Antidopning Sverige 
 Antidopning Sverige 
 En ny väg för arbetet mot dopning 
 Betänkande av Organisationsutredningen mot dopning 
 Stockholm 2011 
 SOU 2011:10 
 SOU och Ds kan köpas från Ball kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Ball Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Tryckt av Ellis AB 
 Stockholm 2011 
 ISBN  
 978-91-38-23529-4 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Kulturdepartementet 
 Regeringen beslutade den 3 december 2009 att bemyndiga stats- rådet och chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att bl.a. lämna förslag till utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten och undersöka möjlig- heterna att bilda en fristående nationell antidopningsorganisation, som staten och idrottens centrala organisation ska ha ett delat ansvar för. Regeringen beslutade den 28 oktober 2010 om tilläggsdirektiv till utredningen. 
 Fr.o.m. den 8 december 2009 förordnades förbundsordföranden i Svenska Gymnastikförbundet Franklin som särskild utredare. 
 Som sakkunniga förordnades fr.o.m. den 23 februari 2010 styrelse- ledamoten Yang, departementssekreteraren Watts och ämnesrådet Smith. 
 Som experter förordnades fr.o.m. den 23 februari 2010 strategiska analytikern Wood, rättssakkunnige  
 Thompson, datarådet Bailey, förbundsjuristen Weber, folkhälsoutredaren Griffin, verksamhetsansvarige Owens och avdelningschefen Rivera. 
 Till huvudsekreterare förordnades fr.o.m. den 7 januari 2010 ämnesrådet Ramsey och till sekreterare förordnades fr.o.m. 8 december 2009 förra kommunjuristen Hoffman. 
 Konsulten Erickson, expert på personuppgiftslagen och frågor om integritetsskydd, har bistått med underlag till utredningens ställ- ningstaganden såvitt avser frågor om lagenligheten av att genomföra dopningskontroller och sanktionsförfaranden samt lagenligheten av behandling av personuppgifter. 
 Utredningens arbete har bedrivits i nära samråd med sakkunniga och experter och sju möten har genomförts med dem. Några särskilda yttranden har inte avgetts eller begärts att få avges. 
  
 Till statsrådet och chefen för Kulturdepartementet 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utredningen, som har antagit namnet Organisationsutredningen mot dopning Ku 2009:03 får härmed överlämna sitt betänkande 
 Antidopning Sverige – En ny väg för arbetet mot dopning 
 , SOU 2011:10. 
  
 Uppdraget är därmed slutfört. 
 Stockholm i januari 2011 
 Franklin 
 Fields 
 Hoffman 
 Innehåll 
  
 Förkortningar och begrepp .................................................. 
  
 13 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 29 
  
 1 
  
 Bakgrund .................................................................. 
  
 31 
  
 1.1 
  
 Tillbakablick på antidopningsarbete ....................................... 
  
 31 
  
 1.2 
  
 Riksidrottsförbundets organisationsutredning och RF- 
  
 stämmans beslut....................................................................... 
  
 32 
  
 1.3 
  
 Samhällets antidopningsarbete................................................ 
  
 35 
  
 2 
  
 Idrottens antidopningsarbete ....................................... 
  
 41 
  
 2.1 
  
 Allmänt..................................................................................... 
  
 41 
  
 2.2 
  
 Riksidrottsförbundets mål och syften med 
  
 antidopningsverksamheten...................................................... 
  
 42 
  
 2.3 
  
 Riksidrottsförbundets organisation för 
  
 antidopningsverksamheten...................................................... 
  
 44 
  
 2.3.1 
  
 Riksidrottsstyrelsen...................................................... 
  
 44 
  
 2.3.2 
  
 Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet ........................... 
  
 44 
  
 2.3.3 
  
 Dopingkommissionen.................................................. 
  
 54 
  
 2.4 Dopingnämnden och Riksidrottsnämnden............................ 
  
 56 
  
 2.4.1 
  
 Dopingnämnden ........................................................... 
  
 56 
  
 2.4.2 
  
 Riksidrottsnämnden ..................................................... 
  
 57 
  
 5 
 Innehåll SOU 2011:10 
  
 2.5 
  
 Specialidrottsförbunden........................................................... 
  
 57 
  
 2.6 
  
 Distriktsidrottsförbunden ....................................................... 
  
 58 
  
 3 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten.... 
  
 59 
  
 3.1 
  
 Världsantidopningsbyrån bildas .............................................. 
  
 59 
  
 3.1.1 Är idrotten ute och cyklar? .......................................... 
  
 59 
  
 3.1.2 Regeringarna agerar inom EU...................................... 
  
 60 
  
 3.1.3 
  
 Regeringarna agerar globalt.......................................... 
  
 61 
  
 3.1.4 
  
 Världsantidopningsbyrån agerar .................................. 
  
 62 
  
 3.2 
  
 Världsantidopningsprogrammet.............................................. 
  
 65 
  
 3.2.1 
  
 Världsantidopningskoden............................................. 
  
 66 
  
 3.3 
  
 Staterna och idrottsorganisationerna arbetar mot 
  
 dopning inom idrotten............................................................. 
  
 67 
  
 3.4 Staternas struktur och ansvar i arbetet mot dopning............. 
  
 68 
  
 3.4.1 
  
 Regeringskansliet .......................................................... 
  
 68 
  
 3.4.2 
  
 Norden........................................................................... 
  
 68 
  
 3.4.3 
  
 Europarådet ................................................................... 
  
 69 
  
 3.4.4 
  
 Europeiska Unionen ..................................................... 
  
 70 
  
 3.4.5 Förenta nationernas organ för utbildning, 
  
 vetenskap och kultur – Unesco.................................... 
  
 72 
  
 3.4.6 
  
 International  
 Anti-Doping 
  Arrangement.................... 
  
 73 
  
 3.5 
  
 Idrottsorganisationernas struktur och ansvar i arbetet 
  
 mot dopning ............................................................................. 
  
 74 
  
 3.5.1 
  
 Norden........................................................................... 
  
 75 
  
 3.5.2 
  
 Europa............................................................................ 
  
 75 
  
 3.5.3 
  
 Internationella idrottsförbund ..................................... 
  
 77 
  
 3.5.4 
  
 Association of National Olympic Committees.......... 
  
 77 
  
 3.5.5 
  
 Sportaccord.................................................................... 
  
 79 
  
 3.5.6 
  
 Association of National  
 Anti-Doping 
  
 Organizations................................................................ 
  
 80 
  
 3.5.7 
  
 Internationella Olympiska Kommittén....................... 
  
 80 
  
 3.5.8 
  
 Court of Arbitration for Sport .................................... 
  
 82 
  
 3.5.9 
  
 Andra internationella aktörer....................................... 
  
 84 
  
 3.5.10 
  
 Sammanfattande bild..................................................... 
  
 85 
  
 6 
  
 SOU 2011:10 
  
 Innehåll 
  
 4 
  
 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till 
  
 gällande internationella konventioner ........................... 
  
 89 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 89 
  
 4.2 
  
 Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten 
  
 och dess tilläggsprotokoll........................................................ 
  
 90 
  
 4.3 
  
 Unescokonventionen mot dopning inom idrotten ............... 
  
 92 
  
 5 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten ............... 
  
 95 
  
 5.1 
  
 Bruk av dopningsmedel i samhället ........................................ 
  
 95 
  
 5.1.1 Idrotts- och samhällsproblemet................................... 
  
 95 
  
 5.1.2 Beslagen av illegala dopningsmedel ökar i Sverige 
  
 men ökar bruket?.......................................................... 
  
 97 
  
 5.2 
  
 Kartläggning av verksamheter som sysslar med 
  
 preventivt antidopningsarbete............................................... 
  
 101 
  
 5.2.1 Målet är ett samhälle fritt från narkotika och 
  
 dopning........................................................................ 
  
 101 
  
 5.2.2 
  
 Folkhälsoinstitutets ansvar ........................................ 
  
 102 
  
 5.2.3 
  
 Dopingjouren.............................................................. 
  
 107 
  
 5.2.4 Regionala och lokala projekt...................................... 
  
 109 
  
 5.3 
  
 Andra verksamheter............................................................... 
  
 113 
  
 5.3.1 
  
 Vård och behandling................................................... 
  
 113 
  
 5.3.2 Andra organisationer som sysslar med att sprida 
  
 kunskap om dopningsmedel ...................................... 
  
 115 
  
 5.3.3 Gym- och träningsanläggningar i Sverige ................. 
  
 115 
  
 5.4 
  
 Behov av samordning............................................................. 
  
 118 
  
 6 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder................... 
  
 119 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 119 
  
 6.2 
  
 Danmark................................................................................. 
  
 119 
  
 6.2.1 Bildandet av Antidoping Danmark med stöd av 
  
 lag................................................................................. 
  
 120 
  
 6.2.2 
  
 Antidoping Danmarks uppgifter ............................... 
  
 121 
  
 6.2.3 
  
 Antidopningsverksamheten inom den 
  
 organiserade idrotten.................................................. 
  
 123 
  
 7 
 Innehåll SOU 2011:10 
  
 6.2.4 
  
 Antidopningsverksamheten utanför den 
  
 organiserade idrotten .................................................. 
  
 124 
  
 6.3 
  
 Norge 
  
 ...................................................................................... 
  
 126 
  
 6.3.1 Bildandet av Antidoping Norge genom avtal............ 
  
 126 
  
 6.3.2 
  
 Stiftelsen Antidoping Norge...................................... 
  
 130 
  
 6.3.3 Antidoping Norges verksamhet inom den 
  
 organiserade idrotten .................................................. 
  
 130 
  
 6.3.4 Antidoping Norges verksamhet utanför den 
  
 organiserade idrotten .................................................. 
  
 131 
  
 6.4 
  
 Finland .................................................................................... 
  
 133 
  
 6.4.1 Bildande av Finlands antidopningskommitté............ 
  
 133 
  
 6.4.2 Verksamhet inom den organiserade idrotten............ 
  
 134 
  
 6.4.3 
  
 Analysverksamhet....................................................... 
  
 135 
  
 6.4.4 Verksamhet utanför den organiserade idrotten ........ 
  
 135 
  
 6.5 
  
 Island....................................................................................... 
  
 135 
  
 6.5.1 Verksamhet inom den organiserade idrotten............ 
  
 135 
  
 6.5.2 Verksamhet utanför den organiserade idrotten ........ 
  
 136 
  
 6.6 
  
 Andra länder ........................................................................... 
  
 136 
  
 6.6.1 
  
 Kanada ......................................................................... 
  
 136 
  
 6.6.2 
  
 Nederländerna............................................................. 
  
 139 
  
 6.6.3 
  
 Tyskland ...................................................................... 
  
 141 
  
 7 
  
 Utformningen av den framtida 
  
 antidopningsverksamheten ........................................ 
  
 145 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 145 
  
 7.2 
  
 Nuvarande ordning ................................................................ 
  
 145 
  
 7.2.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 145 
  
 7.2.2 
  
 Förhållandet till omvärlden ........................................ 
  
 146 
  
 7.2.3 
  
 Ansvarsfördelningen inom RF................................... 
  
 147 
  
 7.2.4 
  
 Slutsatser...................................................................... 
  
 149 
  
 7.2.5 Arbetsuppgifter inom idrotten för en nationell 
  
 antidopningsorganisation ........................................... 
  
 150 
  
 7.3 
  
 Samarbete utanför idrotten.................................................... 
  
 154 
  
 7.3.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 154 
  
 7.3.2 Verksamheter som kan vara aktuella utanför 
  
 idrotten ........................................................................ 
  
 155 
  
 8 
  
 SOU 2011:10 Innehåll 
  
 7.3.3 Uppgifter utom idrotten för en nationell 
  
 antidopningsorganisation........................................... 
  
 159 
  
 8 
  
 Val av organisationsform ........................................... 
  
 161 
  
 8.1 
  
 Myndighet eller inte?............................................................. 
  
 161 
  
 8.1.1 
  
 Olika myndighetsformer............................................ 
  
 161 
  
 8.1.2 För- och nackdelar med myndighetsform ................ 
  
 164 
  
 8.2 
  
 Privaträttslig struktur eller inte?........................................... 
  
 167 
  
 8.2.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 167 
  
 8.2.2 
  
 Privaträttsliga former ................................................. 
  
 168 
  
 8.2.3 För- och nackdelar med olika privaträttsliga 
  
 former.......................................................................... 
  
 170 
  
 8.3 
  
 Val av organisationsform, slutsatser ..................................... 
  
 172 
  
 8.3.1 
  
 Myndighetsformer...................................................... 
  
 172 
  
 8.3.2 
  
 Privaträttslig organisationsform ................................ 
  
 174 
  
 8.3.3 
  
 Slutsats......................................................................... 
  
 175 
  
 8.4 
  
 Konsekvenser av föreslagen modell...................................... 
  
 175 
  
 8.4.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 175 
  
 8.4.2 
  
 Aktieägaravtal ............................................................. 
  
 176 
  
 8.4.3 
  
 Bolagsordning ............................................................. 
  
 181 
  
 8.4.4 Avtal mellan RF och den fristående NADO:n......... 
  
 183 
  
 8.5 
  
 Kontroll av idrottens antidopningsverksamhet ................... 
  
 185 
  
 8.6 
  
 Ansvarsfördelning beträffande internationellt arbete ......... 
  
 186 
  
 9 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och 
  
 sanktionsförfarandena? ............................................. 
  
 189 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 189 
  
 9.2 
  
 Motiv för antidopningsarbete och dopningskontroller....... 
  
 191 
  
 9.3 
  
 Dopningskontroller inom  
 RF-idrotten................................ 
  
 192 
  
 9.4 
  
 Dopningskontroller inom idrott som står utanför RF........ 
  
 193 
  
 9.5 
  
 Dopningskontroller utanför idrotten................................... 
  
 194 
  
 9.6 
  
 Genomförandet av Världsantidopningskoden ..................... 
  
 194 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2011:10 
  
 9.7 Vad ska analyseras och på vilket material? 
  
 ............................195 
  
 9.8 
  
 Krävs lagstiftning för att dopningskontroller ska kunna genomföras inom idrotten och vid gym- och 
  
 träningsanläggningar? ............................................................ 
  
 196 
  
 9.8.1 
  
 Europeiska konventionen angående skydd för de 
  
 mänskliga rättigheterna och de grundläggande 
  
 friheterna ..................................................................... 
  
 197 
  
 9.8.2 
  
 Europeiska unionens stadga om de 
  
 grundläggande rättigheterna....................................... 
  
 199 
  
 9.8.3 
  
 Regeringsformen......................................................... 
  
 200 
  
 9.8.4 
  
 Kontroller avseende medel som omfattas av 
  
 dopningslagen i lagstiftningen.................................... 
  
 202 
  
 9.8.5 
  
 Annan lagstiftning till skydd för den personliga 
  
 integriteten .................................................................. 
  
 203 
  
 9.8.6 
  
 Integritetsskydd för arbetstagare gentemot sin 
  
 arbetsgivare.................................................................. 
  
 204 
  
 9.8.7 
  
 Sammanfattning och slutsats...................................... 
  
 208 
  
 9.9 
  
 Betydelse av idrottens särart inom EU ................................. 
  
 208 
  
 9.10 
  
 Krävs lagstiftning för sanktionsförfarandena? ..................... 
  
 210 
  
 10 
  
 Behandling av personuppgifter................................... 
  
 213 
  
 10.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 213 
  
 10.2 
  
 Behov av behandling av personuppgifter enligt 
  
 Riksidrottsförbundets regelverk ........................................... 
  
 213 
  
 10.2.1 Regelverket inom  
 RF-idrotten................................... 
  
 213 
  
 10.2.2 Personuppgifter som behandlas ................................. 
  
 214 
  
 10.2.3 Principer för behandling av de inhämtade 
  
 uppgifterna .................................................................. 
  
 221 
  
 10.3 
  
 Reglering inom Europa av skydd för behandling av 
  
 personuppgifter ...................................................................... 
  
 226 
  
 10.3.1 Europeiska konventioner............................................ 
  
 226 
  
 10.3.2 Direktivet 95/46/EG om skydd för enskilda 
  
 personer med avseende på behandling av 
  
 personuppgifter och om det fria flödet av sådana 
  
 uppgifter ...................................................................... 
  
 227 
  
 10.4 
  
 EU-kommissionens 
  syn på WADA:s standard.................... 
  
 230 
  
 10 
  
 SOU 2011:10 
  
 Innehåll 
  
 10.4.1 Behandlingen av WADA:s standard.......................... 
  
 230 
  
 10.4.2 De utestående frågorna .............................................. 
  
 232 
  
 10.5 
  
 Personuppgiftslagen............................................................... 
  
 234 
  
 10.6 
  
 Behandlingen av personuppgifter i 
  
 antidopningsverksamheten inom idrotten ........................... 
  
 238 
  
 10.6.1 Utgångspunkter.......................................................... 
  
 238 
  
 10.6.2 Behövs författningsreglering?.................................... 
  
 241 
  
 10.7 
  
 NADO:ns behandling av personuppgifter om personer 
  
 vid gym- och träningsanläggningar....................................... 
  
 247 
  
 11 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis 
  
 och tull ................................................................... 
  
 251 
  
 11.1 
  
 Bakgrund ................................................................................ 
  
 251 
  
 11.2 
  
 Olika regelverk....................................................................... 
  
 252 
  
 11.2.1 Idrottens regelverk ..................................................... 
  
 252 
  
 11.2.2 Lagstiftning................................................................. 
  
 253 
  
 11.3 
  
 Samverkan och informationsutbyte...................................... 
  
 255 
  
 11.3.1 Behov av samverkan och informationsutbyte........... 
  
 255 
  
 11.3.2 Samarbete mellan polisen och den nationella 
  
 antidopningsorganisationen....................................... 
  
 256 
  
 11.3.3 Samarbete mellan tullen och den nationella 
  
 antidopningsorganisationen....................................... 
  
 260 
  
 12 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat 
  
 dopningslaboratorium ............................................... 
  
 263 
  
 12.1 
  
 Laboratorieverksamheten internationellt............................. 
  
 263 
  
 12.2 
  
 Nuvarande verksamhet i Sverige........................................... 
  
 265 
  
 12.2.1 Inledning ..................................................................... 
  
 265 
  
 12.2.2 Analyser....................................................................... 
  
 266 
  
 12.2.3 Personal....................................................................... 
  
 266 
  
 12.2.4 Maskinutrustning ....................................................... 
  
 266 
  
 12.2.5 Ekonomi...................................................................... 
  
 267 
  
 12.2.6 Verksamhet ................................................................. 
  
 267 
  
 12.3 
  
 WADA:s krav för ackreditering............................................ 
  
 268 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2011:10 
  
 12.4 
  
 Alternativ ................................................................................ 
  
 270 
  
 12.5 
  
 Finansiering av analystjänster................................................ 
  
 271 
  
 12.6 
  
 Slutsatser................................................................................. 
  
 272 
  
 13 
  
 Förslagens konsekvenser ........................................... 
  
 275 
  
 13.1 
  
 Kostnader för antidopningsverksamhet inom idrotten ....... 
  
 275 
  
 13.2 
  
 Kostnader för antidopningsverksamhet utanför idrotten ... 
  
 278 
  
 13.3 
  
 Förslagens ekonomiska konsekvenser .................................. 
  
 280 
  
 13.4 
  
 Förslagens övriga konsekvenser............................................ 
  
 282 
  
 13.4.1 Konsekvenser för brottsligheten och det 
  
 brottsförebyggande arbetet ........................................ 
  
 282 
  
 13.4.2 Övriga konsekvenser .................................................. 
  
 282 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv............................................................. 
  
 285 
  
 Bilaga 2 Europarådskonventionen mot dopning inom 
  
 idrotten ............................................................................. 
  
 295 
  
 Bilaga 3 Internationell konvention mot dopning inom 
  
 idrotten i Unesco.............................................................. 
  
 307 
  
 Bilaga 4 Avtal mellan Sveriges Riksidrottsförbund och staten.... 
  
 327 
  
 Bilaga 5 Bolagsordning för Antidopning Sverige AB................... 
  
 333 
  
 12 
 Förkortningar och begrepp 
  
 AAS 
  
 Anabola androgena steroider 
  
 AD 
  
 Arbetsdomstolen 
  
 ADAMS 
  
 Anti-Doping 
  Administration and Management System, 
  
 Wada-databas 
  i Kanada 
  
 ADD 
  
 Antidoping Danmark 
  
 ADN 
  
 Antidoping Norge 
  
 ANADO 
  
 Association of National  
 Anti-Doping 
  Organizations 
  
 ANDT-rådet 
  
 Ett av regeringen utsett råd för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  
 dopnings- och tobaksfrågor 
  
 bet. 
  
 Betänkande från ett utskott i riksdagen 
  
 CAHAMA 
  
 Europarådets ad hoc kommitté i  
 WADA-frågor 
  
 CAS 
  
 Court of Arbitration for Sport 
  
 DF 
  
 Distriktsidrottsförbund inom RF 
  
 Dir. 
  
 Regeringens direktiv till en utredning 
  
 Ds 
  
 Departementsserien av publicerade rapporter 
  
 FINADA 
  
 Finlands Antidopingkommitté 
  
 FRISK 
  
 Friskvårdsvårdsföretagens branschorganisation 
  
 IADA 
  
 International  
 Anti-Doping 
  Arrangement, ett 
  
 mellanstatligt antidopningsavtal 
  
 IOC 
  
 Internationella Olympiska Kommittén 
  
 ISF 
  
 Internationella specialidrottsförbund 
  
 ISO 
  
 Internationella standardorganet 
  
 NADO 
  
 Nationell antidopningsorganisation 
  
 13 
  
 Förkortningar och begrepp 
  
 SOU 2011:10 
  
 OS 
  
 Olympiska spel 
  
 PIPEDA 
  
 Kanadas lag om elektroniska handlingar och 
  
 skydd för personuppgifter 
  
 PRODIS 
  
 Prevention av dopning i Sverige 
  
 prop. 
  
 Regeringens proposition 
  
 RF 
  
 Sveriges Riksidrottsförbundet 
  
 RF 
  
 Regeringsformen 
  
 RIN 
  
 Riksidrottsnämnden, högsta juridiska instans 
  
 inom RF 
  
 RS 
  
 Riksidrottsstyrelsen 
  
 rskr. 
  
 Riksdagsskrivelse 
  
 S.A.N.N. 
  
 Samverkan.Antidoping.Nätverk.Norbotten. 
  
 SF 
  
 Specialidrottsförbund 
  
 SOK 
  
 Sveriges Olympiska Kommitté 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 STAD 
  
 Stockholm förebygger alkohol- och 
  
 drogproblem 
  
 Unesco 
  
 Förenta nationernas organ för utbildning, 
  
 forskning och kultur 
  
 Begrepp 
  
 Besökare 
  
 Den besökare som gymägaren har ett avtal 
  
 med om tillträde till gym- och tränings- 
  
 anläggningen med 
  
 Dopning 
  
 Begreppet dopning används genomgående 
  
 såväl för de substanser som är förbjudna i 
  
 dopningslagen som de substanser och 
  
 metoder som är förbjudna inom idrotten 
  
 Dopningskontroll 
  
 Begreppet dopningskontroll används 
  
 genomgående och likställs med dopningstest 
  
 Gym- och 
  
 Begreppet gym- och träningsanläggning 
  
 träningsanläggning 
  
 används om en anläggning där normalt 
  
 styrkelyft eller annan fysisk träning utförs 
  
 Gymägare 
  
 Företrädare för gym- och träningsanläggning 
  
 Syntetiska anabola 
  
 Begreppet syntetiska anabola steroider 
  
 steroider 
  
 likställs med anabola androgena steroider 
  
 14 
 Sammanfattning 
 Direktiven 
 Enligt direktiven ska utredningen lämna förslag till utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten och undersöka möjligheterna att bilda en fristående nationell antidopnings- organisation, som staten och idrottens centrala organisation ska ha ett delat ansvar för. Utredningen ska vidare bedöma i vilken mån en ny nationell antidopningsorganisation kan bidra till samhällets insatser mot dopning utanför idrotten. 
 Utredningen ska också lämna förslag till lagstiftning för att idrottens och samhällets antidopningsverksamhet ska kunna bedrivas effektivt med beaktande av integritetsaspekter och internationella åtaganden. 
 Disposition 
 Betänkandet är disponerat så att kapitlen  
 1–6 
  innehåller en beskrivning över de bakgrundsfakta, som utredningen funnit intressanta för att lämna de förslag som förväntas i regeringens direktiv till utredningen. I kapitel 1 finns en mer allmän bakgrunds- beskrivning av det nationella antidopningsarbetet och i kapitel 2 beskrivs antidopningsverksamheten inom idrotten närmare. Kapitel 3 innehåller en beskrivning av det internationella arbetet mot dopning inom idrotten och i kapitel 4 redogör utredningen för åtaganden enligt vissa internationella konventioner som Sverige anslutit sig till. I kapitel 5 finns en beskrivning av antidopnings- verksamheten inom idrotten och samhället i övrigt. Kapitel 6 inne- håller en beskrivning av andra länders antidopningsverksamhet och struktur, där Danmark och Norge beskrivs mer utförligt. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 Kapitel  
 7–8 
  behandlar utformningen av den framtida anti- dopningsverksamheten. I kapitel 9 görs en analys av om lagstift- ning behövs eller inte för att genomföra dopningskontroller och sanktionsförfaranden inom idrotten och vid gym- och tränings- anläggningar. I kapitel 10 lämnas förslag i frågan om personupp- giftsbehandling inom antidopningsverksamheten. 
 I kapitlen 11 analyseras förutsättningarna för samverkan och informationsutbyte med polis och tull och i kapitel 12 granskas och analyseras förutsättningarna för och behoven av ett av Världsanti- dopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) ackrediterat dopningslaboratorium i Sverige. 
 I kapitel 13 slutligen redogörs för förslagens konsekvenser. 
 En fristående nationell antidopningsorganisation 
 Utredningen har analyserat förhållandena beträffande antidopnings- verksamheten, som den bedrivs i dagsläget inom Sveriges Riksidrotts- förbund (Riksidrottsförbundet, RF) och i andra länder. Utredningen konstaterar att det inte finns något krav i Världsantidopningskoden att idrottens antidopningsverksamhet ska ligga utanför själva idrotts- rörelsen. Det skulle dock kunna uppstå situationer där den svenska modellens trovärdighet skulle kunna ifrågasättas, exempelvis att en elitidrottsutövares misstänkta bruk av förbjudna dopningssub- stanser eller metoder inte utreds eller bestraffas. Det har varit den typen av resonemang som föranlett Danmark, Norge och andra länder i Europa att bilda en från idrotten fristående nationell antidopningsorganisation. 
 Ytterligare en anledning att skilja antidopningsverksamheten från RF är Europarådskonventionen mot dopning inom idrott som pekar på att alla organiserad idrott omfattas av konventionen. Detta sker i dag inte i Sverige. En idrott som inte är ansluten till RF omfattas nämligen inte av någon statligt understödd antidopnings- verksamhet även om idrotten verkar under ett internationellt förbund som undertecknat Världsantidopningskoden och alltså borde ha en nationell antidopningsverksamhet med kontroller och annan verksamhet. 
 Utredningens slutsatser blir att delar av antidopningsverksam- heten inom RF bör flyttas utanför idrotten och det föreslås att en fristående nationell antidopningsorganisation (NADO) ska bildas. Argument för att staten bör delta i bildandet av en sådan NADO är 
 16 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 dels att Sverige omfattas av två internationella konventioner mot dopning inom idrott, dels att staten årligen anslår betydande bidrag till idrottens antidopningsverksamhet och att idrottens trovärdig- het är viktig även för staten eftersom den är en förutsättning för statens tilltro till den fria och självständiga idrottsrörelsen. Ett strakt argument är också idrottsrörelsens egen önskan att en fri och självständig NADO bildas med ett gemensamt ansvarstagande mellan idrottsrörelsen och staten. 
 Den nationella antidopningsorganisationens arbetsuppgifter inom idrotten 
 Utifrån den information utredningen samlat in om antidopnings- verksamheten i Sverige och i andra länder, föreslår utredningen att NADO:n ska få följande uppgifter inom idrotten: 
  
 Upprätta plan för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 i samråd med RF utarbeta regelverk för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 utarbeta och anta föreskrifter för verksamheten, 
  
 bedriva dopningskontrollverksamhet, inklusive utredning av förseelser mot dopningsreglerna, 
  
 publicera den av WADA beslutade listan över förbjudna substanser och metoder, 
  
 handlägga ansökningar om dispenser och bevilja dispenser för idrottsutövare som av medicinska skäl behöver använda preparat som innehåller dopningsklassad substans, 
  
 anmäla misstänkta förseelser mot dopningsreglerna för bestraffning till RF och fatta beslut om avstängning under utredningen där så föreskrivs i regelverket, 
  
 bedriva informations- och utbildningsverksamhet och annan förebyggande verksamhet mot dopning, 
  
 delta i internationellt samarbete inom antidopningsområdet inom idrotten, 
  
 initiera forskning inom antidopningsområdet inom idrotten, och 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 lämna förslag och synpunkter till RF beträffande RF:s värde- grundande verksamhet inom antidopningsområdet. 
  
 Den nationella antidopningsorganisationens arbetsuppgifter utanför idrotten 
 Utredningen har vid sin genomgång av olika grupper som arbetar mot dopning i samhället konstaterat att det finns ett behov av samordning och samarbete. Statens folkhälsoinstitut har ett bety- dande ansvar i detta arbete men det finns behov av en samarbets- partner med ett mer operativt ansvar. Sådana områden kan bl.a. vara upprättande av en kunskapsbank omfattande antidopningsverk- samhet och erfarenheter från olika projekt mot dopning som bedrivs i samhället för att möjliggöra spridning av goda exempel och utveckling i sådan projektverksamhet. 
 De företrädare för gym- och träningsanläggningar som utred- ningen träffat har haft ett starkt önskemål om att NADO:n på gym- och träningsanläggningar ska kunna arbeta förebyggande mot dopning, däri inkluderat genomförande av dopningskontroller. 
 Utredningen föreslår att NADO:n ska få följande arbetsupp- gifter utanför idrotten: 
  
 Initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning, 
  
 bygga upp och fortlöpande uppdatera en nationell kunskaps- bank inom antidopningsområdet, 
  
 bedriva förebyggande antidopningsåtgärder riktade till gym- och träningsanläggningar, 
  
 riktad utbildnings- och informationsverksamhet inom anti- dopningsområdet, 
  
 övrig informations- och opinionsbildande verksamhet inom antidopningsområdet, och 
  
 upprätta ett samarbeta med Statens folkhälsoinstitut i frågor av betydelse i det förebyggande arbetet mot dopning. 
  
 18 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 Val av organisationsform 
 Enligt utredningen finns det inte någon myndighetsform som passar för NADO:ns verksamhet med det förutsatta delade ansvaret mellan idrottens centrala organisation och staten. Av de privaträttsliga organisationsformerna anser utredningen att aktiebolagsformen, med ett tydligt regelverk och bl.a. flexibiliteten i att utveckla verksam- heten, är att föredra framför ideell förening eller stiftelse. 
 Utredningen föreslår alltså att NADO:n ska vara ett privat aktie- bolag med staten och RF som ägare till NADO:n vid bildandet. Namnet på NADO:n föreslås bli Antidopning Sverige AB och på engelska  
 Anti-Doping 
  Sweden. 
 Aktiekapitalet föreslås vid bildandet uppgå till en miljon kronor med fördelningen 50 procent av kapitalet till staten och 50 procent till RF. 
 Säte för styrelsen ska vara Stockholm. 
 Aktieägaravtal och bolagsordning 
 Utredningen föreslår inför bildandet av NADO:n att ett aktie- ägaravtal ska träffas mellan RF och staten som reglerar aktiekapital, ägarandelar, antalet styrelseledamöter och suppleanter och annat som normalt ingår i en bolagsordning. 
 Av avtalet ska framgå vilken verksamhet som ska bedrivas av den nya NADO:n, såväl inom idrotten som i samhället i övrigt. 
 Avtalet föreslås dessutom innehålla en klausul att RF och staten ska vara överens om vilka ytterligare intressenter, som kan förvärva aktier i NADO:n. Med hänsyn till att den huvudsakliga delen av Levy verksamhet avses finansieras med statliga medel anser utredningen att bolagets syfte ska vara icke vinstgivande, varför utdelning inte ska ske till aktieägarna. De inkomster som alstras av självfinansierad verksamhet ska i sin helhet användas i bolagets verksamhet. 
 Styrelsen för bolaget ska bestå av en ordförande och fyra till sex övriga ledamöter. Av dessa ska staten utse ordföranden. Därutöver ska staten och RF utse lika många övriga ledamöter. Staten och RF ska dessutom utse vardera en suppleant. 
 På sätt som det är organiserat i Norge anser utredningen att det ska utses en nämnd inom bolaget med uppgift att avgöra om anmälan ska göras till Dopingnämnden i RF, som bestraffnings- 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 organ. Nämnden ska också besluta om avstängning av idrottare under utredningen, där så framgår av regelverket. 
 Både i styrelsen och anmälningsnämnden ska juridisk och medi- cinsk kompetens finnas representerad. Organiserandet av arbetet i övrigt blir en fråga för styrelsen i bolaget att besluta om. Vid över- förandet av verksamheten ska RF utan ersättning överlåta inven- tarier m.m. som disponerats av Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet. 
  Staten ska i avtalet förbinda sig att tillföra NADO:n medel för finansiering av verksamheten inom idrotten. Om staten inte bidrar till finansieringen ska avtalet efter uppsägning av RF upphöra att gälla den 31 december året före bidragsgivningen uteblir. I övrigt föreslås att avtalet gäller tills vidare med sex månaders ömsesidig uppsägningstid. 
 Verksamhetsstarten för bolaget föreslås vara den 1 juli 2012. Ett förslag till avtal biläggs betänkandet. 
 Avtal mellan RF och NADO:n 
 Utredningen föreslår också att ett avtal ska tecknas mellan RF och NADO som reglerar inbördes ansvarsfördelning och sam- arbetsformer. 
 För att möjliggöra för NADO att genomföra dopnings- kontroller inom idrotten på ett effektivt sätt behövs riktiga upp- gifter om en idrottsutövares medlemskap, personnummer och hem- adress. RF ska därför vid behov ge NADO:n tillgång till den information RF har om medlemmar inom de olika specialidrotts- förbunden och dess föreningar. Med iakttagande av den personliga integriteten ska samtliga register och handlingar, som hanterats av Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet, 
  göras tillgängliga för NADOn den nya verksamheten. 
 RF ska som villkor för att få del av statens bidrag till idrotten förplikta sina medlemsorganisationer och dess föreningar att de ska samarbeta med NADO:n. 
 RF ska också ansvara för att det i distriktsidrottsförbundens basverksamhet ligger att tillsammans med NADO:n aktivt arbeta mot bruk av dopningsmedel inom sina distrikt. 
 I ett avtal kan också, om så anses lämpligt och möjligt, regleras samnyttjande av lokaler, tjänster och dylikt. 
 Något förslag till avtal har inte upprättats. Det bör bli en fråga för RF att i samråd med staten närmare utarbeta ett avtal som kan 
 20 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 presenteras som förslag till styrelsen för bolaget. Utredningen gör i kapitel 13 en bedömning att en organisationskommitté bör till- sättas. Den kan ha en viktig roll i upprättandet av ett sådant avtal. 
 Kontroll av idrottens antidopningsverksamhet 
 Utredningen har gjort den bedömningen att – utöver de kontroll- funktioner som finns i ett bolags verksamhet, RF:s bundenhet att följa Världsantidopningsprogrammet och den redovisning över hur anslagna medel använts – finns tillräckliga möjligheter att kontroll- era antidopningsarbetet inom idrotten. Riksrevisonen har dess- utom möjlighet att med stöd av lag granska den verksamhet som ska bedrivs i NADO. Någon särskild kontroll utöver statlig bud- getkontroll, ägarinflytande, revision och aktiebolagslagens övriga kontrollfunktioner behövs därför inte. 
 Ansvarsfördelning beträffande internationellt arbete 
 Enligt utredningen är det naturligt att regering och Regerings- kansliet ansvarar för det idrottspolitiska arbete som följer av statliga åtaganden enligt konventioner och annat internationellt mellanstatligt arbete. Utredningen föreslår att staten ska bibehålla sitt ansvar i frågor som berör konventioner och mellanstatliga avtal. Utredningen anser att en fristående NADO i Sverige bör ges ett fokuserat uppdrag i antidopningsfrågor. En fristående NADO bör upparbeta regelbundna kontakter och samarbeta med företrädare för svensk idrott i det internationella antidopningsarbetet. Utred- ningen understryker vikten av att NADO:n ges möjlighet till inflytande i WADA:s arbete och att den ges möjlighet att delta i arbetet inför och vid kommande Världsantidopningskonferenser. 
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
 Dopningskontrollerandet inom idrotten innefattar själva genom- förandet av kontrollen och vistelserapportering för vissa kategorier av idrottsutövare samt registrering av rapporterna. Dessutom hand- läggs inom idrotten bestraffningsärenden och utdöms påföljder enligt idrottens regelverk. 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 För besökare i gym- och träningsanläggningar är det endast dopningskontroller, som oftast kommer att ske genom att urinprov samlas in, som kommer i fråga samt den efterföljande hanteringen av analysresultat. Utredningen anser att de dopningssubstanser som bör kontrolleras avseende besökare vid gym- och tränings- anläggningar bör sammanfalla med de genom lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel förbjudna dopningssubstanserna. Provtagningen och analyserandet bör ordnas på motsvarande sätt som gäller inom idrotten. 
 Dopningskontrollerna och utdömandet av sanktioner inom idrotten kommer bara att ske i enlighet med Idrottens antidopingreglemente med tillhörande föreskrifter avseende personer som genom medlemskap i idrottsföreningen eller avtal är bundna av det regelverket. Kontrollerna på gym- och tränings- anläggningar kommer bara att ske avseende besökare som genom avtal med gymägaren har underkastat sig kontrollerna och den avstängning som kan bli följden av att besökaren inte på begäran styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel. Kontrollerna och sanktionsförfarandena kommer således att ske bara avseende sådana personer som frivilligt underkastat sig det. 
 Enligt utredningen strider den dopningskontroll som före- kommer enligt idrottsrörelsens regelverk inte mot svensk lagstift- ning och kontrollen är förenlig med Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna (Europakonventionen). Det gäller även om kontrollerandet skulle enligt regelverket självständigt utföras av en NADO. 
 Utredningen anser vidare att det förhållandet att den som driver en gym- och träningsanläggning enligt tydligt avtal med sina kunder ställer dopningskontroll, genomförd på motsvarande sätt som enligt idrottsrörelsens regelverk men avseende bara sådana substanser som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, som villkor för tillträde till anläggningen inte heller strider mot svensk lagstiftning och är förenlig med Europa- konventionen. Det gäller även om den som driver anläggningen skulle anlita en NADO för att självständigt utföra kontrollerandet och oavsett om det är privat, kommunal eller statlig gymägare. 
 Enligt utredningen kan en privat arbetsgivare som driver en gym- och träningsanläggning och som har åtagit sig att driva en dopningsfri anläggning och aktivt motverkar dopning, om inte annat följer av kollektivavtal eller det enskilda anställningsavtalet, 
 22 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 med stöd av sin arbetsledningsrätt beordra de anställda i anlägg- ningen att genomgå en dopningskontroll som begärs av en anlitad NADO. En offentlig arbetsgivare i motsvarande situation får inte göra det utan lagstöd, vilket inte finns i dag och enligt utredningen inte heller bör införas. 
 Utredningen anser vidare att en icke statlig arbetsgivare i mot- svarande situation får, om inte annat följer av kollektivavtal, som villkor för anställning i en sådan anläggning kräva dopnings- kontroll. En statlig arbetsgivare får inte göra det. 
 Sammantaget gör utredningen bedömningen att det dopnings- kontrollerande som således kan ske enligt gällande lagstiftning är tillräckligt och att det således inte behövs någon lagstiftning om genomförande av dopningskontroller inom idrottsrörelsen eller vid gym- och träningsanläggningar. 
 Utredningen bedömer vidare att det inte behövs ytterligare lagstiftning om det likaledes privaträttsligt grundade sanktions- förfarandet i fråga om dopning inom idrotten och vid gym- och träningsanläggningar. 
 Behandling av personuppgifter 
 NADO:n behöver för en effektiv hantering av sina arbetsuppgifter för idrottsrörelsen och för att uppfylla Världsantidopningskoden kunna med hjälp av databaser behandla känsliga personuppgifter och personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott samt överföra personuppgifter till ett internationellt register i Kanada, och i vissa fall behöver en idrottsorganisation kunna lämna ut känsliga personuppgifter till NADO:n. Utredningen anser att det i förordning bör meddelas bestämmelser som tillåter detta trots det som står i personuppgiftslagen (1998:204) och föreslår en sådan förordning. Det är möjligt att göra sådana undantag från person- uppgiftslagen och det  
 EG-direktiv 
  som ligger bakom den lagen, eftersom det får anses vara ett viktigt allmänt intresse att idrotten i Sverige kan uppfylla Världsantidopningskoden vilket är en förutsättning för att våra idrottspersonligheter ska kunna fortsätta att tävla mot utlänningar. 
 De avtalsföreskrifter, som förutsätts finnas i fråga om Levy kontroller av besökare vid gym- och träningsanläggningar, kommer att innehålla ett otvetydigt och uttryckligt samtycke av besökaren till den behandling av personuppgifter som avses förekomma. 
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 Samtycket får anses frivilligt på det sätt som krävs enligt personuppgiftslagen, eftersom det alltid torde finnas tränings- möjligheter utanför de anläggningar som kräver samtycke för tillträde. Det är dock enligt personuppgiftslagen inte tillåtet för NADO:n, som inte är en myndighet, att ens med samtycke behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott. Utred- ningen anser emellertid att handläggningen av NADO:ns arbets- uppgifter i samband med dopningskontroller vid gym- och tränings- anläggningar kan ordnas så att det inte behövs någon sådan behand- ling. Utredningen förutsätter att det är gymägaren som inhämtar samtycket från besökarna och är personuppgiftsansvarig även för den behandling av personuppgifter som NADO:n utför avseende besökarna på gymägarens anläggningar. NADO:n behandlar där- med personuppgifter för gymägarnas räkning som ett person- uppgiftsbiträde för dessa. Utredningens slutsats är att det inte krävs någon lagstiftning för den behandling av personuppgifter som behöver utföras avseende besökare på gym- och tränings- anläggningar. 
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
 Utredningen konstaterar att flera av de förseelser som kan bestraffas enlig Idrottens antidopingreglemente även kan vara straff- bara enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, narkotikalagstiftningen eller lagen om förbud mot hälsofarliga varor samt lagen om smuggling. Detta gäller bruk av vissa sub- stanser, innehav, olovlig befattning med förbjudna substanser samt att förse idrottsutövare med förbjuden substans. Vissa överlapp- ningar finns i regelverken vilket innebär att en idrottsutövare som bestraffas enligt Idrottens antidopingreglemente också kan vara straff- bar enligt lag. 
 Som konstateras i utredningen ökar antalet beslag av dopnings- medel väsentligt. Information från NADO:n kan vara betydelse för att upptäcka brott. Även för Levy del kan det vara värdefullt att på ett tidigt stadium få kännedom om misstanke om bruk av dopningsmedel av idrottsutövare eller av miljöer där dopning bedrivs. Det kan alltså finnas ett intresse av ett informationsutbyte mellan NADO;n och polis och tull. 
 Utredningen gör bedömningen att reglerna om förundersök- ningssekretess i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) inte 
 24 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 kan ändras så att NADO:n ges insyn i förundersökningar innan åtal väcks. Rutiner bör dock utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förunder- sökning efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i domstol. 
 Den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet bör utformas på sådant sätt att den inte onödigt försvårar möjlig- heterna att lämna ut information till polisen eller tullen i samband med brottsutredningar. 
 Utredningen föreslår att ett samarbetsavtal ska tecknas mellan den nya nationella antidopningsorganisationen och Rikspolis- styrelsen med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte som berör olika strategiska hotbilder såsom bruket och distribution av dopningsmedel samt information om aktuella frågor som inte bryter sekretess och även ett samarbetsavtal mellan den nya antidopningsorganisationen och Tullverket med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte. 
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
 Att det finns ett  
 WADA-ackrediterat 
  dopningslaboratorium i Sverige är enligt utredningen en tillgång för antidopningsarbetet. Utredningen bedömer att det finns en potential att utveckla verksamheten vid Dopinglaboratoriet i Huddinge och att vikten kommer att öka framöver av att ha ett sådant laboratorium för att framgångsrikt kunna konkurrera om värdskap av internationella idrottsevenemang. 
 Förslagens konsekvenser 
 Den antidopningsverksamhet som bedrivs inom RF finansieras genom statliga bidrag. För 2010 anslog regeringen ett bidrag till RF om 26 miljoner kronor för antidopningsverksamheten inom idrot- ten, dels som ett bidrag till antidopningsverksamheten inom RF- idrotten om 23 miljoner kronor, dels ett bidrag till dopnings- laboratoriet vid Karolinska Universitetssjukhuset i Huddinge om 1,5 miljoner kronor, dels ett bidrag till Dopingjouren vid samma sjukhus om 1,5 miljoner kronor. För 2011 har det samlade bidraget till antidopningsverksamhet inom idrotten ökat med 0,3 miljoner 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:10 
  
 kronor vilket ges som ett förhöjt bidrag till dopningslaboratoriet. Därtill ges ett statligt bidrag till Dopingjouren på ytterligare 1,5 miljoner kronor från ett anslag för insatser mot alkohol, narkotika, dopning och tobak. 
 Med ledning av erfarenheterna från Danmark och Norge beräk- nas en ökad kostnad för drift vid etablering utanför RF mot- svarande i storleksordningen  
 20–25 
  procent av nuvarande fasta kostnader. Dessa kostnader avser att täcka kostnader för personal, kansli och behov av inköpta tjänster samt säkerhetsåtgärder i de nya lokalerna. Däri ingår också att viss ersättning framöver behöver beräknas för det arbete som NADO:ns styrelse, anmälningsråd, medicinska råd och revisor ska göra. 
 För ökade krav från WADA, redan beslutade och förväntade kommande krav, för kostnader att bistå idrottsorganisationer utanför RF med initialt att utveckla deras antidopningsprogram samt att utveckla engagemanget i det internationella arbetet beräk- nas ytterligare resurser behövas. 
 Utredningen föreslår att NADO:n får ett antal uppgifter utanför idrotten, bl.a. att bygga upp en kunskapsbank. och för att genom- föra riktad nationell utbildnings- och informationsverksamhet inom antidopningsområdet. En del i uppbyggnaden av en kunskaps- bank är även uppgiften att initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning. Den verksamhet som NADO:n föreslås driva mot gym- och träningsanläggningar föreslås vara självfinansierad. Eftersom ägare av gym- och träningsanlägg- ningar inte är tvingade att bedriva antidopningsverksamhet så är de kostnader som uppstår för dem ett frivilligt åtagande. Resurser behöver dock ställas till Levy förfogande för att utveckla, upprätthålla och vidareutveckla en modell för arbetets bedrivande. För detta föreslås att ett årligt bidrag beräknas. 
 Utredningen har gjort en beräkning beträffande de ökade kost- nader som uppstår genom att antidopningsorganisationen frigörs från RF och på grund av de nytillkomna arbetsuppgifterna. 
 Utredningens förslag är mot bakgrund av detta att den nybil- dade nationella antidopningsorganisationen ska anvisas ett årligt statligt bidrag på 32,8 miljoner kronor i 2011 års penningvärde. Det är ett utökat bidrag på fem miljoner kronor gentemot det statliga bidrag som ges 2011. Utredningen föreslår hur det utökade bidra- get ska finansieras. 
 Utredningen bedömer att en organisationskommitté bör till- sättas av staten och RF för att närmare planera bildandet av en ny 
 26 
  
 SOU 2011:10 
  
 Sammanfattning 
  
 nationell antidopningsorganisation med uppgift bl.a. att beräkna de faktiska kostnader som kommer att uppstå till följd av bildandet. I organisationskommitténs uppdrag bör även ingå att föra en dialog med företrädare för organisationer och myndigheter som påverkas av utredningens förslag. 
 En sammanfattning på engelska kommer att publiceras separat. 
 27 
 Författningsförslag 
 Förslag till 
 Förordning om behandling av personuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 Trots förbuden i 13, 21 och 33 §§ personuppgiftslagen (1998:204) får personuppgifter behandlas när det är nödvändigt för att den som enligt avtal med Sveriges Riksidrottsförbund ska enligt avtalet kunna utföra sina arbetsuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente med tillhörande föreskrifter. Behandlingen får dock bara avse uppgifter om den som genom medlemskap i idrottsförening eller avtal med sådan förening eller idrottsförbund åtagit sig att följa Idrottens anti- dopingreglemente. 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2012. 
 29 
 1 Bakgrund 
  
 1.1 
  
 Tillbakablick på antidopningsarbete 
  
 Antidopningsverksamheten inom idrotten har en lång tradition i Sverige. Redan 1972 bildades en dopningskommitté inom Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrottsförbundet, RF). Kommittén om- bildades 1977 till Dopingkommissionen och ett dopningsreglemente skapades. Regelverket gällde alla idrottsutövare i de till RF anslutna idrottsförbunden. Det innebar bl.a. att en avstängning på grund av en dopningsförseelse i en idrott även gällde i de andra idrotterna inom RF. I andra länder var antidopningsverksamheten en uppgift för de internationella specialidrottsförbunden, som hade regler för sina nationella medlemsförbund. En avstängning gällde då bara den egna idrotten, men i alla nationella medlemsförbund i hela världen. Genom åren har olika försök till harmonisering av regelverken mot dopning, världen över och mellan idrotterna gjorts. I samband med de olympiska spelen gällde den olympiska rörelsens antidopningskod som bidrog till att harmonisera antidopningsarbetet i olika idrotter även mellan spelen. 
 Sverige deltog aktivt i utformandet av den konvention mot dop- ning inom idrotten som antogs av Europarådet 1989 (ETS No. 135). Sverige anslöt sig fullt ut till konventionen 1990. Regeringen beslu- tade 1991 en proposition Om förbud mot vissa dopningsmedel (prop. 1990/91:199) med en lag mot dopning i samhället som efter riksdagens godkännande trädde i kraft den 1 juli 1992. Det främsta motivet för lagstiftningen var dopningsmissbrukets risk för folk- hälsan. 
 I 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen) regleras förbud mot syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon och kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Lagen har en generisk definition av dessa 
 31 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2011:10 
  
 dopningsmedel vilket innebär att även nya medel som omfattas av lagens definition är förbjudna. Detta skiljer sig exempelvis från för- ordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika där en exakt lista över förbjudna narkotiska substanser har upprättats i enlighet med bestämmelserna i narkotikastrafflagen (1968:64) och lagen (1992:860) om kontroll av narkotika (sammantaget kallat narkotikalagstift- ningen). 
 Staten har allt sedan idrotten tog dopning på allvar stöttat idrot- tens antidopningsarbete. År 2010 uppgick statens bidrag till anti- dopning inom idrotten till 26 miljoner kronor. Sverige var också aktiv i utformandet av den internationella konventionen mot dop- ning inom idrotten i Unesco och ratificerade konventionen som första nation 2005. 
 En verklig harmonisering av arbetet mot dopning inom idrotten kom till stånd först genom tillskapandet av Världsantidopnings- byrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) som är en stiftelse med säte i Schweiz. WADA stiftades på initiativ av Internationella Olympiska Kommittén och ett antal länder runt om i världen. WADA utarbetade Världsantidopningskoden, antagen 2003 och ändrad 2007. Koden har hittills undertecknats av mer än 115 idrottsorganisa- tioner. Sverige ger årligen ett bidrag till WADA som stöd för dess verksamhet. 
 En rad länder, däribland Sverige, har uttryckt sitt stöd för Världs- antidopningskoden genom att underteckna den s.k. Köpenhamns- deklarationen. Av deklarationen framgår bl.a. att det är de under- tecknades ambition att utarbeta ett bindande dokument som stöd för arbetet mot dopning inom idrotten. Detta arbete resulterade i den internationella konventionen mot dopning inom idrotten i Unesco som i slutet av 2010 hade 151 länder anslutna. 
 Således har länder runt om i världen tagit på sig ett nationellt och ett gemensamt ansvar för att aktivt bistå idrottens organisationer i att bekämpa dopning inom idrotten. 
  
 1.2 
  
 Riksidrottsförbundets organisationsutredning och  
  
 RF-stämmans 
  beslut 
 Under många år har inom idrotten diskuterats frågan om ansvars- fördelningen mellan Riksidrottsstyrelsen (RS) och Dopingkom- missionen. Frågan har behandlats av RS utifrån den successivt för- ändrade roll som antidopningsverksamheten fått genom tillkomsten 
 32 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bakgrund 
  
 av Världsantidopningskoden. Bl.a. för att klargöra kommissionens ställning och roll har stadgeändringar gjorts som innebär att kom- missionens ledamöter numera utses direkt av  
 RF-stämman 
  och uppdraget har definierats i stadgarna (se avsnitt 2.3). Gränsdrag- ningen mellan  
 RS/RF-kansliets 
  och Dopingkommissionens/Anti- dopinggruppen vid  
 RF-kansliets 
  uppgifter har ändå inte varit tydlig. Sedan tillkomsten av WADA 2000 har utvecklingen på nationell nivå varit entydig i att de centrala idrottsorganisationerna lämnar ifrån sig arbetet med att planera och genomföra dopningskontroller samt låta utföra analyser av dopningsproven till en organisation som står fri från den centrala idrottsorganisationens direkta inflytande. Utredningen visar på utvecklingen i våra nordiska grannländer där Danmark, Finland och Norge skilt antidopningsverksamheten från idrottens centrala organisationer. Antidopningsverksamheten i respektive land genomförs nu i en fristående nationell antidopningsorganisation (NADO) i ett samarbete mellan staten och idrottens centrala organisationer. 
 Valet av organisationsform för antidopningsarbetet är en viktig fråga för idrotten där trovärdigheten sätts på prov när idrotts- utövaren dels ges direkt och/eller indirekt stöd för att höja sin prestationsförmåga genom träning och utbildning, dels dopnings- kontrolleras av samma organisation. Trovärdigheten för svenska idrottare som tävlar internationellt kan vara hotad då de uppgifter som i andra länder bedrivs av en självständig NADO i Sverige utförs av idrottens centrala organisation. Denna trovärdighetsfråga uppges vara en viktig anledning till att RS beslutade utarbeta direk- tiv till den utredning som tillsattes i januari 2008 (protokoll från sammanträde i RS i februari 2007). RF:s egen utrednings främsta uppgift var att klarlägga den principiella frågan om den nationella antidopningsorganisationen skulle vara en integrerad del av RF eller ligga utanför RF. Om  
 RF-utredningen 
  kom fram till en placering utanför RF skulle dessutom tänkbara organisationsformer under- sökas. Om en privaträttslig organisation föreslogs skulle analyseras vilka som kunde tänkas vara stiftare, ägare eller medlemmar (bero- ende på valet av associationsform), och för ett offentligrättsligt alternativ skulle förutsättningarna för det klargöras. Om  
 RF-utred- 
  ningen skulle anse att dopningsverksamheten skulle ligga kvar inom RF skulle det belysas och lämnas förslag till hur ansvarsfördel- ningen skulle vara mellan Dopingkommissionen och RS vad gäller arbetsuppgifter samt budget- och arbetsledningsansvar. (Bilaga B till protokoll från sammanträde i RS i januari 2008). 
 33 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2011:10 
  
 Rapporten lämnades i november 2008. Förutom ovan redovisat uppdrag behandlas i rapporten även behovet av åtgärder mot bruket av främst anabola androgena steroider (AAS) även utanför den inom RF organiserade idrotten. 
  
 RF-utredningens 
  förslag blev 
  
 att RF beslutar föreslå regeringen att låta utreda de närmare for- merna för en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation – NADO – som leds med ett delat ansvar mellan staten och idrottsrörelsen (RF), 
  
 att RS föreslår  
  
 RF-stämman 
  att justera RF:s stadgar i enlighet med den fördelning av ansvar mellan RS och Dopingkommis- sionen som föreslås i denna rapport, 
  
 att RF beslutar föreslå regeringen att genom tilläggsdirektiv till den pågående narkotikautredningen eller på annat sätt låta utreda möjligheten att i lag tillåta kontroller av dopningsbruk vid gym och liknande verksamheter, 
  
 att RF uppmärksammar regeringen på behovet av förstärkta forskningsresurser inom antidopningsområdet samt 
  
 att RF uppmärksammar regeringen och Sveriges kommuner och landsting på behovet av förstärkta möjligheter till rehabilitering av dem som fastnat i ett bruk av dopningsmedel. 
  
 Bland skälen till varför  
 RF-utredningen 
  föreslog en nationell anti- dopningsorganisation utanför idrotten kan nämnas 
  
 att dopningen är ett ökande  
  
 samhälls-, 
  folkhälso- och ungdoms- problem, 
  
 att det finns ett tydligt samband mellan bruket av vissa dop- ningsmedel inom den organiserade idrotten och förekomsten av dessa medel i samhället i stort och då främst i andra idrottsnära miljöer, samt 
  
 att det finns ett behov av helhetsperspektiv och samordning av det nationella antidopningsarbetet. 
  
 RF-stämman 
  i maj 2009 beslutade att föreslå regeringen att låta utreda formerna för en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation – NADO – som leds med ett delat ansvar mellan staten och idrottsrörelsen (RF). 
 34 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bakgrund 
  
 RS uppvaktade därefter regeringen som i december 2009 beslu- tade direktiv för denna utredning. I direktiven finns även andra frågeställningar som berör antidopningsverksamheten i Sverige. Utredningens direktiv återfinns som  
 bilaga 1 
 . 
  
 1.3 
  
 Samhällets antidopningsarbete 
  
 I samband med ratificeringen av antidopningskonventionen i Europarådet 1990 underströk riksdagen den stora betydelsen av fortsatta svenska ansträngningar att komma till rätta med dop- ningsproblemen inom idrotten, såväl nationellt som internationellt. Sverige undertecknade som första land 2005 den tidigare nämnda internationella antidopningskonventionen i Unesco. Konventionen ger ett tydligare stöd för WADA och dess arbete. 
 Sedan 1992 har Sverige genom dopningslagen en generell lagstift- ning mot dopning. Genom en skärpning av lagen 1999 då riksdagen godkände propositionen Åtgärder mot dopning (prop. 1998/99:3, bet. 1998/99 SoU5, rskr. 1998/99:139). blev även själva bruket av dopningsmedel kriminaliserat och grovt dopningsbrott infördes. 
 Regeringen har i oktober 2010 beslutat en proposition En effek- tivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4) med förslag på en skärpning av straff för grovt dopningsbrott från högst fyra år till högst sex år i fängelse. Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 april 2011. 
 En vanligt återkommande fråga är hur begreppet dopning bör definieras. Utredningen använder begreppet dopning genomgående såväl för de substanser som är förbjudna i dopningslagen som de substanser och metoder som är förbjudna inom idrotten. Begreppet doping används endast då citat görs eller då det är del av ett egen- namn. Ovan har lagens definition redovisats. Listan över förbjudna substanser och metoder inom idrotten upprättas av WADA. 
 Av nedanstående tabell framgår hur idrottens regler och statens lagar delvis går in i varandra i fråga om dopning. Utöver tidigare nämnda dopningslagen och narkotikalagstiftningen anges bestäm- melserna i läkemedelslagen (1992:859) och lag (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Sammanställningen utgår ifrån idrottens lista över dopningsklassade substanser och hur dessa berörs även av annan lagstiftning. 
 35 
 Bakgrund SOU 2011:10 
  
 Tabell 1.1 
  
 Idrottens regler och statens lagar i dopning överlappar varandra 
  
 Idrottens dopningslista 
  
 Dopnings- 
  
 Narkotikalag- Läkemedels- Smugglings- 
  
 lagen 
  
 stiftningen 
  
 lagen 
  
 lagen 
  
 Substanser med anabol effekt 
 (1 
  
 Flertalet 
 (2 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Peptidhormoner, tillväxtfaktorer 
  
 Flertalet 
 (2 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 och besläktade substanser 
 (1 
  
 Beta-2-stimulerare 
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Hormonantagonister och 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 modulatorer 
 (1 
  
 Diuretika och andra maskerande 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 substanser 
 (1 
  
 Förbättring av syretransporten 
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Intravenösa infusioner 
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Gendopning 
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Vissa 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Stimulantia 
  
 (1 
  
 - 
  
 Vissa 
 (3 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Narkotiska analgetika 
  
 (1 
  
 - 
  
 Vissa 
 (3 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Cannabinoider 
  
 (1 
  
 - 
  
 Alla 
 (3 
  
 - 
  
 Alla 
 (5 
  
 Glukokortikoider 
  
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Alkohol 
  
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Betablockerare 
 (1 
  
 - 
  
 - 
  
 Flertalet 
 (4 
  
 Alla 
 (5 
  
 Källa:  
 RF. 
  
 1. 
  
 Sammanställningen ovan utgår ifrån idrottens dopningslistas indelning i dopningsklasser, där varje klass innehåller ett större eller mindre antal definierade substanser och/eller metoder. Understrukna dopningsklasser är förbjudna enbart i anslutning till tävling medan övriga är förbjudna även utanför tävlingssitua- tionen. Kursiv stil illustrerar att förbudet är begränsat endast till vissa idrotter. Den fullständiga dopningslistan inom idrotten finna på RF:s webbsida  
  
 www.rf.se. 
  
 2. 
  
 Alla substanser som omfattas av dopningslagen är förbjudna även inom idrotten. Omvänt omfattas bara vissa substanser i idrottens dopningslista av dopningslagen, dessa är: 
  
 36 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bakgrund 
  
 Substanser med anabol effekt:  
 Syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat samt kemiska substanser som ökar produktion eller frisättning av testosteron eller dess derivat. 
  
 Peptidhormoner, tillväxtfaktorer samt besläktade substanser:  
 tillväxthormon eller kemiska substanser som ökar produktion eller frisättning av tillväxthormon. 
  
 3. 
  
 Av idrottens dopningslista omfattas vissa substanser även av narkotikalagstiftningen. 
  
 4. 
  
 Läkemedelslagen omfattar varje substans eller kombination av substanser som tillhandahålls med uppgift att förebygga eller behandla sjukdom hos människor eller djur, eller som kan an- vändas på eller tillföras människor eller djur i syfte att återställa, korrigera eller modifiera fysiologiska funktioner genom farmako- logisk, immunologisk eller metabolisk verkan eller för att ställa diagnos. 
  
 Av detta följer att flertalet substanser i idrottens dopnings- lista även omfattas av läkemedelslagen. 
  
 5. 
  
 Den straffrättsliga regleringen av olovlig införsel av dopnings- medel regleras i lagen (2000:125) om straff för smuggling. Tull- verkets befogenhet att kontrollera vissa varuflöden från annat  
  
 EU-land 
  är reglerad i lagen (1996:701) om Tullverkets befogen- heter vid gräns mot annat land inom Europeiska unionen (inre- gränslagen) där bl.a. dopningsmedel enligt dopningslagen specifikt anges. 
 Staten har under många år följt idrottsorganisationernas önskemål och gett ett betydande stöd till RF för att möjliggöra förbundets utveckling av det svenska antidopningsarbetet inom idrottsrörelsen. Genom tidigare nämnda konventioner har staten tagit på sig ett ansvar och arbetet mot dopning är ett uttalat mål för statens idrotts- politik. I takt med att kvalitetskraven har ökat på idrottens antidopningsarbete har också statens anslag för antidopningsarbetet inom idrotten ökat. Redan i utredningen Doping i folkhälso- perspektiv (SOU 1996:126) konstaterades att det fanns ett icke ignorerbart bruk av främst AAS i samhället och att bruket kunde härledas främst till personer som tränar på gym- och tränings- anläggningar. 
 RF arbetar med att tydliggöra grupper av människors olika motiv för att bruka dopningsmedel. I bilden nedan återges olika 
 37 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2011:10 
  
 motiv, det önskade resultatet och grupper som brukar dopnings- medel, främst AAS. Förståelsen för olika gruppers motiv för bruket är av stor betydelse för ett framgångsrikt antidopningsarbete. Det gäller såväl för arbetet med förebyggande insatser, tidig intervention, som för vård och behandling. 
  
 Figur 1 
  
 Varför dopning? 
  
 Drogen 
  
 Kroppen 
  
 Prestationen 
  
 Kick 
  
 Banta 
  
 Bygga 
  
 Yrkesmässig 
  
 Idrottslig 
  
 Kriminella 
  
 Sökande 
  
 Motions- 
  
 Body- 
  
 Vakter 
  
 Tävlings- 
  
 ungdomar 
  
 idrottare 
  
 builders 
  
 m.fl. 
  
 idrottare 
  
 I Statens folkhälsoinstituts rapport Dopningen i Sverige R 2009:15, Mickelsson, 2009 redovisas en genomgång av de försök som gjorts för att uppskatta utbredningen av främst AAS i Sverige. Enligt Folkhälsoinstitutet saknas säkra data rörande antalet användare av dopningsmedel i Sverige. Dock konstateras att minst 10 000 personer har brukat dopningsmedel under det senaste året. I avsnitt 5.1.2 redovisar utredningen flera indikatorer som styrker uppfatt- ningen att bruket av dopningsmedel med stor sannolikhet är större än vad som statistiskt kan säkerställas. Det är av vikt att följa flera olika indikatorer för att närmare kunna analysera och bedöma omfattningen av bruket av de i dopningslagen förbjudna dopnings- medlen. 
 Motivet till att minska eller helt eliminera bruket av dopnings- medel i samhället är inte detsamma som inom idrotten, där fusk- aspekten är särskilt viktig. I samhället i stort framhålls de skadliga effekterna på individens hälsa som huvudargumentet. Ett samhälle fritt från dopning är därför en del av statens folkhälsomål. Som framgår av den ovannämnda inventeringen av Folkhälsoinstitutet kan bruk av dopningsmedel ha såväl fysiska och medicinska som psykiska och sociala effekter. Den ökade aggressivitet, som ibland är en följd av bruket av AAS och de våldsbrott som relateras till 
 38 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bakgrund 
  
 sådant bruk kan anses vara oroväckande mer generellt i samhället (Dopningen i Sverige R 2009:15, s. 58). 
 Den ökade aggressivitet, som ibland är en följd av bruket av AAS och de våldsbrott som relateras till sådant bruk kan anses vara oroväckande mer generellt i samhället. 
 Kopplingarna mellan AAS för prestationshöjande och kropp- byggande syften är särskilt tydlig inom styrketräningsverksamhet som är en del av gymkulturen. I flera polisutredningar har gym- och träningsanläggningar förekommit som distributionsställen för AAS. Sådana gym- och träningsanläggningar har även fungerat som kontaktpunkter för rekrytering av nya missbrukare. Som redovisas i avsnitt 5.1.2 är bruket av dopningsmedel högre bland män än bland kvinnor och högst bland unga män. Unga män riskerar därigenom i större utsträckning än andra grupper i samhället sin hälsa genom bruk av AAS och andra dopningsmedel. 
 Eftersom ett dopningsfritt samhälle omfattas av statens folkhälsomål ingår det i samordningsfunktionen för regeringens  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobaksförebyggande politik. Runt om i landet pågår flera projekt som syftar till att utarbeta modeller för att nå framgång i arbetet mot dopning även utanför den inom RF organiserade verksamheten. En stor del av det arbetet berör gym- och träningsanläggningar. Det finns således många olika aktörer i arbetet mot dopning i samhället. Det finns även en bety- dande kompetens i antidopningsarbetet såväl inom idrotten som i andra organisationer och myndigheter. Men de olika nätverk och projekt som pågår är även ett uttryck för behovet av att nationellt samordna insatserna för att nå ökad framgång i arbetet mot dopning. 
 Mot den bakgrunden framstår utredningens uppdrag att utreda hur arbetet mot bruk av dopningsmedel utanför idrotten kan tas om hand i en samordnad antidopningsverksamhet som tydligt. I första hand avses behovet av kunskapsuppbyggnad och informa- tionsspridning men även frågan om dopningskontroller på gym- och träningsanläggningar blir en aktuell fråga som utredningen kommer att belysa. I det ingår att avväga utredningens förslag så att onödigt dubbelarbete undviks, mer om detta redovisas i kapitel 5. 
 39 
 2 Idrottens antidopningsarbete 
  
 2.1 
  
 Allmänt 
  
 Inom svensk idrott finns två självständiga centralorganisationer, Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrottsförbundet, RF) och Sveriges Olympiska Kommitté (SOK). 
 RF har 70 specialidrottsförbund (SF) som medlemmar. För dess regionala verksamhet finns 21 distriktsidrottsförbund. RF styrs av sina stadgar. Vid  
 RF-stämman 
  har medlemsförbunden rösträtt, i prin- cip i förhållande till sin storlek, dessutom har nämnda distrikts- idrottsförbund en röst vardera. 
 Idrottens antidopningsarbete bedrivs inom RF som uppbär öron- märkta statliga bidrag för stor del av sin antidopningsverksamhet. Se mer information på dess webbsida (www.rf.se). 
 SOK består av 36 ordinarie medlemsförbund samt 14 av Inter- nationella Olympiska Kommittén godkända (recognised) idrotts- förbund. De senare idrotterna finns inte med på det olympiska tävlingsprogrammet. Varje medlem har en röst vardera. SOK:s huvudsakliga uppgifter är att organisera och genomföra Sveriges deltagande i de olympiska spelen (OS), förberedelser för deltagande i OS, uttagning av aktiva, elitidrottsutveckling, internationellt arbete och marknadsföring och sponsring. Se mer information på dess webbsida (www.sok.se). 
 Såväl RF som SOK har undertecknat Världsantidopningskoden, och har därigenom åtagit sig ett visst ansvar. RF har ett generellt åtagande i antidopningsverksamheten medan SOK främst är ansva- rig för antidopningsfrågor i samband med OS. Eftersom alla de olympiska idrotterna finns i förbund, vars svenska organisation är medlem i RF, omfattas dessa och deras idrottsutövare av RF:s stadgar. SOK har träffat avtal med RF om kompletterande dopningskon- troller av idrottsutövare som ingår i SOK:s elitidrottsprogram men som inte omfattas av Dopingkommissionens dopningskontrollplan 
 41 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 eftersom vissa idrottsgrenar inte bedömts som prioriterade ur risk- synpunkt gällande dopning. 
 Idrottens antidopningsarbete har tidigare beskrivits i betänkandet Doping i folkhälsoperspektiv (SOU 1996:126), i Sveriges rapport om efterlevnaden av Europarådets konvention mot dopning i idrott, (tillsammans med utvärderingsgruppens bedömningar  
 T-DO 
  [2004] 35) och rapporten Handlingsplan mot doping (Ds 2002:4). Efter det att dessa dokument skrevs har RF implementerat Världs- antidopningskoden, först i dess lydelse av 2003 och därefter efter ändringar beslutade 2007. Implementeringen av koden avspeglas i Idrottens antidopningreglemente, senast antaget av RS den 18 december 2008 med ikraftträdande den 1 januari 2009, samt olika föreskrifter avseende dopningskontroll, vistelserapportering m.m., dispens, handläggning av dopningsärenden och behandling av per- sonuppgifter. 
  
 2.2 
  
 Riksidrottsförbundets mål och syften med antidopningsverksamheten 
  
 RF:s inriktning när det gäller antidopningsverksamheten formu- lerades vid riksidrottsmötet 1981 på följande sätt: 
  
 Att riksidrottsmötet ser ytterst allvarligt på förekomsten av dopning inom svensk idrott. 
  
 Att allt bruk av dopningsmedel är oacceptabelt. Inget idrottsresultat är så värdefullt att bruk av dopningsmedel kan försvaras. 
  
 Att riksidrottsmötet därför med skärpa vill framhålla att allt bruk av dopningsmedel inom idrotten på alla nivåer är förbjudet. Förseelser ska bestraffas i enlighet med de stränga regler som gäller inom svensk idrott. 
  
 Att kravet är att alla idrotter ska vara fria från dopning. 
  
 Skälen för att inte dopa sig har senare formulerats på följande sätt: 
  
 Det är fusk att dopa sig. En känsla för ärlighet och rent spel lig- ger i idrottens natur. Det är meningslöst att tävla om inte alla följer gemensamt uppsatta regler. 
  
 Det är farligt att dopa sig. Det strider mot medicinsk etik och är förenat med stora hälsorisker för individen. 
  
 42 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 Det skadar idrottsrörelsens trovärdighet. Dopning utgör däri- genom ett allvarligt hot mot idrotten som ungdomsorganisation och folkrörelse. 
  
 Det kan vara olagligt att dopa sig. Att hantera eller inta för- bjudna preparat är enligt svensk lag förbjudet och kan ge upp till fyra års fängelse. 
  
 Av RF:s verksamhetsplan för 2010 framgår att det övergripande målet för antidopningsarbetet är att tillförsäkra alla idrottsutövare deras självklara rätt att delta och tävla i en idrott fri från dopning. För att nå målet bedrivs antidopningsarbetet med olika medel på alla nivåer inom idrottsrörelsen. 
 I Sverige har RF redan från starten av sin antidopningsverk- samhet inriktat sig såväl på elitidrottare som på idrottsutövare inom breddidrott. Skälet till detta är bl.a. den hälsorisk den som dopar sig utsätter sig för. Även riskerna för en ökad våldsan- vändning till följd av bruket av anabola androgena steroider (AAS) anses motivera att dopningskontroller genomförs. Genom att anti- dopningsarbetet inklusive kontroller även omfattar lägre nivåer minskas spridningsrisken. Bruket av AAS sprids ofta lokalt och bruket kan sägas smitta. Även på en låg tävlingsnivå är fusk- aspekten viktig eftersom ingen ska behöva tävla mot någon som dopat sig med prestationshöjande medel. 
 RF:s regelverk när det gällt antidopning har alltså varit det- samma för idrottsutövare på hög och låg nivå. Med införandet av Världsantidopningskoden finns emellertid skillnader när det gäller dispenser och vistelserapportering samtidigt som förseelserna mot koden och straffen för sådana förseelser i princip är desamma för alla idrottsutövare. 
 Världsantidopningskoden avser främst idrottsutövare på yppersta elitnivå, eller utövare strax under denna nivå. Önskan att vinna berömmelse, att synas i medier och i vissa fall att tjäna pengar med- för att idrottsutövaren frestas att fuska exempelvis genom att dopa sig. 
 En idrottsutövare på elitnivå, som fälls för att ha använt för- bjuden dopningssubstans eller  
 -metod 
  riskerar att skada idrottens trovärdighet. Framgångsrika idrottsutövare blir ofta förebilder för många ungdomar. Dopade idrottsutövare som fuskat sig till fram- gång blir då dåliga förebilder för ungdomar. 
 43 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 2.3 
  
 Riksidrottsförbundets organisation för antidopningsverksamheten 
  
 RF leder och koordinerar arbetet för en dopningsfri idrott i Sverige. Verksamheten finansieras genom ett riktat statligt bidrag till RF som för 2010 var 26 miljoner kronor. Mer information om RF:s antidopningsarbete finns på webbsidan  
 www.rf.se/Vi-arbetar- 
  med/Antidoping2/. 
 Inom RF bedrivs arbetet med antidopningsfrågor av RS, RF- kansliet främst genom Antidopinggruppen, den av  
 RF-stämman 
  valda Dopingkommissionen och de olika SF:n samt distriktsidrotts- förbunden. Dessutom tillkommer bestraffningsorganen som är Dopingnämnden och Riksidrottsnämnden. 
 SISU – Idrottsutbildarna är en viktig resurs och samarbetspartner vid idrottslig utbildning även inom antidopningsområdet, såväl centralt som regionalt och lokalt. 
  
 2.3.1 
  
 Riksidrottsstyrelsen 
  
 I enlighet med RF:s stadgar är RS förbundets beslutande organ när  
 RF-stämman 
  inte är samlad. RS ska bl.a. bereda de ärenden som ska presenteras vid  
 RF-stämman, 
  däribland förslag till ändringar i RF:s stadgar och Idrottens antidopingreglemente. RS har vidare rätt att mellan  
 RF-stämmorna 
  besluta om justering av reglementet efter av Världsantidopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) fastställda ändringar i Världsantidopningskoden. En sådan ändring ska därefter underställas nästkommande  
 RF-stämma. 
  RS fastställer de föreskrifter, som är en del av Idrottens antidopingreglemente. 
  
 2.3.2 
  
 Antidopinggruppen vid  
  
 RF-kansliet 
  
 Det operativa arbetet i antidopningsfrågor utförs inom Anti- dopinggruppen vid  
 RF-kansliet 
  som består av en verksamhetsledare och nio handläggare. Antidopinggruppens huvudsakliga arbetsupp- gifter beskrivs nedan. 
 44 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 Dopningskontroller 
 Kontrollverksamhetens inriktning är att den ska bedrivas med hög rättssäkerhet och ha en upptäckande och därmed avskräckande effekt som bidrar till att idrottsutövare avhåller sig från dopning. 
 Utifrån en av Dopingkommissionen årligen antagen Doping- kontrollplan (beskrivs senare under rubriken Dopingkommissionen) styr Antidopinggruppen utläggningen av dopningskontroller, för 2010 uppgår dessa till 3 750 dopningsprov. Alla dessa kontroller är oannonserade i förväg, sånär som på ett mindre antal kontroller som exempelvis utförs på beställning av SF när en idrottsutövare har satt världsrekord eller något annat rekord där en dopnings- kontroll måste genomföras för att rekordet ska vara giltigt. 
 För genomförande av kontrollerna finns dopningskontrollfunk- tionärer, 84 ansvariga och 65 biträdande kontrollanter utspridda över landet. Dessa kontrollanter rekryteras, utbildas, fortbildas och legitimeras av Antidopinggruppen som tecknar tvåårigt avtal med varje funktionär, som för genomförande av kontrolluppdrag får en mindre ersättning. 
 Vid en dopningskontroll tas regelmässigt urinprover. Även blod- prover kan tas för att finna sådana substanser som inte upptäcks genom analys av urin. 
 Som underlag för uppföljning och utvärdering av Dopingkon- trollplanen liksom för statistiska ändamål registreras samtliga ut- lägg och tagna dopningsprov i ett datasystem särskilt utvecklat för att stödja de olika administrativa processerna i antidopningsverk- samheten inom RF. 
 Antidopinggruppen lämnar också kontrollservice till SF, före- ningar, internationella specialidrottsförbund och arrangörer av internationella tävlingar i Sverige. Sådana organisationer kan beställa kontroller, utöver dem som framgår av den av Dopingkommissionen beslutade kontrollplanen. Till servicen hör även en jourtelefon som hålls öppen för idrotter som i sina regler har obligatoriska krav om dopningskontroller när ett svenskt eller internationellt rekord slås. Via jouren kan kontroller garanteras inom 24 timmar. 
 Antalet kontroller som genomförs inom  
 RF-idrotten 
  styrs av Dopningskontrollplanen utifrån av Dopingkommissionen bedömda behov och tillgången av medel. Kostnaderna för personal, admini- stration, provtagning, frakter och analyser av dessa, m.m. täcks av RF:s budget för antidopningsverksamheten. Externt beställda kon- troller finansieras normalt av beställaren. 
 45 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 Kostnaderna för funktionärer vid provtagning samt materiel, utrustning, frakter och eget datasystem vid administration av dop- ningskontroller m.m. är i 2010 års budget beräknade till 4,8 miljoner kronor. 
 Noteras kan att av de dopningskontroller som genomförts inom  
 RF-idrotten 
  sker mer än 70 procent på män och mindre än 30 procent på kvinnor. Bland de positiva analyserna av dessa kontroller är 98 procent män och 2 procent kvinnor. Dessutom stängs 77 procent av dessa män av på 24 månader, reglernas längsta avstängning vid en första förseelse som inte anses som grov, men motsvarande avstäng- ning för kvinnor är endast 21 procent. Dopning inom idrotten är till stor del ett manligt fenomen. Under  
 1981–2009 
  utfördes kon- troller enligt tabellen nedan. 
 Figur 1 Antal dopningsprov i Sverige  
 1981–2009 
  
 Källa: RF. 
 Analysverksamheten 
 RF har ett avtal med Karolinska Universitetslaboratoriet, Dopinglaboratoriet om analyser av urin- och blodproverna. Kost- naderna för analyser har för år 2010 beräknats uppgå till 9,3 miljoner kronor. Mer om laboratoriet och analysverksamheten finns att läsa i kapitel 12. 
 Efter analys av proverna får Antidopinggruppen information om det förekommer spår eller inte av sådana substanser som är upp- tagna på den av WADA beslutade listan över förbjudna substanser och metoder. 
 46 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 Vistelserapportering m.m. 
 En förutsättning för att kunna genomföra Dopingkontrollplanen på ett kvalitativt och rationellt bra sätt är att det finns uppgifter om var de aktuella idrottsutövarna finns. Genom Världsantidopnings- koden har därför skapats en skyldighet för idrottsutövare att rappor- tera sina adresser samt var och när de befinner sig på namngivna platser. Varje land ska ha ett system som anger vilka idrottsutövare som – utöver de som angivits av respektive internationellt special- idrottsförbund – ska omfattas av den s.k. vistelserapporterings- skyldigheten och vad den ska omfatta. RS har gjort det genom att anta Föreskrifter för vistelserapportering m.m., som utöver att reglera den individuella vistelserapporteringen i vissa fall även möjliggör kollektiv rapportering i vissa lagidrotter. Dopingkommissionen fattar principbeslut om vilka som ska omfattas av föreskrifterna, medan Antidopinggruppen ansvarar för uppgiften att utbilda berörda SF, föreningar och idrottsutövare samt ser till att vistelserapporter kommer in. Brister i vistelserapporteringen kan utgöra en förseelse mot dopningsreglerna och anmäls av Dopingkommissionen till Dopingnämnden för bestraffning. 
 Lämnandet av uppgifter kan göras via Internet eller genom SMS till WADA:s databas  
 Anti-Doping 
  Administration and Manage- ment System (ADAMS), som finns i Kanada. Frågor om laglig- heten av databehandling av de personuppgifter som omfattas av kravet på vistelserapportering såväl som andra behandlade person- uppgifter behandlas närmare i kapitel 10. 
 Samtidigt som vistelserapporteringen är nödvändig för en effek- tiv och kvalitativt bra kontrollplanering innebär den en betungande administrativ arbetsinsats, särskilt i samband med uppbyggnad av systemen. 
 Dispensärenden 
 För att möjliggöra för idrottare att utöva sin idrott, trots att de av medicinska skäl behöver använda ett preparat som innehåller en förbjuden substans finns möjlighet att få dispens. Reglerna för detta, utgår ifrån Världsantidopningskoden och finns i RF:s Idrottens antidopningsreglemente och i Föreskrifter för dispens. Ansökan om dispens bedöms av en Dispenskommitté, som i varje ärende består av minst tre läkare med expertis inom det område behandlingen 
 47 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 avser. Dispensärenden handläggs av Antidopinggruppen. Även i sådana ärenden kan integritetsfrågor uppkomma, eftersom upp- gifter om dispensbeslut, den medicinska diagnosen och använd medicinering behandlas och i vissa fall ska överföras till WADA. 
 Antalet dispensärenden uppgick 2009 till 121 stycken och 2010 till 387 stycken. För år 2011 förväntas antalet öka ytterligare. Den kraftiga ökningen av dispensärenden har sin förklaring i ändrade regler från 2010. WADA tog bort möjligheten till retroaktiv dispensansökan, efter positivt dopningsprov, för  
 beta-2-stimulerare 
  (astmamedicin). I stället måste nu de idrottsutövare som är berörda söka om dispens i förväg. 
 Handläggning av dopningsärenden 
 I Idrottens antidopingreglemente (2 §) finns angivet vad som är förseelser mot dopningsreglerna. Dessa är: 
  
 förekomsten av en förbjuden substans i dopningsprov, 
  
 bruk eller försök till bruk av förbjuden substans eller metod, 
  
 vägran eller underlåtenhet att underkasta sig dopningskontroll, 
  
 underlåtenhet att iaktta föreskrifter för vistelserapportering m.m., 
  
 försvårande av dopningkontrollprocess, 
  
 innehav av förbjudna substanser och metoder, 
  
 olovlig befattning med förbjudna substanser och metoder, och 
  
 medhjälp m.m. 
  
 Bestraffningsreglerna omfattar förening och enskild medlem inom RF samt IdrottsAB (av en idrottsförening bildat aktiebolag enligt särskilda regler i RF:s stadgar). Oavsett medlemskap omfattar reg- lerna även, 
  
 idrottsutövare som utsetts att representera svensk idrottsorga- nisation i internationella sammanhang eller som av SF eller SF:s IdrottsAB kallats till träningsläger eller annan förberedande sammankomst inför internationell tävling, 
  
 idrottsutövare, som i skriftligt avtal med SF underkastat sig att följa RF:s regler mot dopning, när utövaren bryter mot dessa regler, och 
  
 48 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 tävlingsfunktionär, ledare, tränare eller annan som i samband med idrottsutövning biträder idrottsutövare, idrottsorganisation eller IdrottsAB. 
  
 Dopingkommissionen fungerar som åklagare, men har delegerat rutinärenden till handläggare på Antidopinggruppen. Som åklagare har kommissionen ansvaret för att styrka att en förseelse begåtts. Bevis kan vara analysresultat men också uppgifter om vad som förekommit under dopningskontrollen eller vad som i övrigt kan ha kommit till kommissionens eller Antidopinggruppens kännedom. 
 Den juridiska verksamheten präglas av stor respekt för idrotts- utövarens eller annan anmäld persons rättssäkerhet. Beslut i bestraff- ningsärenden fattas av den 2007 inrättade Dopingnämnden. Doping- kommissionen eller den dömda kan överklaga Dopingnämndens beslut till Riksidrottsnämnden. Elitidrottsutövare kan därutöver överklaga till Court of Arbitration for Sport i Lausanne. Antalet bestraffade förseelser mot dopningsreglerna inom RF under 1981– 2008 framgår nedan. Uppgifterna för 2009 är ännu inte klara. 
 49 
 Idrottens antidopningsarbete SOU 2011:10 
  
 Tabell 2.1 
  
 Antalet bestraffade förseelser mot dopningsreglerna inom RF 
  
 under  
 1981–2008 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Varav 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Varav 
  
 bestraffade 
  
 AAS 
  
 bestraffade 
  
 AAS 
  
 1981 
  
 2 
  
 2 
  
 1995 
  
 19 
  
 13 
  
 1982 
  
 1 
  
 1 
  
 28 
  
 15 
  
 1996 
  
 1983 
  
 8 
  
 7 
  
 1997 
  
 17 
  
 12 
  
 1984 
  
 19 
  
 17 
  
 24 
  
 13 
  
 1998 
  
 1985 
  
 28 
  
 26 
  
 12 
  
 5 
  
 1999 
  
 1986 
  
 20 
  
 11 
  
 2000 
  
 6 
  
 3 
  
 1987 
  
 25 
  
 17 
  
 18 
  
 8 
  
 2001 
  
 1988 
  
 30 
  
 18 
  
 9 
  
 5 
  
 2002 
  
 1989 
  
 21 
  
 9 
  
 2003 
  
 11 
  
 5 
  
 1990 
  
 30 
  
 18 
  
 18 
  
 9 
  
 2004 
  
 1991 
  
 37 
  
 16 
  
 18 
  
 5 
  
 2005 
  
 1992 
  
 56 
  
 25 
  
 2006 
  
 18 
  
 8 
  
 1993 
  
 40 
  
 29 
  
 18 
  
 6 
  
 2007 
  
 1994 
  
 38 
  
 18 
  
 24 
  
 10 
  
 2008 
  
 Källa:  
 RF. 
  
 Antidopningsverksamheten och antalet positiva dopningsfall i för- hållande till antalet kontroller över tid inom RF framgår av figuren nedan. 
 Figur 2 Positiva dopningsfall i relation till antal tagna dopningsprov  
 1981–2008 
  (procent) 
 Källa:  
 RF 
  
 50 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 Information och utbildning 
 Antidopinggruppen upprätthåller en informationsservice i första hand för SF:en, deras föreningar och aktiva. Årligen hålls konfe- renser riktade till SF:en för att sprida kunskap om den aktuella antidopningsverksamheten och om regeländringar som kan påverka SF:en. Konferenser riktas också till distriktsidrottsförbunden för att ge förbundens antidopningsansvariga underlag för deras utbildnings- och informationsverksamhet inom respektive distrikt. 
 Till föreningarna vänder sig det webbaserade studiematerialet Vaccinera klubben, som ger föreningen en möjlighet till kunskapstest och ett underlag för diskussion för att inom föreningen utforma en antidopningspolicy. Vaccinera klubben utgör ett kompletterande stöd till SF:s egna informationsinsatser och har utformats för att stimu- lera en ökad förebyggande verksamhet mot dopning på förening- snivå. Efter genomgånget program får föreningen ett diplom/vacci- nationsintyg, som visar att den genomgått programmet. Sedan starten 2006 och fram till slutet av 2010 har cirka 400 idrotts- föreningar valt att genomföra Vaccinera klubben mot dopning och mer än 16 000 personer har genomfört det webbaserade kunskaps- testet. 
 För idrottsaktiva, ledare och andra intresserade tillhandahåller Antidopinggruppen en omfattande information via RF:s webbsida. Här finns bl.a. information om dopningsklassade läkemedel och förutsättningarna att söka dispens etc. Antidopinggruppen ger även information via telefon och  
 e-post. 
  
 Antidopinggruppen utger regelbundet även elektroniska nyhets- brev till olika målgrupper. 
 Som ovan konstaterats genomförs också årliga utbildningar och vidareutbildningar av dopningskontrollfunktionärer. Dessa med- verkar i sin tur till informationsspridning i samband med dopnings- kontrollerna. 
 Antidopinggruppen svarar vidare i samråd med Dopingkommis- sionen och RF:s kommunikationsavdelning för information till medier och andra intressenter. 
 Kostnaderna för informations- och utbildningsverksamheten är för år 2010 budgeterade till 670 000 kronor, varav 460 000 kronor avser verksamhet riktat till dopningskontrollfunktionärer. 
 51 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 Forskning och utveckling 
 I enlighet med regeringens regleringsbrev för statens stöd till idrotten lämnar RF årligen ekonomiskt stöd för forskning och utveckling när det gäller analysmetoder inom antidopning. För sådan verksam- het vid Dopinglaboratoriet har för 2010 avsatts 1,5 miljoner kronor. 
 I övrigt bevakas på olika sätt aktuell forskning inom dopnings- området, vilket också dokumenterats i olika forskningsöversikter. RF har bidragit till två studier som för närvarande pågår, en om Pillerkulturen inom idrotten och en om Faktorer som mot- verkar/underbygger doping. Ambitionen är att stimulera och initiera forsknings- och utvecklingsinsatser som syftar till att ge ökad kun- skap om dopning inom idrotten, dess bakgrund och konsekvenser samt olika metoder att eliminera missbruket. 
 Nationell samverkan 
 På nationell nivå samverkar som framgått ovan RF/Antidoping- gruppen genom råd och stöd med SF, DF och SOK. Bl.a. gäller detta hjälp med att upprätta och förbättra SF:s och DF:s egna antidop- ningsprogram och som tidigare nämnts genom anordnande av årliga informationskonferenser med SF respektive DF som målgrupp. Med de SF som är högprioriterade ur kontrollsynpunkt genomförs indi- viduella uppföljnings- och planeringsmöten. En viss bevakning och uppföljning sker också av att upprättade antidopningsprogram följs. 
 Utanför idrotten har Antidopinggruppen och Dopingkommis- sionen deltagit i Regeringskansliets nyligen avslutade arbetsgrupp för frågor rörande dopning inom idrotten m.m. (Ju2003:E), i möten med Dopingjourens strategigrupp, i den Centrala samverkans- gruppen, som består av deltagare från Statens folkhälsoinstitut, tull och polis m.fl., i  
 AAS-nätverket, 
  i  
 STAD-projektets 
  referensgrupp och samverkar med Stiftelsen Ren Idrott. Samverkan avser att genom ömsesidigt utbyte av information och kunskap kunna stärka arbetet mot dopning, såväl inom idrotten som inom samhället i övrigt. 
 Internationell samverkan 
 Avsikten med den internationella samverkan som bedrivs är att påverka och stödja utvecklingen av internationellt harmoniserade antidopningsprogram av hög kvalitet. Som framgått av tidigare 
 52 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 beskrivningar har RF arbetat aktivt mot dopning sedan slutet av  
 1970-talet. 
  RF har därigenom erfarenhet och kompetens som efterfrågas internationellt. RF är medlem i det internationella förbundet för nationella antidopningsorganisationer (Association of National  
 Anti-Doping 
  Organizations, ANADO) främst för att medverka till informationsutbyte och särskilt till stöd för mindre utvecklade nationella antidopningsorganisationer. För att ha möj- lighet att ytterligare påverka antidopningsarbetet inom WADA arbetar RF aktivt med att granska och avge yttranden över nya regeltexter och förslag till handläggningsföreskrifter. Internationellt samarbete i den verksamheten sker i stor utsträckning inom ett mellanstatligt samarbetsavtal där Sverige och nio andra länder genom respektive regeringskansli och nationell antidopningsorganisation samverkar (International  
 Anti-Doping 
  Arrangement, IADA). 
 I enlighet med ett avtal mellan de nordiska länderna sker ett samarbete även i antidopningsfrågor. 
 Genom att Sverige ratificerat Europaråds- och Unescokonven- tionerna mot dopning inom idrotten deltar Dopingkommissio- nen/Antidopinggruppen som bisittare till Regeringskansliets före- trädare vid möten i övervakningsgruppen respektive i partskon- ferensen. 
 För den internationella samverkan har i budgeten för år 2010 avsatts 210 000 kronor. 
 Enskilda personer inom Dopingkommissionen/ Antidoping- gruppen deltar också, eller har genom åren deltagit, i uppbygg- naden av olika internationella förbunds antidopningsverksamhet. 
 Ledning 
 All verksamhet inom Antidopinggruppen som styrs av Världsanti- dopningskoden, RF:s stadgar och Idrottens antidopingreglemente eller föreskrifter är certifierad enligt den internationella standarden ISO 9001:2008. För att få och upprätthålla certifikatet har ett kvali- tetsledningssystem utarbetats. Detta system syftar till att dels kvali- tetssäkra de olika processerna, dels bidra till ständiga förbättringar av verksamheten. Certifikatet förnyades senast i mars 2009. 
 Antidopinggruppen förbereder sammanträden i Dopingkom- missionen i samråd med dess ordförande, är föredragande och sekre- terare vid sammanträdena och svarar för att verkställa fattade beslut. 
 53 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 På samma sätt svarar Antidopinggruppen för regelbunden information och beslutsunderlag till RF:s ledning jämte RS, t.ex. i fråga om verksamhetsplan, budget och uppföljningar. 
 Fasta kostnader för löner och kansli beräknas 2010 uppgå till 7,6 miljoner kronor. 
  
 2.3.3 
  
 Dopingkommissionen 
  
 Dopingkommissionen utses av  
 RF-stämman, 
  som anordnas vart- annat år. 
 I 13 kap 6 § RF:s stadgar beskrivs Dopingkommissionens upp- gifter: 
 Dopingkommission som ska bestå av ordförande, vice ordförande och fyra övriga ledamöter, väljs av  
 RF-stämman. 
  Antalet övriga ledamöter ska vara lika fördelat mellan könen. I Dopingkommis- sionen ska det finnas juridisk och medicinsk sakkunskap. 
 Dopingkommissionen har det övergripande ansvaret för idrot- tens antidopningsverksamhet och ska bl.a. 
  
 verka för och övervaka att idrottens antidopningspolicy och regelverk efterlevs, 
  
 leda och övervaka dopningskontrollverksamheten, 
  
 utfärda anvisningar för dopningskontrollverksamheten, samt 
  
 anmäla förseelser enligt Idrottens antidopingreglemente till be- straffning. 
  
 Vid val av ledamöter i Dopingkommissionen gäller som för övriga  
 RF-organ 
  att ordföranden och vice ordföranden ska utses för en tid om två år och att övriga ledamöter ska utses för en tid om fyra år. Bland övriga ledamöter ska gälla jämn könsfördelning. Doping- kommissionen har utsett ett Medicinskt råd. Rådets uppgift är att vara expertorgan och bistå i medicinska frågor, kopplade till dop- ningsreglerna. 
 Enligt Föreskrifter om dispens har Dopingkommissionen till- satt en Dispenskommitté som har till uppgift att besluta över ansökningar om dispens. 
 Dopingkommissionen har ett ansvar för att det inom idrotten bedrivs ett antidopningsarbete som syftar till att helt eliminera dop- 
 54 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 ning inom idrotten. Dopingkommissionen har formulerat sin vision på följande sätt: 
 Visionen är en dopningsfri idrott. En idrott där 
  
 vinnaren kan glädja sig över en juste seger, 
  
 förloraren kan känna sig trygg i att ha förlorat i ärlig kamp, och 
  
 åskådaren kan njuta av idrottsprestationen, förvissad om att resultatet inte är en följd av förbjudna medel och metoder. 
  
 Årligen fastställs en verksamhetsplan med antal dopningskontroller utifrån de bidrag som getts. Dopingkommissionen har inget eget budget- eller personalansvar. 
 Ett stort arbete har lagts ned och läggs årligen ned för att göra en dopningskontrollplan. Baserat på en rad kriterier görs en värde- ring beträffande inom vilka idrotter/idrottsgrenar risken för använd- ning av prestationshöjande medel anses vara störst, vilket ligger till grund för en första fördelning. För varje idrott görs vidare en för- delning i förhållande till förekomsten av idrottsutövare som är regi- strerade som toppelit inom respektive internationella special- förbund. En bedömning görs också av vilka idrottsutövare som finns inom utsatta idrotter på nationell elitnivå eller kan förväntas nå en sådan nivå. För att göra det så svårt som möjligt att dopa sig fram- gångsrikt styrs även tidpunkten när kontrollerna bör genomföras utifrån vilka dopningsmedel som kan vara aktuella i olika samman- hang. 
 Sammantaget omfattar denna fördelning drygt 85 procent av antalet dopningskontroller, återstående kontroller fördelas på de olika distriktsidrottsförbunden för dopningskontroller bland distrik- tens duktiga idrottsutövare men också i idrottsmiljöer där dopning kan antas förekomma. Inom ramen för den inriktning Doping- kommissionen årligen fastställer fattar varje DF själv beslut om hur dessa kontroller ska läggas ut. 
 För att underlätta arbetet med att planera dopningskontroller har, som framgått tidigare, vissa idrottsutövare skyldighet att lämna s.k. vistelserapporter. Dopingkommissionen fastställer principerna för vilka idrottsutövare som ska lämna sådana rapporter och omfatt- ningen av rapporteringen. Vilka idrottsutövare som blir skyldiga att lämna vistelserapporter avgörs i ett senare skede av Antidoping- gruppen efter samråd med respektive SF. 
 55 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 Dopingkommissionen deltar också i arbetet med att ta fram föreskrifter för antidopningsarbetet, vilka beslutas av RS, och fast- ställer behövliga anvisningar liksom den svenska översättningen av listan över förbjudna substanser och metoder. 
 Som angivits ovan fungerar Dopingkommissionen som åklagare i ärenden om förseelser mot dopningsreglerna. Rutinärenden har delegerats till handläggare inom Antidopinggruppen. Mera kompli- cerade ärenden blir föremål för diskussion inom Dopingkommis- sionen – i vissa fall efter konsultation med Medicinska rådet. Dopingkommissionen har också rätt, och i vissa fall skyldighet, att stänga av en idrottsutövare under utredningen. Dopingkommissionen har möjlighet att överklaga ett beslut där Dopingnämnden, eller annat nationellt eller internationellt bestraffningsorgan, friat en anmäld till Riksidrottsnämnden eller Court of Arbitration for Sport. 
 Antalet sammanträden i Dopingkommissionen uppgår till cirka fem per år. Förutom de stadgeenliga uppgifterna fyller Doping- kommissionen en rådgivande funktion för Antidopningsgruppen. Enskilda ledamöter bistår löpande Antidopinggruppen med råd enligt en upprättad intresselista. 
 Dopingkommissionens ledamöter utövar sina funktioner på ideell basis, med rätt till ersättning för kostnader och för traktamente enligt RF:s ersättningsregler. 
 Kostnaderna för Dopingkommissionen och Medicinska rådet har för år 2010 budgeterats till 265 000 kronor. 
  
 2.4 
  
 Dopingnämnden och Riksidrottsnämnden 
  
 2.4.1 
  
 Dopingnämnden 
  
 Dopingnämnden fungerar som första instans i förseelser mot Idrottens antidopingreglemente. Nämnden skapades 2007 genom ändring av RF:s stadgar. Tidigare handlade respektive SF de av Dopingkommissionen anmälda förseelserna mot dopningsreglerna. Beroende på förbundets personella resurser och antalet dopnings- fall inom förbundets jurisdiktion kunde handläggningen och besluten vara av olika kvalitet. För att stärka idrottsutövarens rättssäkerhet bildades därför Dopingnämnden. Den består av ord- förande, vice ordförande samt fyra övriga ledamöter. Antalet övriga ledamöter ska vara jämt fördelat mellan könen. 
 56 
  
 SOU 2011:10 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 Ordföranden och vice ordföranden väljs på  
 RF-stämman 
  för en tid av två år, medan övriga ledamöter har en mandatperiod på fyra år. Valen av övriga ledamöter görs på sådant sätt att hälften av plat- serna är föremål för val vid varje  
 RF-stämma. 
  
 Stadgarna föreskriver att både ordföranden och vice ordföranden i Dopingnämnden ska ha domarkompetens. Även om det inte är inskrivet i stadgarna är det underförstått att ingen som kan ha per- sonligt intresse i ett ärende deltar i handläggningen av eller beslut i ett sådant ärende. 
 Kostnaden för Dopingnämndens verksamhet finansieras av RF från förbundets generella medel. 
  
 2.4.2 
  
 Riksidrottsnämnden 
  
 Dopingnämndens beslut i ett ärende kan överklagas till Riks- idrottsnämnden av den som är föremål för beslutet samt av Doping- kommissionen. Riksidrottsnämnden är sedan lång tid tillbaka RF:s högsta juridiska instans och dömer inte bara i dopningsärenden utan i alla bestraffningsärenden och dessutom i förvaltningsärenden inom idrotten. Riksidrottsnämnden består av ordförande, vice ordförande och sex övriga ledamöter. Antalet övriga ledamöter ska vara jämt fördelat mellan könen. 
 Val till ordföranden, vice ordföranden och övriga ledamöter sker på  
 RF-stämman 
  på samma sätt som vid val till Dopingnämnden vilket bl.a. innebär att både ordföranden och vice ordföranden i Riksidrottsnämnden ska ha domarkompetens. Även här förutsätts att ledamot som är jävig inte deltar i handläggning eller beslut. 
 Kostnaden för verksamheten i Riksidrottsnämnden finansieras liksom för Dopingnämnden av RF från förbundets generella medel. 
  
 2.5 
  
 Specialidrottsförbunden 
  
 SF har enligt RF:s stadgar bl.a. skyldighet att aktivt arbeta för en dopningsfri verksamhet inom förbundet och anslutna föreningar samt upprätta plan för antidopningsarbetet. Det är SF:en som ska se till att deras idrottsutövare får den utbildning och information som behövs för att inte någon inom deras idrott av okunskap ska bli fälld för en förseelse mot dopningsreglerna. SF:en har också att bedriva sådant etikarbete att fusk och en ökad hälsorisk genom 
 57 
  
 Idrottens antidopningsarbete 
  
 SOU 2011:10 
  
 användning av förbjudna substanser eller metoder inte ses som ett alternativ. 
 Antidopinggruppen bistår SF:en med upprättande av antidop- ningspolicy och planer och har därmed en kontroll över att sådana finns och följs. Dopingkommissionen inhämtar rapporter om hur arbetet inom de olika SF:en fortskrider. 
 RF har möjlighet att minska utbetalning av bidrag till ett SF om skyldigheterna enligt stadgarna inte uppfylls. Denna möjlighet har aldrig använts. 
  
 2.6 
  
 Distriktsidrottsförbunden 
  
 Även distriktsidrottsförbund (DF) har en roll i antidopnings- arbetet. Som RF:s regionala organisation har DF:en ett ansvar för en allmänt förebyggande verksamhet inom antidopningsområdet. Förbunden ska bl.a. säkerställa att information och rådgivning förekommer inom deras respektive distrikt. Antidopinggruppen informerar förbundens representanter vid en årlig konferens om nyheter och förändringar i arbetet respektive det aktuella regelver- ket. Flera DF deltar aktivt i det drogförebyggande samhällsarbetet för att motverka användning av dopningsmedel och andra droger. De samarbetar i detta med kommuner, länsstyrelsen, polis och tull inom de olika distrikten. Historiskt sett har ett stort antal dop- ningskontrollfunktionärer rekryterats inom idrotten på lokal och regional nivå. DF:en har varit ett viktigt stöd i rekrytering och i att organisera erfarenhetsutbyte mellan de dopningskontrollfunktionärer som är bosatta och aktiva inom distriktet. 
 DF:en får till stånd dopningskontroller, främst i förebyggande syfte, för att synliggöra att kontroller kan ske även på lokal nivå inom idrotten. 
 58 
  
 3 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 3.1 
  
 Världsantidopningsbyrån bildas 
  
 3.1.1 
  
 Är idrotten ute och cyklar? 
  
 Sommaren 1998 genomgick den internationella cyklingen en kris genom flera avslöjanden av dopningsfall i den internationella cykel- tävlingen Tour de France i Frankrike. Den franska polisen slog till mot flera lag i tävlingen däribland laget Festina som fick ge namn till skandalen. Vid beslagen fann polisen illegala droger som erythropoietin (EPO), tillväxthormoner, testosteron och amfetamin. Dessförinnan hade i januari 1998 uppmärksammade beslag av dopningsmedel gjorts vid världsmästerskapen i simning i Perth, Australien. 
 Idrottens trovärdighet ställdes inför en svår utmaning och Inter- nationella Olympiska Kommittén (International Olympic Committee, IOC) tog initiativ till en Världsantidopningskonferens i Lausanne, Schweiz i februari 1999. Vid konferensen deltog företrädare för idrottsorganisationer från den olympiska rörelsen. Även före- trädare för regeringar från stora delar av världen var närvarade som observatörer. 
 Idrottsorganisationerna som deltog i konferensen i Lausanne antog den 4 februari 1999 en deklaration som kom att få stor betydelse för arbetet mot dopning inom idrotten. 
 I den s.k. Lausannedeklarationen påtalas behovet av att skapa en oberoende internationell antidopningsbyrå. Byrån skulle bildas så att den var i full kraft vid de olympiska spelen i Sydney 2000. Vidare framhölls behovet att utöka antalet dopningskontroller utom tävlan, samordna forskning kring dopning, främja förebyggande insatser och utbildning och harmonisera vetenskapliga och tekniska standarder och procedurer för analyser och utrustning. 
 59 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Av deklarationen framgår att en arbetsgrupp representerande den olympiska rörelsen, inklusive aktiva idrottsutövare samt rege- ringar och relevanta mellanstatliga organisationer skulle bildas och mötas inom tre månader. Arbetsgruppens uppgift skulle vara att bestämma struktur, uppdrag och finansiering av byrån. Den olym- piska rörelsen genom IOC förband sig att anslå 25 miljoner US- dollar till byråns verksamhet. 
  
 3.1.2 
  
 Regeringarna agerar inom EU 
  
 Festinaskandalen ledde till betydande oro även på politisk nivå i EU och bland dess medlemsstater. Det var en oro för idrottens för- måga att hantera dopningsproblemen. Redan tidigare hade de flesta stater i Europa slutit sig till Europarådskonvention mot dopning inom idrotten och därigenom tagit på sig förpliktelser. 
 Vid Europeiska rådets möte i Wien 1998 uttryckte rådet sin oro för omfattningen och allvaret med dopning inom idrotten. Rådet betonade behovet av mobilisering på  
 EU-nivå 
  och inbjöd medlems- staterna i EU att tillsammans med  
 EU-kommissionen 
  och inter- nationella idrottsorganisationer undersöka möjliga åtgärder för att intensifiera kampen mot denna fara, dvs. dopning inom idrotten. 
 Under Tysklands ordförandeskap i EU, första halvåret 1999, genomfördes två informella idrottsministermöten. Vid dessa möten diskuterades dopningsfrågan och behovet av ökat internationellt samarbete mellan medlemsstaterna inom EU och med idrottsorga- nisationerna för att nå bättre resultat i kampen mot dopning inom idrotten. Det resulterade i att  
 EU-kommissionen 
  i samarbete med medlemsstaterna aktivt deltog i en intensiv dialog med bl.a. IOC om skapandet av den internationella antidopningsbyrån på idrotts- området som Lausannedeklarationen hade uttalat sitt stöd för. 
 Andra halvåret 1999 var Finland ordförande i EU och under sitt ordförandeskap fullföljde Finland arbetet med skapandet av den inter- nationella antidopningsbyrån. Som en del i det arbetet genomfördes ett viktigt informellt idrottsministermöte i Vierumäki i oktober, där särskilt processen att skapa Världsantidopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) diskuterades. När WADA stiftades 10 november 1999 var den finska idrottsministern å medlemssta- terna i EU:s vägnar en av stiftarna. 
 Den 1 januari 2000 började WADA att verka. 
 60 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 3.1.3 
  
 Regeringarna agerar globalt 
  
 Samarbetet i WADA skulle inledningsvis komma att ske mellan två ojämförbara storheter, dels representanter för länder i hela världen, dels idrotten i hela världen. 
 Idrotten hade på IOC:s initiativ definierat idrotten i WADA till att främst vara den olympiska rörelsen som är en struktur som redan då var väl definierad och som i sin tur hade centralorganisationer för respektive del av denna rörelse. Här kan nämnas de nationella olympiska kommittéernas förbund (Association of National Olympic Committees, ANOC). De olympiska idrotterna har dels vinter- idrotternas förbund (Association of International Olympic Winter Sport Federations, AIOWF), dels sommaridrotternas förbund (Association of Summer Olympic International Federations, ASOIF). Därtill finns Sportaccord som representerar idrotten även utanför de olympiska idrotterna. 
 Staterna hade vid WADA:s tillkomst ingen samlande struktur. Inför  
 sommar-OS 
  i Sydney 2000 önskade Australien i samarbete med andra stater ta initiativ till att formulera staternas ansvar i att bekämpa dopning inom idrotten. På inbjudan av Australiens rege- ring deltog 25 länder vid International Summit on Drugs in Sport, i Sydney i november 1999. Det blev början till en serie möten där företrädare för regeringar fick möjlighet att diskutera hur WADA kunde stödjas och hur ländernas ansvar kunde fördelas sinsemellan. Denna serie av möten kom att benämnas International Inter- governmental Consultative Group on  
 Anti-Doping 
  in Sport (IICGADS). Det som från början var ett begränsat antal länder som bjöds in till Sydney Summit 1999 utvecklades till att så små- ningom omfatta drygt 50 länder 2002. Sverige deltog vid samtliga möten. 
 Vid ett  
 IICGADS-möte 
  i Montreal, Kanada 2000 uppnåddes enighet om hur många ledamöter som varje kontinent skulle få av regeringarnas representanter i WADA:s stiftelsestyrelse och exe- kutivkommitté, i WADA liksom i IOC definieras varje kontinent som en olympisk region. Var och en av de fem regionerna skulle få en plats i exekutivkommittén. I stiftelsestyrelsen skulle Afrika få tre ledamöter, Amerika fyra ledamöter, Asien fyra ledamöter, Europa fyra ledamöter och Oceanien två ledamöter. Det skulle vara upp till varje region att inom sig komma överens om fördelning av platserna. Överenskommelsen som gjordes vid mötet står sig i huvudsak även i dag sånär som på att Europas regeringar fått ytterligare en leda- 
 61 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 mot i stiftelsestyrelsen vilket även möjliggjorde att en ledamot från Internationella Paralympiska Kommittén fick plats i styrelsen. 
 Vid  
 IICGADS-mötet 
  i Kapstaden, Sydafrika 2001 enades mötes- deltagarna om hur regeringarnas andel av bidrag till WADA:s bud- get skulle fördelas mellan regionerna. Denna överenskommelse be- kräftades av deltagare från stater vid den andra Världsantidopnings- konferensen i Köpenhamn, Danmark 2003 och står sig än i dag. Den innebär att de olika regionerna betalar följande andelar av staternas bidrag till WADA:s budget: 
  
 Region 
  
 Procentandel 
  
 Afrika 
  
 0,50 
  
 Amerika 
  
 29,00 
  
 Asien 
  
 20,46 
  
 Europa 
  
 47,50 
  
 Oceanien 
  
 2,54 
  
 Det är upp till varje region att inom sig bestämma fördelningen mellan olika länder i regionen. 
 I Europa bestämde sig regeringarna för att använda samma modell för fördelning av sin andel till WADA som gäller betalningen av avgiften till Europarådets budget. Det innebär att såväl befolk- ningsstorlek som bruttonationalproduktens storlek och utveckling inverkar på respektive lands bidrag till WADA:s budget. 
 Vid sitt femte och sista  
 IICGADS-möte 
  i Moskva, Ryssland 2002 tog de 53 närvarande länderna initiativet till att vid Unescos möte för idrottsministrar 2003 uppmana Unesco att engagera sig for- mellt i arbetet mot dopning inom idrott. När Unescos general- församling 2005 enhälligt antog den internationella konventionen mot dopning inom idrotten upplöstes det nätverk som vi känner som IICGADS. Mer information om IICGADS finns på webbsidan  
 (www.nla.gov.au/nla.arc-13674). 
  
 3.1.4 
  
 Världsantidopningsbyrån agerar 
  
 WADA är en stiftelse med säte i Lausanne, Schweiz. Den har sitt högkvarter i Montreal, Kanada sedan 2002. WADA har 2010 en personalstyrka på cirka 50 personer och har en årsbudget på 28 miljoner  
 US-dollar. 
  WADA har regionala kontor i Kapstaden, Syd- 
 62 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 afrika, i Lausanne, Schweiz, i Montevideo, Uruguay och i Tokyo, Japan. Kontoret i Lausanne hanterar främst relationerna med den olympiska rörelsen. Mer information om WADA finns på dess webbsida  
 (Jensen). 
  
 Beslutsfattande 
 Stiftelsestyrelsen i WADA består av 38 ledamöter Hälften av leda- möterna representerar regeringar och hälften representerar idrotts- organisationer inom den olympiska rörelsen. Regeringarnas repre- sentation har redovisats ovan. Idrottens representation återges nedan. 
 Exekutivkommittén består av en representant vardera från Internationella Olympiska Kommittén (IOC), Association of National Olympic Committees, (ANOC), Association of Summer Olympic International Federations (ASOIF), Sportaccord och IOC:s aktiva idrottares kommission. 
 Stiftelsestyrelsens 18 platser fördelas på följande sätt; fyra repre- sentanter från IOC, fyra från ANOC, tre från ASOIF, en från Sportaccord, en från Association of International Olympic Winter Sport Federations (AIOWF), fyra från IOC:s aktiva idrottares kommission och en representant från Internationella Paralympiska Kommittén. Samtliga ledamöter i exekutivkommittén är också leda- möter i stiftelsestyrelsen. Uppdraget som ordförande och vice ord- förande i WADA roterar mellan regeringssidan och den olympiska rörelsen. För närvarande har den olympiska rörelsen genom Anderson uppdraget som vice ordförande i WADA. Både ordfö- randen och vice ordföranden ingår som ledamöter i dessa beslu- tande församlingar. 
 En uppfattning som ofta framförs är att den olympiska rörelsen alltid är väl samspelt i de beslutande församlingarna. En förklaring till detta kan vara att rörelsen representeras av företrädare på hög nivå. När WADA väl fattar beslut har det föregåtts av en struktu- rerad konsultationsprocess med idrotten under ledning av IOC. Vidare finns inom idrotten en kontinuitet på så sätt att ledamö- ternas uppdrag sträcker sig över en lång period och därigenom kan ledamöterna bygga upp en kompetens i sakfrågorna och ett eget nätverk. 
 En annan uppfattning som framförs är att regeringarna inte är lika väl samspelta. En förklaring till detta kan vara bristen på konti- nuitet. Ledamöter som representerar regeringarna är ledamöter under 
 63 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 kortare tid än ledamöter inom idrotten. Förklaringen är förmod- ligen att en regions rotationsordning för ledamöter ger en kortare tid som ledamot. Frågan om hur lång tid ledamöter ska ha sitt upp- drag i WADA är aktuell i Europa. Belgien har under sitt ordfö- randeskap i EU hösten 2010 rest frågan till diskussion om hur EU:s representanter ska utses och för vilken tidsperiod. Länderna inom de fem kontinenterna har alla mer eller mindre väl utvecklade samarbetsformer inom sig. I Europa fungerar samordningen väl mellan medlemsländerna i Europarådet men samarbetet mellan kontinenterna på regeringssidan är ännu inte utvecklad. Bristen på kontinuitet bland ledamöter och bristen på samordning mellan länderna i de olika regionerna kan försvaga möjligheten till infly- tande i WADA. 
 Rådgivande 
 Inom WADA finns kommittéer med experter som nominerats av bl.a. regeringar och idrottsorganisationer. Det finns en kommitté för hälsa, medicin och forskning med uppgift att bl.a. granska forskningsansökningar, utarbeta listan över förbjudna substanser och metoder och pröva ackrediteringsfrågor för dopningslabora- torierna. Det finns en utbildningskommitté med uppgift att pröva och utveckla insatser till aktiva, idrottsorganisationer, antidop- ningsorganisationer och regeringar. Det finns en aktivas kommitté som ger synpunkter på WADA:s verksamhet utifrån en idrottsut- övares synvinkel. Det finns en finansiell- och administrativ kommitté som ger råd och synpunkter i bl.a. budgetfrågor. 
 Vilka prioriteringar i verksamheten gör WADA? 
 WADA:s prioriteringar kan sammanfattas i följande punkter: 
  
 Efterlevnaden av Världsantidopningskoden genom stöd till många internationella idrottsförbund och antidopningsorganisationer för att utveckla deras regelverk och verksamhet för att efterleva kodens tvingande bestämmelser. Att alla som undertecknat koden respekterar den är avgörande för en framgångsrik harmonisering av arbetet mot dopning inom idrotten. WADA har som uppgift att övervaka implementeringen av koden och de internationella standarderna, vilket medför att WADA överklagar dopningsbeslut 
  
 64 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 där påföljden anses ha blivit fel, vanligtvis när avstängning har uteblivit eller blivit för kort. 
  
 Samarbete med myndigheter m.fl. som upprätthåller lagar av betydelse i sammanhanget i olika länder och internationellt. Det innebär att WADA samarbetar med International Criminal Police Organization – INTERPOL och andra nationella och inter- nationella myndigheter för att bekämpa den illegala handeln med dopningsmedel. WADA uppmuntrar även regeringar att utveckla lagstiftning till stöd för kampen mot dopning. 
  
 Forskning och medicinska frågor är ett område där WADA använder betydande resurser för att stödja forskning som kan bidra till att utveckla analysmetoder och avslöja dopningsfusk. Ett annat användningsområde är uppdatering av listan över för- bjudna dopningssubstanser och metoder samt ackreditera och ompröva ackreditering av dopningslaboratorier. 
  
 Koordinering av antidopningsarbetet genom att underhålla och förbättra ADAMS, det databaserade system som kan användas för att planera och leda antidopningsarbetet i såväl idrottsorganisa- tioner som antidopningsorganisationer. 
  
 Utveckling av antidopningsarbetet genom stöd till att upprätta regionala antidopningsorganisationer i områden som saknar möjlighet att upprätta en nationell antidopningsorganisation men som genom regionalt samarbete kan nå framgång. 
  
 Utbildning riktad till såväl aktiva som ungdomar genom att stödja idrottsorganisationer, dopningsorganisationer och regeringar med att utveckla utbildningsprogram samt att publicera information som förebyggande insats. 
  
 Nå de aktiva med information och utbildning och göra särskilda insatser vid större internationella idrottsevenemang. 
  
 3.2 
  
 Världsantidopningsprogrammet 
  
 Världsantidopningsprogrammet (World  
 Anti-Doping 
  Program, WADP) är det samlade regelverket som tagits fram och implemente- rats för att uppnå harmonisering av antidopningsprogram och bestäm- melser inom idrottsorganisationer och bland regeringar. 
 WADP består av tre nivåer. 
 65 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Den första nivån är Världsantidopningskoden (World Anti- Doping Code, koden). Koden antas av WADA:s stiftelsestyrelse och den är bindande för de idrottsorganisationer och antidopnings- organisationer som undertecknar koden. 
 Den andra nivån är de internationella standarder som antas och revideras av WADA:s exekutivkommitté. Nu gällande standarder är följande: 
  
 listan över förbjudna substanser och metoder, 
  
 undantag för terapeutiskt bruk, 
  
 dopningskontroller, 
  
 laboratorier, och 
  
 skydd av privatlivet och personlig information. 
  
 Nämnda standarder är tekniska regleringar som är bindande för dem som undertecknat koden. Standarden för laboratorier är bindande för de dopningslaboratorier som är ackrediterade av WADA. List- standarden och standarden avseende undantag för terapeutiskt bruk (dispenser) är integrerade i den internationella Unescokonventionen mot dopning inom idrotten. Det innebär att de 151 stater som t.o.m. december 2010 hade slutit sig till konventionen utlovat att följa dessa standarder. 
 Den tredje nivån är modeller för god praxis och riktlinjer. Dessa modeller är inte bindande utan de är rekommendationer till intres- serade och utarbetas av WADA. För att underlätta för interna- tionella specialidrottsförbund, nationella olympiska kommittéer och nationella antidopningsorganisationer att implementera koden i sina regelverk har WADA bl.a. utarbetat en modell av regler för respek- tive struktur. WADA har vidare i nära samarbete med IADA utarbe- tat riktlinjer för nationella antidopningsorganisationer att upprätt- hålla och/eller erhålla en  
 ISO-certifiering 
  av sin dopningskontroll- verksamhet. 
  
 3.2.1 
  
 Världsantidopningskoden 
  
 WADA arrangerade 2003 en Världsantidopningskonferens med del- tagande av representanter främst från idrottsorganisationer och regeringar. Inför konferensens avslutande då förhandlingarna var slutförda antog WADA:s stiftelsestyrelse den första Världsanti- 
 66 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 dopningskoden. Det var det första regelverket som omfattade såväl internationella idrottsförbund som nationella antidopningsorga- nisationer. Koden reviderades sedermera vid Världsantidopnings- konferensen 2007 efter en lång förberedande process med delaktighet från alla berörda intressenter. Nästa planerade revidering av koden planeras ske i anslutning till den kommande Världsantidopnings- konferensen 2013 och processen för detta inleds 2011. 
 För implementering av koden krävs att dess artiklar införs i organisationens regelverk. WADA:s stiftelsestyrelse avgör, efter granskning av den undertecknande organisationens regelverk, om detta överensstämmer med koden. 
 Arbetet med att implementera koden i ett regelverk är kompli- cerat med hänsyn till olika kulturer i att skriva lagtext. Arbetet med Sveriges Riksidrottsförbunds (Riksidrottsförbundet, RF) imple- mentering av 2007 års lydelse av koden pågår för närvarande och är i stort sett klart. 
  
 3.3 
  
 Staterna och idrottsorganisationerna arbetar mot dopning inom idrotten 
  
 I detta avsnitt redovisas en förhållandevis omfattande kartläggning av den omvärld som staten och idrottsrörelsen har att förhålla sig till när det gäller antidopningsarbetet. Det finns många organisa- tioner och strukturer såväl på den statliga sidan som inom idrotten som på olika sätt deltar i arbetet mot dopning inom idrotten. Kart- läggningen syftar till att öka förståelsen för hur beslut kommer till och kan påverkas samt att möjliggöra en bedömning av en lämplig ansvarsfördelning mellan olika aktörer i Sverige gällande den inter- nationella antidopningsverksamheten som berör idrotten. 
 Kartläggningen beskriver det internationella arbetet mot dop- ning inom idrotten utifrån ett svenskt perspektiv. Skissen längst bak i kapitlet tar sin utgångspunkt i Regeringskansliets roll som företrädare för Sverige i olika mellanstatliga strukturer och RF:s nuvarande roll som nationell antidopningsorganisation. Sveriges Olympiska Kommitté (SOK) representerar svensk idrott i olympiska frågor medan RF har sin betydelsefulla uppgift som samlande cen- tralorganisation för svensk idrott. Den paralympiska idrottsverk- samheten är viktig också i antidopningsarbetet. Här noteras att deras struktur nationellt och internationellt är snarlik med den 
 67 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 olympiska strukturen. Såväl alla olympiska som paralympiska idrotter i Sverige omfattas av RF:s antidopningsregler. 
 Inledningsvis görs en genomgång av statens åtaganden. Därefter kommer en redogörelse för idrottens åtaganden. 
  
 3.4 
  
 Staternas struktur och ansvar i arbetet mot dopning 
  
 Ett framgångsrikt arbete mot dopning kan inte bedrivas endast nationellt. Idrottens regler är universella och de internationella reg- lerna mot dopning är en viktig del av dessa. I Sverige har staten traditionellt intagit en stödjande roll gentemot idrotten och respek- terat idrottens oberoende och i samförstånd med idrotten därför avstått från närmare statlig reglering. I andra länder runt om i världen har staterna ofta en tydligare operativ roll gentemot idrottsorga- nisationerna. Oberoende av nivå av statlig styrning och förhåll- ningssätt till idrottsorganisationerna nationellt har stater nått enig- het om att vidta gemensamma åtgärder för att stödja det arbete som idrottsorganisationerna bedriver i att bekämpa dopning. 
  
 3.4.1 
  
 Regeringskansliet 
  
 Kultur- och idrottsministern ansvarar för idrottsfrågor i regeringen och idrottsfrågor bereds inom Regeringskansliet i Kulturdeparte- mentet. I ansvaret ingår handläggning av frågor om Sveriges mel- lanstatliga åtaganden i arbetet mot dopning inom idrotten, t.ex. uppföljningen av den internationella konventionen mot dopning inom idrotten i Unesco respektive den internationella konventionen och tilläggsprotokollet mot dopning inom idrotten i Europarådet. Frågor angående Sveriges lagstiftning mot dopning handläggs inom Regeringskansliet i Socialdepartementet. Mer information om rege- ringens och Regeringskansliets arbete i idrottsfrågor finns på regeringens webbsida (www.regeringen.se). 
  
 3.4.2 
  
 Norden 
  
 De nordiska idrottsministrarna har i ett skriftligt uttalande från 1994 uttryckt en gemensam önskan om ett fördjupat samarbete i idrottsfrågor. Det skriftliga uttalandet reviderades senast 2003 
 68 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 (Ju2003/9427/D). I uttalandet framgår att antidopningsarbetet är en fråga där idrottsministrarna vill verka för ett fördjupat sam- arbete. Formen för samarbetet är informell. Idrottsministrarna träffas vid behov och ansvariga tjänstemän möts varje år. Antidop- ningsfrågorna är en av flera punkter för diskussion. Dessa möten har bl.a. spelat en viktig roll i att utarbeta ställningstaganden till frågor inom andra internationella organisationer i antidopningsarbetet. 
  
 3.4.3 
  
 Europarådet 
  
 Europarådet bildades 1949 och är en mellanstatlig samarbetsorga- nisation i Europa. Europarådet arbetar i huvudsak med att främja demokrati, mänskliga rättigheter och utveckling av rättsstatens principer. Ett år efter bildandet upprättades och antogs Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna, ETS No. 005 (Europakonventionen). Kontrollen av efterlevnaden av Europakonventionen sker huvudsakligen av Europadomstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg. Europa- rådet har för närvarande 47 medlemsstater, däribland Sverige. 
 Europarådet arbetar även med andra konventionsbundna frågor, bl.a. antidopning där Sverige 1990 ratificerade konventionen mot dopning inom idrott. Sveriges ratifikation av konventionen före- gicks av propositionen Om godkännande av Europarådets konvention mot dopning (prop. 1989/90:142) där regeringen föreslog riksdagen att godkänna en ratifikation. Regeringen hänvisade till att en anslut- ning till konventionen inte förutsatte någon lagändring eller annan särskild åtgärd för Sveriges del. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1989/90:SoU30, rskr. 1989/90:316). Kon- ventionen är också öppen för anslutning för stater som inte är medlemmar i Europarådet. Sverige signerade 2002 efter ett rege- ringsbeslut (N2002/7907/RUT), utan förbehåll för ratificering, ett tilläggsprotokoll till konventionen (ETS, 188). Protokollet uttalar ett stöd för WADA och ambitionen att höja kvaliteten i dopnings- kontroller samt staternas ambition att låta sina åtaganden utvärderas. 
 Arbetet med att följa upp antidopningskonventionen och dess tilläggsprotokoll görs i en särskild Övervakningskommitté  
 (T-DO) 
  där Sverige deltar aktivt med företrädare för Regeringskansliet och RF såsom svensk nationell antidopningsorganisation (NADO). Sverige har 2003 genomgått en granskning av sina åtaganden under konventionen av Övervakningskommittén. Sverige ansågs uppfylla 
 69 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 konventionens åtaganden men kommittén gav trots det förslag till förbättringar. Mer information om detta finns i avsnitt 4.2. 
 Under Ministerkommittén (medlemsstaternas ambassadörer till Europarådet i Strasbourg) har upprättats en särskild ad hoc kommitté i frågor som berör WADA, (Committee Ad Hoc Agency Mondial  
 Anti-Dopage, 
  CAHAMA). Kommittén som bildades 2003 har som uppgift att förbereda ställningstaganden inför stiftelsestyrelse- och exekutivkommittémöten i WADA. De rekommendationer som antas vid möten i CAHAMA överlämnas till Europas regeringars repre- sentanter i WADA:s beslutande organ. Sverige hade förtroendet att vara ordförande i CAHAMA från dess bildande fram tills 2008. För närvarande har Nederländerna ordförandeposten i kommittén. 
 Europarådet genomför regelbundet formella och informella möten för idrottsministrarna från Europas staters regeringar. Vid dessa möten utses normalt dels en representant för Europarådet till WADA:s stiftelsestyrelse (foundation board) dels en representant för Europas regeringar till WADA:s exekutivkommitté (executive committee). Vidare behandlas olika idrottspolitiska frågor av vikt för Europa såväl inom antidopning som inom andra idrottspolitiska områden. Brukligt har varit att formella möten genomförs vart fjärde år med ett informellt möte däremellan. Det senaste formella idrotts- ministermötet för Europarådet var i Aten, 2008 och i september 2010 genomfördes ett informellt idrottsministermöte i Baku, Azerbadjan. 
 Mer information om antidopning och andra idrottsfrågor finns på Europarådets webbsida (www.coe.int). 
  
 3.4.4 
  
 Europeiska Unionen 
  
 Europeiska unionen (EU) är ett fördragsbundet samarbete mellan 27 självständiga stater. År 1995 blev Finland, Sverige och Österrike medlemmar i EU. I takt med demokratiseringen i Östeuropa har allt fler stater slutit sig till EU. Samarbetet inom EU har successivt utvecklats genom att medlemsstaterna gemensamt har antagit nya fördrag. Det senaste fördraget som kan liknas vid en grundlag är Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget), 
  även kallat Lissabonfördraget, som trädde i kraft den 1 december 2009. Genom fördraget har varje medlemsstat valt att föra över en del av sin egen suveränitet till EU:s institutioner, med tanken att till- sammans kunna utöva ett större inflytande och uppnå bättre resultat. 
 70 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 Genom  
 EUF-fördraget 
  har medlemsstaterna gett EU:s institu- tioner ansvar för att arbeta med idrottsfrågor. Idrott har infogats i artikel 165 i fördraget tillsammans med utbildnings- och ungdoms- frågor. Verksamhet som genomförs med stöd av artikeln ska vara stödjande och kompletterande åtgärder till medlemsstaterna. Ingen lagstiftning kan antas med stöd av artikeln. Beslut fattas med kvali- ficerad majoritet. Sverige eller någon annan medlemsstat i EU kan således inte ensamt blockera beslut kring idrottsfrågor. Det råd som har ansvar för utbildning, ungdom och kultur ansvarar också för idrottsfrågor. Den 10 maj 2010 genomfördes det första formella mötet i rådet med deltagande av idrottsministrar från EU:s med- lemsstater. 
 Under många år har idrott diskuterats informellt inom EU. Det första informella mötet för idrottsministrar i EU:s medlemsstater genomfördes i januari 1999. Mötet var en förberedelse inför den första världskonferensen mot dopning inom idrotten som genom- fördes i februari 1999 i Lausanne, Schweiz. Idrottsministrarna från EU:s medlemsstater och  
 EU-kommissionen 
  spelade en viktig roll för tillkomsten av WADA vilket i sig självt motiverade de åter- kommande informella idrottsministermötena. Därefter har sådana möten genomförts under de flesta ordförandeskap, ofta två gånger om året. Antidopningsfrågorna har p.g.a. sin politiska natur ofta varit den enskilt viktigaste politiska frågan under dessa drygt 10 år. 
 Före eller i stället för informella idrottsministermöten har sedan början av  
 1990-talet 
  informella tjänstemannamöten genomförts, s.k. sportdirektörsmöten på inbjudan av  
 EU-ordförandeskapet. 
  Vid mötena deltar tjänstemän ansvariga för idrottsfrågor i de olika med- lemsstaterna. Mötena syftar till att förbereda dagordningen vid informella  
 EU-idrottsministermöten 
  och klargöra vilka frågor som kräver en fördjupad politisk behandling. 
 I WADA:s stiftelsestyrelse ingår fem ledamöter som represen- terar Europas stater. Europarådet utser två av dessa och de andra tre ledamöterna utses av EU. EU:s medlemsstater har kommit överens om att följa den gamla trojkaprincipen för sin represen- tation. Det innebär att den nuvarande, den föregående och den kommande medlemsstaten som innehar ordförandeskapet i EU till- sätter en person som ledamot i WADA:s stiftelsestyrelse för en period av 18 månader (3x6 månader), normalt är det medlemsstatens idrotts- minister som är ledamot. Eftersom Sverige var ordförande i EU hösten 2009 var den svenska kultur- och idrottsministern ledamot av WADA:s stiftelsestyrelse mellan 1 januari 2009 och 30 juni 2010. 
 71 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 EU-kommissionen 
  intar en aktiv roll i arbetet med antidop- ningsfrågor inom idrotten. En rad frågor som berör antidopning är redan reglerade inom EU. Som exempel kan nämnas att illegal han- del med och transport av anabola androgena steroider (AAS) strider mot EU:s tullreglering och läkemedelsreglering. En fråga av intresse i sammanhanget är frågan om datasäkerhet och personskydd vid inhämtande och lagring av information om enskilda idrottsutövare. Personskydd och datasäkerhet behandlas närmare i kapitel 9 res- pektive kapitel 10. 
  
 EU-kommissionen 
  är en viktig samtalspartner för WADA då antidopningsreglerna som WADA beslutar om ofta berörs av EU- rätten och WADA måste således ta hänsyn till att dopningsreglerna inte strider mot  
 EU-rätten. 
 EU-kommissionen 
  bildade 2008 en arbetsgrupp som behandlar antidopningsfrågor. Sverige deltar i detta arbete. 
 Inom  
 EU-kommissionen 
  finns det olika direktorat och arbets- grupper som hanterar frågor som även berör antidopningsarbetet. Information om idrott och EU finns på kommissionens webbsida (www.ec.europa.eu/sport/index). 
  
 3.4.5 
  
 Förenta nationernas organ för utbildning, vetenskap och kultur – Unesco 
  
 Förenta nationernas organ för utbildning, vetenskap och kultur (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, Unesco) är en organisation inom FN för samarbete mellan länder inom områdena utbildning, vetenskap, kultur och kommunika- tion/information. Målet för Unesco, och hela FN:s arbete, är att skapa fred genom ökat samarbete mellan organisationens medlems- länder. Organisationen bildades 1946 och den har 193 medlems- länder. Sverige blev medlem 1951. 
 Unesco styrs genom en generalkonferens där medlemsländernas representanter träffas vartannat år för att fastställa riktlinjer, pro- gram och budget. Vid generalkonferensen väljs en styrelse för en period om fyra år. Styrelsen består av representanter från 58 med- lemsländer och den sammanträder två gånger per år. Styrelsen har till uppgift att följa upp generalkonferensens beslut och diskutera kommande program och budget. 
 Hösten 2003 sammankallade Unesco en ad hoc grupp med representanter från ett antal utvalda medlemsländer, medicinska 
 72 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 experter, representanter från Europarådet och WADA för att utar- beta ett förslag till en global konvention mot dopning inom idrotten. Vid ett möte 2005 med möjlighet för representanter från alla med- lemsländer att delta, förhandlades det slutliga förslaget fram. Unesco antog därefter konventionen vid organisationens generalkonferens den 19 oktober 2005. Sverige tillträdde som första land konven- tionen, den 9 november 2005. Regeringen ansåg inte att åtagandena i konventionen var av sådan omfattning att riksdagens godkännande behövdes innan Sverige tillträdde denna konvention som trädde i kraft den 1 februari 2007 efter det att 30 länder tillträtt konven- tionen (Ju2005/2462/D). I slutet av 2010 hade 151 länder tillträtt konventionen. Det beslutande organet i konventionen är den parts- konferens som möts vart annat år, senast i Paris 2009. Regeringen har beslutat bidrag till den frivilliga fond som upprättats som stöd för fullföljande av konventionens syften (Ku2007/3442/KR). 
 Syftet med antidopningskonventionen inom Unesco är dels att regeringarna vidtar åtgärder mot dopning inom idrotten som kom- plement till de åtgärder som vidtas av idrottsrörelsen, dels att stödja det antidopningsarbete som genomförs av WADA genom Världs- antidopningskoden. WADA och dess globala antidopningsarbete kopplas till konventionen på ett sådant sätt att dess arbete får en tydligare folkrättslig grund. Detta sker främst genom att två av WADA beslutade internationella standarder är bifogade konven- tionen och utgör en integrerad del av denna. Dessa standarder är listan över förbjudna dopningssubstanser och metoder och stan- darden avseende tillåtna undantag för terapeutisk användning. Mer information om konventionens innehåll i förhållande till svenskt antidopningsarbete finns i avsnitt 4.3. 
 Information om den globala antidopningskonventionen finns på Unescos webbsida (www.portal.unesco.org). 
  
 3.4.6 
  
 International  
  
 Anti-Doping 
  Arrangement 
 International  
 Anti-Doping 
  Arrangement (IADA) är ett mellanstat- ligt samarbetsavtal i antidopningsfrågor mellan 10 stater som är framgångsrika i arbetet mot dopning. Sverige är en av dessa stater. RF har i egenskap av nationell antidopningsorganisation en viktig roll i genomförandet av avtalet. Det nuvarande avtalet upphörde den 31 december 2010 och efter slutförda förhandlingar har staterna påbörjat arbetet med att besluta om ett förnyat avtal. 
 73 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 De länder som är anslutna till IADA är, förutom Sverige, Australien, Danmark, Finland, Kanada, Nederländerna, Norge, Nya Zeeland, Storbritannien och Sydafrika. Sekretariatet för IADA cirkulerar mellan länderna. Sverige hade sekretariatet 2002 och 2003. Kanada har ansvaret för sekretariatet  
 2011–2012. 
  Alla parter i IADA svarar för sina egna kostnader. 
 För cirka 10 år sedan utvecklade IADA en  
 ISO-standard 
  för dopningskontroller. Denna kvalitetsstandard för de olika momenten i dopningskontroller har därefter utvecklats och är numera en av standarderna under Världsantidopningskoden. Staterna i IADA har även tillsammans samordnat sitt agerande i andra internationella organisationer. I dag inriktas arbetet främst på internationellt policy- arbete samt erfarenhets- och kunskapsutbyte. 
  
 3.5 
  
 Idrottsorganisationernas struktur och ansvar i arbetet mot dopning 
  
 Idrottsorganisationernas ansvar i antidopningsfrågor är dels ett resultat av egna prioriteringar, dels ett resultat av samarbete inter- nationellt. Samarbetet i antidopningsfrågor sker inom respektive idrott och mellan olika idrotter för att uppnå ökad standardisering, harmonisering och effektivitet. På internationell nivå är det respek- tive specialidrottsförbund som äger rätten till att utforma sitt regel- verk, ytterst även i frågor om antidopning. IOC har sedan lång tid arbetat för att standardisera idrottens arbete mot dopning. I samband med Världsantidopningskonferensen i februari 1999 i Lausanne togs ett avgörande steg för ökad standardisering och harmonisering av idrottens regelverk i antidopning genom tillskapandet av WADA. 
 RF:s verksamhet behandlas närmare i kapitel 2 och SOK stödjer det antidopningsarbete som RF bedriver. Bägge organisationerna har undertecknat Världsantidopningskoden.. 
 Nedan följer en översiktlig beskrivning av idrottsorganisa- tionernas internationella struktur. Beskrivningen utgår ifrån ansvars- fördelningen i det internationella arbetet mot dopning. Det finns andra internationella idrottsorganisationer som i ett annat samman- hang skulle förtjänat att skildras men som lämnas utanför denna beskrivning om det internationella arbetet mot dopning. Som exempel kan nämnas Förbundet för internationell idrott åt alla (Association For International Sport for All, TAFISA), Internationella förbundet för idrott och kultur (International Sport and Culture Association, 
 74 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 ISCA) och Internationella förbundet för akademikers idrott (Federation Internationale du Sport Universitaire, FISU). 
  
 3.5.1 
  
 Norden 
  
 Organisationerna med ansvar för idrottens antidopningsarbete i Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige har sedan  
 1980-talet 
  ett samarbete i verksamheten mot dopning inom idrotten. Sam- arbetet har underlättats av att antidopningsarbetet ser liknande ut i de nordiska länderna. I samarbetet ingår ömsesidiga dopnings- kontroller, gemensamma konferenser och undersökningar m.m. I Danmark, Finland och Norge ligger den nationella antidopnings- organisationen utanför respektive lands riksidrottsförbund/natio- nella olympiska kommitté. Det är en utveckling som skett under senare år. Det är dock alltjämt så att straff för dopningsförseelse utdöms i respektive lands centrala idrottsorganisation. Riksidrotts- förbunden och de nationella olympiska kommittéerna har dessutom ett samarbete i Norden i generella idrottsfrågor i den s.k. FælleS- kommittén. Både RF och Sveriges Olympiska Kommitté har undertecknat Världsantidopningskoden och därigenom förbundit sig att följa kodens bestämmelser. 
 I Norden genomförs det varje år cirka 12 000 dopningskontrol- ler inom idrotten. 
  
 3.5.2 
  
 Europa 
  
 European  
 Non-Governmental 
  Sports Organisation 
 Europeiska förbundet för ickestatliga idrottsorganisationen (European  
 Non-Governmental 
  Sports Organisation, ENGSO) är samlings- organisationen för centralorganisationerna – riksidrottsförbund/mot- svarande, nationella olympiska kommittéer eller en kombination av dessa – för idrott i ett  
 40-tal 
  europeiska länder. RF är medlem i organisationen ENGSO som bildades formellt 1995 då organisa- tionen antog stadgar. 
 Inom ENGSO diskuteras policyfrågor och utvecklingen inom europeisk idrott. ENGSO arbetar speciellt inom områdena idrott och EU, samarbete mellan  
 icke-statliga 
  organisationer och statliga organisationer samt verksamhetsutveckling för olika målgrupper 
 75 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 inom idrotten. ENGSO är en dialogpartner i den strukturella dialog som  
 EU-kommissionen 
  för med idrottsorganisationerna. 
 Antidopningsfrågorna är en mindre del av arbetet i ENGSO. I organisationens manifest från oktober 2009 – Sport For an active and competitive Europe som finns på dess webbsida (www.engso.com) anges antidopning som ett prioriterat område för att stödja idrottens etikarbete. 
 European Olympic Committees 
 Europeiska Olympiska Kommittén (European Olympic Committees, EOC) bildades formellt 1975. Medlemmarna är de av IOC erkända nationella olympiska kommittéerna i Europa. Dessa är för närva- rande 49 stycken. År 1995 antogs det nuvarande namnet och antalet medlemmar ökade liksom för ENGSO under  
 1990-talet 
  till följd av den politiska utvecklingen i Östeuropa som medförde fler stater. 
 Redan på  
 1990-talet 
  satte EOC upp en byrå i Bryssel för att samordna främst olympiska frågor med EU:s institutioner. Den s.k. EOC Liaison Office ersattes 2009 av EOC EU Office som är en struktur som bildades av fem finansiella grundare. Dessa var EOC, IOC samt nationella olympiska kommittéerna från Frankrike, Tyskland och Österrike. Därefter har 14 olika idrottsorganisa- tioner slutit sig till strukturen som associerade medlemmar, där- ibland RF. Strukturens styrelse leds av EOC:s ordförande och verksamheten syftar till att upprätthålla EOC och dess partners intressen i relation till EU. EOC kan ses som en viktig represen- tant för idrotten i den strukturella dialog som  
 EU-kommissionen 
  för med idrottsorganisationerna. 
 Av EOC:s stadgar framgår olika syften för kommitténs verk- samhet. Artikel 4.8 nämner att EOC förbinder sig att stödja och uppmuntra god etik inom idrotten och kämpa mot dopning. Artikel 4.6 beskriver att EOC lovar att följa beslut som fattats med stöd av Världsantidopningskoden. Vidare följer av artikel 6.6 att EOC har till uppgift att kämpa mot användande av substanser och metoder som är förbjudna enligt WADA:s dopningslista eller är förbjudna av de internationella specialidrottsförbunden. Detta arbete bedrivs främst genom kontakter med olika myndigheter i Europa för att uppnå målet att all medicinsk kontroll kan utföras under goda för- utsättningar. 
 Mer information om EOC finns på dess webbsida (Woods). 
 76 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 Europeiska idrottsförbund 
 Varje idrott som organiseras internationellt har vanligtvis även en europeisk organisation, European Sports Federations (ESF). Struk- turen på dessa organisationer kan variera. Det finns olika mer eller mindre organisatoriskt självständiga europeiska förbund, beroende på vad respektive internationellt förbund anger i sina stadgar. I huvudsak är det de internationella förbunden som fastställer res- pektive idrotts antidopningsregler. Sedan kan de kontinentala för- bunden förstärka insatserna för att följa dessa regler. Bland de europeiska förbund som genomför aktiva insatser mot dopning kan särskilt nämnas UEFA, fotbollens europeiska förbund. 
  
 3.5.3 
  
 Internationella idrottsförbund 
  
 Varje idrott är organiserad i internationella förbund där de nationella förbunden är medlemmar och tillsammans beslutar om gemensamma regler som gäller inom respektive idrott i alla medlemsförbund runt om i världen. Det gäller även i antidopningsfrågor. De allra flesta internationella förbunden följer de bestämmelser som WADA har beslutat. Vissa idrotter kan ha specifika företeelser som gör att de har tilläggsregler i antidopning. Som exempel kan nämnas häst- sporten där särskilda regler gäller för dopning av hästarna. 
 De internationella förbundens storlek varierar väsentligt. Vissa är världsomspännande som fotbollen med dess internationella för- bund Fédération Internationale de Football Association, FIFA, eller gymnastiken med dess internationella förbund Fédération Inter- nationale de Gymnastique, FIG. WADA anger att mer än 100 inter- nationella idrottsförbund har undertecknat Världsantidopnings- koden. Dessa förbund har därigenom förpliktat sig att följa de anti- dopningsregler som WADA beslutar. Bland dessa finns även de drygt 30 internationella idrottsförbund som är erkända av IOC men vars idrotter inte finns med på det olympiska programmet, Associ- ation of IOC Recognised International Sports Federations, ARISF. 
  
 3.5.4 
  
 Association of National Olympic Committees 
  
 Föreningen för nationella olympiska kommittéer (Association of National Olympic Committees, ANOC) bildades formellt 1979 och den består av nationella olympiska kommittéer. ANOC har för 
 77 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 närvarande 205 medlemmar, vilka alla är erkända av IOC som nationella olympiska kommittéer. Det finns fem regionala struk- turer under ANOC, en i varje olympisk region. Dessa är i: 
  
 Afrika – Association of the National Olympic Committees of Africa (ANOCA), 
  
 Amerika – Stephens (PASO), 
  
 Asien – Olympic Council of Asien (OCA), 
  
 Oceanien – Oceania National Olympic Committees (ONOC), samt 
  
 Europa – European Olympic Committees (EOC). 
  
 Högsta beslutande församling i ANOC är generalförsamlingen som möts vartannat år och som avslutas med ett möte tillsammans med styrelsen (exekutivkommittén) i IOC. Mellan generalkonferensen styrs ANOC av styrelsen, för närvarande 27 personer. 
 Av artikel 2.2 i stadgarna för ANOC framgår att organisationen ska 
  
 arbeta med frågor av generellt intresse för NOC:s, 
  
 erkänna och stödja sammanslutningar av NOC:s som är erkända av IOC, 
  
 anta rekommendationer syftande till utveckling av NOC:s och genomföra deras förslag i anslutning till den nationella och internationella olympiska rörelsen, och 
  
 utifrån den olympiska chartern samarbeta med bl.a. IOC, med internationella specialidrottsförbund, och med NOC:s. 
  
 Det finns ingen särskild referens till arbetet mot dopning i ANOC:s stadgar, utan det får förstås att det är en integrerad del i dess arbete att företräda sina medlemmar och samarbeta med andra idrottsorganisationer. 
 ANOC har representation i tolv kommissioner och en arbets- grupp inom IOC. Dessutom deltar ANOC i Court of Arbitration for Sport (CAS), i International Council of Arbitration for Sport (ICAS) och i WADA. 
 Mer information om ANOC finns på dess webbsida (www.en.acnolympic.org). 
 78 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 3.5.5 
  
 Sportaccord 
  
 Sportaccord bildades 2009 och ersatte den tidigare organisationen för alla internationella idrottsförbund (General Association of International Sports Federations, GAISF). Då många av GAISF medlemmar var mindre förbund, utvecklade organisationen i sam- arbete med samarbetsorganisationerna för de olympiska sommar- respektive vinteridrotterna ett koncept där flera förbund höll sina årsmöten i anslutning till varandra. Syftet var att öka samarbetet och kunskapsspridningen mellan medlemsförbunden. Den första gemen- samma mötesplatsen hölls 2003 och gavs namnet Sport Accord Convention. I mars 2009 beslutade GAISF att ändra namn till Sportaccord och dess generalförsamling möts årligen i anslutning till Sport Accord Convention. 
 Sportaccord har för närvarande 87 medlemmar som är inter- nationella idrottsförbund och 17 associerade medlemmar som är organisatörer av internationella tävlingar och idrottsrelaterade organisationer. Sportaccords syfte är att ena, stödja och främja sina medlemmar för att bevara och utveckla sina målsättningar, intressen, kommunikation och samarbete samtidigt som Sportaccord vill bevara och respektera sina medlemmars självständighet. 
 I Sportaccords stadgar avsnitt 7.A.5 punkt 16 framgår att orga- nisationer som söker medlemskap ska presentera ett dokument som beskriver huvudsakliga åstadkommanden och prioriteringar de tre senaste åren, bl.a. inom antidopning, förvaltning och främjande av kvinnor. 
 I samarbete med IOC och WADA har Sportaccord skapat ett projekt till stöd för en dopningsfri idrott för sina medlemmar. Pro- jektet ger stöd för att utveckla antidopningsregler som är förenliga med Världsantidopningskodens regler och ska skapa och bidra till synergieffekter genom utbyte av erfarenheter mellan medlemmarna. Projektet startade i juli 2009 och kommer att utökas genom att erbjuda medlemmarna olika tjänster, med fokus på ekonomiska skal- fördelar och antidopningprogrammens genomförandekostnader. 
 Mer information om Sportaccord finns på dess webbsida (www.sportaccord.com). 
 79 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 3.5.6 
  
 Association of National  
  
 Anti-Doping 
  Organizations 
 Föreningen för nationella antidopningsorganisationer (Association of National  
 Anti-Doping 
  Organizations, ANADO) bildades i april 2003 av 17 nationella antidopningsorganisationer, däribland RF. Antalet medlemmar är för närvarande 55 stycken. ANADO:s över- gripande syfte är att utveckla kvalitativa program i antidopnings- arbetet. För detta syfte har ANADO bl.a. satt upp följande mål: 
  
 Stödja utvecklingen av allsidiga nationella antidopningsprogram. 
  
 Vara en resurs för antidopningsfackmän och anställda. 
  
 Stärka och upprätthålla regelbunden kommunikation mellan medlemmarna. 
  
 Främja utbyte av information, erfarenhet och utbildning mellan nationella antidopningsorganisationer. 
  
 För intresserade medlemmar främja, marknadsföra och organisera antidopningstjänster för kunder i sportindustrin. 
  
 Mer information om ANADO finns på dess webbsida (Patterson). 
  
 3.5.7 
  
 Internationella Olympiska Kommittén 
  
 Internationella Olympiska Kommittén (International Olympic Committee, IOC) är en internationell ickestatlig och icke vinstdri- vande organisation i den juridiska formen av en förening, med säte i Lausanne, Schweiz, (olympiska chartern avsnitt 15). Organisationen grundades 1894 och de första olympiska sommarspelen hölls 1896 i Aten, Grekland. De första olympiska vinterspelen hölls 1924 i Chamonix, Frankrike. 
 Den olympiska chartern är IOC:s stadgar och den tjänar också som rättesnöre för rättigheter och skyldigheter för hela den olym- piska rörelsen. Chartern uttrycker tydligt att personer eller orga- nisationer som tillhör den olympiska rörelsen är bundna av bestäm- melserna i den olympiska chartern och ska foga sig efter IOC:s beslut (olympiska chartern avsnitt 1). 
 Den olympiska rörelsen är utöver IOC själv, de olympiska och erkända internationella specialidrottsförbunden och de 205 nationella olympiska kommittéerna. Utöver dessa tre strukturer består den 
 80 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 olympiska rörelsen också av organisationskommittéer för olympiska spel. Vidare ingår de internationella idrottsförbundens nationella för- bund, klubbar och medlemmar, särskilt de aktiva idrottsutövarna vilkas intressen är en grundpelare i den olympiska rörelsens verksam- het. Dessutom omfattas även domare, tränare och andra idrotts- ledare. Den olympiska rörelsen inkluderar även andra organisa- tioner och institutioner som erkänns av IOC (olympiska chartern avsnitt 1). 
 IOC består av upp till 115 ledamöter som är valda av IOC själv. Av dessa ledamöter ska högst 15 ledamöter vara aktiva idrottare, högst 15 stycken vara ordförande eller på hög nivå i internationella idrottsförbund och 15 stycken vara ordförande eller på hög nivå i nationella olympiska kommittéer och högst 70 stycken vara perso- ner med andra kvaliteter (olympiska chartern avsnitt 16). Sverige har för närvarande tre aktiva ledamöter i IOC; Stewart, Anderson och Bell. 
 I den olympiska chartern beskrivs IOC:s uppdrag och roll i 16 punkter. IOC har bl.a. till uppgift att säkerställa att olympiska spel genomförs regelbundet och att leda kampen mot dopning inom idrotten. Chartern anger också att Världsantidopningskoden är bindande för hela den olympiska rörelsen. 
 Under åren  
 1968–2002 
  var det IOC som utarbetade den dåva- rande listan över förbjudna dopningsubstanser och metoder. IOC ansvarade även för att ackreditera godkända dopningslaboratorier. IOC har en medicinsk kommitté som tidigare bedrev arbetet med listan och ackrediteringar. Kommittén arbetar aktivt mot dopning inom idrotten och för skydd av de aktivas hälsa. Tre grundläggande principer styr kommitténs antidopningsarbete. Dessa är skyddet av idrottarens hälsa, respekten för medicinsk och idrottslig etik samt jämlikheten mellan alla tävlande idrottare. 
 Sedan tillkomsten av WADA har den medicinska kommitténs verksamhetsområde utökats och nya insatser har riktats särskilt i medicinska frågor för att skydda hälsan hos idrottsutövare på alla nivåer. En särskild medicinsk kod finns utarbetad vilken gäller vid alla olympiska spel. 
 De internationella idrottsförbunden, nationella antidopningsorga- nisationer och WADA genomför fortlöpande dopningskontroller på idrottsutövare på elitnivå. Som komplement till dessa kon- troller genomför IOC ett stort antal dopningskontroller i anslut- ning till olympiska spel. Som exempel kan nämnas att vid vinter- OS i Salt Lake City 2002 genomfördes 700 dopningskontroller, vid 
 81 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Farrelli Turin 2006 genomfördes 1 300 kontroller och vid vinter- OS i Vancouver 2010 genomfördes 2 000 kontroller. 
 IOC är den största enskilda finansiären av WADA:s budget. IOC betalar årligen för hela den olympiska rörelsen 50 procent av WADA:s budget, resten fördelas på världens regeringar i enlighet med vad som beskrivs i avsnitt 3.1.3. 
 Mer information om IOC finns på föreningens webbsida (www.ioc.org). 
  
 3.5.8 
  
 Court of Arbitration for Sport 
  
 Idrottens domstol för tvistelösning (Court of Arbitration for Sport, CAS) etablerades 1984 på initiativ av IOC. Behovet från idrotts- organisationer av att ha en internationell överklagandeinstans inom idrotten hade ökat och en skiljedomstol inom idrotten etablerades. CAS är en från idrottsorganisationerna oberoende institution. De mål som behandlas är främst tvistemål i kommersiella rättighets- frågor som sponsring samt tvistemål där idrottsorganisationers disciplinära beslut riktade mot idrottsutövare som vid dopnings- förseelser har överklagats till CAS. 
 Det internationella rådet för idrottens tvistelösning (International Council of Arbitration for Sport, ICAS) bildades 1994. ICAS är högsta instans inom CAS och har som huvuduppgift att säkerställa CAS oberoende och parternas rättigheter. Det gör den genom att säkerställa administrationen och finansieringen av CAS. ICAS består av 20 höga jurister som är väl bekanta med frågor om skiljedomar och idrottslagstiftning. De utser skiljedomare och beslutar om bud- get och räkenskaper för CAS. 
 CAS stadgar återfinns i Code of Sportsrelated Arbitration  
 (CAS-koden). 
  
 CAS-koden 
  är indelad i två delar. En del är stadgar för grupper som arbetar för lösning i idrottsrelaterade tvistemål och en andra del är procedurregler.  
 CAS-koden 
  innehåller även en samling med- lingsregler för en  
 icke-bindande, 
  informell process som erbjuder parterna möjligheter till förhandling med hjälp av en medlare för att lösa en tvist. 
 I  
 CAS-koden 
  finns regler för traditionell skiljedomsprocedur, skiljedomsprocedur i överklaganden, procedur för rådgivande ytt- randen och procedur för medling. 
 82 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 CAS verksamhet är indelad i två avdelningar. En avdelning behandlar traditionella skiljedomsfall i tvistemål som ska avgöras i en instans och som hänvisats till CAS. Den andra avdelningen behandlar överklagan av sista instans beslut inom idrotten. Varje avdelning leds av en ordförande. År 2007 hade CAS 275 skilje- domare som var utsedda av ICAS. En skiljedomare utses för en period om fyra år och kan väljas om. Kraven på  
 CAS-domare 
  är liknande de som gäller för ICAS, se ovan. Domarna utses på förslag från IOC, internationella idrottsförbund eller nationella olympiska kom- mittéer. ICAS kan även utse skiljedomare för att säkerställa att idrottsutövarnas intressen tillgodoses (artikel S14 i  
 CAS-koden) 
  eller domare som är oberoende från idrottsorganisationer. Varje domare ska vara oberoende i sitt dömande och får skriva på ett intyg att han eller hon respekterar CAS regler. 
 Ett traditionellt fall i CAS avgörs dels genom ett skriftligt för- farande, dels – om någon part önskar det – ett muntligt förfarande. Normalt äger prövningen rum i Lausanne, Schweiz, där CAS har sitt säte. CAS har därutöver kontor i Sydney, Australien och i New York, USA. CAS har även börjat sätta upp ad hoc domstolar vid större internationella mästerskap såsom vid olympiska spel och UEFA:s slutspel i Europa för nationella fotbollförbunds lag i herr- fotboll. 
 I ett mål som prövas av CAS utses minst en och högst tre domare att pröva fallet. En stor del av de disciplinära fallen som CAS prö- var är dopningsfall. 
 CAS prövar endast idrottsrelaterade fall där CAS har jurisdik- tion genom idrottsorganisationernas regelverk. Som exempel kan nämnas att IOC har inskrivit i olympiska chartern att CAS är över- klagandeinstans. CAS har motsvarande roll även för de allra flesta internationella idrottsorganisationer. År 2008 hade CAS 318 nya fall att pröva, vilket var rekord. CAS roll som överklagandeinstans i dopningsfall skrevs in i den första Världsantidopningskoden som antogs i Köpenhamn 2003. IOC för sin del kräver som beskrivits ovan att alla organisationer som önskar vara en del av den olym- piska rörelsen måste följa Världsantidopningskoden. Detta medförde att det internationella bilsportförbundet, FIA valde att lämna den olympiska rörelsen och sin plats som erkänd idrott av IOC efter- som FIA inte ansåg sig vara beredd att överlämna ansvaret till CAS att vara slutlig instans i dopningsfall inom bilsporten. 
 Mer information om CAS finns på dess webbsida (www.cas.org). 
 83 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 3.5.9 
  
 Andra internationella aktörer 
  
 Det finns en kommersiell marknad där privata aktörer gör främst dopningskontroller men även policyarbete på uppdrag från idrotts- organisationer och nationella antidopningsorganisationer. 
 International Doping Tests &height:691px"  id="img1"/DIVTABLE cellpadding=0 cellspacing=0 Ward"> 
 SOU 2011:10 
  
 Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten 
  
 Figur 4 Internationell utblick på antidopning inom idrotten 
 87 
  
 4 
  
 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen beakta de svenska åtaganden som följer av ratificeringen av olika konventioner som kan vara tillämp- liga för antidopningsverksamhetens bedrivande och organisering. I detta kapitel redovisas hur Sverige har ansetts uppfylla kraven i sådana konventioner. Frågan hur de svenska åtagandena förhåller sig till  
 EU-rätten 
  och den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna behandlas i kapitel 9. 
 Andra internationella instrument som kan vara tillämpliga på antidopningsarbetet är: 
  
 Europarådets konvention mot dopning inom idrotten (ETS No. 135), 
  
 tilläggsprotokollet till Europarådets konvention mot dopning inom idrotten (ETS No. 188), och 
  
 den internationella Unescokonventionen mot dopning inom idrotten. 
  
 Av betydelse för det internationella harmoniseringsarbetet är också Världsantidopningsprogrammet. Programmet och dess inverkan på idrottens regelverk redovisas närmare i avsnitt 3.2. 
 89 
 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner SOU 2011:10 
  
 4.2 
  
 Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten och dess tilläggsprotokoll 
  
 Sverige ratificerade 1990 Europarådets antidopningskonvention. Ratifikationen av konventionen föregicks av propositionen Om godkännande av Europarådets konvention mot dopning (prop. 1989/90:142) där regeringen föreslog riksdagen att godkänna en ratifikation. Regeringen hänvisade till att en anslutning till konven- tionen inte förutsatte någon lagändring eller annan särskild åtgärd för Sveriges del. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. SoU30, rskr. 316). Europarådskonventionen mot dop- ning inom idrotten återfinns som bilaga 2. Sverige signerade år 2002, utan förbehåll för ratificering, ett tilläggsprotokoll till konven- tionen (N2002/7907/RUT). 
 Enligt tilläggsprotokollet ska en övervakningsgrupp med repre- sentanter från alla de stater som slutit sig till konventionen kon- trollera tillämpningen och implementeringen av konventionen. Detta sker genom att en grupp utses av övervakningsgruppen med upp- gift att på plats bilda sig en uppfattning om verksamheten och dess överensstämmelse med konventionen och därefter avge en rapport. Inför besöket upprättar värdlandet en nationell rapport om anti- dopningsarbetet i landet i förhållande till konventionen. 
 Sverige genomgick en sådan utvärderingsprocedur i februari 2004. En rapport om Sveriges antidopningsverksamhet upprättades inom Regeringskansliet (Dnr Ju2003/8283/D). 
 Utvärderingsgruppens rekommendationer 
 Utvärderingsgruppens hade följande rekommendationer utifrån sin granskning av Sveriges antidopningsverksamhet i förhållande till antidopningskonventionens bestämmelser: 
  
 Den nationella lagen (1991:1969)om förbud mot vissa dop- ningsmedel (dopningslagen) bör förses med en bilaga av vilken framgår vilka substanser som omfattas av lagen. Bilagan bör även omfatta andra (exemplifierade) substanser som finns på WADA:s lista över förbjudna substanser och metoder. 
  
 Det bör övervägas om befintlig nationell lagstiftning tillåter en snabb aktion från polisen vid en utredning om dopningsmiss- 
  
 90 
 SOU 2011:10 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner 
 bruk i samband med ett idrottsevenemang (jämför artikel 4 i konventionen). 
  
 Utbildning av polis och tullpersonal i dopningsfrågor bör kunna införas i större skala i grundutbildningen och seminarier arran- geras för att därigenom öka den allmänna kunskapen avseende smuggling av dopningsmedel (jämför artikel 4 och 6 i konven- tionen). 
  
 Dopinglaboratoriet i Huddinge har potential och bör utöka sitt samarbete med dopningslaboratorier i andra länder, särskilt i cen- trala och östra Europa (jämför artikel 5 och 8 i konventionen). 
  
 En utvärdering bör göras beträffande effektiviteten i utbild- ningsprogram, såväl inom som utanför idrotten. Erfarenheter från olika projekt bör användas för att utarbeta en strategisk plan för utbildning och information. Projekt om dopning i skolor bör utökas (jämför artikel 6 i konventionen). 
  
 Riksidrottsnämndens ledamöter bör hämtas bland jurister och andra experter utanför idrotten. Stöd bör erbjudas för att för- bättra kvaliteten i de små specialidrottsförbundens dömande verksamhet avseende dopningsförseelser. 
  
 Det bör klargöras att en idrottsutövares entourage (ledare, tränare m.fl.) omfattas av RF:s regelverk mot dopning. 
  
 En aktiv policy avseende internationellt arbete mot dopning bör utarbetas av såväl staten som Sveriges Riksidrottsförbund (Riks- idrottsförbundet, RF) (jämför artikel 8 i konventionen). 
  
 Vid besöket förklarade RF att det inte kunde uppstå någon jävsituation när Riksidrottsnämnden dömde i dopningsförseelser eftersom frågan om jäv prövas i varje enskilt fall (jämför artikel 7 i konventionen). 
 Vad har hänt sedan rekommendationerna lämnades? 
 Beträffande rekommendationen att anta en bilaga till dopnings- lagen med förbjudna dopningssubstanser, artikel 4 har den ändringen skett att en expertgrupp under ledning av Statens folkhälsoinstitut har tillsatts med uppgift att lista de substanser som bör anses omfattas av dopningslagen. Då dopningslagen är generisk blir en 
 91 
 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner SOU 2011:10 
 sådan lista i form av en bilaga till lagen snabbt inaktuell. En bilagd lista skulle medföra att lagstiftaren ofta ligger efter den som tar fram nya medel med sådana substanser som lagen omfattar. Dop- ningslagen, som omfattar alla människor i Sverige, har inte utökats avseende typ av substanser. 
 Efter det att en del missförstånd rättats till kvarstod endast rekommendationerna avseende utbildning och en policy avseende internationellt arbete från statens sida respektive från idrotten. 
 Medlemmarna i utvärderingsgruppen var från länder där anti- dopningsorganisationen ligger utanför idrotten. Även om organisa- tionsformen därför kändes ovan för dem, ansåg de inte att orga- nisationsformen stred mot konventionen. 
 Avslutningsvis kan nämnas att artikel 2 i konventionen defi- nierar idrottsutövare som en person som deltar i organiserad idrott. I Sverige har detta tolkats som en person som är ansluten till ett förbund som är medlem i RF. Som redovisas i avsnitt 8.4.3 finns det flera organisationer utanför RF som bedriver en verksamhet som kan karaktäriseras som organiserad idrott. Som exempel kan nämnas Svenska Kroppskulturförbundet som är ett nationsförbund under Internationella Bodybuilding- och fitnessförbundet. För- bundet bedriver organiserad idrott och har undertecknat Världs- antidopningskoden. Det svenska förbundets medlemmar dopnings- kontrolleras inte av RF och omfattas således inte av statens stöd till antidopningsverksamhet. 
 Värt att notera är att sedan antidopningsverksamhet granskades har Världsantidopningskoden beslutats och implementerats inom  
 RF-idrotten 
  i Sverige. 
  
 4.3 
  
 Unescokonventionen mot dopning inom idrotten 
  
 I en promemoria upprättad i Regeringskansliet, daterad 1 juli 2005 (Ju 2005/2462/D), redovisas konsekvenserna för Sverige av en eventuell ratifikation av den internationella konventionen mot dop- ning inom idrotten i Unesco. I promemorian konstaterades att Europaråds- respektive Unescokonventionen mot dopning inom idrotten inte står i konflikt med varandra och att Sverige kan vara anslutna till båda konventionerna samtidigt. Världsantidopnings- koden har en central roll i Unescokonventionen. Beträffande frågan om krav på utbildning i konventionen konstaterades att Europa- 
 92 
 SOU 2011:10 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner 
 rådets utvärderingsgrupp riktat viss kritik mot Sverige angående utbildningsinsatser, i synnerhet i skolan, varför kompletterande åtgärder kunde behöva vidtas på detta område. Unescokonven- tionen skulle här inte innebära ytterligare krav. 
 Vidare konstaterades att en ratifikation av Unescokonventionen mot dopning inom idrotten inte krävde någon ändring av svensk lag eller att Sverige behövde genomföra några andra särskilda åtgärder. 
 Sverige ratificerade som första land konventionen 2005 (Ju2005/2462/D). Konventionen hade i slutet av 2010 ratificerats av 151 stater som tillsammans omfattar 92 procent av världens be- folkning. Unescokonventionen mot dopning inom idrotten åter- finns som bilaga 3. 
 Ratificeringen av konventionen innebär att det antidopnings- arbete inom idrotten som bedrivs i Sverige inte strider mot Unesco- konventionen mot dopning inom idrotten. 
 93 
  
 5 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 5.1 
  
 Bruk av dopningsmedel i samhället 
  
 Redan vid tillkomsten av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen), angav regeringen (1990/91:199) att förekomsten av dopningsmedel inte enbart var ett problem för idrottsrörelsen utan att dessa medel även fanns i andra samman- hang där kroppsaktiviteter förekom, och då kanske främst bland kroppsbyggare på motionsnivå. Tillkomsten av dopningslagen moti- verades främst av de aktuella medlens hälsorisker. 
 I Narkotikautredningens betänkande Bättre kontroll av miss- bruksmedel – En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning m.m. (SOU 2008:120 s. 138 f), beskrivs den historiska bakgrunden från att dopningsmedel kom till användning som prestationshöj- ande medel i samband med idrottsutövning till att bli missbruks- medel utanför idrotten. 
 Samhällets syn på bruk av dopningsmedel, och då i första hand anabola androgena steroider (AAS), som ett växande samhällspro- blem har successivt skärpts. Detta understryks i Narkotikautred- ningens betänkande som föreslog en kraftig straffskärpning för grovt dopningsbrott. Regeringen har i oktober 2010 beslutat en proposition En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4) där straffet för grovt dopningsbrott föreslås höjas till högst sex års fängelse. 
  
 5.1.1 
  
 Idrotts- och samhällsproblemet 
  
 Viss osäkerhet finns kring omfattningen av bruket av dopnings- medel i idrotten inom Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrotts- förbundet, RF). Dopningskontroller inom  
 RF-idrotten 
  sker inte 
 95 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 slumpvis utan kontrollprogrammet är utformat främst för kontroll av elitidrottare och främst i sådana idrotter där dopning vid vissa tidpunkter under året anses ge störst effekt för en förbättrad tävlingsprestation. Den statistik över dopningskontroller som RF har grundar sig på resultaten av genomförda dopningskontroller och de data som redovisas under avsnitt 2.3.2 är ett resultat av hur kontrollprogrammet varit utformat för respektive år. Bruket av dopningsmedel inom  
 RF-idrotten 
  är sålunda inte statistiskt under- sökt och omfattningen av bruket i vad som här kallas för idrotts- problemet är oklart. 
 Vidare kan konstateras att det inte finns någon klar gräns- dragning mellan idrotten och resten av samhället när det gäller bruket av dopningsmedel. Detta är en följd av att Sverige bedriver antidopningsarbete bland idrottsutövare även utanför kretsen av elit eller kommande elit inom  
 RF-idrotten. 
  De flesta andra länders antidopningsarbete inom idrotten riktar sig endast till elit och kommande elit. Med  
 RF-idrotten 
  menas all idrottsutövning, såväl tävling som träning, inom de 70 medlemsförbunden i RF. Det gäl- ler således för medlemmar i såväl Fotbollförbundets, Friidrottsför- bundets och Korpens verksamhet på alla nivåer. Då samtliga Johnston & 371: s.  
 1872–82, 
  Weber m.fl.) och i Narkotikautredningens betänkande (SOU 2008:120). Dessa skattningar har dock karaktär av överslagsberäk- ningar med betydande osäkerhet och kan inte ligga till grund för säkra slutsatser om dopningens omfattning i Sverige. 
 Flera oberoende indikatorer visar dock på ett ökande bruk av dopningsmedel i hela samhället, varav polisen och tullens ökande antal beslag är ett exempel på sådana indikatorer. Andra exempel är den stadiga ökningen av positiva svar på förekomst av dopnings- medel i kroppsvätskor i samband med misstänkt ringa dopnings- brott som polisen skickar in till Rättsmedicinalverkets Kemiska Avdelning. Ökningen av positiva analyssvar på dopningsmedel omfattar även analyssvar i samband med misstänkt ringa narkotika- brott, våldsbrott samt s.k. drograttfylleri. I de fall som provtagning sker i samband med utredningar om oprovocerat övervåld före- kommer i ökad utsträckning positiva analyssvar på dopningsmedel. 
 Missbruksutredningen (S2008:04) har till utredningen lämnat information om en studie över bruket av dopningsmedel i trafiken som Missbruksutredningen har låtit rättskemiska laboratoriet i Linköping genomföra. Denna information har även publicerats i Dagens Nyheter i december 2010. Studien visar på att av 550 perso- ner som genomgick en kontroll vid misstänkt trafikförseelse hade en tredjedel dopningssubstans i kroppen. Missbruksutredningen har även pekat på att närmare 20 procent av prover tagna på per- soner inblandade i våldsbrott har visat på bruk av AAS. Missbruks- utredningens slutbetänkande ska lämnas senast den 15 april 2011. 
 Ytterligare en indikator är ökningen av olika typer av AAS preparat bland de beslag som polisen låter analysera i samband med misstänkt dopningsbrott. Till raden av indikatorer kan läggas ett ökat inflöde av information från ägare av gym- och träningsan- 
 98 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 läggningar om förekomst av dopningspreparat bland motionstränande besökare. Antalet anmälda brott, misstänkta brottslingar och lag- förda brott mot dopningslagen har också ökat väsentligt under senare år. Av de misstänkta utgör 2 procent kvinnor och 98 pro- cent män (Dopning i Sverige R 2009:15, s. 33). 
 Polis och tull redovisar en ökning av antalet beslag och mängd beslagtagna dopningspreparat under senare år. Resultat från arbetet inom polis och tull m.fl. visar att ett stort antal personer är inblan- dade i illegal import och distribution av dopningsmedel. Nedan beskrivs en närliggande aktion riktad specifikt mot den organise- rade brottsligheten kring dopning. 
 Ett omfattande spaningsarbete som grundades på ett fynd i sam- band med granskning av importerad postförsändelse ledde i december 2009 till en samlad aktion i flera delar av landet. Sammanlagt deltog 300 poliser och ett stort antal tjänstemän från andra myndigheter i razzior som skedde från Malmö i söder till Umeå i norr. Speciellt omfattande ingripanden gjordes i Karlstad, Örebro och Umeå. I Västsverige genomfördes razzior i Göteborg och Alingsås. Cirka 40 personer greps. Under en period satt 13 personer häktade. Åtal har väckts under hösten 2010. Därtill finns cirka 1 000 köpare iden- tifierade, vars inblandning kommer att utredas och sannolikt anmälas till åtal senare. Av underhandsinformation framgår att ingen av de åtalade eller närmare utredda är elitidrottare. 
 Aktionen som kallas Operation Liquid är en tydlig indikator på omfattningen av bruket av dopningsmedel utanför idrotten. Utred- ningen i målet visar samtidigt på den geografiska spridningen över hela landet och att Internet är ett viktigt medel för införsel och distribution av dopningsmedel direkt till missbrukande personer. 
 Oavsett det exakta antalet brukare finns ett uttalat behov av sam- ordning på nationell nivå för att bekämpa bruket av dopningsmedel i samhället (Handlingsplan mot dopning inom idrotten, Ds 2002:4). 
 99 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Nedan följer en samlad redovisning av antalet beslag och mäng- den beslagtagna preparat åren  
 2000–2009 
  som gjorts av polis och tull. 
 100 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 5.2 
  
 Kartläggning av verksamheter som sysslar med preventivt antidopningsarbete 
  
 Efter det att kommittén Mobilisering mot narkotika (S2002:03), som även hade att uppmärksamma dopningsproblemet och genom- föra insatser för att begränsa såväl utbud som efterfrågan av dop- ningsmedel, avslutades 2007 har den verksamhet som bedrevs av kommittén överförts till ordinarie verksamhet inom myndigheter och organisationer. Ett antal ny- respektive ombildade organisationer arbetar med förebyggande antidopningsarbete. 
  
 5.2.1 
  
 Målet är ett samhälle fritt från narkotika och dopning 
  
 I de folkhälsopolitiska målen ingår dopning i målområde 11, som omfattar tobak, alkohol, narkotika, dopning och spel. Målet är ett samhälle fritt från narkotika och dopning. 
 Regeringens arbete med  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobaksfrågor berör en rad olika departement varför Socialdeparte- mentet har tilldelats en samordnade roll i Regeringskansliet i dessa frågor. Regeringen har vidare tillsatt ett särskilt råd för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobaksfrågor  
 (ANDT-rådet). 
  
 ANDT-rådet 
  ska fungera som rådgivare till regeringen i  
 ANDT-frågor 
  och informera regeringen om bl.a. forsknings- och utredningsresultat med betydelse för utformningen av politiken inom dessa områden. I rådet ingår berörda myndighetschefer, en representant från Sveriges Kommuner och Landsting, forskare, samt representanter från idéburna organisationer, däribland RF. 
 I december 2010 antog regeringen en proposition En samlad stra- tegi för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiken (prop. 2010/11:47) som presenterar en strategi för perioden  
 2011–2015. 
  Strategin ska bidra till en ökad samverkan för en effektivare och tydligare myndighetsstyrning inom de sektorer som har central betydelse för genomförandet av regeringens  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobaksförebyggande politik. Ett viktigt område är att utveckla forum för utbyte av erfarenheter och information samt att utveckla samverkan mellan politikområdena och samordna ANDT- politiken. 
 Strategin kommer att kompletteras med årliga åtgärdsprogram i vilka regeringens politik utifrån ett sektors- och ämnesövergripande 
 101 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 perspektiv sammanställs. En löpande uppföljning och utvärdering av arbetet för att nå de uppsatta målen kommer också att genomföras. 
 Bland prioriteringarna som rör dopning i åtgärdsprogrammet för 2010 finns samverkan för en effektiv brottsbekämpning, ökad kun- skap om dopning och gammahydroxismörsyra (GHB). Vidare fram- hålls som viktiga områden betydelsen av att arbeta mot förekomsten av marknadsföring och försäljning via Internet, satsning på infor- mation till prioriterade målgrupper och att utveckla skolan som en viktig arena för förebyggande insatser. 
 Regeringens interna arbete med dessa frågor förändras konti- nuerligt varför interna processer inom Regeringskansliet såsom den interdepartemental arbetsgrupp, benämnd SAMANT, med deltagande från berörda departement och samordningsfunktionen för rege- ringens arbete, benämnt  
 ANDT-sekretariatet, 
  inte närmare berörs i detta sammanhang. 
  
 5.2.2 
  
 Folkhälsoinstitutets ansvar 
  
 Folkhälsoinstitutets tre huvuduppgifter är 
  
 att vara ett nationellt kunskapscentrum för effektiva metoder och strategier, 
  
 att följa upp den nationella folkhälsopolitiken, och 
  
 att bedriva tillsyn inom  
  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. 
 Regeringen har tilldelat Folkhälsoinstitutet medel för åtgärder som även avser dopning. För 2010 har bl.a. följande medel tilldelats: 
  
 24 miljoner kronor för centralt stöd, metodutveckling, samord- ning och administration av uppdragen om länssamordning, hälso- främjande och förebyggande arbete i kommunerna, tillsyn/ansvars- full alkoholservering, riskbruk, universitet och högskolor, utveck- lingsprojekt och informationsinsatser, 
  
 24 miljoner kronor att fördela till länsstyrelserna för länssam- ordningsfunktioner, 
  
 2,7 miljoner kronor för andra året av ett tvåårigt arbete till- sammans med Skolverket, Socialstyrelsen, Rikspolisstyrelsen, Brottsförebyggande rådet och Sveriges Kommuner och Landsting med att sprida metoder som i grund- och gymnasieskolan kan 
  
 102 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 förebygga och minska elevers användande av alkohol, narkotika och dopningsmedel, 
  
 30 miljoner kronor till särskilda utvecklingsprojekt inom områ- dena alkohol, narkotika, dopning och tobak, samt 
  
 18 miljoner kronor för informationsinsatser inom de ovannämnda områdena. 
  
 I syfte att bidra till genomförandet av de av regeringen beslutade nationella alkohol- och narkotikahandlingsplanerna  
 2006–2010 
  (prop. 2005/06:30) har Folkhälsoinstitutet haft uppdraget att för- dela ekonomiskt stöd till bl.a. ansökande aktörer inom det dop- ningsförebyggande området. För arbetet mot dopning har Folk- hälsoinstitutet fördelat drygt sju miljoner kronor till olika aktörer. STAD vid Stockholms läns landsting har fått omkring 80 procent av dessa medel, se nedan. Resterande bidrag har fördelats till Svenska Narkotikapolisföreningen, Blekinge Idrottsförbund, Norrbottens Idrottsförbund och Dopingjouren. Flera av projekten pågår fort- farande och det är för tidigt att bedöma vilken effekt de enskilda åtgärderna har haft. Säkert är att de har lett till såväl mobilisering som ökad kunskap. 
 Som en del i implementeringen av de nationella handlings- planerna på regional- och lokal nivå har sedan 2002 en länssamord- nande funktion för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
 dopnings-, 
  och tobaks- förebyggande arbete utvecklats vid länsstyrelserna. Regeringen finansierar länssamordnare i samtliga län. Länssamordnaren har i sitt uppdrag att ge kunskap och vägledning till det lokala före- byggande arbetet genom samverkan med kommunerna. År 2008 lyftes även samordningsfunktionen för detta arbete över till Folk- hälsoinstitutet. Kontakten med länssamordnarna bidrar till ökad dialog, kunskapsutbyte och mobilisering kring dopningsfrågan. Genom dessa har institutet direktkontakt med centrala aktörer i samtliga delar av landet. Samordningen har lett till att ett antal län initierat eller är på väg att initiera lokala eller regionala dopnings- förebyggande projekt såsom i Kronoberg, se nedan. 
 Som ett led i förbättringen av kunskapsnivån och som ett kom- plement till dopningslagen finns på initiativ av Folkhälsoinstitutet sedan 2006 en inofficiell vägledande förteckning över substanser som bedöms vara dopningsmedel enligt dopningslagen. Listan uppdateras kontinuerligt och finns tillgänglig via Folkhälsoinstitutets webbsida (www.fhi.se). Alla revideringar av listan beslutas i samråd med insti- 
 103 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 tutets expertgrupp för dopningslistan. Expertgruppen består av representanter från Centrum för andrologi och sexualmedicin, Dopinglaboratoriet vid Karolinska Universitetssjukhuset, Endokrin- sektionen vid Sahlgrenska sjukhuset, Livsmedelsverket, Åklagar- myndighetens utvecklingscentrum Stockholm, Rättsmedicinal- verket, Läkemedelsverket, Statens kriminaltekniska laboratorium och Tullverkets laboratorium. Syftet är att verka som ett stöd i det praktiska arbetet för rättsväsendet, myndigheter, organisationer och institutioner då den utvecklar de generiska definitionerna som regleras i dopningslagen. I längden förväntas listan påverka de illegala marknadskrafterna och leda till en försämrad fysisk tillgänglighet av dopningsmedel då bl.a. de rättstillämpande myndigheterna kan arbeta mer effektivt genom att få tydlig information om vilka sub- stanser som omfattas av lagen. 
 I syfte att inventera kunskapsläget om dopningens utbredning och konsekvenser samt förebyggande åtgärder som görs har Folk- hälsoinstitutet 2009 gjort en inventering. Inventeringen resulterade i rapporten Dopningen i Sverige R 2009:15 med syfte att bidra till kunskapsspridning i en fråga som är aktuell, bred och täcker över flera politikområden. En engelsk översättning av rapporten publi- cerades i december 2010. 
 Folkhälsoinstitutet utvecklar ett lärarhandledningsmaterial för skolans  
 ANDT-undervisning. 
  Materialet syftar till att ge lärare ett verktyg för hur de kan utforma skolans  
 ANDT-förebyggande 
  arbete. 
 Samverkan med andra aktörer 
 Folkhälsoinstitutets uppdrag innebär som beskrivits till största delen att stödja arbete mot dopning i samhället och samordna kunskap om antidopningsrelaterade åtgärder. Folkhälsoinstitutet samordnar och deltar i ett antal samarbetsgrupper som behandlar frågor inom dopningsområdet. 
 Folkhälsoinstitutet är numera sammankallande för Centrala sam- verkansgruppen för dopningsfrågor. Ett syfte med samverkans- gruppen är att diskutera frågor och inriktning på dopningsområdet av praktiska och policymässiga skäl för att de myndigheter och cen- trala aktörer som deltar ska få bättre kännedom om området samt gemensamt kunna verka för att viktiga frågor lyfts upp. En metod är att bl.a. belysa och försöka lösa befintliga eller förväntade pro- 
 104 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 blem, även de som inte naturligt faller inom berörda myndigheters ansvarsområden eller av andra skäl inte uppmärksammats. 
 Samverkansgruppen träffas en gång per år och består av repre- sentanter från ett stort antal institutioner och myndigheter som har beröring med antidopningsfrågor. 
 Vidare ingår Folkhälsoinstitutet i gruppen Prevention av Dopning i Sverige (PRODIS) som har stärkts under 2010 och arbetar med att utveckla och förbättra det förebyggande arbetet på dopningsområdet. 
 Ytterligare två grupper i vilka dopningsfrågan berörs men inte ligger i direkt fokus är Nätverket för den aktuella drogsituationen i Skandinavien (NADiS) samt Samrådsgruppen för narkotikafrågor. 
 Folkhälsoinstitutet har även i NADiS funktionen som samman- kallande och är administrativt ansvarigt. Nätverkets huvudsyfte är att identifiera och diskutera substanser, som kan tänkas behöva reg- leras som hälsofarliga varor eller narkotika. Nätverket ska verka som referensgrupp i framtagande av klassificeringsunderlag för förslag som lämnas av Folkhälsoinstitutet eller Läkemedelsverket till rege- ringen för reglering av substans. Ett samarbete har etablerats med motsvarande nätverk i Danmark, Finland och Norge. Island avser att ansluta till nätverket NADiS under 2011. 
 Samrådsgruppen för narkotikafrågor sammankallas av Folkhälso- institutet och är ett forum för att diskutera frågor på narkotika- området som uppmärksammats av praktiska och/eller policymässiga skäl. Syftet är bl.a. att belysa och försöka lösa befintliga eller för- väntade problem som inte naturligt faller inom berörda myndig- heters ansvarsområden eller som av andra skäl inte uppmärksammats. Dopningsfrågan berörs ibland, men ligger inte i gruppens direkta fokus. Även om informationsutbyte är det väsentliga mellan grup- pens deltagare tillsätts ibland interna arbetsgrupper för att närmare utreda enskilda frågor. 
 Vid sidan av dessa grupper har Folkhälsoinstitutet även etablerat kontakter med relevanta myndigheter, organisationer och forskare som arbetar med dopningsfrågan samt upparbetat goda kontakter med idrotten, främst RF. Samarbetet har stärkts och bidrar till ett effektivare arbete och snabbare kunskapsutbyte. 
 105 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Folkhälsopolitisk rapport 2010 
 Ett led i att öka kunskapen om och fokus på dopningsfrågan har varit att Folkhälsoinstitutet har valt att inkludera och specificera dop- ning i Folkhälsopolitisk rapport 2010, Framtidens folkhälsa – allas ansvar R 2010:16. I motsvarande rapport för 2005 ingick inte dopning. Rapporten 2010 belyser dopningsutvecklingen samt de insatser som har genomförts den senaste femårsperioden för att nå det övergripande folkhälsomålet – ett samhälle fritt från dopning. Dessutom lämnar Folkhälsoinstitutet förslag till nya åtgärder på såväl nationell som regional/lokal nivå. 
 Folkhälsoinstitutet bedömer att åtgärderna för att begränsa dop- ningen den senaste femårsperioden till stor del har varit fokuserade på att påverka värderingar, normer och lagar, illegal verksamhet samt attityder och beteenden. Forskningen om dopning har ökat kunskaperna i ämnet, och ett antal nationella värderingspåverkande åtgärder har bidragit till en bättre förståelse av dopning som ett problem. Den ökade kunskapen har bidragit till att ett begränsat antal yrkesverksamma har fått bättre kunskap för att kunna bemöta problematiken, prioritera och fatta beslut. 
 Vidare lyfter rapporten fram att det tydligt märks att dop- ningsfrågan har fått ökat fokus genom att regeringen har tillsatt tre utredningar som berör frågan, varav denna organisationsutredning är en. Den pågående Missbruksutredningen (S2008:04) och den redan avslutade Narkotikautredningen (S2006:07)är de andra. 
 Polisen och tullen har särskilt arbetat mot den illegala dopnings- verksamheten och med att begränsa tillgängligheten de senaste fem åren. Flera större operationer har genomförts, och de myndigheter som tillämpar lagarna kommer att få något bättre verktyg i och med den skärpning av grovt brott i dopningslagen som regeringen före- slagit i proposition En effektivare narkotika- och dopningslag- stiftning (prop. 2010/11:4). Som redogjorts för tidigare finns sedan 2006 den vägledande förteckningen över substanser som är att ses som dopningsmedel, en förteckning som anses underlätta arbetet avse- värt för de rättstillämpande myndigheterna. 
 Folkhälsoinstitutet belyser vidare i sin rapport att ett antal natio- nella, regionala och lokala åtgärder de senaste fem åren har påverkat attityder och beteenden. I dessa åtgärder ingår även ett tiotal lokala och regionala s.k. gymprojekt som har pågått och påbörjats under perioden. De s.k. gymprojekten har utformats på olika sätt, men de 
 106 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 flesta har fokuserat på både tillgångs- och efterfrågebegränsande åtgärder vid gym- och träningsanläggningar. 
 Folkhälsoinstitutet anser att frågan om dopning vid gym- och träningsanläggningar bör fortsätta att uppmärksammas som pro- blemområde och arbetet med att påverka värderingar bör fortsätta. Regeringens förslag till en skärpt dopningslag kräver att det rätts- tillämpande arbetet intensifieras, och Folkhälsoinstitutet anser att berörda aktörer bör få mer resurser för att bekämpa tillgången till dopningsmedel i samhället. Det är viktigt att kunskapsnivån om dopning ökar. Särskilt bör metoder som förebygger dopning utvecklas och implementeras. Det finns även behov av att utveckla statistiken inom området. 
 De rekommendationer till nya åtgärder som presenteras i rappor- ten syftar till att tydligare sätta dopningen på agendan och ytter- ligare utveckla en plattform med kunskap och struktur att bygga vidare på. 
 Nedan presenteras tre prioriterade förslag på åtgärder som läm- nas i rapporten. Ytterligare förslag till åtgärder avses presenteras i en underlagsrapport som väntas publiceras under våren 2011. 
  
 1. 
  
 Ge ökat stöd till utveckling och implementering av metoder för att förebygga dopning. Folkhälsoinstitutet föreslår att institutet får i uppdrag att ge ökat stöd till utveckling och implementering av metoder för att förebygga dopning. 
  
 2. 
  
 Utveckla och samordna den nationella statistiken om dopning. Statens folkhälsoinstitut föreslår att institutet får ansvaret att utveckla och samordna den nationella statistiken om dopning. 
  
 3. 
  
 Förmedla kunskap för att upptäcka användare av dopningsmedel. 
  
 Folkhälsoinstitut föreslår att institutet får i uppdrag att producera material och sprida kunskap om dopning till hälso- och sjuk- vården, socialtjänsten, skolpersonal, polisen, väktare och ordnings- vakter, i syfte att upptäcka dopningsanvändare. Arbetet bör ske i samverkan med berörda myndigheter. 
  
 5.2.3 
  
 Dopingjouren 
  
 Uppmärksamheten kring det ökade bruket av framför allt AAS under  
 1980-talet 
  och början av  
 1990-talet 
  ledde till att Folkhälsoinstitutet fick i uppdrag av regeringen att samordna samhällets antidopnings- 
 107 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 arbete. Av den anledningen inrättades Dopingjouren, som öppnade i oktober 1993. 
 Den arbetsgrupp i Regeringskansliet som utarbetade förslaget till Handlingsplan mot dopning, Ds 2002:4 ansåg att Dopingjouren, som genom sin telefonjour fick information om trender när det gällde användande av dopningsmedel och genom sin utåtriktade verk- samhet fick annan kunskap på området, kunde vara en lämplig organisation för att samla och sammanställa all kunskap om dop- ning i en kunskapsbank. Arbetsgruppen föreslog därför att Doping- jouren skulle få ansvar för utveckling av en för alla intresserade lättillgänglig bred kunskapsbank som kontinuerligt uppdateras. För en sådan verksamhet angavs att det torde krävas ytterligare kom- petens i form av framför allt tvärvetenskaplig sakkunskap. 
 För att klara dessa uppgifter föreslogs också i handlingsplanen att Dopingjouren skulle garanteras en fortsatt finansiering som kunde täcka de behov som åtagandet kräver och som ger möjlighet till fortsatt verksamhet med rådgivning och kunskapsspridning. 
 Dopingjouren är en del av avdelningen för klinisk farmakologi vid Karolinska Universitetssjukhuset. Verksamheten finansieras genom statliga bidrag med sammanlagt tre miljoner kronor för 2010. Dopingjouren bemannas av tre heltidstjänster, samtliga med sjuk- sköterskeutbildning, samt en deltidsläkare med 20 procent tjänst- göring och 10 procent av en verksamhetsansvarigs arbetstid. 
 Enligt Dopingjourens webbsida (www.dopingjouren.se) arbetar jouren för att 
  
 upptäcka, beskriva och förebygga dopning i Sverige, 
  
 minska missbruket av dopning, öka kunskapen och medvetande- göra konsekvenserna genom information, undervisning, utveck- ling och forskning, samt 
  
 höja kunskapsnivån i samhället och framför allt hos de yrkes- kategorier som berörs. 
  
 Dopingjouren har en rikstäckande telefonrådgivning tillgänglig för alla i samhället via ett  
 020-nummer. 
  Jouren besvarar också frågor via sin webbsida. Webbsidan innehåller också en faktabank om biverkningar av olika substanser m.m. Själva telefonrådgivningen tenderar att minska i omfattning och bli allt mer medicinsk till sin karaktär medan nyttjandet av webbtjänster ökar. 
 108 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 Den vetenskapliga nivån erhålls genom att jouren numera är en integrerad del av verksamhetsområdet Läkemedels- och dopnings- information vid avdelningen för klinisk farmakologi vid Karolinska Universitetssjukhuset. 
 Dopingjouren tillhandahåller vidare en rad avgiftsfinansierade utbildningar. Som exempel kan nämnas en utbildning för personal på gym- och träningsanläggningar. Tanken med utbildningen är att ge en ökad kunskap om bruk av AAS och dess konsekvenser. Utbildningen innehåller genomgång av orsaker, dopningsmedel, biverkningar, regelverk, kännetecken och bemötande och avslutas med framtagande av en antidopningspolicy. Jouren håller även utbildningar till anhöriga och ledare för utbildning av anhörig- grupper. På beställning från kommuner utför jouren även utbild- ning för olika yrkeskategorier. Dessa yrkeskategorier kan vara lokala och regionala samordnare för drogprevention, skolpersonal såsom idrottslärare och skolsköterskor, hälso- och sjukvårdspersonal, social- sekreterare och polis. Syftet med utbildningen är att ge personalen kompetens att förebygga, uppmärksamma och bemöta bruk av dop- ningsmedel. Utbildningsverksamheten som jouren bedriver, ökar i omfattning. 
 Dopingjouren deltar också i gruppen PRODIS. Tillsammans med bl.a. Folkhälsoinstitutet deltar jouren vidare i ett nätverk mot bruk av AAS och andra hormoner och samarbetar där med andra nor- diska länder. 
  
 5.2.4 
  
 Regionala och lokala projekt 
  
 Blekinges pionjärarbete 
 Samverkansgruppen i Blekinge bildades 1992 och består av företrä- dare för Blekinge Idrottsförbund, polis, tull, sociala myndigheter, landstinget samt privata ägare av gym- och träningsanläggningar och kommunala idrottsarenor. Nätverket bedriver ett förebyggande arbete genom informationsinsatser till grupper som på olika sätt kommer i kontakt med brukare av AAS. Nätverket bedriver också utbildning av sjukhuspersonal, polis och socialarbetare. Polisen del- tar i besök på gym- och träningsanläggningar och det förekommer ett intensivt samarbete mellan myndigheter och ägare av gym- och träningsanläggningar. Erfarenheterna från många års arbete i Blekinge 
 109 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 har gett erfarenheter som är betydelsefulla för många regionala projekts arbete mot dopning utanför  
 RF-idrotten. 
  
 Stockholm förebygger Alkohol- och Drogproblem 
 I april 2007 startade STockholm förebygger Alkohol- och Drog- problem (STAD) ett projekt med inriktning på förebyggande arbete mot dopning i samverkan med gym- och träningsanläggningar i Stockholms län. Projektet finansieras genom medel från Folkhälso- institutet. Målet med projektet är att minska bruket av och till- gången på AAS och andra hormonpreparat vid gym- och tränings- anläggningar i Stockholms län. Vidare syftar arbetet i projektet även till att utveckla ett samordnat och långsiktigt förebyggande arbete på gym- och träningsanläggningarna samt att ge en ökad kunskap om effekter av AAS och andra hormonpreparat och om metoder som har en påvisad effekt i det förebyggande arbetet. Vidare syftar arbetet till att kvalitetssäkra gym- och träningsanläggningar, utveckla ett aktivt samarbete mellan aktörer för att minska till- gången till AAS och andra hormonpreparat samt att bidra till en nationell kunskapsuppbyggnad. 
 För att bli en kvalitetssäkrad gym- och träningsanläggning måste anläggningen uppfylla följande kriterier: 
  
 Personalen ska ha fått utbildning inom dopningsområdet. 
  
 Anläggningen ska ha en policy mot AAS och andra hormonpre- parat som gäller alla tränande och personal. 
  
 Träningsmiljön ska vara utformad på ett sådant sätt att den inte uppmuntrar till användning och försäljning av AAS och andra hormonpreparat. 
  
 Anläggningen ska ha samarbete med polisen för att förebygga bruket av AAS och andra hormonpreparat. 
  
 I projektet med att utveckla metoder för att förebygga dopning ingår 22 gym- och träningsanläggningar (interventionsgym) och dessa matchas mot 22 kontrollanläggningar (kontrollgym). Mätningar av bruket av AAS bland de tränande görs före, under och efter insatsperioden i form av enkätstudier och observationsstudier. De medverkande gym- och träningsanläggningarna erbjuds stöd i form av utbildning, tillsynsarbete, kvalitetssäkring samt opinionsbildande 
 110 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 insatser (att arbeta med medier och marknadsföring). Arbetet har väckt stort intresse och liknande insatser planeras därför i flera svenska kommuner. 
 STAD har genomfört konferenser inom dopningsområdet och har deltagit vid fitnessmässor och liknande evenemang för att föra ut sitt budskap om 100 procent ren träning. 
 Arbete mot hormondopning i Malmö - En drogfri framtid 
 Projektet Arbete mot hormondopning i Malmö – En drogfri fram- tid, startade i slutet av 2007. En initiativtagare var Skånes Idrotts- förbund som hade reagerat mot att bruk av dopningsmedel fanns både inom och utanför den organiserade idrotten. Efter en förbe- redande konferens och seminarier med deltagande från förenings- drivna gym- och träningsanläggningar, en kommunal gym- och träningsanläggning, polis och tull, Skåneidrotten och Malmö kommun bildades en arbetsgrupp. Projektet finansieras genom anslag från kommunen och från länsstyrelsen i Skåne län. Projektet pågår till 30 juni 2011, därefter ska arbetet ingå i respektive organisationers ordinarie verksamhet. 
 I projektet deltar 25 gym- och träningsanläggningar, av i dagens läge närmare 50 stycken. Av dessa är 36 inom privat sektor, 9 före- ningsdrivna och 4 kommunala. Projektledaren besöker de gym- och träningsanläggningar som finns inom kommunen för att informera om projektet. Men alla ägare av gym- och träningsanläggningar har inte visat intresse av att delta. Utbildningar har genomförts för polis och tull (spaningspersonal, närpoliser och polisaspiranter). Utbildning av personal inom skolhälsovården har genomförts och utbildning för socialtjänsten planeras. Arbete pågår för att få med utbildning inom dopningsområdet i grundutbildningen för ord- ningsvakter. 
 För intresserade gym- och träningsanläggningar hålls en utbild- ning i två steg, sammanlagt om 1,5 dagar för ägare, platschefer, receptionister och instruktörer. En gym- och träningsanläggning kan diplomeras under förutsättning att det finns ett policydokument om hormondopning samt att receptionspersonal, gyminstruktörer och någon styrelseledamot, ägare eller person med chefsbefattning genomgått utbildning. För närvarande har 13 av de 25 gym- och träningsanläggningar som ingår i projektet låtit cirka 150 ledare och anställda genomgått utbildningen. 
 111 
  
 Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Day har deltagit vid nio dopningskontroller på före- ningsdrivna gym- och träningsanläggningar. Poliser kan själv träna på en gym- och träningsanläggning och observera tränande som visar tecken på bruk av AAS. Med stöd av 24 kap 7 § rättegångs- balken kan polisen gripa en misstänkt om det finns skäl, exempelvis om någon som kan misstänkas för dopningsbrott försöker att smita från platsen vid en dopningskontroll. Vid en enkät beträffande dopningskontroller i samverkan mellan polisen och idrotten som genomförts med deltagande av polisen, en föreningsdriven gym- och träningsanläggning, en av Friskis & Canadian  
 Anti-Doping 
  Organization (CADO), Canadian Centre for  
 Drug-Free 
  Sport (CCDS) och senare även Fair Play Canada. År 1995 bildades den nuvarande organisa- tionen Canadian Centre for Ethics in Sport (CCES), vilken är en icke vinstdrivande organisation. 
 Canadian Centre for Ethics in Sports verksamhet 
 År 2004 antog Duran federala regering tillsammans med provins- regeringarna ett gemensamt policyprogram mot dopning inom idrotten (Canadian Policy Against Doping in Sport). Kanada har ingen antidopningslag utan policyprogrammet bygger på frivilligt samtycke från idrottsorganisationer. En förutsättning för de idrotts- organisationer som tar emot statliga bidrag är att de implementerar detta program i sin verksamhet och ger CCES rätt att dopnings- kontrollera deras aktiva idrottare. Programmet har en nyckelroll i Kanadas arbete mot dopning inom idrotten och har senast reviderats 2010 för att motsvara kraven i Världsantidopningskoden. Ett syfte med det internationella engagemanget är att säkerställa att icke dopade kanadensiska idrottare som tävlar internationellt ska kunna göra det på lika villkor utan att idrottare från andra länder är dopade. Mer information om CCES finns på dess webbsida (www.cces.ca). 
 137 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utifrån programmet har CCES satt upp sin målsättning att fostra etisk idrott för alla kanadensare. Deras vision är att idrotten i Kanada ska präglas av följande egenskaper: 
  
 En idrott som är tillgänglig för alla kanadensare där alla del- tagare känner sig trygga och välkomna. 
  
 En idrott som värderar deltagande och framstående egenskaper. 
  
 En idrott som är byggd på respekt, rent spel och hög etisk stan- dard. 
  
 En idrott som hängivet fostrar och försäkrar bevarandet av idrottens glädje och positiva hälsoeffekter. 
  
 CCES har i sitt program hela kanadensiska folket som målgrupp. Kontrollverksamheten riktar sig främst till elitidrottare i olympiska idrotter men även eliten i andra idrotter. Idrotten i bredare per- spektiv berörs främst av värdegrundande information. Såväl elit som yngre talanger ges även utbildning, främst genom Internetbaserat utbildningsmaterial kring etiska frågor och antidopning. CCES genomförde verksamhetsåret 2008/09 sitt högsta antal dopnings- kontroller någonsin, 3 951 stycken, av dessa var 16 positiva. Av dessa positiva analyser avsåg 10 stycken bruk av cannabis. 
 Kanada har ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium i Montreal som utför analyser åt CCES. Inför och under de olym- piska vinterspelen 2010 i Vancouver, Kanada arbetade flera ledande personer från CCES i den olympiska antidopningsorganisationen för spelen, vilket bidrog till att CCES under den tiden ökade foku- seringen på kärnuppgifterna. 
 CCES basverksamhet finansieras av Sport Canada som är en statlig myndighet som ger stöd till idrotten i Kanada. Dessutom bedriver CCES projektverksamhet som finansieras genom de sam- arbetsorganisationer som finns i respektive projekt. Vanliga projekt är inriktade på att stödja idrottsförbund och klubbar med att utveckla etiska program och riktlinjer för verksamheten. 
 Tvistelösning i idrottsfrågor i Kanada 
 Genom ett tillägg i Kanadas federala lag om främjande av fysisk aktivitet och idrott etablerades 2004 en idrottens tvistelösnings- organisation i form av ett icke vinstdrivande företag, Sport Dispute 
 138 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 Resolution Centre of Canada (SDRCC), se webbsidan www.crdsc-  
 sdrcc.ca/documents/eng/Bill-C-12.pdf. 
  Av lagen framgår att de tvistelösningar som SDRCC avger inte är bindande vid en eventuell prövning i domstol. Syftet med SDRCC är att erbjuda idrotts- rörelsen ett nationellt alternativ för tvistelösning av idrottsdispyter och ge experthjälp och stöd för alternativa lösningar i tvistemål. Med ovanstående menas tvister mellan idrottsorganisationer och tvister mellan idrottsorganisationer och enskilda som har anknyt- ning till dem, inklusive dess medlemmar. För mer information se webbsidan  
 (www.crdsc-sdrcc.ca/eng/about-history.jsp). 
  
 Sedan 1 juni 2004 dömer SDRCC även i dopningsmål. Det arbetet organiseras i en dopningstribunal där i första instans en domare som hämtas bland skiljedomarna bestämmer påföljden. CCES föreslår påföljden i ett positivt dopningsfall som den skyldiga kan välja att acceptera eller föra vidare till tribunalen. Dopningstribunalens beslut i första instans kan överklagas och då utser Dopningstribunalen tre domare bland skiljedomarna som tillsammans prövar domen. Därefter kan domen inte överklagas i Kanada, men till Court of Arbitration for Sport (CAS) i enlighet med Världsantidopningskodens regler. 
  
 6.6.2 
  
 Nederländerna 
  
 Nederländerna har ratificerat Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten 1995.  
 Unesco-konventionen 
  mot dopning inom idrotten ratificerades av Nederländerna 2006. Nederländerna har ingen lagstiftning mot dopning inom idrotten. Enligt uppgift förbereds dock en lag om dopning inom idrotten för att underlätta överföring av personskyddad information i enlighet med Världsantidopningskodens bestämmelser. Nederländerna deltar aktivt i IADA och ANADO. 
  
 Anti-doping 
  Autoriteit Nederland bildas 
 Stiftelsen  
 Anti-doping 
  Autoriteit i Nederland (stiftelsen) bildades 2006 och har haft verksamhet sedan juni 2006. Stiftelsen är en sam- manslagning av två olika organisationer dels NeCeDo som arbetade med förebyggande insatser som information och utbildning, dels DoCoNed som arbetade med dopningskontrollverksamhet. Samman- slagningen pågick under en längre tid och medförde betydande kost- 
 139 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 SOU 2011:10 
  
 nader utöver budget. Ministeriet för hälsa, välfärd och idrott be- kostade merkostnaderna vid starten av stiftelsen genom ökade bidrag. 
  
 Anti-doping 
  Autoriteit Nederlands verksamhet 
 I det förebyggande arbetet definieras olika målgrupper och olika informationskanaler används för dem. 
 För elitidrottare bedrivs omfattande information om dopning som innefattar bl.a. hälsorisken, idrottsutövarens rättigheter och skyldigheter enligt dopningsreglerna, dopningskontrollsprocedurer och en informationskampanj kallad 100 % Dope Free. Kampanjen syftar till att föra ut elitidrottarnas negativa uppfattning om dopning och därigenom påverka attityder bland ungdomar och andra med- borgare. Alla elitidrottare som ingår i den registrerade dopnings- kontrollgruppen ska årligen delta i den utbildning om dopning som stiftelsen har. 
 En annan målgrupp är den stödpersonal som finns runt elit- idrottaren. De ges en motsvarande information som elitidrottarna får men information ges med inriktning på stödpersonalens rättig- heter och skyldigheter enligt antidopningsreglerna. 
 För personal vid gym- och träningsanläggningar genomförs utbildning av instruktörer m.fl. Då ges information om olika typer av dopning, riskerna med bruk av dopningsmedel och hur dop- ningsmedel verkar samt vilka biverkningar de kan ha. Vidare infor- meras om risker med näringstillskott, förebyggande insatser samt en särskild informationskampanj kallad Eigen Williams. 
 För målgrupperna finns tre olika informationsverktyg. Elitidrottarna och stödpersonal medverkar i webbsidan www.100procentdopefree.nl och får information via  
 e-post 
  eller tele- fon. Personal vid gym- och träningsanläggningar får även de informa- tion via  
 e-post 
  och telefon samt via webbsidan www.eigenkracht.nl. 
 Stiftelsens information via telefon och  
 e-post 
  är koncentrerad till den s.k. Doping Infolijn som är öppen fyra dagar i veckan klockan  
 13.00–16.00. 
  Under 2009 genomfördes drygt 1 400 sådana kontakter, en ökning med 10 procent från året innan. Av kontak- terna med idrottsutövare var 91 procent elitidrottare och 9 procent utövare på gym- och träningsanläggningar eller idrottsskolor. 
 Stiftelsen genomförde 2009 sammanlagt 2 065 dopningskontroller i det nationella dopningskontrollprogrammet som omfattar 32 olym- piska specialidrottsförbund och 17 ickeolympiska förbund. Därut- 
 140 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 över genomförde stiftelsen ytterligare 571 dopningskontroller på beställning av främst internationella specialidrottsförbund. 
 För analyser av dopningsprover köper stiftelsen tjänster från två av WADA ackrediterade dopningslaboratorier, dels laboratoriet i Köln, Tyskland, dels laboratoriet i Gent, Belgien. Mer information om stiftelsen finns på dess webbsida www.dopingautoriteit.nl. 
  
 6.6.3 
  
 Tyskland 
  
 Tyskland ratificerade Europarådskonvention mot dopning inom idrotten 1994 och tilläggsprotokollet till konventionen 2008 samt  
 Unesco-konventionen 
  mot dopning inom idrotten 2007. Tyskland har ingen lag mot dopning inom idrotten. 
 Nationale Anti Doping Agentur Deutschland bildas 
 Tyskland genomgick i slutet av 2009 en utvärdering av landets anti- dopningsverksamhet i förhållande till Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten. Uppgifterna i detta avsnitt är hämtade från den rapport som upprättades i Inrikesministeriet samt den rapport som lämnades av den av konventionens Övervakningsgrupp utsedda granskningsgruppen  
 (T-DO 
  (2010) 17). 
 Antidopningsverksamheten är en del av elitidrottsverksamheten i Tyskland vilket ger förbundsstaten mandat att agera. Breddidrotten i Tyskland är en fråga som hanteras av respektive delstat. 
 Antidopningsverksamheten sker i samverkan mellan förbunds- staten (Inrikesministeriet), delstaterna, tyska olympiska idrottsför- bundet och den nationella antidopningsorganisationen (Nationale Anti Doping Agentur Deutschland, NADA). Idrottsrörelsen består av självständiga ideella organisationer, vars självbestämmanderätt respekteras högt. Implementeringen av den av riksdagen antagna antidopningspolicyn grundar sig på överenskommelse mellan för- bundsstaten, delstaterna och idrottsrörelsen. 
 Samarbetet mellan förbundsstaten (Inrikesministeriet), delstaterna, tyska olympiska idrottsförbundet och NADA är formaliserat i olika överenskommelser ingående i en nationell antidopningsplan, anta- gen i september 2009. 
 Idrottens paraplyorganisation är Deutsche Olympische Sport Bund (DOSB). Den bildades 2006 genom en sammanslagning av 
 141 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 SOU 2011:10 
  
 tyska olympiska kommittén och tyska riksidrottsförbundet. I DOSB ingår 60 nationella olympiska och  
 icke-olympiska 
  specialidrottsför- bund. De 16 delstaterna har också sina paraplyorganisationer, vilka omfattar all idrott inom respektive delstat med särskild fokus på motionsidrott och unga idrottsutövare. 
 NADA bildades 2002 som en stiftelse av förbundsstaten, delsta- terna och staden Bonn, där NADA har sitt säte, samt privata före- tagare. Stiftelsekapitalet var motsvarande 10 miljoner kronor med avsikten att NADA skulle kunna agera oberoende. 
 Nationale Antidoping Agentur Deutschlands verksamhet 
 NADA ersatte den för tyska riksidrottsförbundet och den olympiska kommittén gemensamma antidopningskommissionen. De fem första årens verksamhet präglades av stor skillnad mellan förväntningarna på den nya organisationen och de resurser som ställdes till dess för- fogande. År 2007 var NADA nära en konkurs. Rekonstruktionen slutfördes 2008. NADA finansieras av staten och genom intäkter för uppdrag till idrottsorganisationerna. 
 Stiftarna representeras i en överstyrelse som har till uppgift att övervaka användningen av stiftelsekapitalet och fattade princip- beslut. Stiftelsen har också en styrelse, bestående av fem experter inom olika områden samt stiftelsens verkställande direktör. Styrelsen beslutar om NADA:s huvudsakliga arbete. 
 NADA:s verksamhet består i att 
  
 implementera ett standardiserat dopningskontrollsystem i Tyskland, 
  
 bevilja dispenser och besvara frågor om droger och mediciner, 
  
 arbeta med förebyggande insatser, 
  
 implementera Världsantidopningskoden i  
  
 NADA-koden, 
  
 bistå förbund och idrottsutövare med (juridisk) rådgivning, 
  
 etablera en oberoende skiljedomstol inom idrotten, samt 
  
 samarbeta internationellt. 
  
 Världsantidopningskoden har implementerats i  
 NADA-koden. 
  Bun- denheten gentemot  
 NADA-koden 
  säkerställs genom de olika special- idrottsförbundens stadgar och genom licenser eller avtal med 
 142 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsverksamheten i andra länder 
  
 idrottsutövarna. Att ha implementerat koden är en förutsättning för statliga och delstatliga bidrag. 
 NADA organiserar dopningskontroller utanför tävlingar för alla specialidrottsförbund och hanterar vistelserapportering och bom- kontroller som uppstår när en dopningskontrollant inte kan finna en idrottsutövare på den plast som han eller hon uppgivit i sin vis- telserapportering. Vidare utförs kontroller i samband med tävlingar i de flesta specialidrottsförbund inom deras respektive organisation. 
 NADA:s kontroller genomförs av ett privat företag, som inte är  
 ISO-certifierat 
  enligt WADA:s kontrollstandard, men där NADA har krav på kvaliteten vid genomförandet. 
 För analyser av dopningsprover finns i Tyskland två av WADA ackrediterade dopningslaboratorier. Laboratorierna finns i Dresden och Köln. De är knutna till universitet och forskningsverksamhet. NADA avgör till vilket laboratorium tagna dopningsprov ska skic- kas. Laboratorierna erhåller varje år bidrag från staten. Under 2009 uppgick bidragen till 2 miljoner euro. 
 Beslut i ärenden om påstådda förseelser mot dopningsreglerna fattas, beträffande tävlingskontroller undantagsvis inom idrotten ifråga, mestadels av oberoende skiljedomstolar. Mer information om NADA finns på dess webbsida www.  
 nada-bonn.de. 
  
 143 
  
 7 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen lämna förslag till utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten och undersöka möjligheterna att bilda en fristående nationell antidopningsorga- nisation, som staten och idrottens centrala organisation ska ha ett delat ansvar för. 
 Utredningen ska vidare bedöma i vilken mån en ny nationell antidopningsorganisation kan bidra till samhällets insatser mot dopning utanför idrotten. 
  
 7.2 
  
 Nuvarande ordning 
  
 7.2.1 
  
 Inledning 
  
 Idrottens antidopningsarbete i Sverige sker i dag inom Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrottsförbundet, RF). I kapitel 2 har lämnats en beskrivning av arbetet mot dopning. RF har sedan starten av antidopningsarbetet varit den nationella antidopningsorganisa- tionen inom idrotten. Som redovisats i kapitel 3 har tillkomsten av Världsantidopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) 1999 och antagandet av Världsantidopningskoden medfört ökade ambitioner och krav på idrottsorganisationerna, staterna och de natio- nella antidopningsorganisationerna i världen, även i Sverige. 
 Antidopningsverksamheten inom  
 RF-idrotten 
  har vuxit i omfatt- ning under många år. Genom ökade statliga bidrag för verksam- heten har den kunnat utvecklas utifrån intentionerna i Världsanti- dopningskodens bestämmelser och de internationella standards som WADA beslutar. 
 145 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Övervakningsgruppen för Europarådskonvention mot dopning inom idrott har 2004 genomfört en utvärdering av Sveriges åtaganden enligt konventionen och av gruppens utvärderingsrapport framgår att antidopningsverksamheten i Sverige bedrivs på ett bra sätt, även om ett antal rekommendationer till förbättring gavs. Utvärderingen genomfördes dock på antidopningsverksamheten innan Världsanti- dopningskoden trädde ikraft. 
  
 7.2.2 
  
 Förhållandet till omvärlden 
  
 Utredningen har i kapitlen 3, 4 och 6 gjort en kartläggning av den internationella miljön för idrottens antidopningsverksamhet. Av den redogörelsen framgår att den nuvarande ordningen med RF som nationell antidopningsorganisation (NADO) inte strider mot Sveriges åtaganden enligt de två internationella antidopningskonventionerna inom idrotten i Unesco och Europarådet. 
 Gentemot idrottsvärlden i övrigt kan dock den nuvarande ord- ningen uppfattas som problematisk. 
 Det krävs inte enligt Världsantidopningskoden att antidop- ningsverksamheten ska ligga utanför själva idrottsrörelsen. Det skulle dock kunna uppstå situationer där den svenska modellen kan ifrågasättas. RF ger i dag bidrag till såväl elit- som breddidrotts- verksamhet i sina medlemsförbund samtidigt som RF kontrollerar att dopning inte förekommer i samma förbunds verksamhet. För- bunden beslutar om RF:s ledande beslutsorgan och verksamhets- inriktning vid  
 RF-stämman. 
  Bara en misstanke om att dopnings- kontroller kan hanteras på sådant sätt att det påverkar utgången av idrottstävlingar eller att det finns en möjlighet att dölja en elit- idrottsutövares bruk av prestationshöjande medel kan påverka svensk idrotts trovärdighet internationellt. Tävlande och idrottsledare på internationell nivå från andra länder än Sverige skulle kunna miss- tänka att förseelser mot dopningsreglerna i Sverige av nationella skäl inte beivras i enlighet med Världsantidopningskoden. Det är den motsvarande trovärdighetsfrågan som i andra länder i Europa lett till bildandet av en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation. 
 En annan nackdel med nuvarande ordning är att i Europaråds- konvention mot dopning inom idrotten anges att konventionen omfattar all organiserad idrott. Alla idrottsorganisationer som bedriver verksamhet i Sverige är emellertid inte medlemmar i RF. 
 146 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 Statens bidrag för antidopningsverksamheten har fördelats till RF. De statliga medlen täcker alltså endast antidopningsverksamhet inom de idrotter som är anslutna till RF. Det innebär att en idrott som inte är ansluten till RF inte omfattas av RF:s antidopnings- verksamhet eller annan statligt understödd antidopningsverksamhet även om idrotten verkar under ett internationellt förbund som är undertecknare av Världsantidopningskoden och alltså borde ha en nationell antidopningsverksamhet med kontroller och annan verk- samhet. 
  
 7.2.3 
  
 Ansvarsfördelningen inom RF 
  
 Ansvar 
 Det är RF genom Riksidrottsstyrelsen (RS) som ytterst ansvarar för förbundets verksamhet gentemot medlemsförbunden samt mot regeringen och Regeringskansliet som bidragsgivare och mottagare av redovisning av bidragets användning. Detsamma gäller när någon enskild eller organisation riktar klagomål på förbundets verksamhet, även i dopningsfrågor. Ytterst är det även RS som företräder förbun- det i arbetsrättsliga frågor. RS ansvar i dessa delar kan inte delegeras. 
 Av RF:s stadgar följer att Dopingkommissionen – förutom att den har specificerade uppgifter – ska verka för och övervaka efter- levnaden av idrottens antidopningspolicy. Ansvaret för att ta fram en sådan policy och riktlinjer anses dock ligga hos RS och beslut om detta fattas av  
 RF-stämman. 
  Den policy som finns är sedan länge att allt bruk av dopningsmedel är oacceptabelt och att inget idrotts- resultat är så värdefullt att bruk av dopningsmedel kan försvaras. I verksamhetsinriktningen för RF  
 2010–2011 
  anges att en av idrottens värdegrunder är att verka mot fusk, dopning och en osund ekonomi, mot mobbning, trakasserier och våld såväl på som utanför idrotts- arenan. 
 Dopingkommissionens har ansvar för de antidopningsfrågor som finns uppräknade som arbetsuppgifter för kommissionen i RF:s stadgar. Samtidigt ligger ansvaret för policyfrågor och resurserna att förverkliga antidopningsarbetet i RS. 
 147 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Ekonomiskt ansvar och personalansvar 
 Som framgått tidigare är det RS som har ansvaret för att det statliga bidraget används på avsett sätt. Detta gäller även den del av bidra- get som specialdestinerats till antidopningsverksamhet. 
 Dopingkommissionen har enligt stadgarna ett antal specificerade uppgifter men har inte det formella inflytandet över hur pengarna ska fördelas på de olika uppgifterna. Kommissionen har heller inte inflytande över personalen inom antidopningsverksamheten. Detta innebär enligt företrädare för kommissionen att det skulle kunna vara svårt för kommissionen att bedriva en effektiv verksamhet. Det innebär i praktiken också att Dopingkommissionen skulle kunna hindras att utföra sina stadgeenliga uppgifter genom en av RS beslutad omfördelning av verksamheten inom budgeten. Likaledes kan det bli omöjligt för kommissionen att genomföra sin verksamhet om  
 RF-kansliet, 
  som har personalansvaret för personalen inom Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet, 
  avdelar sådan personal för annan verksamhet. Denna otydlighet mellan RS och kommissionen i hur ansvaret för hur antidopningsverksamheten ska bedrivas har funnits sedan lång tid tillbaka. 
 Andra aspekter på ansvarsfördelningen inom RF 
 Ovan redovisade förhållanden om RF:s organisation visar att det finns inneboende naturliga motsättningar i organisationen där olika intressen kan leda åt olika håll. De förhållanden som beskrivits ovan komplicerar dock endast i begränsad utsträckning planering och genomförande av verksamheten. Det finns i alla fall en potential att förbättra förutsättningarna för att bedriva antidopningsverksamheten inom idrotten. RS skulle tydligare kunna delegera arbetsuppgifter i antidopningsverksamheten till Dopingkommissionen och ge Anti- dopinggruppen en friare roll i kansliorganisationen för att därigenom kunna underlätta för kommissionen att arbeta på ett effektivare sätt. 
 En fördel innebär det dock att RF med sin samlade kansliorga- nisation har möjlighet att ge stöd i särskilda kompetensfrågor till antidopningsverksamheten och att utföra administrativa uppgifter på ett kostnadseffektivt sätt. Den nuvarande organisatoriska närheten mellan antidopningsverksamheten i RF och specialidrottsförbunden samt distriktsidrottsförbunden har också bidragit till att underlätta dialogen i antidopningsverksamheten. 
 148 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 7.2.4 
  
 Slutsatser 
  
 Flera av de problem som beskrivits ovan med en antidopnings- organisation inom RF kan förbundet komma tillrätta med under förutsättning att det skapas en tydlig antidopningspolicy inom RF. I en sådan policy ska ingå riktlinjer för hur verksamheten ska bedrivas samt delegation av ansvar till antidopningsorganisationen inom RF med ökat budgetansvar och arbetsledande ansvar för personal inom verksamheten. Antidopningsverksamheten skulle då alltjämt kunna regleras inom RF. 
 Kvar finns dock en risk att svensk idrotts trovärdighet skadas – främst internationellt – då såväl idrottsverksamheten som den utre- dande, anmälande och dömande funktionen i antidopningsverk- samheten finns inom samma organisation. Därtill kommer frågan om hur antidopningsverksamheten enligt Världsantidopningskoden ska bedrivas i de idrotter som inte är medlemmar i RF. Dessa omständigheter talar för att delar av antidopningsverksamheten bör flyttas från RF. 
 Ett argument för staten för att bilda en fri och självständig natio- nell antidopningsorganisation med ett gemensamt ansvar med RF är att Sverige omfattas av två internationella konventioner mot dop- ning inom idrotten som medför statliga åtaganden. Vidare anslår staten årligen betydande bidrag till idrottens antidopningsverk- samhet och till idrottsorganisationerna inom RF. Idrottens tro- värdighet är viktig även för staten eftersom den är en förutsättning för den statliga idrottspolitiken som bygger på statens tilltro till den fria och självständiga idrottsrörelsen. 
 Ett starkt argument är också idrottsrörelsens egen önskan att tillskapa en fri och självständig nationell antidopningsorganisation (NADO) med ett gemensamt ansvarstagande mellan idrottsrörelsen och staten. 
 Det anförda talar enligt utredningen starkt för att det bör skapas en fristående nationell antidopningsorganisation. Utredningen kommer längre fram att diskutera om hur denna NADO ska se ut och vilken verksamhet den föreslås bedriva. 
 149 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 7.2.5 Arbetsuppgifter inom idrotten för en nationell antidopningsorganisation 
  
 Förslag:  
 Delar av RF:s antidopningsverksamhet ska skiljas från förbundet och i stället hanteras av en ny fristående nationell antidopningsorganisation. 
 Den fristående nationella antidopningsorganisationen ska ha följande arbetsuppgifter inom idrotten: 
  
 Upprätta plan för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 i samråd med RF utarbeta regelverk för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 utarbeta och anta föreskrifter för verksamheten, 
  
 bedriva dopningskontrollverksamhet, inklusive utredning av förseelser mot dopningsreglerna, 
  
 publicera den av WADA beslutade listan över förbjudna sub- stanser och metoder, 
  
 handlägga ansökningar om dispenser och bevilja dispenser för idrottsutövare som av medicinska skäl behöver använda pre- parat som innehåller dopningsklassad substans, 
  
 anmäla misstänkta förseelser mot dopningsreglerna för bestraff- ning till RF och fatta beslut om avstängning under utredningen där så föreskrivs i regelverket, 
  
 bedriva informations- och utbildningsverksamhet och annan förebyggande verksamhet mot dopning, 
  
 delta i internationellt samarbete inom antidopningsområdet inom idrotten, 
  
 initiera forskning inom antidopningsområdet inom idrotten, och 
  
 lämna förslag och synpunkter till RF beträffande RF:s värde- grundande verksamhet inom antidopningsområdet. 
  
 I avsnitten 6.2 och 6.3 har bl.a. redogjorts för de arbetsuppgifter som den danska respektive den norska fristående nationella anti- dopningsorganisationen har. Uppgifterna är i princip desamma men uttrycks på olika sätt. Den uppgiftsbeskrivning som gjorts i Norge 
 150 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 överensstämmer i huvudsak med vad som i dag utförs inom Anti- dopinggruppen och Dopingkommissionen i Sverige och skulle kunna tjäna som underlag för uppgiftsfördelningen mellan RF och en fri- stående nationell antidopningsorganisation. 
 I Norge har NADO:n uppgiften att anmäla en misstänkt för- seelse mot dopningsreglerna till den beslutande instansen inom Norges Idrettsforbund medan i Danmark utredningen beträffande en misstänkt förseelse överlämnas till Danmarks Idr 
 æ 
 tsforbund för anmälan och beslut. 
 Ur trovärdighetssynpunkt är det viktigt att den utredande verk- samheten ligger utanför idrotten. Misstanken om en situation där en dopad idrottsutövare inte påförs någon sanktion av nationella skäl som beskrivits ovan, måste undvikas för att upprätthålla idrotts- rörelsens trovärdighet. Med det underlag som samlas in i ett ärende, vilket kommunicerats med den misstänkte, bör den organisation som har ansvar för kontrollverksamheten göra bedömningen om en anmälan avseende förseelse mot idrottens antidopningsregler ska göras eller inte. Uppgiften att utreda och anmäla misstanke om för- seelse mot dopningsreglerna inom idrotten bör därför ingå i upp- räkningen av arbetsuppgifter för NADO:n. I uppgiften bör också ingå att det ska åligga NADO:n att fatta beslut om avstängning under en utredning om misstänkt förseelse enligt regelverket. 
 Mot bakgrund av de positiva erfarenheterna från Norge med en särskild Påtalenämnd som en del av den norska antidopningsorga- nisationen talar mycket för att en motsvarande anmälningsfunktion ska inrättas i en särskild organisatorisk enhet inom NADO:n. En sådan funktion kan bidra till att stärka kvaliteten i NADO:ns beslut att anmäla misstanke om förseelse mot dopningsreglerna. Om NADO:n anser att beslutet i ett bestraffningsärende av Doping- nämnden eller Riksidrottsnämnden inte är i enlighet med Världs- antidopningskodens bestämmelser ska den ha möjlighet att överklaga till Riksidrottsnämnden och i vissa fall till Court of Arbitration for Sport. 
 I vissa sammanhang påtalas att även den dömande verksam- heten ur trovärdighetssynpunkt borde ligga utanför idrotten. Argu- mentet för detta är vanligtvis att det finns risk att idrottsorga- nisationen skulle kunna överväga att lindra eller hindra bestraffning av dopningsförseelse eftersom avslöjande av en sådan förseelse av vissa kan ses som negativt för idrottens goda rykte och värde gent- emot allmänheten, sponsorer och bidragsgivare. 
 151 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 I dag är det Dopingnämnden som dömer i första instans och Riksidrottsnämnden som dömer i andra instans. Båda nämnderna står utanför inflytande från medlemsförbunden i RF. Som redovisas i avsnitt 2.4 väljs ledamöterna direkt av  
 RF-stämman. 
  Samtliga leda- möter ska vara medlemmar i en idrottsförening. Dessutom ska i båda nämnderna ordförande och vice ordförande ha domarkompe- tens. Vid prövning av ett ärende deltar inte en ledamot som står i något jävsförhållande till den som är föremål för beslut eller den idrottsorganisation den anmälde tillhör. Förutom WADA:s och det internationella förbundets möjlighet att överklaga till högre instans är också Levy motsvarande möjlighet en garanti för att dop- ningsförseelser bestraffas enligt Världsantidopningskoden. Det är viktigt att idrottens organisationer fortsätter att ta ett betydande ansvar för att upprätthålla en ansvarsfull och rättvis bedömning av den som misstänks för en förseelse mot idrottens dopningsregler. 
 Ansvarsfördelningen där NADO:n ansvarar för att utreda och anmäla brott mot Idrottens antidopningsregler och RF genom i första hand Dopingnämnden svarar för att besluta om bestraffning anses vara väl avvägd mellan å ena sidan idrottens eget ansvarstagande att besluta om bestraffning för brott mot idrottens eget regelverk, å andra sidan säkerställa rättssäkerheten för såväl den enskilda idrottsut- övaren som idrottsorganisationen genom att en opartisk NADO har gjort utredningen om misstanke om förseelse mot antidopnings- reglerna. Detta är särskilt viktigt eftersom sanktioner för förseelser mot idrottens antidopningsregler är förhållandevis hårda jämfört med sanktioner för andra förseelser mot regelverket inom idrotten. Utredningen anser som framgått ovan att uppgiften att besluta i ett bestraffningsärende mot  
 RF-idrottens 
  antidopningsregler bör finnas kvar inom RF. När det gäller annan idrottsverksamhet som inte ingår i RF men som är bunden av Världsantidopningskoden bör samma krav ställas på organisationen när det gäller att fatta beslut om påföljd beträffande förseelse mot dopningsreglerna. 
 Det regelverk som ska styra antidopningsverksamheten och som ska utgöra en implementering av Världsantidopningskoden bör utformas genom ett samarbete mellan RF och NADO:n. RF:s stad- gar måste klargöra att de i RF ingående specialidrottsförbunden och deras medlemmar är bundna av ett antidopningsreglemente (Idrottens antidopingreglemente). Detta reglemente bör upprättas i samråd mellan RF och NADO:n och antas, liksom ändringar i RF:s stadgar, av  
 RF-stämman. 
  De föreskrifter, som behövs, bör utarbetas och antas av NADO:n. 
 152 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 Med ledning av de arbetsuppgifter som Antidopinggruppen och Dopingkommissionen inom RF har och de uppgifter som de natio- nella antidopningsorganisationerna främst i Norge och Danmark har föreslår utredningen att en fristående nationell antidopningsorganisa- tion i Sverige huvudsakligen ska ha följande uppgifter på idrotts- området: 
  
 Upprätta plan för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 i samråd med RF utarbeta regelverk för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 utarbeta och anta föreskrifter för verksamheten, 
  
 bedriva dopningskontrollverksamhet, inklusive utredning av för- seelser mot dopningsreglerna, 
  
 publicera den av WADA beslutade listan över förbjudna sub- stanser och metoder, 
  
 handlägga ansökningar om dispenser och bevilja dispenser för idrottsutövare som av medicinska skäl behöver använda preparat som innehåller dopningsklassad substans, 
  
 anmäla misstänkta förseelser mot dopningsreglerna för bestraff- ning till RF och fatta beslut om avstängning under utredning där så föreskrivs i regelverket, 
  
 bedriva informations- och utbildningsverksamhet och annan förebyggande verksamhet mot dopning, 
  
 delta i internationellt samarbete inom antidopningsområdet inom idrotten, 
  
 initiera forskning inom antidopningsområdet inom idrotten, och 
  
 lämna förslag och synpunkter till RF beträffande RF:s värde- grundande verksamhet inom antidopningsområdet. 
  
 Detta innebär att RF alltjämt har att driva en värdegrundande verk- samhet inom antidopningsområdet, att besluta om idrottens anti- dopningsregler, att besluta om åtgärder mot specialidrottsförbund som inte uppfyller sina stadgeenliga skyldigheter att aktivt arbeta för en dopningsfri verksamhet inom förbundet och anslutna före- ningar, att upprätta mål för idrottens antidopningsarbete och att vara dömande instans vid misstänkta förseelser mot dopningsreglerna inom  
 RF-idrotten. 
  
 153 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 7.3 
  
 Samarbete utanför idrotten 
  
 7.3.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen utreda i vilken mån en fristående NADO kan bidra till samhällets insatser mot dopning även utanför idrotten. I första hand avses behovet av kunskapsuppbyggnad och informationsspridning och om dessa kan hanteras inom eller utan- för en fristående NADO. 
 I avsnitt 5.3 har utredningen pekat på behov och möjligheter till samordning mellan den antidopningsverksamhet som i dag bedrivs inom idrotten och den som bedrivs utanför idrotten riktad till gym- och träningsanläggningar. En NADO skulle kunna ha en viktig roll såväl inom som utanför idrotten genom den kompetens den för med sig från idrotten och kommer att upparbeta över tid. 
 En NADO kunde ta ett ökat samordningsansvar för aktörer utanför myndighetssfären. NADO:ns samarbete med myndigheter och pågående projekt som arbetar med antidopningsverksamhet och som finansieras av myndigheter skulle kunna leda till en bättre samordning av de gemensamma insatser som görs mot dopning i samhället. 
 Folkhälsoinstitutet har ett ansvar för att följa upp folkhälso- målet som berör dopning vilket är av vikt för att nå framgång i att bekämpa dopningen i samhället. Folkhälsoinstitutets arbete med att engagera drogsamordnare på länsnivå i antidopningsarbetet är betydelsefullt, såväl för att ge stöd åt de lokala drogsamordnarna i kommunerna som för NADO:ns kommande förebyggande anti- dopningsverksamhet riktad till gym- och träningsanläggningar. 
 Utredningen anser att det är av stor betydelse att nå effektivitet och framgång i det förebyggande arbetet mot dopning och föreslår därför att NADO:n och Folkhälsoinstitutet ska samarbeta med varandra, inom ramen för sina uppdrag. Utredningen konstaterar att Folkhälsoinstitutet har ett ansvar i vissa frågor där NADO:n förutses bli en operativ aktör. Rollfördelningen mellan NADO:n och Folkhälsoinstitutet bör därför bli föremål för en framtida dia- log för att undvika otydlighet och onödigt dubbelarbete 
 154 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 7.3.2 
  
 Verksamheter som kan vara aktuella utanför idrotten 
  
 Inledning 
 Utredningen har tagit del av den aktionsplan som utarbetats av kommittén Mobilisering mot narkotika (S 2002:03). Planen över- lämnades till Socialdepartementet i december 2006. En uppgift för kommittén var att föra in arbetet mot dopning i aktionsplanen. Planen innehåller ett antal aktiviteter inom antidopning, som kan vara av intresse för kommande överväganden. Dessa är: 
  
 Forskning på antidopningsområdet, bl.a. kartläggning av risk- grupper, missbruksmönster m.m. 
  
 Uppbyggnad av kunskapscentra på nationell, regional och kom- munal nivå. 
  
 Kunskapsutveckling hos personal vid de brottsbekämpande myndigheterna, dvs. polis, åklagare, advokater, domare och nämndemän. 
  
 Förebyggande åtgärder, bl.a. riktade samverkansinsatser med gym- och träningsanläggningar. 
  
 Informations- och opinionsbildande arbete. 
  
 Dessa aktiviteter kan tas till utgångspunkt för en diskussion om vilka verksamheter inom samhällets antidopningsarbete som skulle kunna samordnas på ett bättre sätt än för närvarande. 
 Forskning 
 Ofta uttrycks ett stort behov av forskning såväl inom det medi- cinska området som inom beteendevetenskapen. Forskningsmedel kan sökas hos olika forskningsråd. Dopingjouren har kontakter med forskare och bedriver viss forskning. 
 Centrum för idrottsforskning vid Gymnastik- och idrottshög- skolan i Stockholm ger stöd till idrottsforskning med statliga medel. Att initiera forskning är en av de uppgifter som nämns ovan. Denna uppgift utförs i dag av RF. En NADO med uppgifter även utanför idrotten skulle kunna ha en viktig uppgift i att initiera forskning samt vara ett rådgivande organ i samband med ansökningar om forsk- ning på antidopningsområdet även utanför idrottssfären. 
 155 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 Kunskapsbank 
 Nedan diskuterar utredningen begreppet kunskapsbank som skiljer sig från begreppet kunskapscentra. Innehållsmässigt beskriver begreppet kunskapsbank att samla kunskap och att tillhandahålla utbildning och information på nationell nivå. Begreppet nationellt kunskapscentrum har kommit att bli en beskrivning av det arbete som Folkhälsoinstitutet bedriver för effektiva metoder och strate- gier inom antidopning. 
 Dopingjourens verksamhet visar att det finns ett behov av att samla kunskap om dopning. Förutom hos Dopingjouren finns kun- skap inom olika projekt och utredningar samt inom RF:s Anti- dopinggrupp. 
 I Handlingsplan mot doping (Ds 2002:4) föreslogs att en natio- nell kunskapsbank skulle upprättas i vilken skulle samlas och samman- ställas all kunskap om dopning. Dopingjouren ansågs kunna vara en lämplig organisation för att ansvara för utveckling och administra- tion av den föreslagna kunskapsbanken. 
 Dopingjouren har under sin verksamhet samlat mycken kunskap men någon sådan kunskapsbank, som avsågs i Handlingsplanen har jouren inte skapat. Möjligen beror detta på jourens placering inom en sjukhusorganisation som till sin natur har mer medicinska angreppspunkter. 
 När det gäller koncentration av kunskap om vård och behand- ling har Missbruksutredningen (S 2008:04) under hand informerat utredningen om sina planer på att lämna förslag till ett nationellt kunskapscentrum för vård och behandling av missbruk av dop- ningsmedel. Behovet av att samla övrig kunskap om antidopnings- frågor med inriktning på den förebyggande verksamheten är fort- farande stort. 
 Folkhälsoinstitutet har gett ett betydande stöd till samarbets- projekt för att utveckla modeller för antidopningsarbetet i sam- hället. Det är viktigt att dra lärdomar och möjliggöra spridning av goda exempel och utveckling av den bedrivna projektverksamheten. När NADO:n etableras bör det bli en uppgift för den att i sin verk- samhet riktad till gym- och träningsanläggningar dra lärdom av den bedrivna verksamheten och upparbeta en nationell samling av de metoder och annan kunskap som forskning kring förebyggande och sociologiska aspekter på bruket av dopningsmedel för med sig. En koncentration av sådan kunskap till nationell nivå skulle också kunna användas för en utåtriktad verksamhet. En NADO med 
 156 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 verksamhet även utanför idrotten skulle kunna vara ansvarig för en sådan nationell kunskapsbank. Verksamhet kan skapas antingen genom en förstärkning av delar av Dopingjourens verksamhet genom överflyttning till NADO:n eller genom en nybildning. Om Missbruksutredningens kommande förslag förverkligas finns en tydlig gränsdragning gentemot utredningens förslag till kunskaps- bank som är avgränsad till det förebyggande och kunskapssamlande arbetet mot bruk av dopningsmedel i samhället. 
 Kunskapsutveckling 
 Behovet av kunskap om dopning är stort. Utbildning i dopnings- frågor är inte obligatorisk för lärare, skolhälsovårdspersonal, övrig medicinsk personal, personal inom tull och polis, yrkesgrupper verk- samma vid domstolar samt socialarbetare. Där det förekommer utbild- ning i dopningsfrågor skiljer den sig mellan olika lärosäten. Det bör dock noteras att inom polis och tull sker vidareutbildning i dop- ningsfrågor. 
 Dopingjouren bedriver utbildning för medicinsk personal och personal på gym- och träningsanläggningar och enligt önskemål även för andra kategorier, såsom regionala eller kommunala drogsam- ordnare, skolpersonal och personal inom den sociala sektorn. 
 Utbildningen tar sikte på ökad kunskap om missbruk av dop- ningsmedel, enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- medel (dopningslagen). Tonvikten ligger på anabola androgena steroider (AAS) och konsekvenser av bruket. 
 Den i avsnitt 5.2.4 omnämnda gruppen Prevention av dopning i Sverige (PRODIS) har för avsikt att ta fram ett utbildningsmaterial för personal och gym- och träningsanläggningar m.fl. utifrån det material som STockholm förebygger Alkohol- och Drogproblem (STAD), se samma avsnitt, tagit fram i sitt projekt mot dopning. 
 Idrottsrörelsen har sin utbildnings- och informationsverksamhet vänd huvudsakligen mot special- och distriktsidrottsförbund men även till samhället i övrigt genom information om idrottens anti- dopningsarbete till medier m.fl. 
 Med den koncentration av kunskap som föreslås samlas hos NADO:n finns ett bra underlag för att bedriva utbildning. Någon ensamrätt för NADO:n att bedriva sådan utbildning är emellertid vare sig möjlig eller lämplig. Snarare öppnar det för NADO:n att utforma utbildningsmaterial och – utöver egen bedriven utbildning 
 157 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 på nationell nivå – genomföra utbildning för utbildare främst inom idrotten och för personal vid gym- och träningsanläggningar. 
 Förebyggande åtgärder riktade till gym- och träningsanläggningar 
 I olika sammanhang har diskuterats möjligheter att bedriva före- byggande arbete på gym- och träningsanläggningar genom bl.a. information till tränare och instruktörer och till dem som tränar i anläggningen. I Norge och Danmark bedrivs sådant arbete inom de nationella antidopningsorganisationerna. I arbetet riktat till anlägg- ningarna ingår också dopningskontroller. De i avsnitt 5.2.4 redo- visade projekten visar att det finns ett sådant intresse, såväl från kommuner och landsting som från gym- och träningsanläggningar. De möten utredningen haft med företrädare för gym- och tränings- anläggningar har också visat på ett starkt intresse att kombinera dopningskontroller med andra förebyggande åtgärder. 
 Inom idrotten bedrivs ett sådant förebyggande arbete sedan tidigare. När det gäller dopningskontroller har de av idrotten utbil- dade dopningskontrollanterna en kompetens och utrustning som få andra besitter. Idrottens upparbetade kompetens att genomföra dopningskontroller är en viktig förutsättning för den nya NADO:n att genomföra kontrollverksamhet även utanför idrotten. Mer om möjligheten att genomföra dopningskontroller utanför idrotten på gym- och träningsanläggningar finns i kapitel 9. 
 Övrig informations- och rådgivande verksamhet 
 Tidigare har under detta avsnitt skrivits om information och utbild- ning. Då har dock inte den informations- och rådgivningsverksamhet som bedrivs av Dopingjourens berörts. I avsnitt 5.2.3 beskrivs Dopingjourens verksamhet, bl.a. deras rikstäckande jourinforma- tionsverksamhet i dopningsfrågor genom telefon och Internet. 
 Utredningen anser att ansvaret för en kunskapsbank ska ges till NADO:n och det är naturligt att jourinformationsverksamhet genom telefon och Internet ingår i detta. Jourverksamheten i sig ger näm- ligen kunskap om vad som sker i samhället på dopningsområdet och kan på så sätt komplettera redan befintliga uppgifter i kunskaps- banken och ger möjlighet till en utveckling av Internetbaserad 
 158 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 information. Dock bör noteras att en ökad andel av Dopingjourens telefonrådgivning berör rent medicinska frågor som bäst hanteras inom ramen för vård och behandling. 
  
 7.3.3 
  
 Uppgifter utom idrotten för en nationell antidopningsorganisation 
  
 Förslag:  
 När det gäller samhället i övrigt ska den fristående nationella antidopningsorganisationen ha följande arbetsuppgifter: 
  
 Initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning, 
  
 bygga upp och fortlöpande uppdatera en nationell kunskaps- bank inom antidopningsområdet, 
  
 bedriva förebyggande åtgärder riktade till gym- och tränings- anläggningar, 
  
 riktad utbildnings- och informationsverksamhet inom anti- dopningsområdet, 
  
 övrig informations- och opinionsbildande verksamhet inom antidopningsområdet, och 
  
 upprätta ett samarbeta med Statens folkhälsoinstitut i frågor av betydelse i det förebyggande arbetet mot dopning. 
  
 Sammantaget anser utredningen att de möjligheter till samarbete som angivits ovan bör tas till vara och samlas hos den fristående nationella antidopningsorganisationen. Till de arbetsuppgifter inom idrottsområdet som angivits i avsnitt 7.2.5 föreslår utredningen att den även ska ha följande arbetsuppgifter utom idrottsområdet: 
  
 Initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning, 
  
 bygga upp och fortlöpande uppdatera en nationell kunskaps- bank inom antidopningsområdet, 
  
 förebyggande åtgärder riktade till gym- och träningsanlägg- ningar, 
  
 riktade utbildnings- och informationsverksamhet inom antidop- ningsområdet, 
  
 159 
  
 Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten 
  
 SOU 2011:10 
  
 övrig informations- och opinionsbildande verksamhet inom antidopningsområdet, och 
  
 upprätta ett samarbeta med Statens folkhälsoinstitut i frågor av betydelse i det förebyggande arbetet mot dopning. 
  
 160 
 8 Val av organisationsform 
  
 8.1 
  
 Myndighet eller inte? 
  
 I propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) slås fast att statlig verksamhet i huvudsak bör bedrivas i myndighetsform. Om staten tillsammans med annan part engagerar sig i anslagsberoende verksamhet kan det dock enligt ovannämnda proposition vara motiverat att en statlig uppgift utförs i privaträttslig verksamhetsform. 
 Det finns sålunda två huvudvägar, antingen ska den nationella anti- dopningsorganisationen (NADO) bedrivas i myndighetsform eller i någon privaträttslig verksamhetsform. Tänkbara organisationsformer kommer att belysas nedan. 
 I ovan nämnda proposition beskrivs myndighetsformen som flexi- bel med goda möjligheter att anpassa styrning och organisation till olika förutsättningar. Regeringen kan också besluta om ändrad led- ningsform för myndigheten. 
 För myndigheten finns stor handlingsfrihet inom ramen för till- delade medel genom mål- och resultatstyrningen. Samtidigt ställs krav på redovisning och uppföljning av verksamhetens resultat. 
  
 8.1.1 
  
 Olika myndighetsformer 
  
 Inledning 
 Enligt myndighetsförordningen (2007:515) leds en myndighet av 
  
 en myndighetschef, 
  
 en myndighetschef tillsammans med en styrelse, 
  
 en styrelse, eller 
  
 en nämnd. 
  
 161 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 De olika formerna beskrivs här nedan utifrån betänkandet Från verk- sförordning till myndighetsförordning (SOU 2004:23, s. 113 ff). 
 Myndighet som leds av en myndighetschef 
 Myndigheten leds av en chef, som sköter den löpande verksamheten och ska avgöra ärenden som är av principiell karaktär eller annars av större betydelse. Myndighetschefen har ansvaret för myndighetens verksamhet inför regeringen. Regeringen kan föreskriva att det vid sidan av myndighetschefen ska finnas ett råd och bestämma vad rådet ska ha för funktion. Rådet har inte något formellt ansvar. Formen ska användas när det finns behov av en mer direkt och tydlig styr- ning av myndigheten och där politiska beslut måste genomföras utan fördröjning. Myndigheter kan vara stora som små. 
 Myndighet som leds av en myndighetschef tillsammans med en styrelse 
 Myndigheten leds av en chef som sköter den löpande verksamheten och som ansvarar för myndighetens verksamhet inför regeringen. Vid sin sida har chefen en styrelse med insyn i verksamheten. Styrel- sen har både en rådgivande och beslutande funktion. Genom att styrelsen är beslutsorgan i vissa frågor fungerar den som kontroll- organ och blir ansvarig i dessa delar inför regeringen. Styrelsen har dock inte något formellt ansvar för planering och inriktning av verk- samheten, inte heller över fördelningen av resurserna inom de ramar som anges av regeringen i regleringsbrev. 
 Formen anses vara att föredra där bl.a. bredd och mångfald är önskvärd i verksamheten eller där samsyn och samordning med andra myndigheter är av vikt. 
 Utredningen som lämnade ovanstående betänkande ansåg dock att det i varje enskilt fall noga bör övervägas om det inte ur ansvars- synpunkt vore lämpligare med en annan ledningsform. Vidare ansåg den att om avsikten är att tillföra särskilda kunskaper eller erfaren- heter, att tillföra myndighetschefen råd eller att skapa möjligheter till medborgerlig insyn är den tidigare beskrivna styrelseformen att föredra. 
 162 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 Myndighet som leds av en styrelse 
 Myndigheten leds i detta fall av styrelsen, som ansvarar kollektivt inför regeringen för verksamheten. Styrelsen ansvarar för att myn- dighetens verksamhet bedrivs så att de mål uppnås som fastställs av regeringen och för myndighetens finanser. Styrelsen beslutar om verksamhetsplan och avgör ärenden som är av principiell karaktär eller av större betydelse eller som avser föreskrifter. Myndighets- chefen ansvarar för den löpande verksamheten i enlighet med styrel- sens direktiv. Regeringen anställer myndighetschefen och utser styrelsens ordförande samt övriga ledamöter. 
 Myndighet som leds av en nämnd 
 Nämndmyndigheter betecknas som en kategori myndigheter som främst kännetecknas av ett begränsat och avgränsat ansvarsområde och att organisationen är av ringa storlek samt framför allt behovet av en kollektiv beslutsform. Formen bör dock användas sparsamt och en förutsättning bör vara att ett kollektivt beslutsfattande är nödvändigt för den aktuella verksamheten. 
 Nämnden utgör myndighetens ledning och ansvarar för myndig- hetens verksamhet enligt de mål som regeringen har ställt upp. Nämnden ansvarar för verksamheten inför regeringen. En kansli- chef eller direktör, utsedd av regeringen, svarar för den löpande verk- samheten enligt direktiv och riktlinjer utfärdade av nämnden. 
 Det finns två alternativ om verksamheten ska bedrivas som nämndmyndighet, antingen inom en egen myndighet eller som en del av en annan myndighet. Om den ska ha ett eget kansli ska den ha en chef för kansliet, som anställs av nämnden. Värdmyndigheten har det fullständiga ansvaret för nämnden när det gäller såväl finansiering som handläggande personal och administrativt stöd. Är det fråga om en egen myndighet har Kammarkollegiet vid behov ansvaret att erbjuda administrativt stöd. 
 Centrumbildning 
 Någon definition av hur en centrumbildning ska se ut synes inte finnas. Den förefaller vara en för varje ändamål särskilt formad organisationsstruktur för nära samverkan mellan staten och externa parter med syfte att bedriva verksamhet inom ett verksamhetsom- 
 163 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 råde. Centrumbildningar förekommer ofta inom universitetsvärlden. Ett sådant centrum har vare sig budget- eller personalansvar, varför ett ansvarsutkrävande kan träffa någon som inte har deltagit i centrumets verksamhet. 
 Ett exempel med idrottsanknytning finns vid Örebro universitet. Det är Nationellt centrum för främjande av fysisk aktivitet hos barn och ungdom. Centrumet har till uppgift att stödja skolor i arbetet med ökad fysisk aktivitet och andra hälsofrämjande verk- samheter för barn och ungdom. Centrumet leds av en styrelse som består av en ordförande och åtta övriga ledamöter. 
 Ett annat exempel finns vid Idrottshögskolan i Stockholm. Det är Centrum för idrottsforskning vars uppgift är att initiera, sam- ordna, stödja och informera om forskning inom idrottens område. Centrumet ska också skapa förutsättningar för samarbete mellan forskare vid olika universitet och högskolor samt andra engagerade inom området. Centrumet leds av en styrelse med en ordförande och 13 ledamöter. 
  
 8.1.2 
  
 För- och nackdelar med myndighetsform 
  
 I propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) anges att fördelarna med att driva en verksamhet i myndighetsform är att generella förvaltningsregler och principer kan tillämpas, vilket bidrar till rättssäkerhet. Offentlighetsprincipen och meddelarskyddet bidrar till öppenhet och insyn i verksamheten. Ingår myndighetsutövning i verksamheten är myndighetsformen i princip det enda alternativet. Viss myndighetsutövning kan dock med stöd av lag delegeras till enskilda. 
 Frågeställningarna kommer att belysas nedan. 
 Ytterligare en fråga som bör belysas i frågan om val av organisa- tionsform är kraven enligt lagen (2007:1091) om offentlig upp- handling. 
 Myndighetsutövning 
  
 Om antidopningsverksamheten är att anse som myndighetsutövning är sålunda viktigt för att avgöra i vilken organisationsform NADO:n ska bedrivas. Myndighetsutövning definieras i den äldre förvaltnings- lagen (1971:290) som  
 utövning av befogenhet att för enskild bestämma 
 164 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jäm- förbart förhållande.  
 Befogenheten ska härröra från det allmänna. 
  
 Den fristående nationella antidopningsorganisationens uppgifter finns beskrivna i kapitel 7. Det regelverk som styr verksamheten inom idrotten är RF:s stadgar och antidopningsreglerna, som styrs av Världsantidopningskoden. Regelverket är således av privaträttslig natur. Utanför idrotten avses dopningskontroller och informations- verksamhet vara en följd av privaträttsliga avtal. Någon skyldighet gentemot det allmänna för en enskild person att följa antidopnings- reglerna inom idrotten eller ett avtal gentemot en gym- eller träningsanläggning finns inte. Som framgår av avsnitt 9.10 avses NADO:n inte av det allmänna få någon befogenhet att bestämma över enskilda. 
 Enligt utredningens uppfattning kan det alltså inte vara fråga om myndighetsutövning. Endast om utredningen skulle föreslå en lag- reglering som skulle innebära en skyldighet för en enskild person att underkasta sig dopningskontroll kan det vara fråga om myndig- hetsutövning. Som framgår av kapitel 9 lämnas inte något sådant förslag av utredningen. Någon anledning att NADO:n ska ha myn- dighetsform på grund av att det är fråga om myndighetsutövning finns sålunda inte. Det förhållandet att delar av verksamheten kommer att finansieras av statliga medel förändrar inte den slutsatsen. 
 Offentlighetsprincipen 
 Enligt 2 kap. 1 § och 14 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen har enskild rätt att ta del av allmänna handlingar (offentlighetsprincipen). 2 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) innehåller bestämmelser om myndigheters och vissa andra organs handlägg- ning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar. Om NADO:n ska vara en myndighet ska således offent- lighetsprincipen gälla. 
 I offentlighets- och sekretesslagen finns reglerat när allmänna handlingar omfattas av tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Den verksamhet som NADO:n ska bedriva bör, med hänsyn till de integritetskänsliga uppgifter om personer som hanteras, inte vara underkastad en offent- lighetsprincip utan långtgående undantag. Det skulle bära alltför långt att i detta sammanhang utreda om offentlighets- och sekretesslagen 
 165 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 erbjuder reglering som gör det möjligt att sekretessbelägga upp- gifter som inte bör lämnas ut. 
 Inte heller synes det som om det skulle underlätta för NADO:n att få ut allmänna handlingar, som inte bedömts som offentliga, om NADO:n vore en myndighetsorganisation. I kapitel 11 diskuterar utredningen möjligheterna till överföring av information i en pågå- ende förundersökning innan sekretessen upphör. Där konstateras att detta inte torde vara möjligt, ens med hjälp av lagstiftning. Slut- satsen dras där att det i denna fråga inte har någon betydelse om NADO:n är en myndighet eller inte. 
 Någon fördel av att driva verksamheten i myndighetsform synes ur här genomgångna aspekter inte finnas. Snarare skulle det inne- bära en nackdel om inte skyddsvärd information kan sekretessbe- läggas genom tillämpning av offentlighets- och sekretesslagen. 
 I avsnitt 8.2.3 diskuteras möjligheten att genom 2 kap 4 § offentlighets- och sekretesslagen besluta att handlingsoffentlighet ska gälla hos de organ som införs i bilagan till lagen, om hand- lingarna hör till den verksamhet som nämns där. Dessa organ ska då jämställas med myndigheter i vad avser lagens bestämmelser. 
 Offentlig upphandling 
 Lagen om offentlig upphandling gäller offentlig upphandling av bl.a. tjänster. Bidrag från staten till den nya NADO:n omfattas inte av upphandlingskravet. Däremot torde NADO:n, oavsett om dess verksamhet bedrivs i myndighetsform eller privaträttslig form, själv bli att anse som en upphandlande enhet eftersom den kan anses som ett offentligt företag över vilket staten kan utöva ett domine- rande inflytande genom sin finansiering av en stor del av verksam- heten. I frågan om NADO:n ska drivas i myndighetsform eller i en privaträttslig form har dock detta inte någon betydelse. 
 Fördelar respektive nackdelar ur andra aspekter 
 En fördel med en myndighetsform som beskrivits i propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) är att generella förvaltningsregler och principer kan tillämpas. 
 I RF:s regelverk finns procedurregler för behandling av bestraffningsärenden som tillgodoser den enskildes rättssäkerhet. Om inte regelverket räcker till för alla uppkomna situationer till- 
 166 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 lämpas de regler och principer som gäller enligt allmän lag. Myn- dighetsform är alltså inte motiverad bara av denna anledning. För övrigt ska NADO:n inte själv hantera den dömande verksamheten. 
 Ur en synpunkt skulle myndighetsformen kunna spela roll, nämligen om det skulle vara enklare att tillåta den behandling av personuppgifter som är nödvändig i en antidopningsorganisation i en myndighet. 
 En nackdel skulle kunna vara att myndighetsformen utgår ifrån en statlig styrning medan utgångspunkten för utredningens upp- drag är ett gemensamt ansvar mellan staten och RF. Det är för övrigt svårare att senare utöka statens och RF:s samarbete och ansvar med ytterligare intressenter. 
  
 8.2 
  
 Privaträttslig struktur eller inte? 
  
 8.2.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen kan förvaltnings- uppgift överlämnas till andra juridiska personer och enskilda indi- vider. Innefattar uppgiften myndighetsutövning ska det ske med stöd av lag. 
 Det finns inte någon legal definition beträffande vad som avses med förvaltningsuppgift. Med förvaltningsuppgift torde dock avses samma som anges som angelägenhet i 3 kap. 16 § kommunallagen (1991:900) En förvaltningsuppgift kan innebära myndighetsutövning och kan då överlåtas endast genom stöd i lag. 
 I propositionen Former för verksamhet som är beroende av statligt stöd, m.m. (prop. 1995/96:61) anförs att även om en statlig verksamhet normalt ska bedrivas i myndighetsform kan det ibland finnas skäl att bedriva sådan verksamhet i en privaträttslig organisa- tionsform. Bakgrunden till den utredning som ledde fram till pro- positionen var att det genom stiftelselagens tillkomst inte längre var möjligt att skapa stiftelser som var beroende av regelbundna anslag från det allmänna. Det fanns då ett behov av att rättsligt reglera vilken organisationsform staten tillsammans med en annan part ska enga- gera sig i när det gäller verksamhet som är beroende av statligt stöd. I propositionen uttalas att när staten tillsammans med en annan part engagerar sig i verksamhet som är beroende av statligt stöd ska det ske främst genom att ett aktiebolag eller en ideell förening bildas. 
 167 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Den verksamhet som NADO:n ska bedriva kommer att vara bero- ende av statligt stöd. Det kan också finnas anledning att undersöka om det utöver aktiebolag eller ideell förening finns någon annan privat- rättslig form som kan vara användbar för NADO:ns verksamhet. 
  
 8.2.2 
  
 Privaträttsliga former 
  
 Inledning 
 Aktiebolag, ideell förening och några andra privaträttsliga verksam- hetsformer beskrivs närmare nedan. 
 Aktiebolag 
 Aktiebolag regleras i aktiebolagslagen (2005:551). I lagen finns bestämmelser om bl.a. beslutsformer, ansvarsfördelning, insyn och kontroll. Det finns inga begränsningar i aktiebolagslagen när det gäller typ av verksamhet. Ett aktiebolag behöver inte ha som syfte att skapa vinst. Det finns dessutom möjlighet enligt aktiebolags- lagen att skapa ett aktiebolag med särskild vinstudelningsbegräns- ning. I 3 kap. aktiebolagslagen regleras bolagsordningens innehåll. 
 Bolagets ändamål kan ändras genom beslut av aktieägarna på bolagsstämma. Rösträtten på bolagsstämman bestäms av innehavet av aktier, vilka kan ha olika röstvärde. Förhållandet mellan ägarna av aktiebolaget kan regleras i aktieägaravtal i samband med bildandet av bolaget eller senare. 
 Riksdagens medgivande krävs för att staten ska kunna ingå som ägare i ett aktiebolag. Regeringens medgivande krävs för ändring av bolagsordningen. 
 Aktiebolag har använts för offentligt finansierad verksamhet. Som exempel kan nämnas Kungliga Operan AB och Dramatiska Teatern AB. 
 Ideell förening 
 En ideell förening kännetecknas av att ändamålet är ideellt och/eller att dess verksamhet är ideell. En förening som främjar sina med- lemmars ekonomiska intressen anses inte ha ett ideellt ändamål. 
 Det saknas en särskild lagstiftning för ideella föreningar, men det finns generella principer för verksamhetsformen som upprättats över tid. Vidare finns lagreglering i bl.a. skattefrågor som direkt berör 
 168 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 ideella föreningar. Formen är behandlad i den juridiska litteraturen. En praxis finns också på området. Idrottsföreningar är normalt ideella föreningar. 
 En ideell förening blir en juridisk person i och med att den bildas, dvs. ett antal personer beslutar att bilda en förening och antar stad- gar av någon kvalitet samt utser en styrelse. Normalt har varje medlem en röst. Medlemmarna bestämmer vid föreningsmöte om verksam- heten och vilka som ska ingå styrelsen. 
 Enligt riktlinjerna för Regeringskansliets arbete med bildandet av aktiebolag och ideella föreningar – Statens samverkan med annan part i aktiebolag och ideell förening, 2003, bör verksamhetsformen ideell förening främst övervägas i sådana fall där det hos en större krets finns intresse för den uppgift som ska delegeras. Det är emellertid också möjligt att använda formen med ett mindre antal aktörer. Om staten överlämnar en angelägenhet till en ideell förening kan det ibland finnas risk för att någon medlem med ett särintresse som strider mot det ursprungliga ändamålet får ett allt- för stort inflytande över verksamheten ifråga Om en ideell förening ska kunna vara lämplig som organisationsform bör staten därför lämpligen se till att staten, tillsammans med övriga förenings- bildare, får ett bestämmande inflytande i föreningen. 
 Stiftelse 
 En stiftelse bildas genom att egendom enligt förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. För stiftelser gäller stiftelse- lagen (1994:1220). 
 Varaktighetskravet förutsätter att stiftelsen har tillräckligt kapital för att kunna fungera under ett antal år (i praktiken minst sju till tio år). Enligt uppgift till utredningen från en företrädare för Kammar- kollegiet torde det dock räcka att stiftelsekapitalet är tillräckligt stort för att täcka avvecklingskostnader under förutsättning att stiftelsen kan täcka sina löpande verksamhetskostnader med ett kontinuerligt kapitaltillskott i form av avgiftsfinansiering. En stiftelses verksamhet leds av en styrelse som har att följa stiftelseförordnandet – en över- enskommelse mellan stiftarna – där ändamålet bestäms. Stiftarna har i denna egenskap efter det stiftelsen bildats inget inflytande över den verksamhet som bedrivs. 
 169 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Ett stiftelseförordnande kan ändras. I vissa fall kan det ske genom beslut av styrelsen, i andra situationer efter tillstånd av länsstyrelsen och i några fall krävs tillstånd av Kammarkollegiet. För ändring av stiftelsens ändamål förutsätts tillstånd av Kammarkollegiet. Ett sådant tillstånd kan endast medges om stiftelseförordnandet på grund av ändrade förhållanden inte längre kan följas eller har blivit uppen- bart onyttigt eller uppenbart strider mot stiftarens avsikter. Det förutsätts också att det föreligger synnerliga skäl för att ändamålet ska ändras, upphävas eller i särskilt fall åsidosättas. 
 Stiftelseformen har tidigare använts, bl.a. inom kulturområdet. 
 Andra privaträttsliga former 
 Handelsbolag och enkla bolag är andra privaträttsliga former. Ett handelsbolag skapas genom att två eller flera har avtalat att gemen- samt utöva näringsverksamhet i bolag och bolaget har förts in i handelsregistret. Enkelt bolag är om två eller flera har avtalat att utöva verksamhet i bolag utan att handelsbolag föreligger enligt lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. 
 En ekonomisk förening har till ändamål att främja sina med- lemmars ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet. 
  
 8.2.3 
  
 För- och nackdelar med olika privaträttsliga former 
  
 Handelsbolag, enkelt bolag, ekonomisk förening 
 Dessa associationsformer har till föremål för sin verksamhet att bedriva näringsverksamhet. Den föreslagna NADO:ns verksamhet beskrivs i kapitel 7. Där framgår att NADO:n främst ska bedriva antidopningsverksamhet i  
 RF-idrotten 
  med statliga bidrag som anslås för uppgiften. Det innebär att verksamheten till den absolut största delen inte är näringsverksamhet. Endast i den mån den innebär informations- och utbildningsverksamhet eller annan verksamhet utanför idrotten kan det vara fråga om näringsverksamhet. Verk- samheten i NADO:n är inte heller avsedd att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet, vilket är en förutsättning enligt lagen om ekonomiska föreningar (1987:667) för att en ekonomisk förening ska kunna registreras. 
 Utredningen konstaterar att ingen av dessa associationsformer är lämpliga när staten tillsammans med en annan part ska engagera 
 170 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 sig i antidopningsverksamhet i en NADO som är beroende av stat- liga bidrag 
 Stiftelse 
 Stiftelseformen har tidigare använts i sådana sammanhang där avsikten har varit att initiativtagarna i mycket liten omfattning ska ha möjlighet att påverka verksamheten. Genom ändringar i stiftelselagen har det blivit svårare att bilda en stiftelse, som inte har en garanterad varak- tigt finansierad verksamhet. Det är inte längre möjligt att bilda s.k. anslagsstiftelser. 
 Verksamheten mot dopning inom idrotten har förändrats genom tillkomsten av Världsantidopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) och Världsantidopningskoden och kan i framtiden komma att förändras ytterligare. Även NADO:ns verksamhet utanför idrotten kan komma att förändras med tillkommande uppgifter för att motarbeta bruket av dopningsmedel i samhället. Även om var- aktighetskravet skulle kunna uppfyllas innebär svårigheterna att ändra stadgarna och särskilt stiftelsens ändamål och styrelsens samman- sättning en nackdel för en verksamhet som kan komma att förändras med tiden så att NADO:n får förändrat ändamål för sin verksamhet eller en utvidgad verksamhet. Någon möjlighet att ta in nya intres- senter i en befintlig stiftelse finns dessutom inte. 
 Aktiebolag 
 Aktiebolag är en av de associationsformer som rekommenderas i propositionen Former för verksamhet som är beroende av statligt stöd m.m. (prop. 1995/96:61) när staten tillsammans med en annan part engagerar sig i verksamhet som är beroende av sådant stöd. Propositionen pekar på de stora möjligheter staten har att påverka verksamheten. Associationsformen är väl reglerad och möjligheterna till förändringar i enlighet med aktieägarnas vilja är stora. Även möjlig- heten att knyta ytterligare intressenter till verksamheten genom en utökning av antalet aktieägare är en fördel för verksamhetsformen. 
 Bildarna av aktiebolaget kan genom aktieägaravtal bestämma verksamhetsinriktningen och ändra den i takt med en önskad utveckling. Genom förbehåll i bolagsordningen kan försäljning av aktier till ny ägare förhindras om en av bildarna av bolaget mot- 
 171 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 sätter sig detta. På så sätt kan undvikas att särintressen, som inte överensstämmer med bolagets ursprungliga ändamål eller utvecklingen därav, får inflytande över verksamheten. Aktiebolagets ändamål kan ändras genom att bolagsstämman beslutar ändra bolagsordningen. Som framgått under avsnitt 8.2.2 krävs dock att regeringen ger sitt medgivande till ändring av bolagsordningen genom ett särskilt regeringsbeslut i ett bolag där staten är ägare. 
 Möjligheterna till insyn kan säkerställas genom att det regleras i aktieägaravtalet. 
 Ideell förening 
 Ideell förening är den andra associationsformen som utpekas som lämplig i den ovannämnda propositionen (prop. 1995/96:61). Den ideella föreningen bör enligt riktlinjerna för Regeringskansliets arbete med bildandet av aktiebolag och ideella föreningar användas i sådana sammanhang där det finns en större krets av intressenter för verksamheten. Andra intressenter än staten och RF har utred- ningen inte funnit inför bildandet av den nya NADO:n. Risk kan finnas att om nya intressenter knyts till föreningen som medlemmar kan dessa driva ett särintresse till men för den verksamhet som ut- vecklats från den ursprungliga avsikten med bildandet av NADO:n. 
  
 8.3 
  
 Val av organisationsform, slutsatser 
  
 8.3.1 
  
 Myndighetsformer 
  
 Tänkbara verksamhetsformer 
 Ovan har beskrivits de myndighetsformer som skulle kunna vara aktuella för en nybildad NADO. Myndighetsformen förutsätter att staten har ett åtagande och genomför uppdraget i en av regering och riksdag beslutat myndighet. Ansvarsutkrävandet att verksamheten utförs på korrekt sätt skulle i så fall riktas mot staten och inte mot idrotten. RF och andra undertecknare av Världsantidopningskoden skulle därmed inte kunna ta sitt fulla ansvar att bedriva antidop- ningsverksamheten i enlighet med koden. Detta då deras antidop- ningsverksamhet ytterst skulle lyda under en ansvarig myndighets bestämmelser. Även om dessa bestämmelser skulle sträva efter att följa koden så skulle en konflikt kunna uppstå där myndighetens beslut skulle ha företräde framför WADA:s beslut. Det skulle riskera 
 172 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 att försvåra och försvaga idrottsorganisationernas eget ansvarsta- gande gentemot WADA och antidopningsarbetet. 
 En centrumbildning som den beskrivs i avsnitt 8.1.1 skulle kunna vara tänkbar för NADO:ns verksamhet Som beskrivits tidigare skulle den kunna skräddarsys för att uppfylla de krav som ställs på NADO:n. Formen kräver dock en värdmyndighet som har budget- och arbetsgivaransvar för verksamheten. En av de ovan redovisade anledningarna till att skapa en utanför RF stående NADO är just svårigheterna att ge det verksamhetsstyrande organet budgetansvar och möjligheten att styra de anställda. Därtill kommer att utred- ningens uppdrag har som en utgångspunkt för arbetet att den nationella antidopningsorganisationen ska organiseras med ett delat ansvar mellan staten och idrottens centrala organisation. Centrum- bildning i en statlig myndighet kan därmed inte ses som en lämplig organisationsform. 
 En nämndmyndighet kan vara en egen myndighet eller en del av en annan myndighet. Den förutsätts enligt beskrivningen tidigare i detta kapitel vara av ringa storlek. 
 Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet 
  bedriver i huvudsak verk- samheten i dag och består av  
 9–10 
  personer. Därtill kommer ett hundratal deltidsengagerade personer som genomför de dopnings- kontroller som utförs inom idrotten. För att uppfylla kodens krav inom olika områden behövs ytterligare personal. När verksamheten dessutom utökas, med att etablera en kunskapsbank och bedriva ett utåtriktat arbete i information och utbildning samt annan verksamhet riktad till gym- och träningsanläggningar samt andra antidopnings- frågor som beskrivs i kapitel 7, tillkommer behov av ytterligare personal. Verksamheten kommer att bli av den storleksordning att den enligt utredningens uppfattning blir för stor för vad som är lämpligt för en nämndmyndighet, under en värdmyndighet eller som en egen myndighet. I den förutnämnda propositionen Statlig för- valtning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136 s. 38) uttalas att nämndmyndighetsformen bör användas i begränsad omfattning och att antalet nämndmyndigheter bör minska. 
 Utredningen vill även peka på att liksom för centrumbildningar eller andra myndighetsformer kommer därtill att en NADO enligt direktivet ska organiseras med ett delat ansvar mellan staten och idrottens centrala organisation. Nämndmyndighet kan därmed inte heller ses som en lämplig organisationsform. 
 173 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Andra aspekter 
 Någon myndighetsform som skulle passa för verksamheten med det delade ansvaret mellan idrottens centrala organisation och staten finns alltså inte. 
 Genomgången av för- och nackdelar med att bedriva verksam- heten som myndighet visar att några direkta fördelar inte finns med att använda en myndighetsform. 
 I de av Sverige ratificerade konventionerna mot dopning inom idrotten finns det inget krav på i vilken organisationsform verk- samheten ska bedrivas. I Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten förutsätts i artikel 7 samarbete med idrottsorganisa- tioner. 
 En tydlig nackdel med myndighetsformen utifrån utredningens uppdrag är att ansvaret för verksamheten enligt utredningens direktiv ska vara delat, till en början mellan staten och idrottens centrala organisation, men senare kan även andra intressenter kanske komma att bli delaktiga i verksamheten. En stor del av den tänkta framtida verksamheten bedrivs i dag inom RF som är en ideell förening. Verksamheten har bedrivits med statliga bidrag inom en privaträttslig organisationsform utan att verksamhetsformen har ifrågasatts. Inget i denna utredning innebär att detta synsätt skulle förändras i och med att verksamheten förläggs utanför RF. Det för- hållandet att antidopningsverksamheten i mycket styrs av Världs- antidopningskoden och av idrottens eget regelverk är ett starkt argument för att den inte ska ligga inom myndighetssfären. 
 Genomgången ovan visar att en privaträttslig struktur är att föredra. 
  
 8.3.2 
  
 Privaträttslig organisationsform 
  
 Av beskrivningen i avsnitt 8.2.3 framgår att valet av organisa- tionsform står endast mellan aktiebolag och ideell förening. 
 För att synen på användandet av dopningsmedel och bekämpandet av dopning i framtiden ska ha en långsiktig prioritet skulle det vara nödvändigt att begränsa vilka som skulle kunna vara medlemmar i en förening. Även med en sådan begränsning av medlemskap i en ideell förening kan föreningsstämman besluta om en förändring av verksamheten, bort från den inriktning som finns vid bildandet när det gäller dopningskontroller och annan verksamhet. Dessa anta- ganden talar emot att välja formen ideell förening. 
 174 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 Med en aktiebolagsbildning kan ändamålet med bolaget och dess möjliga utveckling samt vilka nya intressenter som kan tänkas bli delägare i bolaget styras genom aktieägaravtal och bolagsordning med aktieförbehåll. Aktiebolag är dessutom en väl reglerad orga- nisationsform vilket sätter tydliga regler för ledning, styrning, insyn och kontroll. 
  
 8.3.3 
  
 Slutsats 
  
 Med den jämförelse som gjorts ovan anser utredningen att ett aktiebolag är den fördelaktigaste verksamhetsformen för en fri- stående NADO. 
  
 8.4 
  
 Konsekvenser av föreslagen modell 
  
 8.4.1 
  
 Inledning 
  
 Förslag:  
 Organisationsformen för den nya nationella antidopnings- organisationen (NADO) ska vara ett privat aktiebolag med staten och Sveriges Riksidrottsförbund (RF) som ägare till bolaget. 
 Namnet på den nya nationella antidopningsorganisationen ska vara Antidopning Sverige AB och dess namn på engelska Anti- Doping Sweden. 
 Med beaktande av den slutsats utredningen gjort i föregående avsnitt föreslår utredningen att det ska bildas ett privat aktiebolag med staten och RF som delägare. 
 Det är viktigt att namnet på NADO:n tydligt talar om vilken uppgift och verksamhet den har bildats för. Utredningen anser att namnet Antidopning Sverige uppfyller de villkoren. Dessutom är det en vanlig namnsättning som finns på nationella antidopningsorga- nisationer i olika länder vilket även gör att namnet internationellt får en tydlig identitet och avgränsning av Levy uppgift och verk- samhet. Utredningen föreslår därför att namnet på den nya nationella antidopningsorganisationen ska vara Antidopning Sverige AB och dess namn på engelska ska vara  
 Anti-Doping 
  Sweden. Begreppet NADO kommer dock även fortsatt att användas i betänkandet i övrigt för att undvika missförstånd. 
 175 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 För bildandet av bolaget förutsätts att staten och RF har över- enskommit om vad som ska ingå i bolagets verksamhet och vad som i övrigt ska gälla för bolaget. Därutöver behövs en bolagsordning, som blir en följd av avtalet och aktiebolagsrättsliga regler. Vidare behövs att ett avtal tecknas mellan den nybildade NADO:n och RF. 
 Förslag till ett aktieägaravtal och bolagsordning lämnas i följande avsnitt. Vidare ges förslag om vad som kan ingå i ett avtal mellan NADO:n efter bolagsbildningen och RF. 
  
 8.4.2 
  
 Aktieägaravtal 
  
 Förslag:  
 Förhållandet mellan staten och RF som aktieägare ska reg- leras i ett aktieägaravtal. I det avtalet ingår överenskommelse om bildande av det aktiebolag som den nationella antidopningsorga- nisationen föreslås verka inom, bolagets organisation och verk- samhet m.m. 
 Utredningen förslår att förhållandet mellan staten och RF som aktieägare ska regleras i ett aktieägaravtal. I det avtalet ingår över- enskommelse om bildande av det aktiebolag som den nationella antidopningsorganisationen föreslås verka inom, bolagets organisa- tion och verksamhet m.m. Ett förslag till avtal återfinns som  
 bilaga 4 
 . Nedan gås frågor av betydelse för avtalets innehåll igenom. 
 Ägare 
 Det har i direktiven uttalats att om det ska bildas en fristående nationell antidopningsorganisation ska staten och RF ha ett delat ansvar för organisationen. Staten och RF ska sålunda vara ägare i bolaget, 
 Enligt direktiven ska också undersökas möjligheterna att invol- vera andra intressenter som kan samverka i antidopningsarbetet. Utredningen har under utredningsarbetet träffat företrädare för FRISK, en branschorganisation för friskvårdsföretag, och företrädare för ett antal större branschorganisationer för gym- och träningsan- läggningar. Utredningen har även träffat företrädare för andra företag med verksamhet vid gym- och träningsanläggningar. Den partner som teoretiskt skulle kunna tänkas som delägare i bolaget är FRISK, som dock för närvarande inte har tillräckligt många medlemmar för 
 176 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 att den ska kunna sägas företräda gym- och träningsanläggningarna i Sverige. 
 Som förhållandena är för närvarande har utredningen inte heller funnit någon annan som har sådan kompetens på antidopnings- området i Sverige att den på ett ändamålsenligt sätt skulle kunna gå in som delägare i ett tilltänkt aktiebolag. Skulle sådan möjlighet öppna sig senare går det att utöka aktieägarkretsen. 
 Det föreslås i akieägaravtalet att nya intressenter kan ingå som aktieägare, antingen genom att staten eller RF säljer av del av sitt aktieinnehav eller att antalet aktier utökas. För att inte det ursprungliga syftet och intentionerna med statens och RF:s gemen- samma beslut att bilda NADO:n, att arbeta mot dopning inom idrotten och i samhället i övrigt, ska kunna äventyras ska parterna vara överens om vem som ska kunna ingå som ägare i bolaget. 
 Styrelse m.m. 
 Aktiebolagets ledning ska bestå av en styrelse och en verkställande direktör. 
 I styrelsen bör juridisk och medicinsk kompetens finnas repre- senterad. Dessa kompetenser behövs för strategiska beslut om anti- dopningsarbetet inom idrotten, som ofta behöver belysas ur såväl juridisk som medicinsk synpunkt. Därför bör detta tas in i avtalet. Det kan också finnas behov av ytterligare kompetenser i bolagets verksamhet, exempelvis ekonomisk, och erfarenhet från idrottsverk- samhet, som ledare eller aktiv. Eftersom motsvarande kompetens kan finnas representerad bland dem som arbetar inom aktiebolaget förslås det inte vara ett krav vid utseende av styrelseledamöter. 
 Styrelsen bör inte enligt utredningens mening vara för stor. Utredningen föreslår att styrelsen, tillsammans med en ordförande, ska bestå av  
 fyra–sex 
  ledamöter och två suppleanter. 
 Av dessa föreslås staten utse ordföranden. Därutöver ska staten och RF utse lika många övriga ledamöter samt var sin suppleant. Mandattiden för styrelseledamöterna föreslås, för att det ska finnas kontinuitet i bolagsstyrelsen, till fyra år och för suppleanterna två år. 
 Styrelsens säte föreslås vara i Stockholm. En avgörande orsak till detta är att NADO:n bör ha geografisk närhet till RF och de flesta specialidrottsförbunden. 
 177 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Aktiekapital m.m. 
 Aktiekapitalet för bolaget bör inte vara högre än vad som kan anses nödvändigt för att säkerställa att ett positivt eget kapital finns i bolagets balansräkning. Bolagets intäkter för merparten av verksam- heten kommer att vara förutsägbar och kostnaderna kan anpassas till detta. Mer om finansiering av verksamhet finns längre fram i detta kapitel samt i kapitel 13. 
 Mot den bakgrunden föreslår utredningen att aktiekapitalet vid bildandet ska uppgå till en miljon kronor med fördelningen 50 procent av kapitalet till staten och 50 procent till RF. 
 Med hänsyn till att den största delen av NADO:s verksamhet ska finansieras med statliga medel anser utredningen att aktie- bolaget inte ska vara vinstgivande. Utredningen har undersökt om det skulle finnas några fördelar att aktiebolaget bildas som ett aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning men konstaterar att det är en aktiebolagsform som inte varit särskilt använd. Utred- ningen anser att de inkomster som kan alstras av verksamhet som inte vänder sig till idrotten i stället bör användas för utökade ansträngningar för att bekämpa bruket av dopningsmedel. Detta föreslås ingå i avtalet. 
 Bolagets verksamhet 
 Föremålet för aktiebolagets verksamhet ska vara att bedriva anti- dopningsverksamhet inom idrotten och inom samhället i övrigt. Vad som föreslås ingå i bolagets uppgifter beskrivs i avsnitten 7.2.5 och 7.3.3 och ska regleras i avtalet. 
 Med hänvisning till utredningens uppfattning, redovisad i avsnitt 8.6 att internationellt arbete ska prioriteras och att detta ska ske dels genom en gränsdragning mellan NADOn och staten om represen- tation, dels ett samarbete mellan parterna när det gäller sådan repre- sentation föreslås en passus om detta i avtalet. 
 I avsnitt 7.2.5 har beskrivits en funktion med en anmälnings- nämnd för att besluta om anmälan av förseelser mot Idrottens anti- dopingreglemente och besluta om avstängning under utredning enligt reglementet. Utredningen föreslår att det ska utses en nämnd inom bolaget med sådant uppdrag. Nämnden bör vara oavhängig av styrel- sen och bestå av minst tre ledamöter. Juridisk och medicinsk kom- petens bör finnas i den anmälande nämnden eftersom avgöranden om anmälan till bestraffning ska göras och enligt vilken bestämmelse 
 178 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 en sådan anmälan ska ske kan väcka frågor av såväl juridisk som medicinsk karaktär. 
 Anmälningsnämnden, hur den utses och dess befogenheter bör regleras i avtalet. I övrigt bör det överlåtas till aktiebolagets styrelse och ledning att besluta om organisationen av bolagets verksamhet. 
 Finansiering av verksamheten m.m. 
 RF har för antidopningsverksamheten inom förbundet fått special- destinerade statliga bidrag. Som redovisas i kapitel 2 ingår i anti- dopningsverksamheten att göra ett antal dopningskontroller enligt en kontrollplan. Specialidrottsförbunden (SF) får av RF del av det övriga statliga stödet till idrotten enligt en av RF utarbetad modell. SF har en stadgeenlig skyldighet att aktivt arbeta för en dopningsfri verksamhet inom förbundet och anslutna föreningar samt att upp- rätta en plan för antidopningsarbetet. SF betalar inte för de kontroller som genomförs bland förbundets medlemmar enligt kontrollplanen. SF och föreningar kan därutöver köpa kontroller och betalar då själva för dessa och den följande analysen. 
 Även för verksamheter som ligger utanför idrotten finns behov av finansiering från staten. Detta gäller framför allt det föreslagna uppdraget beträffande kunskapsbank samt utbildning och informa- tion m.m. Den verksamhet som riktas mot gym- och träningsan- läggningar bör bedrivas på affärsmässiga villkor, vilket dock inte ute- sluter att verksamheten under ett uppbyggnadsskede kan behöva subventioneras. Med hänsyn till den viktiga folkhälsoinriktningen inom denna del av antidopningsarbetet bör statliga bidrag kunna komma antidopningsverksamhet till del som stöd till projekt inom antidopning i samhället. Det faktum att NADO:n ska organiseras i ett aktiebolag förändrar inte detta. 
 För att garantera att NADO:n har en fri och självständig ställning utan påverkan från andra intressenter ska den huvudsakliga verk- samheten finansieras på samma sätt som i dag dvs. genom statliga bidrag. Avtalet föreslås därför innehålla en försäkran från staten att den genom årliga statliga bidrag avser att efter sedvanlig budget- prövning finansiera de delar av antidopningsverksamheten som överförs från RF till NADO:n. och att NADO:n ges möjlighet att föra en återkommande verksamhetsdialog såväl med RF som med staten i budgetprövningen. 
 179 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Det förutsätts att RF utan ersättning överför inventarier och utrustning, som använts till antidopningsverksamheten inom RF eftersom RF:s verksamhet till största delen finansierats av staten. Det är enligt utredningen naturligt att dessa inventarier och utrust- ning även framöver ska komma antidopningsarbetet till del, i den mån de behövs. 
 Avtalets giltighetstid 
 Eftersom avtalet ska ligga till grund för bolagets framtida verksamhet föreslås att avtalet ska gälla tills vidare med sex månaders ömsesidig uppsägningstid. En utvärdering bör dock göras tre år efter det NADO:n börjat sin verksamhet. Eftersom staten avses finansiera den överlägset största delen av bolagets verksamhet bör det införas en möjlighet att häva avtalet om staten avstår från att bidra till denna finansiering. Avtalet bör då upphöra att gälla den 31 december året före bidragsgivningen uteblir. 
 Överföring av verksamheten 
 Av avtalet ska också framgå att Riktlinjer för Regeringskansliets arbete med organisations- och strukturförändringar inom staten ska beaktas vid bolagsbildningen och överföringen av verksamhet till bolaget. 
 Offentlighetsprincipen 
 I avsnitt 8.1.2 har beskrivits offentlighetsprincipen i en organisa- tion med myndighetsform. Enligt 2 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen ska offentlighetsprincipen i tillämpliga delar gälla också handlingar hos de organ som anges i en bilaga till lagen, om hand- lingarna hör till den verksamhet som nämns där. Dessa organ ska vid tillämpningen av lagen jämställas med myndigheter. Det finns sålunda en möjlighet att lagreglera att NADO:n även om den inte är en myn- dighet ska omfattas av offentlighetsprincipen. 
 För att en organisation utanför myndighetsområdet ska omfattas av offentlighetsprincipen anges i propositionen Om ändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. (prop. 1986/87:151, s. 150) att det framstår som angeläget från offentlighetssynpunkt, att reglera sådana som handhar myndighetsutövning mot enskilda. 
 180 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 Utredningen har tidigare uttalat att antidopningsverksamheten inom den nya NADO.:n inte är myndighetsutövning. NADO:n kommer att förvara handlingar som exempelvis kan röra dispensan- sökningar och planerade och genomförda kontroller. Många av de personuppgifter som finns som handlingar kan vara av känslig natur. Uppgifter om planerade dopningskontroller är inte lämpade för offentlighet, eftersom dopningskontroller ska komma utan före- gående varning. 
 NADO:n förutsätts införa regler om sekretess som behövs för organisationens verksamhet. Övriga handlingar av intresse för all- mänheten, som finns inom NADO:ns verksamhet, exempelvis statistik över genomförda kontroller, utfall av kontrollerna i form av antalet positiva respektive negativa analysresultat förutsätt bli en del av NADO:ns årsredovisningar och övrig återrapportering till RF och till Regeringskansliet för bidragets användning. 
 Utredningen kan inte se det som lämpligt att lägga den nya NADO:n till bilagan till offentlighets- och sekretesslagen och har därför inte föreslagit att detta ska ingå i aktieägaravtalet. 
  
 8.4.3 
  
 Bolagsordning 
  
 Förslag:  
 En bolagsordning formuleras, som förutom sedvanliga aktiebolagsrättsliga bestämmelser och sådant som överenskommits i aktieägaravtalet innehåller ett samtyckesförbehåll avseende över- låtande av aktier till annan intressent. Bolagsordningen ska också inne- hålla föreskrift att ändring av bolagsordningen inte kan göras i denna fråga eller att syftet ändras från att vara icke vinstgivande endast kan beslutas om staten och RF är eniga därom. 
 Utredningen föreslår att en bolagsordning formuleras, som förutom sedvanliga aktiebolagsrättsliga bestämmelser och sådant som överens- kommits i aktieägaravtalet innehåller ett samtyckesförbehåll avseende överlåtande av aktier till annan intressent. Bolagsordningen ska också innehålla föreskrift att ändring av bolagsordningen inte kan göras i denna fråga eller att syftet ändras från att vara icke vinstgivande endast kan beslutas om staten och RF är eniga därom. Förslag till bolagsordning återfinns som  
 bilaga 5 
 . Nedan gås frågor av bety- delse för bolagsordningens innehåll igenom. 
 181 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bolagets föremål för verksamheten, syfte, aktiekapital m.m. 
 Delar av vad som ingår i det ovannämnda föreslagna avtalet mellan RF och staten ska också ingå i bolagsordningen för det föreslagna privata aktiebolaget. Detta gäller föremålet för bolagets verksamhet, som i bolagsordningen övergripande anges vara att bedriva antidopnings- verksamhet, innebärande dopningskontrollverksamhet, informations- och utbildningsverksamhet samt annan förebyggande verksamhet och därmed jämförlig verksamhet. 
 Av avtalet framgår också att bolagets syfte ska var icke vinst- givande, styrelsens storlek och vem som utser dem samt krav på kompetens inom bolagsstyrelsen. Det skrivs in att detta syfte inte kan ändras genom ändring av bolagsordningen om inte parterna är överens. Vid likvidation ska bolagets vinst och behållna tillgångar tillfalla organisation som bedriver antidopningsverksamhet. Någon mer klargörande beskrivning av vilken typ av organisation som skulle kunna vara mottagare av eventuella tillgångar är inte möjligt då en förändring av antidopningsverksamheten kan bli en följd av ändringar i exempelvis Världsantidopningskoden. 
 Enligt förslaget ska aktiekapitalet vid bildandet vara en million kronor. I bolagsordningen har detta belopp angetts som lägsta aktiekapital och med fyra millioner kronor som högsta belopp utan att bolagsordningen behöver ändras av den anledningen. Antalet aktier har bestämts till lägst 10 och högst 40. 
 Antalet styrelseledamöter och suppleanter överensstämmer med avtalets bestämmelser liksom hur de utses och mandattidens längd. 
 För revision föreslås att en revisor utses med en revisorssupp- leant. Uppdragstiden föreslås för att upprätthålla en kontinuitet i granskningen till fyra år. Som framgått tidigare får dessutom Riks- revisionen i den typ av bolag som NADO:n ska vara enligt 9 kap 8 § aktiebolagslagen utse en eller flera revisorer att delta i revisionen tillsammans med övriga revisorer. 
 Räkenskapsåret förslås vara kalenderår. 
 Samtyckesförbehåll 
 I bolagsordningen har tagits in ett samtyckesförbehåll, som reglerar formalia i en situation att någon aktieägare vill överlåta aktier till annan aktieägare i bolaget eller till någon som inte är det. 
 Enligt avtalsförslaget mellan RF och staten föreslås att om en ny aktieägare ska tas in som delägare i bolaget ska parterna vara ense 
 182 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 om detta och om vem som tas in. Samtyckesförbehållet kan sålunda få betydelse först när någon ytterligare intressent blivit delägare i bolaget. För att ändra samtyckesförbehållet i bolagsordningen för- utsätts också att staten och RF är ense därom. 
 Ändring av bolagsordningen 
 Bortsett från syftet att bolaget ska vara icke vinstgivande och det inskrivna samtyckesförbehållet kan bolagsordningen enligt aktie- bolagslagen ändras genom beslut på bolagsstämma. Som framgått under avsnitt 8.2.2 krävs dock att regeringen ger sitt medgivande till ändring av bolagsordningen genom ett särskilt regeringsbeslut. 
  
 8.4.4 
  
 Avtal mellan RF och den fristående NADO:n 
  
 Förslag:  
 Ett avtal ska tecknas mellan RF och den fristående NADO:n som reglerar inbördes ansvarsfördelning och samarbetsformer. Bl a. följande punkter ska ingå i avtalet. 
 RF ska vid behov låta NADO:n få del av den information RF har om medlemmar inom de olika specialidrottsförbunden och dess föreningar. 
 RF ska som villkor för att få del av statens bidrag till idrotten förplikta sina medlemsorganisationer och dess föreningar att de ska samarbeta med NADO:n. 
 RF ska också ansvara för att det i distriktsidrottsförbundens basverksamhet ligger att tillsammans med NADO:n aktivt arbeta mot bruk av dopningsmedel inom sina distrikt. 
 Med iakttagande av den personliga integriteten ska samtliga register och handlingar, som hanterats av Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet, 
  göras tillgängliga för NADO:n som ska iaktta skyddet av den personliga integriteten och reglerna för behandling av person- uppgifter i enlighet med personuppgiftslagen. 
 Av avtalet bör också framgå att RF och NADO:n i samråd ska utarbeta ett regelverk för antidopningsverksamheten. 
 Även mellan RF och den fristående nationella antidopningsorga- nisationen föreslås ett avtal tecknas som reglerar inbördes ansvars- fördelning och samarbetsformer så att det inte kan uppstå tveksam- heter om vem som gör vad i det framtida arbetet mot dopning. 
 183 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 Eftersom RF är undertecknare av Världsantidopningskoden ska den fristående nationella antidopningsorganisationen i ett sådant avtal förbinda sig att bedriva sin verksamhet riktad till  
 RF-idrotten 
  i enlig- het med Världsantidopningskoden och RF:s stadgar. RF måste kunna försäkra sig om att antidopningsverksamheten i sin helhet inom  
 RF-idrotten 
  följer kodens bestämmelser. Annars kan medlems- organisationer inom RF lida skada. Exempelvis uppmanar koden idrottsorganisationerna att inte ge värdskap till internationella idrotts- mästerskap till arrangörer i länder vars idrottsverksamhet inte följer kodens bestämmelser. RF har även som dömande instans vid dopningsförseelser rätt att kräva att NADO:n följer RF:s stadgar. 
 För att möjliggöra att NADO:n kan utföra ett gott arbete föreslår utredningen att RF vid behov ska låta NADO:n få del av den information RF har om medlemmar inom de olika special- idrottsförbunden och dess föreningar. Anledningen till detta är att NADO:n är beroende av den kunskap som finns inom RF avseende medlemskap, personnummer, hemadress m.m. för att kunna genom- föra dopningskontroller på ett effektivt sätt. Hur NADO:ns rätt att behandla sådana personuppgifter bör regleras för att vara förenlig med lag diskuteras närmare i kapitel 10. 
 RF ska vidare i sina stadgar eller som villkor för att få del av sta- tens bidrag till idrotten förplikta sina medlemsorganisationer att samarbeta med NADO:n för att skapa goda förutsättningar att bedriva en effektiv antidopningsverksamhet. RF ska också ansvara för att det i distriktsidrottsförbundens basverksamhet ligger att till- sammans med NADO:n aktivt arbeta mot bruk av dopningsmedel inom sina distrikt. 
 I den mån RF tecknat avtal inom antidopningsområdet, t.ex. med andra antidopningsorganisationer, bör dessa gås igenom och i de delar där avtalet har koppling till den verksamhet som NADO:n ska bedriva, överföras till NADO:n. 
 Med iakttagande av den personliga integriteten ska samtliga register och handlingar, som hanterats av Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet 
  göras tillgängliga för NADO:n, som ska iaktta skyddet av den personliga integriteten och reglerna för behandling av person- uppgifter i enlighet med personuppgiftslagen. Vilka uppgifter som kan beröras anges i kapitel 10. 
 Som framgår i avsnitt 7.2.5 ska RF och NADO:n i samråd utarbeta det regelverk som ska styra antidopningsverksamheten, vilket bör regleras i avtalet. 
 Om så anses lämpligt och möjligt bör i avtalet också frågan om samnyttjande av lokaler, tjänster och dylikt beröras. 
 184 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 Det bör bli en fråga för RF att i samråd med staten närmare utifrån detta betänkande utarbeta ett avtal som kan presenteras som förslag till styrelsen för den nya NADO:n. Utredningen gör i kapitel 13 en bedömning att en organisationskommitté bör tillsättas. Den kan ha en viktig roll i upprättandet av ett sådant avtal. 
  
 8.5 
  
 Kontroll av idrottens antidopningsverksamhet 
  
 Bedömning:  
 Ingen särskild kontroll utöver statlig budgetkontroll, ägarinflytande, revision och aktiebolagslagens övriga bestämmelser behövs. 
 Enligt direktiven ska utredningen särskilt överväga om idrottens antidopningsarbete bör övervakas eller på annat sätt kontrolleras av den nationella antidopningsorganisationen för att säkerställa ett effek- tivt och väl fungerande arbete. 
 RF är genom undertecknandet av Världsantidopningskoden bunden att följa Världsantidopningsprogrammet och kodens före- skrifter. Som föreslås i avsnitt 7.2 kommer NADO:n att utföra de flesta åtgärder som följer av programmet. Kvar hos RF ligger bl.a. att driva en värdegrundande verksamhet och att besluta om åtgär- der mot SF som inte uppfyller sina stadgeenliga skyldigheter att aktivt arbeta för en dopningsfri verksamhet inom sitt förbund och anslutna föreningar. RF är för sin verksamhet helt beroende av statliga bidrag. I samband med begäran om sådana bidrag och redo- visning över hur anslagna medel använts har staten genom ansvarigt departement en övergripande insyn över att verksamheten uppfyller de mål som ställts upp. 
 Genom den täta kontakt som Dopingkommissionen/Anti- dopningsgruppen vid  
 RF-kansliet 
  har i dagens verksamhet med RF:s medlemsförbund och som föreslås övertas av NADO:n har idrotten insyn i verksamheten. Vidare förutsätts också att NADO:n har årliga överläggningar med Riksidrottsstyrelsen för att gemen- samt följa upp verksamheten och diskutera framtida verksamhet. 
 RF har vidare ansvaret för att den dömande verksamheten överensstämmer med Världsantidopningskoden. Som framgår i avsnitt 7.3.1 har också NADO:n, om den anser att ett beslut i ett ärende är fel eller om ärendet har handlagts felaktigt, möjlighet att överklaga till högre instans, eller uppmärksamma WADA på ären- det. Aktiebolagslagen ställer upp tydliga krav på redovisning och 
 185 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 revision. Ägarna har på bolagsstämman rätt att utkräva ansvar av den av stämman valda styrelsen. 
 Därtill kommer i enlighet med 2 § 4. lagen (2002:1022) om revi- sion av statlig verksamhet m.m. att Riksrevisionen får granska den verksamhet som bedrivs av staten i form av aktiebolag, om verk- samheten är reglerad i lag eller någon annan författning eller om staten som ägare eller genom tillskott av statliga anslagsmedel eller genom avtal eller på något annat sätt har ett bestämmande infly- tande över verksamheten. Motsvarande bestämmelse finns även i 9 kap. 8 § aktiebolagslagen där det framgår att Riksrevisionen har rätt att utse revisorer i ett sådant aktiebolag. 
 Med dessa utgångspunkter bedömer utredningen att någon sär- skild kontroll därutöver inte är behövlig. 
  
 8.6 
  
 Ansvarsfördelning beträffande internationellt arbete 
  
 Förslag:  
 Staten ska inte överlåta sitt ansvar i frågor som berör kon- ventioner och mellanstatliga avtal. 
 Det är av stor vikt att Sverige ska prioritera det internationella arbetet mot dopning inom idrotten. 
 En uppgift för utredningen är att föreslå en ansvarsfördelning i arbetet med internationella åtaganden inom antidopning. En utgångs- punkt för detta är förslaget att bilda en fristående nationell anti- dopningorganisation. 
 Utredningen har som redovisas i kapitel 3 gjort en kartlägg- ningen av det internationella arbetet mot dopning inom idrotten omfattande såväl staters som idrottsorganisationernas arbete. Kartläggningen visar entydigt att beslut om antidopningsverksam- hetens inriktning inom idrotten fattas utanför Sveriges gränser. Den ökade internationaliseringen av antidopningsfrågor inom idrotten syftar till ökad standardisering och harmonisering av anti- dopningsverksamheten genom samarbete mellan stater och idrotts- organisationer. 
 Av kartläggningen framgår också hur Regeringskansliets och RF:s ansvar i detta arbete ser ut. I RF:s arbete ingår dels generellt idrotts- politiskt arbete som bedrivs av riksidrottsstyrelsen och  
 RF-kansliet, 
  dels det specifika antidopningsarbete som Dopingkommissionen 
 186 
  
 SOU 2011:10 
  
 Val av organisationsform 
  
 och Antidopinggruppen vid  
 RF-kansliet 
  bedriver. Även Sveriges Olympiska Kommittés roll har beskrivits. 
 Det finns en anledning till att ansvarsfördelningen som redo- gjorts för har utvecklats som den har. Det är naturligt att regering och Regeringskansliet ansvarar för det idrottspolitiska arbete som följer av statliga åtaganden till konventioner och annat internatio- nellt mellanstatligt arbete, både inom idrottspolitiska frågor gene- rellt och inom antidopningsfrågor specifikt. Lika naturligt är det att RF centralt agerar i de idrottsorganisationer den tillhör och aktivt ger stöd till att främja antidopningsarbetet inom idrotten, även efter det att NADO:n har bildats. 
 I kapitel 6 beskrivs hur antidopningsarbetet inom idrotten bedrivs i andra länder. När det gäller ansvarsfördelning av internationellt antidopningsarbete har både Finland och Norge en ansvarsfördel- ning mellan idrottsansvarigt departement och den fristående NADO:n likadan som den ser ut i Sverige mellan Regeringskansliet och RF i dag. I Danmark är ansvarsfördelningen liknande den i Sverige så när som på att den fristående NADO:n ofta är ensam representant vid möten i Europarådskonventionens övervakningsgrupp. 
 En fristående NADO i Sverige bör ges ett mer fokuserat upp- drag i antidopningsfrågor än som en del i RF. Organisationens tydliga ansvar kan bidra till att även förstärka Sveriges påverkan på det internationella antidopningsarbetet. Den nya organisationen kan fungera som en viktig rådgivare till regeringen och Shaw ringskansliet samt till RF i respektive organisations policyarbete i antidopningsfrågor. Det är naturligt att den nya organisationen tar över medlemskapet i ANADO från RF. En fristående NADO bör också upparbeta regelbundna kontakter och samarbeta med före- trädare för svensk idrott i det internationella antidopningsarbetet. Mot bakgrund av den olympiska rörelsens avgörande inflytande över arbetet mot dopning inom idrotten utgår utredningen ifrån att svensk idrotts olika delar samverkar för att säkerställa största möj- liga inflytande över idrottens arbete mot dopning inom idrotten internationellt. 
 Utredningen föreslår att staten inte ska överlåta sitt ansvar i frågor som berör konventioner och mellanstatliga avtal. I ett gott samarbete med den nya NADO:n bör Regeringskansliet sträva efter att i ökad omfattning inkludera NADO:ns kompetens för att bistå regeringen och Regeringskansliet i sådan ärendehandläggning. Det kan först därefter bli aktuellt att bedöma lämpligheten av att förordna företrädare från NADO:n som representant för Regeringskansliet, 
 187 
  
 Val av organisationsform 
  
 SOU 2011:10 
  
 främst i Europarådskonventionens övervakningsgrupp. Utredningen vill understryka vikten av att NADO:n ges möjlighet till inflytande i WADA:s arbete och att den ges möjlighet att delta i arbetet inför och vid kommande Världsantidopningskonferenser. 
 Efter den genomgång av det internationella arbetet mot dopning inom idrotten som gjorts i kapitel 3, 4 och 6 föreslår utredningen att det ses som av stor vikt att Sverige prioriterar det internationella arbetet mot dopning inom idrotten. 
 Det faktum att enskilda företrädare från Sverige med stor för- ankring såväl nationellt som internationellt har ett avgörande infly- tande över den internationella antidopningsverksamhetens utveckling gör inte att staten, idrottsorganisationerna och en kommande NADO bör avstå från ett djupare engagemang. Ett betydande problem i konkurrensen i tävlingsidrotten internationellt som möter elitidrottare från Sverige är bristen på ett aktivt antidopningsprogram i många andra länder. 
 Sveriges möjlighet att påverka beslut i antidopningsfrågor inom idrotten beror på en önskan och förmåga att påverka, vilket kräver att tid och resurser avsätts för ett strategiskt arbete. Vidare krävs en analys av den omvärld som styr utvecklingen internationellt, utredningens redogörelse i betänkandet kan här vara av betydelse. Därtill krävs även en förståelse av hur en antidopningsfråga kan påverkas och en förståelse av betydelsen av att upparbeta och under- hålla kontaktvägar i internationella organisationer. 
 Endast genom ökade insatser internationellt från staten, idrotts- organisationerna och en fristående NADO kan Sverige garantera att icke dopade enskilda och lag från Sverige kan tävla på lika och rena villkor. Utredningen anser att en sådan prioritering är kost- nadseffektiv och bör genomföras samordnat mellan parterna. 
 188 
  
 9 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen granska och analysera behovet av rättslig reglering av antidopningsverksamheten inom idrotten. Beho- vet av lagstiftning eller andra insatser som möjliggör dopningskon- troller och sanktionsförfarande för personer som tränar eller på annat sätt är verksamma vid gymanläggningar och liknande träningsmiljöer ska särskilt utredas. Om utredaren bedömer att det behövs ska lag- förslag lämnas i dessa delar. 
 Antidopningsverksamheten inom idrotten regleras i dag genom Sveriges Riksidrottsförbunds (Riksidrottsförbundet, RF) stadgar och Idrottens antidopingreglemente, vilka i vad avser antidopningsverk- samheten ska följa Världsantidopningskodens bestämmelser. En fråge- ställning är om idrottens regelverk räcker om antidopningsverksam- heten förs över till en fristående nationell antidopningsorganisation (NADO) eller om det krävs lagstiftning. 
 En annan fråga är om det för dopningskontroller vid gym- och träningsanläggningar räcker med bestämmelser i avtal mellan före- trädare för gym- och träningsanläggning (gymägare) och den besö- kare som denne har ett avtal om tillträde till anläggningen med (besökare) eller om det krävs lagstiftning. En ytterligare fråga är om dopningskontroller kan göras på anställda som arbetar vid gym- och träningsanläggningar. 
 När det i detta kapitel talas om skyldighet att genomgå en dop- ningskontroll menas inte att någon med våld i någon form tvingas att genomgå en sådan kontroll. En vägran att ställa upp på en kon- troll innebär dock att den som vägrar kan avstängas från idrotts- utövning eller gym- och träningsanläggning/ar. 
 189 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 I det följande förutsätts att det finns 
  
 avtal mellan RF respektive annan idrottsorganisation som genom undertecknande av Världsantidopningskoden är bunden av koden och NADO:n som innebär att organisationen uppdrar åt NADO:n att självständigt utföra dopningskontroller på sådana fysiska personer som är genom medlemskap i idrottsförening bundna av idrottens antidopningsregler med tillhörande före- skrifter och låta registrera var de vistas, allt i enlighet med idrottens antidopningsregler med tillhörande föreskrifter, 
  
 för enskilda medlemmar gällande föreningsstadgar för idrotts- föreningen som innehåller eller hänvisar till RF:s stadgar som i sin tur innehåller eller hänvisar till detaljerade bestämmelser om- kring dopningskontrollerna och tillämpade  
  
 analys-, 
  prövnings- och sanktionsförfaranden och om att medlemmens skyldigheter i fråga om dopningskontroller och vistelserapportering ska full- göras gentemot NADO:n, 
  
 för idrottsutövare, som inte är medlemmar i idrottsförening inom Riksidrottsförbundet men ändå är bestraffningsbara enligt RF:s stadgar ett avtal som innehåller bestämmelser som tydligt anger att utövaren är underkastad RF:s regelverk mot dopning och att skyldigheterna i fråga om dopningskontroller och vistelserappor- tering ska fullgöras gentemot NADO:n, 
  
 avtal mellan gymägaren och NADO:n som innebär 
  
 dels  
 att gymägaren åtar sig att aktivt verka för att den bedrivna gym- och träningsverksamheten är dopningsfri,  
 att  
 inte lämna någon besökare tillträde som inte på begäran av NADO:n styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel och  
 att  
 hos NADO:n kontrollera nya besökare i detta avseende, 
  
 dels  
 att gymägaren uppdrar åt NADO:n  
 att  
 självständigt utföra dopningskontroller på besökare i gym- och träningsanläggningen i enlighet med ett utarbetat regelverk som innehåller detaljerade bestämmelser omkring dopningskontrollerna och tillämpade  
 analys-, 
  prövnings- och sanktionsförfaranden, som åtminstone i huvudsak motsvarar vad som tillämpas inom idrottsrörelsen, och om att besökarens skyldigheter i fråga om dopningskontroller ska fullgöras gentemot NADO:n,  
 att  
 registrera besökare som inte på begäran av NADO:n styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel och  
 att  
 på begäran av någon annan som driver 
 190 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 gym- och träningsanläggningar lämna ut de sålunda registrerade uppgifterna, 
  
 dels  
 att NADO:n åtar sig  
 att  
 inte i övrigt röja eller utnyttja uppgifter om besökare, 
  
 avtal mellan gymägaren och varje besökare som innehåller eller tyd- ligt hänvisar till de detaljerade bestämmelserna omkring dopnings- kontrollerna och tillämpade  
  
 analys-, 
  prövnings- och sanktions- förfaranden och som innebär att besökaren går med på att följa bestämmelserna och samtycker till den behandling av person- uppgifter som förekommer. 
 I detta kapitel ska först beskrivas vilka motiv det finns för att bedriva ett arbete mot dopning, där bland andra åtgärder ingår dop- ningskontroller och vilka som omfattas av begäran att genomgå sådana kontroller. Därefter görs en genomgång av vilka lagar och bestämmel- ser som skulle kunna påverka möjligheterna att bedriva ett effektivt antidopningsarbete. Det görs en bedömning av om det krävs lag- stiftning för att dopningskontroller enligt det tilltänkta systemet ska kunna genomföras. Frågan om reglering avseende behandling av personuppgifter behandlas dock först i kapitel 10. Slutligen ställs frågan om vad som kallas idrottens särart inom EU kan ha någon betydelse beträffande de skyldigheter som följer av Världsantidop- ningskoden i detta sammanhang. 
  
 9.2 
  
 Motiv för antidopningsarbete och dopningskontroller 
  
 Ett mål för idrotten är att den ska vara dopningsfri. I statens folk- hälsopolitiska mål uttrycks målsättningen ett samhälle fritt från narkotika och dopning och statens idrottspolitiska mål anger bety- delsen av att motverka dopning inom idrotten. Det finns sålunda starka motiv för att arbeta mot dopning. Ett arbete mot dopning förutsätter information och utbildning. En annan viktig del är dop- ningskontroller och den avhållande effekt de bestraffningar som följer efter konstaterade förseelser har. För att genomföra ett effektivt antidopningsarbete fordras också behandling av personuppgifter. Dopningskontroller och de därmed sammanhängande åtgärderna, personuppgiftsbehandling samt inom idrotten vistelserapportering 
 191 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 och dispenser är därför, enligt utredningen, väl motiverade inom idrotten och i samhället. 
 Motivet för antidopningsarbetet inom idrotten är att motverka bruk av förbjudna substanser eller metoder som förbättrar presta- tionsförmågan på ett onaturligt sätt och som därför anses vara fusk eller att den strider mot idrottens etik (spirit of sports). 
 Målet är en dopningsfri idrott som gör det möjligt för idrotts- utövare från alla delar av världen att mötas i ärlig tävling. Alltmer betonas också, inte bara på lägre idrottsnivå, folkhälsoaspekten. Den aspekten avser inte bara idrottsutövarens hälsa utan också idrotts- utövares roll som förebilder, särskilt för unga. 
 Motiven för antidopningsarbete i gym- och träningsanlägg- ningar, inklusive dopningskontroller, är folkhälsoskäl. Företrädare för gymbranschen har vid de möten som genomförts med utred- ningens sekretariat uttryckt ett starkt intresse för att arbeta mot dopning. Utredningen delar deras uppfattning att den som tränar i en gym- och träningsanläggning inte ska behöva utsättas för vare sig frestelse eller grupptryck att använda anabola androgena steroider (AAS). En gym- och träningsanläggning ska utgöra en ren och hälso- sam miljö, fri från brukare av förbjudna dopningssubstanser. I utred- ningsdirektiven har också konstaterats att det föreligger ett ökat bruk av AAS i styrketräningsmiljöer, som finns i gym- och tränings- anläggningar. Detta har utredningen utvecklat vidare i kapitel 5. 
  
 9.3 
  
 Dopningskontroller inom  
  
 RF-idrotten 
  
 Inom idrotten genomförs i dag dopningskontroller i de idrotter som är organiserade inom RF. Den rättsliga grunden för genomförande av kontroller är RF:s stadgar. I dessa stadgar föreskrivs att dop- ningskontroller får genomföras på alla medlemmar inom idrotts- rörelsen. Den enskilda idrottsutövaren blir bunden av sitt medlem- skap i en förening, som i sin tur är medlem i ett specialidrotts- förbund, vilket i sin tur är anslutet till RF och således har att följa RF:s stadgar. Det finns ingen skillnad i kravet att genomgå dop- ningskontroll mellan elitidrottsutövare, av vilka en del kan anses som arbetstagare, och motionärer. Även idrottsutövare som inte är medlem i en  
 RF-förening 
  kan omfattas av kravet att genomgå dopningskontroll, exempelvis i samband med landslagsuppdrag. Normalt träffas då avtal mellan idrottsutövaren och specialidrotts- 
 192 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 förbundet bl.a. om efterlevnad av RF:s antidopningsregler inne- fattande också att en förseelse kan bestraffas genom RF:s regelverk. 
 RF:s regelverk tar hänsyn till idrottsutövarens rättssäkerhet. I det ingår att själva kontrollverksamheten liksom den övriga anti- dopningsverksamheten är kvalitetssäkrad i enlighet med  
 ISO-stan- 
  darden 9001:2008. Analysverksamheten är också kvalitetssäkrad enligt de allmänna kompetenskrav för provnings- och kalibrerings- laboratorier som regleras i standarden ISO/IEC 17025 samt av WADA som genomför årliga egna revisioner. Dessutom har idrotts- utövare möjlighet till prövning av dopningsärenden i två instanser. Elitidrottsutövare kan efter att ha fått sin sak prövad av Doping- nämnden och Riksidrottsnämnden överklaga till Court of Arbitration for Sport. 
 Idrottsutövaren i en  
 RF-ansluten 
  idrottsförening är genom sitt medlemskap bunden av RF:s regelverk. Genom medlemskapet i en förening ansluten till ett specialidrottsförbund som är medlem i RF har den enskilde idrottsutövaren accepterat föreningens stadgar och de förpliktelser som följer av sitt medlemskap i föreningen. I det ingår att följa RF:s och specialidrottsförbundets beslut i antidop- ning. Den gemensamt förpliktigande medlemsavtalskonstruktionen gäller i olika frågor inom RF och utgör grunden för en samman- hållen idrott. 
 Genom den information som medlemmen har tillgång till, fram- för allt genom information på RF:s och specialidrottsförbundets webbsidor, kan idrottsutövaren förutsättas ha kunskap om anti- dopningsregelverket. Även massmediers exponering av dopnings- fall inom idrotten bör uppmärksamma utövaren på behovet av att informera sig om de regler som gäller. 
  
 9.4 
  
 Dopningskontroller inom idrott som står utanför RF 
  
 I RF:s stadgar finns inga regler om att genomföra dopnings- kontroller på andra idrottsutövare än de som är medlemmar i en idrottsförening inom RF eller som är avtalsbundna av sitt special- idrottsförbund. RF har tidigare genom avtal genomfört dopnings- kontroller inom idrotter som inte tillhör RF, med ett regelverk lik- nande RF:s. 
 I avsnitt 8.4.3 har redovisats att det finns idrotter som inte är organiserade inom RF. Även inom sådana idrotter kan deras utövare 
 193 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 vara underkastade kravet på dopningskontroller m.m. eftersom den organisation de tillhör genom att underteckna Världsantidopnings- koden är bunden av dess regler. 
 Genom undertecknande av Världsantidopningskoden har också sådana internationella förbund åtagit sig att arbeta mot dopning i enlighet med koden, dvs. på motsvarande sätt som görs inom RF- idrotten, bl.a. genom genomförande av dopningskontroller. 
  
 9.5 
  
 Dopningskontroller utanför idrotten 
  
 Dopningskontroller vid gym- och träningsanläggningar förekommer i dag endast i begränsad omfattning. De kan förekomma som en del i projekt, ofta bedrivna genom samarbete inom kommuner eller regioner. Kontroller genomförs då genom urinprovstagning på vårdcentral eller inom kommunens socialvård och proven analyseras som sjukvårdsprover. Vid utredningens möten med företrädare för gymbranschen har dessa uppgett att de för närvarande inte genom- för några dopningskontroller på dem som tränar i gym- träningsan- läggningar. Det förekommer dock att dopningskontroller görs på anställda vid gym- och träningsanläggningar. Enligt företrädare för gymbranschen är det oklart om dopningskontroller kan genom- föras på dem som tränar i gym- och anläggningar utan lagstöd. Dessa företrädare anser därför att det närmare bör utredas om det är möjligt att genomföra dopningskontroller på dem som tränar i gym- och träningsanläggningar. För att garantera en ren tränings- miljö bör även anställda vid gym- och träningsanläggningar ingå i målgruppen för dopningskontroller. 
  
 9.6 
  
 Genomförandet av Världsantidopningskoden 
  
 Antidopningsverksamheten inom RF styrs av Världsantidopnings- koden. Koden ska även fortsatt undertecknas av RF och vara gäl- lande för  
 RF-idrotten. 
  Någon principiell skillnad uppkommer inte om verksamheten bedrivs i en fristående nationell antidopnings- organisation eftersom det även fortsatt är RF som implementerar koden i sitt regelverk och beslutar om att i avtal med den nationella antidopningsorganisationen tillåta denna att inom  
 RF-idrotten 
  bedriva viss antidopningsverksamhet i enlighet med koden. Finansieringen av antidopningsverksamheten inom  
 RF-idrotten 
  blir oförändrad 
 194 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 genom att statliga bidrag ställs till den nationella antidopningsorga- nisationens förfogande. 
 Även antidopningsverksamheten i andra organisationer som är bundna av Världsantidopningskoden ska styras av kodens bestäm- melser. Om avtal träffas med en sådan organisation styr även här avtalet vilka delar av kodens krav som ska utföras av en nybildad nationell antidopningsorganisation eller alternativt inom organisa- tionen. Organisationsformen innebär inte heller i detta fall någon skillnad. 
 All antidopningsverksamhet som Världsantidopningskoden före- skriver ska bedrivas av dem som undertecknat koden. I Sverige bör idrottsorganisationer och NADO:n underteckna koden. Det är av vikt att notera att oaktat vad koden föreskriver är verksamheten i Sverige alltid underordnad svensk lagstiftning. En nationell anti- dopningsorganisation får således inte bedriva någon antidopnings- verksamhet som strider mot svensk lag. 
 Dopningskontrollverksamheten vid gym- och träningsanlägg- ningar kommer inte att styras av Världsantidopningskoden eller någon av konventionerna om dopning inom idrotten. Någon vistelserap- portering är inte aktuell. 
  
 9.7 
  
 Vad ska analyseras och på vilket material? 
  
 Bedömning:  
 De dopningssubstanser som bör kontrolleras av- seende besökare vid gym- och träningsanläggningar bör samman- falla med de genom lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dop- ningsmedel förbjudna dopningssubstanserna. 
 Provtagningen och analyserandet bör ordnas på motsvarande sätt som gäller inom idrotten. 
 WADA beslutar om vilka dopningssubstanser som är förbjudna och vilka typer av prov som kan tas och analyseras inom idrotts- organisationerna. RF följer dessa regler. Den vanligaste typen av dopningskontroll inom idrotten är att ett urinprov lämnas av den enskilde under överseende av en dopningskontrollant. Dopnings- kontrollanten förseglar provet i närvaro av den enskilde och dop- ningskontrollanten säkerställer därefter transport av provet som blir anonymt med en individuell kod till ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium (se kapitel 12). Vid laboratoriet kontrolleras 
 195 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 förseglingen och bryts varefter en analys på förbjudna dopnings- substanser genomförs. 
 Under senare år har även blodprov från enskild lämnats för analys på vissa förbjudna dopningssubstanser som inte kan upptäckas vid analys på urin. Däribland kan nämnas s.k. bloddopning där eget blod eller annans blod tillförs kroppen vilket leder till en förbättrad kondition och uthållighet. Blodprov lämnas även för att skapa en individuell blodprofil för att avslöja dopning. 
 När det gäller dopningskontroller utanför idrotten på de som tränar vid gym- och träningsanläggningar bör lämnande av urinprov vara vanligast. Bruket av dopningsmedel bland dem som tränar vid gym- och träningsanläggningar avser nämligen främst anabola andro- gena steroider, vilka kan upptäckas genom analys av urinprov. Även blodprovstagning kan dock komma i fråga för att kunna upptäcka användning av tillväxthormon. Med nya analysmetoder kan också  
 utandnings-, 
 saliv-, 
  svett- eller hårprov bli aktuella. Antalet dop- ningssubstanser som bör kontrolleras på besökare vid gym- och träningsanläggningar bör vara färre än inom idrotten. 
 Utredningen bedömer att de dopningssubstanser som bör kon- trolleras avseende besökare vid gym- och träningsanläggningar bör sammanfalla med de genom lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen) förbjudna dopningssubstanserna. Provtagningen och analyserandet bör ordnas på motsvarande sätt som gäller inom idrotten. 
  
 9.8 
  
 Krävs lagstiftning för att dopningskontroller ska kunna genomföras inom idrotten och vid gym- och träningsanläggningar? 
  
 Bedömning:  
 Det dopningskontrollerande som kan ske enligt gällande lagstiftning är tillräckligt och det bör inte införas någon ytterligare lagstiftning om genomförandet av dopningskontroller inom idrotts- rörelsen eller vid gym- och träningsanläggningar. 
 196 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 9.8.1 
  
 Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna 
  
 Som redovisats tidigare gäller Europeiska konventionen d. 4 nov. 1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) jämte gjorda ändringar och tillägg som lag i Sverige, (se lagen (1994:1219) om den europeiska kon- ventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Genom att underteckna konventionen ska staten garantera var och en, som befinner sig under deras juris- diktion, de fri- och rättigheter, som anges i konventionen. Det är alla grenar av det allmänna, dvs. staten, kommuner och landsting, som har förpliktelser enligt konventionen och inte enskilda personer. Av Europadomstolens praxis följer att staten i vissa fall är skyldig att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskildes sfär mot angrepp från andra enskilda. Det gäller vid mycket allvarliga intrång i privatlivet, såsom vid våldtäkt där staten har en skyldighet att erbjuda ett effektivt skydd. Det är oklart om staten har någon skyldig- het att införa skydd mot mindre ingripande intrång i privatlivet som sker mellan enskilda. Det finns, såvitt känt, ingen dom från Europadomstolen som slår fast att staten har en sådan skyldighet i fråga om sådan testning (kontroll) avseende dopning, droger och alkohol som normalt förekommer. 
 Nedan i detta kapitel kommer begreppet test huvudsakligen att användas eftersom det syftar på sammanhang där det begreppet använts. Innebörden av begreppet test är densamma som avses med begreppet kontroll där det används. 
 Enligt artikel 8.1 i nämnda konvention har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespon- dens. Vidare följer av artikel 8.2 att offentlig myndighet inte får inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. 
 Enligt 2 kap. 23 § regeringsformen (RF) får lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av Europakonventionen. 
 197 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 Vägledning avseende vad som närmare avses med rätten till skydd för privatlivet får sökas i Europadomstolens och andra dom- stolars praxis. 
 I fråga om de som genom medlemskap i idrottsförening eller avtal med den som driver en gym- eller träningsanläggning frivilligt har gått med på dopningskontroller, inklusive vistelserapportering, och sedan låter sig testas respektive rapporterar kan det ifrågasättas om det över huvud taget har skett ett sådant intrång i privatlivet som avses i artikel 8.1. Det kan dock finnas anledning att ändå beröra förutsättningarna för att göra inskränkningar i privatlivs- skyddet för avsedda dopningskontroller för den händelse dessa skulle anses inkräkta på privatlivsskyddet. 
 Europadomstolen har i fråga om drogtestning av anställda ansett att kravet på lagstöd för inskränkningar i skyddet kan uppfyllas genom att arbetsgivaren med stöd av sin s.k. arbetsledningsrätt beordrar ett drogtest i enlighet med en drogpolicy eller liknande som är känd av arbetstagarna på förhand (se SOU 2009:44 s. 148 ff. för referat av Europadomstolens beslut). På motsvarande sätt får publicerade antidopningsreglementen,  
 -koder 
  och  
 -föreskrifter 
  med bestämmelser om dopningskontroller och vistelserapportering som det hänvisas till i föreningsstadgar eller avtal för tillträde till gym- och träningsanläggningar eller som en arbetsgivare eller motsvarande tillämpar anses uppfylla kravet på lagstöd. 
 Dopningskontrollerna, inklusive vistelserapporteringen, får anses ske med hänsyn främst till skyddet för hälsa och moral och därmed vara föranledda av sådana befogade intressen som kan göra en inskränkning i privatlivsskyddet tillåten. 
 Det återstår då att göra en s.k. proportionalitetsbedömning för att avgöra om kravet på att det ska vara nödvändigt i ett demokra- tiskt samhälle att göra den aktuella inskränkningen är uppfyllt. De starka motiven för dopningskontroller har beskrivits tidigare i betänkandet. Det tillämpade systemet med dopningskontroller som förekommer inom idrottsrörelsen är grundat på internationella överenskommelser och tillämpas faktiskt i många stater med ett demokratiskt styrelseskick. Systemet har, genom internationell sam- verkan, utvecklats successivt genom åren för att mot bakgrund av vunna erfarenheter kunna svara mot vad som är nödvändigt för att tillgodose de åsyftade intressena samtidigt som integritetsaspek- terna beaktats vid utformningen av t.ex.  
 provtagnings-, 
  analys- och överprövningsförfarandena som syftar till att garantera idrottsut- övarnas värdighet och rättssäkerhet. Avsikten är att dopningskon- 
 198 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 trollerna på gym- och träningsanläggningar ska hanteras på i huvud- sak samma sätt som inom idrottsrörelsen men begränsas till att avse sådana dopningsmedel vars brukande utan giltigt skäl har straffbe- lagts av bl.a. folkhälsoskäl. Slutsatsen av det anförda är att det till- tänkta systemet med dopningskontroller, inklusive vistelserappor- tering, får anses klara en proportionalitetsbedömning. Det vore förvånande om Europadomstolen skulle komma till en annan slut- sats i fråga om ett internationellt utarbetat system med detaljerade regler som tillämpats globalt under många år. 
 Europakonventionen hindrar alltså inte dopningskontrollerandet eller kräver att det författningsregleras. 
  
 9.8.2 
  
 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna 
  
 Till det nya fördraget om Europeiska unionen  
 (EU-fördraget) 
  och fördraget om Europaunionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  fogas Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (rättighetsstadgan). Rättighetsstadgan beskriver de fri- och rättig- heter som EU erkänner att varje människa har. 
 I artikel 3 i rättighetsstadgan anges att var och en har rätt till fysisk och mental integritet. Av artikel 7 följer att var och en har rätt till respekt för privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kom- munikationer. Enligt artikel 8 har var och en rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Vidare följer att dessa uppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grund- val av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. Dessutom har var och en rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få rättelse av dem. Det finns motsvarande möjligheter att inskränka rättighe- terna som gäller enligt artikel 8.2 i Europakonventionen. 
 Enligt artikel 53 i rättighetsstadgan får ingen bestämmelse i stadgan tolkas som att den inskränker eller inkräktar på de mänsk- liga rättigheter och grundläggande friheter som inom respektive tillämpningsområde erkänns i unionsrätten, internationell rätt och de internationella konventioner i vilka unionen eller samtliga med- lemsstater är parter, särskilt Europakonventionen, samt i medlems- staternas författningar. 
 Samtliga EU:s medlemsstater har anslutit sig till Europakon- ventionen. Rättighetsstadgan inskränker således inte de rättigheter 
 199 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 som följer av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 
 Stadgan gäller EU:s egna institutioner och organ samt medlems- länderna när de tillämpar unionsrätten. Eftersom dopningskontrol- lerna inte baserar sig på unionsrätten, berörs stadgan inte vidare i det följande. 
  
 9.8.3 
  
 Regeringsformen 
  
 Regeringsformen är en av Sveriges fyra grundlagar. Grundlagen gäller i förhållandet mellan det allmänna och medborgarna, inte medbor- garna emellan. 
 Av 2 kap. 6 § RF följer att varje medborgare gentemot det all- männa är skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i annat fall än som avses i 4 och 5 §§ (dödsstraff, kroppsstraff, tortyr och medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden). I propositionen En reformerad grundlag (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19, rskr.  
 2009/10:304–305) 
  föreslogs att paragrafen i ett andra stycke skulle utökas med ett skydd gentemot det all- männa för var och en mot betydande intrång i den personliga inte- griteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Förslaget till ändring av regeringsformen beslutades slutligt av riksdagen den 24 november 2010. (bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). En lag- ändring i enlighet med förslaget trädde i kraft den 1 januari 2011. 
 De fri- och rättigheter som här avses får enligt en ny paragraf, 2 kap. 20 § RF, begränsas endast genom lag. Begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokra- tiskt samhälle och får inte gå utöver vad som är nödvändigt med hän- syn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. 
 Enligt motiven till 2 kap. 6 § RF avses med kroppsligt ingrepp främst våld mot människokroppen. Dessutom hänförs hit läkar- undersökningar, smärre ingrepp som vaccinationer och blodprovs- tagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kropps- besiktning, som t.ex. utandningsprov eller liknande alkoholtest (prop. 1975/76:209 s. 147). Urinprov nämns inte i propositionen. 
 200 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 JO har i ett beslut (JO  
 2009-03-27, 
  dnr  
 5978-2006) 
  ansett att tagande av urinprov är att betrakta som ett sådant ingrepp som avses i 2 kap. 6 § RF. I den mån en urinprovstagning är att anse som på- tvingad fordrar åtgärden enligt JO därför lagstöd. JO har i samma ärende undersökt vad som menas med ett påtvingat kroppsligt ingrepp. I denna del har JO uttalat att ett samtycke som är avgivet under förstådda eller uttryckliga påtryckningar inte ska accepteras. 
 Det anses att det i det fall ett kroppsligt ingrepp, t.ex. en läkar- undersökning, är en förutsättning för en förmån från det allmänna, exempelvis en offentlig anställning eller sjukpenning, inte finns något tvångsmässigt ingrepp (Anderson, Grundlagarna, 2 uppl. 2006, s. 110). 
 Bestämmelsen i 2 kap. 6 § RF gäller i förhållandet mellan det all- männa och medborgarna, inte medborgarna emellan. Det är inte avsett att det allmänna ska utföra eller låta utföra de dopningskon- troller som förekommer inom idrotten eller på privata gym- och träningsanläggningar. Det kan däremot förekomma att det allmänna, t.ex. en kommun, driver en gym- och träningsanläggning i egen regi och där låter utföra dopningskontroller på dem som tränar. Till- träde till en gym- och träningsanläggning som det allmänna driver i egen regi får dock anses vara en sådan förmån från det allmänna att det för tillträdet kan uppställas krav på att underkasta sig dopnings- kontroller utan att kontrollen kan betraktas som ett påtvingat kropps- ligt ingrepp. På motsvarande sätt hindrar inte 2 kap. 6 § RF att det allmänna såsom villkor för förmånen att få en offentlig anställning med placering på en gym- och träningsanläggning uppställer krav på att den arbetssökande underkastar sig en dopningskontroll. Där- emot torde,  
 e contrario 
 , 5 § anställningsförordningen (1994:373) hindra statliga arbetsgivare från att uppställa ett sådant krav. 
 När det däremot gäller offentligt anställda som inte själva söker en (ny) offentlig anställning med placering på en gym- och tränings- anläggning utan t.ex. redan arbetar där och uppdragstagare och in- hyrda arbetstagare eller liknande personer som ska utföra arbete där, torde 2 kap. 6 § RF hindra det allmänna från att – utan lagstöd – som villkor för tillträde uppställa krav på sådana dopningskontroller som innebär ett kroppsligt ingrepp. Som nämnts får dopningskon- troller på sådana anläggningar anses utföras av främst folkhälsoskäl. Det får anses att det är en offentlig arbetsuppgift att värna folk- hälsan. När det allmänna utför den arbetsuppgiften genom att kräva en dopningskontroll får det allmänna således anses använda sin makt såsom just det allmänna och inte den makt som tillkommer varje 
 201 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 arbetsgivare eller annan avtalspart. Därmed är det troligt att åtgärden faller under 2 kap. 6 § RF (AD 1984 nr 94 och JO 2006/07 s. 97). 
 Genom det ovan redovisade nya stycket i 2 kap. 6 § RF kan också vistelserapporteringen anses som ett betydande intrång i den personliga integriteten, i vart fall beträffande elitidrottsutövarna på internationell nivå som har att rapportera var och när de normalt uppehåller sig för träning, arbete, studier eller annan återkommande aktivitet 24 timmar om dygnet, 365 dagar om året med specifikt angivande var de befinner sig under en angiven timme varje dygn. Möjligen kan också övriga idrottsutövare med de lägre kraven på rapporteringens innehåll anses vara utsatta för betydande intrång i den personliga integriteten genom kartläggningen av den enskildes personliga förhållanden. För att stadgandet inte ska bli tillämpligt förutsätts samtycke av personen i fråga. Beträffande samtycke uttalas i motiven (prop. 2009/10:80, s. 179) att personuppgiftslagen (1998:204) bör kunna tjäna som vägledning vid bedömandet av vad som ford- ras för att en åtgärd ska falla utanför grundlagsskyddet redan på grund av att den vidtas med den enskildes samtycke. Ett samtycke i person- uppgiftslagen förutsätter att det ska vara frivilligt och inte framtvingat genom hot om någon för personen i fråga oacceptabel följd. 
 Som nämnts gäller 2 kap. 6 § RF i förhållandet mellan det all- männa och medborgarna, inte medborgarna emellan. Eftersom avsik- ten inte är att det allmänna ska registrera det som rapporteras i fråga om vistelser, berörs 2 kap. 6 § andra stycket RF inte vidare i det följande. Bestämmelsen är inte tillämplig på det som NADO:n eller idrottsrörelsen gör i fråga om dopningskontroller inklusive vistelse- rapporteringen. 
  
 9.8.4 
  
 Kontroller avseende medel som omfattas av dopningslagen i lagstiftningen 
  
 Det finns ett antal lagar som ger möjlighet till dopningskontroller. Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll, och lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård ålägger personen som omfattas av åtgärden i respektive lag att på begäran lämna olika prover, bl.a. urinprov, för kontroll av att personen inte är påverkad av sådana medel som omfattas av dopningslagen. I en ny fängelselag (2010:610) som den 1 april 2011 ersätter lagen (1974:203) 
 202 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 om kriminalvård i anstalt, finns en skyldighet för den intagne att på begäran lämna t.ex. urinprov och blodprov för kontroll att han eller hon inte är påverkad av bl.a. dopningsmedel som omfattas av dop- ningslagen (8 kap. 6 §). Enligt fängelselagen blir även den som är beviljad utslussningsåtgärd skyldig att lämna sådant prov (11 kap. 7 §). Skyldighet att lämna prov gäller även för häktade enligt en ny häkteslag (2010:611) som den 1 april 2011 ersätter lagen (1997:371) om behandlingen av häktade och dömda. I de lagar som ersätts av fängelselagen och häkteslagen finns motsvarande skyldighet. Miss- tanke om påverkan krävs för skyldigheten att lämna urinprov enligt flertalet lagar dock inte enligt lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll, fängelselagen och lagen om kriminalvården i anstalt. 
 I samtliga ovan nämnda lagar är skyldigheten att lämna prov en pålaga från en myndighet. Att skyldigheten lagreglerats är en följd av regeringsformens krav att ett ingrepp i skyddet gentemot det all- männa mot påtvingat kroppsligt ingrepp får för att vara tillåtet enligt 2 kap. 20 § RF begränsas endast genom lag eller förordning. 
  
 9.8.5 
  
 Annan lagstiftning till skydd för den personliga integriteten 
  
 De brott som skulle kunna hävdas ha blivit begångna i samband med dopningskontrollverksamhet och som är relevanta i detta samman- hang är hemfridsbrott, ofredande, förtal och förolämpning (4 kap. 6 och 7 §§ samt 5 kap. 1 och 3 § brottsbalken(BrB)). Utöver vad som i dag finns stadgat föreslår Integritetsskyddskommittén i sitt slut- betänkande Skyddet för den personliga integriteten (SOU 2008:3) kriminalisering av olovlig fotografering på en plats dit allmänheten inte har insyn (4 kap. 6 a § BrB). Något motsvarande förslag i RF finns inte i propositionen En reformerad grundlag (prop. 2009/10:80) eftersom detta förbud anses kunna omfattas av den nya lydelsen av 2 kap. 6 § RF. I denna del framgår av motiven att i vilken utsträck- ning åtgärder som innebär påtvingade ingrepp i enskildas personliga förhållanden ska omfattas av det utvidgade skyddet i 2 kap. RF är något som får prövas i framtida lagstiftningsarbete (prop. 2009/10:80, s. 185). 
 Brott begångna mot en person kan innebära att personen kan vara berättigad till kränkningsersättning enligt 2 kap. 3 § skade- ståndslagen (1972:207). Kännetecknande för de brott som grundar 
 203 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 rätt till kränkningsersättning är att de innefattar ett angrepp på den skadelidandes personliga integritet, se proposition Ersättning för ideell skada (2000/01:68, s. 48). En förutsättning för skadestånd är dock att det är fråga om en allvarlig kränkning. 
 Avsikten är att de testade genom medlemskap eller avtal ska ha gått med på dopningskontrollerna, sanktionssystemet och i före- kommande fall offentliggörandet av att en sanktion tillämpats. Med hänsyn härtill torde den som genomför kontrollerna, eller har hand om offentliggörandet, inte kunna drabbas av straffrättsligt ansvar. Som redan nämnts förutsätts att kontrollerna inte genomförs med någon form av våld. 
  
 9.8.6 
  
 Integritetsskydd för arbetstagare gentemot sin arbetsgivare 
  
 Många idrottsutövare kan anses som arbetstagare hos den förening de är medlemmar i, bl.a. eftersom de får lön eller annan ersättning från sin förening eller sitt förbund. Idrottsutövare, som inte tillhör någon svensk idrottsförening men som är bundna av RF:s anti- dopningsregelverk genom avtal, kan även de anses som arbetstagare om de får ersättning för sina tjänster som gjorts till förbundet. Den som är anställd hos en idrottsförening för att utöva idrott är regelmässigt också medlem i föreningen och omfattas därmed av de regler i fråga om dopningskontroll som gäller för alla medlemmar. Det kan förmodligen förekomma att idrottsutövarens arbetsgivare beordrar denne att genomgå en dopningskontroll. I det system som utredningen föreslår är det dock någon annan än arbetsgivaren som begär att idrottsutövaren i egenskap av föreningsmedlem ska genomgå en dopningskontroll. Det finns därför inte anledning att gå in på i vilken utsträckning idrottsföreningen i egenskap av arbetsgivare kan beordra en dopningskontroll. Inte heller finns det med hänsyn till utredningsuppdraget anledning att beröra eventuella arbetsrätts- liga konsekvenser av att den som är anställd hos en idrottsförening för att utöva idrott inte följer vad som gäller för honom eller henne i egenskap av medlem. 
 När det däremot gäller dopningskontroller på gym- och tränings- anläggningar, är avsikten att även den som är anställd för att arbeta vid anläggningen ska kunna dopningskontrolleras. Det finns därför anledning att beröra vilka möjligheter en arbetsgivare har att beordra sina arbetstagare att genomgå en dopningskontroll. 
 204 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 Det utvidgade skyddet för offentliganställda gentemot sin offent- liga arbetsgivare enligt Europakonventionen och 2 kap. 6 § RF har berörts tidigare, varför det som sägs i detta avsnitt främst har bety- delse för privatanställda. 
 I flera rättsfall från Arbetsdomstolen (AD) har bedömts i vilken utsträckning en arbetsgivare kan beordra en arbetstagare att genomgå drogtestning. En order med stöd av arbetsgivarens s.k. arbets- ledningsrätt, eller ett kollektivavtal eller ett enskilt anställningsavtal med uttryckliga bestämmelser om testning, får inte strida mot (lag eller) god sed på arbetsmarknaden, vilket domstolen i dessa fall har bedömt med ledning av en intresseavvägning, men i övrigt är arbets- tagaren i princip skyldig att följa en order om att underkasta sig drogtestning om inte annat följer av kollektivavtal eller det enskilda anställningsavtalet. Arbetsdomstolen har uttryck sig så här (AD 2001 nr 3): 
 Parter kan genom kollektivavtal, enskilt anställningsavtal eller i annan form överenskomma om rätt för arbetsgivare att genomföra drogtester och ett avtal härom har i princip giltig verkan. Detta innebär bl.a. att en arbetstagares vägran att underkasta sig provtagning i enlighet med det avtalade åtagandet kan utgöra ett avtalsbrott och saklig grund för uppsägning. 
 Har någon uttrycklig överenskommelse inte träffats i saken, vare sig som kollektivavtal eller enskilt anställningsavtal, kan arbetsgivaren ändå ha rätt att kräva att arbetstagaren underkastar sig drogtest som en följd av arbetsgivarens arbetsledningsrätt. En sådan rätt förutsätter att arbets- givaren inte överskrider gränserna för sin arbetsledningsrätt genom att utöva den i strid mot lag eller god sed på arbetsmarknaden. Vid bedöm- ningen av om arbetsgivarens beslut om drogtest strider mot god sed har i praxis gjorts en avvägning mellan arbetsgivarens intresse av att drog- testa arbetstagaren och arbetstagarens intresse av att värna om sin per- sonliga integritet. Intrånget i arbetstagarens personliga integritet måste stå i rimlig proportion till det intresse arbetsgivaren vill tillgodose. Om det efter en sådan intresseavvägning kan konstateras att arbetstagaren varit skyldig att medverka i drogtestet kan hans vägran att drogtesta sig utgöra saklig grund för uppsägning. 
 I AD 2001 nr 3 prövade Arbetsdomstolen huruvida företaget Frys- huset haft saklig grund för uppsägning av en arbetstagare, en skol- värd vid ett gymnasium inom ramen för Reeves projekt Lugna gatan, som vägrat underkasta sig urinprov i syfte att utröna om det fanns grund för misstankarna att arbetstagaren missbrukade narko- tika. Då arbetstagaren som hänvisade till sin personliga integritet 
 205 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 trots ett flertal uppmaningar vidhöll sin vägran att underkasta sig testet sades han upp från sin anställning. 
 Arbetstagarsidan hävdade att Fryshuset hade överskridit grän- serna för sin arbetsledningsrätt av följande skäl. Fryshuset bedrev inte någon sådan riskfylld verksamhet som enligt Arbetsdomstolens dittillsvarande praxis kunde medföra skyldighet för anställda att underkasta sig drogtest. Eventuellt narkotikamissbruk hos arbets- tagaren hade kunnat uppdagas på andra mindre integritetskrän- kande sätt än genom urinprovstagning. Fryshuset hade därutöver inte haft någon ordentlig drogpolicy som varit känd bland perso- nalen. Fryshusets misstankar om att arbetstagaren återfallit i narko- tikamissbruk var helt obefogade. 
 Fryshuset anförde å sin sida bl.a. följande. Genom att ta anställ- ning hos Fryshuset hade den anställde insett eller bort inse att det var en förutsättning för anställningen och dess fortbestånd att arbetstagaren ställde sig till förfogande för drogtestning i den omfatt- ning som krävdes om misstanke eller tveksamhet uppstod om hans drogfrihet. Det hade därför enligt anställningsavtalet åvilat arbets- tagaren en skyldighet att medverka i provtagning. Drogtest hade dess- utom en naturlig anknytning till Fryshusets verksamhet, eftersom denna krävde allmänhetens, kundernas och ungdomarnas förtro- ende i drogfrihetsfrågan. Detta intresse vägde tyngre än arbetsta- garens intresse av skydd för den personliga integriteten. Till följd därav var det tillåtet för Fryshuset att kräva drogtestning som ett led i arbetsledningsrätten. Drogtester med urinprov var därvid Frys- husets enda möjliga sätt att spåra förekomsten av missbruk. Prov- tagningen hade inte i något avseende varit integritetskränkande eller förnedrande. 
 Arbetsdomstolen konstaterade att intresset bakom Fryshusets drogtester av personal var av ett annat slag än i de två tidigare mål om drogtestning som hade prövats (AD 1991 nr 45 och AD 1998 nr 97) i vilka arbetsgivarens krav burits upp av ett starkt säkerhets- och skyddsintresse. Här var intresset i högre grad knutet till ända- målet med verksamheten. Fryshuset hade med hänsyn till verksam- hetens karaktär ett mycket starkt allmänt intresse av att utföra drogtester på sin personal för att undanröja eventuella misstankar och att utåt kunna garantera att dess verksamhet var helt fri från narkotika. Domstolen konstaterade vidare att det inte kunde upp- ställas några krav på att misstankarna mot en arbetstagare måste vara särskilt välgrundade i ett fall som detta där det med hänsyn till verk- samhetens art fanns ett särskilt intresse av att undanröja varje tvivel. 
 206 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 Huruvida Fryshusets drogpolicy kunde leva upp till de krav som arbetstagarsidan ansåg borde gälla för en drogpolicy var enligt dom- stolen av begränsad betydelse i målet. Den väsentliga frågan var i stället i vilken mån ett drogtest skulle ha inneburit en sådan kränk- ning av den anställdes integritet att han av det skälet inte var skyldig att medverka. 
 Domstolen konstaterade att testningen skulle ha skett genom att den anställde lämnade ett urinprov på arbetsplatsen. Urinprovs- tagning i allmänhet och det sätt på vilket Fryshuset genomfört tes- tet fick anses föga integritetskränkande och domstolen kunde inte finna att den skulle ha varit förnedrande för arbetstagaren. Vid ett samlat övervägande fann domstolen att Reeves intresse av att drogtesta den anställde i fråga vägt tyngre än dennes behov av skydd för sin integritet. Arbetstagaren ansågs vara skyldig att medverka i den aktuella provtagningen. 
 Det har ansetts att motsvarande resonemang som i fråga om drogtestning av arbetstagare bör kunna föras i fråga om testning avseende sådana substanser som avses i dopningslagen (Erickson, Alkohol- och narkotikatestning i arbetslivet, Vänbok till Russo, 2010, s. 655 not 1). 
 Den arbetsgivare som enligt det tilltänkta systemet har åtagit sig att driva en dopningsfri gym- och träningsanläggning och aktivt mot- verkar dopning får, på motsvarande sätt som Fryshuset hade i det refererade rättsfallet, anses ha har ett mycket starkt allmänt intresse av att utföra dopningskontroller på sin personal för att undanröja alla eventuella misstankar och att utåt kunna garantera att verksam- heten är helt fri från dopning. Slutsatsen är således att sådana arbets- givare bör med stöd av sin arbetsledningsrätt ha möjlighet att beordra de anställda i anläggningen att på begäran av det anlitade kontrollorganet underkasta sig dopningskontroll. 
 Det kan finnas bestämmelser i kollektivavtal eller enskilda anställ- ningsavtal som inverkar på arbetsgivarens möjlighet att beordra dopningskontroll. 
 Det kan nämnas att Utredningen om integritetsskyddet i arbets- livet har föreslagit en uttrycklig lagreglering av möjligheten för arbets- givare att begära dopningskontroll av bl.a. sina anställda, som ska gälla för både privat och offentligt anställda (SOU 2009:44). För- slaget bereds för närvarande inom Regeringskansliet. 
 207 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 9.8.7 
  
 Sammanfattning och slutsats 
  
 Den dopningskontroll som förekommer enligt idrottsrörelsens regelverk strider inte mot svensk lagstiftning och är förenlig med Europakonventionen. Det gäller även om kontrollerandet skulle enligt regelverket självständigt utföras av en NADO. 
 Att den som driver en gym- och träningsanläggning enligt tyd- ligt avtal med sina kunder ställer dopningskontroll, genomförd på motsvarande sätt som enligt idrottsrörelsens regelverk men avseende bara sådana substanser som avses i dopningslagen som villkor för tillträde till anläggningen strider inte mot svensk lagstiftning och är förenlig med Europakonventionen. Det gäller även om den som driver anläggningen skulle anlita en NADO för att självständigt utföra kontrollerandet. 
 En privat arbetsgivare som driver en gym- och träningsanlägg- ning och som har åtagit sig att driva en dopningsfri anläggning och aktivt motverkar dopning, kan om inte annat följer av kollektivavtal eller det enskilda anställningsavtalet med stöd av sin arbetsled- ningsrätt beordra de anställda i anläggningen att genomgå en dop- ningskontroll som begärs av en anlitad NADO. En offentlig arbets- givare i motsvarande situation får inte göra det utan lagstöd, vilket inte finns i dag. 
 En icke statlig arbetsgivare i motsvarande situation får om inte annat följer av kollektivavtal som villkor för anställning i en sådan anläggning kräva dopningskontroll. En statlig arbetsgivare får inte göra det. 
 Utredningen gör bedömningen att det dopningskontrollerande som således kan ske enligt gällande lagstiftning är tillräckligt och att det således inte behövs någon lagstiftning om genomförande av dop- ningskontroller inom idrottsrörelsen eller vid gym- och tränings- anläggningar. 
  
 9.9 
  
 Betydelse av idrottens särart inom EU 
  
 Det har i olika sammanhang hävdats att idrottens särart inom EU skulle ha betydelse i förhållande till Europakonventionen och EU:s rättssystem. Detta har  
 EU-domstolen 
  uttolkat i sina domar varav några berörs nedan. Nedan beskrivs även det nya  
 EUF-fördragets 
  artikel 165 som kompletterats med kompetens för EU inom idrott. 
 208 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 I  
 EU-domstolens 
  dom mellan belgiska fotbollförbundet och Bennett (mål  
 C-415/93) 
  konstaterar domstolen att konkurrens- rätten och den inre marknaden gäller för idrott i den utsträckning det handlar om ekonomisk verksamhet. I  
 EU-kommissionens 
  vit- bok om idrott från 2007 beskrivs den europeiska idrottens särart från två utgångspunkter, nämligen särarten i idrottsverksamhet och idrottsregler respektive i idrottsstrukturen. 
 Av vitboken framgår att det finns regler för idrottsorganisa- tioner som på grund av sina legitima mål sannolikt inte bryter mot  
 EUF-fördragets 
  regler om konkurrensbegränsande samverkan under förutsättning att reglernas eventuella konkurrensbegränsande effekter är ändamålsenliga och är proportionella i förhållande till målen. I sammanhanget nämns antidopningsregler. 
 I målet  
 Davis 
  och Majcen mot kommissionen vid Tribu- nalen (f.d. Förstainstansrätten) (mål  
 C-519/04) 
  hävdade klagandena att dopningsreglerna begränsade deras ekonomiska friheter och sålunda stred mot  
 EU-rätten. 
  Tribunalen ansåg att dopningsregler är rent idrottsliga regler som inte kan omfattas av fördragets bestämmelser om de ekonomiska friheterna. Målet överklagades till  
 EU-domstolen 
  som ansåg att endast det förhållandet att förbudet mot dopning grundade sig på rent idrottsliga överväganden och alltså inte hade något att göra med ekonomiska överväganden var fel- aktigt. Domstolens slutsats var i stället att idrottens särart kan beaktas endast i den mån konkurrensbegränsade effekter inte strider mot EU:s konkurrensregler och under förutsättning att effekterna är nödvändiga för att uppnå ett legitimt syfte och vara proportio- nerliga i förhållande till det legitima faktiska idrottsintresset. Domen innebär att dessa förhållanden måste prövas i varje särskilt fall och ger inga allmänna tolkningsregler. 
 Genom  
 EUF-fördraget, 
  har idrotten införlivats i  
 EU-rätten. 
  Enligt artikel 165 i  
 EUF-fördraget 
  ska unionen bidra till att främja euro- peiska idrottsfrågor och ska då beakta idrottens specifika karaktär, dess strukturer som bygger på frivilliga insatser samt dess sociala och pedagogiska funktion. Målet ska vara att utveckla idrottens europeiska dimension genom att främja rättvisa och öppenhet i idrottstävlingar och samarbetet mellan organisationer och myndig- heter med ansvar för idrott samt genom att skydda idrottsut- övarnas fysiska och moraliska integritet, särskilt när det gäller de yngsta utövarna. 
 Om det faktum att idrotten införlivats i  
 EUF-fördraget 
  och med den ordalydelse som skrivits in skulle kunna innebära att idrottens 
 209 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 SOU 2011:10 
  
 särart ges en vidare ram kommer först i framtiden att lösas genom  
 EU-domstolens 
  framtida praxis. Utredningen anser att någon defi- nitiv slutsats inte kan dras att idrottens särart skulle innebära att antidopningsverksamheten i enlighet med Världsantidopningskodens regler inte skulle strida mot vissa av EU:s rättsregler. 
  
 9.10 
  
 Krävs lagstiftning för sanktionsförfarandena? 
  
 Bedömning:  
 Det behövs inte någon ytterligare lagstiftning om sanktionsförfarandet i fråga om dopning inom idrotten och vid gym- och träningsanläggningar. 
 Idrottens regelverk har ett väl utvecklat sanktionsförfarande som regleras i Världsantidopningskoden och som har implementerats i idrottens regelverk som omfattar främst alla som är medlemmar i en förening inom RF:s medlemsförbund. Av 2 § i Idrottens anti- dopningreglemente framgår vad som är bestraffningsbara dopnings- förseelser inom  
 RF-idrotten. 
  Här kan nämnas förekomsten eller bruk av förbjuden substans och vägran eller underlåtenhet att under- kasta sig dopningskontroll. Om inte någon strafflindringsgrund kan tillämpas är bestraffning för bruk av t.ex. anabola androgena steroider två års avstängning vid en första dopningsförseelse, men kan också uppgå till fyra års avstängning vid en grov förseelse. Vidare regleras i 3 § i reglementet frågan om bevisning och i 6 § analys av dopningsprov osv. De sanktioner som påförs en idrotts- utövare inom  
 RF-idrotten 
  gäller i samtliga  
 RF-idrotter. 
  
 En idrottsutövare som bestraffas för förseelse mot dopnings- reglerna kan alltså enligt RF:s regelverk stängas av från att delta i varje form av organiserad idrottsverksamhet, såsom träning, tävling, uppvisning eller att utöva uppdrag inom  
 RF-idrott. 
  Avstängningen kan i värsta fall vara för livet. Den som är avstängd för längre tid än fyra år får delta i idrottsverksamhet i en annan idrott än den i vilken förseelsen begåtts, men bara om verksamheten inte är på en nivå som kan kvalificera den avstängde att direkt eller indirekt delta i ett nationellt mästerskap eller en internationell tävling. Dessa bestäm- melser har sin grund i Världsantidopningskoden. Genom kodens bestämmelser gäller avstängningsbeslutet inom alla organisationer som undertecknat koden, dvs. inom en stor del av idrotten världen över. På begäran av Dopingkommissionen kan dock en idrottsut- 
 210 
  
 SOU 2011:10 
  
 Krävs lagstiftning för dopningskontrollerna och sanktionsförfarandena? 
  
 övare på låg nivå undantas från avstängning avseende organiserad träning i Sverige men ingen av de andra verksamheterna är tillåtna, se Idrottens antidopningsreglemente 10.1. 
 Idrotten har således redan ett på internationella överenskom- melser grundat regelverk med sanktioner mot dopning i form av avstängning från idrott som är detaljerat och förutsägbart. Det upp- såtliga bruket utan fog av sådant som omfattas av dopningslagen kan dessutom ge en straffrättslig sanktion. Det räcker. Det krävs inte i dag något särskilt myndighetstillstånd för att få verka inom idrotts- rörelsen, och det är inte heller lämpligt att införa ett lagstiftat för- bud mot att verka där. Det kan rörelsen som i dag sköta själv. 
 Det privaträttsligt grundade sanktionsförfarandet som tillämpas inom idrotten kan vidare inte anses vara otillbörligt eller liknande. Det finns därför inte heller fog för att införa lagstiftning för att skydda individer. 
 När det gäller besökare vid gym- och träningsanläggningar, bör det i avtalet mellan gymägaren och besökaren regleras vad konse- kvensen blir av att besökaren inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel eller vägran att underkasta sig dopningskontroll. NADO:n bör utforma ett regel- verk för sanktionsförfarandet som motsvarar det som gäller inom idrotten och som bygger på avstängning från gym- och tränings- anläggningar som samarbetar med NADO:n under viss tid eller under den tid som är kvar av besökarens liv. De sanktioner som kan avtalas räcker. Tolkningen och tillämpningen av avtalade bestämmelser kan prövas av domstol eller, om det finns avtal om det, skilje- nämnd. I 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område finns det vidare bestämmelser om att avtalsvillkor som är oskäliga kan jämkas eller lämnas helt utan avseende. Det räcker som skydd för individen. 
 Utredningen bedömer således att det inte behövs någon ytter- ligare lagstiftning om sanktionsförfarandet i fråga om dopning inom idrotten och vid gym- och träningsanläggningar. 
 211 
 10 Behandling av personuppgifter 
  
 10.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven ska utredningen granska och rättsligt analysera den behandling av personuppgifter som är nödvändig för att framgångs- rikt bedriva antidopningsverksamhet och lämna förslag till regle- ring som behövs för en framtida behandling av personuppgifter i denna verksamhet. En proportionalitetsbedömning ska göras beträf- fande enskildas behov av skydd för sin personliga integritet mot idrottens och samhällets intressen av en effektiv antidopningsverk- samhet. 
 I detta kapitel beskrivs vilken behandling av personuppgifter som en fristående nationell antidopningsorganisation (NADO) ska utföra. Det är dels sådan behandling som för närvarande sker inom det antidopningsarbete som bedrivs inom Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrottsförbundet, RF) och som kan flyttas över till en ny orga- nisation, dels sådan behandling som kan ske avseende medlemmar i sådana idrottsorganisationer som står utanför RF men som är bundna av Världsantidopningskoden, dels sådan behandling som kan för- väntas bli nödvändig om NADO:n får ansvar för antidopningsarbete i gym- och träningsanläggningar, framför allt i samband med dopnings- kontroller. Vidare kommer en analys att göras av vilka åtgärder som kan behövas för att uppfylla kraven i personuppgiftslagen (1998:204). 
  
 10.2 
  
 Behov av behandling av personuppgifter enligt Riksidrottsförbundets regelverk 
  
 10.2.1 
  
 Regelverket inom  
  
 RF-idrotten 
  
 När det gäller behandling av personuppgifter inom  
 RF-idrotten 
  gäller Idrottens antidopingreglemente med tillhörande föreskrifter som bygger på den av Världsantidopningsbyrån (World  
 Anti-Doping 
  
 213 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 SOU 2011:10 
  
 Agency, WADA) beslutade Världsantidopningskoden och dess Standarder, framför allt Standarden för skydd av den personliga integriteten och för personuppgifter (International Standard for Protection of Privacy and personal information, ISPPPI). Gällande standard gäller fr.o.m. den 1 juni 2009. 
 Den huvudsakliga avsikten med ISPPPI är att säkerställa att orga- nisationer och personer, som är engagerade i antidopningsarbete inom idrotten tillämpar tillbörligt, tillräckligt och effektivt skydd för den personliga integriteten i vad avser de personuppgifter som behandlas, oavsett om detta är lagreglerat eller ej. Standarden är avsedd att vara ett regelverk för de antidopningsorganisationer för vilka det inte finns ett lagreglerat skydd för idrottsutövaren i detta avseende eller det lagreglerade skyddet är lägre än standardens. Den är tving- ande utom i de fall den strider mot inhemsk lagstiftning. I något avseende går standardens skyddsregler längre än personuppgifts- lagen, bl.a. när det gäller möjligheten för en registrerad person att få rättelse beträffande felaktiga uppgifter. 
 I Idrottens antidopingreglemente stadgas att behandlingen av per- sonuppgifter som insamlas, lagras och behandlas för ändamål som framgår av reglementet ska ske enligt personuppgiftslagen och de av Riksidrottsstyrelsen (RS) fastställda Föreskrifterna om behandling av personuppgifter. 
  
 10.2.2 
  
 Personuppgifter som behandlas 
  
 För att möjliggöra ett effektivt antidopningsarbete är det nödvän- digt att behandla idrottsutövares och andra personers personupp- gifter. Nedan följer en beskrivning av för vilka ändamål det är nöd- vändigt för en antidopningsorganisation att behandla personupp- gifter och vilka uppgifter som i dag inhämtas och behandlas för att antidopningsarbetet ska kunna utföras. 
 I Sverige styrs inhämtandet av uppgifter av idrottens Föres- krifter för vistelserapportering, Föreskrifter om dispens, Före- skrifter för dopningskontroll och Föreskrifter för handläggning av dopningsärenden. Samtliga föreskrifter är antagna av RS. 
 En viktig uppgift för WADA är att samordna antidopningsakti- viteter och fungera som ett informationscentrum. Hit hör bl.a. registrering av alla vistelserapporter, alla beviljade dispenser och underlaget för beslutet om dispens samt alla utförda dopnings- kontroller och analysresultat. Därför har WADA utvecklat Anti- 
 214 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 Doping Administration & det måste röra sig om viktiga allmänna intressen. Dessa viktiga allmänna intressen bör identifieras som sådana i den nationella lagstiftning som gäller registeransvariga som är etablerade i EU. 
 244 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 Artikel  
 29-gruppen 
  verkar alltså förorda särskild nationell lagstift- ning om undantaget. 
 Avsikten från WADA:s sida är att samtliga uppgifter ska över- föras till ADAMS på elektronisk väg för att behandlas där och för att bli tillgängliga för andra antidopningsorganisationer som har behov av personuppgifter för sin antidopningsverksamhet och som har rätt att få tillgång till sådana personuppgifter enligt Världsantidopnings- koden. Överföring till ADAMS är ett krav enligt den reviderade Världsantidopningskoden. 
 I linje med vad som sagts tidigare får det anses att det är ett viktigt allmänt intresse för Sverige som nation att internationella regler mot dopning inom idrotten kan följas, att svenskar kan delta i internationella idrottstävlingar och att svenska idrottsutövare inte ska kunna undgå eller försvåra dopningskontroller genom att fly utomlands. För att uppnå detta är det nödvändigt att i enlighet med kraven i den reviderade Världsantidopningskoden föra över person- uppgifterna till databasen i Kanada. 
 Det finns enligt utredningens bedömning möjlighet att genom förordning meddela ett undantag med hänvisning till viktiga all- männa intressen, och utredningen lämnar ett sådant författnings- förslag. 
 Det är emellertid möjligt att det kan visa sig att behandlingen av personuppgifterna i databasen i Kanada redan omfattas av det undan- tag i fråga om Kanada som kommissionen har beslutat om och som genomförts i Sverige genom 13 § personuppgiftsförordningen och bilaga 1 till den förordningen. I sådant fall behövs inte den författ- ningsreglering som utredningen föreslår. 
 Övriga bestämmelser i personuppgiftslagen 
 Det är utredningens uppfattning att övriga bestämmelser i person- uppgiftslagen kan följas vid NADO:ns behandling av personuppgifter. 
 Slutsats 
 Det bör alltså införas en förordning med föreskrifter om undantag från förbuden i personuppgiftslagen mot behandling av känsliga personuppgifter (13 §) och uppgifter om lagöverträdelser (21 §) samt mot överföring av personuppgifter till tredje land (33 §). Förord- 
 245 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 SOU 2011:10 
  
 ningen kan lämpligen kallas för förordningen om behandling av personuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente och träda i kraft när NADO:n har bildats och träffat avtal med Riksidrotts- förbundet. 
 Förordningen behöver innehålla en bestämmelse om att det trots förbuden i 13, 21 och 33 §§ personuppgiftslagen är tillåtet att behandla personuppgifter avseende den som genom medlemskap i idrottsförening eller avtal med sådan förening eller idrottsförbund åtagit sig att följa Idrottens antidopingreglemente när det är nöd- vändigt för att den som enligt avtal med Riksidrottsförbundet ska enligt avtalet kunna utföra sina arbetsuppgifter enligt reglementet med tillhörande föreskrifter. Reglementet och de tillhörande föreskrif- terna behöver revideras när NADO:n tar över dopningskontrolleran- det. Det får förutsättas att regeringen fortlöpande följer de ändringar som kan göras i dessa regler och bedömer om de även efter en ändring kan tillåtas utgöra grund för undantagen enligt förordningen. 
 Idrottsorganisationer utanför Riksidrottsförbundet 
 Även beträffande medlemmar i idrottsorganisationer som står utanför Riksidrottsförbundet men som har åtagit sig att följa Världsantidop- ningskoden torde det behövas motsvarande undantag från person- uppgiftslagen för en effektiv behandling av personuppgifter i samband med dopningskontroller. Utredningens förslag till undantag beträf- fande uppgifter om den som åtagit sig att följa Idrottens antidoping- reglemente grundar sig på en bedömning av just detta nationella regelverk med detaljerade föreskrifter. Idrottsorganisationer som står utanför Riksidrottsförbundet har, såvitt utredningen känner till, ännu inte antagit några motsvarande nationella regler som skulle kunna användas för en bedömning av om undantag från personuppgifts- lagen bör medges. Därför har utredningen ansett att det inte i dags- läget är möjligt att göra ett vidare undantag än det som föreslagits. När det väl utarbetats nationella regler för de utanförstående idrotts- organisationerna som motsvarar Idrottens antidopingreglemente, bör det övervägas om den av utredningen föreslagna förordningen bör kompletteras. 
 En alternativ möjlighet som täcks redan av den av utredningen föreslagna förordningen är att en utanförstående idrottsorganisa- tion – efter överenskommelse med Riksidrottsförbundet – ansluter 
 246 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 sig till Idrottens antidopingreglemente och ser till att medlemmarna genom stadgar eller avtal åtar sig att följa reglementet. 
  
 10.7 
  
 NADO:ns behandling av personuppgifter om personer vid gym- och träningsanläggningar 
  
 Av avsnitt 9.8 redogörs för vilka avtalsföreskrifter som förutsätts finnas i fråga om Levy kontroller av besökare vid gym- och träningsanläggningar. Föreskrifterna i avtalet mellan de som före- träder gym- och träningsanläggningar (gymägarna) och de personer som gymägaren har ett avtal om tillträde till anläggningen med (besökare) innebär att varje besökare lämnar ett otvetydigt och uttryckligt samtycke till den behandling av personuppgifter som avses förekomma. I detta fall får samtycket anses frivilligt på det sätt som krävs enligt personuppgiftslagen. Det torde nämligen alltid finnas träningsmöjligheter utanför de anläggningar som kräver samtycke för tillträde. Den enskilde kan alltså fritt välja mellan att träna vid en anläggning som kräver samtycke för tillträde och att träna någon annanstans. 
 Enskilda får enligt personuppgiftslagen inte behandla person- uppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott enbart med stöd av ett samtycke. NADO:n behöver emellertid inte behandla några sådana personuppgifter, dvs. i praktiken själva resultatet av en dop- ningskontroll, på ett sätt som omfattas av personuppgiftslagen. Det räcker att NADO:n i en databas registrerar att någon inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel. En sådan uppgift kan inte anses avse en lagöverträdelse som inne- fattar brott, eftersom uppgiften kan grunda sig på annat än en brotts- lig handling, t.ex. att personen vägrat en dopningskontroll. 
 Ett sätt att ordna hanteringen av analysresultaten så att person- uppgiftslagen inte är tillämplig och så att syftet med hanteringen – att av folkhälsoskäl från gym- och träningsanläggningar utestänga besökare som inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel – kan uppnås som kan vara enligt följande. NADO:n utför en kontroll vid en gym- och träningsan- läggning och antecknar identiteten och adressen för den besökare som lämnat ett prov jämte ett unikt löpnummer för provet. Enbart provet märkt med löpnumret sänds sedan till ett laboratorium för analys. NADO:n behåller alltså uppgifter om namn och adress på den som provet tagits från jämte provets löpnummer. Efter analys 
 247 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 SOU 2011:10 
  
 lämnar laboratoriet till NADO:n analysresultatet märkt med provets löpnummer i ett förseglat kuvert som också märks på utsidan med provets löpnummer. Med hjälp av löpnumret postar NADO:n det förseglade kuvertet till den som provet togs från, jämte anvisningar om vad den enskilde enligt sitt avtal med gymägaren har att göra om han eller hon vill få fortsatt tillträde till gym- och träningsanlägg- ningar. Den enskilde postar analysresultatet till NADO:n jämte eventuell medicinsk utredning som styrker behovet av att använda sådana substanser som analysresultatet utvisar. I avtalet mellan varje besökare och gymägaren regleras inom vilken tid från prov- tagningstillfället besökaren ska styrka frihet från olagligt bruk av dopningsmedel. NADO:n bedömer om frihet från olagligt bruk av dopningsmedel har styrkts genom inkomna handlingar. NADO:n registrerar inte på dator analysresultatet eller den medicinska utred- ningen. Om friheten från olagligt bruk av dopningsmedel har styrkts, raderar NADO:n genast uppgifterna om identiteten på den kon- trollerade. Har friheten från olagligt bruk av dopningsmedel inte styrkts genom inkomna handlingar eller kommer det inte in några handlingar inom avtalad tid, antecknar NADO:n att besökaren inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dop- ningsmedel och underrättar ägaren av den anläggning där provet togs. 
 Man kan också tänka sig andra sätt att ordna hanteringen på så att någon av personuppgiftslagen omfattad behandling av person- uppgifter om lagöverträdelser inte sker, men där laboratoriet redo- visar analysresultaten öppet för NADO:n. Vilken hantering som slutligen väljs bör vara upp till NADO:n att avgöra. För utredningens del är det tillräckligt att kunna konstatera att det finns möjligheter att ordna hanteringen så att förbudet mot att behandla personuppgifter om lagöverträdelser i personuppgiftslagen inte innebär något hinder. 
 Avsikten är att gymägare som NADO:n har avtal med ska kunna lämna NADO:n uppgift om personnummer på personer som gym- ägaren har eller avser att träffa avtal om tillträde till anläggningen med och få besked om det beträffande någon sådan person finns hos NADO:n en anteckning om att personen inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel. Det förutsätts därvid att gymägaren inhämtar samtycke till detta även från den som ännu inte träffat avtal med gymägaren. 
 Den behandling av personuppgifter som behöver ske hos NADO:n i fråga om besökare på gym- och träningsanläggningar kan alltså ske med stöd av samtycke. I de fall då behandling av person- uppgifter bara är tillåten när den registrerade har lämnat sitt sam- 
 248 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behandling av personuppgifter 
  
 tycke har den registrerade rätt att när som helst återkalla ett lämnat samtycke (12 § personuppgiftslagen). Ytterligare personuppgifter om den registrerade får därefter inte behandlas. Behandlingen av redan insamlade uppgifter får dock trots återkallelsen fortsätta i enlighet med det ursprungligen lämnade samtycket (prop. 1997/98:44 s. 123). En anteckning om att personen inte på begäran av NADO:n har styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel kan alltså stå kvar trots att samtycket återkallas. 
 Utredningen har utgått från att det är respektive gymägare som inhämtar samtycke från besökarna och är personuppgiftsansvarig även för den behandling av personuppgifter som NADO:n utför avseende besökarna på gymägarens anläggningar. NADO:n behandlar därmed personuppgifter för gymägarnas räkning såsom ett personuppgifts- biträde till dessa. I de skriftliga avtalen mellan NADO:n och gym- ägarna får det tas in det som krävs enligt 30 § andra stycket person- uppgiftslagen och övriga anvisningar från gymägaren om ändamålen med och medlen för behandlingen. 
 Utredningens slutsats är att det inte krävs någon lagstiftning för den behandling av personuppgifter som behöver utföras hos NADO:n avseende besökare på gym- och idrottsanläggningar. 
 Om NADO:n skulle biträda med dopningskontroller på den som ansökt om anställning med placering på en gym- och träningsan- läggning eller som redan arbetar där, kan den hantering av person- uppgifter som kan krävas i dessa förmodligen ganska få fall ske manuellt på papper på ett sådant sätt att personuppgiftslagen inte blir tillämplig. Avsikten är att NADO:n inte ska anteckna något om styrkt frihet från olagligt bruk av dopningsmedel beträffande anställda och arbetssökande. 
 Sammanfattningsvis bedömer utredningen att det är nödvändigt eller i vart fall lämpligt att genom förordning göra undantag från för- buden i personuppgiftslagen (1998:204) mot behandling av känsliga personuppgifter och uppgifter om lagöverträdelser samt mot över- föring av personuppgifter till tredje land. 
 Utredningen föreslår därför att trots dessa förbud får person- uppgifter behandlas när det är nödvändigt för att den som enligt avtal med Sveriges Riksidrottsförbund ska enligt avtalet kunna utföra sina arbetsuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente med till- hörande föreskrifter. Behandlingen får dock bara avse uppgifter om den som genom medlemskap i idrottsförening eller avtal med sådan förening eller idrottsförbund åtagit sig att följa Idrottens anti- dopingreglemente. 
 249 
  
 11 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 11.1 
  
 Bakgrund 
  
 Av artikel 22.2 i Världsantidopningskoden framgår att varje stat ska uppmuntra sina myndigheter och organisationer att med sin natio- nella antidopningsorganisation dela information som kan vara till nytta i kampen mot dopning. Det krävs dock att informations- överföringen inte strider mot lag. 
 Även om stater ur konstitutionell synpunkt är förhindrade att underteckna koden har de genom att ratificera Unescokonven- tionen mot dopning inom idrotten accepterat koden. 
 I artikel 5 i Unescokonventionen stadgas en skyldighet för anslutna stater att genom t.ex. lagstiftning, administrativa åtgärder, och policy bekämpa bruket av dopningsmedel. 
 På internationell nivå har Världsantidopningsorganisationen (World  
 Anti-Doping 
  Agency, WADA) tecknat samarbetsavtal med International Criminal Police Organization (INTERPOL). Syftet med avtalet är att underlätta utbyte av information och kunskap på antidopningsområdet. 
 Enligt direktiven ska utredaren analysera förutsättningarna för samverkan och informationsutbyte mellan den nationella antidop- ningsorganisationen, Tullverket och polisen samt lämna förslag på lagstiftning eller insatser som behövs för ett effektivt och rätts- säkert antidopningsarbete. 
 251 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 11.2 
  
 Olika regelverk 
  
 För att bedöma förutsättningarna för samverkan och utbyte av infor- mation mellan berörda aktörer kan det vara av intresse att granska de regelsystem som gäller inom idrotten och i samhället i övrigt. 
  
 11.2.1 
  
 Idrottens regelverk 
  
 För idrotten gäller som tidigare nämnts Sveriges Riksidrottsförbunds (Riksidrottsförbundet, RF) stadgar samt Idrottens Antidoping- reglemente. 
 RF:s stadgar hänvisar beträffande dopningsfrågorna i allt som är väsentligt i detta sammanhang till Idrottens antidopingreglemente, som är upprättat i enlighet med Världsantidopningskoden. Den enda regleringen som finns i RF:s stadgar är en bestämmelse om sekre- tess. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess inom RF:s anti- dopningsverksamhet för uppgift som avser planering av kontroller och genomförda kontroller samt dopningsärenden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att verksamheten eller den person uppgiften gäller lider men (stark sekretess). 
 För andra uppgifter inom antidopningsverksamheten gäller sekre- tess om det kan antas att verksamheten eller den uppgiften rör lider men om uppgiften röjs. Vad som nu sagts utgör inte hinder för Dopingkommissionen att lämna information till berört special- idrottsförbund och internationellt specialidrottsförbund samt WADA. För sådan information gäller motsvarande sekretess (13 kap. 7 § RF:s stadgar). 
 Sekretessen är som framgår starkare när det gäller information rörande dopningskontroller och dopningsärenden än uppgifter i övrigt. 
 Bestraffningsbara förseelser enlig 2 § Idrottens antidopingregle- mente är 
  
 förekomst av förbjudens substans (i blod eller urin); idrotts- utövaren har ett strikt ansvar vilket innebär att uppsåt eller vårds- löshet inte behöver styrkas, 
  
 bruk eller försök till bruk av en förbjuden substans eller metod, 
  
 vägran eller underlåtenhet att underkasta sig dopningskontroll, 
  
 252 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 underlåtenhet att iaktta föreskrifter för vistelserapportering och att inte befinna sig på plats som uppgivits i rapporteringen (bom- kontroll), 
  
 försvårande av dopningskontrollprocessen, 
  
 innehav av förbjudna substanser och metoder, 
  
 olovlig befattning med förbjudna substanser och metoder, och 
  
 medhjälp m.m. vilket omfattar att förse idrottsutövare med för- bjuden substans eller anvisa utövaren förbjuden metod, att vara idrottsutövare behjälplig med eller förmå idrottsutövare att begå en förseelse samt att på annat sätt medverka till förseelse mot RF:s regler mot dopning liksom att dölja bruk av dopningspre- parat. Också försök till sådana förfaranden omfattas. 
  
 Enligt 14 kap. 1 § RF:s stadgar är det är inte enbart idrottsutövare, som kan göra sig skyldiga till dopningsförseelser. På den nationella antidopningsorganisationen ligger också att kraftfullt utreda för- seelser begångna av tränare, ledare och andra personer eller orga- nisationer som på ett eller annat sätt kan vara inblandade i en dop- ningsförseelse. 
  
 11.2.2 
  
 Lagstiftning 
  
 I Sverige finns ingen särskild lagstiftning som reglerar användandet av dopningsmedel inom idrotten. Den lagstiftning som finns är generell och gäller hela samhället. 
 Lagen om förbud mot vissa dopningsmedel 
 Lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopnings- lagen) trädde ikraft den 1 juli 1992. I förarbetena till lagen (prop. 1990/91:199) konstateras att användandet av dopning, som tidigare främst förekommit bland elitidrottare, spritt sig till idrottsutövare och kroppsbyggare på motionsnivå. Genom en lagändring 1999 är även bruket av dopningsmedel kriminaliserat (prop. 1998/99:3). 
 Dopningslagen förbjuder införsel till landet, överlåtelse, fram- ställning, förvärv i överlåtelsesyfte, utbjudande till försäljning, för- värv i överlåtelsesyfte, innehav och bruk av sådana medel som 
 253 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 omfattas av lagen. Undantaget är sådan hantering för medicinskt eller vetenskapligt ändamål. 
 De medel som är förbjudna är 
  
 a) 
  
 syntetiska anabola steroider, 
  
 b) 
  
 testosteron och dess derivat, 
  
 c) 
  
 tillväxthormon, och 
  
 d) 
  
 kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. 
  
 Lagen är utformad enligt en generisk princip. Det innebär att lagen saknar en bilagd lista över substanser som är förbjudna. I stället prövas varje enskild substans av domstol. De substanser där dom- stol har fastställt att de omfattas av lagen samlas, tillsammans med andra medel som bedöms omfattas av lagen, i en informell lista som upprättas av den tidigare under avsnitt 5.2.2 angivna Expertgruppen för dopningslistan. 
 Straffskalan för ringa brott är böter eller fängelse upp till sex månader och för grovt brott fängelse lägst sex månader och högst fyra år. Regeringen överlämnade i oktober 2010 propositionen En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4) till riksdagen. I propositionen föreslås bl.a. att straffet för grovt dopningsbrott ska skärpas till högst sex års fängelse. 
 Annan lagstiftning 
 En del av de substanser som finns med på idrottens lista över förbjudna substanser och metoder omfattas av narkotikastrafflagen (1968:64) eller lagen (1999:42) om förbud mot hälsofarliga varor samt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Vissa förehavanden med nämnda substanser och metoder kan alltså bestraffas enligt nämnda lagar. En beskrivning av skillnaderna mellan hur dopnings- begreppet skiljer sig mellan idrotten och samhället i övrigt samt hur lagregleringen omfattar olika dopningssubstanser har presenterats i avsnitt 1.3. 
 254 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 Överlappningar i regelverken 
 Som framgår av redovisningen av idrottens regelverk och gällande lagstiftning förekommer det överlappningar mellan idrottens regel- verk å ena sidan och dopningslagen, narkotikastrafflagen och lagen om hälsofarliga varor på den andra sidan. Överlappningen avser bl.a. idrottsutövares och ledares innehav av förbjudna substanser och olovlig befattning med sådana substanser i anknytning till idrotts- lig verksamhet. 
 Även när det gäller bruket av en förbjuden substans finns en överlappning mellan dopningslagen och narkotikastrafflagen respek- tive idrottens regelverk. Där finns dock den skillnaden att i lag- stiftningen förutsätts uppsåt eller grov oaktsamhet medan bestraff- ning inom idrotten kan ske utan att det krävs vare sig uppsåt eller vårdslöshet hos idrottsutövaren. 
 Ett exempel som illustrerar problemen med överlappning är när en person som tränar uppehåller sig i en gymanläggning och ska genomgå en dopningskontroll. I de fall när en person som inte är ansluten till någon idrottsförening inom RF visar på ett positivt resultat bedöms saken enligt dopningslagen. Om personen är registrerad medlem i en idrottsförening inom RF gäller i första hand idrottens regelverk och sanktionerna blir enligt det regelverket, även om lagföring enligt dopningslagen också kan bli aktuell. 
 Ovan redovisade överlappningar har i praktiken inte inneburit några större problem, vare sig för samhällets rättsvårdande myndig- heter eller för idrotten. En fördel för båda sidor kunde dock vara om det fanns större möjligheter till samverkan och informationsutbyte. 
  
 11.3 
  
 Samverkan och informationsutbyte 
  
 11.3.1 
  
 Behov av samverkan och informationsutbyte 
  
 Graferna i avsnitt 5.1 visar att antalet dopningsbeslag ökat väsentligt sedan 2000. Den beslagtagna mängden dopningsmedel varierar dock över åren. Den totala mängden beslagtagna dopningsmedel är bero- ende av hur stora de enskilda beslagen är. Det är osäkert om ökningen av antalet beslag beror på att förekomsten av dopningsmedel i sam- hället ökat eller på att polis och tull intensifierat sina insatser på dopningsområdet. 
 Som redovisats i avsnitt 5.1 finns det inte någon säker uppgift om hur många personer som brukar dopningsmedel. Statens folkhälso- 
 255 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 institut har som redovisats i avsnitt 5.1.2 i en rapport från 2009 konstaterat att minst 10 000 personer har brukat dopningsmedel under det senaste året. Flera oberoende indikatorer visar dock på en ökande användning av dopningsmedel i hela samhället (se avsnitt 1.3) varav tullens och polisens ökande antal beslag är indikatorer som stödjer det antagandet. I avsnitt 5.1.2 redogörs för resultaten från Operation Liquid där ett större antal personer omfattas av misstanke om brott. Utredningsresultatet efter operationen är en tydlig indi- kator på omfattningen av bruket av dopningsmedel utanför idrotten. 
 För att minska tillgången på dopningsmedel är det bl.a. av betydelse att de som illegalt importerar och säljer dopningsmedel lagförs. Samverkan och informationsutbyte mellan den fristående nationella antidopningsorganisationen (NADO) och polis och tull bör kunna leda till att ytterligare personer kan bestraffas. Genom sin kontrollverksamhet kan antidopningsverksamheten inom idrotten avslöja bruk av förbjudna medel och utredningar i dopningsärenden kan avslöja andra förfaranden som är straffbara enligt den angivna lagstiftningen. Information om sådana fakta till polisen kan leda till lagföring. Även idrotten kan dra nytta av samverkan och informa- tionsutbyte med polis och tull. En information om pågående brotts- utredning kan leda till avstängning av någon som brutit mot idrottens antidopningsregler. 
  
 11.3.2 
  
 Samarbete mellan polisen och den nationella antidopningsorganisationen 
  
 Förslag:  
 Ett samarbetsavtal ska tecknas mellan den nya natio- nella antidopningsorganisationen och Rikspolisstyrelsen med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte som berör olika stra- tegiska hotbilder såsom bruket och distribution av dopningsmedel samt information om aktuella frågor som inte bryter sekretess. 
 Den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet ska utformas på sådant sätt att den inte onödigt försvårar möjlig- heterna till att lämna ut information till polisen i samband med brottsutredningar. 
  
 Bedömning:  
 Rutiner bör utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förunder- sökning efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i dom- 
 256 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 stol och att det bör bli en naturlig följd av samarbetsavtalet mellan den nationella antidopningsorganisationen och Rikspolisstyrelsen. 
 Reglerna för insyn i en förundersökning genom att bryta sekre- tessen bör inte ändras så att den nationella antidopningsorga- nisationen ges insyn. 
 Polisen 
 Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet och utövar till- syn över polisväsendet. Rikskriminalpolisen leder Sveriges kamp mot den grova organiserade brottsligheten, nationellt och internationellt. Mer information om polisens verksamhet och organisation finns på dess webbsida (www.polisen.se). 
 Enligt 35 kap 1 § 1. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men och uppgiften förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, s.k. förundersökningssekretess. Presum- tionen är alltså för sekretess. Sekretessen avser det som förekommit under förundersökningen och gäller fram till dess att åtal väcks eller beslut fattas om att inte väcka åtal. 
 I Insynsutredningens (Ju 2007:13) delbetänkande Insyn och integritet i brottsbekämpningen – några frågor (SOU 2009:72) har bl.a. behandlats frågan om det vore motiverat att i stället för om- vänt skaderekvisit införa rakt skaderekvisit, dvs. presumtion för offentlighet för de uppgifter som här avses. Utredningen anför som skäl för att inte föreslå en ändring av skaderekvisitet, att intresset i förundersökningsverksamheten tillgodoses bl.a. genom att sekre- tessen upphör om uppgifterna lämnas till domstol för åtal, att för- hörspersoners villighet att lämna uppgifter skulle minska om det inte förelåg sekretess samt att förundersökningsförfarandet är en klart integritetskänslig verksamhet. 
 Insynsutredningens slutbetänkande och dess två delbetänkanden bereds för närvarande i Regeringskansliet. 
 257 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 Nationella antidopningsorganisationen 
 Som redovisats ovan finns i RF:s stadgar en sekretessbestämmelse. Denna sekretessbestämmelse hindrar i dag RF från att informera polisen om en misstänkt dopningsförseelse inom idrotten. De fall som avses är bl.a. information till polisen om analysresultat som visar på bruk av dopningsmedel. I de enstaka fall polisen har visat intresse har de lämnat in en begäran till åklagaren om husrannsakan respektive en formell begäran från förundersökningsledare till RF om att få ta del av analysresultatet. Efter beslut om husrannsakan har RF lämnat ut begärda uppgifter i enlighet med begäran 
 Utöver vad som framgår av sekretessbestämmelsen har inte upp- ställts några hinder mot att utlämna information i dopningsfrågor till polisen. 
 I flera länder, särskilt utvecklat i Australien, har den nationella antidopningsorganisationen fått behörighet och utrustats med utred- ningsresurser som används för att utreda misstänkta dopningsbrott även utanför idrottens område. En sådan möjlighet finns inte inom svenskt antidopningsarbete. Utredningen anser inte heller att sådan behörighet bör ges till den nya antidopningsorganisationen. 
 Sverige har en stark generell lagstiftning mot dopning vilket lett till att polisen och andra rättsvårdande instanser har god kompe- tens och arbetar aktivt med dopningsfrågorna i jämförelse med de flesta andra länder. Uppgiften att bedriva brottsutredningar inom antidopningsområdet bör även fortsatt ligga hos polisen som utöver sin kompetens har de samordningsfördelar som behövs för att bekämpa brottslighet. 
 Slutsatser 
 För  
 RF-idrotten 
  och en NADO som föreslås i kapitel 8 vore det en fördel att på ett tidigt stadium få kunskap om inledda förundersök- ningar avseende brott begångna av personer som skulle kunna bli bestraffade också inom idrotten för förseelse mot dopnings- reglerna. Ju tidigare information fås desto snabbare blir det möjligt att påbörja en prövning om en förseelse mot dopningsreglerna inom idrotten begåtts och därigenom påskynda en avstängning från idrottsverksamheten. 
 Enligt utredningen är det – mot bakgrund av vad som redovisats ovan om förundersökningssekretessen – inte möjligt för NADO:n att 
 258 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 få sådan information innan åtal väckts. Som redovisas i betänkandet, Insyn och integritet i brottsbekämpningen – några frågor (SOU 2009:72) verkar det inte heller vara tänkbart att genom lagstiftning ge den nya NADO:n insyn i en förundersökning. Utredningen bedö- mer därför att reglerna för insyn i en förundersökning genom att bryta sekretessen inte bör ändras så att NADO:n ges insyn. 
 Däremot kan information i en förundersökning förmedlas av poli- sen till NADO:n innan dom meddelats genom att rutiner utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förundersökningen efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i domstol. Utredningen bedömer att det bör bli en naturlig följd av det föreslagna samarbetsavtal som före- slås tecknas mellan NADO:n och Rikspolisstyrelsen. 
 Från polisens sida efterfrågas i samband med brottsutredningar information från antidopningsverksamheten inom  
 RF-idrotten. 
  Viss information kan lämnas utan att uppgiftslämnandet strider mot sekretessregeln i RF:s stadgar. En ökad medvetenhet hos  
 RF-idrotten 
  om värdet av att på eget initiativ lämna information skulle kunna underlätta polisens arbete. Om sådan information om brott eller misstanke om brott som kan beivras straffrättsligt delges en polis- man av företrädare för idrotten eller NADO:n har polismannen skyldighet att anmäla detta. Som framgått medför dock sekretess- regeln att viss information inte kan lämnas till polisen utan en for- mell framställning. Utredningen föreslår att den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet ska utformas på sådant sätt att den inte onödigt försvårar möjligheterna till att lämna ut information till polisen i samband med brottsutredningar. 
 Utredningen föreslår att ett samarbetsavtal tecknas mellan den nya fristående nationella antidopningsorganisationen och Riks- polisstyrelsen med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte som berör olika strategiska hotbilder såsom bruket och distribution av dopningsmedel. Ett sådant samarbete liknar det som nu finns i Norge, innan en ny lagstiftning där träder i kraft (se avsnitt 6.2.3). Förutom informationsutbyte bör berörda aktörer samarbeta även på annat sätt. Som exempel kan nämnas att ta fram informations- material och genomföra utbildningsverksamhet. 
 259 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 11.3.3 
  
 Samarbete mellan tullen och den nationella antidopningsorganisationen 
  
 Förslag:  
 Ett samarbetsavtal ska tecknas mellan den nya natio- nella antidopningsorganisationen och Tullverket med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte. 
 Den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet ska utformas på sådant sätt att den inte onödigt försvårar möjlig- heterna till att lämna ut information till tullen i samband med brottsutredningar. 
  
 Bedömning:  
 Rutiner bör utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förunder- sökning efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i dom- stol och att det bör bli en naturlig följd av samarbetsavtalet mellan den nationella antidopningsorganisationen och Tullverket. 
 Inledning 
 Erfarenhetsmässigt finns det inte så många beröringspunkter mellan idrottens antidopningsarbete och det antidopningsarbete som bedrivs av tullen. Bland beröringspunkterna kan dock nämnas införsel i landet av förbjudna dopningssubstanser. Företrädare för tullen del- tar också i flera av de regionala eller kommunala projekt som bedrivs mot dopning inom idrotten och vid gym- och träningsanlägg- ningar. 
 Tullverket 
 Tullverket (tullen)har till uppgift att kontrollera in- och utförsel av varor över Sveriges gräns och ska bl.a. förhindra  
 smuggling,  
 Enligt sin webbsida  
 (www.tullverket.se)  
 ska verket förenkla det legala och förhindra det illegala. Tullen bedriver ett samarbetsprojekt med olika logistikföretag. Logistikföretag som certifierat sig enligt Authorised Economic Operator (AEO) erbjuds att teckna en  
 SMT-överens- 
  kommelse. SMT står för Samverkan mot tullbrottslighet. Överens- kommelsen innebär att företaget kontaktar tullen när det upptäcker eller misstänker avvikelser som kan tyda på brottslig verksamhet, exempelvis i samband med hämtning eller leverans av varor. 
 260 
  
 SOU 2011:10 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 Tullen samarbetar även med polis och skattemyndigheten. Genom dessa samarbeten kan tullen i ökad utsträckning ingripa mot införsel av otillåtna medel. 
 Till skillnad från polisen får tullen ingripa utan att det föreligger skälig misstanke om brott. 
 Av sekretesshänsyn får dock tullen inte lämna ut material i en pågå- ende förundersökning (35 kap 1 § första stycket 4 offentlighets- och sekretesslagen) eller från Tullverkets särskilda underrättelseregister för behandling av uppgifter i verkets arbete med att förhindra och upptäcka brottslig verksamhet. 
 Nationella antidopningsorganisationen 
 Sekretessbestämmelsen i RF:s stadgar gäller även gentemot tullen. Den information som kan finnas inom RF eller en framtida NADO är sannolikt inte relevant för tullen eftersom den informationen till största delen rör inhemska förhållanden och inte in- och utförsel av varor över Sveriges gräns. Sannolikheten för att sekretessregeln skulle behöva utnyttjas är därmed mindre än gentemot polisen. I övrigt är det fritt även för dem som är involverade i antidopnings- arbete inom idrotten att underrätta tullen om misstänkta förseelser, som skulle kunna ligga inom tullens verksamhetsområde. 
 Slutsatser 
 Utredningen har gjort den bedömningen att förundersökningssekre- tessen gör att det inte är möjligt för NADO:n att få information förrän åtal väckts. Däremot kan ju information i en förunder- sökning förmedlas av polisen och tullen till NADO:n innan dom meddelats genom att rutiner utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förunder- sökningen efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i domstol. 
 Utredningen anser dock att ett samarbete mellan en ny NADO och tullen vore önskvärt och föreslår därför att ett samarbetsavtal om informationsutbyte mellan NADO:n och Tullverket tecknas. Ett sådant utbyte bör omfatta utbyte av information som kan vara användbar för antidopningsorganisationen och för tullen i deras 
 261 
  
 Antidopningsorganisationen i samverkan med polis och tull 
  
 SOU 2011:10 
  
 respektive arbete för att minska användningen av dopningsmedel inom idrotten och i samhället i övrigt. 
 Utredningen föreslår att den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet ska utformas på sådant sätt att den inte onödigt för- svårar möjligheterna till att lämna ut information till tullen i sam- band med brottsutredningar. 
 262 
  
 12 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 12.1 
  
 Laboratorieverksamheten internationellt 
  
 År 1981 analyserades de första 300 proverna i Sverige på ett labora- torium inom avdelningen för klinisk farmakologi vid Huddinge sjukhus. År 1985 ackrediterades Dopinglaboratoriet, som nummer 13 i världen av Internationella Olympiska Kommittén. Laboratoriet har därefter årligen utan anmärkning förnyat sin ackreditering efter att framgångsrikt klarat den granskning som genomförts. Sedan 2003 granskar och förnyar Världsantidopningsbyrån (World Anti- Doping Agency, WADA) ackrediteringar av dopningslaboratorier. 
 Dopinglaboratoriet i Huddinge är för närvarande ett av 34 av WADA ackrediterade dopningslaboratorier och lyder under Karolinska Universitetssjukhuset, avdelningen för klinisk farma- kologi, i Huddinge. Av de nu ackrediterade dopningslaboratorierna finns en geografisk obalans med 20 stycken i Europa, 5 i Asien, 6 i Amerika, 2 i Afrika och 1 i Oceanien. Ett laboratorium i Malaysia har därutöver i juli 2010 fått sin ackreditering indragen av WADA i enlighet med reglerna i den internationella standarden för laboratorier. 
 Nedan återges en tabell över de 35 laboratorierna och antalet analyser av dopningsprov som genomfördes för varje av WADA ackrediterat laboratorium 2009. (källa: WADA) 
  
 Nr 
  
 Land och kommun för laboratorium 
  
 Antal analyser 
  
 1 
  
 USA, Los Angeles 
  
 58 422 
  
 2 
  
 Tyskland, Köln 
  
 17 324 
  
 3 
  
 Kanada, Montreal 
  
 16 597 
  
 4 
  
 Ryssland, Moskva 
  
 16 176 
  
 5 
  
 Kina, Peking 
  
 15 634 
  
 263 
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium SOU 2011:10 
  
 6 
  
 Italien, Rom 
  
 15 041 
  
 7 
  
 USA, Salt Lake City 
  
 13 594 
  
 8 
  
 Frankrike, Paris 
  
 10 262 
  
 9 
  
 Tyskland, Dresden 
  
 8 560 
  
 10 
  
 Storbritannien, London 
  
 7 952 
  
 11 
  
 Japan, Tokyo 
  
 7 384 
  
 12 
  
 Spanien, Madrid 
  
 7 132 
  
 13 
  
 Australien, Sydney 
  
 6 834 
  
 14 
  
 Schweiz, Lausanne 
  
 6 549 
  
 15 
  
 Österrike, Seibersdorf 
  
 6 146 
  
 16 
  
 Belgien, Gent 
  
 6 052 
  
 17 
  
 Brasilien, Rio de Poole 
  
 4 873 
  
 18 
  
 Norge, Oslo 
  
 4 848 
  
 19 
  
 Grekland, Aten 
  
 4 761 
  
 20 
  
 Sverige, Huddinge 
  
 4 174 
  
 21 
  
 Sydkorea, Seoul 
  
 3 964 
  
 22 
  
 Spanien, Barcelona 
  
 3 705 
  
 23 
  
 Portugal, Lissabon 
  
 3 450 
  
 24 
  
 Polen, Warszawa 
  
 3 334 
  
 25 
  
 Sydafrika, Bloemfontein 
  
 3 261 
  
 26 
  
 Thailand, Bangkok 
  
 3 029 
  
 27 
  
 Colombia, Bogota 
  
 2 554 
  
 28 
  
 Tunisien, Tunis 
  
 2 491 
  
 29 
  
 Indien, New Delhi 
  
 2 451 
  
 30 
  
 Finland, Helsingfors 
  
 2 364 
  
 31 
  
 Turkiet, Ankara 
  
 2 298 
  
 32 
  
 Kuba, Havanna 
  
 1 939 
  
 33 
  
 Tjeckien, Prag 
  
 1 774 
  
 34 
  
 Rumänien, Bukarest 
  
 1 509 
  
 35 
  
 Malaysia, Penang 
  
 1 490 
  
 Totalt antal analyserade dopningsprover 
  
 277 928 
  
 Av tabellen ovan kan utläsas att det finns åtta laboratorier som analyserar mer än 10 000 dopningsprover per år. Det finns ytter- ligare åtta laboratorier som analyserar mer än 5 000 dopningsprover per år. De övriga laboratorierna är mindre i varierande utsträckning. 
 Antalet analyser av dopningsprover i världen har ökat under senare år. Det är en trend som visar på ett ökat engagemang i många idrotter och i många länder för att delta i kampen mot dopning inom idrotten. 
 264 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 Av en nedbruten statistik framgår att ökningen är störst bland de olympiska idrotterna. 
 Mellan 2003 och 2009 ökade antalet dopningsanalyser med mer än 80 procent vid de av WADA ackrediterade dopningslaboratorierna, vilket kan ses nedan. (källa: WADA) 
  
 År 
  
 Antal analyser 
  
 2003 
  
 151 210 
  
 2004 
  
 169 187 
  
 2005 
  
 183 337 
  
 2006 
  
 198 143 
  
 2007 
  
 223 898 
  
 2008 
  
 274 615 
  
 2009 
  
 277 928 
  
 12.2 
  
 Nuvarande verksamhet i Sverige 
  
 12.2.1 
  
 Inledning 
  
 Dopinglaboratoriet i Huddinge finns som en del i verksamheten vid avdelningen för klinisk farmakologi vid Karolinska Universitets- sjukhuset som bedriver verksamhet både i Huddinge och i Solna. Avdelningen är sedan en kort tid tillbaka omorganiserad och är numera indelad i fyra områden. Dessa är 
  
 1. 
  
 Farmakologiska laboratoriet, 
  
 2. 
  
 Läkemedels- och dopningsinformation, 
  
 3. 
  
 Läkemedelssäkerhet och värdering, och 
  
 4. 
  
 Klinisk Farmakologisk Prövningsenhet . 
  
 Genom omorganisationen ingår Dopinglaboratoriet som en enhet i verksamheten inom det farmakologiska laboratoriet. Dopingjouren är integrerad i läkemedels- och dopningsinformationen som avdel- ningen bedriver. 
 Klinisk farmakologi är en medicinsk läkarspecialitet. Den huvud- sakliga uppgiften i avdelningens verksamhet är att medverka till att användningen av läkemedel i sjukvården är säker och effektiv. Dess- utom analyseras narkotiska medel i urin för diagnostik av missbruk. Missbruksanalyser utförs också i prover från arbetslivet, analyserna 
 265 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 SOU 2011:10 
  
 inkluderar även anabola androgena steroider (AAS). Det sammanslagna farmakologiska laboratoriet där dopningslaboratoriet ingår som en enhet har en omfattande verksamhet vilket innebär att resurser och vetenskaplig kompetens i hela laboratorieverksamheten kan komma Dopinglaboratoriet till del. 
  
 12.2.2 
  
 Analyser 
  
 Dopinglaboratoriet analyserar för närvarande endast idrottsprover utifrån den av WADA upprättade dopningslistan över förbjudna substanser och metoder. För 2010 beräknas dessa uppgå till 3 750 prover från Sveriges Riksidrottsförbund (Riksidrottsförbundet, RF). Därtill kommer analyser av prover vid internationella tävlingar samt från andra provtagningsorganisationer. Tidigare analyserades prover på AAS för polis och kriminalvård. Dessa analyser sker numer på Sveriges rättskemiska laboratorium. Såväl Tullverket som Livsmedels- verkets har därtill egna laboratorier som bl.a. analyserar AAS. Det gäller även för hästsporten där laboratoriet vid Ulltuna i Uppsala genomför analyserna främst för travsporten i Sverige. 
  
 12.2.3 
  
 Personal 
  
 Dopinglaboratoriet i Huddinge sysselsätter nio årsarbetare, med föl- jande arbetsuppgifter; del av en avdelningschef en laboratoriechef, tre biomedicinska analytiker, tre högskoleutbildade kemister, en laboratorieingenjör samt en assistent. 
  
 12.2.4 
  
 Maskinutrustning 
  
 Den maskinutrustning, som finns i dag, räcker för de krav som hit- tills ställs i WADA:s internationella standard för laboratorier. En del av utrustningen är dock gammal och kommer att behöva ersät- tas, eftersom reservdelar till maskinerna inte längre finns att tillgå. Däremot behövs nyinvesteringar för att leva upp till av WADA redan beslutade nya krav på samtliga ackrediterade laboratorier. Detta gäller främst isotopratioanalyser, som mäter om det analyserade testosteronet är producerat av den egna kroppen eller inte. En inve- stering i sådan utrustning uppgår till cirka 1,5 miljoner kronor och analyserna av analysresultatet är krävande och förutsätter utbild- 
 266 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 ning och erfarenhet hos berörd personal. För närvarande gör labo- ratoriet endast cirka 30 sådana analyser om året genom att köpa tjänsten från ett annat av WADA ackrediterat dopningslaboratorium. 
  
 12.2.5 
  
 Ekonomi 
  
 Dopinglaboratoriets intäkter för 2010 har beräknats till 10,1 miljoner kronor, kostnader till cirka 10,4 miljoner kronor samt overhead- kostnader 0,93 miljoner kronor vilket innebär ett minusresultat på mer än 1 miljon kronor. 
 Samlat uppskattar Dopinglaboratoriet att det behöver göra maskin- investeringar om cirka 5,5 miljoner kronor de närmsta åren med en avskrivning av investeringar på fem år. Laboratoriet uppskattar att det utifrån sin dimensionering i övrigt har kapacitet att göra ytter- ligare 2  
 000–3 
  000 analyser per år. 
 En hänvändelse har gjorts till Kulturdepartementet om ytter- ligare bidrag för att kunna upprätthålla analysverksamheten. Rege- ringen har i regleringsbrevet 2011 för anslaget Stöd till idrotten ökat det direkta bidraget till Dopinglaboratoriet från 1,5 miljoner kronor till 1,8 miljoner kronor. 
 Analyserna som görs för RF:s räkning debiteras inklusive mer- värdesskatt. Att mervärdesskatt ska debiteras innebär en nackdel ur konkurrenssynpunkt för Dopinglaboratoriet, då andra ackrediterade dopningslaboratorier inte debiterar mervärdesskatt eller debiterar en lägre sådan. Denna nackdel blir än mer uppenbar då RF inte är mervärdesskattepliktig och därför inte heller kan dra av den betalda mervärdesskatten i sin verksamhet. 
 För maskininköp dras mervärdesskatten centralt inom Karolinska Universitetssjukhuset och avskrivningsunderlaget blir därför fritt från mervärdesskatt. 
  
 12.2.6 
  
 Verksamhet 
  
 Förutom analysverksamheten deltar laboratoriet i andra verksam- heter. 
 Det finns ett samarbete mellan Dopinglaboratoriet och Doping- jouren där två doktorander arbetar med avhandlingar inom testo- steronmetabolism dess genetik och biverkningar. Både erfarenheter 
 267 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 SOU 2011:10 
  
 från Dopinglaboratoriet och uppgifter som jouren har är av bety- delse för detta samarbete. 
 Sedan 2004 har Dopinglaboratoriet samarbetat med en forskar- grupp (nu MAIIA Diagnostics) från före detta Pharmacia Diagnostika och Uppsala Universitet på en ny metod för att avslöja blod- dopning med erytropoietin (EPO). Metoden tar enbart 40 minuter mot nuvarande metod som tar tre dagar. 
 Metodutvecklingen har fått stöd från Vinnova och WADA. Den slutgiltiga valideringen av metoden kommer att utföras under 2011. Metoden kommer i första hand att användas som en snabb- screening för att enkelt kunna ta bort negativa prover från fortsatt analys. 
 Dopningslaboratoriechefen deltar i de av Statens folkhälso- institut anordnade mötena med Centrala samverkansgruppen och ingår i den av Folkhälsoinstitutet administrerade expertgruppen, som har till uppgift att identifiera de substanser som kan omfattas av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopnings- lagen). För att förmedla kunskap om olika dopningssubstanser del- tar chefen också i Dopingkommissionens sammanträden och i möten med kommissionens Medicinska råd. 
 Avdelningen för klinisk farmakolog leder en grupp med repre- sentanter från olika delar i landet som ska producera en medicinsk handledning för sjukvården när det gäller missbruk av AAS. Hand- ledningens delar innehåller identifikation, bemötande, diagnostise- ring och behandling. 
  
 12.3 
  
 WADA:s krav för ackreditering 
  
 Den av WADA beslutade Internationella standarden för laboratorier (ISL) och tillhörande tekniska dokument specificerar de kriterier som måste uppfyllas för ackreditering och en årlig förnyad ackreditering av WADA, inbegripet främst även ISO/IEC 17025 standarden som måste följas för att produktionen av godkända analysresultat och bevisunderlag ska kvalitetssäkras. 
 I ISL kapitel fyra beskriver WADA vilka krav den ställer på laboratorier som önskar att bli ackrediterade av WADA. I det ingår att genomgå en process som börjar med intresseanmälan, redo- visning av laboratoriets struktur och verksamhet. Efter besök från WADA ges förslag och rekommendationer som kandidatlaboratoriet ska svara på. Följande punkter måste laboratoriet positivt klara av: 
 268 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 uppnå ackreditering av standarden för laboratorium ISO/IEC 17025, 
  
 utarbeta en plan för och implementering av forskningsverksamhet och kunskapsutbyte, och 
  
 delta i en revision av verksamheten och förhålla sig till de förslag och rekommendationer som följer av denna för att slutligen kunna få en ackreditering av WADA. 
  
 I samma kapitel i ISL framgår även vad som krävs av ett laboratorium för att klara att bli ackrediterat av WADA på nytt, vilket är mer intressant i det svenska perspektivet eftersom det rör Dopinglabora- toriet vid Karolinska Universitetssjukhuset i Huddinge. En viktig utgångspunkt är att laboratoriet ska upprätthålla sin ISO/IEC 17025 ackreditering, delta i WADA:s externa kvalitetsbedömningsprojekt och dokumentera att laboratoriet alltjämt uppfyller de krav som ställs på nyackrediterade laboratorier. Vidare ställs krav på att labora- toriet genomför minst 3 000 analyser per år och deltar framgångs- rikt i WADA:s årliga utvärdering av laboratoriets efterlevnad av ISL och andra berörda bestämmelser. Av redovisningen ovan av antal analyser per laboratorium och år för 2009 framgår att av de nuva- rande ackrediterade laboratorierna analyserar åtta laboratorier mindre än 3 000 dopningsprover per år. 
 Av ISL framgår även att laboratorier som inte uppfyller kraven för en förnyad ackreditering kan stängas av och ytterst förlora sin ackreditering. 
 Bland de förändringar som WADA beslutat att ställa fr.o.m. den 1 januari 2011 är att varje ackrediterat laboratorium självt ska genom- föra alla typer av analyser i sitt eget laboratorium. En följd av det senare är att laboratorier inte längre kan köpa in analyser från andra ackrediterade laboratorier vilket sker i dag. I sig är det kostnads- drivande att varje laboratorium måste köpa in ofta dyrbar teknisk utrustning som ibland inte används särskilt ofta. Ovan har pekats på konsekvenser för Dopinglaboratoriet i Huddinge av att det krävs att det ska köpa in en teknisk utrustning och utbilda personal i ett kvalificerat analysarbete för att kunna göra för närvarande 30 analy- ser om året, till en investeringskostnad på cirka 1,5 miljoner kronor samt därtill kommande utbildningskostnader då analysmetoden kräver särskild kompetens som underhålls genom regelbunden analysverk- samhet. Hittills köps dessa analyser in vilket dels bidrar till att minska kapitalkostnaden vid andra ackrediterade dopningslaboratorier och 
 269 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 SOU 2011:10 
  
 minskar kostnaden vid laboratoriet i Huddinge, dels upprätthålls analyskompetensen i det säljande laboratoriet genom att fler analyser genomförs vilket är nödvändigt för hög validitet i analysresultaten. 
 WADA strävar efter att få en mer standardiserad och harmoni- serad verksamhet vid alla de 34 dopningslaboratorierna som är ackre- diterade och att denna åtgärd är ett led i detta kvalitetsarbete. Det beslutade kravet på ackrediterade dopningslaboratorier att de måste genomföra minst 3 000 analyser per år är ett led i samma riktning. Mycket talar för att den inslagna vägen kommer att fortsätta och att den geografiska spridningen av de ackrediterade laboratorierna kommer att förändras så att det blir färre dopningslaboratorier i Europa. Om det blir fler dopningslaboratorier i andra världsdelar blir både en politisk och ekonomisk fråga. 
 Enligt direktiven ska utredningen granska och analysera förut- sättningarna för och behoven av ett av WADA ackrediterat dop- ningslaboratorium i Sverige samt lämna förslag inom detta område. Utredningen anser att mycket talar för att WADA kommer att höja kraven på ackrediterade dopningslaboratorier ytterligare för att därigenom öka harmonisering och standardisering av analysmetoder och analysresultat. Denna utveckling ska dock ses mot att antalet dopningskontroller och medföljande antal analyser har ökat påtag- ligt under senare år och förmodligen kommer att fortsätta att öka totalt sett i världen. Av det som framhållits ovan kan förstås att det finns en potential att öka antalet analyser vid laboratorier genom att erbjuda analyskompetensen till olika antidopningsorganisationer. Det är ett sätt att möta utvecklingen som sannolikt kommer att bli än svårare finansiellt för mindre dopningslaboratorier som strävar efter att få eller bibehålla ackreditering av WADA i framtiden. 
  
 12.4 
  
 Alternativ 
  
 I organiserad idrott inom Nordens riksidrottsförbund genomfördes 2009 sammanlagt drygt 10 000 dopningskontroller som analyserades vid de tre av WADA ackrediterade dopningslaboratorierna som finns i Helsingfors, Huddinge och Oslo. Om det inte funnits något ackre- diterat dopningslaboratorium i Norden så skulle ett nordiskt sam- arbete kunnat vara en möjlighet genom ett gemensamt dopnings- laboratorium med drygt 10 000 analyser per år. Men i det tidsmäs- siga perspektiv som utredningen kan bedöma förefaller ett gemensamt nordiskt dopningslaboratorium inte vara en möjlig väg framåt. 
 270 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 Dessutom föreslår utredningen att möjligheten att genomföra dopningskontroller även utanför  
 RF-idrotten 
  ska öka. Danmark som har lagt ned sitt eget laboratorium och som under senare tid har ökat kontrollverksamheten vid gym- och träningsanläggningar har under- hand konstaterat att det i dag skulle varit intressant att ha kvar ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium. 
 Som framgår av kapitel 9 tydliggör utredningen rättsläget och vilka förutsättningarna är för att genomföra dopningskontroller på gym- och träningsanläggningar utanför den organiserade  
 RF-idrotten. 
  Det medför att den tjänst som Dopinglaboratoriet i Huddinge tillhanda- håller kan förväntas bli mer efterfrågad och att kundunderlaget där- igenom ökar och breddas under kommande år. I Danmark togs 2009 över 1 600 dopningskontroller på gym- och träningsanläggningar som analyserades på dopningslaboratoriet i Oslo. 
 Mot denna bakgrund kan antas att behovet av de tjänster som Dopinglaboratoriet i Huddinge tillhandahåller i Sverige kommer att öka. 
  
 12.5 
  
 Finansiering av analystjänster 
  
 Dopinglaboratoriet i Huddinges kostnader har redovisats ovan. Den huvudsakliga köparen av analystjänsterna som Dopinglaboratoriet tillhandahåller är som tidigare angetts RF. Köpet regleras i ett avtal om antal analyser och kostnaden för detta. För 2010 betalade RF 9,6 miljoner kronor för analyserna. Dopningslaboratoriet fick där- utöver ett riktat bidrag från staten på 1,5 miljoner kronor om året, för 2011 har bidraget ökat till 1,8 miljoner kronor. Därutöver säljer Dopinglaboratoriet analystjänster till andra, däribland Islands riks- idrottsförbund. Finansieringen av Dopinglaboratoriet sker således i huvudsak genom statliga bidrag för antidopningsverksamhet genom RF. 
 Utredningen har varit i kontakt med flera antidopningsorganisa- tioner i andra länder som muntligt redovisat vilka kostnader de betalar för sina analyser vid olika dopningslaboratorier. Av affärs- mässiga skäl har uppgiftslämnare inte önskat att sådana uppgifter blir allmänt kända. Utredningen kan konstatera att utifrån de upp- gifter som inhämtats kostar analyser i genomsnitt mellan 1 000 kronor och 2 500 kronor, där laboratoriet i Huddinge ligger i den övre regionen. Analyskostnaden i enskilda fall varierar självklart med vilken typ av analys som ska göras. 
 271 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 SOU 2011:10 
  
 Utredningen kan även notera utifrån samma uppgiftslämnare att flera laboratorier får omfattande finansiellt stöd från det allmänna. Ett exempel är ett laboratorium som får ett grundstöd av staten på motsvarande sju miljoner kronor per år. 
  
 12.6 
  
 Slutsatser 
  
 Bedömning:  
 Det finns en potential att utveckla verksamheten vid Dopinglaboratoriet i Huddinge. 
 Vikten kommer att öka framöver av att ha ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium för att framgångsrikt kon- kurrera om värdskap av internationella idrottsevenemang. 
 Utredningen föreslår i kapitel 7 att den nya NADO:n bör ta över den verksamhet som RF bedriver i dag avseende bl.a. dopnings- kontroller inom idrotten och därigenom ansvaret att köpa analys- tjänster. Det faller sig naturligt att anta att det i vart fall inom den förutsägbara framtiden blir i ett fortsatt samarbete med Doping- laboratoriet i Huddinge. 
 På längre sikt kommer troligen olika alternativ att prövas, inte minst har utredningen pekat på Dopinglaboratoriets eget ansvar att pröva nya lösningar i samarbete med olika aktörer såväl nationellt som internationellt. Utredningen bedömer att det här finns en poten- tial att utveckla verksamheten. Värt att notera i det sammanhanget är det ökade behovet av analyser av dopningsprover internationellt som skett mellan 2003 och 2009. 
 Utifrån den utveckling som sker med de ökade krav som WADA ställer på de ackrediterade laboratorierna bedömer utredningen att det finns en potential för att utveckla de konkurrensfördelar som Sverige har genom ett eget av WADA ackrediterat dopningslabora- torium. 
 En förutsättning för Dopinglaboratoriet i Huddinges långsiktiga överlevnad är att laboratoriet anstränger sig att utöka sin verksam- het såväl genom att aktivt erbjuda sina tjänster till antidopnings- organisationer i länder som upphandlar dopningsanalystjänster och andra aktörer som har behov av sådana analyser som Mcdonald toriet har kompetens att utföra. 
 Dopinglaboratoriets integritet i den interna organisationen är viktig för att uppnå en förnyad ackreditering av WADA, men det 
 272 
  
 SOU 2011:10 
  
 Behov av ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium 
  
 är lika viktigt att de samlade resurser som finns i organisationens olika laboratorieverksamheter kommer Dopinglaboratoriet till del. Ett rationellt användande av Dopningslaboratoriets resurser gör också att den överkapacitet som uppges finnas kan vid behov användas för annan verksamhet vid avdelningen Klinisk farmakologi vid Karolinska Universitetssjukhuset. 
 Ett alternativ för Dopinglaboratoriet är också att söka samarbete med privata aktörer som framgångsrikt verkar inom antidopning och utför omfattande kontrollverksamhet på uppdrag från såväl inter- nationella idrottsförbund som enskilda nationella antidopnings- organisationer. Ett sådant samarbete skulle kunna medföra en utö- kad verksamhet och ökad konkurrenskraft för Dopinglaboratoriet. Detta skulle kunna vara till nytta för såväl idrottens organisationer, laboratoriet, privata aktörer som staten. 
 Staten har engagerat sig för att få fler stora internationella idrotts- evenemang till vårt land och stödjer aktivt RF i att verka för detta. Utredningen bedömer att vikten kommer att öka framöver av att ha ett av WADA ackrediterat dopningslaboratorium för att fram- gångsrikt konkurrera om värdskap av internationella idrottsevene- mang. Likaledes kan det antas att behovet av ett dopningslabora- torium kommer att öka som konsekvens av utredningens förslag till dopningskontroller utanför idrotten. 
 273 
 13 Förslagens konsekvenser 
  
 13.1 
  
 Kostnader för antidopningsverksamhet inom idrotten 
  
 Den antidopningsverksamhet som bedrivs inom Sveriges Riksidrotts- förbund (Riksidrottsförbund, RF) finansieras genom statsbudgetens utgiftsområde 17, anslag 13.1 Statens stöd till idrotten. För 2010 anslog regeringen ett bidrag till RF om 26 miljoner kronor för anti- dopningsverksamheten inom idrotten. Stödet anvisas årligen i en sär- skild anslagspost och fördelas dels som ett bidrag till antidopnings- verksamheten inom  
 RF-idrotten 
  om 23 miljoner kronor, dels ett bidrag till dopningslaboratoriet vid Karolinska universitetssjukhuset i Huddinge om 1,5 miljoner kronor, dels ett bidrag till Dopingjouren vid samma sjukhus om 1,5 miljoner kronor. För 2011 har det sam- lade bidraget till antidopningsverksamhet inom idrotten ökat med 0,3 miljoner kronor vilket ges som ett förhöjt bidrag till dopnings- laboratoriet. 
 RF har internt beräknat sin budget för antidopningsverksamhet 2010 med följande utgångspunkter. Antidopningverksamheten bud- geteras för RF:s direkta verksamhetskostnader och en schablon- beräknad kostnad för  
 personal-, 
  kansli- och teknikresurser. Denna schablonmetod som beräknas för varje anställd som arbetar med antidopningsverksamheten har RF använt sedan flera år tillbaka och bedöms ge en rättvis bild av faktiska kostnader. Gruppen som arbetar med antidopningsverksamhet inom RF uppgår till tio anställda. 
 Nedan följer en förklaring till beräkningarna i budgeten för 2010. 
 275 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2011:10 
  
 Personalresurskostnad 
 Denna schablon uppgår till 580 000 kronor för varje anställd och inne- fattar lön med lönebikostnader samt kostnader för overhead, löne- administration, kontorsservice och redovisning. 
 Schablonen är den genomsnittliga nivån på löner med lönebi- kostnader (lön, sociala avgifter, semesterlön och pensionspremier). Personalutbildning ingår inte och budgeteras utanför schablonen. 
 Kansliresurskostnad 
 Schablonen uppgår till 125 000 kronor för varje anställd och är den genomsnittliga kostnaden för en arbetsplats inklusive gemensamma utrymmen. Den inbegriper kostnader för att ha en komplett arbets- plats förutom dator och skärm. Exempel på dessa kostnader är del av RF:s inhyrda pool av bilar, företagshälsovård, frukt, fika, motions- och fritidsaktiviteter, el, porto, telefon, kontorsmaterial, kopiering samt hyra, drift, service och förråd för verksamhetslokalerna. 
 Dessutom ingår kostnader för personalmatsal och pentryn. Lokalytan är framräknad till 21 kvm/anställd, inklusive gemensamma utrymmen. 
 Teknikresurskostnad 
 Denna schablon uppgår till 30 000 kronor för varje anställd. Kost- naden innefattar dator och skärm, licenskostnader för program- varor, uppdateringar, drift, support och underhåll av nätverket och varje persons  
 IT-konto. 
  
 Summa schablonresurskostnader och verksamhetskostnader 
 Summa schablonresurskostnader för antidopningsverksamhet inom RF för 2010 uppgår till 735 000 kronor för varje anställd. Detta innebär en samlad schablonkostnad enligt ovan med 7 350 000 kronor för 2010. 
 De direkta verksamhetskostnaderna för 2010 uppgår till 19 611 000 kronor. 
 En företagsförsäkring är tecknad för verksamheten. 
 Nedan återges den budget som RF har upprättat för förbundets antidopningsverksamhet. 
 276 
 Tabell 13.1 Riksidrottsförbundets Antidopningsbudget 2010 
 Antidopningsbudget 2010 
  
 Intäkter 
  
 Kostnader 
  
 Fasta kostnader löner och kansli etc. 
  
 7 630 000 
  
 Forskning och utvecklingsbidrag till dopinglaboratoriet 
  
 1 500 000 
  
 Dopingkommissionen/Medicinskt råd 
  
 265 000 
  
 Analyser 
  
 9 226 000 
  
 Kontroller (funktionärer) provtagning 
  
 3 395 000 
  
 Kontroller (utrustning m.m.) material, utrustning, 
  
 1 375 000 
  
 frakter och eget datasystem 
  
 Kontroller (externa) beställda kontroller 
  
 961 000 
  
 915 000 
  
 Juridik, främst översättning 
  
 55 000 
  
 Kvalitetssystem 
  
 150 000 
  
 Information och utbildning 
  
 670 000 
  
 Samverkan (RS), Dopingjouren och konferenser 
  
 1 570 000 
  
 Internationellt 
  
 210 000 
  
 Statsbidrag 
  
 26 000 000 
  
 Summa 
  
 26 961 000 
  
 26 961 000 
  
 Resultat 
  
 0 
  
 Antidopningsverksamhet inom idrotten som den nya nationella anti- dopningsorganisationen (NADO) ska ansvara för har beskrivits i avsnitt 7.2.5. Att bryta ut antidopningsverksamheten från RF och förlägga den i en särskild organisation kommer att medföra ökade kostnader för att bedriva samma verksamhet som för närvarande. Erfarenheter från Danmark och Norge visar på att de fasta kostna- derna för personal, kansli och behov av inköpta tjänster kan komma att öka med cirka  
 20–25 
  procent när en NADO bildas genom att den bryts ut från ett riksidrottsförbund. Dessa uppgifter har inhäm- tats från respektive Levy högsta chef vid de studiebesök som utredningen genomfört. 
 I de förväntat ökade kostnaderna ingår för en NADO i Sverige att tidigare nyttjande av gemensamma tjänster i RF upphör och att NADO:n får införskaffa dessa tjänster på egen hand. Att vara en självständig organisation i egna lokaler medför kostnader inom funktioner som administration, ekonomi, juridik och personal. Då NADO:n hanterar känsliga uppgifter om enskilda finns också ett behov av säkerhetsåtgärder, exempelvis bevakad entré till lokalerna. 
 277 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2011:10 
  
 Vidare bör medel beräknas för att utöka arbetet med att bistå idrottsorganisationer utanför RF som är bundna av Världsantidop- ningskoden och som önskar och behöver stöd för att utveckla ett antidopningsprogram som följer kodens bestämmelser. 
 Utredningen har inte genomfört en exakt kalkyl för de merkost- nader som uppstår. Det bör göras separat förslagsvis i en särskild organisationskommitté som bör tillsättas av staten och RF efter det att överenskommelse nåtts om att gå vidare med de åtgärder som utredningen föreslår. 
 Utredningen anser dock att kostnaderna kommer att öka. Uti- från erfarenheterna från Danmark och Norge så behövs ett utökat bidrag för att möte de ökade kostnader som följer av att antidop- ningsverksamheten i RF bryts ut och etableras i en egen organisa- tion. I det ingår också att ersättning framöver behöver beräknas för det arbete som NADO:ns styrelse, anmälningsråd, medicinska råd och revisorer ska göra. 
 Världsantidopningskoden och kvalitén i antidopningsarbetet inom idrotten utvecklas fortlöpande vilket ställer ökade krav främst på NADO:n. Utredningen noterar att det redan i dag medfört behov av förstärkta resurser för antidopningsarbetet och förutser att behovet kommer att öka även framöver. Verksamhet för att bistå idrotts- organisationer utanför RF bör vara prioriterat, där initialt arbetet med att utveckla deras antidopningsprogram som följer Världsantidop- ningskodens bestämmelser är särskilt viktigt. Därtill kommer utveck- lingen av det internationella arbetet mot dopning som utredningen i avsnitt 8.7 föreslår ska prioriteras. Utredningen konstaterar att ett utökat bidrag behövs för att NADO:n ska kunna fullfölja verk- samheten inom dessa tre områden. 
  
 13.2 
  
 Kostnader för antidopningsverksamhet utanför idrotten 
  
 NADO:n föreslås i avsnitt 7.3.3 få följande uppgifter utanför idrotten: 
  
 Initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning, 
  
 bygga upp och fortlöpande uppdatera en nationell kunskaps- bank inom antidopningsområdet, 
  
 278 
  
 bedriva förebyggande antidopningsåtgärder riktade till gym- och träningsanläggningar, 
  
 riktad utbildnings- och informationsverksamhet inom antidop- ningsområdet, 
  
 övrig informations- och opinionsbildande verksamhet inom anti- dopningsområdet, och 
  
 upprätta ett samarbeta med Statens folkhälsoinstitut i frågor av betydelse i det förebyggande arbetet mot dopning. 
  
 Ovanstående uppgifter ska komplettera de insatser som görs av Statens folkhälsoinstitut och utredningen förutsätter att institutet och NADO:n kommer att samarbeta med varandra för att bästa effekt av resurserna ska kunna nås. 
 För närvarande ges Dopingjouren ett samlat bidrag på tre miljoner kronor om året för att uppfylla ett nationellt antidopningsansvar. Det ansvaret föreslås nu flyttas över till den nya NADO:n. Där- igenom föreslås också att det samlade årliga statliga bidraget som getts för detta ändamål framöver ges som bidrag till antidopnings- verksamheten som NADO:n ska bedriva. Bidraget ska ges för att bygga upp och uppdatera en nationell kunskapsbank och för att genomföra riktad nationell utbildnings- och informationsverksamhet inom antidopningsområdet. I takt med att dopningsfrågorna i sam- hället har uppmärksammats genom statens aktiva folkhälsopolitik har också medvetenheten om dopningens skadeverkningar ökat regio- nalt och lokalt. Det har medfört ett ökat behov av samordning och kompetensutveckling. Därför behövs ett tydligt nationellt ansvar inom frivillighetssektorn som komplement till det arbete som Folkhälsoinstitutet gör inom myndighetssfären. Innehållsmässigt står begreppet kunskapsbank för att samla kunskap och att till- handahålla utbildning och information på nationell nivå. Det är ett utökat ansvar som NADO:n ges gentemot den verksamhet som Dopingjouren har bedrivit med statligt stöd. Det nuvarande samlade statliga bidraget till Dopingjouren som ska föras över till NADO:n har varit oförändrat under många år och behöver därför räknas upp för att möjliggöra att NADO:n kan fullgöra sitt uppdrag. 
 En del i uppbyggnaden av en kunskapsbank är även uppgiften att initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning. Det är en viktig uppgift och för det behövs en fortlöpande finansiering av verksamheten. Uppgiften att genom- 
 279 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2011:10 
  
 föra förebyggande antidopningsåtgärder, inklusive dopningskon- troller, riktade till gym- och träningsanläggningar bör ske på affärs- mässiga villkor. Eftersom ägare av gym- och träningsanläggningar inte är tvingade att bedriva antidopningsverksamhet så är de kostnader som uppstår för dem ett frivilligt åtagande. Resurser behöver dock ställas till Levy förfogande för att utveckla, upprätthålla och vidareutveckla en modell för arbetets bedrivande. 
 Som stöd till de uppgifter som NADO:n förslås få i arbetet mot dopning utanför idrotten föreslår utredningen att utöver bidraget som hittills getts till Dopingjouren ska ett årligt utökat bidrag beräknas. Det är nödvändigt för att genomföra de uppgifter som utredningen föreslår att NADO:n ska ha, vilka redovisas ovan. 
 Utredningen har beräknat behovet av ökade bidrag till den nya nationella antidopningsorganisationen till fem miljoner kronor utöver det som för närvarande anslås till den verksamhet som beskrivits ovan. Det ska då räcka till att utveckla verksamheten i enlighet med utred- ningens förslag. Beräkningen bygger på att NADO:n påbörjar sitt arbete snarast efter dess bildande. Inledningsvis kan det behövas något mindre bidrag innan verksamheten byggts ut men samtidigt behövs bidrag till omställningskostnader vid bildandet som kan förväntas vara av motsvarande nivå. 
  
 13.3 
  
 Förslagens ekonomiska konsekvenser 
  
 Förslag 
 : Den nybildade nationella antidopningsorganisationen ska anvisas ett årligt statligt bidrag på 32,8 miljoner kronor för anti- dopningsverksamhet i 2011 års penningvärde. 
  
 Bedömning:  
 En organisationskommitté bör tillsättas av staten och Sveriges Riksidrottsförbund för att närmare planera bildan- det av en ny nationell antidopningsorganisation. 
 Utredningens förslag till finansiering kan sammanfattas så här. En ny NADO får ett samlat bidrag på 32,8 miljoner kronor för antidop- ningsverksamhet som föreslås ingå som en särskild anslagspost i anslaget 13:1 Stöd till idrotten. Förslaget till finansiering medför att följande anslag och anslagsposter beräknat på 2011 års stats- budget förs dit. 
 280 
  
 Det befintliga bidraget som anvisas från utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid, anslag 13:1 Stöd till idrotten, anslagsposten antidopning med 26,3 miljoner kronor, inklusive de av regeringen tilldelade 1,5 miljoner kronor för verksamhet vid Dopingjouren och 1,8 miljoner kronor för verksamhet vid Dopinglaboratoriet, 
  
 det befintliga bidraget som anvisas från utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, anslag 2:7  
  
 Alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiska åtgärder med 1,5 miljoner kronor för verksamhet vid Dopingjouren, 
  
 ytterligare bidrag anvisas inom anslaget 13:1 Statens stöd till idrotten så att 2,5 miljoner kronor förs från anslagsposten gemen- sam verksamhet, och 
  
 ytterligare bidrag anvisas från utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, anslaget 2:7  
  
 Alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiska åtgärder med 2,5 miljoner kronor. 
 Utredningen anser att det bidrag som för närvarande tilldelas Dopinglaboratoriet i Huddinge bör kvarstå i vart fall de närmsta åren och ges som ett bidrag inom den nya anslagsposten för antidop- ningsverksamheten. 
 Det är viktigt att garantera att NADO:n har en fri och själv- ständig ställning utan påverkan från andra intressenter. Utredningen anser att det talar för att en särskild anslagspost inrättas för bidraget till den antidopningsverksamheten som NADO:n ska bedriva. Där- till bör NADO:n återkommande föra en verksamhetsdialog med sina två ägare, RF och staten. Detta bör framgå av regleringsbrev eller förordning. 
 Utöver utredningens förslag till finansiering bedömer utred- ningen att en organisationskommitté bör tillsättas av staten och RF för att närmare planera bildandet av den ny NADO:n och då beräkna de faktiska kostnader som kommer att uppstå till följd av bildandet. I organisationskommitténs uppdrag bör även ingå att föra en dialog med företrädare för olika organisationer och myndigheter som påver- kas av utredningens förslag. 
 Utredningen har i avsnitt 8.4.2 föreslagit att den nya NADO:n ska ha sin verksamhetsstart den 1 juli 2012. Detta kan påverka statens budgetarbete redan inför det kommande budgetåret och utred- ningen konstaterar att detta bör uppmärksammas. 
 281 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2011:10 
  
 Kostnaderna för antidopningsverksamheten bör även framöver vara föremål för sedvanlig statlig budgetprövning innan bidrag beslutas. 
  
 13.4 
  
 Förslagens övriga konsekvenser 
  
 Av 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) framgår gene- rella krav på utredningar att de ska redovisa konsekvenser inom ett antal områden. I detta avsnitt görs en genomgång av några av dessa. 
  
 13.4.1 
  
 Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet 
  
 Utredningens förslag till ökat samarbete mellan NADO:n och polis respektive tull bidrar till att bekämpa brottsligheten. Likaledes bidrar NADO:ns kommande samarbete med företrädare för gym- och träningsanläggningar till att bruket och förekomsten av förbjudna dopningssubstanser motverkas genom brottsförebyggande insatser. 
  
 13.4.2 
  
 Övriga konsekvenser 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen 
 Utredningens förslag har inga konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Då förslaget till förebyggande insatser mot dopning på gym- och träningsanläggningar inte är tvingande och även om- fattar kommunala gym- och träningsanläggningar är förslaget neu- tralt i förhållande till olika typer av ägare av sådana anläggningar. 
 Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män 
 Utredningens förslag har inga direkta konsekvenser för jämställd- heten mellan kvinnor och män. Dock kan noteras att av de dopnings- kontroller som genomförs inom  
 RF-idrotten 
  sker mer än 70 procent på män och mindre än 30 procent på kvinnor. Bland de positiva analyserna av dessa kontroller är 98 procent män och 2 procent kvinnor. Dessutom stängs 77 procent av dessa män av på 24 månader, den vanligaste avstängningstiden vid en första förseelse men mot- 
 282 
 svarande avstängningstid för kvinnor är endast 21 procent. Dessa siffror som ingår i RF:s statistik talar entydigt för att dopning inom idrotten till stor del är ett manligt fenomen. 
 Konsekvenser för de integrationspolitiska målen 
 Utredningens förslag har inga konsekvenser för de integrations- politiska målen. Dock kan noteras att en dopningskontroll kan upp- levas som påträngande för kvinnor och män oberoende av den enskil- des bakgrund. Givet det betydande antal innevånare med utländsk bakgrund som finns i Sverige så är det av särskild vikt att all informa- tion, skriftlig som muntlig i anslutning till dopningskontroller, är tydlig för mottagaren. Det är viktigt att den enskilde mottagaren för- står sina rättigheter och skyldigheter och konsekvensen av om en dopningskontroll genomförs eller inte. NADO:n bör därför ha sådan information tillgänglig på olika språk. 
 283 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
 Ny organisation för antidopningsverksamheten Dir. 2009:116 
 Beslut vid regeringssammanträde den 3 december 2009 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare ska lämna förslag till utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten och undersöka möjligheterna att bilda en fristående nationell antidopnings- organisation, som staten och idrottens centrala organisation ska ha ett delat ansvar för. Utredaren ska även undersöka möjligheterna att involvera andra intressenter som kan samverka i antidopningsarbetet. 
 Utredaren ska bl.a. 
  
 kartlägga det antidopningsarbete som bedrivs inom idrotten, 
  
 lämna förslag till hur den nationella antidopningsverksamheten ska vara organiserad, 
  
 utreda hur arbetet mot bruk av dopningsmedel utanför idrotten kan tas om hand i en ny organisation, samt 
  
 lämna förslag till lagstiftning för att idrottens och samhällets antidopningsverksamhet ska kunna bedrivas effektivt, med beaktande av integritetsaspekter och internationella åtaganden. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 29 oktober 2010. 
 Bakgrund 
 Riksidrottsförbundets begäran 
 Riksidrottsförbundets (RF) stämma beslutade i maj 2009 att ge Riksidrottsstyrelsen i uppdrag att verka för att företrädare för staten och idrotten inleder ett arbete för att skapa en fristående nationell antidopningsorganisation, som leds med ett delat ansvar 
 285 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:10 
  
 mellan staten och idrottens centrala organisation. I september 2009 kom RF in med en begäran om att staten skulle ta initiativ enligt  
 RF-stämmans 
  beslut. 
 Handlingsplan mot dopning inom idrotten 
 En arbetsgrupp inom Regeringskansliet, i vilken representanter för idrottsrörelsen ingick, har utarbetat förslag till en handlingsplan mot dopning inom idrotten (Ds 2002:4). Ett övergripande mål i handlingsplanen var att all idrottsverksamhet, såväl den verksamhet som organiseras av Riksidrottsförbundet som övrig verksamhet, ska vara dopningsfri. De insatser som arbetsgruppen föreslog för att uppnå det övergripande målet innefattade 
  
 en ökning av antalet dopningskontroller inom  
  
 RF-idrotten, 
  
 förstärkt utbildning och information, 
  
 ökade insatser för att skapa samverkan, och 
  
 dopningsfritt på gym. 
  
 Arbetet mot dopning 
 Samhällets antidopningsarbete 
 Regeringens insatser syftar till att aktivt motverka dopning inom idrotten med det övergripande målet om ett samhälle fritt från dopning. Bruket och viss annan angiven hantering är kriminaliserat i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Dopning ingår som en del i den gällande handlingsplanen för narkotikapolitiken  
 2006–2010. 
  Dopningsfrågor ingår också i den funktion för samordning av  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitik som inrättats i Regeringskansliet. Statens folkhälsoinstitut har i sitt uppdrag ett särskilt ansvar för bl.a. kunskapsbildning inom dopningsområdet. 
 Regeringskansliet och företrädare för idrotten bedriver antidopningsarbetet i nära samråd, bl.a. inom ramen för den särskilt inrättade Arbetsgruppen för frågor rörande dopning inom idrotten m.m. (Ju 2003:E). Bidrag ges över statsbudgeten till antidopningsarbetet inom Riksidrottsförbundet samt även till Dopingjouren, Dopinglaboratoriet och Världsantidopningsbyrån 
 286 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 1 
  
 (WADA). Det bedrivs även ett aktivt arbete mot dopning bland kommuner och landsting. 
 Världsantidopningsbyrån 
 Den viktigaste plattformen för samordning och harmonisering av antidopningsarbetet inom idrotten är WADA, där representanter för internationell idrott och världens regeringar sedan bildandet 1999 arbetar tillsammans i kampen mot dopning. Inom ramen för sitt världsantidopningsprogram har WADA antagit en världsantidopningskod som sedan 2004 är det regelverk som stora delar av den organiserade idrotten har att rätta sig efter. Sedan den 1 januari 2009 gäller en förnyad kod. 
 Idrottens antidopningsarbete 
 Riksidrottsförbundet (RF) är ansvarigt för antidopningsarbetet inom idrottsområdet i Sverige och alla dess specialidrottsförbund har egna antidopningsprogram. RF har genomfört världsantidopningskoden i sitt regelverk bl.a. genom att anta Idrottens antidopningsreglemente. Antidopningsarbetet bedrivs genom kontrollverksamhet, juridisk verksamhet, information och utbildning, forskning och utveckling, nationell och internationell samverkan samt kvalitetssäkring. 
 Även utanför RF finns det svenska organisationer som är underkastade världsantidopningsprogrammets regelverk och som bedriver ett antidopningsarbete. 
 Dopinglaboratoriet 
 Sverige har genom Dopinglaboratoriet vid Karolinska Uni- versitetssjukhuset i Huddinge, ett forskningsanknutet och av WADA ackrediterat dopningslaboratorium som utför analyser av svenska och internationella prov. Laboratoriet bistår därutöver RF med specialistkompetens. Verksamheten finansieras huvudsakligen genom försäljning av analyser och av bidrag som utbetalas från statsbudgeten. 
 287 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:10 
  
 Dopingjouren 
 Vid Karolinska Universitetssjukhuset i Huddinge finns Dopingjouren vars arbete syftar till att motverka dopning i samhället och dess följdverkningar. Verksamheten finansieras genom bidrag som utbetalas från statsbudgeten och består främst av kunskapsbildning, utbildning och information, bl.a. genom telefonrådgivning. 
 Internationella åtaganden 
 Europarådets Antidopningskonvention från 1989 som ratificerats av 50 stater inklusive Sverige kan beskrivas som det första rättsliga referensdokumentet för det internationella arbetet mot dopning. Konventionen är öppen för alla stater och innehåller riktlinjer för t.ex. lagstiftning, finansiering och utbildning. Sverige har även undertecknat konventionens tillläggsprotokoll som bl.a. lägger fast riktlinjer för utvärdering av konventionens efterlevnad. 
 En utvärdering åren  
 2003–2004 
  utförd av konventionens övervakningsgrupp gav till resultat att Sverige ansågs uppfylla sina åtaganden. Det förhållandet att antidopningsverksamheten i stor utsträckning är delegerad till idrotten beskrevs som särskilt intressant och väl fungerande i Sverige. 
 Sverige har även ratificerat Unescos internationella konvention mot dopning inom idrotten från 2005 som syftar till att främja förebyggande insatser och bekämpning av dopning inom idrotten. En av konventionens viktigare beståndsdelar är att konventionsstaterna i sitt nationella antidopningsarbete åtar sig att följa världsantidopningskodens principer. 
 Integritetsfrågor och personuppgiftsskydd 
 Ett effektivt arbete mot dopning inom idrotten inbegriper ett flertal moment som kan innebära risk för att den enskildes personliga integritet kränks. En särskild integritetsskyddsfråga gäller behandling av personuppgifter vilket regleras bl.a. i personuppgiftslagen (1998:204), som grundar sig på Europa- parlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av 
 288 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 1 
  
 personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). 
 Världsantidopningsbyrån (WADA) har i enlighet med världsantidopningskoden utfärdat en  
 Internationell standard för skydd av privatlivet och personuppgifter  
 (ISPP) avseende behandling av de personuppgifter som behövs för genomförandet av skyldigheterna enligt koden. ISPP trädde i kraft den 1 januari 2009. För att säkerställa ISPP:s förenlighet med dataskyddsdirektivet har  
 EU-kommissionens 
  oberoende råd- givande instans för uppgiftsskydd och skydd av privatlivet,  
 Artikel  
  
 29-arbetsgruppen 
  
  för uppgiftsskydd,  
 yttrat sig. Arbetsgruppen ger i sitt yttrande uttryck för att det finns frågor vid genomförandet av ISPP som är problematiska när det gäller kraven på skydd av privatlivet och personuppgifter. Arbetsgruppen begränsar inte heller sina synpunkter till endast ISPP utan granskar hela världsantidopningsprogrammet. De problemområden som arbetsgruppen identifierar innefattar 
  
 vistelserapportering, 
  
 grunderna för behandling av personuppgifter, 
  
 överföring av uppgifter till WADA:s databas i Kanada och till länder utanför EU, 
  
 lagringstider av prover, och 
  
 sanktioner. 
  
 Dopning utanför idrotten 
 Olika studier visar på ett omfattande bruk av dopningspreparat, främst anabola androgena steroider (AAS), utanför idrottsområdet. Det är även vanligt att AAS används i ett blandmissbruk av olika droger som alkohol och narkotika. 
 En särskild miljö där ett ökat bruk av AAS påvisats är styrketräningsmiljöer, s.k. gym. Ägaren till ett gym kan inte tvinga en person att lämna ett dopningsprov utan är i stället hänvisad till att kontakta polismyndigheten som kan ta dopningsprov om det bedöms finnas skälig misstanke om ett sådant brott. Det finns däremot inget som hindrar ett avtal med den enskilde om att denne på uppmaning måste lämna ett dopningsprov för att ha rätt att vistas i gymmets lokaler. 
 289 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:10 
  
 Uppdraget att föreslå utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten 
 Utgångspunkter 
 En generell utgångspunkt för utredningsarbetet ska vara att idrotten är en fri och självständig folkrörelse. Ett effektivt arbete mot dopning förutsätter dock samverkan mellan idrotten och det allmänna. En annan utgångspunkt är att idrotten ska ges bästa möjliga förutsättningar att förhindra fusk eller annat som skadar de idrottsliga kärnvärdena. 
 Utredaren ska särskilt analysera idrottens och samhällets behov av antidopningsverksamhet för elitidrott respektive motionsidrott och i sina förslag beakta skillnaderna mellan dessa kategorier. 
 En utgångspunkt för arbetet ska vara att idrottens orga- nisationer och den nationella antidopningsorganisationen ska bedriva ett aktivt antidopningsarbete och uppfylla de krav som världsantidopningsprogrammet ställer. 
 Utredaren ska i sina överväganden beakta de svenska åtaganden som följer främst av Europarådskonventionen och Unescokonventionen. Därutöver ska även andra konventioner och  
 EU-rätten 
  granskas i de delar som kan vara tillämpliga för antidopningsverksamhetens bedrivande och organisering. De nationella rapporter och utvärderingsrapporter som upprättats i enlighet med tilläggsprotokollet till Europarådskonventionen ska särskilt granskas. Utredaren ska analysera hur antidopningsverksamheten är organiserad och utformad i de nordiska länderna. 
 Ytterligare en utgångspunkt för arbetet är att den nationella antidopningsorganisationen ska organiseras med ett delat ansvar mellan staten och idrottens centrala organisation. Staten och idrotten har utifrån sina respektive roller ett kompletterande ansvar för antidopningsverksamheten. Utredaren ska även undersöka möjligheterna att involvera andra intressenter som kan samverka i antidopningsarbetet. 
 Den nationella antidopningsorganisationen 
 Utredaren ska kartlägga det antidopningsarbete som i dag bedrivs inom idrottsområdet och redovisa vilka delar av detta arbete som 
 290 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 1 
  
 bör ingå i en fristående nationell antidopningsorganisation. Det framtida samarbetet och förhållandet mellan antidopningsorganisationen och idrottsrörelsen ska särskilt beaktas i denna del av uppdraget. Utredaren ska granska och analysera idrottens arbete med kunskapsbildning, utbildning och information kring dopningsfrågor och lämna förslag till om och i så fall hur detta ska tas om hand av en fristående nationell antidopningsorganisation. 
 Utredaren ska bedöma i vilken mån en ny nationell anti- dopningorganisation kan bidra till samhällets insatser mot dopning utanför idrotten. I första hand avses behovet av kunskapsuppbyggnad och informationsspridning. Utredaren ska lämna förslag till hur dessa områden ska hanteras, i eller utanför en fristående nationell antidopningsorganisation. 
 Utredaren ska med utgångspunkt i gjorda analyser lämna förslag till hur en fristående nationell antidopningsorganisation ska vara organiserad i fråga om ägande, förvaltning, styrning, kontroll och finansiering. Utredaren är fri att pröva och föreslå olika organisationsformer, exempelvis ideell förening, aktiebolag, stiftelse eller myndighet. 
 Behovet av lagstiftning och annan reglering 
 Utredaren ska granska och analysera behovet av rättslig reglering av antidopningsverksamheten. Behovet av lagstiftning eller andra insatser som möjliggör dopningskontroller och sanktionsförfarande för personer som tränar eller på annat sätt är verksamma på gym och liknande träningsmiljöer ska särskilt utredas. Om utredaren bedömer att det behövs ska lagförslag lämnas i dessa delar. 
 I uppdraget ingår även att identifiera behovet av kompletterande reglering inom idrotten till följd av utredningens förslag. 
 Utredaren ska analysera förutsättningarna för samverkan och informationsutbyte mellan den nationella antidopnings- organisationen, Tullverket och Polisen samt lämna förslag på lagstiftning eller insatser som behövs för ett effektivt och rättssäkert antidopningsarbete. 
 291 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2011:10 
  
 Integritetsaspekter och behandling av personuppgifter 
 Utredaren ska granska och rättsligt analysera den behandling av personuppgifter som är nödvändig för att framgångsrikt bedriva antidopningsverksamhet. Utredaren ska lämna förslag till reglering för att möjliggöra en framtida behandling av personuppgifter i denna verksamhet. Rättssäkerhetsaspekter och enskildas behov av skydd för sin personliga integritet ska särskilt beaktas och vägas mot idrottens och samhällets intressen av en effektiv antidopningsverksamhet. 
 Övriga frågor 
 Det ska särskilt övervägas om idrottens antidopningsarbete bör övervakas eller på annat sätt kontrolleras av den nationella antidopningsorganisationen för att säkerställa ett effektivt och väl fungerande arbete. 
 Utredaren ska granska och analysera Sveriges roll i det internationella antidopningsarbetet och lämna förslag till den framtida ansvarsfördelningen inom Sverige för detta arbete. 
 Utredaren ska granska och analysera förutsättningarna för och behoven av ett av Världsantidopningsbyrån ackrediterat dopningslaboratorium i Sverige och lämna förslag inom detta område. 
 Arbetsformer och redovisning av uppdraget 
 Utredaren ska samråda med organisationer, forskare, kommuner och myndigheter verksamma inom antidopningsområdet, exempelvis Karolinska Universitetssjukhuset i Huddinge, Statens folkhälsoinstitut, Tullverket, Polisen och Sveriges Kommuner och Landsting. Särskilt samråd ska hållas med Riksidrottsförbundet för att säkerställa att ett förslag om bildandet av en fristående nationell antidopningsorganisation sker i samförstånd och att ett eventuellt beslut kan fattas i behörig ordning för alla parter. När det gäller frågor om behandling av personuppgifter ska samråd ske med Datainspektionen. 
 Utredaren ska beräkna och redovisa de kostnader som de lämnade förslagen leder till samt lämna förslag på finansiering. I det fall finansiering berör statsbudgeten ska finansiering föreslås inom 
 292 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 1 
  
 berörda utgiftsområden. Utredaren ska i denna del bedöma idrottens och samhällets intresse och behov av antidopningsverksamhet. Kostnadsredovisningen ska vara nedbruten till de delar som utredaren bedömer ska ingå i en effektiv antidopningsverksamhet, exempelvis internationell samverkan, kunskapsbildning, information, utbildning, kontrollplanering, kontrollverksamhet och sanktionsförfarande. 
 Uppdraget ska redovisas senast den 29 oktober 2010. Om utredaren bedömer det lämpligt får delbetänkanden lämnas under arbetets gång. 
 (Kulturdepartementet) 
 293 
 Bilaga 2 
 Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten 
 Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten ETS 135 i svensk översättning publicerad i proposition Om godkännande av Europarådets konvention mot dopning (prop. 1989/90:142). 
 Inledning 
 Medlemsstaterna i Europarådet, övriga stater som är parter i den europeiska kulturkonventionen samt övriga stater som har under- tecknat denna konvention, 
 som beaktar att Europarådets syfte är att skapa en fastare enhet mellan medlemsstaterna för att skydda och främja de ideal och principer som utgör deras gemensamma arv och för att underlätta deras ekonomiska och sociala framåtskridande; 
 som är medvetna om att idrotten bör spela en viktig roll för skyddet av hälsan, i etisk och fysisk fostran och för främjandet av internationell förståelse; 
 som är oroade över den växande användningen av dopnings- medel och dopningsmetoder bland idrottsmän och idrottskvinnor inom all idrott och över följderna härav för deltagarnas hälsa och idrottens framtid; 
 som är medvetna om att detta problem äventyrar de etiska prin- ciper och pedagogiska värden som är inskrivna i internationella olym- piska kommitténs stadga, Unescos internationella stadga för idrott och fysisk fostran och i resolution (76) 41 av Europarådets minister- kommitté, känd som "den europeiska stadgan om idrott för alla"; 
 som erinrar sig bestämmelser, program och deklarationer mot dopning antagna av de internationella idrottsorganisationerna; 
 295 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:10 
  
 som är medvetna om att offentliga myndigheter och frivilliga idrottsorganisationer har kompletterande ansvar för bekämpandet av dopning inom idrott, i synnerhet för att säkerställa att idrotts- evenemang genomförs korrekt i enlighet med principen om rent spel och för att skydda deltagarnas hälsa, 
 som erkänner att dessa myndigheter och organisationer måste samverka på alla lämpliga nivåer för att nå dessa mål; 
 som erinrar om de resolutioner om dopning som antagits av konferensen mellan europeiska idrottsansvariga ministrar och särskilt resolution nr 1 antagen vid den sjätte konferensen i Reykjavik år 1989; som erinrar om att Europarådets ministerkommitté redan har antagit resolution (67) 12 om dopning av idrottsmän, rekommen- dation nr R(79)8 om dopning inom idrotten, rekommendation nr R(84)19 om den europeiska stadgan mot dopning inom idrotten och rekommendation nr R(88) 12 om anordnande av oanmälda 
 dopningskontroller vid sidan av tävlingarna; 
 som erinrar om rekommendation nr 5 om dopning, antagen av Unescos andra internationella konferens för idrottsansvariga ministrar och högre tjänstemän i Moskva (1988); 
 som dock är beslutna att vidta ytterligare och kraftigare gemen- samma åtgärder i syfte att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten med utgångspunkt i de etiska värden och praktiska åtgärder som inskrivits i dessa handlingar, 
 har kommit överens om följande. 
 Artikel 1 Konventionens ändamål 
 Parterna åtar sig i syfte att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten att, inom ramarna för sina respektive konstitutionella befogenheter, vidta nödvändiga åtgärder för att tillämpa bestäm- melserna i denna konvention. 
 Artikel 2 Definitioner samt konventionens räckvidd 
  
 1. 
  
 I denna konvention avses med 
  
 a. 
  
 "dopning inom idrott" förmedling till idrottsmän eller idrottskvinnor, eller dessa personers bruk av, farmako- logiska grupper av dopningsmedel eller dopningsmetoder; 
  
 b. 
  
 "farmakologiska grupper av dopningsmedel eller dop- ningsmetoder", med förbehåll för punkt 2 nedan, de grupper av dopningsmedel eller dopningsmetoder som förbjudits av vederbörande internationella idrottsorga- 
  
 296 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 2 
  
 nisationer och som finns upptagna i listor som godkänts av Övervakningsgruppen enligt villkoren i artikel 11:1b; 
  
 c. 
  
 "idrottsmän och idrottskvinnor" sådana personer som regelbundet deltar i organiserade idrottsaktiviteter. 
  
 2. 
  
 Till dess att en lista över förbjudna farmakologiska grupper av dopningsmedel och dopningsmetoder godkänns av Övervaknings- gruppen enligt villkoren i artikel 11:1b., ska den referenslista som finns upptagen i bilagan till denna konvention vara tillämplig. 
  
 Artikel 3 Samordning inom länderna 
  
 1. 
  
 Parterna ska samordna politik och åtgärder inom de ministerier och myndigheter som ansvarar för frågor om bekämpning av dop- ning inom idrotten. 
  
 2. 
  
 De ska säkerställa en praktisk tillämpning av denna konvention och särskilt att kraven i artikel 7 uppfylls genom att, då så är lämp- ligt, anförtro genomförandet och tillämpningen av vissa av bestäm- melserna i denna konvention åt en utsedd statlig eller  
  
 icke-statlig 
  idrottsmyndighet eller åt en idrottsorganisation. 
 Artikel 4 Åtgärder för att begränsa tillgången till och bruket av förbjudna dopningsmedel och dopningsmetoder 
 Parterna skall, när så är lämpligt, anta lagar eller föreskrifter eller vidta administrativa åtgärder för att begränsa tillgången till (inklusive bestämmelser för att kontrollera omsättning, innehav, införsel, distri- bution och försäljning) samt bruket inom idrotten av förbjudna dop- ningsmedel och dopningsmetoder och i synnerhet anabola steroider. 
 I detta syfte ska parterna eller, i förekommande fall, vederbörande  
 icke-statliga 
  organisationer, ställa upp som kriterium för beviljande av offentliga bidrag till idrottsorganisationer att de effektivt till- lämpar föreskrifter mot dopning. 
 Dessutom ska parterna 
  
 a. 
  
 bistå sina idrottsorganisationer med finansiering av dop- ningskontroller och analyser, antingen genom direkta anslag eller bidrag eller genom att beakta kostnaderna för sådana kontroller och analyser vid fastställandet av de totala anslag eller bidrag som dessa organisationer ska tilldelas; 
  
 b. 
  
 vidta lämpliga åtgärder för att under en avstängnings- period vägra tilldelning av bidrag från allmänna medel 
  
 297 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:10 
  
 för träningsändamål till enskilda idrottsmän och idrotts- kvinnor, som har avstängts till följd av ett dopningsbrott; 
  
 c. 
  
 främja, och i förekommande fall för sina idrottsorganisa- tioner underlätta, genomförandet av de dopningskontroller som krävs av vederbörande internationella idrottsorganisa- tioner, antingen under eller vid sidan av tävlingarna; och 
  
 d. 
  
 främja och underlätta idrottsorganisationernas förhand- lingar om avtal som gör det möjligt för deras medlemmar att bli testade av vederbörligen auktoriserade dopnings- kontrollgrupper i andra länder. 
  
 4. 
  
 Parterna förbehåller sig rätten att anta föreskrifter mot dopning och att organisera dopningskontroller på eget initiativ och på eget ansvar, förutsatt att dessa överensstämmer med de rele- vanta principerna i denna konvention. 
  
 Artikel 5 Laboratorier 
  
 1. 
  
 Varje part åtar sig att 
  
 a. 
  
 antingen upprätta eller underlätta upprättandet på sitt territorium av ett eller flera laboratorier för dopnings- kontroll, vilka kan komma ifråga för godkännande enligt de kriterier som antagits av vederbörande internationella idrottsorganisationer och godkänts av Övervaknings- gruppen enligt bestämmelserna i artikel 11:1b; eller 
  
 b. 
  
 bistå sina idrottsorganisationer, så att de får tillträde till ett sådant laboratorium på en annan parts territorium. 
  
 2. 
  
 Dessa laboratorier ska uppmuntras att 
  
 a. 
  
 vidta lämpliga åtgärder för att anställa och anlita, utbilda och omskola kvalificerad personal; 
  
 b. 
  
 lägga upp lämpliga program för forskning och utveckling rörande dopningsmedel och metoder som används eller avses användas i dopningssyfte inom idrotten och rörande analytisk biokemi och farmakologi för att nå en bättre förståelse av olika ämnens effekter på människokroppen samt deras inverkan på idrottsliga prestationer; 
  
 c. 
  
 omedelbart publicera och cirkulera nya rön från sin forsk- ning. 
  
 Artikel 6 Utbildning 
  
 1. 
  
 Parterna åtar sig att, när så är lämpligt i samarbete med berörda idrottsorganisationer och med massmedier, utarbeta och genom- föra utbildningsprogram och informationskampanjer som betonar 
  
 298 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 2 
  
 de hälsorisker som dopning innebär samt den skada som den innebär för idrottens etiska värden. Dessa program och kam- panjer ska rikta sig till både ungdomar i skolor och idrottsföre- ningar och deras föräldrar samt till vuxna idrottsmän och idrottskvinnor, idrottsfunktionärer, instruktörer och tränare. För dem som arbetar inom det medicinska området ska sådana utbildningsprogram betona respekten för medicinsk etik. 
  
 2. 
  
 Parterna åtar sig att i samarbete med berörda regionala, natio- nella och internationella idrottsorganisationer uppmuntra och främja forskning om olika sätt att utarbeta vetenskapligt gällande fysiologiska och psykologiska träningsprogram som respekterar människans integritet. 
  
 Artikel 7 Samarbete med idrottsorganisationerna om åtgärder som ska vidtas av dem 
  
 1. 
  
 Parterna åtar sig att uppmuntra sina idrottsorganisationer och genom dem de internationella idrottsorganisationerna att utforma och tillämpa alla lämpliga åtgärder inom deras kompetensom- råde mot dopning inom idrotten. 
  
 2. 
  
 För detta ändamål ska de uppmuntra sina idrottsorganisationer att klarlägga och harmonisera sina respektive rättigheter, skyl- digheter och åligganden, särskilt genom att harmonisera sina 
  
 a. 
  
 bestämmelser mot dopning på grundval av de bestäm- melser som vederbörande internationella idrottsorga- nisationer kommit överens om; 
  
 b. 
  
 listor över förbjudna farmakologiska grupper av dop- ningsmedel och förbjudna dopningsmetoder på grundval av de listor som vederbörande internationella idrotts- organisationer kommit överens om; 
  
 c. 
  
 förfaranden för dopningskontroll; 
  
 d. 
  
 disciplinära förfaranden med tillämpning av överenskomna internationella naturrättsliga principer och säkerställande av respekten för misstänkta idrottsmäns och idrotts- kvinnors grundläggande rättigheter; dessa principer kommer att omfatta 
  
 i. 
  
 att de rapporterande och de disciplinära organen ska vara åtskilda från varandra; 
  
 ii. 
  
 sådana personers rätt till en opartisk rättslig pröv- ning och till biträde eller ombud; 
  
 iii. 
  
 klara och praktiskt tillämpbara bestämmelser om rätt att föra talan mot varje avgörande; 
  
 299 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:10 
  
 e. 
  
 förfaranden för genomdrivande av effektiva sanktioner mot befattningshavare, läkare, veterinärer, instruktörer, sjukgymnaster och andra ansvariga eller medhjälpare som är inblandade i idrottsmäns och idrottskvinnors över- trädelser av föreskrifter mot dopning. 
  
 f. 
  
 förfaranden för ömsesidigt erkännande av avstängningar och andra sanktioner som åläggs av andra idrottsorga- nisationer i samma land eller i andra länder. 
  
 3. 
  
 Dessutom ska parterna uppmuntra sina idrottsorganisationer att 
  
 a. 
  
 i verkningsfull omfattning införa dopningskontroller, inte enbart vid utan även utan förvarning vid lämplig tid- punkt vid sidan av tävlingar; kontrollerna ska genomföras på ett sätt som är rättvist för alla idrottsmän och idrotts- kvinnor och även omfatta testning och omtestning av personer som, när så är lämpligt, valts ut slumpvis; 
  
 b. 
  
 förhandla fram avtal med idrottsorganisationer i andra länder, varigenom en idrottsman eller idrottskvinna som tränar i ett annat land kan testas av en vederbörligen auktoriserad dopningskontrollgrupp i det landet; 
  
 c. 
  
 klarlägga och harmonisera bestämmelser om rätt att delta i idrottsevenemang, vilka ska omfatta bestämmelser mot dopning; 
  
 d. 
  
 främja idrottsmäns och idrottskvinnors aktiva egna del- tagande i internationella idrottsorganisationers arbete mot dopning; 
  
 e. 
  
 fullt och effektivt utnyttja de möjligheter som finns att tillgå för dopningsanalys vid de laboratorier som före- skrivs i artikel 5, såväl under som utom idrottstävlingar; 
  
 f. 
  
 studera vetenskapliga träningsmetoder och dra upp rikt- linjer, avpassade för varje idrottsgren, for att skydda idrottsmän och idrottskvinnor i alla åldrar. 
  
 Artikel 8 Internationellt samarbete 
  
 1. 
  
 Parterna ska nära samarbeta i frågor som täcks av denna kon- vention och ska främja ett liknande samarbete mellan sina idrottsorganisationer. 
  
 2. 
  
 Parterna åtar sig att 
  
 a. 
  
 uppmuntra sina idrottsorganisationer att agera på ett sätt som främjar tillämpningen av bestämmelserna i denna konvention inom alla berörda internationella idrotts- organisationer som de är knutna till, vari inbegrips väg- 
  
 300 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 2 
  
 ran att godkänna anspråk på världsrekord eller regionala rekord, om dessa inte åtföljs av en bestyrkt rapport om negativt dopningsprov; 
  
 b. 
  
 främja samarbete mellan personalen i sina laboratorier för dopningskontroll, upprättade eller verksamma i enlig- het med artikel 5; och 
  
 c. 
  
 inleda bilateralt och multilateralt samarbete mellan sina 
  
 behöriga organ, myndigheter och organisationer för att även på internationell nivåuppnå de syften som anges i artikel 4:1. 
 De parter som har laboratorier som upprättats eller är verksamma i enlighet med artikel 5 åtar sig att bistå andra parter så att dessa kan förvärva den erfarenhet, kompetens och teknik som behövs för att de ska kunna upprätta sina egna laboratorier. 
 Artikel 9 Förmedling av information 
 Varje part ska till Europarådets generalsekreterare på ett av Europa- rådets officiella språk lämna all relevant information om de lagstift- ningsåtgärder och andra åtgärder som har vidtagits för att efter- komma bestämmelserna i denna konvention. 
 Artikel 10 Övervakningsgrupp 
  
 1. 
  
 För denna konventions ändamål upprättas härmed en Övervak- ningsgrupp. 
  
 2. 
  
 Varje part kan i Övervakningsgruppen företrädas av en eller flera delegater. Varje part ska ha en röst. 
  
 3. 
  
 Varje stat som omnämns i artikel 14:1 och som inte är part i denna konvention får i Övervakningsgruppen representeras av en observatör. 
  
 4. 
  
 Övervakningsgruppen kan genom enhälligt beslut inbjuda en stat utanför Europarådet, vilken inte är part i denna konvention, samt berörda idrottsorganisationer eller yrkesorganisationer att företrädas genom en ob 
  
 ­ 
 servatör vid ett eller flera av dess möten. 
  
 5. 
  
 Övervakningsgruppen ska sammankallas av Europarådets general- sekreterare. Dess första möte ska hållas så snart det är praktiskt möjligt och i varje händelse inom ett år från dagen för denna konventions ikraftträdande. Därefter ska den sammanträda när- helst det behövs på initiativ av generalsekreteraren eller en part. 
  
 6. 
  
 Deltagande av en majoritet av parterna krävs för beslutförhet vid möte med Övervakningsgruppen. 
  
 7. 
  
 Övervakningsgruppen ska sammanträda bakom stängda dörrar. 
  
 301 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:10 
  
 8. 
  
 Övervakningsgruppen skall, med förbehåll för bestämmelserna i denna konvention, utarbeta och enhälligt anta sin arbetsordning. 
  
 Artikel 11 
  
 1. 
  
 Övervakningsgruppen ska vaka över tillämpningen av denna konvention. Den kan i synnerhet 
  
 a. 
  
 kontinuerligt se över bestämmelserna i denna konvention och undersöka vilka ändringar som kan bli nödvändiga, 
  
 b. 
  
 godkänna den i artiklarna 2:1 och 2:2 angivna förteck- ningen över farmakologiska grupper av dopningsmedel och dopningsmetoder som har förbjudits av veder- börande internationella idrottsorganisationer liksom varje ändring i denna lista, samt kriterierna för godkännande av de i artikel 5:1a angivna laboratorierna och varje ändring avseende dessa kriterier som har antagits av nämnda organisationer, samt fastställa datum för ikraftträdandet av besluten i fråga, 
  
 c. 
  
 samråda med berörda idrottsorganisationer, 
  
 d. 
  
 avge rekommendationer till parterna rörande de åtgärder som bör vidtas för denna konventions ändamål, 
  
 e. 
  
 rekommendera lämpliga åtgärder för att hålla berörda internationella organisationer och allmänheten under- rättad om den verksamhet som bedrivs inom ramen för denna konvention, 
  
 f. 
  
 avge rekommendationer till ministerkommittén rörande inbjudan till stater utanför Europarådet att ansluta sig till denna konvention, 
  
 g. 
  
 lämna förslag till åtgärder som kan förbättra effekten av denna konvention, 
  
 2. 
  
 För att fullgöra sina åligganden får Övervakningsgruppen på eget initiativ föranstalta om möten med expertgrupper. 
  
 Artikel 12 
 Övervakningsgruppen ska efter varje möte avge en rapport till Europarådets ministerkommitté om sitt arbete och om hur kon- ventionen fungerar. 
 Artikel 13 Ändringar i konventionens artiklar 
  
 1. 
  
 Ändringar i denna konventions artiklar kan föreslås av en part, av Europarådets ministerkommitté eller av Övervaknings- gruppen. 
  
 302 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 2 
  
 2. 
  
 Europarådets generalsekreterare ska vidarebefordra varje ändrings- förslag till de stater som anges i artikel 14 och till varje stat som har anslutit sig eller inbjudits att ansluta sig till denna konven- tion i enlighet med bestämmelserna i artikel 16. 
  
 3. 
  
 Övervakningsgruppen ska underrättas om varje ändring som föreslås av en part eller av ministerkommittén senast två måna- der före det sam 
  
 ­ 
 manträde vid vilket ändringen ska behandlas. Övervakningsgruppen ska till ministerkommittén avge sitt ytt- rande över den föreslagna ändringen, i förekommande fall efter samråd med berörda idrottsorganisationer. 
  
 4. 
  
 Ministerkommittén ska överväga den föreslagna ändringen samt yttranden avgivna av Övervakningsgruppen och får därefter anta ändringen. 
  
 5. 
  
 Texten till varje ändring som antas av ministerkommittén i enlighet med punkt 4 i denna artikel ska översändas till par- terna för godtagande. 
  
 6. 
  
 Varje ändring som antas i enlighet med punkt 4 i denna artikel träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter ut- gången av en period om en månad efter det att samtliga parter har underrättat generalsekreteraren om sitt godtagande av ändringen. 
  
 Slutbestämmelser 
 Artikel 14 
  
 1. 
  
 Denna konvention ska stå öppen för undertecknande av Europarådets medlemsstater, andra stater som är parter i euro- peiska kulturkonventionen samt  
  
 icke-medlemsstater 
  som har deltagit i utarbetandet av denna konvention, vilka kan uttrycka sitt samtycke till att vara bundna av konventionen genom 
  
 a. 
  
 undertecknande utan förbehåll för ratifikation, godta- gande eller godkännande eller 
  
 b. 
  
 undertecknande med förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande, följt av ratifikation, godtagande eller godkännande. 
  
 2. 
  
 Ratifikations-, 
  
  godtagande- eller godkännandeinstrumenten ska deponeras hos Europarådets generalsekreterare. 
 Artikel 15 
  
 1. 
  
 Konventionen träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från den dag då fem stater, inbegripet minst fyra medlemsstater i Europarådet, 
  
 303 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2011:10 
  
 har uttryckt sitt sam 
 ­ 
 tycke till att vara bundna av konventionen i enlighet med bestämmelserna i artikel 14. 
  
 2. 
  
 I förhållande till varje undertecknande stat som senare uttrycker sitt samtycke till att vara bunden av konventionen, träder denna i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från dagen för undertecknandet eller den dag då  
  
 ratifikations-, 
  godtagande- eller godkännandeinstru- mentet deponerades. 
 Artikel 16 
  
 1. 
  
 Efter denna konventions ikraftträdande får Europarådets mini- sterkommitté, efter samråd med parterna, inbjuda en icke- medlemsstat att ansluta sig till konventionen genom ett majori- tetsbeslut i enlighet med artikel 20 d i Europarådets stadga och genom enhälligt beslut av företrä 
  
 ­ 
 darna för de fördragsslutande stater som har säte i ministerkommittén. 
  
 2. 
  
 I förhållande till en stat som ansluter sig till konventionen, träder denna i kraft den första dagen i den månad som följer efter ut- gången av en period om en månad från den dag då anslutnings- instrumentet deponerades hos Europarådets generalsekreterare. 
  
 Artikel 17 
  
 1. 
  
 En stat kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den depo 
  
 ­ 
 nerar sitt  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument ange på vilket territorium eller vilka territorier denna konvention ska tillämpas. 
  
 2. 
  
 Varje stat kan vid vilken senare tidpunkt som helst, genom en förklaring ställd till Europarådets generalsekreterare, utsträcka tillämpningen av denna konvention till varje annat territorium som anges i förklaringen. I förhållande till ett sådant territo- rium träder konventionen i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från den dag då generalsekreteraren mottog förklaringen. 
  
 3. 
  
 En förklaring som har avgivits i enlighet med de båda före- gående punkterna kan, beträffande varje territorium som anges i en sådan förklaring, återtas genom en notifikation ställd till generalsekreteraren. Ett sådant återtagande ska bli gällande från och med den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om sex månader från den dag då generalsekre- teraren mottog notifikationen. 
  
 304 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 2 
  
 Artikel 18 
  
 1. 
  
 Varje part kan när som helst säga upp denna konvention genom ett meddelande ställt till Europarådets generalsekreterare. 
  
 2. 
  
 En sådan uppsägning blir gällande från och med den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om sex månader från den dag då generalsekreteraren mottog noti- fikationen. 
  
 Artikel 19 
 Europarådets generalsekreterare ska notifiera parterna. Europarådets övriga medlemsstater, övriga stater som är parter i den europeiska kulturkonventionen, de  
 icke-medlemsstater 
  som har deltagit i utarbetandet av denna konvention och varje annan stat som har anslutit sig eller inbjudits att ansluta sig till denna konvention om: 
  
 a. 
  
 undertecknande i enlighet med artikel 14, 
  
 b. 
  
 deponering av  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument i enlighet med artiklarna 14 eller 16, 
  
 c. 
  
 dag för konventionens ikraftträdande i enlighet med artiklarna 15 och 16, 
  
 d. 
  
 information som lämnats enligt artikel 9, 
  
 e. 
  
 varje rapport som utarbetats enligt artikel 12, 
  
 f. 
  
 varje ändringsförslag eller ändring som antagits enligt artikel 13 samt om dagen för ändringens ikraftträdande, 
  
 g. 
  
 varje förklaring som avgivits enligt artikel 17, 
  
 h. 
  
 varje notifikation som lämnats enligt artikel 18 samt om den dag då uppsägningen träder i kraft, 
  
 i. 
  
 varje annan åtgärd, notifikation eller underrättelse som 
  
 rör denna konvention. 
 Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen befullmäktigade, undertecknat denna konvention. 
 Upprättad i Strasbourg den 16 november 1989, på engelska och franska, vilka båda texter är lika giltiga, i ett enda exemplar som ska deponeras i Europarådets arkiv. Europarådets generalsekreterare ska översända bestyrkta kopior till varje medlemsstat i Europarådet, övriga stater som är parter i den europeiska kulturkonventionen, de  
 icke-medlemsstater 
  som har deltagit i utarbetandet av denna konvention och till varje stat som inbjuds att ansluta sig till den. 
 305 
 Bilaga 3 
 Internationell konvention mot dopning inom idrotten i Unesco 
 Internationell konvention mot dopning inom idrotten i Unesco 
 Ingress 
 Generalkonferensen för Förenta nationernas organisation för utbild- ning, vetenskap och kultur (nedan kallad Unesco), som möttes i Paris från och med den 3 oktober 2005 till och med den 21 oktober 2005 vid sin 33:e session, 
 som beaktar att Unescos syfte är att bidra till fred och säkerhet genom att främja samarbete mellan nationerna genom utbildning, vetenskap och kultur, 
 som åberopar gällande internationella instrument rörande mänsk- liga rättigheter, 
 som är medveten om resolution 58/5, som antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 3 november 2003 om idrotten som ett medel för att främja utbildning, hälsa, utveckling och fred, särskilt punkt 7 i resolutionen, 
 som är medveten om att idrotten bör spela en viktig roll vid skyddet av hälsa, i moralisk, kulturell och fysisk fostran samt i att befrämja internationell förståelse och fred, 
 som beaktar behovet av att uppmuntra och samordna interna- tionellt samarbete i syfte att utrota dopning inom idrotten, 
 som är bekymrad över idrottsutövarnas användning av dopning inom idrotten och över dess följder för deras hälsa samt angelägen om principen om rent spel, om utrotning av fusk och om idrottens framtid, 
 som är medveten om att dopning äventyrar de etiska principerna och de utbildningsvärden som ligger i Unescos internationella stadga om fysisk fostran och idrott och i den olympiska stadgan, 
 307 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 som erinrar om att Europarådets konvention mot dopning med tilläggsprotokoll är de officiella internationella rättsliga instrument som ligger till grund för nationell antidopningspolitik och interna- tionellt samarbete på regeringsnivå, 
 som åberopar de rekommendationer om dopning som antogs vid den andra, den tredje och den fjärde internationella konferen- sen av ministrar och ämbetsmän som är ansvariga för fysisk fostran och idrott som organiserades av Unesco i Moskva 1988, Punta del Este 1999 och Aten 2004 och  
 32-C-resolution 
  nr 9, som antogs av Unescos generalkonferens vid dess 32 möte 2003, 
 som beaktar Världsantidopningskoden, som antogs av Världs- antidopningsbyrån (Wada) vid världskonferensen om dopning inom idrotten i Köpenhamn den 5 mars 2003 och Köpenhamnsdeklara- tionen om dopning inom idrotten, 
 som vidare är medveten om den inverkan som elitidrottsutövare har på ungdomen, 
 som är medveten om det löpande behovet av att bedriva och främja forskning i syfte att förbättra uppdagande av dopning och en bättre förståelse av de faktorer som påverkar dopningen för att dopnings- förebyggande strategier skall vara så effektiva som möjligt, 
 som vidare är medveten om vikten av att idrottsutövare, deras stödpersonal och samhället i stort löpande ges utbildning i att före- bygga dopning, 
 som är medveten om behovet av att förbättra konventions- staternas förmåga att genomföra program för dopningsbekämpning, som är medveten om att de offentliga myndigheter och orga- nisationer som ansvarar för idrott har ett komplementärt ansvar i att förebygga och bekämpa dopning inom idrotten, särskilt att, under tillämpning av principen om rent spel, trygga att idrotts- evenemang genomförs på ett riktigt sätt samt att skydda hälsan för 
 de personer som deltar i dem, 
 som anser att dessa myndigheter och organisationer måste sam- arbeta i dessa syften och säkerställa högsta möjliga oberoende och tydlighet på alla vederbörliga plan, 
 som är besluten att vidga och förstärka sitt samarbete med sikte på att utrota dopning inom idrotten, 
 som erkänner att utrotning av dopning inom idrotten delvis är beroende av en fortlöpande harmonisering av antidopningsstandarder och antidopningspraxis inom idrotten och av samarbete både natio- nellt och globalt, 
 antar denna konvention den 19 oktober 2005. 
 308 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 Del I Räckvidd 
 Artikel 1 Konventionens syfte 
 Denna konventions syfte är att, inom ramen för Unescos strategi och programverksamhet inom området för fysisk fostran och idrott, främja förebyggande och bekämpning av dopning inom idrotten med sikte på att utrota den. 
 Artikel 2 Definitioner 
 Dessa definitioner skall förstås i samma sammanhang som Världs- antidopningskoden. I fall av oförenlighet skall konventionens bestäm- melser ha företräde. 
 För de syften som avses i denna konvention används följande definitioner. 
  
 1. 
  
 auktoriserade laboratorier för dopningskontroll: Laboratorier auktoriserade av Världsantidopningsbyrån. 
  
 2. 
  
 antidopningsorganisation: En enhet som är ansvarig för att anta regler för att initiera, tillämpa eller införa vilken del som helst av dopningskontrollen. Häri ingår Internationella olympiska kommittén (IOK), Internationella paralympiska kommittén (IPK), arrangörer av andra större evenemang som genomför kontroll vid sina evenemang, Världsantidopningsbyrån (Wada), internationella förbund och nationella antidopningsorganisa- tioner. 
  
 3. 
  
 dopningsförseelse inom idrotten betyder en eller flera av föl- jande förseelser: 
  
 a) 
  
 Förekomst av en förbjuden substans eller dess metaboliter eller markörer i en idrottsutövares prov. 
  
 b) 
  
 Användning eller försök till användning av en förbjuden substans eller metod. 
  
 c) 
  
 Vägran eller underlåtenhet att underkasta sig dopnings- kontroll utan giltiga skäl efter kallelse som gjorts enligt tillämpliga regler för dopningskontroll eller att på annat sätt undvika provtagning. 
  
 d) 
  
 Brott mot gällande bestämmelser om en idrottsutövares till- gänglighet för kontroll utanför tävling innefattande under- låtenhet att lämna begärda upplysningar om vistelseort och  
  
 icke-utförd 
  provtagning som anges vara grundad på skäliga regler. 
  
 e) 
  
 Manipulation eller försök till manipulation av vilken del som helst av en dopningskontroll. 
  
 309 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 f) 
  
 Innehav av förbjudna substanser eller metoder. 
  
 g) 
  
 Olovlig handel med förbjudna substanser eller metoder. 
  
 h) 
  
 Tillhandahållande av eller försök till tillhandahållande av en förbjuden substans eller metod till en idrottsutövare eller medverkan till, uppmuntran, bidrag till, döljande av eller annan medverkan till dopningsförseelse eller försök till dopningsförseelse. 
  
 4. 
  
 idrottsutövare: Med avseende på dopningskontroll, en person som deltar i en idrott på internationell eller nationell nivå som detta begrepp definieras av respektive nationella antidopnings- organisation som godtagits av konventionsstaterna samt varje annan person som deltar i en idrott eller ett evenemang på lägre nivå som godtagits av konventionsstaterna. Med avseende på utbildnings- och träningsprogram betyder idrottsutövare en person som deltar i en idrott under en idrottsorganisations ansvar. 
  
 5. 
  
 stödpersonal för idrottsutövare: Instruktörer, tränare, ledare, ombud, lagfunktionärer, funktionärer, medicinsk och para- medicinsk personal som arbetar med eller behandlar utövare som deltar i eller förbereder sig för idrottstävlingar. 
  
 6. 
  
 koden: Världsantidopningskoden antagen av Wada den 5 mars 2003 i Köpenhamn (bihang 1 till denna konvention). 
  
 7. 
  
 tävling: Enstaka lopp, match, parti eller enstaka idrottstävling. 
  
 8. 
  
 dopningskontroll: Ett förfarande som innefattar planering av provtagning, själva provtagningen, provhantering, laboratorie- analys, resultathantering, förhör samt överklagande. 
  
 9. 
  
 dopning inom idrotten: Förekomst av dopningsförseelse. 
  
 10.auktoriserade dopningskontrollgrupper: Dopningskontroll- grupper som verkar under auktorisation av internationella eller nationella antidopningsorganisationer. 
 11.kontroll i samband med tävling: Med avseende på skillnaden mellan begreppen kontroll i samband med tävling och kontroll utanför tävling, betyder kontroll i samband med tävling en kontroll där idrottsutövaren tas ut för provtagning i samband med en viss tävling, såvida inte annat anges i ett internationellt förbunds eller en annan berörd antidopningsorganisations regler. 
 12.internationell standard för laboratorier: den standard som finns som bihang 2 till denna konvention. 
 13.internationell standard för testning: den standard som finns som bihang 3 till denna konvention. 
 310 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 14.utan förvarning: Dopningskontroll som utförs utan att idrotts- utövaren förvarnas och där han eller hon oavbrutet övervakas från tiden för varningen till och med provavgivningen. 
 15.olympiska rörelsen: Alla de som är med på att vägledas av den olympiska stadgan och som erkänner Internationella olympiska kommitténs auktoritet, nämligen de internationella idrottsför- bunden för idrottsgrenar som förekommer i de olympiska spe- lens program, de nationella olympiska kommittéerna, organisa- tionskommittéerna för olympiska spel, idrottsutövare, domare och linjedomare, sammanslutningar och klubbar samt organisa- tioner och institutioner erkända av Internationella olympiska kommittén. 
 16.utanför tävling: Dopningskontroll som inte görs i samband med tävling. 
 17.förbudslista: Lista som upptar förbjudna substanser och meto- der (bilaga 1 till denna konvention). 
 18.förbjuden metod: Metod med sådan beteckning i förbudslistan (bilaga 1 till denna konvention). 
 19.förbjuden substans: Substans med sådan beteckning i förbuds- listan (bilaga 1 till denna konvention). 
 20.idrottsorganisation: Organisation som tjänar som regelformu- lerande organ för ett evenemang för en eller flera idrottsgrenar. 
 21.standard för beviljande av undantag för terapeutiskt bruk: Den standard som finns i bilaga 2 till denna konvention. 
 22.test: De delar av dopningskontrollen som innefattar planering av kontroll, provtagning, provhantering samt transport av prov till laboratorium. 
 23.undantag för terapeutiskt bruk: Undantag som beviljas i enlig- het med standarden för beviljande av undantag för terapeutiskt bruk. 
 24.användning: Applicering, intagande, injicering eller förtäring på vilket sätt som helst av en förbjuden substans eller metod. 
 25.Världsantidopningsbyrån (Wada): Den stiftelse med detta namn som stiftades enligt schweizisk lag den 10 november 1999. 
 Artikel 3 Åtgärder för att uppfylla konventionens syfte 
 För att uppfylla denna konventions syfte åtar sig konventions- staterna följande: 
  
 1. 
  
 Att vidta lämpliga åtgärder på det nationella och det inter- nationella planet som är förenliga med kodens principer. 
  
 311 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 2. 
  
 Att uppmuntra alla former av internationellt samarbete som syftar till att beskydda idrottsutövare, idrottens etik och med- delande av forskningsresultat. 
  
 3. 
  
 Att främja internationellt samarbete mellan konventionsstater och ledande organisationer i bekämpningen av dopning inom idrotten, särskilt med Wada. 
  
 Artikel 4 Konventionens förhållande till koden 
  
 1. 
  
 För att samordna genomförandet på det nationella och det internationella planet av bekämpningen av dopning inom idrotten åtar sig konventionsstaterna att följa kodens principer som grundval för de åtgärder som avses i artikel 5 i denna konvention. Ingenting i denna konvention skall hindra konventionsstaterna från att vidta ytterligare åtgärder för att komplettera koden. 
  
 2. 
  
 Koden och de senaste versionerna av bihang 2 och 3 bifogas för information och utgör inte en integrerande del av konven- tionen. Bihangen som sådana utgör inte bindande åtaganden enligt för konventionsstaterna gällande folkrätt. 
  
 3. 
  
 Bilagorna utgör en integrerande del av konventionen. 
  
 Artikel 5 Åtgärder för att uppfylla konventionens mål 
 Med respekterande av de skyldigheter som ingår i denna konvention, åtar sig varje konventionsstat att vidta lämpliga åtgärder. Dessa åtgärder kan innefatta lagstiftning, reglering, politik eller förvalt- ningspraxis. 
 Artikel 6 Konventionens förhållande till andra internationella instrument 
 Denna konvention skall inte ändra konventionsstaternas rättigheter och skyldigheter som följer av andra avtal som de tidigare ingått och som är förenliga med denna konventions mål och syfte. Detta skall inte påverka andra konventionsstaters åtnjutande av sina rättig- heter eller uppfyllande av sina skyldigheter enligt denna konvention. 
 Del II Antidopningsverksamhet på det nationella planet 
 Artikel 7 Samordning inom länderna 
 Konventionsstaterna skall se till att denna konvention tillämpas, särskilt genom nationell samordning. För att uppfylla sina skyldig- heter enligt denna konvention, får konventionsstaterna stödja sig 
 312 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 på antidopningsorganisationer, idrottsmyndigheter och/eller idrotts- organisationer. 
 Artikel 8 Åtgärder för att begränsa tillgång till och användning av förbjudna substanser och metoder inom idrotten 
  
 1. 
  
 Konventionsstaterna skall, när så är lämpligt, vidta åtgärder för att begränsa tillgången till förbjudna substanser och metoder med sikte på att begränsa deras användning inom idrotten av idrottsutövare, om användningen inte grundas på undantag för terapeutiskt bruk. Häri ingår åtgärder mot langning till idrottsutövare och i detta syfte åtgärder för att kontrollera produktion, förflyttning, import, distribution och försäljning. 
  
 2. 
  
 Konventionsstaterna skall vidta, eller där så är lämpligt upp- muntra de behöriga enheterna inom sin jurisdiktion att vidta, åtgärder för att förebygga och begränsa användning och inne- hav av förbjudna substanser och metoder av idrottsutövare, om användningen inte grundas på undantag för terapeutiskt bruk. 
  
 3. 
  
 Inga åtgärder vidtagna med stöd av denna konvention skall hindra tillgång i legitima syften till substanser och metoder som annars är förbjudna eller kontrollerade inom idrotten. 
  
 Artikel 9 Ekonomiska sanktioner mot stödpersonal för idrotts- utövare 
 Konventionsstaterna skall själva vidta eller uppmuntra idrottsorga- nisationer och antidopningsorganisationer att vidta åtgärder inne- fattande påföljder eller straff, inriktade på stödpersonal som gör sig skyldiga till dopningsförseelser eller andra förseelser som samman- hänger med dopning inom idrotten. 
 Artikel 10 Kosttillskott 
 När så är lämpligt skall konventionsstaterna uppmuntra produ- center och distributörer av kosttillskott att upprätta bästa praxis i fråga om marknadsföring och distribution av kosttillskott, däri- bland information om deras analytiska sammansättning och kvali- tetssäkring. 
 Artikel 11 Ekonomiska åtgärder 
 När så är lämpligt skall konventionsstaterna 
  
 a) 
  
 tillgodose finansiering inom sin budget för att stödja ett nationellt kontrollprogram för alla idrottsgrenar eller bistå idrottsorganisationer och antidopningsorganisationer med 
  
 313 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 att finansiera dopningskontroll, antingen genom direkt eko- nomiskt stöd eller genom att inräkna kostnaderna för dop- ningskontroll när de fastställer det totala ekonomiska stödet till dessa organisationer, 
  
 b) 
  
 vidta åtgärder för att dra in idrottsrelaterat ekonomiskt stöd till enskilda idrottsutövare eller stödpersonal för idrottsut- övare som har blivit tillfälligt avstängda på grund av en dop- ningsförseelse under den tid den tillfälliga avstängningen varar, 
  
 c) 
  
 dra in en del av eller hela det ekonomiska stödet eller annat idrottsrelaterat stöd till idrottsorganisationer eller antidop- ningsorganisationer som inte följer koden eller de tillämp- liga antidopningsregler som antagits enligt den. 
  
 Artikel 12 Åtgärder för att underlätta dopningskontroll 
 När så är lämpligt skall konventionsstaterna 
  
 a) 
  
 uppmuntra och underlätta för idrottsorganisationer och anti- dopningsorganisationer inom sin jurisdiktion att utföra dop- ningskontroller på ett sätt som är förenligt med koden, inne- fattande kontroll utan förvarning, kontroll utanför tävling och kontroll i samband med tävling, 
  
 b) 
  
 uppmuntra och underlätta att idrottsorganisationer och antidopningsorganisationer träffar avtal som tillåter deras medlemmar att bli testade av auktoriserade dopningskon- trollgrupper från andra länder, 
  
 c) 
  
 förbinda sig att stödja idrottsorganisationer och antidop- ningsorganisationer inom sin jurisdiktion att få tillträde till auktoriserade laboratorier för dopningskontroll för att utföra dopningskontrollanalys. 
  
 Del III Internationellt samarbete 
 Artikel 13 Samarbete mellan antidopningsorganisationer och idrottsorganisationer 
 Konventionsstaterna skall uppmuntra samarbete mellan antidop- ningsorganisationer, offentliga myndigheter och idrottsorganisa- tioner inom sin jurisdiktion med motsvarande enheter inom andra staters jurisdiktion för att uppfylla denna konventions syfte på det internationella planet. 
 314 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 Artikel 14 Stöd för Wadas uppgift 
 Konventionsstaterna åtar sig att stödja Wadas viktiga uppgift i den internationella kampen mot dopning. 
 Artikel 15 Lika finansiering av Wada 
 Konventionsstaterna stödjer principen om finansiering av Wadas godkända årliga grundbudget med hälften var av de offentliga myn- digheterna och den olympiska rörelsen. 
 Artikel 16 Internationellt samarbete vid dopningskontroll 
 Under erkännande av att kampen mot dopningen inom idrotten endast kan vara effektiv när idrottsutövarna kan testas utan förvar- ning och prover snabbt kan transporteras till laboratorier för analys, skall konventionsstaterna när så är lämpligt och i enlighet med sin nationella lag och praxis göra följande: 
  
 a) 
  
 Underlätta Wadas och de antidopningsorganisationers upp- gifter som verkar i överensstämmelse med koden med beak- tande av vederbörande värdländers bestämmelser att genom- föra dopningskontroll i samband med tävling och utanför tävling på sina idrottsutövare, oberoende av om de befinner sig inom deras territorium. 
  
 b) 
  
 Underlätta snabb gränsöverskridande förflyttning av auk- toriserade dopningskontrollgrupper när de utför dopnings- kontroll. 
  
 c) 
  
 Samarbeta för att påskynda gränsöverskridande transport eller sändning av prov för att bevara deras säkerhet och integritet. 
  
 d) 
  
 Assistera vid internationell samordning av dopningskon- troll av olika antidopningsorganisationer och i detta syfte samarbeta med Wada. 
  
 e) 
  
 Främja samarbete mellan laboratorier för dopningskontroll inom sin jurisdiktion med motsvarande laboratorier inom andra konventionsstaters jurisdiktion. Särskilt bör konven- tionsstater med auktoriserade laboratorier för dopnings- kontroll uppmuntra laboratorier under sin jurisdiktion att assistera andra konventionsstater med att ge dem förutsätt- ningar för att skaffa sig den erfarenhet, den kompetens och de metoder som behövs för att upprätta egna laboratorier, om de så önskar. 
  
 f) 
  
 Uppmuntra och stödja ömsesidiga testningsarrangemang mellan de berörda antidopningsorganisationerna i överens- stämmelse med koden. 
  
 315 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 g) 
  
 Ömsesidigt erkänna alla antidopningsorganisationers dop- ningskontrollförfaranden och resultathantering som är för- enliga med koden, däribland de idrottsliga påföljder de för- anleder. 
  
 Artikel 17 Den frivilliga fonden 
  
 1. 
  
 Härmed inrättas en fond för utrotning av dopning inom idrotten, nedan kallad den frivilliga fonden. Det skall vara en fond inrättad i enlighet med Unescos finansiella bestämmelser. Alla bidrag från konventionsstater och andra aktörer skall vara fri- villiga. 
  
 2. 
  
 I fonden skall ingå följande slags medel: 
  
 a) 
  
 Bidrag från konventionsstater. 
  
 b) 
  
 Bidrag, gåvor och arvsmedel som får skänkas av 
  
 i. 
  
 andra stater, 
  
 ii. 
  
 organisationer och program i  
  
 FN-systemet, 
  särskilt FN:s utvecklingsprogram (UNDP) och andra inter- nationella organisationer, eller 
  
 iii. 
  
 offentliga eller enskilda enheter eller personer, 
  
 c) 
  
 avkastning av fondens medel, 
  
 d) 
  
 medel som erhållits genom insamlingar och intäkter från evenemang som anordnas till förmån för fonden, samt 
  
 e) 
  
 andra medel som är tillåtna enligt fondens bestämmelser, som skall utformas av partskonferensen. 
  
 3. 
  
 Bidrag till fonden av konventionsstater skall inte betraktas som en ersättning för konventionsstaternas skyldighet att betala sin andel av Wadas årsbudget. 
  
 Artikel 18 Användning och ledning av den frivilliga fonden 
 Den frivilliga fondens medel skall av partskonferensen användas till att finansiera verksamhet som partskonferensen har godkänt för att biträda konventionsstaterna i att göra upp och genomföra antidop- ningsprogram enligt bestämmelserna i denna konvention med beak- tande av Wadas syften. Medlen får användas till att täcka kostna- derna för konventionens tillämpning. Inga politiska, ekonomiska eller andra villkor får gälla för bidrag till fonden. 
 316 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 Del IV Utbildning och träning 
 Artikel 19 Allmänna principer för utbildning och träning 
  
 1. 
  
 Konventionsstaterna åtar sig att inom ramen för sina möjlig- heter stödja, utforma och genomföra utbildnings- och tränings- program om dopningsbekämpning. För idrottsvärlden i stort bör dessa program syfta till att tillhandahålla aktuell och kor- rekt information om följande: 
  
 a) 
  
 Dopningens skadeverkningar för idrottens etiska värden. 
  
 b) 
  
 Dopningens risker för hälsan. 
  
 2. 
  
 För idrottsutövare och stödpersonal för idrottsutövare, särskilt 
  
 i 
  
 deras inledande träning, bör utbildnings- och träningsprogram utöver vad som nämns ovan syfta till att tillhandahålla aktuell och riktig information om följande: 
  
 a) 
  
 Dopningskontrollförfaranden. 
  
 b) 
  
 Idrottsutövarnas rättigheter och skyldigheter med avseende på dopningsbekämpning, innefattande information om koden och om berörda idrottsorganisationers och anti- dopningsorganisationers antidopningspolitik. Denna infor- mation skall innefatta upplysning om följderna av att begå en dopningsförseelse. 
  
 c) 
  
 Förbudslistan vari anges förbjudna substanser och meto- der samt undantag för terapeutiskt bruk. 
  
 d) 
  
 Näringstillskott. 
  
 Artikel 20 Uppförandekod för branschen 
 Konventionsstaterna skall uppmuntra berörda behöriga bransch- organisationer och institutioner att utforma och följa lämpliga upp- förandekoder, god praxis och etiska regler för bekämpning av dopning inom idrotten, som är förenliga med koden. 
 Artikel 21 Medverkan av idrottsutövare och stödpersonal för idrottsutövare 
 Konventionsstaterna skall främja och inom ramen för sina möjlig- heter stödja aktiv medverkan av idrottsutövare och stödpersonal för idrottsutövare i alla aspekter av antidopningsverksamhet inom idrotten och i andra relevanta organisationer samt uppmuntra idrottsorganisationerna inom sin jurisdiktion att göra detsamma. 
 317 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 Artikel 22 Idrottsorganisationer och löpande utbildning och träning om dopningsbekämpning 
 Konventionsstaterna skall uppmuntra idrottsorganisationer och anti- dopningsorganisationer att genomföra löpande utbildnings- och träningsprogram för alla idrottsutövare och all stödpersonal för idrottsutövare om de saker som anges i artikel 19 i denna konvention. 
 Artikel 23 Samarbete om utbildning och träning 
 Konventionsstaterna skall samarbeta med varandra och med berörda organisationer för att där så är lämpligt meddela varandra infor- mation, sakkunskap och erfarenheter om effektiva program för dopningsbekämpning. 
 Del V Forskning 
 Artikel 24 Främjande av forskning om dopningsbekämpning 
 Konventionsstaterna åtar sig att, inom ramen för sina möjligheter, uppmuntra och främja forskning om dopningsbekämpning i sam- arbete med berörda idrottsorganisationer och andra berörda orga- nisationer om följande: 
  
 a) 
  
 Förebyggande av dopning, metoder för att upptäcka dop- ning, beteendemässiga och sociala aspekter av samt hälso- risker förenade med dopning. 
  
 b) 
  
 Metoder för att utforma vetenskapligt grundade fysiolo- giska och psykologiska träningsprogram som respekterar den personliga integriteten. 
  
 c) 
  
 Användning av alla nytillkommande substanser och meto- der som framkommer genom vetenskaplig utveckling. 
  
 Artikel 25 Antidopningsforskningens natur 
 Vid främjande av sådan forskning om dopningsbekämpning som avses i artikel 24, skall konventionsstaterna se till att forskningen 
  
 a) 
  
 uppfyller internationellt erkänd etisk praxis, 
  
 b) 
  
 undviker tilldelning till idrottsutövare av förbjudna sub- stanser och metoder, samt 
  
 c) 
  
 bedrivs endast under tillräckliga försiktighetsåtgärder för att förhindra att forskningsresultat missbrukas och används för dopning. 
  
 318 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 Artikel 26 Delgivning av resultat av forskning om dopnings- bekämpning 
 Med förbehåll för gällande nationell och internationell rätt, skall konventionsstaterna när så är lämpligt meddela varandra och Wada tillgängliga forskningsrön i fråga om dopningsbekämpning. 
 Artikel 27 Forskning om idrottsvetenskap 
 Parterna skall uppmuntra 
  
 a) 
  
 medlemmarna av vetenskapliga och medicinska samfund att bedriva forskning om idrottsvetenskap i enlighet med kodens principer, och 
  
 b) 
  
 idrottsorganisationer och stödpersonal för idrottsutövare inom sin jurisdiktion att tillämpa forskningsrön om idrotts- vetenskap som är förenliga med kodens principer. 
  
 Del VI Övervakning av konventionen 
 Artikel 28 Partskonferensen 
  
 1. 
  
 Härmed inrättas en partskonferens, som skall vara denna kon- ventions suveräna organ. 
  
 2. 
  
 Partskonferensen skall mötas i ordinarie session i princip vart- annat år. Partskonferensen får mötas i extraordinarie session om den beslutar det eller på begäran av minst en tredjedel av konventionsstaterna. 
  
 3. 
  
 Konventionsstaterna skall ha varsin röst vid partskonferensen. 
  
 4. 
  
 Partskonferensen skall anta sin arbetsordning. 
  
 Artikel 29 Rådgivande organisation och observatörer vid parts- konferensen 
 Wada skall inbjudas som en rådgivande organisation till partskon- ferensen. Internationella olympiska kommittén och Internationella paralympiska kommittén, Europarådet och Mellanstatliga kommittén för fysisk fostran och idrott (CIGEPS) skall inbjudas som observa- törer. Partskonferensen får besluta att inbjuda andra berörda orga- nisationer som observatörer. 
 Artikel 30 Partskonferensens uppgifter 
  
 1. 
  
 Utöver de uppgifter som anges i andra bestämmelser i denna konvention är det partskonferensens uppgift 
  
 a) 
  
 att främja denna konventions syfte, 
  
 319 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 b) 
  
 att behandla förhållandet till Wada och studera mekanis- merna för finansiering av Wadas årliga grundbudget; utan- förstående stater får inbjudas till behandlingen; 
  
 c) 
  
 att anta en plan för användning av medlen i den frivilliga fonden i enlighet med artikel 18, 
  
 d) 
  
 att granska rapporter avgivna av konventionsstaterna enligt artikel 31, 
  
 e) 
  
 att löpande granska övervakningen av efterlevnaden av denna konvention med hänsyn till utvecklingen av systemen för dopningsbekämpning i enlighet med artikel 31. Över- vakningsmekanismen eller sådana åtgärder som sträcker sig längre än artikel 31 skall finansieras genom den frivilliga fond som inrättas enligt artikel 17. 
  
 f) 
  
 att granska förslag till ändringar av denna konvention för antagande, 
  
 g) 
  
 att för antagande i enlighet med artikel 34 i denna kon- vention granska ändringar i förbudslistan och i den av Wada antagna standarden för att bevilja undantag för tera- peutiskt bruk, 
  
 h) 
  
 att definiera och genomföra samarbete mellan konven- tionsstaterna och Wada inom ramen för denna konven- tion, samt 
  
 i) 
  
 att begära en rapport från Wada om genomförandet av koden vid alla sina sessioner för granskning. 
  
 2. 
  
 Partskonferensen får utföra sina uppgifter i samarbete med andra internationella organ. 
  
 Artikel 31 Nationella rapporter till partskonferensen 
 Konventionsstaterna skall vartannat år via sekretariatet till parts- konferensen, på ett av Unescos officiella språk, meddela all relevant information om de åtgärder de har vidtagit för att uppfylla bestäm- melserna i denna konvention. 
 Artikel 32 Partskonferensens sekretariat 
  
 1. 
  
 Unescos generaldirektör skall stå för partskonferensens sekre- tariat. 
  
 2. 
  
 På partskonferensens begäran skall Unescos generaldirektör i största möjliga mån ta i anspråk Wadas tjänster på villkor som skall överenskommas av partskonferensen. 
  
 3. 
  
 Driftskostnader som hänger samman med denna konvention skall finansieras genom Unescos reguljära budget inom ramen för 
  
 320 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 befintliga resurser och på en lämplig nivå, den frivilliga fond som inrättas enligt artikel 17 eller en lämplig kombination av dem på ett sätt som bestäms vartannat år. Finansieringen av sekretariatet genom den reguljära budgeten skall göras på en strikt minimal basis, varvid det är överenskommet att frivillig finansiering också skall lämnas till stöd för denna konvention. 
  
 4. 
  
 Sekretariatet skall förbereda partskonferensens dokumentation och göra upp förslag till dagordning för partskonferensens möten och se till att dess beslut verkställs. 
  
 Artikel 33 Ändring i konventionen 
  
 1. 
  
 Varje konventionsstat får genom ett skriftligt meddelande ställt till Unescos generaldirektör föreslå ändringar i denna konven- tion. Generaldirektören skall delge alla konventionsstaterna detta meddelande. Om, inom sex månader från dagen för del- givningen av meddelandet, minst hälften av konventionsstaterna ger sitt samtycke, skall generaldirektören framlägga förslagen till partskonferensens nästkommande möte. 
  
 2. 
  
 Ändringar skall antas av partskonferensen med två tredjedels majoritet av närvarande och röstande konventionsstater. 
  
 3. 
  
 När en ändring i konventionen har antagits, skall den över- lämnas för ratifikation, godtagande, godkännande eller anslut- ning av konventionsstaterna. 
  
 4. 
  
 Med avseende på konventionsstater som har ratificerat, god- tagit, godkänt eller anslutit sig till dem skall ändringar i kon- ventionen träda i kraft tre månader efter deponeringen av de instrument som avses i punkt 3 i denna artikel av två tredje- delar av konventionsstaterna. Därefter skall, för varje konven- tionsstat som ratificerar, godtar, godkänner eller ansluter sig till en ändring, denna ändring träda i kraft tre månader efter veder- börande stats deponering av sitt  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument. 
  
 5. 
  
 En stat som blir konventionsstat efter ikraftträdandet av en ändring i enlighet med punkt 4 i denna artikel skall, såvida den inte uttrycker annan avsikt, betraktas som 
  
 a) 
  
 part i konventionen med ändringar, 
  
 b) 
  
 part i den oförändrade konventionen i förhållande till varje konventionsstat som inte är bunden av ändringarna. 
  
 321 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 Artikel 34 Särskilt ändringsförfarande för konventionens bilagor 
  
 1. 
  
 Om Wada ändrar förbudslistan eller standarden för att bevilja undantag för terapeutiskt bruk, kan Wada skriftligen under- rätta Unescos generaldirektör om dessa ändringar. General- direktören skall omedelbart underrätta alla konventions- staterna om sådana ändringar såsom föreslagna ändringar i respektive bilagor till denna konvention. Ändringar i bilagorna skall godkännas av partskonferensen antingen vid en av dess sessioner eller genom skriftligt samråd. 
  
 2. 
  
 Konventionsstaterna har 45 dagar till sitt förfogande från generaldirektörens meddelande för att framföra sina invänd- ningar mot en föreslagen ändring, antingen skriftligen, i fall av skriftligt samråd, till generaldirektören eller vid en session med partskonferensen. Om inte två tredjedelar av konventions- staterna framför invändningar, skall den föreslagna ändringen anses vara godkänd av partskonferensen. 
  
 3. 
  
 Ändringar som antagits av partskonferensen skall meddelas konventionsstaterna av generaldirektören. De skall börja gälla 45 dagar efter meddelandet, utom med avseende på en konven- tionsstat som tidigare har meddelat generaldirektören att den inte godtar ändringarna. 
  
 4. 
  
 En konventionsstat som har meddelat generaldirektören att den inte godtar en ändring som godkänts enligt punkt 3 i denna artikel förblir bunden av bilagorna i oförändrad form. 
  
 Del VII Slutbestämmelser 
 Artikel 35 Federala eller icke enhetliga konstitutionella system 
 Följande bestämmelser skall tillämpas för konventionsstater som har ett federalt eller icke enhetligt konstitutionellt system: 
  
 a) 
  
 Med avseende på bestämmelser i denna konvention vilkas tillämpning faller under den federala eller centrala lagstif- tande maktens jurisdiktion skall den federala eller centrala regeringens skyldigheter vara desamma som för de konven- tionsstater som inte är förbundsstater. 
  
 b) 
  
 Med avseende på bestämmelser i denna konvention vilkas tillämpning faller under enskilda delstaters, länders, läns eller kantoners jurisdiktion som inte enligt federationens konstitutionella system är skyldiga att vidta lagstiftnings- åtgärder, skall den federala regeringen underrätta sådana 
  
 322 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 staters, länders, läns eller kantoners behöriga myndigheter om dessa bestämmelser med rekommendation om deras antagande. 
 Artikel 36 Ratifikation, godtagande, godkännande eller anslutning 
 Denna konvention skall göras till föremål för ratifikation, god- tagande, godkännande eller anslutning av Unescos medlemsstater i enlighet med deras respektive konstitutionella förfaranden. Rati-  
 fikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument skall deponeras hos Unescos generaldirektör. 
 Artikel 37 Ikraftträdande 
  
 1. 
  
 Denna konvention träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en tid om en månad efter depo- neringen av det trettionde  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  god- kännande- eller anslutningsinstrumentet. 
  
 2. 
  
 För en stat som därefter uttrycker sitt samtycke till att vara bunden av denna konvention, träder den i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en tid om en månad efter deponeringen av dess  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument. 
 Artikel 38 Konventionens territoriella omfattning 
  
 1. 
  
 Varje stat får när den deponerar sitt  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument ange för vilket eller vilka territorier, för vilkas internationella förbindelser den är ansvarig, denna konvention skall tillämpas. 
  
 2. 
  
 Varje konventionsstat får vid en senare tidpunkt genom en förklaring ställd till Unesco utsträcka tillämpningen av denna konvention till annat territorium som anges i förklaringen. Beträffande ett sådant territorium träder konventionen i kraft den första dagen efter utgången av en tid om en månad från dagen för depositariens mottagande av en sådan förklaring. 
  
 3. 
  
 En förklaring som avgivits enligt de två föregående punkterna i denna artikel kan, med avseende på ett territorium som anges i förklaringen, återkallas genom en förklaring ställd till Unesco. Återkallandet skall börja gälla den första dagen som följer efter utgången av en tid om en månad efter dagen för depositariens mottagande av en sådan förklaring. 
  
 323 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2011:10 
  
 Artikel 39 Uppsägning 
 En konventionsstat får säga upp denna konvention. Uppsägningen skall meddelas genom ett skriftligt instrument som deponeras hos Unescos generaldirektör. En sådan uppsägning skall börja gälla den första dagen i den månad som följer efter utgången av en sexmåna- dersperiod efter dagen för mottagandet av meddelandet. Uppsäg- ningen skall inte på något sätt påverka vederbörande konventions- stats ekonomiska skyldigheter förrän den dag då uppsägningen börjar gälla. 
 Artikel 40 Depositarie 
 Unescos generaldirektör skall vara depositarie för denna konvention och ändringar i den. Som depositarie skall Unescos generaldirektör underrätta konventionsstaterna och andra medlemsstater i orga- nisationen om följande: 
  
 a) 
  
 deponering av  
  
 ratifikations-, 
 godtagande-, 
  godkännande- eller anslutningsinstrument, 
  
 b) 
  
 dag för denna konventions ikraftträdande i enlighet med dess artikel 37, 
  
 c) 
  
 rapporter som uppställts i enlighet med artikel 31, 
  
 d) 
  
 ändringar i konventionen eller i dess bilagor som antagits i enlighet med artiklarna 33 och 34 och dag då ändringen börjar gälla, 
  
 e) 
  
 förklaringar eller meddelanden i enlighet med artikel 38, 
  
 f) 
  
 andra meddelanden som avgivits i enlighet med artikel 39 och dag då en uppsägning börjar gälla, samt 
  
 g) 
  
 andra rättsakter, notifikationer eller meddelanden rörande denna konvention. 
  
 Artikel 41 Registrering 
 I enlighet med artikel 102 i Förenta nationernas stadga skall denna konvention registreras hos Förenta nationernas sekretariat på begäran av Unescos generaldirektör. 
 Artikel 42 Giltiga texter 
  
 1. 
  
 Denna konvention med bilagor har upprättats på arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska språken, vilka alla sex texter är lika giltiga. 
  
 2. 
  
 Bihangen till denna konvention har upprättats på arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska språken. 
  
 324 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 3 
  
 Artikel 43 Reservationer 
 Inga reservationer som är oförenliga med denna konventions ändamål och syfte skall vara tillåtna. 
 Upprättad i Paris den 19 oktober 2005 i två vidimerade kopior försedda med underskrift av ordföranden i Unescos generalkon- ferens vid dess 33:e session och av Unescos generaldirektör. Tex- terna skall deponeras i Unescos arkiv. 
 Bilagor 
  
 1. 
  
 Förbudslistan - internationell standard 
  
 2. 
  
 Standarder för beviljande av undantag för terapeutiskt bruk 
  
 Bihang 
  
 1. 
  
 Världsantidopningskoden 
  
 2. 
  
 Internationell standard för laboratorier 
  
 3. 
  
 Internationell standard för testning 
  
 325 
 Bilaga 4 
 Avtal mellan Sveriges 
 Riksidrottsförbund och staten 
 1 § Detta avtal gäller mellan Sveriges Riksidrottsförbund, nedan kallat RF, och staten. 
 2 § Parterna har överenskommit att bilda ett aktiebolag, Anti- dopning Sverige AB med säte i Stockholm. 
 Bolagsordningsföreskrifter 
 3 § Aktiebolagets föremål ska vara att bedriva antidopnings- verksamhet, innebärande dopningskontrollverksamhet, informations- och utbildningsverksamhet samt annan före- byggande verksamhet och därmed jämförlig verksamhet. 
 4 § Aktiebolagets syfte är att vara icke vinstgivande, varför ingen utdelning ska ske till aktieägarna. 
 5 § Styrelsen ska bestå av en ordförande och lägst fyra och högst sex övriga ledamöter samt två suppleanter. Av dessa ska staten utse ordföranden. Därutöver ska staten och RF utse lika många övriga ledamöter samt en suppleant vardera. 
 Inom styrelsen ska finnas juridisk och medicinsk kompetens. 
 Mandattiden för styrelseledamöterna ska vara fyra år och för suppleanterna två år. 
 6 § Aktiekapitalet ska, vid bildandet, utgöra en miljon (1 000 000) kronor, varav staten betalar femhundratusen (500 000) kronor och RF femhundratusen (500 000) kronor. 
 7 §+ Antalet aktier ska vid bildandet vara tio. 
 327 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2011:10 
  
 8 § Aktier får efter bildandet försäljas antingen av endera av parterna eller efter beslut på bolagsstämma om utgivning av nya aktier och höjning av aktiekapitalet. 
 För försäljning av aktierna ska i bolagsordningen anges samtyckesförbehåll. 
 Parterna ska vara överens om till vem försäljning kan ske. 
 9 § I övrigt gäller upprättat förslag till bolagsordning. 
 Verksamhet 
 10 § Den nationella antidopningsorganisationens arbetsuppgifter för idrottsverksamhet omfattar att 
  
 1) 
  
 upprätta plan för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 2) 
  
 i samråd med RF utarbeta regelverk för antidopningsarbetet inom idrotten, 
  
 3) 
  
 utarbeta och anta föreskrifter för verksamheten, 
  
 4) 
  
 bedriva dopningskontrollverksamhet, inklusive utredning av förseelser mot dopningsreglerna, 
  
 5) 
  
 publicera den av WADA beslutade listan över förbjudna substanser och metoder, 
  
 6) 
  
 handlägga ansökningar om dispenser och bevilja dispenser för idrottsutövare som av medicinska skäl behöver använda preparat som innehåller dopningsklassad substans, 
  
 7) 
  
 anmäla misstänkta förseelser mot dopningsreglerna för bestraffning till RF och fatta beslut om avstängning under utredning där så föreskrivs i regelverket, 
  
 8) 
  
 bedriva informations- och utbildningsverksamhet och annan förebyggande verksamhet mot dopning, 
  
 9) 
  
 delta i internationellt samarbete inom antidopningsområdet inom idrotten, 
  
 10) 
  
 initiera forskning inom antidopningsområdet inom idrotten, och 
  
 328 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 4 
  
 lämna förslag och synpunkter till RF beträffande RF:s värdegrundande verksamhet inom antidopningsområdet. Med sådan idrottsverksamhet, utanför RF, som bedrivs inom organisation som undertecknat Världsantidopnings- koden ska avtal träffas om omfattningen av antidopnings- organisationens uppgifter. 
 11 § Den nationella antidopningsorganisationens arbetsuppgifter i övrigt omfattar att 
  
 1) 
  
 initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning, 
  
 2) 
  
 bygga upp och fortlöpande uppdatera en nationell kun- skapsbank inom antidopningsområdet, 
  
 3) 
  
 förebyggande antidopningsåtgärder riktade till gym- och träningsanläggningar, 
  
 4) 
  
 riktade utbildnings- och informationsverksamhet inom antidopningsområdet, 
  
 5) 
  
 övrig informations- och opinionsbildande verksamhet inom antidopningsområdet, och 
  
 6) 
  
 upprätta ett samarbeta med Statens folkhälsoinstitut i frågor av betydelse i det förebyggande arbetet mot dop- ning. 
  
 12 § För att kunna genomföra sådana åtgärder som avses i 11 § 3) ska den nationella antidopningsorganisationen teckna avtal med 
  
 1) 
  
 Organisationer som bedriver verksamhet på gym- och träningsanläggningar. 
  
 2) 
  
 Anordnare av andra idrottsaktiviteter och därmed jäm- förlig verksamhet. 
  
 Avtal ska innehålla bestämmelser om att vardera parten ska följa regelverket avsett för medlemmar i RF när det gäller dopningskontroller och bestraffningar. 
 329 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2011:10 
  
 Parternas förpliktelser 
 13 § Staten ska årligen, efter ansökan av RF, tillföra RF medel ägnade till finansiering av den del av verksamheten som ligger inom ramen för statens åtagande enligt Unescokonven- tionen mot dopning inom idrotten. 
 Aktiebolaget ska ges möjlighet att föra en återkommande verksamhetsdialog såväl med RF som med staten i budgetprövningen. 
 14 § RF ska som villkor för att få del av statens bidrag till idrotten förplikta sina medlemsorganisationer och dess föreningar att de ska samarbeta med NADO:n. 
 15 § Vid överföringen av verksamheten från idrotten ska RF överlåta inventarier och maskinell utrustning m.m. 
 16 § arterna ska minst en gång årligen, tillsammans med bolaget, gemensamt diskutera verksamheten och om möjligheterna till utveckling inom bolaget. 
 17 § Parterna ska vidareutveckla sitt samarbete på internationell nivå, med en principiell uppdelning av ansvaret så att staten ansvarar för det idrottspolitiska arbete som följer av statliga åtaganden till konventioner och annat internationellt mellan- statligt arbete medan RF/bolaget agerar i de idrottsorga- nisationer den tillhör. 
 18 § Aktiebolaget ska inom sig tillsätta en självständig anmäl- ningsnämnd, bestående av minst tre personer, med kom- petens inom juridik och medicin med uppgift att utreda misstänkta förseelser och till bestraffning anmäla sådana förseelser mot dopningsreglerna. Gäller förseelse inom RF- idrotten ska anmälan göras till behörigt bestraffningsorgan, i annat fall till den organisation med vilken avtal träffats om förebyggande antidopningsarbete. 
 I övrigt får styrelsen besluta om aktiebolagets inre orga- nisation. 
 330 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 4 
  
 19 § Vid bolagsbildningen och överföringen av verksamhet ska Riktlinjer för Regeringskansliets arbete med organisations- och strukturförändringar inom staten beaktas. 
 Ändringar av avtalet och giltighetstid 
 20 § Samarbetet enligt detta avtal ska utvärderas tre år efter det aktiebolaget börjat sin verksamhet. 
 21 § Ändringar av och tillägg till detta avtal ska för att bli gällande vara skriftliga och undertecknade av båda parter. 
 22 § Det nu träffade avtalet gäller tills vidare, med sex månaders ömsesidig uppsägningstid. Om staten avstår från att bidra till finansieringen enligt 8 § upphör avtalet att gälla efter uppsägning av RF den 31 december året före bidragsgiv- ningen uteblir. 
 Detta avtal är upprättat i två likalydande exemplar, varav parterna tagit var sitt. 
 Stockholm den 
  
 För Sveriges Riksidrottsförbund 
  
 För staten 
  
 331 
 Bilaga 5 
 Bolagsordning för 
 Antidopning Sverige AB 
 § 1. Företagsnamn 
 Aktiebolagets företagsnamn är Antidopning Sverige AB med bifirma  
 Anti-Doping 
  Sweden AB för internationellt bruk. 
 § 2 Säte 
 Aktiebolaget ska ha sitt säte i Stockholm. 
 § 3 Verksamhet 
 Aktiebolaget ska bedriva antidopningsverksamhet, innebärande dop- ningskontrollverksamhet, informations- och utbildningsverksamhet samt annan förebyggande verksamhet och därmed jämförlig verk- samhet. 
 § 4 Syfte 
 Aktiebolagets syfte är att vara icke vinstgivande, varför utdelning inte ska ske till aktieägarna. 
 Vid likvidation ska bolagets vinst och behållna tillgångar tillfalla organisation som bedriver antidopningsverksamhet. 
 333 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2011:10 
  
 § 5 Aktiekapital 
 Aktiekapitalet ska vara lägst en million (1 000 000) kronor och högst fyra millioner (4 000 000) kronor. 
 § 6 Antal aktier 
 Lägst 10 aktier och högst 40 aktier. 
 § 7 Styrelse 
 Styrelsen ska bestå av ordförande och lägst fyra och högst sex övriga ledamöter samt två suppleanter. Av dessa ska staten utse ord- förande. Därutöver ska staten och Sveriges Riksidrottsförbund utse lika många övriga ledamöter samt en suppleant vardera. 
 Styrelseledamöternas mandattid ska vara fyra år och supplean- ternas två år. 
 § 8 Revisor 
 För granskning av aktiebolagets årsredovisning jämte räken- skaperna samt styrelsens och verkställande direktörens förvaltning ska utses en revisor och en revisorssuppleant. Uppdraget som revisor gäller till slutet av den årsstämma som hålls det fjärde räkenskaps- året efter det då revisorn utsågs. 
 § 9 Kallelse 
 Kallelse till bolagsstämma ska ske genom brev till aktieägarna tidigast sex och senast fyra veckor före bolagsstämman. 
 § 10 Ärenden på årsstämman 
 På årsstämman ska följande ärenden behandlas. 
  
 1. 
  
 Val av ordförande. 
  
 2. 
  
 Upprättande och godkännande av röstlängd. 
  
 334 
  
 SOU 2011:10 
  
 Bilaga 5 
  
 3. 
  
 Val av en eller två justeringsmän. 
  
 4. 
  
 Prövande av om stämman blivit behörigen sammankallad. 
  
 5. 
  
 Godkännande av dagordning. 
  
 6. 
  
 Framläggande av årsredovisningen och revisionsberättelsen. 
  
 7. 
  
 Beslut om följande. 
  
 a. 
  
 Fastställande av resultaträkningen och balansräkningen. 
  
 b. 
  
 Disposition av aktiebolagets vinst eller förlust enligt den fastställda balansräkningen. 
  
 c. 
  
 Ansvarsfrihet åt styrelseledamöterna och verkställande direktören. 
  
 8. 
  
 Fastställande av arvoden till styrelsen och i vissa fall revisorerna. 
  
 9. 
  
 Bekräftande av utsedda styrelseledamöter och suppleanter. 
  
 10.Val av en revisor och en revisorssuppleant. 
 11.Annat ärende, som ska tas upp på stämman enligt aktiebolags- lagen (2005:551) eller bolagsordningen. 
 § 11 Räkenskapsår 
 Aktiebolagets räkenskapsår ska vara 1  
 januari–31 
  december. 
 § 12 Samtyckesförbehåll 
 Den som avser att överlåta aktie till annan aktieägare i bolaget, eller till någon som inte är aktieägare i bolaget, ska genom skriftlig anmälan hos bolagets styrelse begära bolagets samtycke till över- låtelsen. Frågan om samtycke ska prövas av bolagsstämman. Sådant samtycke kan inte lämnas om inte RF och staten är därom ense. 
 Samtycke kan bara ges för alla de aktier som begäran om sam- tycket avser. 
 Av ansökan ska framgå vem den tilltänkte förvärvaren är och om överlåtaren vill att bolaget ska anvisa någon annan förvärvare om samtycke vägras. Överlåtaren ska ange samtliga villkor för över- låtelsen i sin ansökan. 
 335 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2011:10 
  
 Inom två månader från behörig ansökan om samtycke ska bolaget meddela beslut i frågan. Aktieägare som är missnöjd med bolagets beslut att vägra eller ge samtycke får hänskjuta frågan till skiljeförfarande enligt lagen om skiljeförfarande (1999:116) inom en månad från det att bolagets beslut skickades till den aktieägare som begärt samtycke. 
 De aktier som överlåtits till en av bolaget anvisad köpare ska betalas inom en månad från den tidpunkt då priset på aktierna blev bestämt. 
 § 13 Medgivande till ändring av bolagsordningen 
 Bestämmelsen om syftet enligt 4 §, samtyckesförbehållet enligt § 12 och vad som sägs i denna paragraf får inte ändras utan regeringens och Sveriges Riksidrottsförbunds medgivande. 
 336 
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. U. 
  
 2. 
  
 Välfärdsstaten i arbete. Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. Fi. 
  
 3. 
  
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. S. 
  
 4. 
  
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. N. 
  
 5. 
  
 Bemanningsdirektivets genomförande i Sverige. A. 
  
 6. 
  
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. S. 
  
 7. 
  
 Transporter av frihetsberövade. Ju. 
  
 8. 
  
 Den framtida gymnasiesärskolan 
  
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. U. 
  
 9. 
  
 Barnen som samhället svek. 
  
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. S. 
  
 10. 
  
 Antidopning Sverige. 
  
 En ny väg för arbetet mot dopning. Ku. 
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Transporter av frihetsberövade [7] 
 Socialdepartementet 
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. [3] 
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. [6] 
 Barnen som samhället svek. 
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. [9] 
 Finansdepartementet 
 Välfärdsstaten i arbete. 
 Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. [2] 
 Utbildningsdepartementet 
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. [1] 
 Den framtida gymnasiesärskolan 
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. [8] 
 Näringsdepartementet 
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. [4] 
 Kulturdepartementet 
 Antidopning Sverige. 
 En ny väg för arbetet mot dopning. [10] 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Bemanningsdirektivets genomförande i 
 Sverige. [5]