas också i bestämmelsen om respenning  
  
 106 
  
 SOU 2010:26 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag  
  
 för bohagstransport (9 § 1). Den ändrade formuleringen är inte  
  
 avsedd att medföra någon ändring i sak.  
  
 11.2 Inskriven hos Arbetsförmedlingen  
  
 Som framgår av avsnitt 4.1 är frågan om inskrivning hos Arbetsförmedlingen  
  
 inte reglerad i lag eller förordning. I det avsnittet har  
  
 också berörts skillnaden mellan att vara anmäld respektive inskriven  
  
 hos Arbetsförmedlingen.  
  
 För att ha möjlighet till flyttningsbidrag krävs det enligt förslaget  
  
 att man är inskriven som arbetssökande hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen i enlighet med de myndighetsföreskrifter som  
  
 kan ha meddelats om detta, för närvarande AMSFS 2005:4.  
  
 Förslaget torde som sagt inte innebära någon ändring i sak.  
  
 Förfarandet vid inskrivningen får inte vara sådant att det strider  
  
 mot unionsrätten. Enligt nu gällande myndighetsföreskrifter har  
  
 alla som har rätt att arbeta i Sverige också rätt att skrivas in vid och  
  
 få service av den offentliga arbetsförmedlingen (1 § AMSFS  
  
 2005:4). För inskrivning krävs det dock enligt nämnda föreskrifter  
  
 ett personligt besök (4 §). I avsnitt 6.5 har den bedömningen gjorts  
  
 att ett sådant krav är förenligt med unionsrätten.  
  
 11.3 Anvisad av Arbetsförmedlingen  
  
 Som framgår av avsnitt 4.2 är inte heller frågan om Arbetsförmedlingens  
  
 anvisning till arbete reglerad i lag eller förordning. I fråga  
  
 om anvisning saknas det också myndighetsföreskrifter.  
  
 För att ha möjlighet till flyttningsbidrag krävs det enligt förslaget  
  
 att man har blivit anvisad ett arbete av Arbetsförmedlingen. I  
  
 dag finns det riktlinjer för anvisning beslutade av förmedlingens  
  
 generaldirektör den 18 november 2009 (se avsnitt 4.2). Dessa  
  
 riktlinjer avser anvisning till ledig plats (eller arbetsmarknadspolitiskt  
  
 program). Enligt förslaget krävs det dock att anvisning sker  
  
 till antingen ett ledigt arbete eller till ett arbete som sökanden  
  
 redan har fått. Flyttningsbidrag får enligt förslaget bara lämnas för  
  
 förflyttning avseende det anvisade arbetet. Anvisningen måste ske  
  
 senast i samband med att flyttningsbidrag beslutas.  
  
 107 
  
 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 Förfarandet vid anvisning får inte vara sådant att det strider mot  
  
 unionsrätten. Jag kan inte se att de riktlinjer som i dag finns om  
  
 anvisning skulle kunna komma i konflikt med unionsrätten.  
  
 Det finns såvitt jag har kunnat finna inte några auktoritativa  
  
 skrivna normer avseende vilka sökande som ska eller får anvisas till  
  
 arbete. De utredningar om Arbetsförmedlingens anvisningar som  
  
 jag tagit del av74 kan inte anses ha visat på någon konsekvent  
  
 tillämpning i detta avseende. Det påtalas ofta att Arbetsförmedlingens  
  
 anvisningar till ledigt arbete fyller en viktig kontrollfunktion  
  
 inom arbetslöshetsförsäkringen tillsammans med förmedlingens  
  
 uppföljning av om en anvisning följts.  
  
 Bara en bråkdel av dem som hittills fått flyttningsbidrag har av  
  
 Arbetsförmedlingen anvisats det arbete som bidraget avser (avsnitt  
  
 4.4). Arbetsförmedlingen har inte längre monopol på arbetsförmedling,  
  
 och kravet på att privata arbetsgivare ska anmäla lediga  
  
 platser till Arbetsförmedlingen har avskaffats. Det gör att Arbetsförmedlingen  
  
 inte längre kan känna till alla lediga arbeten.75  
  
 Det sagda innebär att det enligt min mening inte bör finnas  
  
 något hinder mot att Arbetsförmedlingen lämnar en formell  
  
 anvisning till ett arbete som sökanden har hittat på egen hand eller  
  
 med hjälp av någon privat arbetsförmedling. Det kan tvärtom antas  
  
 att så kommer att ske ganska ofta om anvisning införs som ett  
  
 formellt villkor för flyttningsbidrag.  
  
 För att uppfylla utredningsdirektiven krävs det att jag föreslår  
  
 anvisning som ett villkor för flyttningsbidrag. Som antytts tidigare  
  
 innebär det villkoret egentligen inget i sak. Arbetsförmedlingen  
  
 måste givetvis kontrollera att övriga villkor är uppfyllda och  
  
 dokumentera själva beslutet om flyttningsbidrag samt följa upp det  
  
 för att förvissa sig om att bidraget använts på rätt sätt. Ett särskilt  
  
 beslut om anvisning i den situationen framstår som en formalitet.  
  
 Det finns enligt min mening anledning att överväga om anvisning  
  
 bör uppställas som villkor för flyttningsbidrag eller om man för att  
  
 åstadkomma en administrativt enklare ordning kan undvara det  
  
 villkoret. I vart fall kan det med hänsyn till pågående förändrings74  
  
 Bland annat IAF rapport 2006:5 Anvisning till ledig plats – betydelsen för kontrollfunktionen 
  
 , IAF rapport 2009:3 Arbetsförmedlingens uppgifter i matchning, anvisning och kontroll av  
  
 grundvillkoren i arbetslöshetsförsäkringen och IFAU rapport 2008:5 Hur fungerar arbetsförmedlingens  
  
 anvisningar av lediga platser?  
  
 75 Sedan början av 1990-talet har Arbetsförmedlingens marknadsandel av de lediga  
  
 platserna varierat mellan 27 och drygt 50 procent, se Arbetsförmedlingen, Arbetsmarknadsrapport  
  
 2009:1, s. 28 f.  
  
 108 
  
 SOU 2010:26 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag  
  
 arbete inom Arbetsförmedlingen, som redovisats i avsnitt 4.2 och  
  
 som innebär att i vissa fall ett platsförslag ska lämnas i stället för en  
  
 anvisning, finnas anledning att i författningstexten i stället för  
  
 anvisning tala om förslag, innefattande förslag i form av såväl  
  
 anvisning som platsförslag; arbete som sökanden föreslagits av  
  
 den offentliga arbetsförmedlingen.  
  
 11.4 Avser lämpligt arbete som det inte finns ett  
  
 godtagbart skäl att avvisa  
  
 I avsnitt 4.3 har lagregleringen kring kriterierna lämpligt arbete och  
  
 godtagbart skäl att avvisa ett erbjudet arbete redovisats, jämte de  
  
 myndighetsföreskrifter som berör detta (11 § första stycket och  
  
 45 a § första stycket ALF samt IAFFS 2004:3).  
  
 För att ha möjlighet till flyttningsbidrag krävs det enligt förslaget  
  
 att det arbete som bidraget avser är att anse som ett lämpligt  
  
 arbete enligt 11 § första stycket ALF som det inte för sökanden  
  
 finns ett godtagbart skäl enligt 45 a § första stycket 1 ALF att  
  
 avvisa. Den fråga som Arbetsförmedlingen inför beviljandet av  
  
 flyttningsbidrag har att ställa sig är om sökanden, om han eller hon  
  
 hade arbetslöshetsersättning, skulle ha riskerat att förlora ersättning  
  
 om han eller hon hade avvisat det aktuella arbetet. Är svaret på  
  
 frågan ja kan flyttningsbidrag komma i fråga, annars inte. Att  
  
 sökanden inte avser att avvisa arbetet utan tvärtom vill ta det (om  
  
 han eller hon får flyttningsbidrag) ska man därvid bortse från. Det  
  
 är alltså fråga om ett hypotetiskt prov som måste vara uppfyllt för  
  
 att flyttningsbidrag ska kunna komma i fråga.  
  
 Kriterierna avseende lämpligt arbete och godtagbart skäl som  
  
 förutsättning för flyttningsbidrag eller tillämpningen av dem får  
  
 inte strida mot unionsrätten. Kriterierna kan inte anses vara  
  
 diskriminerande med hänsyn till nationalitet. I det följande berörs  
  
 hur kriterierna förhåller sig till det som gäller enligt unionsrätten i  
  
 fråga om fri rörlighet för arbetstagare.  
  
 Kriterierna för när ett arbete ska anses lämpligt som räknas upp  
  
 i fyra punkter i 11 § första stycket ALF är kumulativa, dvs. samliga  
  
 kriterier måste vara uppfyllda samtidigt för att arbetet ska anses  
  
 lämpligt.  
  
 Regeringsrätten har i domen RÅ 2008 ref. 45 slagit fast att det i  
  
 11 § ALF saknas stöd för att generellt anse att ett arbete inte är  
  
 lämpligt enbart på den grunden att det är beläget i ett annat land.  
  
 109 
  
 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 Frågan om ett arbete som erbjuds i ett annat land är lämpligt i  
  
 ALF:s mening måste enligt Regeringsrättens mening bedömas med  
  
 hänsyn till såväl de aspekter som anges i 11 § ALF som alla andra  
  
 faktorer som på ett betydande sätt kan påverka den arbetssökandes  
  
 livssituation. Dit hör sådant som arbetets art, den arbetssökandes  
  
 erfarenhet av arbete av liknande slag, avstånd till hemorten,  
  
 språksvårigheter, stora skillnader i levnadsförhållanden m.m. Det  
  
 kan tilläggas att Regeringsrätten i domen gjorde en rent inhemsk  
  
 tolkning av bestämmelserna i 11 § ALF och alltså inte åsidosatte  
  
 eller modifierade dessa på grund av skyldigheter enligt unionsrätten.  
  
 Enligt 11 § första stycket 1 ALF ska det inom ramen för tillgången  
  
 på arbetstillfällen tas skälig hänsyn till sökandens förutsättningar  
  
 för arbetet samt andra personliga förhållanden. Som ett  
  
 exempel på personliga förhållanden kan nämnas familjeskäl, som  
  
 enligt 11 § IAFFS 2004:3 kan vara grund för att geografiskt  
  
 begränsa sökområdet under en skälig övergångstid. Att hänsyn får  
  
 tas till sökandens förutsättningar för arbetet samt andra personliga  
  
 förhållanden är i sig inte problematiskt sett ur ett unionsrättsligt  
  
 perspektiv. Däremot får dessa kriterier inte tillämpas på ett  
  
 diskriminerande sätt, t.ex. genom att tillämpningen bygger på en  
  
 föreställning om att människor från olika medlemsstater har olika  
  
 förutsättningar för att klara av ett och samma arbete.  
  
 Enligt 11 § första stycket 2 ALF ska anställningsförmånerna  
  
 vara förenliga med de förmåner som arbetstagare får som är  
  
 anställda enligt kollektivavtal eller, om kollektivavtal inte finns, är  
  
 skäliga i förhållande till de förmåner arbetstagare med likvärdiga  
  
 arbetsuppgifter och kvalifikationer får vid jämförliga företag. Vad  
  
 som avses är uppenbarligen svenska kollektivavtal, vilket också  
  
 Regeringsrätten utgått från i RÅ 2008 ref. 45.76 Ett syfte bakom  
  
 bestämmelsen får antas vara att förhindra s.k. social dumpning,  
  
 vilket syfte enligt EU-domstolens praxis utgör ett sådant tvingande  
  
 allmänintresse som kan rättfärdiga åtgärder som begränsar den fria  
  
 rörligheten för arbetstagare.77  
  
 Vid bedömningen av om detta krav är uppfyllt när det gäller  
  
 arbete i en annan medlemsstat måste, för att tillämpningen av  
  
 76 Jämför för det fall att kollektivavtal inte finns prop. 1973:56 s. 181 f.; enligt tidigare lydelse  
  
 av bestämmelsen skulle då jämförelse ske med i arbetsorten förekommande lön för samma  
  
 arbete.  
  
 77 Se bl.a. mål C-314/05 Laval un Partneri Ltd, REG 2007, s.  
  
 Murphy, punkt 103.  
  
 110 
  
 SOU 2010:26 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag  
  
 bestämmelsen inte ska hindra den fria rörligheten, hänsyn inte bara  
  
 tas till den lön och de andra förmåner som betalas av arbetsgivaren  
  
 utan även den lagstiftning som påverkar förmånernas innehåll och  
  
 storlek. Också de rättigheter och förmåner som följer av samordnande  
  
 eller harmoniserande lagstiftning som antagits av EU inom  
  
 det socialpolitiska området måste vägas in vid bedömningen. Av  
  
 särskild betydelse är här bestämmelserna i förordning (EG) nr  
  
 883/2004, enligt vilka den som är anställd i en annan medlemsstat  
  
 omfattas av denna stats socialförsäkringslagstiftning, även om  
  
 personen i fråga är bosatt inom en annan medlemsstats territorium.  
  
 Vid jämförelsen bör också skillnader i levnadsomkostnader mellan  
  
 olika länder inom EU kunna beaktas, främst i samband med  
  
 beviljande av stöd för veckopendling, eftersom sökanden i dessa fall  
  
 ofta tillbringar större delen av sin vakna tid i den medlemsstat där  
  
 arbetet utförs. I enlighet med detta resonemang skulle en lägre lön  
  
 än normalt i Sverige inte automatiskt innebära att ett arbete inte är  
  
 att anse som lämpligt. Man bör också ta hänsyn till alla andra  
  
 förmåner som gäller och beakta om levnadsomkostnaderna är  
  
 högre eller lägre än i Sverige. Även skatterättslig lagstiftning kan  
  
 behöva beaktas. Regeringsrätten har i RÅ 2008 ref. 45 tillämpat en  
  
 sådan nyanserad bedömning av arbete i utlandet som här förespråkas  
  
 och slagit fast att en samlad bedömning får göras av om de  
  
 förmåner som arbetet medför är skäliga i förhållande till de  
  
 förmåner som skulle ha följt av ett likvärdigt arbete i Sverige (se  
  
 citat från domen i avsnitt 4.3). Inte varje nackdel som uppkommer  
  
 till följd av att ett utländskt regelsystem blir tillämpligt innebär att  
  
 arbetet ska anses olämpligt.  
  
 Mot vad som nu har sagts skulle kunna invändas att varje arbetssökande  
  
 själv bör få avgöra om han eller hon vill ta ett arbete i en  
  
 annan medlemsstat på sämre villkor än i Sverige, och att ett krav på  
  
 lämpligt arbete för att bevilja flyttningsbidrag i sig utgör ett hinder  
  
 för den fria rörligheten för arbetstagare. Även om förmånerna för  
  
 de flesta arbeten i de flesta medlemsstaterna får anses (åtminstone)  
  
 motsvara eller vara förenliga med förmånerna i Sverige i den  
  
 mening som sagts ovan, torde det vara vanligare att förmånerna för  
  
 ett arbete i utlandet inte gör det än att förmånerna för ett arbete i  
  
 Sverige inte gör det.  
  
 Därmed tycks kravet åtminstone indirekt  
  
 innebära ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Att i  
  
 syfte att bidra till att förhindra att personer på den svenska  
  
 arbetsmarknaden, dvs. de som kan ha möjlighet till flyttningsbidrag,  
  
 utsätts för social dumpning i Sverige eller utomlands vägra att  
  
 111 
  
 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 ge statsstöd till förflyttningar som avser arbete med förmåner som  
  
 vid en bedömning enligt vad som ovan sagts inte ens i huvudsak  
  
 motsvarar det som normalt gäller på arbetsmarknaden här får dock  
  
 anses vara en både ändamålsenlig och proportionerlig åtgärd som  
  
 gör detta hinder tillåtet enligt unionsrätten. Det skulle på ett rent  
  
 allmänt plan vara förvånande om unionsrätten krävde att Sverige,  
  
 genom ett statsbidrag som betalas inom ramen för en aktiv  
  
 arbetsmarknadspolitik, skulle medverka till att anställningar  
  
 kommer till stånd i andra medlemsstater på villkor som inte ens i  
  
 huvudsak motsvarar vad som hade gällt om arbetet utförts i  
  
 Sverige.  
  
 Bestämmelsen i 11 § första stycket 3 ALF enligt vilken ett arbete  
  
 inte anses lämpligt om det hänför sig till en arbetsplats där en  
  
 lovlig arbetskonflikt pågår torde inte bereda några särskilda  
  
 problem sett ur ett unionsrättsligt perspektiv. Dessutom ska enligt  
  
 4 § förordningen om flyttningsbidrag normalt lagen (1969:93) om  
  
 begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt tillämpas på  
  
 flyttningsbidrag.  
  
 Av 11 § första stycket 4 ALF följer slutligen att för att ett arbete  
  
 ska anses lämpligt krävs det att förhållandena på arbetsplatsen  
  
 motsvarar vad som anges i författning eller myndighets föreskrifter  
  
 om åtgärder till förebyggande av ohälsa eller olycksfall. Hänvisningen  
  
 till författning och myndighets föreskrifter torde främst  
  
 avse arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen, arbetstidslagen och  
  
 Arbetsmiljöverkets föreskrifter och beslut.78 I rättsfallet RÅ 2008  
  
 ref. 45, som gällde ett arbete i Norge, berörde Regeringsrätten inte  
  
 uttryckligen det nu aktuella kravet. På samma sätt som när det  
  
 gäller skyddet mot social dumpning så utgör skyddet av arbetstagare  
  
 mot ohälsa och olycksfall ett tvingande allmänintresse som kan  
  
 göra det tillåtet att begränsa den fria rörligheten.79 Att kräva full  
  
 överensstämmelse med det svenska regelverket även vid arbete  
  
 utomlands, där det regelverket inte gäller, torde dock på ett  
  
 otillåtet sätt hindra den fria rörligheten för arbetstagare. Men det  
  
 krävs inte heller utan det räcker enligt bestämmelsen med att  
  
 förhållandena motsvarar det som krävs enligt den svenska  
  
 lagstiftningen. Möjligheten för Arbetsförmedlingen att slå fast att  
  
 ett arbete i utlandet inte är lämpligt på grund av brist på åtgärder  
  
 för att förebygga ohälsa eller olycksfall får, liksom fallet torde vara  
  
 78 Jämför prop. 1973:56 s. 183.  
  
 79 Se bl.a. mål Davis, REG 2005, s. I-7755, punkt 55.  
  
 112 
  
 SOU 2010:26 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag  
  
 även i rent inhemska situationer, i praktiken anses begränsad till de  
  
 fall där det finns starka indikationer på att arbetsmiljön inte når  
  
 upp till en acceptabel nivå. När det gäller att bedöma vad som  
  
 motsvarar det som krävs enligt svensk lagstiftning måste unionsrätten  
  
 beaktas så att tillämpningen inte uppställer otillåtna hinder för  
  
 den fria rörligheten. I allt fall bör det vara möjligt att i det fall  
  
 arbetet finns utomlands kräva att miniminivån i de harmoniseringsdirektiv  
  
 som antagits på området och som täcker flertalet  
  
 aspekter av arbetsmiljön upprätthålls.80 Att det i 11 § ALF, till  
  
 vilken bestämmelse det enligt förslaget hänvisas, står att förhållandena  
  
 ska motsvara det som krävs enligt svensk lagstiftning kan  
  
 enligt min mening inte anses oförenligt med unionsrätten.  
  
 11.5 Bara förflyttningar som är  
  
 arbetsmarknadspolitiskt motiverade  
  
 Enligt förslaget får flyttningsbidrag bara avse sådana förflyttningar  
  
 som är arbetsmarknadspolitiskt motiverade. I avsnitt 10 har det  
  
 utvecklats hur en arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip får  
  
 tillämpas tillsammans med andra sådana principer för att efter en  
  
 samlad bedömning avgöra om en förflyttning är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverad. I det avsnittet har det också berörts hur tillämpningen  
  
 av en arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip förhåller sig till  
  
 unionsrätten.  
  
 Förslaget innebär att flyttningsbidrag får lämnas för en längre  
  
 förflyttning än som är nödvändig för att sökanden ska få ett  
  
 passande arbete bara om en sådan förflyttning är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverad. Det kan förflyttningen t.ex. vara om den sker  
  
 till en ort där det finns svår brist på den kompetens sökanden har  
  
 eller om den sker till en ort där det finns ett arbete som sökanden  
  
 passar klart bättre för än det närmaste lämpliga arbetet.  
  
 80 Några centrala direktiv på området är Rådets direktiv 89/391 om åtgärder för att främja  
  
 förbättringar arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetslivet, EGT L 183, 29.6.1989, s. 1  
  
 (ramdirektivet), Rådets direktiv 92/85/EEG om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa  
  
 på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida nyligen har fött barn eller ammar, EGT L  
  
 348, 28.11.1992, s. 1 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG om  
  
 arbetstidens förläggning i vissa avseenden, EUT L 299, 18.11.2003, s. 9.  
  
 113 
  
 Tillkommande villkor för flyttningsbidrag SOU 2010:26  
  
 114  
  
 11.6 Underlaget för bedömningen  
  
 Det är i första hand den som ansöker om ett bidrag som har att visa  
  
 att förutsättningarna för bidraget är uppfyllda. I fråga om flyttningsbidrag  
  
 har sökanden alltså att lämna Arbetsförmedlingen  
  
 sådan information om det tilltänkta arbetet och sina personliga  
  
 förhållanden att förmedlingen kan göra en bedömning av om  
  
 villkoren för bidrag är uppfyllda, t.ex. om kravet på lämpligt arbete  
  
 är uppfyllt.  
  
 När det däremot gäller information om annat än det tilltänkta  
  
 arbetet och sökandens personliga förhållanden, har Arbetsförmedlingen  
  
 att själv se till att nödvändig information tas fram för  
  
 bedömningen av om villkoren för flyttningsbidrag är uppfyllda.  
  
 Information om inskrivning och anvisning har förmedlingen  
  
 givetvis redan tillgång till. I fråga om förflyttningar inom Sverige  
  
 torde förmedlingen själv också redan ha den information om  
  
 arbetsmarknaden som behövs för bedömningen. Finns målorten  
  
 eller hemorten utomlands, får förmedlingen ta hjälp av samarbetsnätverket  
  
 Eures (se avsnitt 6.5) eller andra kontakter för att skaffa  
  
 sig den information om arbetsmarknaden där som behövs. 
  
 12 Ikraftträdande och  
  
 övergångsbestämmelser  
  
 Mitt förslag: Ändringarna i förordningen (1999:594) om  
  
 flyttningsbidrag träder i kraft den 1 januari 2011. Äldre föreskrifter  
  
 ska tillämpas i fråga om ansökningar som gjorts och  
  
 anställningar som tillträtts före den 1 januari 2011.  
  
 Såvitt jag kan se finns det inte något hinder mot att de föreslagna  
  
 ändringarna i förordningen om flyttningsbidrag träder i kraft så  
  
 snart som möjligt. Det kan vara lämpligt att ändringarna träder i  
  
 kraft den 1 januari 2011.  
  
 Ändringarna berör förutsättningarna för att lämna flyttningsbidrag.  
  
 Det bör såsom en övergångsbestämmelse föreskrivas att äldre  
  
 föreskrifter gäller i fråga om ansökningar som gjorts och anställningar  
  
 som tillträtts före ikraftträdandet.  
  
 115 
  
 13 Konsekvenserna för rörligheten  
  
 och arbetsmarknaden  
  
 13.1 Inledning  
  
 Enligt utredningsdirektiven ska jag analysera konsekvenserna för  
  
 den geografiska rörligheten och arbetsmarknadens funktionssätt i  
  
 Sverige av att flyttningsbidrag beviljas i samband med en anvisning.  
  
 Jag har tolkat det uppdraget så att det är konsekvenserna i de  
  
 angivna hänseendena av det jag föreslår som jag ska analysera.  
  
 13.2 Den geografiska rörligheten i Sverige  
  
 År 2008 flyttade 1 155 957 personer inom Sverige, vilket motsvarar  
  
 var åttonde person i befolkningen. De flesta flyttningar görs inom  
  
 en och samma kommun. Bara var tredje som flyttar gör det över en  
  
 kommungräns. Drygt 193 000 personer flyttade över en länsgräns.81  
  
 Antalet personer i åldrarna 25–64 år som flyttade över en  
  
 länsgräns, alltså de åldersgrupper som främst kommer i fråga för  
  
 flyttningsbidrag i form av respenning för bohagstransport, var  
  
 drygt 97 000 personer.82 För personer som fyllt 30 år är flyttningarna  
  
 färre och kortare än bland de yngre. Endast 11 procent av alla  
  
 flyttningar bland personer äldre än 30 år går utanför WilkinsÅr 2009 fick 891 personer respenning för bohagstransport.  
  
 Antalet personer som år 2009 fick respenning för bohagstransport  
  
 motsvarar alltså bara knappt en procent av de 25–64-åringar som år  
  
 2008 flyttade över en länsgräns. Det bör då hållas i minnet att  
  
 81 SCB, Analyser av befolkningsstatistik 2009-03-20, I genomsnitt flyttar 3 600 personer varje  
  
 dag.  
  
 82 SCB:s Statistikdatabas, Befolkning, Flyttningar efter region, ålder och kön.  
  
 83 SCB, Analyser av befolkningsstatistik 2009-03-20, I genomsnitt flyttar 3 600 personer varje  
  
 dag.  
  
 117 
  
 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden SOU 2010:26  
  
 respenning för bohagstransport kan beviljas även för flyttningar  
  
 som inte går över en länsgräns.  
  
 År 2009 fick 710 personer beslut om pendlingsstöd för dagpendling  
  
 och 1 569 personer beslut om pendlingsstöd för veckopendling.  
  
 Enligt Statistiska Centralbyrån lämnade 1 418 110 personer  
  
 år 2008 sin hemkommun för att dag- eller veckopendla till ett  
  
 arbete inom Sverige.84 Knappt 33 000 personer pendlade år 2006  
  
 från Sverige till ett arbete i Danmark, Norge eller Finland.85  
  
 Tillgängliga uppgifter tyder alltså på att det bara är en mycket liten  
  
 andel av alla som pendlar som får pendlingsstöd, kanske knappt ett  
  
 par promille.  
  
 Med hänsyn till att bara en bråkdel av de som flyttar eller pendlar  
  
 får flyttningsbidrag bedömer jag det som uteslutet att flyttningsbidraget  
  
 såväl i sin nuvarande utformning som enligt de  
  
 förslag jag lämnar skulle kunna ha några nämnvärda konsekvenser  
  
 på den geografiska rörligheten i stort i Sverige.  
  
 I det enskilda fallet skulle flyttningsbidraget kunna ha betydelse  
  
 för benägenheten till rörlighet i Sverige. Tidigare utredningar tyder  
  
 dock på att flyttningsbidrag haft en förhållandevis liten betydelse  
  
 för den enskildes beslut att förflytta sig.  
  
 I SOU 2003:37 s. 109–111 redogörs det för tre olika undersökningar  
  
 som gjorts av flyttningsbidragens effekter under perioden  
  
 1978 till 1999.86 Resultaten var generellt sett likartade. De tidigaste  
  
 studierna värderade bidragets effekter minst. I den senaste undersökningen,  
  
 som dåvarande Riksrevisionsverket genomförde och  
  
 som avsåg personer som fick ersättning för bohagstransport under  
  
 199987, svarade 37 procent att bidraget inte påverkat deras flyttbeslut  
  
 över huvud taget. Ytterligare 42 procent svarade att bidraget  
  
 påverkat deras beslut att flytta i viss eller liten utsträckning. Endast  
  
 21 procent svarade att bidraget hade påverkat deras beslut i stor  
  
 utsträckning. Hela 85 procent av bidragsmottagarna svarade att de  
  
 troligen skulle ha flyttat även om de inte hade fått någon ekonomisk  
  
 ersättning. Riksrevisionsverket drog slutsatserna att huvuddelen  
  
 av bidragsmottagarna skulle ha flyttat även utan bidrag och att  
  
 84 SCB:s Statistikdatabas, Befolkning, Flyttningar efter region, ålder och kön. Statistik för  
  
 2009 är inte tillgänglig än, och uppgifter om åldersfördelning saknas i för utredningen  
  
 tillgänglig statistik.  
  
 85 Nordisk Pendlingskarta 2009, TemaNord 2009:555, Nordiska ministerrådet, Köpenhamn  
  
 2009.  
  
 86 Jämför också SOU 2007:35 s. 180.  
  
 87 Riksrevisionsverket, Arbetsförmedlingens arbete med geografisk rörlighet, Effektivitetsrevisionen  
  
 RRV 2001:20 s. 11 f.  
  
 118 
  
 SOU 2010:26 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden  
  
 många inte hade behov av arbetsförmedlingens stöd för annat än  
  
 att få sin bidragsansökan godkänd. Undersökningen tydde också på  
  
 att bidragen var viktigare för de äldre, de som varit arbetslösa under  
  
 längre tid (600 dagar eller mer) samt lågutbildade, svagare grupper  
  
 på arbetsmarknaden. Man konstaterade också att ersättningen för  
  
 bohagstransporterna var av större betydelse för dem som innan  
  
 flytten var bosatta i Norrland och som ofta hade längre flyttväg.88  
  
 När 5 000 personer under 2006 besvarade en enkät med öppna  
  
 svarsalternativ om varför de flyttat uppgav ingen, eller möjligen  
  
 någon enstaka, bidrag som skäl.89  
  
 13.3 Arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige  
  
 Det har inte varit möjligt att inom utredningens ram undersöka alla  
  
 aspekter på hur arbetsmarknaden i Sverige fungerar i dag.  
  
 13.3.1 Flyttningar  
  
 Som nämnts ovan flyttade ungefär 97 000 personer i åldrarna 25– 
  
 64 år över en länsgräns inom Sverige under 2008. Tidigare studier  
  
 har enligt uppgift pekat på att livsstils- och miljöfaktorer varit de  
  
 viktigaste motiven för flyttningar. Enligt en studie publicerad 2002  
  
 uppgav ungefär sex procent att de flyttade för att de var arbetslösa  
  
 och fick ett arbete.90 Den senaste och mest omfattande studien av  
  
 motiven för flyttning bygger på en enkät år 2006 med öppna  
  
 svarsalternativ till 10 000 personer, varav hälften svarade.91 I den  
  
 studien har arbetsmarknadsrelaterade skäl till flyttning visat sig  
  
 vara det viktigaste enskilda motivet. Ungefär en fjärdedel av de som  
  
 flyttat längre än 20 km angav arbete som skäl. Vid långväga  
  
 flyttning, över 150 km, var arbete det viktigaste skälet för närmare  
  
 en tredjedel av de svarande och i åldersgruppen 26–37 år för hälften  
  
 88 Riksrevisionsverkets undersökning bygger på en enkät till 490 slumpmässigt utvalda  
  
 personer av de 12 000 som fick s.k. starthjälp 1999, varav 75 procent svarade. Då urvalet är  
  
 begränsat bör nedbrytningen på olika mottagandekategorier tolkas med försiktighet.  
  
 89 Muntlig uppgift från Jones, som medverkat till att genomföra den studie  
  
 som sammanfattas i VINNOVA Rapport VR 2010:08, Rörlighet, pendling och regionförstoring  
  
 för bättre kompetensförsörjning, sysselsättning och hållbar tillväxt, s 48 ff.  
  
 90 Refererad i SOU 2003:37 s. 43.  
  
 91 VINNOVA Rapport VR 2010:08, Rörlighet, pendling och regionförstoring för bättre  
  
 kompetensförsörjning, sysselsättning och hållbar tillväxt, s 48 ff.  
  
 119 
  
 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden SOU 2010:26  
  
 av de svarande. Bland personer som före flytten hade en anställning  
  
 var det en tredjedel som främst flyttat på grund av arbete. Av dem  
  
 som före flytten var arbetslösa skedde flytten på grund av arbete i  
  
 nästan hälften av fallen. De arbetslösas andel av samtliga svarande  
  
 var cirka 7 procent. Det konstateras också att nästan alla långväga  
  
 flyttare byter arbete även om de inte anger arbete som främsta  
  
 orsak till flytten.92  
  
 Som nämnts fick 891 personer respenning för bohagstransport  
  
 under 2009. Tillgängliga uppgifter från senare år tyder alltså på att  
  
 många flyttar inom Sverige av bl.a. arbetsrelaterade skäl, men att  
  
 bara en bråkdel – kanske ett par procent, hur stor andel går inte att  
  
 beräkna – får respenning för bohagstransport. Redan härav kan  
  
 man sluta sig till att respenning för bohagstransport i dag knappast  
  
 kan ha någon nämnvärd betydelse för arbetsmarknadens funktionssätt  
  
 i stort i Sverige. Antalet beslut om respenning för bohagstransport  
  
 har från år 2004 minskat till en tredjedel (se avsnitt  
  
 3.2.3), och det har såvitt framkommit inte haft någon inverkan att  
  
 tala om på arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige i stort. De  
  
 undersökningar som nämnts avslutningsvis i avsnitt 13.2 tyder på  
  
 att respenning för bohagstransport också i det enskilda fallet har  
  
 haft begränsad betydelse.  
  
 Mina förslag, och en riktig tillämpning av EU-rätten, innebär i  
  
 praktiken dels att respenning för bohagstransport ska under vissa  
  
 förutsättningar kunna lämnas för flyttningar över Sveriges gräns,  
  
 dels att längden på flyttningarna kan antas minska något genom  
  
 betoningen av en arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip (se avsnitt  
  
 10). Det finns därför anledning att se något på flyttningarna över  
  
 Sveriges gräns och att närmare granska längden på de förflyttningar  
  
 som sker med flyttningsbidrag. Jag bedömer, med hänsyn till  
  
 betoningen av närhetsprincipen, att statsunderstödda förflyttningar  
  
 över Sveriges gräns i praktiken kommer att förekomma nästan bara  
  
 där det finns en aktiv lokal arbetsmarknad som sträcker sig över  
  
 Sveriges gräns, dvs. i förhållande till Köpenhamn och vissa regioner  
  
 i Norge och nordvästra Finland.  
  
 År 2009 flyttade 39 240 personer utomlands från Sverige.  
  
 Knappt 25 000, eller knappt 63 procent, av de som flyttade från  
  
 landet var i åldersgruppen 25–64 år. Nära 57 procent av alla  
  
 92 Uppgifterna är delvis hämtade från en artikel av Dalton med titeln How  
  
 Migration Motives Change over Migration Distance: Evidence on Variation across Socioeconomic  
  
 and Demographic Groups, som kommer att publiceras i tidskriften Regional Studies.  
  
 120 
  
 SOU 2010:26 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden  
  
 utvandrare 2009 hade ett annat födelseland än Sverige och de flesta  
  
 av dessa flyttade tillbaka till sitt födelseland. Nära 40 procent  
  
 flyttade från Sverige till ett annat nordiskt land, och ungefär lika  
  
 stor andel flyttade till ett annat europeiskt land utanför Norden.93  
  
 Det går inte att säga hur stor andel av utlandsflyttningarna som  
  
 sker av arbetsrelaterade skäl. Ungefär hälften av de personer i  
  
 åldrarna 25–64 år som utvandrade år 2008 hade eftergymnasial  
  
 utbildning.94  
  
 Under 2009 invandrade till Sverige 102 280 personer, varav  
  
 knappt en femtedel var svenska medborgare. Drygt 55 procent av  
  
 de invandrade, eller 57 344 personer, var i åldersgruppen 25–64 år.95  
  
 Cirka 32 procent av de personer i åldrarna 25–64 år som invandrade  
  
 2008 hade eftergymnasial utbildning. Bland de invandrare i åldrarna  
  
 25–64 år som inte var födda i Sverige var motsvarande andel  
  
 29 procent.96 Bland de som invandrade åren 2000–2006 hade 15– 
  
 20 procent arbete efter det första året i Sverige.97  
  
 När det särskilt gäller flyttningar inom Norden kan följande  
  
 sägas.  
  
 År 2009 flyttade av de bosatta i Sverige 5 144 personer till Danmark,  
  
 7 188 personer till Norge och 3 183 personer till Finland.98  
  
 Av de i Sverige bosatta som år 2008 flyttade till Danmark kom  
  
 65 procent från Skåne län, 11,5 procent från Stockholms län och  
  
 10 procent från Västra Götalands län. Av de i Sverige bosatta som  
  
 år 2008 flyttade till Norge kom knappt 25 procent från Västra  
  
 Götalands län, 15 procent från Stockholms län och knappt  
  
 9 procent från vardera Skåne och Värmlands län.99  
  
 År 2009 flyttade till Sverige 5 457 personer från Danmark,  
  
 5 097 personer från Norge och 2 932 personer från Finland.100  
  
 93 SCB:s statistikdatabas. Befolkningsstatistik. Utvandrare efter region, ålder och tid.  
  
 94 SCB:s statistikdatabas. Befolkningen utbildning. Utvandrare 16–74 år efter ålder, nationell  
  
 bakgrund, utbildningsnivå och tid. Uppgifter om utbildningsnivån år 2009 är inte tillgängliga  
  
 för utredningen.  
  
 95 SCB:s statistikdatabas. Befolkningsstatistik. Flyttningar i riket efter ålder och kön. År  
  
 1997–2009, Invandrare efter ut-/inflyttningsland och tid.  
  
 96 SCB:s statistikdatabas. Befolkningen utbildning. Flyttningar i riket efter ålder och kön. År  
  
 1997–2009, Invandrare efter ut-/inflyttningsland och tid. Uppgifter om utbildningsnivån år  
  
 2009 är inte tillgängliga för utredningen.  
  
 97 SCB Temablad 2009:1 Deltagare i svenskundervisning för invandrare (sfi), s. 18.  
  
 98 SCB:s statistikdatabas. Befolkningsstatistik. Invandrare och utvandrare efter  
  
 ut-/inflyttningsland och kön.  
  
 99 StatNord statistikdatabas. Utvandrare efter kommun, inflyttningsland, ålder och kön.  
  
 100 SCB:s statistikdatabas. Befolkningsstatistik. Invandrare och utvandrare efter ut-/inflyttningsland  
  
 och kön.  
  
 121 
  
 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden SOU 2010:26  
  
 År 2009 var en bohagstransport med respenning i genomsnitt  
  
 35 mil lång enkel resa. De flesta (67 procent) av bohagstransporterna  
  
 med respenning är 20 mil eller längre enkel resa, men bara en  
  
 femtedel är längre än 50 mil enkel resa. Närmare hälften (46 procent)  
  
 av bohagstransporterna med respenning går till de tre storstadslänen.  
  
 De län varifrån de genomsnittligt längsta bohagstransporterna  
  
 med respenning utgick var Norrbottens län (76 mil),  
  
 Västerbottens län (53 mil) och Jämtlands län (46 mil).  
  
 Det kan antas att den föreslagna betoningen av närhetsprincipen  
  
 och en korrekt tillämpning av EU-rätten kommer att innebära att  
  
 bohagstransporterna med respenning i genomsnitt blir något  
  
 kortare på grund av dels att kanske främst de längsta flyttningarna  
  
 ersätts av kortare, dels att i några fall en kortare förflyttning över  
  
 Sveriges gräns ersätter en längre förflyttning inom Sverige. Bara i  
  
 extrema undantagsfall – när det för en person inte finns ett enda  
  
 lämpligt arbete i Sverige – kommer personer som med dagens  
  
 tillämpning inte alls skulle ha fått flyttningsbidrag att kunna få  
  
 respenning för bohagstransport till utlandet.  
  
 Eftersom den angivna närhetsprincipen bara är en bland flera  
  
 andra arbetsmarknadspolitiska principer som samtidigt ska beaktas,  
  
 bedömer jag risken för att förslagen ska få negativa konsekvenser  
  
 för arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige som liten. Den  
  
 bedömning som ska göras vid beslut om flyttningsbidrag ska ju,  
  
 såsom sker vid hanteringen av även andra arbetsmarknadspolitiska  
  
 instrument, beakta arbetsmarknadens funktionssätt, dock att  
  
 bedömningen får avse också utlandet. Jag kan inte se att flyttningsbidragen  
  
 skulle kunna medföra att den svenska arbetsmarknaden  
  
 ens på sikt förlorar värdefull kompetens i någon beaktansvärd  
  
 utsträckning, trots att det främst är högutbildade som får statsstöd  
  
 för att flytta (se avsnitt 3.3.3). Härtill kommer att det i våra  
  
 nordiska grannländer finns motsvarigheter till flyttningsbidrag (se  
  
 avsnitt 7) och att dessa länder på motsvarande sätt som Sverige  
  
 torde på grund av unionsrätten ha att lämna bidrag för förflyttningar  
  
 till Sverige.  
  
 Det är svårt att uppskatta hur många beslut om respenning som  
  
 kommer att avse en bohagstransport över Sveriges gräns. Det kan  
  
 dock inte bli fråga om någon särskilt stor andel av besluten. Med  
  
 hänsyn till det förhållandevis låga totala antalet beslut – under 2009  
  
 ungefär 900 beslut – och till att tillgänglig information tyder på att  
  
 bidraget i sig har liten betydelse för människors beslut att flytta  
  
 bedömer jag dock att förändringen inte kommer att ha någon  
  
 122 
  
 SOU 2010:26 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden  
  
 påtaglig effekt för arbetsmarknadens funktionssätt ens i (den  
  
 svenska delen av) de lokala arbetsmarknaderna som sträcker sig  
  
 över Sveriges gräns.  
  
 13.3.2 Pendling  
  
 Som nämnts lämnade 1 418 100 personer sin hemkommun år 2008  
  
 för att dag- eller veckopendla till ett arbete.  
  
 År 2009 fick som nämnts 710 personer beslut om pendlingsstöd  
  
 för dagpendling och 1 569 personer beslut om pendlingsstöd för  
  
 veckopendling. Det kan hållas för visst att bara en mycket liten  
  
 andel av alla som arbetspendlar utanför sin hemkommun får  
  
 pendlingsstöd, förmodligen bara någon eller några promille. Det  
  
 framstår därför som uteslutet att pendlingsstödet i dag skulle ha  
  
 någon påtaglig påverkan på arbetsmarknadens funktionssätt i  
  
 Sverige i stort.  
  
 Som sagt innebär mina förslag, och en riktig tillämpning av EUrätten,  
  
 i praktiken dels att pendlingsstöd ska under vissa förutsättningar  
  
 kunna lämnas för förflyttningar över Sveriges gräns, dels att  
  
 längden på förflyttningarna kan antas minska något genom  
  
 betoningen av en arbetsmarknadspolitisk närhetsprincip. Förflyttningar  
  
 med pendlingsstöd över Sveriges gräns kommer enligt min  
  
 bedömning i praktiken att förekomma nästan bara där det finns en  
  
 aktiv lokal arbetsmarknad som sträcker sig över Sveriges gräns, dvs.  
  
 i förhållande till Köpenhamn och vissa regioner i Norge och  
  
 nordvästra Finland.  
  
 Den senaste tillgängliga statistiken över personer som arbetspendlar  
  
 mellan Sverige och Norge och mellan Sverige och Danmark  
  
 bygger på data hämtade från löneuppgifter för 2007.101 Under 2007  
  
 arbetspendlade från Sverige 16 221 personer i åldrarna 25–64 år till  
  
 Danmark och 13 663 personer i åldrarna 25–64 år till Norge. Sedan  
  
 2001 har antalet arbetspendlare i åldrarna 25–64 år från Sverige till  
  
 Danmark och Norge mer än fördubblats.102 År 2007 arbetspendlade  
  
 till Sverige 1 150 personer i åldrarna 25–64 år från Danmark och  
  
 996 personer i åldrarna 25–64 år från Norge.  
  
 Den senaste tillgängliga statistiken över personer som arbetspendlar  
  
 mellan Sverige och Finland bygger på data hämtade från  
  
 101 StatNord, Pendlingsstatistik.  
  
 102 Pressinformation från SCB 2009-11-30 Gränspendling ger 40 000 svenskar jobb.  
  
 123 
  
 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden SOU 2010:26  
  
 löneuppgifter för 2006.103 Under 2006 arbetspendlade från Sverige  
  
 1 681 personer i åldrarna 25–64 år till Finland. År 2006 arbetspendlade  
  
 till Sverige 2 528 personer i åldrarna 25–64 år från Finland.  
  
 Det genomsnittliga avståndet enkel resa för dagpendling med  
  
 pendlingsstöd var 2009 knappt 8 mil, och det genomsnittliga  
  
 avståndet enkel resa för veckopendling med pendlingsstöd år 2009  
  
 var 33 mil. Fyra femtedelar av dagpendlingarna med pendlingsstöd  
  
 avsåg 2009 en sträcka på mindre än 10 mil enkel resa och ingen  
  
 dagpendling avsåg en sträcka längre än 20 mil enkel resa. Närmare  
  
 två tredjedelar (63 procent) av veckopendlingarna med pendlingsstöd  
  
 år 2009 avsåg en sträcka på 20 mil eller längre, medan bara en  
  
 femtedel var 50 mil eller längre.  
  
 Jag bedömer att förslagen i praktiken inte kommer att ha någon  
  
 påverkan på den genomsnittliga sträcka som dagpendlingarna med  
  
 pendlingsstöd avser. I några fall kan respenning för bohagstransport  
  
 eller veckopendling med pendlingsstöd avseende en längre  
  
 sträcka inom Sverige komma att ersättas av dagpendling med  
  
 pendlingsstöd en kortare sträcka inom landet eller till utlandet.  
  
 Det är svårt att uppskatta hur många beslut om pendlingsstöd  
  
 för dagpendling som kommer att avse pendling över Sveriges gräns.  
  
 År 2009 fick drygt 700 personer beslut om pendlingsstöd för  
  
 dagpendling. Så särskilt många beslut kan det dock enligt min  
  
 bedömning inte bli fråga om. I de fall där pendlingsstöd för  
  
 dagpendling över Sveriges gräns beviljas har det enligt förslaget  
  
 gjorts bedömningen att den arbetslöse fått ett lämpligt arbete och  
  
 att förflyttningen är arbetsmarknadspolitiskt motiverad, varvid  
  
 vederbörlig hänsyn tagits till om det finns ett arbete närmare  
  
 hemorten. Förändringen kommer att i någon mindre utsträckning  
  
 bidra till att lösa sysselsättningsproblem på de lokala arbetsmarknader  
  
 som sträcker sig över Sveriges gräns. Jag bedömer att det är  
  
 bara i enstaka undantagsfall som pendlingsstöd för dagpendling  
  
 över Sveriges gräns skulle kunna sägas leda till att ett arbetskraftsbehov  
  
 någon annanstans i Sverige inte har kunnat tillgodoses. Jag  
  
 bedömer att förändringen inte kommer att ha någon påtaglig  
  
 inverkan på arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige.  
  
 Veckopendling med pendlingsstöd kan, i fråga om resmål och  
  
 reslängd, ses som ett alternativ till respenning för bohagstransport.  
  
 Därför gör jag i fråga om påverkan på arbetsmarknadens funktions103  
  
 Nordisk Pendlingskarta 2009, TemaNord 2009:555, Nordiska ministerrådet, Köpenhamn  
  
 2009, s. 65.  
  
 124 
  
 SOU 2010:26 Konsekvenserna för rörligheten och arbetsmarknaden  
  
 125 
  
 sätt av förändringarna avseende veckopendling med pendlingsstöd  
  
 samma bedömning som i fråga om respenning för bohagstransport  
  
 (se avsnitt 13.3.1).  
  
 13.3.3 Stevens  
  
 Respenning för sökanderesa kan ses som ett förstadium till  
  
 respenning för bohagstransport eller pendlingsstöd, om sökanden  
  
 får det arbete resan avser. Om sökanderesan inte leder till arbete,  
  
 kan den inte rimligen ha någon påtaglig inverkan på arbetsmarknadens  
  
 funktionssätt i Sverige.104 Därför kan enligt min mening  
  
 samma resonemang föras beträffande respenning för sökanderesa  
  
 som det som förts ovan i fråga om flyttningar och pendling.  
  
 104 Jag bortser här från sådana omständigheter som att en genomförd sökanderesa kan vara  
  
 ett sätt för den arbetslöse att visa sin arbetsvillighet och att en resultatlös sökanderesa kan ha  
  
 inverkan på den arbetslöses motivation. 
  
 14 Budgetkonsekvenserna för  
  
 staten  
  
 Kostnaderna för flyttningsbidrag uppgick för 2009 till knappt  
  
 66,4 miljoner kronor. Kostnaderna tas från ramanslaget 1:3,  
  
 Kostnader för arbetsmarknadspolitiska program och insatser, som  
  
 för 2009 uppgick till drygt 5,9 miljarder kronor, inklusive tilläggsbudgetar.  
  
 Utgiftsprognosen för 2009 är knappt 4,8 miljarder  
  
 kronor.105 Flyttningsbidragen utgjorde alltså knappt 1,4 procent av  
  
 de prognostiserade totala kostnaderna. Enligt budgetpropositionen  
  
 2010 uppgår ramanslaget för 2010 till ungefär 8 miljarder kronor  
  
 och det beräknas för 2011 bli knappt 11,5 miljarder kronor. Om  
  
 man, såsom ett räkneexempel, skulle göra det orealistiskt överskattade  
  
 antagandet att kostnaderna för flyttningsbidragen skulle  
  
 fördubblas från 2009 till 2011, blir de kostnaderna ända bara drygt  
  
 en procent av det beräknade anslaget för 2011. Min slutsats är  
  
 därför att eventuella ökade kostnader för flyttningsbidragen till  
  
 följd av mina förslag och en riktig tillämpning av EU-rätten kan  
  
 klaras av inom ramen för befintligt ramanslag. Eventuella ökningar  
  
 av Arbetsförmedlingens kostnader för administrationen av  
  
 flyttningsbidragen kan enligt min bedömning likaså klaras av inom  
  
 ramen för befintligt ramanslag för detta, som för 2011 beräknas  
  
 uppgå till ungefär 5,5 miljarder kronor. Det blir således enligt min  
  
 bedömning inte fråga om några budgetkonsekvenser för staten med  
  
 anledning av mina förslag. Nedan redovisas ändå uppskattningar av  
  
 kostnadsförändringar till följd av mina förslag och en riktig  
  
 tillämpning av EU-rätten.  
  
 Det kan antas att den föreslagna betoningen av närhetsprincipen  
  
 och en korrekt tillämpning av EU-rätten kommer att innebära att  
  
 bohagstransporterna med respenning och pendlingarna med  
  
 105 Busgetpropositionen 2010, prop. 2009/10:1 Utgiftsområde 14 s. 58.  
  
 127 
  
 Budgetkonsekvenserna för staten SOU 2010:26  
  
 128  
  
 pendlingsstöd i genomsnitt blir något kortare. Det är inte säkert att  
  
 en kortare resa inom Sverige är billigare än en längre. Det är dock  
  
 rimligt att anta att så är fallet genomsnittligt sett, varför kostnaderna  
  
 för resor inom Sverige skulle minska något. En del bohagstransporter  
  
 och pendlingar med flyttningsbidrag som i dag sker inom  
  
 Sverige kommer att ersättas av kortare resor med flyttningsbidrag  
  
 över Sveriges gräns. Det är inte heller här säkert att en resa inom  
  
 Sverige är billigare per mil än en resa som går över Sveriges gräns.  
  
 Eftersom resorna över Sveriges gräns är kortare än de resor inom  
  
 Sverige som de ersätter, är det dock rimligt att anta kostnaderna  
  
 härigenom minskar något. Det är bara i enstaka undantagsfall – när  
  
 det för en person inte finns ett enda lämpligt arbete i Sverige och  
  
 när den som bor utomlands har möjlighet att få flyttningsbidrag för  
  
 resa till ett arbete i Sverige eller utlandet – som flyttningsbidrag  
  
 kommer att lämnas i en situation där inget sådant bidrag skulle ha  
  
 lämnats med dagens tillämpning. Detta kommer att innebära en  
  
 mindre kostnadsökning, som dock torde gott och väl vägas upp av  
  
 de kostnadsminskningar som nyss berörts. Min uppskattning är  
  
 därför att – allt annat lika – kostnaderna för pendlingsstöd och  
  
 respenning för bohagstransport kommer att minska något.  
  
 Ett motsvarande resonemang kan föras i fråga om respenning  
  
 för sökanderesa. Här är det dock rimligt att anta att antalet  
  
 sökanderesor med respenning kommer att öka något. Det är  
  
 nämligen rimligt att anta att det särskilt i gränsregioner kommer till  
  
 stånd sökanderesor med respenning utomlands som inte ersätter en  
  
 inrikes sökanderesa enligt nuvarande tillämpning. Det kan uppskattas  
  
 att kostnaderna för respenning för sökanderesa kommer att öka  
  
 något.  
  
 Kostnaderna för flyttningsbidragen kan, totalt sett, antas öka  
  
 något. 
  
 15 Författningskommentar  
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen  
  
 (1999:594) om flyttningsbidrag  
  
 3 a §  
  
 Den nya paragrafen, som innehåller tillkommande villkor för att  
  
 bevilja flyttningsbidrag, har kommenterats i avsnitt 11.  
  
 9 §  
  
 Ändringen i paragrafen, som är en följdändring som inte är avsedd  
  
 att medföra någon förändring i sak, har kommenterats i avsnitt  
  
 11.1.  
  
 129 
  
 Bilaga 1  
  
 Kommittédirektiv  
  
 Översyn av reglerna om flyttningsbidrag Dir.  
  
 2009:108  
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 26 november 2009  
  
 Sammanfattning av uppdraget  
  
 En särskild utredare ska formulera förslag till ändringar i reglerna  
  
 för flyttningsbidrag.  
  
 Utredaren ska  
  
  föreslå ändringar i reglerna för flyttningsbidrag som innebär  
  
 att flyttningsbidrag endast ska kunna beviljas i samband  
  
 med att en arbetssökande som är inskriven hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen blir anvisad ett lämpligt arbete. Vidare  
  
 ska utredningen utarbeta nödvändiga författningsförslag,  
  
  analysera konsekvenserna för den geografiska rörligheten  
  
 och arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige av att flyttningsbidrag  
  
 beviljas i samband med en anvisning,  
  
  samråda med företrädare för Europeiska kommissionen för  
  
 att säkerställa att förslagen inte ställer upp några oberättigade  
  
 hinder för den fria rörligheten, och  
  
  samråda med företrädare för Arbetsförmedlingen.  
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 15 mars 2010.  
  
 131 
  
 Bilaga 1 SOU 2010:26  
  
 Gällande bestämmelser om flyttningsbidrag  
  
 I 1 § förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag finns bestämmelser  
  
 om stöd till flyttning som sker av arbetsmarknadspolitiska  
  
 skäl (flyttningsbidrag) samt om att bidrag lämnas i form av  
  
 respenning och pendlingsstöd. Förordningen innehåller ingen  
  
 begränsning av reglernas geografiska tillämpningsområde. Det  
  
 regleras således inte i förordningen att bidrag kan lämnas endast vid  
  
 flyttning eller pendling inom Sveriges gränser.  
  
 Däremot finns vissa åldersgränser för att en person ska vara  
  
 berättigad till flyttningsbidrag. Huvudregeln enligt 2 § är att  
  
 flyttningsbidrag får lämnas till den som har fyllt 25 år och i övrigt  
  
 uppfyller de krav som anges i förordningen. Undantagsvis kan viss  
  
 respenning lämnas till den som har fyllt 20 år.  
  
 Flyttningsbidrag får enligt 3 § inte lämnas om anställningen på  
  
 den nya orten kan anses som en flyttning mellan arbetsplatser inom  
  
 samma företag. Bidrag får inte heller, med vissa undantag, lämnas  
  
 om anställningen är arbetstagarens första efter avslutad utbildning.  
  
 För respektive bidragsform gäller härutöver enligt förordningen  
  
 vissa särskilda villkor som beskrivs nedan.  
  
 Respenning  
  
 Respenning, som avser ersättning för resa, logi och bohagstransport,  
  
 får enligt 5 § i förordningen lämnas till den som (i) är eller  
  
 riskerar att bli arbetslös och söker arbete genom den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen, samt (ii) bedöms inte kunna få arbete i eller  
  
 nära hemorten.  
  
 Dessutom får respenning enligt 6 § under vissa förutsättningar  
  
 lämnas till personer som fått anställning inom ett stödområde som  
  
 avses i förordningen (1999:1382) om stödområden för vissa  
  
 regionala företagsstöd eller som bor inom ett sådant stödområde.  
  
 För ersättning för bohagstransport gäller enligt 9 § dessutom att  
  
 sökanden ska (i) ha varit anmäld som arbetssökande hos den  
  
 offentliga arbetsförmedlingen i minst sex månader, (ii) ha fått en  
  
 anställning som beräknas vara minst sex månader i en annan ort än  
  
 hemorten och (iii) ha fått bostad i den orten eller i dess närhet.  
  
 Ersättning för resa och logi beräknas enligt 16 och 19 §§ förordningen  
  
 (1996:1100) om aktivitetsstöd. Detta innebär att det för  
  
 själva resan i princip saknas kostnadsbegränsningar, utom för det  
  
 132 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 1  
  
 fall resan görs med egen bil. Då lämnas ersättning med högst  
  
 185 öre per kilometer. Kostnader för logi får ersättas med  
  
 110 kronor per dag, dock högst 2 400 kronor per månad.  
  
 För bohagstransport finns inga kostnadsbegränsningar föreskrivna  
  
 i förordningen om flyttningsbidrag.  
  
 Pendlingsstöd  
  
 Pendlingsstöd får enligt 16 § i förordningen om flyttningsbidrag  
  
 lämnas för dagpendling och för veckopendling.  
  
 Enligt 16 a § får pendlingsstöd lämnas till den som (i) är arbetslös  
  
 och har sökt arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen,  
  
 (ii) inte bedöms kunna få arbete i eller nära hemorten och (iii) har  
  
 fått anställning på en ort som ligger på ett sådant avstånd att  
  
 kostnaden för en resa dit överstiger kostnaden för en resa inom  
  
 normalt pendlingsavstånd från arbetstagarens hemort.  
  
 Därutöver gäller att för att stöd för veckopendling ska kunna  
  
 lämnas ska sökanden (i) bo på en ort där arbetslösheten i yrket är  
  
 hög och (ii) ha fått arbete i en region där det finns brist på arbetskraft  
  
 i yrket.  
  
 Pendlingsstöd lämnas dock inte om (i) arbetstagaren får reseersättning  
  
 för pendlingskostnaden eller (ii) anställningen beräknas  
  
 vara kortare tid än sex månader i fråga om dagpendling eller tre  
  
 månader i fråga om veckopendling.  
  
 Pendlingsstöd för dagpendling lämnas enligt 17 § med högst  
  
 2 000 kronor i månaden. För veckopendling lämnas stöd (i) för  
  
 skäliga kostnader för en resa tur och retur mellan hemorten och  
  
 arbetsorten varannan arbetad vecka samt (ii) därutöver med  
  
 1 200 kronor per månad vid kostnader för dubbelt boende.  
  
 Arbetsförmedlingens tillämpning av regelverket  
  
 Kompletterande bestämmelser till förordningen finns i Arbetsmarknadsstyrelsens  
  
 (AMS) administrativa föreskrifter om handläggningen  
  
 av ärenden om flyttningsbidrag (AMSFS 2002:5) och  
  
 AMS allmänna råd för tillämpningen av förordningen (1999:594)  
  
 om flyttningsbidrag (AMSFS 2005:10), vilka numera gäller för  
  
 Arbetsförmedlingen.  
  
 133 
  
 Bilaga 1 SOU 2010:26  
  
 Arbetsförmedlingen har med beaktande av myndighetens nationella  
  
 arbetsmarknadspolitiska uppdrag och flyttningsbidragens  
  
 arbetsmarknadspolitiska syfte bedömt att förordningen bör tolkas  
  
 så att den möjliggör stöd endast för anställningar inom Sveriges  
  
 gränser. Det är denna tolkning som kommer till uttryck i Arbetsförmedlingens  
  
 praxis som den beskrivs i Arbetsförmedlingens  
  
 faktablad.  
  
 Vid prövning av om flyttningsbidrag ska beviljas i ett enskilt fall  
  
 bedömer Arbetsförmedlingen om stöd är motiverat i arbetsmarknadspolitiskt  
  
 hänseende. Arbetsförmedlingen ska då i princip pröva  
  
 om det rör sig om en flyttning eller pendling som är arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverad och som inte skulle ägt rum utan stöd.  
  
 Bedömningen grundas i huvudsak på arbetsmarknadsläget i  
  
 hemorten eller i dess närhet och, i förekommande fall, i arbetsorten  
  
 samt på den enskilda individens förutsättningar att få anställning i  
  
 eller nära hemorten. För denna bedömning krävs kunskap exempelvis  
  
 om vilken typ av arbetstillfällen som finns i de aktuella  
  
 orterna och kvalifikationerna hos de arbetssökande som är inskrivna  
  
 hos den lokala arbetsförmedlingen. Det kan även ingå i bedömningen  
  
 att uppskatta förekomsten av bristyrken både lokalt och  
  
 nationellt.  
  
 Anvisningsinstrumentet  
  
 Arbetsförmedlingen använder sig av anvisning till ledig plats i två  
  
 separata syften: matchning och kontroll. Matchningsfunktionen  
  
 syftar till att effektivisera matchningen mellan vakanser och  
  
 arbetslösa medan kontrollfunktionen består i att sanktioner kan  
  
 vidtas mot en arbetssökande med arbetslöshetsersättning som inte  
  
 söker det anvisade arbetet.  
  
 Det är inte definierat i lag eller förordning vad en anvisning  
  
 innebär eller hur den får eller ska göras. Däremot har Arbetsförmedlingen  
  
 interna dokument som styr hur en arbetsförmedlare ska  
  
 gå till väga vid anvisning till arbete. Utgångspunkten för en  
  
 anvisning är att Arbetsförmedlingen bedömer att arbetsgivarens  
  
 krav i platsannonsen överensstämmer med den arbetssökandes  
  
 kompetens. De gällande reglerna för anvisning innebär att en  
  
 arbetssökande med arbetslöshetsersättning är skyldig att acceptera  
  
 ett erbjudet lämpligt arbete för att arbetslöshetsersättningen inte  
  
 ska sättas ner. Vad som anses vara lämpligt arbete regleras i 11 §  
  
 134 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 1  
  
 lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Det är Arbetsförmedlingen  
  
 som bedömer vad som anses vara lämpligt arbete och  
  
 Arbetsförmedlingen har närmare föreskrifter om vilka kriterier  
  
 som ska beaktas vid den bedömningen men det är arbetslöshetskassan  
  
 som fattar det formella beslutet om nedsättning. En anvisning  
  
 kan göras utanför Sveriges gränser. I en dom från Regeringsrätten i  
  
 juni 2008 (mål nr 800-06) slogs det fast att ett arbete i Norge som  
  
 anvisats en arbetssökande i Sverige var ett lämpligt arbete som den  
  
 arbetssökande var tvungen att acceptera för att inte få sin arbetslöshetsersättning  
  
 nedsatt.  
  
 Om en arbetssökande avvisar ett erbjudet lämpligt arbete utan  
  
 godtagbart skäl, riskerar han eller hon att få sin arbetslöshetsersättning  
  
 nedsatt enligt 45 a § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring.  
  
 När Arbetsförmedlingen har anvisat ett arbete ska Arbetsförmedlingen  
  
 underrätta berörd arbetslöshetskassa om detta.  
  
 Arbetslöshetskassan ska därefter pröva om den sökandes arbetslöshetsersättning  
  
 ska sättas ned. Denna sanktion tillämpas både när  
  
 en arbetssökande avvisat ett erbjudet lämpligt arbete utan godtagbart  
  
 skäl, eller utan att uttryckligen ha avvisat sådant arbete ändå  
  
 genom sitt uppträdande uppenbarligen har vållat att anställning inte  
  
 kommit till stånd.  
  
 Är tillämpningen i överensstämmelse med EG-rätten  
  
 Arbetsförmedlingens tillämpning av bestämmelserna om flyttningsbidrag  
  
 har uppmärksammats av Europeiska kommissionen i  
  
 samband med att den mottagit klagomål från en svensk medborgare,  
  
 bosatt i Sverige men arbetande i Danmark, som har fått avslag  
  
 på sin ansökan om pendlingsstöd. Klaganden ansökte om pendlingsstöd  
  
 för att pendla till en anställning i Danmark, men Arbetsförmedlingen  
  
 avslog ansökan med motiveringen att arbetsplatsen  
  
 var belägen utanför Sverige. Som ovan nämnts beviljar Arbetsförmedlingen  
  
 enligt sin egen praxis pendlingsstöd endast för anställningar  
  
 i Sverige.  
  
 Kommissionen ansåg att denna geografiska begränsning kunde  
  
 utgöra ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare i strid  
  
 med artikel 39 EG-fördraget. Kommissionen kontaktade därför i  
  
 juli 2008 den svenska regeringen inom ramen för EU:s s.k. pilotprojekt  
  
 angående tillämpningen av gemenskapsrätten för att få  
  
 regeringens synpunkter i frågan.  
  
 135 
  
 Bilaga 1 SOU 2010:26  
  
 I svaret till kommissionen, inom ramen för pilotprojektet, medgav  
  
 regeringen att denna tillämpning skulle kunna innebära en viss  
  
 inskränkning av den fria rörligheten. Det framhölls emellertid att  
  
 EG-domstolens praxis visar att en sådan inskränkning kan vara  
  
 motiverad av arbetsmarknadspolitiska skäl under vissa omständigheter  
  
 och på vissa villkor.  
  
 Regeringen bedömde att Arbetsförmedlingens tillämpning inte  
  
 strider mot EG-rätten, eftersom pendlingsstöd prövas utifrån  
  
 arbetsmarknadspolitiska behov.  
  
 Kommissionen accepterade inte svaret, utan inledde ett s.k.  
  
 överträdelseärende. En formell underrättelse, daterad den 14 april  
  
 2009, skickades till den svenska regeringen i fråga om rätten till  
  
 flyttningsbidrag i Sverige.  
  
 Regeringens svar, daterat den 13 augusti 2009, gjorde gällande  
  
 att den omtvistade geografiska begränsningen bör anses vara  
  
 förenlig med EG-rätten eftersom flyttningsbidrag är ett arbetsmarknadspolitiskt  
  
 instrument och att det är arbetsmarknadspolitiska  
  
 skäl som ligger bakom flyttningsbidragen. Regeringen angav  
  
 emellertid i svaret att man inte var omedveten om att Arbetsförmedlingens  
  
 tillämpning av flyttningsbidragen kan vara problematisk  
  
 med hänsyn till den fria rörligheten för arbetstagare inom EU.  
  
 I svaret angavs vidare att regeringen ska tillsätta en utredning som  
  
 ska se över frågan om hur reglerna om flyttningsbidragen bör  
  
 förändras. Utredarens betänkande ska ligga till grund för att  
  
 utforma förslag till ett icke-diskriminerande regelverk.  
  
 Behovet av en utredning  
  
 För att säkerställa att den svenska tillämpningen är i överensstämmelse  
  
 med EG-rätten behöver således en utredning tillsättas.  
  
 Eftersom Europeiska kommissionen i överträdelseärendet ifrågasatt  
  
 om tillämpningen av bestämmelserna om flyttningsbidrag är  
  
 förenlig med EG-rätten, behöver det utredas vilka förändringar  
  
 som är nödvändiga för att säkerställa förenlighet med EG-rätten.  
  
 Flyttningsbidragen utgör ett viktigt svenskt arbetsmarknadspolitiskt  
  
 instrument som bland annat underlättar arbetsmarknadspolitiskt  
  
 motiverade omflyttningar av arbetskraften i Sverige. Stödet  
  
 kan också ha väsentlig betydelse för de personer som får del av det i  
  
 en situation där de måste flytta eller pendla för att kunna få ett  
  
 lämpligt arbete.  
  
 136 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 1  
  
 Som redovisas ovan finns det en långtgående skyldighet för en  
  
 arbetssökande att söka och acceptera anvisade lämpliga arbeten  
  
 oavsett var de finns någonstans. Denna skyldighet kompletteras  
  
 med möjligheten att få flyttningsbidrag. Regeringen anser att denna  
  
 koppling bör göras tydligare genom att möjligheten till flyttningsbidrag  
  
 knyts till den arbetssökandes skyldighet att söka och  
  
 acceptera anvisade lämpliga arbeten. En sådan anvisning är inte  
  
 begränsad till Sverige.  
  
 Uppdraget  
  
 En särskild utredare ska formulera förslag till ändringar i reglerna  
  
 för flyttningsbidrag.  
  
 Utredaren ska  
  
  föreslå ändringar i reglerna för flyttningsbidrag som innebär  
  
 att flyttningsbidrag endast ska kunna beviljas i samband  
  
 med att en arbetssökande som är inskriven hos den offentliga  
  
 arbetsförmedlingen blir anvisad ett lämpligt arbete. Vidare  
  
 ska utredaren utarbeta nödvändiga författningsförslag,  
  
  analysera konsekvenserna för den geografiska rörligheten  
  
 och arbetsmarknadens funktionssätt i Sverige av att flyttningsbidrag  
  
 beviljas i samband med en anvisning,  
  
  samråda med företrädare för Europeiska kommissionen för  
  
 att säkerställa att förslagen inte ställer upp några oberättigade  
  
 hinder för den fria rörligheten, och  
  
  samråda med företrädare för Arbetsförmedlingen.  
  
 Ekonomiska konsekvenser  
  
 I de fall där utredarens förslag innebär budgetkonsekvenser för  
  
 staten ska kostnadsberäkningar redovisas i enlighet med kommittéförordningen  
  
 (1998:1474).  
  
 137 
  
 Bilaga 1 SOU 2010:26  
  
 138  
  
 Redovisning av uppdraget  
  
 Uppdraget ska redovisas till regeringen senast den 15 mars 2010.  
  
 (Arbetsmarknadsdepartementet) 
  
 Bilaga 2  
  
 Förordningen (1999:594) om  
  
 flyttningsbidrag  
  
 Allmänna bestämmelser  
  
 1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om bidrag till  
  
 flyttning som sker av arbetsmarknadspolitiska skäl (flyttningsbidrag).  
  
 Bidrag lämnas i form av respenning och pendlingsstöd.  
  
 Förordning (2004:1329).  
  
 2 § Flyttningsbidrag får lämnas till den som har fyllt 25 år och i  
  
 övrigt uppfyller de krav som anges i denna förordning.  
  
 Respenning i form av ersättning för resa och logi enligt 8 § får  
  
 även lämnas till den som har fyllt 20 år och som uppfyller övriga  
  
 krav för respenning. Förordning (2006:282).  
  
 3 § Flyttningsbidrag får inte lämnas, om anställningen på den nya  
  
 orten kan anses som en flyttning mellan arbetsplatser inom samma  
  
 företag. Bidrag får inte heller lämnas om anställningen är arbetstagarens  
  
 första efter avslutad utbildning. Denna begränsning gäller  
  
 dock inte om utbildningen är arbetsmarknadsutbildning eller  
  
 kommunal vuxenutbildning. Förordning (2004:1329).  
  
 4 § Vid tillämpningen av denna förordning anses risk för arbetskonflikt  
  
 vid en arbetsplats inte innebära risk för arbetslöshet.  
  
 Lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt  
  
 skall tillämpas på flyttningsbidrag. Detta gäller dock inte  
  
 bidrag som har beviljats före utbrott av en konflikt eller sökts före  
  
 varsel om konflikten och bidrag som i annat fall uppenbarligen  
  
 skulle ha lämnats, även om konflikten inte inträffat.  
  
 139 
  
 Bilaga 2 SOU 2010:26  
  
 Respenning  
  
 5 § Respenning får lämnas till den som  
  
 1. är eller riskerar att bli arbetslös och söker arbete genom den  
  
 offentliga arbetsförmedlingen, och  
  
 2. bedöms inte kunna få arbete i eller nära hemorten.  
  
 6 § Respenning får dessutom lämnas till den som har en yrkeshögskoleutbildning  
  
 och som har fått anställning i yrket vid ett stödberättigat  
  
 företag i en ort inom ett stödområde som avses i förordningen  
  
 (1999:1382) om stödområden för vissa regionala företagsstöd,  
  
 om arbetskraft med sådan utbildning inte finns att få tag i på  
  
 orten.  
  
 Detsamma gäller den som bor inom ett stödområde enligt  
  
 nämnda förordning och som har fått stadigvarande anställning i en  
  
 annan ort, om flyttningen förbättrar möjligheterna för någon  
  
 annan arbetssökande som har svårt att byta bostadsort att få arbete  
  
 inom stödområdet. Förordning (2009:133).  
  
 7 § Respenning utgörs av ersättning för resa, logi och bohagstransport.  
  
 8 § Ersättning för resa och logi får lämnas för en arbetssökandes  
  
 besök i en annan ort, om besöket bedöms nödvändigt för att  
  
 anställning skall komma till stånd. Förordning (2006:282).  
  
 9 § Ersättning för bohagstransport får lämnas till den som  
  
 1. varit anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen  
  
 i minst sex månader,  
  
 2. har fått en anställning som beräknas vara minst sex månader i  
  
 en annan ort än hemorten, och  
  
 3. har fått bostad i den orten eller i dess närhet. Förordning  
  
 (2004:1329).  
  
 10 § Ersättning för resa och logi beräknas enligt 16 och 19 §§  
  
 förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd. Förordning (2003:20).  
  
 11 § Ansökan om respenning skall göras före resan eller flyttningen.  
  
 Förordning (2004:1329).  
  
 12 § Upphävd genom förordning (2004:1329).  
  
 140 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 2  
  
 13 § Upphävd genom förordning (2004:1329).  
  
 14 § Upphävd genom förordning (2004:1329).  
  
 15 § Upphävd genom förordning (2004:1329).  
  
 16 § Pendlingsstöd får lämnas för dagpendling och för veckopendling.  
  
 Förordning (2004:1329).  
  
 Pendlingsstöd  
  
 16 a § Pendlingsstöd får lämnas till den som  
  
 1. är arbetslös och sökt arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen,  
  
 2. inte bedöms kunna få arbete i eller nära hemorten, och  
  
 3. fått anställning på en ort som ligger på ett sådant avstånd att  
  
 kostnaden för en resa dit överstiger kostnaden för en resa inom  
  
 normalt pendlingsavstånd från arbetstagarens hemort.  
  
 Därutöver gäller att stöd för veckopendling får lämnas endast  
  
 till den som  
  
 1. bor på en ort där arbetslösheten i yrket är hög, och  
  
 2. har fått arbete i en region där det finns brist på arbetskraft i  
  
 yrket.  
  
 Pendlingsstöd lämnas dock inte om  
  
 1. arbetstagaren i den nya anställningen får reseersättning för  
  
 pendlingskostnaden, eller  
  
 2. anställningen beräknas vara kortare tid än sex månader i fråga  
  
 om dagpendling, eller tre månader i fråga om veckopendling.  
  
 Förordning (2004:1329).  
  
 17 § Pendlingsstöd för dagpendling lämnas för resekostnader som  
  
 överstiger de kostnader som en arbetstagare normalt skulle ha haft  
  
 för resor till och från ett arbete inom normalt pendlingsavstånd.  
  
 Sådant stöd lämnas dock med högst 2 000 kronor i månaden.  
  
 Pendlingsstöd för veckopendling lämnas  
  
 1. för skäliga kostnader för en resa tur och retur mellan hemorten  
  
 och arbetsorten varannan arbetad vecka, och  
  
 2. därutöver med 1 200 kronor per månad om den enskilde  
  
 har kostnader för dubbelt boende. Förordning (2004:1329).  
  
 141 
  
 Bilaga 2 SOU 2010:26  
  
 142  
  
 17 a § Pendlingsstöd för dagpendling får lämnas under högst tolv  
  
 månader och endast en gång för varje arbetssökande under en  
  
 tvåårsperiod. Pendlingsstöd för veckopendling får lämnas under  
  
 sammanlagt högst tolv månader under en fyraårsperiod. Förordning  
  
 (2004:1329).  
  
 18 § En ansökan om pendlingsstöd skall göras innan anställningen  
  
 tillträds. Förordning (2004:1329).  
  
 Ärendenas handläggning  
  
 19 § Arbetsförmedlingen prövar frågor om flyttningsbidrag.  
  
 Bestämmelser om hur ärenden ska handläggas m.m. finns i 35, 36  
  
 och 39–40 §§ förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska  
  
 program. Förordning (2007:897). 
  
 Bilaga 3  
  
 Inspektionen för  
  
 arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter  
  
 (IAFFS 2004:3) om tillämpningen av  
  
 11 § lagen (1997:238) om  
  
 arbetslöshetsförsäkring gällande  
  
 lämpligt arbete  
  
 1 § I denna författning ges föreskrifter om lämpligt arbete för den  
  
 som söker arbetslöshetsersättning enligt lagen (1997:238) om  
  
 arbetslöshetsförsäkring.  
  
 Allmänna bestämmelser  
  
 2 § Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring.  
  
 Omställningen till annat arbete skall påbörjas direkt vid arbetslöshetens  
  
 inträde. Det innebär att den sökande aktivt skall verka för  
  
 att han eller hon så snabbt som möjligt finner ett nytt arbete.  
  
 3 § Den sökande måste söka och ta ett tillgängligt och lämpligt  
  
 arbete. En bedömning av vad som kan anses vara ett lämpligt arbete  
  
 för den sökande skall göras med beaktande av tillgången av  
  
 arbetstillfällen över hela arbetsmarknaden. Vid sådan bedömning  
  
 skall särskilt beaktas arbetslöshetsperiodens längd. (IAFFS 2008:4)  
  
 4 § Reglerna om lämpligt arbete skall också tillämpas om den  
  
 sökande anvisas ett arbetsmarknadspolitiskt program.  
  
 143 
  
 Bilaga 3 SOU 2010:26  
  
 5 § Det är arbetsförmedlingen som ytterst gör bedömningen av  
  
 vilka arbeten den sökande skall söka och avgör i vilka arbetsmarknadspolitiska  
  
 program den sökande skall delta.  
  
 Det är arbetslöshetskassan som beslutar om rätten till arbetslöshetsersättning  
  
 i de fall den sökande avböjer ett erbjudande om  
  
 ett arbete eller avvisar ett arbete eller en anvisning till ett arbete  
  
 eller till ett arbetsmarknadspolitiskt program.  
  
 6 § Om den sökande inte kan ta ett tillgängligt arbete på grund av  
  
 personliga förutsättningar eller förhållanden som är godtagbara skäl  
  
 enligt dessa föreskrifter och som är kända vid arbetslöshetens  
  
 inträde eller i nära anslutning därtill, skall han eller hon vidta  
  
 åtgärder för att undanröja sådana hinder. (IAFFS 2007:2)  
  
 Utbildning och yrkesvana  
  
 7 § Ett erbjudet eller anvisat arbete som inte svarar mot den  
  
 sökandes utbildning eller yrkeserfarenhet är inte olämpligt enbart  
  
 av det skälet. Den sökandes erfarenheter skall dock beaktas så att  
  
 onödig yrkesväxling undviks.  
  
 Kompetens  
  
 8 § Om en arbetsgivare anser att den sökandes kvalifikationer är  
  
 tillräckliga och vill anställa honom eller henne skall arbetet anses  
  
 vara lämpligt även om den sökande gör en annan bedömning av  
  
 sina kunskaper och färdigheter.  
  
 Medicinska hinder  
  
 9 § Om den sökande åberopar medicinska hinder som skäl för att  
  
 inte söka eller ta ett arbete skall dessa, om det inte är uppenbart  
  
 obehövligt, styrkas med ett läkarutlåtande som beskriver den  
  
 sökandes förutsättningar att utföra det anvisade eller erbjudna  
  
 arbetet. Om det medicinska hindret inte kan styrkas skall arbetet  
  
 anses vara lämpligt.  
  
 144 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 3  
  
 Geografiskt begränsat sökområde  
  
 10 § Med geografiskt begränsat sökområde menas att den sökande  
  
 endast kan ta arbete inom ett från bostaden begränsat område  
  
 innebärande högst tolv timmars daglig frånvaro.  
  
 11 § En sökande får under en skälig övergångsperiod på grund av  
  
 familjeskäl begränsa sitt sökområde geografiskt.  
  
 Med familjeskäl avses följande.  
  
 a) ett barn eller någon annan medlem som ingår i hushållsgemenskapen  
  
 är beroende av den sökandes tillsyn och stöd och därför  
  
 kräver den sökandes dagliga närvaro, samt att hushållet inte kan  
  
 flyttas.  
  
 b) den andre makens eller makans eller därmed jämställd persons  
  
 arbetsförhållanden medför att denne inte ensam kan sköta det  
  
 gemensamma hushållet eller flytta med till en annan bostadsort.  
  
 c) den sökande är ensamstående förälder och är beroende av  
  
 stöd från någon annan på bostadsorten för att kunna klara ett  
  
 arbete.  
  
 Med skälig övergångsperiod avses den tid som krävs för den  
  
 sökande att kunna finna lösningar som gör att beroende och  
  
 stödbehov kan tillgodoses på annat sätt. Ett arbete skall därefter  
  
 anses vara lämpligt om den sökande kan besöka den gemensamma  
  
 bostaden varje vecka.  
  
 Resor till och från arbetet  
  
 12 § Kan den sökande resa mellan arbetsplatsen och bostaden på  
  
 ett godtagbart sätt, det vill säga inom en rimlig tid och till en skälig  
  
 kostnad skall arbetet anses vara lämpligt.  
  
 Om det saknas allmänna kommunikationsmedel till och från  
  
 arbetet, men den sökande har tillgång till annat färdsätt skall  
  
 arbetet anses vara lämpligt.  
  
 Om arbetstidens förläggning kan anpassas till restider som gör  
  
 det möjligt att ta sig till och från arbetet på ett godtagbart sätt, skall  
  
 arbetet anses vara lämpligt.  
  
 13 § Kan den sökande inte resa mellan bostaden och arbetsplatsen  
  
 på ett godtagbart sätt, men det finns möjlighet för den sökande att  
  
 145 
  
 Bilaga 3 SOU 2010:26  
  
 få tillgång till ett boende på arbetsorten skall anvisat eller erbjudet  
  
 arbete anses vara lämpligt.  
  
 Bostad på arbetsorten  
  
 14 § Ett anvisat eller erbjudet arbete skall anses vara lämpligt om  
  
 det finns möjlighet för den sökande att få tillgång till ett boende på  
  
 arbetsorten vid anställningens tillträde.  
  
 Om ett anvisat eller erbjudet arbete innebär att den sökandes  
  
 familj måste flytta med till den arbetsorten skall arbetet anses vara  
  
 lämpligt om en familjebostad kan påräknas inom rimlig tid.  
  
 Arbetsinkomsten  
  
 15 § Om inkomsten i det anvisade eller erbjudna arbetet inte  
  
 understiger 90 procent av den fastställda dagpenningen skall arbetet  
  
 anses vara lämpligt.  
  
 Uppkommer det ökade levnadskostnader på grund av dubbel  
  
 bosättning skall det beaktas vid beräkning av inkomsten. Hänsyn  
  
 skall då tas till eventuella skattelättnader.  
  
 Löfte om annat arbete  
  
 16 § Godtagbara skäl att avvisa ett anvisat eller erbjudet arbete  
  
 därför att det finns ett löfte om ett annat arbete är  
  
 – att det finns en skriftlig handling som styrker ett löfte om en  
  
 anställning hos en annan arbetsgivare vid tiden för anvisningen eller  
  
 erbjudandet, och  
  
 – att den anställningen skall tillträdas inom 14 dagar, och  
  
 – att det arbetet bedöms vara lämpligare än det erbjudna arbetet.  
  
 Delpension  
  
 17 § För en sökande som har delpension är ett arbete med en  
  
 längre arbetstid per vecka än han eller hon haft närmast före  
  
 arbetslöshetens inträde inte att anse som ett lämpligt arbete.  
  
 146 
  
 SOU 2010:26 Bilaga 3  
  
 147 
  
 Arbetskonflikt  
  
 18 § Har varsel om stridsåtgärd utfärdats eller är arbetsplatsen på  
  
 något annat sätt endast konflikthotad skall arbetet anses vara  
  
 lämpligt.  
  
 Om en arbetsplats har drabbats av en olovlig stridsåtgärd skall,  
  
 om det finns särskilda skäl, hänsyn tas till den sökandes personliga  
  
 svårigheter att godta ett arbetserbjudande. 
  
 Statens offentliga utredningar 2010 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1. Lätt att göra rätt  
  
 – om förmedling av brottsskadestånd. Ju. 
  
 2. Ett samlat insolvensförfarande – förslag  
  
 till ny lag. Ju. 
  
 3. Metria – förutsättningar för att ombilda  
  
 division Metria vid Lantmäteriet till ett  
  
 statligt ägt aktiebolag. M. 
  
 4. Allmänna handlingar i elektronisk form  
  
 – offentlighet och integritet. Ju. 
  
 5. Skolgång för alla barn. U. 
  
 6. Kunskapslägesrapport på kärnavfalls området  
  
 2010  
  
 – utmaningar för slutförvarsprogrammet.  
  
 M. 
  
 7. Aktiva åtgärder för att främja lika rättig heter  
  
 och möjligheter – ett systematiskt  
  
 målinriktat arbete på tre samhälls områden.  
  
 IJ. 
  
 8. En myndighet för havs- och vatten miljö.  
  
 M. 
  
 9. Den framtida organisationen för vissa  
  
 fiskefrågor. Jo. 
  
 10. Kvinnor, män och jämställdhet i läromedel  
  
 i historia. En granskning på uppdrag av  
  
 Delegationen för jämställdhet i skolan. U. 
  
 11. Spela samman – en ny modell för statens 
  
 stöd till regional kulturverksamhet. Ku. 
  
 12. I samspel med musiklivet – en ny nationell 
  
 plattform för musiken. Ku.  
  
 13 Upphandling på försvars- och  
  
 säkerhetsområdet. Fi. 
  
 14. Partsinsyn enligt rättegångsbalken. Ju. 
  
 15. Kriminella grupperingar – motverka  
  
 rekrytering och underlätta avhopp. Ju. 
  
 16. Sverige för nyanlända. Värden, välfärds stat,  
  
 vardagsliv. IJ. 
  
 17. Prissatt vatten? M. 
  
 18. En reformerad budgetlag. Fi. 
  
 19. Lärling – en bro mellan skola och arbetsliv.  
  
 U. 
  
 20. Så enkelt som möjligt för så många som  
  
 möjligt – från strategi till handling för  
  
 e-förvaltning. Fi. 
  
 21. Bättre marknad för tjänstehundar. Jo. 
  
 22. Krigets Lagar – centrala dokument om  
  
 folkrätten under väpnad konflikt,  
  
 neutralitet, ockupation och fredsinsatser.  
  
 Fö. 
  
 23. Tredje sjösäkerhetspaketet.  
  
 Klassdirektivet, Klassförordningen,  
  
 Olycksutredningsdirektivet, IMO:s  
  
 olycksutredningskod. N. 
  
 24. Avtalad upphovsrätt. Ju. 
  
 25. Viss översyn av verksamhet och organisation  
  
 på informationssäkerhetsområdet.  
  
 Fö. 
  
 26. Flyttningsbidrag och unionsrätten. A. 
  
 Statens offentliga utredningar 2010 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Lätt att göra rätt  
  
 – om förmedling av brottsskadestånd. [1] 
  
 Ett samlat insolvensförfarande – förslag till ny  
  
 lag. [2] 
  
 Allmänna handlingar i elektronisk form  
  
 – offentlighet och integritet. [4] 
  
 Partsinsyn enligt rättegångsbalken. [14] 
  
 Kriminella grupperingar – motverka  
  
 rekrytering och underlätta avhopp. [15] 
  
 Avtalad upphovsrätt. [24] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Krigets Lagar – centrala dokument om folk rätten  
  
 under väpnad konflikt, neutralitet,  
  
 ockupation och fredsinsatser. [22] 
  
 Viss översyn av verksamhet och organisation  
  
 på informationssäkerhetsområdet. [25] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Upphandling på försvars- och säkerhetsområdet.  
  
 [13] 
  
 En reformerad budgetlag. [18] 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som  
  
 möjligt – från strategi till handling för  
  
 e-förvaltning. [20] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Skolgång för alla barn. [5] 
  
 Kvinnor, män och jämställdhet i läromedel  
  
 i historia. En granskning på uppdrag av  
  
 Delegationen för jämställdhet i skolan. [10] 
  
 Lärling – en bro mellan skola och arbetsliv.  
  
 [19] 
  
 Jordbruksdepartementet 
  
 Den framtida organisationen för vissa fiske frågor 
  
 . [9] 
  
 Bättre marknad för tjänstehundar. [21] 
  
 Miljödepartementet 
  
 Metria – förutsättningar för att ombilda  
  
 division Metria vid Lantmäteriet till ett  
  
 statligt ägt aktiebolag. [3] 
  
 Kunskapslägesrapport på kärnavfallsom rådet  
  
 2010 – utmaningar för slutförvars programmet.  
  
 [6] 
  
 En myndighet för havs- och vattenmiljö. [8] 
  
 Prissatt vatten? [17] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Tredje sjösäkerhetspaketet. Klassdirektivet,  
  
 Klassförordningen, Olycksutrednings direktivet,  
  
 IMO:s olycksutredningskod.  
  
 [23] 
  
 Integrations- och jämställdhetsdepartementet 
  
 Aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter  
  
 och möjligheter – ett systematiskt mål inriktat  
  
 arbete på tre samhällsområden. [7] 
  
 Sverige för nyanlända. Värden, välfärdsstat,  
  
 vardagsliv. [16] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Spela samman – en ny modell för statens stöd  
  
 till regional kulturverksamhet. [11] 
  
 I samspel med musiklivet – en ny nationell  
  
 plattform för musiken. [12] 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Flyttningsbidrag och unionsrätten. [26]