sou 2014 40 d1 
  
 Neutral bolagsskatt 
 – för ökad effektivitet och stabilitet 
 Slutbetänkande av Företagsskattekommittén 
 Stockholm 2014 
 SOU 2014:40 
  
 SOU och Ds kan köpas från Burns kundtjänst. Beställningsadress: Fritzes kundtjänst, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se fritzes.se 
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Burns Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Svara på remiss – hur och varför. 
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:3 (reviderad  
 2009-05-02) 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. 
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet. 
 Omslag: Ross. 
 Tryck: Ross, Stockholm 2014. 
 ISBN  
 978-91-38-24128-8 
  
 ISSN  
  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Finansdepartementet 
 Regeringen beslutade den 13 januari 2011 att tillkalla en kommitté med sex ledamöter med uppdrag att se över beskattningen av bolag (dir. 2011:1). 
 Kommittén har antagit namnet Företagsskattekommittén (Fi 2011:01). Vilka som deltagit i kommitténs arbete anges på nästa sida. Härmed överlämnar kommittén sitt slutbetänkande Neutral 
 bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet (SOU 2014:40). Till betänkandet fogas reservationer och särskilda yttranden. 
 Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i juni 2014 
 HG Bailey, ordförande 
 Holden Jones Cunningham DavisSims Enérus 
 /Anna Collins, huvudsekreterare 
 Wright, biträdande huvudsekreterare Wagner 
 Jones 
 Bryan 
 Johnson Hickman WelchFörteckning över vilka som deltagit i kommitténs arbete 
 Ledamöter(samtliga fr.o.m. den 17 mars 2011) 
 Styrelseordföranden Holden 
 Generaldirektören Jones Docent Cunningham 
 Professor Watson Justitierådet Sims Enérus 
 Numera ledamoten av Europeiska revisionsrätten HG Wessberg 
 Sakkunniga(samtliga fr.o.m. den 17 mars 2011 om inte annat anges) 
 Numera departementsrådet Pollard Professor Dillon 
 Numera ämnessakkunnige Johnson Professor  
 CollinsJustitierådet Riley, fr.o.m. den 25 maj 2011 Professor Wilson 
 Experter(samtliga fr.o.m. den 17 mars 2011 om inte annat anges) 
 Dåvarande kanslirådet Bennett, t.o.m. den 31 december 2011 Näringslivets skattesakkunnige Campbell 
 Numera kanslirådet Torres, fr.o.m. den 25 september 2012 
 Kanslirådet Annica Axén Linderl Kammarrättsrådet Lawrence Skattechefen Edwards 
 Numera kanslirådet Hernandez, fr.o.m. den 7 december 2012 
 Skattejuristen Turner 
 Dåvarande ämnesrådet Hart, 
  t.o.m. den 6 december 2012 
 Skatteexperten Howell Departementssekreteraren Chang, 
 fr.o.m. den 18 mars 2013 
 Kvalificerade analytikern Turner, fr.o.m. den 25 september 2012 
 Skattejuristen Graves Departementssekreteraren Garcia Sheikh 
 Skattechefen Reyes, fr.o.m. den 15 april 2013 
 Departementssekreteraren Velez, 
 fr.o.m. den 2 december 2011, t.o.m. den 17 mars 2013 
 Sekreterare (samtliga fr.o.m. den 4 april 2011 om inte annat anges) 
 Wright, fr.o.m. den 29 augusti 2011 Adams 
 Wagner, fr.o.m. den 11 mars 2013 Jones 
 Smith, t.o.m. den 2 september 2012 Bryan 
 Johnson, fr.o.m. den 29 augusti 2011 Hickman, fr.o.m. den 17 september 2012 Velez, fr.o.m. den 18 mars 2013 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 23 
  
 I 
  
 FÖRFATTNINGSFÖRSLAG 
  
 1 
  
 Författningsförslag för huvudförslaget........................... 
  
 29 
  
 II 
  
 UPPDRAG OCH INLEDNING 
  
 2 
  
 Uppdraget och dess genomförande .............................. 
  
 53 
  
 2.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 53 
  
 2.2 
  
 Uppdragets genomförande...................................................... 
  
 54 
  
 2.3 
  
 Uppdrag om rangordning........................................................ 
  
 54 
  
 3 
  
 Inledning................................................................... 
  
 57 
  
 3.1 
  
 Olikbehandling av eget och lånat kapital leder till 
  
 snedvridningar.......................................................................... 
  
 57 
  
 3.2 
  
 En allt rörligare bolagsskattebas ............................................. 
  
 58 
  
 3.3 
  
 Olika metoder för att uppnå likabehandling.......................... 
  
 59 
  
 3.4 
  
 Systematisk jämförelse av modeller ........................................ 
  
 60 
  
 3.5 
  
 Kommittén lämnar två alternativa förslag .............................. 
  
 60 
  
 3.5.1 Båda förslagen begränsar rätten till ränteavdrag......... 
  
 61 
  
 3.5.2 Finansieringsavdrag eller sänkt bolagsskattesats ........ 
  
 62 
  
 3.5.3 Särskild behandling av banker...................................... 
  
 63 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:40 
  
 3.5.4 Förslagen förbättrar den samhällsekonomiska 
  
 effektiviteten ................................................................. 
  
 64 
  
 3.6 
  
 Kommitténs övriga uppdrag.................................................... 
  
 65 
  
 3.7 
  
 Disposition ............................................................................... 
  
 65 
  
 III 
  
 BOLAGSSKATTEN OCH SAMHÄLLSEKONOMIN 
  
 4 
  
 Bolagsskatten i Sverige ............................................... 
  
 69 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 69 
  
 4.2 
  
 Bolagsskatteintäkter................................................................. 
  
 69 
  
 4.3 
  
 Bolagsskattesatserna................................................................. 
  
 71 
  
 4.4 
  
 Varför har vi en bolagsskatt? ................................................... 
  
 73 
  
 4.4.1 Bolagsskatt beskattar kvarhållna vinster...................... 
  
 73 
  
 4.4.2 
  
 Övervinster.................................................................... 
  
 74 
  
 4.4.3 Administrativt enklare än kapitalinkomstskatt på 
  
 individnivå ..................................................................... 
  
 74 
  
 5 
  
 Ekonomiska utgångspunkter ........................................ 
  
 75 
  
 5.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 75 
  
 5.2 
  
 Kännetecken för ett effektivt skattesystem............................ 
  
 75 
  
 5.2.1 
  
 Skatter och effektivitetsförluster ................................. 
  
 76 
  
 5.2.2 Skatter med små effektivitetsförluster......................... 
  
 77 
  
 5.2.3 Neutralitet och enhetlig beskattning........................... 
  
 78 
  
 5.2.4 Några obalanser i det svenska skattesystemet............. 
  
 79 
  
 5.2.5 
  
 Skatt och entreprenörskap............................................ 
  
 79 
  
 5.3 
  
 Några stiliserade fakta om svensk ekonomi........................ 
  
 80 
  
 5.3.1 Antagandet om en liten ekonomi................................. 
  
 81 
  
 5.3.2 Antagandet om en öppen ekonomi.............................. 
  
 81 
  
 5.3.3 Antagandet om en perfekt kapitalmarknad................. 
  
 82 
  
 5.3.4 Sverige är en liten, öppen ekonomi med en 
  
 välfungerande kapitalmarknad...................................... 
  
 82 
  
 8 
 SOU 2014:40 Innehåll 
  
 6 
  
 Bolagsskattens effekter............................................... 
  
 85 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 85 
  
 6.2 
  
 Investeringar och sysselsättning ............................................. 
  
 85 
  
 6.2.1 
  
 Teoretisk bakgrund ...................................................... 
  
 85 
  
 6.2.2 Bolagsskattens effekt på sysselsättningen................... 
  
 88 
  
 6.2.3 
  
 Anpassningseffekter ..................................................... 
  
 88 
  
 6.3 
  
 Fördelning av skattebördan..................................................... 
  
 89 
  
 6.3.1 Analyser med hjälp av allmänjämviktsmodeller.......... 
  
 89 
  
 6.3.2 Nyare empiriska studier av bolagsskattebördan ......... 
  
 93 
  
 6.4 
  
 Hur påverkar bolagsskattesatsen företagens belåning? ......... 
  
 94 
  
 6.5 
  
 Långsiktiga effekter på offentliga finanser av en 
  
 förändrad bolagsskattesats ...................................................... 
  
 94 
  
 7 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 ... 97 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 97 
  
 7.2 
  
 Den olikartade behandlingen av olika finansieringskällor..... 
  
 98 
  
 7.2.1 Den asymmetriska behandlingen mellan eget och 
  
 lånat kapital ................................................................... 
  
 98 
  
 7.2.2 Finansieringsvalet ......................................................... 
  
 99 
  
 7.2.3 Motiv för skattemässig asymmetri ............................ 
  
 101 
  
 7.3 
  
 Samhällsekonomisk effektivitetsförlust vid skattemässig 
  
 olikbehandling........................................................................ 
  
 102 
  
 7.4 
  
 Skuldfinansiering och realekonomin: Ett exempel från 
  
 forskningen............................................................................. 
  
 104 
  
 7.4.1 Den finansiella acceleratorn ....................................... 
  
 104 
  
 7.4.2 Finansiell accelerator i Sverige ................................... 
  
 107 
  
 8 
  
 Kombinationen av avdragsgilla räntekostnader och 
  
 skattefria intäkter..................................................... 
  
 109 
  
 8.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 109 
  
 8.2 
  
 Näringsbetingade andelar och 
  
 kedjebeskattningsproblemet ................................................. 
  
 110 
  
 8.3 
  
 Ränteavdragsrätten ur ett svenskt fiskalt perspektiv........... 
  
 110 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:40 
  
 9 
  
 Multinationella företag .............................................. 
  
 113 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 113 
  
 9.2 
  
 Effekt av bolagsskatten på nya utländska 
  
 direktinvesteringar ................................................................. 
  
 113 
  
 9.2.1 Påverkan av bolagsskatten på multinationella 
  
 företags investeringsbeslut ......................................... 
  
 114 
  
 9.2.2 Effektiva genomsnittsskattesatser i Sverige, EU, 
  
 USA och Japan ............................................................ 
  
 115 
  
 9.2.3 Bolagsskattens betydelse för utländska 
  
 direktinvesteringar ...................................................... 
  
 116 
  
 9.3 
  
 Vinstlokaliseringar ................................................................. 
  
 117 
  
 9.3.1 
  
 Empirisk evidens ......................................................... 
  
 118 
  
 9.3.2 
  
 Ränteavdragsbegränsningar i Sverige......................... 
  
 119 
  
 9.3.3 Sänkt bolagsskatt och vinstredovisning..................... 
  
 119 
  
 10 
  
 Slutsatser ................................................................ 
  
 121 
  
 IV 
  
 GÄLLANDE RÄTT 
  
 11 
  
 Gällande rätt ............................................................ 
  
 125 
  
 11.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 125 
  
 11.2 
  
 Grundläggande om fri rörlighet och  
 icke-diskriminering 
  
 på skatteområdet .................................................................... 
  
 126 
  
 11.2.1 Rättsakterna................................................................. 
  
 126 
  
 11.2.2 De grundläggande fri- och rättigheterna ................... 
  
 126 
  
 11.3 
  
 EU-rätten 
  på de direkta skatternas område.......................... 
  
 127 
  
 11.3.1  
 EU-rättens 
  räckvidd.................................................... 
  
 127 
  
 11.3.2 Diskriminering ............................................................ 
  
 128 
  
 11.3.3 Rättfärdigandegrunder................................................ 
  
 129 
  
 11.4 Den generella avdragsrätten för räntor................................. 
  
 130 
  
 11.5 Reglerna om begränsning i avdragsrätten för räntor vid 
  
 lån inom intressegemenskap.................................................. 
  
 130 
  
 11.5.1 Beskrivning av skatteplanering med ränteavdrag ...... 
  
 130 
  
 11.5.2 
  
 2009 års lagstiftning .................................................... 
  
 131 
  
 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 Innehåll 
  
 11.5.3 2013 års lagstiftning.................................................... 
  
 132 
  
 11.5.4 Detaljerad beskrivning av reglernas nuvarande 
  
 lydelse.......................................................................... 
  
 132 
  
 11.5.5 Högsta förvaltningsdomstolens avgöranden ............ 
  
 138 
  
 V 
  
 VAL AV MODELL 
  
 12 
  
 Ett första modellurval ............................................... 
  
 143 
  
 12.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 143 
  
 12.2 
  
 Sju undersökta modeller........................................................ 
  
 144 
  
 12.2.1  
 ACE-modellen............................................................ 
  
 144 
  
 12.2.2  
 CBIT-modellen........................................................... 
  
 146 
  
 12.2.3 Underkapitaliseringsregler......................................... 
  
 146 
  
 12.2.4  
 EBIT/DA-modellen ................................................... 
  
 148 
  
 12.2.5 Den kombinerade modellen....................................... 
  
 150 
  
 12.2.6 Ränteavdrag i förhållande till skattepliktiga 
  
 tillgångar...................................................................... 
  
 152 
  
 12.2.7 Modell med ett finansieringsavdrag........................... 
  
 153 
  
 12.3 
  
 En modellstudie av CBIT och ACE ..................................... 
  
 154 
  
 12.4 
  
 Kommitténs bedömning och slutsats ................................... 
  
 155 
  
 13 
  
 En jämförande analys av olika modeller ...................... 
  
 157 
  
 13.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 157 
  
 13.2 
  
 Gemensamma slutsatser ........................................................ 
  
 158 
  
 13.2.1  
 EU-rätten .................................................................... 
  
 158 
  
 13.2.2 Konformitet med övriga delar av skattesystemet ..... 
  
 159 
  
 13.2.3 Internationell dubbelbeskattning .............................. 
  
 160 
  
 13.3 
  
 Neutralitet mellan eget och lånat kapital.............................. 
  
 160 
  
 13.4 
  
 Effekter på realinvesteringar och företagslokaliseringar ..... 
  
 161 
  
 13.4.1 Realinvesteringar......................................................... 
  
 161 
  
 13.4.2 Företagslokaliseringar ................................................ 
  
 163 
  
 13.5 
  
 Motverka av lagstiftaren icke avsedd skatteplanering.......... 
  
 164 
  
 13.5.1 Incitament för koncerninterna vinstöverföringar .... 
  
 164 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:40 
  
 13.5.2 Behov av kvarvarande eller nya 
  
 ränteavdragsbegränsningsregler ................................. 
  
 166 
  
 13.6 
  
 Lätt att förstå och tillämpa .................................................... 
  
 169 
  
 13.6.1 Modellens grundläggande konstruktion.................... 
  
 169 
  
 13.6.2 Behov av särregler för branscher................................ 
  
 171 
  
 13.6.3 Internationell förekomst ............................................ 
  
 172 
  
 13.7 
  
 Kommitténs sammanfattande bedömning och slutsatser.... 
  
 173 
  
 VI 
  
 HUVUDFÖRSLAGET 
  
 14 
  
 Ett finansieringsavdrag.............................................. 
  
 177 
  
 14.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 177 
  
 14.2 
  
 Sammanfattning...................................................................... 
  
 177 
  
 14.3 
  
 Hensley för finansiella kostnader ..................... 
  
 180 
  
 14.3.1 Inget avdrag för negativt finansnetto ........................ 
  
 180 
  
 14.3.2 Utjämning av finansnetton......................................... 
  
 184 
  
 14.4 
  
 Finansieringsavdraget............................................................. 
  
 191 
  
 14.4.1 Underlag för finansieringsavdrag............................... 
  
 191 
  
 14.4.2 Beräkning av finansieringsavdrag............................... 
  
 195 
  
 14.5 
  
 Definition av finansiella kostnader och finansiella 
  
 intäkter.................................................................................... 
  
 196 
  
 14.5.1 Behovet av en definition ............................................. 
  
 196 
  
 14.5.2 Finansiellt instrument................................................. 
  
 201 
  
 14.5.3 Kostnader som inte får dras av definieras som 
  
 finansiella kostnader ................................................... 
  
 204 
  
 14.5.4 Ränta och andra kostnader som utgör kostnad 
  
 för en kredit................................................................. 
  
 206 
  
 14.5.5 Förlust vid avyttring och nedskrivning av 
  
 finansiella instrument.................................................. 
  
 208 
  
 14.5.6 Utdelningar som får dras av ....................................... 
  
 220 
  
 14.5.7 Kostnad för vissa finansiella tjänster ......................... 
  
 221 
  
 14.5.8 Förlust på instrument som anses utgöra substitut 
  
 till näringsbetingade andelar....................................... 
  
 222 
  
 14.5.9 Avsättningar i balansräkningen.................................. 
  
 222 
  
 14.5.10 Leverantörsskulder..................................................... 
  
 224 
  
 12 
  
 SOU 2014:40 
  
 Innehåll 
  
 14.5.11Hyra som finansiell kostnad ...................................... 
  
 225 
  
 14.5.12Ränteutgifter som aktiveras till ett 
  
 anskaffningsvärde ....................................................... 
  
 240 
  
 14.5.13Finansiella intäkter ..................................................... 
  
 242 
  
 14.6 Vilka företag som omfattas av förslaget ............................... 
  
 245 
  
 14.6.1 Juridiska personer som omfattas av förslaget ........... 
  
 246 
  
 14.6.2 Handelsbolag och enskilda näringsidkare ................. 
  
 253 
  
 14.6.3 Begränsning genom fribelopp eller beloppsgräns..... 
  
 265 
  
 14.7 
  
 Behov av kompletterande 
  
 ränteavdragsbegränsningsregler ............................................ 
  
 266 
  
 14.7.1 Nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler ............. 
  
 266 
  
 14.7.2 Kompletterande regler för fåmansaktiebolag............ 
  
 268 
  
 14.7.3 Kompletterande regler för delägare i 
  
 handelsbolag................................................................ 
  
 270 
  
 14.8 Schablonintäkt för finansiella företag................................... 
  
 272 
  
 14.8.1 Skatteuttaget för den finansiella sektorn................... 
  
 272 
  
 14.8.2 Finansiella företag ska ta upp en schablonintäkt ...... 
  
 274 
  
 14.8.3 Kort om stabilitetsfonden och stabilitetsavgiften .... 
  
 276 
  
 14.8.4 Skattskyldiga företag .................................................. 
  
 278 
  
 14.8.5 Underlag för schablonintäkt...................................... 
  
 279 
  
 14.8.6  
 EU-rättsliga 
  frågeställningar angående 
  
 undanröjande av koncernintern 
  
 dubbelbeskattning ...................................................... 
  
 280 
  
 14.8.7 Avräkning av utländsk skatt....................................... 
  
 287 
  
 14.8.8 Beräkning av schablonintäkten .................................. 
  
 290 
  
 14.9 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ....................... 
  
 290 
  
 14.9.1 Ikraftträdande enligt huvudregeln............................. 
  
 290 
  
 14.9.2 Underprisöverlåtelser från handelsbolag................... 
  
 291 
  
 14.9.3 Brutna räkenskapsår ................................................... 
  
 293 
  
 14.9.4 Avsättningar och återföringar av 
  
 periodiseringsfonder ska beskattas lika..................... 
  
 296 
  
 14.9.5 Avsättning och återföring av säkerhetsreserv ska 
  
 beskattas lika ............................................................... 
  
 297 
  
 14.9.6 Avdrag för koncernbidrag.......................................... 
  
 298 
  
 14.9.7 Tidigare års underskott .............................................. 
  
 301 
  
 14.10Behov av förändringar i andra lagar ...................................... 
  
 302 
  
 14.10.1Särskilda uppgifter ...................................................... 
  
 302 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:40 
  
 15 
  
 Finansiering och förenklingar ..................................... 
  
 305 
  
 15.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 305 
  
 15.2 
  
 Räntebeläggning av säkerhetsreserven.................................. 
  
 306 
  
 15.2.1 Gällande rätt................................................................ 
  
 306 
  
 15.2.2 Säkerhetsreservens roll ur försäkringsekonomisk 
  
 synvinkel...................................................................... 
  
 307 
  
 15.2.3 Storleken på avsättningarna........................................ 
  
 308 
  
 15.2.4 Säkerhetsreservens karaktär ....................................... 
  
 310 
  
 15.2.5 Kommitténs förslag angående räntebeläggning ........ 
  
 313 
  
 15.3 
  
 Slopad avdragsrätt för räntekostnader på vissa 
  
 efterställda lån i kreditinstitut ............................................... 
  
 313 
  
 15.3.1 Gällande rätt................................................................ 
  
 314 
  
 15.3.2 Kommitténs förslag .................................................... 
  
 316 
  
 15.4 
  
 Justering i reglerna om behandling av underskott vid 
  
 ägarförändringar ..................................................................... 
  
 318 
  
 15.4.1 Gällande rätt................................................................ 
  
 318 
  
 15.4.2 Särskilt om undantagsregeln för kapitaltillskott 
  
 vid beräkning av beloppsspärren ................................ 
  
 320 
  
 15.4.3 Kommitténs förslag .................................................... 
  
 323 
  
 15.5 
  
 Reglering av kravet på värdeöverföring i samband med 
  
 koncernbidrag......................................................................... 
  
 327 
  
 VII 
  
 DET ALTERNATIVA FÖRSLAGET 
  
 16 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag ......................................... 
  
 331 
  
 16.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 331 
  
 16.2 
  
 Sammanfattning...................................................................... 
  
 332 
  
 16.3 
  
 Avdragsbegränsningen gäller för negativt finansnetto ........ 
  
 333 
  
 16.3.1 Finansiella kostnader, finansiella intäkter och 
  
 finansnetto................................................................... 
  
 334 
  
 16.3.2 Utjämning mellan beskattningsår .............................. 
  
 335 
  
 16.3.3 Utjämning inom koncerner........................................ 
  
 343 
  
 14 
  
 SOU 2014:40 
  
 Innehåll 
  
 16.4 
  
 Underlag för avdrag ............................................................... 
  
 346 
  
 16.4.1 Resultatmåtten EBIT eller EBITDA som bas .......... 
  
 347 
  
 16.4.2 Avdragsunderlaget...................................................... 
  
 352 
  
 16.4.3 Utjämning mellan beskattningsår.............................. 
  
 357 
  
 16.4.4 Utjämning inom koncerner ....................................... 
  
 358 
  
 16.5 
  
 Sänkning av bolagsskattesatsen............................................. 
  
 358 
  
 16.6 Vilka företag som omfattas av förslaget ............................... 
  
 359 
  
 16.6.1 Juridiska personer....................................................... 
  
 360 
  
 16.6.2 Handelsbolag och enskilda näringsidkare ................. 
  
 361 
  
 16.6.3 Begränsningar i tillämpningen genom fribelopp 
  
 eller beloppsgräns ....................................................... 
  
 363 
  
 16.7 
  
 Behov av kompletterande 
  
 ränteavdragsbegränsningsregler ............................................ 
  
 364 
  
 16.7.1 Nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler ............. 
  
 364 
  
 16.7.2 Kompletterande regler för fåmansaktiebolag............ 
  
 367 
  
 16.7.3 Kompletterande regler för delägare i 
  
 handelsbolag................................................................ 
  
 367 
  
 16.8 Schablonintäkt för finansiella företag................................... 
  
 367 
  
 16.9 
  
 Ikraftträdande– och övergångsbestämmelser....................... 
  
 368 
  
 16.9.1 Ikraftträdande enligt huvudregeln............................. 
  
 368 
  
 16.9.2 Företag med brutet räkenskapsår vid 
  
 införandeåret............................................................... 
  
 369 
  
 16.9.3 Avsättningar och återföringar av 
  
 periodiseringsfonder ska beskattas lika..................... 
  
 370 
  
 16.9.4 Avdrag för koncernbidrag.......................................... 
  
 370 
  
 16.9.5 Avsättning och återföring av säkerhetsreserv ska 
  
 beskattas lika ............................................................... 
  
 371 
  
 16.9.6 Tidigare års underskott .............................................. 
  
 372 
  
 16.10 Behov av förändringar i andra lagar...................................... 
  
 372 
  
 16.10.1 Skatteförfarandelagen................................................ 
  
 372 
  
 15 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2014:40 
  
 VIII 
  
 ÖVRIGA FRÅGOR 
  
 17 
  
 Koncernintern resultatutjämning ................................ 
  
 377 
  
 17.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 377 
  
 17.2 
  
 Det svenska regelverket för koncernintern 
  
 resultatutjämning – koncernbidrag och koncernavdrag ...... 
  
 378 
  
 17.2.1 Syftet med reglerna ..................................................... 
  
 378 
  
 17.2.2 Reglerna om koncernbidrag ....................................... 
  
 378 
  
 17.2.3 Reglerna om koncernavdrag....................................... 
  
 382 
  
 17.3 
  
 Koncernintern resultatutjämning i några andra länder ........ 
  
 385 
  
 17.3.1 Inledning och sammanfattning .................................. 
  
 385 
  
 17.3.2 Norge........................................................................... 
  
 386 
  
 17.3.3 Finland......................................................................... 
  
 386 
  
 17.3.4 Danmark ...................................................................... 
  
 387 
  
 17.3.5 Nederländerna............................................................. 
  
 390 
  
 17.3.6 Frankrike ..................................................................... 
  
 392 
  
 17.3.7 Storbritannien.............................................................. 
  
 394 
  
 17.4 
  
 EU-rättens 
  utveckling på området........................................ 
  
 396 
  
 17.4.1 Klein & det  
 25-procentiga 
  finansieringsavdrag som föreslås motsvarar en bolagsskattesats- sänkning på 5,5 procent. Eftersom förslaget innebär en så pass kraftig begränsning av avdragsrätten för räntor och andra finansiella kostnader anser kommittén att det är lämpligt att föreslå ett generellt avdrag i form av ett finansieringsavdrag och inte en bolagsskattesatssänkning. 
 I det alternativa förslaget är avdragsbegränsningen mindre långt- gående än den i huvudförslaget. Ett finansieringsavdrag på 25 procent kan därför inte finansieras inom ramen för det alternativa förslaget. Kommittén anser att det inte är meningsfullt att föreslå ett alltför litet finansieringsavdrag. I stället föreslås att avdragsbegrän- sningen i det alternativa förslaget kombineras med en sänkning av bolagsskattesatsen med 3,5 procentenheter. En sådan sänkning bidrar till ett mer symmetriskt skattesystem med en större lika- behandling av eget kapital och lån i bolagssektorn. 
  
 3.5.3 
  
 Särskild behandling av banker 
  
 Som nämnts får finansiella kostnader dras av mot finansiella intäkter i båda förslagen. En följd av det är att reglerna om avdragsförbud respektive avdragsbegränsning inte får en styrande effekt på finansieringsvalet i företag som har positivt finansnetto. Banker har som affärsidé att låna in pengar för att låna ut dem till en högre ränta. De har följaktligen alltid ett positivt finansnetto och påverkas därmed inte av avdragsbegränsningen samtidigt som de får del av finansieringsavdraget i huvudförslaget och bolagsskatte- sänkningen i det alternativa förslaget. Kommittén lämnar av det skälet förslag på att bankerna ska ta upp en schablonintäkt som baseras på deras skulder. Med denna metod påverkas också bankernas finansieringsval. 
 63 
  
 Inledning 
  
 SOU 2014:40 
  
 3.5.4 
  
 Förslagen förbättrar den samhällsekonomiska effektiviteten 
  
 Båda förslagen är fullt finansierade. De skattehöjningar som föreslås, framför allt genom att begränsa rätten till avdrag för finansiella kost- nader, kombineras med skattesänkningar i form av finansieringsavdrag i huvudförslaget och sänkt bolagsskattesats i det alternativa förslaget. Sammantaget förväntas detta leda till ett mer effektivt skattesystem, det vill säga ett skattesystem som ger lika mycket skatteintäkter som nuvarande system men till en lägre samhällsekonomisk kostnad. 
 Framför allt huvudförslaget leder till ökad neutralitet mellan investeringar som finansieras med eget kapital och de som finansi- eras med lånat kapital. Det höjer den samhällsekonomiska effektivi- teten av skattesystemet. För det första minskar snedvridningarna i företagens finansieringsval, vilket får till följd att en större andel av investeringarna kommer att finansieras med eget kapital. En stärkt soliditet i företagen minskar risken för att hamna på ekonomiskt obestånd och ökar motståndskraften mot makroekonomiska chocker. För det andra minskar snedvridningarna i företagens investeringsval. De investeringar som utan avdrag för räntekostnader inte klarar avkastningskravet kommer inte att få någon finansiering och kommer därmed inte att genomföras. Å andra sidan kommer det att genom- föras andra investeringar som finansieras med eget kapital och som med nuvarande skatteregler inte klarar avkastningskravet. Föränd- ringen av investeringarnas sammansättning bedöms leda till att den genomsnittliga avkastningen ökar. Ökningen av neutraliteten förväntas av det skälet ytterligare höja den samhällsekonomiska effektiviteten av skattesystemet. 
 Också i det alternativa förslaget minskar den skattemässiga olik- behandlingen mellan eget och lånat kapital, framför allt genom den sänkta bolagsskattesatsen, men förändringen är inte lika långt- gående som i huvudförslaget. 
 Huvudförslaget har tydliga försteg framför det alternativa för- slaget också i fråga om internationell skatteplanering. Huvudför- slaget innebär ett förbud mot avdrag för de räntekostnader och andra finansiella kostnader som beloppsmässigt inte motsvaras av finansiella intäkter. Detta avdragsförbud tar bort de skattemässiga incitamenten att redovisa stora räntekostnader i Sverige. Det alter- nativa förslaget är i jämförelse med huvudförslaget mindre effektivt mot denna form av skatteplanering. Mot den bakgrunden bedömer kommittén att det är motiverat att behålla nuvarande regler om 
 64 
  
 SOU 2014:40 
  
 Inledning 
  
 ränteavdragsbegränsningar som ett komplement till de generella avdragsbegränsningar som ingår i det alternativa förslaget. Huvud- förslaget har därmed ett försteg framför det alternativa förslaget när det gäller förutsebarhet. 
  
 3.6 
  
 Kommitténs övriga uppdrag 
  
 Förutom att föreslå ett nytt system för beskattning av bolag har kommittén också i uppdrag att mot bakgrund av den ökade inter- nationaliseringen se över nuvarande regler för koncernbidrag och underprisöveröverlåtelser. Den översynen har inte lett till några förslag till förändrade regler. Dessutom har kommittén i uppdrag att lämna ett förslag om källskatt på ränta. Förslag till en sådan källskatt har tagits fram, benämnd särskild inkomstskatt på ränta, dock utan att förordas. 
  
 3.7 
  
 Disposition 
  
 Resten av betänkandet är disponerat enligt följande. I avsnitt  
 4–10 
  sätts bolagsskatten in i ett samhällsekonomiskt sammanhang. Avsnitt 4 tar upp utvecklingen av den svenska bolagsskatten och redogör för samhällsekonomiska motiv till varför det existerar en bolagsskatt. Avsnitt 5 tar upp de grundläggande utgångspunkter och antaganden som ligger till grund för den samhällsekonomiska analysen. Avsnitt 6 beskriver och analyserar de effekter bolags- skatten har på företagens beslut om investeringar i Sverige. Mer specifikt behandlas hur bolagsskatten påverkar investeringsbeslut via inverkan på kapitalkostnaden för marginella investeringar. Avsnittet går också igenom bolagsskattens fördelningsverkningar (incidens), alltså vilken grupp – företagens ägare, löntagarna eller konsumenterna – som genom lägre realinkomster betalar skatten i ekonomisk mening. Avsnittet behandlar också frågan om den s.k. självfinansieringsgraden, det vill säga i vilken utsträckning en sänkt bolagsskattesats kan förväntas finansiera sig själv. Avsnitt 7 diskuterar den asymmetriska behandlingen av eget och lånat kapital och undersöker om det finns några samhällsekonomiskt hållbara motiv till olikbehandlingen av eget och lånat kapital. Avsnitt 8 utreder det förhållandet att kostnaden för vissa tillgångar får dras av samtidigt som intäkterna inte ska tas upp. Avsnitt 9 beskriver 
 65 
  
 Inledning 
  
 SOU 2014:40 
  
 hur bolagsbeskattning påverkar multinationella företag, till exempel deras möjligheter att omlokalisera sina reala verksamheter och sina redovisade vinster. I avsnitt 10 redovisas slutsatserna som dras från den samhällsekonomiska genomgången. 
 I avsnitt 11 beskrivs gällande rätt, såväl svensk rätt som relevant  
 EU-rätt. 
  
 I avsnitt 12 beskrivs olika metoder för att minska den olikartade behandlingen av olika finansieringskällor samt för att skydda bolags- skattebasen mot den skatteplanering som kan användas i inter- nationella koncerner. Det handlar både om metoder som föreslagits i den forskningsbaserade ekonomiska litteraturen och om de metoder som faktiskt kommit till användning i andra länder. Där redogörs för den grovsållning av modeller som kommittén har gjort för att därefter på ett mer systematiskt sätt kunna jämföra fyra av modellerna. Jämförelsen redovisas i avsnitt 13. 
 Kommitténs huvudförslag om ett finansieringsavdrag redovisas i avsnitt 14. I avsnitt 15 redovisas förslag till ytterligare finansiering och förenklingar. Det alternativa förslaget redovisas i avsnitt 16. 
 Översynen av systemen för koncernbidrag och underprisöver- låtelser redovisas i avsnitt 17 och 18. Förslaget om särskild inkomst- skatt på ränta redovisas i avsnitt 19. 
 Konsekvenserna av huvudförslaget respektive det alternativa förslaget redovisas i avsnitt 20 och 21. 
 Författningskommentarer redovisas slutligen i avsnitt 22. Kommittédirektiven återfinns i bilagorna  
 1–3. 
  
 Det finns fyra expertbilagor till betänkandet. Dillon och Morton har skrivit  
 Kapitalskatter och företagande  
 (bilaga 4) och  
 Beskattning av personaloptioner och innovativt entreprenörskap 
  
 (bilaga 5). Søren Johnson har skrivit  
 The corporate income tax in the tax system  
 (bilaga 6). Wilson har skrivit  
 Bolagsbeskattningens incitamentseffekter  
 (bilaga 7). 
 Bilaga 8 handlar om incitament för vinstöverföringar. Bilaga 9 innehåller författningsförslag för och författningskommentarer till kommitténs alternativa förslag. Bilaga 10 innehåller författnings- förslag om särskild inkomstskatt på ränta. 
 66 
  
 III 
  
 Bolagsskatten 
  
 och samhällsekonomin 
 4 Bolagsskatten i Sverige 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt beskrivs utvecklingen av den svenska bolagsskatten och jämförs med andra länders. Vi inleder med en översikt av statens bolagsskatteintäkter sedan år 1995 och av bolagsskatte- satsens utveckling sedan år 2000. En iakttagelse är att de formella bolagsskattesatserna är på väg nedåt i EU och i OECD. Samtidigt har bolagsskatteintäkterna inte sjunkit i lika stor omfattning. Avsnittet avslutas med en redovisning av de teoretiska motiven för att över huvud taget ha en bolagsskatt. 
  
 4.2 
  
 Bolagsskatteintäkter 
  
 Bolagsskatten har de senaste åren gett skatteintäkter som motsvarar omkring 3 procent av BNP, vilket betyder omkring 100 miljarder kronor (se figur 4.1 och 4.2). Därmed ligger Sverige nära genomsnittet för de 27 länder som var  
 EU-medlemmar 
  2012 (se figur 4.2). 
 69 
  
 Bolagsskatten i Sverige 
  
 SOU 2014:40 
  
 Figur 4.1 Bolagsskatteintäkter i Sverige  
 1995–2012 
  (miljarder kronor, löpande priser) 
  
 120 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 Källa: 2014 års ekonomiska vårproposition. 
  
 Figur 4.2 Bolagsskatteintäkter  
 1995–2011 
  (procent av BNP) i Sverige,  
 euro-länder 
 (EA-17) 
  och EU  
 (EU-27) 
  
 4,0 
  
 3,5 
  
 3,0 
  
 2,5 
  
 2,0 
  
 1,5 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 Sverige 
  
 EU-27 
  
 EA-17 
  
 Källa: European Commission (2013) Taxation Trends in the European Union. 
 70 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskatten i Sverige 
  
 Figur 4.3 visar bolagsskatteintäkterna som andel av BNP för år 2011 för de dåvarande 27 medlemsstaterna inom EU. Det framgår att bolagsskatteintäkterna i förehållande till BNP är större i Sverige än i de gamla medlemsstaterna. Länder som Tyskland, Frankrike, Storbritannien, Italien, Spanien, Nederländerna, Belgien och Öster- rike har alla mindre bolagsskatteintäkter än Sverige, mätt i relation till BNP. Våra grannländer Danmark och Finland har också mindre bolagsskatteintäkter än Sverige. 
 Figur 4.3 Bolagsskatteintäkter 2011 (procent av BNP) 
 8,0 
 7,0 
 6,0 
 5,0 
 4,0 
 3,0 
 2,0 
 1,0 
 0,0 
  
 UK 
  
 SE 
  
 FI 
  
 SK 
  
 SI 
  
 RO 
  
 PT 
  
 PL 
  
 AT 
  
 NL 
  
 MT 
  
 HU 
  
 LU 
  
 LT 
  
 LV 
  
 CY 
  
 IT 
  
 FR 
  
 ES 
  
 EL 
  
 IE 
  
 EE 
  
 DE 
  
 DK 
  
 CZ 
  
 BG 
  
 BE 
 Källa: European Commission (2013) Taxation Trends in the European Union 
  
 1 
  
 . 
  
 4.3 
  
 Bolagsskattesatserna 
  
 En internationell utveckling mot lägre bolagsskattesatser har pågått under de senaste två decennierna (se figur 4.4). Den svenska bolags- skattesatsen har sedan 1993 sänkts med 8 procentenheter. År 1993 sänktes den från 30 till 28 procent, 2009 till 26,3 procent och 2013 till 22 procent. Så sent som 2012 var den svenska bolagsskattesatsen högre än genomsnittet i OECD som var 23,2 procent och i EU som var 23,5 procent. 
  
 1  
 Belgien: BE, Bulgarien: BG, Cypern: CY, Danmark: DK, Estland: EE, Finland: FI, Frankrike: FR, Grekland: EL, Irland: IE, Italien: IT, Lettland: LV, Litauen: LT, Luxemburg: LU, Malta: MT, Nederländerna: NL, Polen: PL, Portugal: PT, Rumänien: RO, Slovakien: SK, Slovenien: SI, Spanien: ES, Storbritannien: UK, Sverige: SE, Tjeckien: CZ, Tyskland: DE, Ungern: HU, Österrike: AT. 
 71 
  
 Bolagsskatten i Sverige 
  
 SOU 2014:40 
  
 Figur 4.4 Utveckling bolagsskattesatser  
 2000–2013 
  (procent) 
  
 34 
  
 32 
  
 30 
  
 28 
  
 26 
  
 24 
  
 22 
  
 20 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 2012 
  
 Medelvärde för  
 OECD-länderna 
  
 Medelvärde  
 EU-27 
  
 Sverige 
 Källa: OECD Tax Database och European Commission (2013) Taxation Trends in the European Union. 
 Trots att bolagsskattesatsen har sänkts har intäkterna från bolags- skatten i Sverige inte minskat i relation till BNP. Det finns flera tänkbara förklaringar till detta. En tänkbar förklaring är att en sänkning av bolagsskattesatsen kan ha betydande självfinansierings- effekter. Denna fråga diskuteras vidare i avsnitt 6.5. Att skatte- intäkterna i såväl Sverige som övriga EU inte har minskat trots de sänkta formella skattesatserna kan också tänkas förklaras av att flera länder har kombinerat sänkta skattesatser med breddade skattebaser, vilket har lett till att de effektiva skattesatserna sjunkit mindre än de formella (OECD, 2007). De ränteavdragsbegräns- ningar som infördes i Sverige 2013 är ett exempel på en sådan bas- breddning. Denna basbreddning begränsar multinationella företags möjlighet att skatteplanera genom att ta bort avdragsrätten för räntor på interna lån från lågskatteländer och förväntas av reger- ingen leda till ökade skatteintäkter med 8,8 miljarder kronor. Andra tänkbara förklaringar till att bolagsskatteintäkterna inte har minskat är att en ökad ekonomisk integration inom EU har lett till att företagens lönsamhet och vinster har ökat samt att de bolags- skattepliktiga företagens andel av ekonomin har ökat (OECD, 2007). 
 72 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskatten i Sverige 
  
 4.4 
  
 Varför har vi en bolagsskatt? 
  
 En central utgångspunkt för all skatteekonomisk analys är att bördan av skatter alltid faller på individer. Detta gäller även bolagsskatten; även om bolaget är skattesubjekt betalas skatten i ekonomisk mening av företagens ägare genom lägre kapitalavkastning eller av de anställda (eller av den bredare gruppen löntagare) genom lägre löner eller av konsumenterna genom högre priser. 
  
 2  
  
 Givet att den ekonomiska bördan, åtminstone på kort sikt, faller på bolagets ägare kan man fråga sig varför man över huvud taget tar ut en skatt på bolagsnivå. Om aktiebolagets vinster kommer aktieägarna till- godo finns det i en enkel modell av ekonomin ingen anledning att beskatta inkomster som kommer via aktiebolag på något annat sätt än inkomster som går direkt till ägaren. I stället för att ta ut bolagsskatten på ägarnivån tas den emellertid ut på bolagsnivån. Det har till följd att bolagsskatten främst är en skatt på inhemska investeringar. 
 Bolagsskatten kan alltså ifrågasättas på teoretiska grunder (se Brown och Myers, 2007). Det finns en omfattande litteratur som debatterar motiven för att ha en bolagsskatt. Motiven är för det mesta av praktisk och fiskal natur, bland annat ett tidigt skatteuttag och också uttag från färre skattesubjekt. Motiven handlar också om möjligheterna att begränsa skatteplanering. I det följande presen- teras ett antal standardargument för varför det kan vara samhälls- ekonomiskt motiverat att ha en bolagsskatt. De är bland annat hämtade från OECD (2007) och Nielsen (2014). 
  
 4.4.1 
  
 Bolagsskatt beskattar kvarhållna vinster 
  
 I de flesta inkomstskattesystemen beskattas kapitalvinsterna först när de realiseras hos ägaren. Om bolagsskatten avskaffades skulle beskattningen av vinster som uppstår i bolagssektorn först ske när de delades ut till aktieägarna. Det betyder att ett aktiebolag skulle kunna låta vinster ligga kvar i bolaget under en mycket lång tid. Så länge vinsterna ligger kvar uppkommer ingen beskattning hos ägarna. Utan bolagsskatt skulle även privatpersoner kunna lägga sitt sparande i aktiebolag och därmed kunna skjuta upp skatt på utdelningar, kapitalvinster och ränteinkomster. Bolagsskatten motverkar denna effekt. 
  
 2  
 Här bortses från att bördan också kan falla på underleverantörer eller långivare. 
 73 
  
 Bolagsskatten i Sverige 
  
 SOU 2014:40 
  
 4.4.2 
  
 Övervinster 
  
 Ekonomiska övervinster kan beskrivas som den del av bolagsvinsten som inte motsvaras av någon kostnad som i dagsläget är avdragsgill eller av någon tillkommande inte avdragsgill kostnad, såsom aktie- ägarnas avkastningskrav. Beskattning av sådana övervinster påverkar inte företagets investeringsbeslut och är av det skälet en samhälls- ekonomiskt effektiv skatt. Detta gäller enbart om den övervinst som uppstår inte är geografiskt flyttbar. Ett företag som kan flytta sin övervinst kan göra så om bolagsskatten blir för hög. 
  
 4.4.3 
  
 Administrativt enklare än kapitalinkomstskatt på individnivå 
  
 En skatt på kapital kan tas ut vid källan eller hos mottagaren. En skatt på mottagarnivå kan vara mer svåradministrerad än en skatt på källnivå. Administrativa skäl kan således tala för att delvis ta ut den i form av en skatt på bolagsnivå. 
 74 
 5 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt ges en bakgrund till den samhällsekonomiska analys av bolagsbeskattningen som kommer att presenteras i följande avsnitt. Vi inleder med frågan om vad som kännetecknar ett effektivt skatte- system och tar upp begrepp som effektivitetsförluster och neutralitet. I avsnittet diskuteras också antaganden om att Sverige är en liten, öppen ekonomi med välfungerande kapitalmarknader. Dessa antaganden är centrala för att kunna uttala sig om hur förändringar av den svenska bolagsskatten påverkar företagens globala investerings- beslut. 
  
 5.2 
  
 Kännetecken för ett effektivt skattesystem 
  
 Skatter är nödvändiga för att finansiera de offentliga utgifterna. Samtidigt som skatter leder till offentliga intäkter kan de påverka individers och företags beteende. Dessa beteendeförändringar kan vara både önskade och oönskade utifrån ett samhällsekonomiskt perspektiv. Ett exempel på en önskad beteendeförändring är skatter som internaliserar kostnaderna för samhället av ett visst beteende (exempelvis på miljön eller på hälsan) genom att prissätta sådant negativt beteende. Skatter på koldioxidutsläpp, tobak och alkohol är exempel på sådana skatter. Även om det kan finnas skatter som på grund av önskade beteendeförändringar leder till samhällseko- nomiska vinster kan man ändå anta att de flesta skatter leder till oönskade beteendeförändringar. Ett skattesystem som leder till små sådana beteendeförändringar kan sägas vara ett samhällsekonomiskt effektivt skattesystem. 
 I den ekonomiska forskningen är kravet på samhällsekonomisk effektivitet utgångspunkten för litteraturen om optimal beskatt- ning. Denna litteratur diskuterar frågan hur ett skattesystem ska 
 75 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 SOU 2014:40 
  
 vara utformat för att minimera de samhällsekonomiska kostnad- erna vid en given nivå på skatteintäkterna och en given grad av omfördelning. Ett resultat från denna litteratur är att skatte- systemet ska präglas av neutralitet. Det innebär att skatt ska tas ut på ett sätt så att olika ekonomiska val inte påverkas mer än nödvändigt. Då blir effektivitetsförlusterna så små som möjligt. 
  
 5.2.1 
  
 Skatter och effektivitetsförluster 
  
 De samhällsekonomiska effektivitetsförluster som har sin grund i beskattning är kopplade till de produktions- och konsumtions- beslut som hade tagits i en värld utan skatter men som ändras efter- som beskattningen snedvrider incitamenten. I litteraturen benämns effektivitetsförluster även med andra uttryck, som överskottsbörda och dödviktskostnader eller dödviktsförluster ( 
 deadweight loss 
 ). 
  
 1  
  
 I detta betänkande används genomgående termen effektivitets- förlust. 
 Det finns vissa samband mellan effektivitetsförluster och skatte- intäkter som kan sammanfattas enligt följande. 
 Skattesatsen och effektivitetsförlusterna 
 : Sambandet mellan en skattesats och effektivitetsförlusten beskrivs ofta som kvadratiskt. Det innebär att en skattehöjning orsakar större effektivitets- förluster om skattesatsen i ursprungsläget är hög än om den är låg. 
  
 Skattesatsen och skatteintäkterna 
 : En skattehöjning ger mindre skatteintäkter om skattesatsen i ursprungsläget är hög än om den är låg. 
  
 Beteendeförändringar och effektivitetsförluster 
 : Det är storleken på beteendeförändringarna som bestämmer effektivitetsförlusterna. En skattehöjning som orsakar stora beteendeförändringar orsakar därför också stora effektivitetsförluster. Det betyder att det är effektivare att beskatta ekonomiska aktiviteter vars omfattning är mindre känsliga för skatteförändringar än ekonomiska aktiviteter som är mer känsliga för skatteförändringar. 
  
 1  
 Relaterade begrepp är beskattningens marginalkostnad ( 
 marginal cost of public funds 
 ), som uttrycker effektivitetsförlusten av en skatt som den samhällsekonomiska kostnaden för att ta ut en krona mer i skatt, och den marginella effektivitetsförlusten ( 
 marginal dead weight loss from taxation 
 ), som beräknas som skillnaden mellan det belopp som skattebetalarna skulle kräva för att kompenseras för en skattehöjning och statens skatteintäkter från skattehöj- ningen, se Vargas (2010). 
 76 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 5.2.2 
  
 Skatter med små effektivitetsförluster 
  
 I föregående avsnitt noterades att skatter kan leda till oönskade beteendeförändringar som leder till effektivitetsförluster. Här nämns två olika typer av skatter där effektivitetsförlusterna kan antas vara låga. 
 En s.k. klumpsummeskatt är en skatt vars storlek är bestämd. Ett exempel på en klumpsummeskatt är om alla individer bosatta i ett land måste betala ett visst belopp i skatt. Eftersom de inte kan komma undan skatten snedvrids inga ekonomiska beslut som en följd av skatten. Den beteendeförändring som följer av en sådan skatt brukar därför vara referenspunkt när man värderar en skatts snedvridande effekter. Avvikelser från denna referenspunkt ger uttryck för beskattningens samhällsekonomiska effektivitetsförluster. Även om det lagtekniskt inte är något större problem att införa klumpsummeskatter så är det inte önskvärt av andra anledningar, såsom fördelningspolitiska. Det beror på att klumpsummeskatter inte är relaterade till vare sig inkomst eller förmögenhet. Därmed är de fördelningsmässiga konsekvenserna av sådana skatter i allmän- het oacceptabla. 
 Skatter på övervinster är det andra slaget av skatt som inte leder till några beteendeförändringar. En övervinst är den vinst som över- stiger ägarens avkastningskrav. Om vissa ekonomiska aktiviteter leder till övervinster kan det offentliga ta en del av övervinsterna utan att den som har rätten till övervinsterna anpassar sitt beteende. Detta gäller eftersom aktiviteten fortfarande är lönsam efter skatt. Ett exempel på en sådan skatt kan vara en skatt på en oljekälla eller andra naturliga resurser. Det finns övervinster som inte är knutna till en viss plats utan i stället till ett visst företag (eller koncern). Sådana vinster kan vara förknippade med till exempel en speciell teknologi eller varumärke och förekommer oavsett var produk- tionen äger rum. Beskattning av företagsspecifika övervinster kan, till skillnad från beskattning av platsspecifika övervinster, påverka var företagen väljer att lokalisera sin verksamhet. Det påverkar förstås statens skatteintäkter, men det betyder inte att skatten medför några effektivitetsförluster. 
 77 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 SOU 2014:40 
  
 5.2.3 
  
 Neutralitet och enhetlig beskattning 
  
 Det är inte möjligt att utforma ett helt neutralt skattesystem. Klumpsummeskatter är inte realistiska, och det finns i den svenska ekonomin inte särskilt stora platsspecifika övervinster att beskatta. 
 Huvuddelen av den skatt som ska tas ut måste därmed vara snedvridande. Enligt optimal beskattningsteori bör då mest skatt tas ut på de ekonomiska aktiviteter vars omfattning är minst känsliga för skatteförändringar. Om två aktiviteter är lika varandra är risken stor för att en skatt orsakar beteendeförändringar; om exempelvis skatten på sparande i utländska fonder höjs ändras beteendet hos spararna och delar av fondsparandet (och möjligen annat sparande) flyttas över till svenska fonder. När två eko- nomiska aktiviteter är lika varandra är det mest neutrala att beskatta de två aktiviteterna lika mycket. Att olika aktiviteter beskattas lika benämns enhetlig eller likformig beskattning. Inom företagsbeskattningens område är principen om neutralitet ofta liktydig med enhetlig beskattning. Det beror på att de ekonomiska aktiviteter som är aktuella att beskatta är lika varandra. En skillnad i skatt mellan sådana aktiviteter riskerar därför att leda till stora beteendeförändringar och därmed stora effektivitetsförluster. 
 I en expertrapport till detta betänkande resonerar Nielsen (2014) kring skattesystemets utformning. Enligt honom måste ett effektivt skattesystem balanseras på följande sätt. 
  
 Ersättning för arbetsinsatser ska beskattas på liknande sätt oavsett sammanhang. 
  
 Avkastning på sparande ska beskattas på liknande sätt oavsett placering. 
  
 Investeringar i företag ska beskattas på liknande sätt oavsett typ av investering och oavsett finansieringsform. 
  
 När skattesystemet inte är balanserat på detta sätt öppnar det upp för olika former av skatteplanering och skattearbitrage i syfte att mini- mera skattebetalningarna. Det blir till exempel lönsamt att omvandla inkomster från sådana som är högre beskattade (exempelvis arbets- inkomster) till sådana som är lägre beskattade (exempelvis kapital- inkomster). Det påverkar också hur företag väljer att organisera sin verksamhet. Dessutom störs såväl sparmönster som sammansätt- ningen av företagens investeringar och finansieringsval. 
 78 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 Under vissa speciella omständighet kan det vara lämpligt med avsteg från dessa balanskrav, men utgångspunkten ska enligt Nielsen vara att ekonomiska val ska styras av fundamentala faktorer och inte av skattesystemet som i stället ska vara neutralt. 
  
 5.2.4 
  
 Några obalanser i det svenska skattesystemet 
  
 Mot bakgrund av de önskvärda balanser som Nielsen tar upp kan några exempel från det svenska skattesystemet på avvikelser från balans nämnas. Det svenska skattesystemet är dualt. Arbetsinkomster beskattas progressivt, medan kapitalinkomster beskattas separat och proportionellt. Om ett företags ägare också arbetar i företaget kan man inte identifiera hur stor del av inkomsten som är avkast- ning på arbete och hur stor del som är avkastning på kapital. Höga inkomster beskattas lägre om de klassas som kapitalinkomster än om de klassas som arbetsinkomster. Det är därför lönsamt att klassa all inkomst över en viss nivå som kapitalinkomst. Av det skälet finns de särskilda reglerna för delägare i fåmansföretag, de s.k.  
 3:12-reglerna, 
  som reglerar hur mycket av inkomsten som får beskattas som kapitalinkomst. 
 Ett annat exempel är reglerna för investeringssparkonto. Beskatt- ningen av sparande på ett sådant konto är lägre än på annat sparande. Sparande i aktier i fåmansföretag tillåts inte inom ramen för investeringssparkonto. Det är därför mer skattemässigt gynnsamt att spara i exempelvis börsnoterade aktier än i aktier i fåmansföretag. 
 Ett tredje exempel är den skattemässigt asymmetriska behand- lingen mellan eget och lånat kapital. Kostnader för lånat kapital (ränta) får dras av i företaget medan kostnader för eget kapital (utdelning) inte får dras av. Detta innebär en snedvridning i före- tagens finansieringsval. Kommitténs direktiv pekar särskilt ut denna brist på neutralitet. I avsnitt 7 diskuteras den mer ingående. 
  
 5.2.5 
  
 Skatt och entreprenörskap 
  
 Skattesystemet påverkar på flera sätt avkastningen på entrepre- nörskap. Ett skattesystem som inte missgynnar entreprenörskap ska vara neutralt mellan investeringar med olika hög risk. I ett skatte- system som är riskneutralt är skatten linjär; höga inkomster beskattas med samma skattesats som låga inkomster, och negativa inkomster 
 79 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 SOU 2014:40 
  
 beskattas på motsvarande sätt som positiva inkomster. Så är inte fallet i det svenska skattesystemet. Visserligen finns det möjlighet att spara underskott för att i företaget dra av dessa mot framtida inkomster, men i händelse av konkurs kommer dessa avdrag aldrig till användning. Detta gör att en investering med hög risk beskattas till en högre procentsats än en investering med låg risk. Detta förstärks av den progressiva beskattningen av arbetsinkomster. 
 Det finns goda argument för att inte bara eftersträva neutralitet utan till och med subventionera visst entreprenörskap. Det gäller verksamhet som har positiva externa effekter, det vill säga en sam- hällsekonomisk avkastning som är högre än den avkastning som tillfaller ägarna (se SOU 2012:3 och SOU 2012:66). Det är en stor utmaning att utforma skatteregler som förbättrar incitamenten för sådan verksamhet samtidigt som man inte öppnar upp för skatte- planering och beteenden som kan följa av den sortens obalanser som beskrevs i avsnitt 5.2.4. Studier av de svenska reglerna för be- skattning av delägare i fåmansföretag visar att det finns tydliga indika- tioner på att de lättnader som har gjorts av reglerna har lett till omfattande skatteplanering samtidigt som effekterna på investeringar varit små (se Jones och Nielsen, 2012; Alstadsæter med flera, 2014). 
 Lynn och Sanandaji (2014a) redogör i en expertrapport till betänkandet för lyckade exempel på stöd till entreprenörskap. Mot bakgrund av skatteregler för optioner i USA föreslår de en reformering av beskattningen av vissa personaloptioner. Genom en lättare beskattning av sådana optioner skulle villkoren för entre- prenörsdrivna företag kunna förbättras utan att skattebortfallet skulle bli särskilt stort, enligt författarna. De går djupare in i det förslaget i en annan expertrapport till betänkandet (2014b). 
  
 5.3 
  
 Några stiliserade fakta om svensk ekonomi 
  
 Den samhällsekonomiska analysen i betänkandet bygger på ett antal antaganden som är avgörande för hur förändringar av den svenska bolagsskatten kan förväntas påverka (globala)  
 produktions-, 
  investerings- och finansieringsbeslut. Vart och ett av dessa antaganden 
 – och deras betydelse för förväntade effekter – kan och har diskuterats 
  
 i 
  
 forskningslitteraturen. Det finns därför skäl att närmare redovisa och motivera antagandena. 
  
 80 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 5.3.1 
  
 Antagandet om en liten ekonomi 
  
 Antagandet om liten ekonomi betyder att sparandet i Sverige är så litet i förhållande till det totala sparandet i världen att förändringar i svenskars sparande har en försumbar effekt på sparandet i världen. Svenskar kan med andra ord inte påverka den totala tillgången på kapital i världen och därmed inte heller räntan på den globala penningmarknaden. Detta är ett rimligt antagande för Sverige. För ett land som USA är motsvarande antagande problematiskt, efter- som en kraftig ökning av det amerikanska sparandet alternativt ett utflöde av amerikanskt kapital på den internationella kapital- marknaden skulle påverka den totala kapitaltillgången i världen och därmed driva ned räntan på den globala penningmarknaden. 
  
 5.3.2 
  
 Antagandet om en öppen ekonomi 
  
 Antagandet om en öppen ekonomi är intimt förknippat med hur kapitalmarknaderna fungerar. I en öppen ekonomi med perfekta kapitalmarknader kan kapital flöda fritt in till och ut ur Sverige. Det innebär att räntan sätts på den internationella kapitalmark- naden och att inhemska investeringar inte behöver finansieras med inhemskt sparande. Det innebär också att avkastningskravet efter bolagsskatt bestäms internationellt och är oberoende av skatten på kapitalinkomster i Sverige. 
 Alla aktörer i ekonomin behöver inte ha tillgång till den inter- nationella kapitalmarknaden för att villkoret om en öppen ekonomi ska vara uppfyllt. Om svenska hushåll ökar sitt sparande och sätter in hela det ökande sparandet på sina svenska sparkonton, kan svenska banker i sin tur förmedla de sparade pengarna till den internationella kapitalmarknaden. Räntan på svenska sparkonton kommer därmed att vara oförändrad även om sparandet i Sverige ökar. På motsvarande sätt behöver inte alla företag ha tillgång till den internationella kapitalmarknaden för att villkoret om en öppen ekonomi ska vara uppfyllt. Små svenska företag utan internationell direktfinansiering kan ju ha ägare som i sin tur som alternativ kan äga aktier i stora företag vars avkastningskrav sätts på internation- ella marknader. Antagandet om att den svenska kapitalmarknaden är öppen kan för det mesta betraktas som relativt väl uppfyllt. 
 81 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 SOU 2014:40 
  
 5.3.3 
  
 Antagandet om en perfekt kapitalmarknad 
  
 Antagandet om en perfekt fungerande kapitalmarknad är som Lynn och Sanandaji (2014a) och Nielsen (2014) understryker i sina expertrapporter inget självklart antagande. I avsnitt 7.2.2 redogörs för olika imperfektioner på kapitalmarknaden. En imper- fektion som är av särskild relevans i bolagsskattesammanhang är s.k.  
 Clark. Det betyder att investerare har en stark benägenhet att investera i det egna landet. Det finns flera möjliga förklaringar till ett sådant investeringsbeteende, bland annat att det finns infor- mationskostnader som gör det lättare att bedöma avkastningen på inhemska investeringar än på investeringar i utlandet. Det ovan beskrivna sambandet mellan bolagsskatt och investeringar kan dock anses gälla trots  
 Clark. Det viktiga antagandet i det avseendet är inte att kapitalmarknaderna är perfekta, utan att finansieringen av den marginella investeringen – det vill säga den investering som precis uppfyller avkastningskravet – sker på den internationella kapital- marknaden. Detta är ett rimligt antagande i många fall, till exempel för börsnoterade företag. För mindre, onoterade företag som har en eller ett fåtal privatpersoner som ägare är antagandet normalt sett inte uppfyllt. Dessa ägare har ofta en mycket stor andel av sitt kapital bundet i företaget. I sådana fall kan ägarna förväntas kräva en riskpremie för att investera ytterligare i bolaget. Avkastnings- kravet på investeringar som görs i bolaget kommer i de fallen att vara högre än avkastningskravet på den internationella kapital- marknaden. 
  
 5.3.4 
  
 Sverige är en liten, öppen ekonomi med en välfungerande kapitalmarknad 
  
 Sammantaget innebär de ovan listade antagandena att Sverige som en utgångspunkt kan karakteriseras som en liten, öppen ekonomi där många företag kan finansiera sig på en internationell kapital- marknad. Detta är av betydelse för analysen av hur bolagsskatte- bördan fördelas mellan produktionsfaktorerna arbete och kapital. En viktig följd av att Sverige kan ses som en liten öppen ekonomi är att avkastningen på realinvesteringar i Sverige efter bolagsskatt bestäms av den internationella kapitalmarknaden. En annan viktig följd är att avkastningskravet som svenska sparare kräver före ägarskatter bestäms av den internationella kapitalmarknaden. Varken svensk skattepolitik 
 82 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ekonomiska utgångspunkter 
  
 eller utbudet av svenskt kapital kan påverka avkastningen på den inter- nationella kapitalmarknaden. Det betyder också att svenska sparare kräver en avkastning som liknar den på den internationella kapital- marknaden. 
 83 
 6 Bolagsskattens effekter 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt beskrivs hur förändringar av bolagsskatten kan för- väntas påverka företagens investeringsbeslut. Det visas hur bolags- skatten påverkar kapitalkostnaden och därmed lönsamheten för fysiska investeringar i Sverige (avsnitt  
 6.2) 
 . Därefter diskuteras vem som bär den ekonomiska bördan av ett förändrat bolagsskatteuttag (avsnitt  
 6.3) 
 . Forskningsresultat visar att bolagsskatten i en liten öppen ekonomi som den svenska främst bärs av produktions- faktorn arbete genom lägre reallöner; en lägre bolagsskatt skulle därmed kunna leda till högre reallöner. Därefter berörs kort hur bolagsskatten påverkar incitamenten för skuldsättning (avsnitt 6.4) 
 – en fråga som diskuteras mer ingående i avsnitt 7 – och vilka lång- siktiga effekter en förändrad bolagsskattesats kan förväntas ha på de offentliga finanserna (avsnitt 6.5). 
  
 6.2 
  
 Investeringar och sysselsättning 
  
 6.2.1 
  
 Teoretisk bakgrund 
  
 Sambandet mellan bolagsskatt, investeringar och sysselsättning kan förenklat illustreras med hjälp av en s.k. neoklassisk investerings- modell. 
  
 1  
  
 I sin enklaste form bortser modellen från förekomst av osäkerhet och av transaktions- och informationskostnader. I modellen antas att företagaren försöker att maximera företagets värde i ägarnas händer. Företagets värde beräknas som de diskonterade överskott som går till ägarna. Enligt modellen investerar företag i alla projekt som har ett positivt nuvärde, det vill säga projekt där avkastningen är större än investerarens avkastningskrav. Eftersom ägarna antas ta 
  
 1  
 Modellen baseras på Sampson (1963) och Fernandez och Sampson (1967). 
 85 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 hänsyn till avkastningen på en alternativ placering, som därmed bestämmer det avkastningskrav som ställs på de företag de äger, ingår detta avkastningskrav efter skatt som en kostnad. I en liten öppen ekonomi bestäms detta avkastningskrav efter bolagsskatt (se diskussion i avsnitt 5) via den internationella kapitalmarknaden. 
 De olika aktuella investeringsprojekten rangordnas efter för- väntad avkastning (internränta). Investeringsvolymen (egentligen kapitalstocken) bestäms av den marginella investeringen vars avkastning före bolagsskatt precis täcker kapitalkostnaden. Kapital- kostnaden kan uppfattas som den lägsta avkastning före skatt före- taget måste kräva av sina investeringsprojekt så att avkastningen efter skatt inte understiger finansiärernas avkastningsanspråk. 
 Om kapitalkostnaden höjs, till exempel på grund av höjd skatte- kostnad, så minskar mängden genomförda projekt. Investeringar som genererar en överavkastning, det vill säga investeringar där av- kastningen är större än kapitalkostnaden, påverkas dock inte av en höjd kapitalkostnad. Så länge det finns en överavkastning kommer en investerare alltid att genomföra dessa projekt eftersom de höjer investerarens förmögenhet. Eftersom beskattning av övervinster inte påverkar investerarens beslut medför en sådan skatt inte några samhällsekonomiska effektivitetsförluster. Som nämndes i avsnitt 5 kan beskattning av  
 företagsspecifika  
 övervinster dock leda till att multinationella företag väljer att investera i ett annat land i stället. 
 I en expertrapport till betänkandet redogör Wilson för de närbesläktade begreppen kapitalkostnad och effektiv marginalskatt (se bilaga 7). Där redovisas också beräkningar för olika typer av investeringar som finansieras med eget och lånat kapital för några av de modeller som kommittén har utrett närmare. I tabell 6.1 redovisas både kapitalkostnaden och den effektiva marginalskatten för en investering som skrivs av till hälften som maskiner, till hälften som byggnader. Den effektiva marginalskatten beräknas som skattekilen mellan kapitalkostnaden och avkastningskravet efter skatt, uttryckt som andel av kapitalkostnaden. 
 86 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 Tabell 6.1 Kapitalkostnad och effektiv marginalskatt 2012 och 2013 på en investering som skrivs av till hälften som maskiner, till hälften som byggnader. 4 procents marknadsränta, 2 procent inflation. Procent 
  
 Skattesats 
  
 Kapitalkostnad 
  
 Effektiv marginalskatt 
  
 Lån 
  
 Eget kapital 
  
 Lån 
  
 Eget kapital 
  
 2012 
  
 26,3 % 
  
 3,2 
  
 5,2 
  
 -25,0 
  
 23,1 
  
 2013 
  
 22,0 % 
  
 3,4 
  
 5,0 
  
 -17,6 
  
 20,0 
  
 Källa: Jones (2014). 
 För en investering finansierad med lån är den effektiva marginal- skatten negativ. Det betyder att avkastningen efter skatt är högre än avkastningen före skatt. Denna skattesubvention beror på att hela räntekostnaden får dras av, också den som beror på inflationen och därmed ekonomiskt sett utgör en amortering. 
 År 2013 sänktes bolagsskattesatsen från 26,3 procent till 22 procent. Som visas i tabellen påverkade det den effektiva marginal- skatten på vitt skilda sätt för investeringar som finansieras med lånat respektive eget kapital. En investering finansierad med lånat kapital fick i och med skattesatssänkningen en mindre negativ effektiv marginalskatt. Den effektiva marginalskatten på en investering finansierad med eget kapital blev däremot lägre i och med skatte- satssänkningen. 
 I beräkningarna ovan ingår inte den skatt som långivarna och aktieägarna betalar på ränteinkomster, kapitalvinster och utdel- ningar. Det beror på antagandet om fri kapitalrörlighet i en öppen ekonomi. Utan en sådan skulle en skatt på kapitalinkomster leda till att höja avkastningskravet i Sverige. Med antagandet att kapitalet kan röra sig fritt över gränserna är det den effektiva bolagsskatten samt avkastningskravet på den internationella kapitalmarknaden som bestämmer avkastningskravet. 
 Bolagsskatten påverkar alltså kapitalstockens storlek via kapital- kostnaden. Det är svårt att säga hur stor effekt en förändrad kapitalkostnad har på investeringarna. Södersten (2014) refererar i sin expertrapport till studier som tyder på en elasticitet i kapital- stocksefterfrågan med avseende på kapitalkostnaden som ligger i intervallet  
 -0,5 
  till  
 -1. 
  
 87 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 6.2.2 
  
 Bolagsskattens effekt på sysselsättningen 
  
 En sänkning av bolagsskattesatsen sänker kapitalkostnaderna vilket gör att fler investeringar blir lönsamma. Därmed kommer mängden kapital per anställd, den s.k. kapitalintensiteten, att öka. Denna höjda kapitalintensitet stärker arbetskraftens produktivitet. Följden blir att arbetsgivarna efterfrågar arbetskraft mer intensivt. Denna effekt är särskilt stor under den tid då kapitalstocken växer men där reallönerna inte har hunnit anpassa sig till den högre produktivitets- nivån (den s.k. keynesianska mekanismen). På kort och medellång sikt gynnar en större kapitalstock både produktion (BNP) och sysselsättning. På längre sikt innebär en högre kapitalintensitet högre produktivitet för arbetskraft och att reallönerna före skatt höjs. Högre reallöner kan i sin tur ha en positiv inverkan på arbets- utbudet och därmed på sysselsättningen även på lång sikt. 
 Det är svårt att bedöma storleken på sysselsättningseffekterna. De samband som modelleras i litteraturen är komplicerade och påverkas av många faktorer, såsom fackföreningars förhandlingsstyrka, konkur- rensintensiteten på produktmarknaden, individernas värdering av arbete kontra fritid, substitution mellan arbete och kapital, och så vidare. Den empiriska litteraturen är begränsad och mer specifikt saknas studier för de nordiska länderna. 
  
 6.2.3 
  
 Anpassningseffekter 
  
 En höjd bolagsskatt leder till att nettoavkastningen på en investering minskar. Enligt den neoklassiska investeringsmodellen skulle detta betyda att kapitalstockens optimala storlek minskar. I praktiken kan det dock vara omöjligt att på kort sikt minska kapitalstocken. 
 Den långa livslängden hos realekonomiska investeringar leder till att en del förändringar av skattereglerna kapitaliseras i ändrade tillgångspriser. Detta medför att en höjd bolagsskatt delvis bärs av de befintliga kapitalägarna. Om bolagsskatten höjs genom en höjd bolagsskattesats reduceras värdet på tillgångarna. Om bolagsskatte- uttaget däremot höjs genom en begränsning av möjligheten till skatte- mässiga avskrivningar höjs värdet på befintligt kapital. Därmed sker en förmögenhetsöverföring ( 
 windfall profits)  
 till de nuvarande aktie- ägarna. En del av bolagsskatten kapitaliseras i värdet av tillgångarna. En annan del av bolagsskattebördan får sitt genomslag i den framtida avkastningen. Detta betyder att höjningar av bolags- skatten påverkar dagens aktieägare och de framtida aktieägarna. 
 88 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 6.3 
  
 Fördelning av skattebördan 
  
 Det är inte enkelt att avgöra vem som genom lägre realinkomster bär den ekonomiska bördan av en höjd bolagsskatt. Företag kan inte bära bördan av en skatt. I stället måste, som påpekades i avsnitt 4, skatte- bördan bäras av individer som står i relation till ett företag. Det betyder att bolagsskatten måste bäras av någon eller några av följande grupper: konsumenter, anställda och aktieägare. Analysen försvåras ytterligare då realinvesteringar kan ha lång livslängd. Därmed kommer också fördelningen av bördan av exempelvis en förändrad skattesats variera över tiden – incidensen på medellång och lång sikt kan vara annorlunda än den på kort sikt. 
 Eftersom införandet av skatter eller förändringar av skattesatser har en effekt på ekonomins jämviktstillstånd används vanligtvis en s.k. allmänjämviktsmodell för att analysera bolagsskattens effekter. Som viktigaste produktionsfaktorer ingår arbete och kapital i modellerna. Resultaten av olika modellövningar beror förstås av de olika antaganden som görs i modellerna. I forskningslitteraturen redovisas också en betydande variation vad gäller bolagsskattens incidens, bland annat beroende på om man antar en sluten eller en öppen ekonomi. 
  
 6.3.1 
  
 Analyser med hjälp av allmänjämviktsmodeller 
  
 Harbergers modell från 1962 (Harberger, 1962) har haft stort genomslag på forskningslitteraturen om bolagsskattens incidens. Harberger utgår från en enkel allmänjämviktsmodell för att upp- skatta de långsiktiga effekterna av ett införande av en bolagsskatt. I modellen finns två sektorer, en beskattad bolagssektor och en obeskattad  
 (företags-)sektor. 
  Dessa sektorer använder arbete och kapital som produktionsfaktorer. Modellen antar en sluten ekonomi där det totala utbudet av arbete och kapital är konstant. I denna modell bär kapitalägarna hela bördan av en höjd bolagsskatt. Det kan förklaras med att bolagsskatten minskar investerarnas avkast- ning från bolagssektorn. Eftersom kapitalets avkastning i bolags- sektorn sänks söker sig en del av kapitalet från bolagssektorn till den obeskattade sektorn. Kapitalintensiteten i den beskattade sektorn sänks och kapitalintensiteten i den obeskattade sektorn höjs. Eftersom utbudet av kapital är konstant betyder detta att priset på kapital faller i den obeskattade sektorn och stiger i bolagssektorn på 
 89 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 grund av utflödet. Därför bärs bolagsskatten i Harbergers modell till hundra procent av kapitalet. 
 Harbergers modell kan användas också för att analysera incidensen i en öppen ekonomi. Den obeskattade sektorn kan då ges tolkningen att vara utlandet. Med en sådan tolkning leder en höjd inhemsk bolagsskatt i en liten ekonomi till att kapital flyttar från landet (den beskattade sektorn) till utlandet (den obeskattade sektorn). Inci- densen blir då en annan. Harbergers modell har visat sig vara känslig för antaganden, och vidareutvecklingar av modellen för en öppen ekonomi visar att bolagsskatteincidensen är svårbedömd. Incidensen skiljer sig åt beroende på landets storlek, kapitalrörlighet och möjlig- heter att substituera mellan produkter som produceras i olika länder. Anderson (2010) genomgång av litteraturen identifierar fem faktorer som påverkar hur bolagsskatten fördelas långsiktigt mellan produktionsfaktorerna kapital och arbete. De faktorer som närmare tas upp nedan och som presenteras i tabell 6.2 är kapitalets rörlighet, internationell produktsubstitution, storleken på landet som tar ut skatten, faktorsubstitution och kapitalintensiteten i den beskattade sektorn. När kapital kan röra sig över gränser blir det dessutom möjligt att skilja mellan skatter på sparande som tas ut på individnivå för individer bosatta i landet (ägarskatter) och inkomstskatter som tas ut på kapitalanvändning i landet (bolagsskatten). I modellerna antas att skatter på sparande bara träffar inhemska investerare. Bolags- skatten påverkar däremot både inhemska och utländska investerare som investerar inom landet. En följd av detta är att införandet av en bolagsskatt gör det mindre attraktivt att investera i landet. Eftersom produktionsprocessen kräver både arbete och kapital sjunker arbetets marginalprodukt när kapitalintensiteten sjunker. En sjunkande kapitalintensitet leder till lägre löner och därmed på sikt till lägre sysselsättning. Nedan diskuteras hur kapitalrörlighet över gränser, internationell produktsubstitution, storleken på ekonomin, faktorsubstitution mellan arbete och kapital samt faktorintensiteten påverkar bolagsskatteincidensen. 
 Kapitalmobilitet över gränser 
 Hur påverkas Harbergers (1962) resultat om kapitalet får röra sig över gränserna? Med kapitalrörlighet kan införandet av en bolags- skatt i ett land leda till ett utflöde av kapital. Utflödet leder till att kapitalets marginalprodukt stiger. Utflödet pågår till dess att kapitalets 
 90 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 marginalprodukt är lika stor som den var före skattens införande. Till följd av utflödet krymper kapitalstocken. Den mindre kapitalstocken får genomslag i en mindre efterfrågan på, och minskad produktivitet av, produktionsfaktorn arbete. Samtidigt stiger kapitalstocken i utlandet. Produktionsfaktorn arbete som är lokaliserad i utlandet gynnas av en större kapitalstock. Där ökar produktiviteten. Eftersom det kan antas att produktionsfaktorn arbete är mindre rörlig än kapital leder en minskad efterfrågan på arbete till lägre löner. 
 Internationell produktsubstitution 
 Om de inhemska och utländska produkterna skiljer sig åt mycket eller om det finns unika tillgångar i landet kan utflödet av kapital minska. När det inte går att ersätta de inhemska produkterna med utländska försvåras möjligheten till kapitalexport. Eftersom det inte sker någon efterfrågeökning i utlandet kan inte kapitalet absorberas. Följden är att en större del av kapitalet stannar i landet som tar ut bolagsskatten och därmed bärs en större del av bolagsskattebördan av det inhemska kapitalet. 
 Storleken på ekonomin 
 Ju större ekonomin är som tar ut bolagsskatten desto svårare är det för utlandet att absorbera kapitalet utan att det minskar kapitalets marginalavkastning i utlandet. Det betyder att bördan av en bolags- skatt som införs – eller höjs – i ett större land till en viss del faller på det utländska kapitalet. Det beror på att kapitalutflödet minskar kapitalets avkastning i utlandet. Om bolagsskatten i stället tas ut i ett litet land och kapitalet utan problem kan absorberas i utlandet, leder detta till att produktionsfaktorn arbete bär hela bördan av bolagsskatten. 
 Faktorsubstitution mellan kapital och arbete 
 Andelen av bolagsskattebördan som bärs av produktionsfaktorn arbete beror även på faktorsubstituerbarheten mellan arbete och kapital. Ju lättare det är att ersätta ett utflöde av kapital med arbete, desto lägre är andelen av bolagsskattebördan som bärs av produktions- faktorn arbete. Om införandet av en bolagsskatt leder till minskad 
 91 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 kapitalintensitet i en ekonomi så styr möjligheten till faktor- substitution efterfrågan på produktionsfaktorn arbete. Påverkan på lönerna är större om kapitalet inte kan ersättas med arbete. Det kan antas att effekten blir särskilt stor i en mindre ekonomi eftersom det kan antas att landet kan exportera en större andel av sitt kapital utan att förändra kapitalets avkastning i utlandet. 
 Faktorintensiteten 
 En kapitalintensiv sektor påverkas mer av bolagsskattens nivå och är i större behov av att reducera sina kostnader än en arbetsintensiv sektor. Det görs genom en minskning av arbetsinkomsterna i sektorn. Ju högre kapitalintensiteten är i sektorn desto större är behovet av att reducera kostnaderna. Om arbetsmarknaden är rörlig inom ett land så leder detta till att lönerna sänks även i landets andra sektorer. 
 Sammanfattning 
 I tabell 6.2 sammanfattas hur bolagsskatteincidensen påverkas av ovan beskrivna faktorer. 
 Tabell 6.2 Olika faktorers påverkan på bolagsskatteincidensen 
  
 Andel som faller 
  
 Andel som faller 
  
 på kapital 
  
 på arbete 
  
 Hög kapitalmobilitet 
  
 Hög internationell produktsubstitution 
  
 Liten ekonomi 
  
 Hög faktorsubstitution 
  
 Hög kapitalintensitet i beskattade sektorn 
  
 Källa: Madden (2010). 
  
 Bolagskattebördan bärs i en liten ekonomi till stor del av arbetskraften 
 Det har i ett antal studier gjorts försök att uppskatta den andel av bolagsskatten som bärs av produktionsfaktorn arbete. Uppskatt- ningarna skiljer sig delvis åt beroende på hur hög kapitalets rör- lighet antas vara. Resultaten sammanfattas i tabell 6.3. De tyder på att produktionsfaktorn arbete bär en relativt stor andel av bolags- skattebördan i en liten ekonomi. 
 92 
 SOU 2014:40 Bolagsskattens effekter 
  
 Tabell 6.3 
  
 Uppskattningar av bolagsskatteincidensen med hjälp av 
  
 allmänjämviktsmodeller 
  
 Bolagsskatteincidens som faller på arbete 
  
 Hög kapitalrörlighet 
  
 Mycket hög kapitalrörlighet 
  
 Savage och Flores (1985) 
  
 Cannon % 
  
 ~85 % 
  
 Madden och Smetters (2006) 
  
 28 % 
  
 73 % 
  
 Bond (2006) 
  
 59 % – 90 % 
  
 Harberger (2008) 
  
 96 % – 130 % 
  
 Bond (2006) presenterar en enkel tumregel för att uppskatta förhållandet mellan ett lands storlek och bolagsskatteincidens: 
  
 Andelen som bärs av det inhemska kapitalet = (Landets storlek) / (Storleken på världsekonomin) 
  
 Andelen som bärs av den inhemska arbetskraften = 
  
 1(Landets storlek / Storleken på världsekonomin) 
 Tumregeln gäller för länder med hög produktsubstitution och med helt rörligt kapital. För Sverige, ett litet land med en öppen eko- nomi, kan det antas att förutsättningarna avseende kapitalmobilitet och produktsubstitution till stor del är uppfyllda. Enligt tumregeln skulle det betyda att bolagsskattebördan i Sverige till nästan 100 procent skulle falla på produktionsfaktorn arbete. 
  
 6.3.2 
  
 Nyare empiriska studier av bolagsskattebördan 
  
 Under senare år har flera empiriska studier gjorts av bolagsskatte- bördan. Två nya studier, av Fuest med flera (2013) och Arulampalam med flera (2012) indikerar att en bolagsskattehöjning skulle kunna ha betydande sänkande effekter på lönerna. 
 För varje extra euro i bolagsskatt ett företag betalar kommer enligt Fuest med flera (2013) lönesumman att sänkas med  
 0,44–0,77 
  euro, där cirka 85 procent av effekten kan hänföras till effekter via för- ändrad lönesättning. Den resterande delen kommer från effekten på investeringar. Arulampalam med flera (2012) uppskattar att en bolagsskattehöjning på en euro leder till en sänkning av löne- summan med 0,50 euro. 
 93 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 6.4 
  
 Hur påverkar bolagsskattesatsen företagens belåning? 
  
 Bolagsskatten medför i såväl det svenska som de flesta andra län- ders skattesystem att det är skattemässigt fördelaktigt att finansiera investeringar med lånat kapital framför att finansiera dem med eget kapital. Denna skattemässiga asymmetri diskuteras mera ingående i avsnitt 7. Den skattemässigt fördelaktiga behandlingen av lånat kapital leder till att ett företags värde kan öka genom ökad skuld- sättning. Detta är särskilt relevant för företag som har en stor andel belåningsbara tillgångar. Å andra sidan medför ökad skuldsättning att andra kostnader ökar, exempelvis kostnader som uppstår i sam- band med konkurs. En sänkning av bolagsskatten minskar fördelen förknippad med skuldsättning samtidigt som nackdelarna med skuldsättning inte påverkas. För att minska dessa kostnader måste företaget sänka sin skuldsättning. Det finns alltså tydliga incita- ment att minska skuldsättningen vid en sänkt bolagsskattesats. 
 Det finns ett flertal studier som empiriskt undersöker hur en förändrad bolagsskattesats påverkar företagens mix mellan skulder och eget kapital. 
 Cooke och Harris (2001) använder sig av variationen i bolags- skattesatser mellan små och stora företag i USA och kommer fram till att en sänkt bolagsskattesats med en procentenhet skulle min- ska skuldernas andel av totala tillgångar med 0,36 procent. De Vaughn och Baker (2008) sammanställer resultaten från ett flertal studier. Enligt dem finns det starkt forskningsstöd för att en sänkt bolagsskattesats med en procentenhet skulle minska skuldernas an- del av totala tillgångar med 0,3 procent. En följd av denna förbätt- rade soliditet är att ränteavdragen minskar, och därmed växer bolagsskattebasen. Det betyder att en sänkning av bolagsskattesats- en kan förväntas leda till en viss utvidgning av bolagsskattebasen. 
  
 6.5 
  
 Långsiktiga effekter på offentliga finanser av en förändrad bolagsskattesats 
  
 Beräkningar av den offentligfinansiella effekten av en skatteföränd- ring ska enligt de beräkningskonventioner som gäller i Finansde- partementet inte beakta eventuella effekter på den reala ekonomin trots att sådana effekter kan förväntas påverka skattebasen. Vid be- räkning av den långsiktiga effekten görs däremot en bedömning av 
 94 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 sådana effekter. Därmed kan man också beräkna i vilken utsträck- ning en skattesänkning finansierar sig själv, den s.k. självfinansi- eringsgraden. Vid beräkning av självfinansieringsgraden av en sänkt bolagsskattesats beaktas fem kanaler, vilka kort beskrivs nedan. För mer detaljerade beskrivningar, se Finansdepartementet (2013). 
 Inkomstomvandling 
 Det som avses med inkomstomvandling är den omvandling som kan göras från arbetsinkomster och enskilda näringsidkares inkomster till kapitalinkomster genom att bilda aktiebolag. Bedömningen som görs är att sådan inkomstomvandling inte påverkar de totala skatte- intäkterna. 
 Vinsttransfereringar inom multinationella företag 
 Multinationella företag kan genom prissättningen av koncerninterna transaktioner skatteplanera och därmed minimera sina skatte- kostnader (se vidare avsnitt 9). Skillnader i bolagsskattesats mellan länder påverkar detta beteende, vilket har visats i ett antal empiriska studier. Baserat på uppskattade effekter i ekonomisk forskning bedöms en sänkning av bolagsskattesatsen med en procentenhet via denna kanal öka bolagsskattebasen med 0,4 procent. 
 Valet mellan eget och lånat kapital 
 Kapitalkostnaden för tillgångar som finansieras med lånat kapital är lägre än för tillgångar som finansieras med eget kapital. Detta ger incitament för lånefinansierade investeringar. En sänkt bolags- skattesats bedöms minska företagens kvot mellan lånat kapital och totalt kapital. Baserat på uppskattningar i den ekonomiska forsk- ningen bedöms en procentenhet lägre bolagsskattesats minska denna skuldkvot med 0,3 procent, och bolagsskattebasen bedöms öka med omkring 0,16 procent. 
 95 
  
 Bolagsskattens effekter 
  
 SOU 2014:40 
  
 Effekter på marginella investeringar 
 Enligt neoklassisk teori går effekten av en sänkt bolagsskattesats på investeringarna via kapitalkostnaden, vilket beskrevs i avsnitt 6.2.1. Vid beräkningen av kapitalkostnaden viktas nyemitterat kapital med 10 procent, lån med 35 procent och icke utdelade vinstmedel med 55 procent. De olika tillgångsslagen ges samma vikter. Beräk- ningarna visar att en procentenhet lägre bolagsskattesats ger en sänkning av den effektiva marginalskatten med 0,67 procentenheter, vilket bedöms öka investeringarna ökar med ca 0,65 procent. Antagan- det görs att 50 procent av investeringarna reagerar på marginella skatteincitament. Effekten på bolagsskattebasen av en förändring av bolagsskattesatsen med en procentenhet blir via den här kanalen därmed 0,33 procent. 
 Effekter på utländska direktinvesteringar 
 Förutom marginella investeringsbeslut, kan ett multinationellt företag också fatta diskreta beslut om att nya dotterbolag ska etableras i ett visst land eller inte. Dessa diskreta beslut beror delvis på den genom- snittliga effektiva skattesatsen investeringen möter (se vidare avsnitt 9). En sänkning av bolagsskattesatsen med en procentenhet 
  
 beräknas leda 
  
 till 
  
 att 
  
 denna genomsnittsskatt minskar 
  
 med 
  
 0,87 procent. 
  
 Som 
  
 följd 
  
 bedöms bolagsskattebasen öka 
  
 med 
  
 0,7 procent. 
  
 Självfinansieringsgrad 
 Sammantaget bedömer Finansdepartementet att en sänkt bolags- skattesats med en procentenhet leder till att bolagsskattebasen ökar med 1,59 procent. Med hänsyn tagen till att mer investeringar leder till ökad marginalproduktivitet för arbete och därmed högre löner, beräknas basbreddningen via de fem kanalerna leda till ökade skatteintäkter som motsvarar 43 procent av den statiskt beräknade offentligfinansiella kostnaden. Denna uppskattade självfinansierings- grad är enligt Finansdepartementet i samma härad som tidigare uppskattningar. 
 96 
  
 7 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt en vanlig målformulering i ekonomiska modeller har företag som mål att maximera företagets värde i ägarnas händer. En sam- hällsekonomiskt effektivt utformad bolagsbeskattning ska inte påverka vilka (reala) investeringar som skapar värde i företagen. Det ska i stället avgöras av investeringarnas lönsamhet före skatt. I kommitténs direktiv tas två s.k. asymmetrier upp som präglar den svenska bolagsbeskattningen och som pekas ut som viktiga reform- områden då de kan ha en negativ inverkan på den samhällsekono- miska effektiviteten i svenska företag. Den ena rör det förhållandet att avkastningen på vissa tillgångar (till exempel näringsbetingade andelar) är skattefri samtidigt som ränteutgifter (med vissa undan- tag) får dras av. Den asymmetrin analyseras i avsnitt 8. Den andra asymmetrin rör den skattemässiga olikbehandlingen av eget och lånat kapital och analyseras i detta avsnitt. 
 Företagets värde utgörs av avkastningen på gjorda investeringar. Investeringarna finansieras med lånat eller eget kapital. Dessa två finansieringsformer har skilda egenskaper som gör att de är olika väl lämpade för olika typer av investeringar. Avkastningen för kreditgivaren är i form av löpande räntebetalningar och när lånet förfaller återbetalas det lånade beloppet. Utifrån detta perspektiv lämpar sig lånefinansiering inte lika bra för mer osäkra (riskfyllda) investeringar. Därtill kräver oftast kreditgivaren någon form av säkerhet för att medge lån. Lånefinansiering lämpar sig därför bättre för vissa företag, i synnerhet i kapitalintensiva branscher med beprövade teknologier. En kreditgivare är inte intresserad av att finansiera investeringar med alltför osäker avkastning eftersom kreditgivarens avkastning är begränsad på uppsidan. 
 97 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 De olika egenskaperna hos lånat och eget kapital medför att dessa två finansieringskällor lämpar sig för olika typer av företag, i olika branscher, i olika utvecklingsskeden och så vidare. Vissa före- tag är på grund av sin verksamhet eller typ av tillgångar begränsade till en viss finansieringskälla, och inom vissa företag bör vissa investeringar finansieras via lån och vissa med eget kapital. Dessa beslut ska fattas av aktörer inom de reala och finansiella sektorerna. Nuvarande bolagsbeskattning snedvrider dock dessa beslut efter- som lånefinansiering subventioneras framför eget kapital genom att kostnaden för lånat kapital (räntor) får dras av medan kostnaden för eget kapital (utdelning) inte får dras av. Därmed kan det vara så att investeringar som är bäst lämpade att finansieras med lånat kapital och som av skatteskäl därför möter ett lägre avkastnings- krav har större sannolikhet att genomföras än investeringar som är bäst lämpade att finansieras med eget kapital. Detta kan innebära att bolagsbeskattningen inte är samhällsekonomiskt effektiv. Det är just därför som kommitténs uppdrag är att se över och åtgärda denna asymmetri. 
 I avsnitt 7.2 behandlas mer i detalj den olikartade behandlingen av olika finansieringskällor. Där redogörs också för hur den kan förväntas påverka företagens finansieringsval. Dessutom diskuteras frågan om det finns något samhällsekonomiskt motiv för en olik- behandling. 
 I avsnitt 7.3 redogörs för vilka samhällsekonomiska effektivitets- förluster som kan vara förknippade med den skattemässiga olikhand- lingen. I avsnitt 7.4 beskrivs därefter hur företags kapitalstruktur påverkar realekonomin via den så kallade finansiella acceleratorn. 
  
 7.2 
  
 Den olikartade behandlingen av olika finansieringskällor 
  
 7.2.1 
  
 Den asymmetriska behandlingen mellan eget och lånat kapital 
  
 Den asymmetriska behandlingen mellan eget och lånat kapital leder till att skattekilen på avkastningen för investeringar som finansieras med eget kapital är större än för investeringar som finansieras med lånat kapital. Beräkningar av detta redovisades i avsnitt 6.2. Följ- ande enkla exempel illustrerar den grundläggande mekanismen. 
 98 
 SOU 2014:40 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
 Anta att en investering på 100 kronor ger 10 procent i netto- avkastning före bolagsskatt, det vill säga 10 kronor. Om man bortser från kapitalförslitning uppgår avkastningskravet efter skatt till 10 procent. Vid lånefinansiering betalas en ränta på 10 procent. Den beskattningsbara inkomsten för företaget uppgår vid låne- finansiering till  
 10-10=0 
  kronor, och bolagsskatten uppgår till 0 kronor. Avkastningen till investeraren (långivaren) efter bolags- skatt uppgår därmed till 10 kronor, vilket precis motsvarar avkastningskravet. 
 Om investeringen finansieras med eget kapital beräknas den beskattningsbara vinsten till 10 kronor. Vid en bolagsskatt på 22 procent uppgår bolagsskatten till 2,20 kronor. Avkastningen till investeraren (aktieägaren) efter bolagsskatt uppgår därmed till 7,80 kronor. I det här fallet är avkastningen efter bolagsskatt alltså lägre än avkastningskravet. Företaget kan därmed troligen inte finna finansiering till denna investering om den ska finansieras med eget kapital. För att en investering som finansieras med eget kapital ska uppfylla avkastningskravet på 10 procent krävs en avkastning före skatt på 12,82 kronor  
 (=10/[1-0,22]). 
  
 7.2.2 
  
 Finansieringsvalet 
  
 Det s.k.  
 Miller-Modigliani-teoremet 
 (MM-teoremet) 
  är utgångs- punkten för alla teorier om företagens val av kapitalstruktur. MM- teoremet utgår från två förutsättningar, nämligen att med en perfekt fungerande kapitalmarknad är kapitalstrukturen given och att företagets kapitalkostnad bestäms på balansräkningens tillgångssida. Antagandet om perfekta kapitalmarknader betyder att det råder fullständig konkurrens, att alla har tillgång till samma information och att det inte finns några transaktionskostnader. Det spelar då ingen roll om företaget finansieras med lån eller eget kapital. Företagets värde beror enbart på den inkomstström som genereras av företagets tillgångar. 
 Antagandena i  
 MM-teoremet 
  kan tyckas vara tämligen orealistiska. Men syftet är inte att ge en heltäckande och realistisk bild av enskilda företags kapitalstruktur och finansieringsbeslut, utan att ge ett analytiskt ramverk för en diskussion av vad som gäller för företag i allmänhet på en visserligen idealiserad kapitalmarknad. Med utgångs- punkt i  
 MM-teoremet 
  kan man alltså strukturera diskussionen kring betydelsen av olika finansieringskällor. Exempelvis kan man införa 
 99 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 skatter, informationskostnader eller kostnader för konkurs och analysera dessa företeelser isolerat. 
 MM menar att kapitalstrukturen endast är ett sätt att fördela det totala värdet mellan aktieägare och långivare, där det totala värdet är bestämt på tillgångssidan och oberoende av vilka investerarna är 
 – finansieringsmixen är irrelevant. 
 Det är två tunga antaganden som ligger till grund för att hävda perfekt fungerande kapitalmarknader i MM:s mening: att företagens kassaflöden inte påverkas av skuldsättning samt att finansiella till- gångar är korrekt prissatta. 
 Det förstnämnda antagandet – att kassaflödena inte påverkas av skuldsättningen – bygger på att det inte råder några intresse- konflikter mellan de olika intressenterna i företaget, i det här fallet mellan företagsledning, aktieägare och långivare. I realiteten ser inte de olika intressenternas incitament lika ut. Långivare föredrar investeringar med lägre risk, medan aktieägare har skäl att föredra mer risk. Företagsledningen kan föredra mer fritt kapital eftersom det ökar deras självständighet när investeringar ska finansieras samt att i stället för att maximera aktieägarnas värde kan ledningen ha intresse av att använda företagets fria kassaflöde till egna förmåner och projekt som inte är tillräckligt lönsamma. En högre skuld- sättningsgrad minskar utrymmet för sådant beteende, eftersom räntebetalningar och amorteringar intecknar en del av kassaflödet, och skyddar därmed ägarna. 
 Det kan även uppstå kostnader av finansiellt trångmål. Ett före- tag är i finansiellt trångmål när det har svårt att betala sina räntor eller kontraktsmässiga amorteringar. Det kan ibland leda till konkurs. Investerare vet att skuldsatta företag riskerar att hamna i finansiellt trångmål, vilket påverkar företagets värde negativt. Hur stora kostnaderna blir beror dels på om företaget verkligen hamnar i finansiellt trångmål, dels på hur stor risken är för att företaget ska hamna i finansiellt trångmål. En tredje aspekt på antagandet att kassaflödet inte påverkas av skuldsättning är just den om beskattning. Häri ligger just den asymmetri som behandlas i detta avsnitt: då ränteutgifter är avdragsgilla medan utdelningar inte är det så subventioneras användandet av lånat kapital. 
 Det andra antagandet bakom  
 MM-teoremet 
  är alltså att de finansiella tillgångarna förutsätts vara korrekt prissatta. Detta är ett starkt antagande då informationstillgången troligtvis skiljer sig mellan aktörer på finansmarknaden beroende på vilken funktion de har. Den s.k.  
 hackordningsteorin  
 tar sin utgångspunkt i föreställningen om s.k. 
 100 
  
 SOU 2014:40 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 asymmetrisk information, nämligen att företagsledningen är bättre informerade än investerarna om företagets möjligheter och risker. Denna asymmetriska information påverkar finansieringskostnaden och valet mellan intern och extern finansiering och mellan nyemission av aktier och skuldsättning. Informationsasymmetrin leder till att investerarna får svårt att bedöma kvaliteten på olika investeringsprojekt och att de därmed kräver ännu högre förväntad avkastning. Påslaget leder till att det blir dyrt (för dyrt) för företag med bra investeringar att finansiera sig genom en nyemission. För företag med dåliga investeringsprojekt är det däremot billigt att finansiera sig. Följden blir att det bara är företag med dåliga investeringar som gör nyemissioner. Marknaden förutser detta och kräver ett extra högt påslag för risken. Resultatet av processen blir en hackordning av finansieringskällorna. Nya investeringar finansieras i första hand med interna medel, i andra hand med nya skulder och i tredje hand med nyemitterat eget kapital. 
 Prissättningen av finansiella tillgångar kan vidare påverkas tempo- rärt av tillgångsslagsbubblor och olika transaktionskostnader. 
  
 7.2.3 
  
 Motiv för skattemässig asymmetri 
  
 En effektiv allokering av kapital innebär att kapitalet ska användas där den samhällsekonomiska avkastningen på kapitalet är som störst. I en värld utan skatter och utan externa effekter sammanfaller den sam- hällsekonomiska avkastningen med den privatekonomiska avkast- ningen. En utgångspunkt ska därför alltid vara att priset på kapital (räntan) ska avspegla det värde som både låntagare och långivare tillmäter kapitalet. 
 Ur en effektivitetssynvinkel är det inte samhällsekonomiskt motiverat att stödja en viss finansieringsform enbart för att ett företag föredrar den finansieringsformen. Om företaget av någon anledning föredrar skuldfinansiering framför finansiering med eget kapital ska detta avspeglas i den ränta företaget är villigt att betala. För att en skattesubvention ska vara samhällsekonomiskt motiverad krävs att den ska bidra till en mer effektiv allokering av kapital. Det betyder att kapitalet ska styras från investeringar som är mindre sam- hällsekonomiskt lönsamma till investeringar som är mera samhälls- ekonomiskt lönsamma. Kommittén har funnit tre situationer då det skulle kunna vara aktuellt att skattemässigt stödja en finansierings- form framför en annan. 
 101 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 1. 
  
 En finansieringsform har negativa externa effekter: En skatte- subvention för en viss finansieringsform (skuld) skulle kunna motiveras om det finns kostnader förknippade med en annan finansieringsform (eget kapital) och dessa kostnader inte belastar företaget eller investerarna utan någon annan och därmed utgör en negativ extern effekt. 
  
 2. 
  
 En finansieringsform har positiva externa effekter: En skatte- subvention för en viss finansieringsform (skuld) skulle kunna motiveras om det finns fördelar förknippade med denna finansieringsform och dessa fördelar inte kommer företaget eller investerarna till godo utan någon annan och därmed utgör en positiv extern effekt. 
  
 3. 
  
 En skattesubvention för en viss finansieringsform (skuld) skulle kunna motiveras om den leder till att de totala finansierings- kostnaderna (inklusive statens kostnad) minskar som en följd av subventionen. 
  
 Slutsats 
 Mot bakgrund av ovanstående ser kommittén inte några samhälls- ekonomiska motiv till varför en finansieringsform ska vara skatte- mässigt gynnad framför en annan. För att en extra kostnad för en viss finansieringsform ska motivera en skattemässig särbehandling måste den ha externa effekter och inte internaliseras i finansierings- kostnaden. 
  
 7.3 
  
 Samhällsekonomisk effektivitetsförlust vid skattemässig olikbehandling 
  
 Om det inte finns några (större) positiva eller negativa externa- liteter är en skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital snedvridande. Frågan är då hur stora samhällsekonomiska kost- nader en sådan snedvridning medför. Om de samhällsekonomiska kostnaderna är små är det inte lika angeläget att åtgärda asymmetrin som om de är stora. I en rapport från 2010 för Expertgruppen i offentlig ekonomi (ESO) gör Guerra (Vargas, 2010) en empirisk uppskattning av den samhällsekonomiska effektivitets- förlust som följer av olikbehandlingen. Vid sin analys jämför han 
 102 
  
 SOU 2014:40 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 effekterna av nuvarande regler med de som följer om avdrag i stället skulle ges för en finansieringskostnad som motsvarar det inter- nationellt bestämda avkastningskravet. Sørensen föreslår just ett avdrag som skulle gälla såväl lånat som eget kapital. Under ett sådant system skulle färre lånefinansierade investeringar vara lön- samma (som en följd av en ökad finansieringskostnad) medan fler investeringar finansierade med eget kapital skulle vara lönsamma (som en följd av en minskad finansieringskostnad). De tillkommande investeringarna skulle ha en högre avkastning än de investeringar som faller bort. Det beror på att alla investeringar inte är möjliga att finansiera med lånat kapital, bland annat för att en alltför hög skuldsättning medför kostnader, till exempel kostnader för finansiellt trångmål. 
 Sørensen uppskattar effektivitetsförlusten till omkring 7 miljarder kronor (baserat på 2008 års skatteintäkter). Denna uppskattning är känslig för vissa antaganden. Bland annat görs ett antagande om hur känslig efterfrågan på kapital är för kostnadsförändringar. Om denna känslighet vore lägre än vad som antas – vilket det finns visst stöd för i den forskning som Vargas refererar till – skulle effektivitetsförlusten också vara lägre än den beräknade. 
 En effektivitetsförlust som uppgår till 7 miljarder kronor (eller något mer eller något mindre) kan inte betraktas som särskilt stor. Det kan dock finnas andra, allvarligare problem som följer av den skattemässiga olikbehandlingen. Vargas gör därför också en uppskattning av kostnaden för de finansiellt trångmål som följer av att eget kapital är skattemässigt missgynnat. Analysen baseras på antagandet att företaget skulle ha en optimal skuldsättningsgrad om eget och lånat kapital hade behandlats skattemässigt lika. Den skatte- mässiga olikbehandlingen leder till att kostnaderna för finansiellt trångmål ökar. Eftersom dessa kostnader är avdragsgilla bärs de till viss del av andra än företagets ägare. Sørensen uppskattar att gällande skatteregler leder till att de sammanlagda kostnaden för finansiellt trångmål ökar med omkring 21 miljarder kronor (i 2008 års priser). Detta är ett större belopp och kan enligt Vargas tolkas som att företagens sammantagna finansieringskostnad ökar med cirka 50 punkter som en följd av skattesystemets utformning. 
 Utöver dessa kostnader medför den asymmetriska behandlingen av eget och lånat kapital också kostnader för skatteplanering. Skatteplanering har realekonomiska kostnader för både näringslivet och Skatteverket. Vidare sjunker skatteintäkterna som en följd av skatteplanering, vilket gör att andra skatter måste höjas, vilket 
 103 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 generellt medför samhällsekonomiska kostnader. Dessutom sned- vrids realinvesteringar och ägarmarknaden av det faktum att vissa företag i praktiken slipper bolagsskatt, medan företag som inte skatteplanerar får betala full bolagsskatt. 
  
 7.4 
  
 Skuldfinansiering och realekonomin: Ett exempel från forskningen 
  
 I detta avsnitt beskrivs genom ett exempel från nationalekonomisk forskning hur företagens val av finansieringskälla kan få real- ekonomiska effekter. Centralt i exemplet är en beskrivning av den så kallade finansiella acceleratorn. Avsnittet avslutas med ett exempel med svenska data. 
 Den finansiella sektorn fungerar som marknadsekonomins blodomlopp. Ett välfungerande finansiellt system sänker informa- tions- och transaktionskostnader med bättre resursfördelning inom ekonomin som följd (se Stevens, 2005). En rad finansiella kriser så- som den asiatiska krisen 1997 och finanskrisen 2008 påverkade realekonomin kraftfullt vilket ledde till ökat policy- och forsk- ningsintresse kring den finansiella sektorns roll i samhällsekono- min. I forskningslitteraturen som handlar om effekten av finansiella förhållanden på realekonomin har analysen av den s.k. finansiella acceleratorn fått ett stort genomslag. Den följande diskussionen bygger på en artikel och ett kapitel av Perkins, Rogers och Berg (1996, 1999). Det avslutande avsnittet tar upp resultat från Sverige och baseras på en artikel av Benson, Wells och Peters (2004). 
  
 7.4.1 
  
 Den finansiella acceleratorn 
  
 Den aktuella litteraturen utgår från observationen att konjunktur- svängningar i produktionen kan uppkomma som ett resultat av för- hållandevis små störningar. Detta har kommit att kallas  
 small shocks, large cycles puzzle  
 och detta problem utgör till stor del grund för den forskning som leder fram till begreppet finansiell accelerator. En potentiell förklaring av problemet är att föränd- ringar på lånemarknaden förstorar och sprider effekter av initialt små realekonomiska chocker. 
 De företag (eller hushåll för den delen) som tagit på sig relativt mycket skuld under goda ekonomiska tider kan vara sårbara då en 
 104 
  
 SOU 2014:40 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 negativ efterfrågechock påverkar ekonomin. Grundtanken är att den negativa efterfrågechocken sammanfaller med en lägre tillgång till lån för dessa företag samtidigt som intjänandeförmågan faller till följd av den lägre efterfrågan. Alltså minskar kredittillgången för dessa företag vid just det tillfälle då behovet av extern finansi- ering är som störst. Exempelvis kan behovet av extern finansiering öka för att täcka den oförväntade kostnadsökningen av ökad lager- hållning när efterfrågan minskar. Den minskade kredittillgången i dessa företag leder till en lägre investeringsnivå och en lägre pro- duktionsnivå, vilket påverkar den ekonomiska nedgången ytterligare och det är just denna effekt som kallas den finansiella acceleratorn. 
 Den finansiella acceleratorn bygger på antagandet att extern finansiering är dyrare än intern finansiering genom en särskild till- kommande premie. Denna premie har sitt ursprung i det s.k.  
 principal-agentproblemet. 
  Externa finansiärer måste övervaka företagsledningen för att säkerställa att de agerar även i deras intresse. Kreditorer har inte tillgång till samma information som företagsledningen om företagets utsikter och därmed om dess återbetalningsförmåga. Därför måste kreditorerna skaffa informa- tion om just detta vilket driver upp priset på extern finansiering och därmed skapas en premie. Det är olika kostsamt för kreditorer att erhålla relevant information om ett företags återbetalnings- förmåga. Exempelvis får nyare företag med sin kortare kredit- historik betala en högre premie. Även andra faktorer påverkar, som att nyare företag sannolikt är mindre företag. Verksamheten i små företag är oftast koncentrerad till färre marknadssegment än stora företag vilket också driver upp premien på extern finansiering. 
 På grund av  
 principal-agentproblem 
  kräver långivare vanligtvis att företag innehar tillgångar som kan användas som säkerhet vid betalningsoförmåga. Premien på extern finansiering uppstår för den del av den externa finansieringen som företaget inte har tillräcklig säkerhet för. Premien på extern finansiering varierar alltså med värdet på de tillgångar som företaget använder som säkerhet. Värdet på dessa tillgångar brukar definieras som värdet på likvida tillgångar plus andrahandsvärdet av illikvida tillgångar. Det handlar här alltså om  
 värdet av säkerheter 
 . Vid ett visst lånebehov leder en minskning i värdet av säkerheter, genom en ökning av extern- finansieringspremien och ökat behov av lånat kapital, till att företaget i fråga minskar utgifter och produktion. Häri ligger den centrala mekanismen i den finansiella acceleratorn, nämligen att en värde- minskning av säkerheter förstorar realekonomiska svängningar på 
 105 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 grund av att det leder till att företaget minskar investeringar och produktion mer än den initiala chocken ger upphov till. Den finansiella acceleratorn fungerar även vid positiva efterfråge- chocker. Med andra ord fungerar den finansiella acceleratorn pro- cykliskt; den förstärker svängningar i både upp- och nedgång. Värdet på säkerheter drivs upp då tillgångspriser stiger vilket möjliggör för företag att tillgå ytterligare krediter och öka investeringar och produktion mer än den initiala efterfrågeökningen. 
 Acceleratorförloppet kan förstärkas av att det sker en så kallad flykt till säkra tillgångar ( 
 flight to quality 
 ) i tid av ekonomisk nedgång. Med detta menas investerares preferens för säkrare till- gångar vid ekonomisk nedgång. När efterfrågan faller och behovet av övervakning av långivare ökar så sker en omallokering av krediter till säkrare investeringar som exempelvis statsobligationer. Denna flykt till säkrare tillgångar driver på en negativ efterfråge- chock ytterligare genom att belånade företag (de som är i störst behov av att övervakas) får ännu mindre tillgång till krediter. Under finanskrisen 2008 förekom ett exempel av flykt till säkerhet på valutamarknaden. Trots att ursprunget till krisen var i USA så flydde investerare till amerikanska statspapper vilket ledde till att dollarn steg i värde mot mindre valutor som exempelvis den svenska kronan. För internationella investerare ansågs det krävas mindre övervakning av USA som långivare än exempelvis av Sverige. USA går i det här fallet att likna vid ett stort företag som långivarna fortsatt vågar låna till i en nedgång och där Sveriges ställning mer liknar ett mindre företags. 
 Modellen med finansiell accelerator har testats i en rad olika studier, där merparten baseras på amerikanska förhållanden. De empiriska resultaten ger ett stöd för föreställningen om att det finns en betydelsefull accelerator. I en studie baserad på amerikansk företagsdata för perioden  
 1958–1990 
  visar det sig att små företag står för ungefär för 30 procent av den sammanlagda produktionen, men vid konjunkturnedgångar står de för mer än hälften av produktionsbortfallet (Rogers och Berg, 1994). Som förklaring menar författarna att stora företag låter varor i lager öka med hjälp av sin starkare finansiella ställning under perioder av tillfällig ned- gång i efterfrågan. Stora företag använder likvida medel och kort- tidslån för att finansiera den ökade mängden lagervaror. Små företag tvingas i större utsträckning sälja av sina lager vid efterfrågefall då de, i genomsnitt, har sämre likviditet och sämre tillgång till korttidslån än stora företag. 
 106 
  
 SOU 2014:40 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 Ett acceleratorförlopp kan även påverka företag som inte är belånade. Ett exempel kan illustrera. 
 Företag A och företag B är helt identiska förutom att företag A finansierar sig helt med eget kapital och företag B använder både lånat och eget kapital. Vid en negativ efterfrågechock påverkas båda företagen av minskad intjäning till följd av minskad efterfrågan av deras varor och tjänster. Företag B påverkas även av att företagets säkerheter minskar i värde vilket driver upp premien på extern- finansiering. Den ökade premien leder till att mer kapital går åt till att betala ränta vilket kan tvinga företag B att sälja ut sina lager- varor till låga priser eller att sälja av fasta tillgångar för att få in kapital. Då företag B inleder denna typ av försäljning, av lagervaror eller fasta tillgångar, så påverkas även företag A som inte använder sig av lånat kapital då priset på deras lagervaror nu erbjuds till reapris. Företags A:s tillgångsvärden påverkas också av att företag B ökar utbudet på andrahandsmarknaden eftersom företagen har identiska tillgångar. 
 Här har enbart en liten del av forskningen på området behandlats. Den finansiella acceleratorns effekter på den reala ekonomin anses förhållandevis stora och kan delvis förklara hur små chocker kan ge upphov till stora svängningar. 
  
 7.4.2 
  
 Finansiell accelerator i Sverige 
  
 Tre ekonomer på Riksbanken har utfört en studie om den finansi- ella acceleratorn i Sverige (Benson med flera, 2004). De har studerat dess påverkan på näringslivets investeringar. Författarna använder data från perioden  
 1986–2003 
  och studerar därmed huvudsakligen den finansiella acceleratorns roll under  
 1990-talskrisen. 
  Under krisåren stiger ett företags skuldkvot (kvoten mellan lånat och eget kapital) samtidigt som investeringar faller kraftigt. I studien mäter de premien på externt kapital bland annat som ränteskillnaden mellan företags- och statsobligationer. Under krisen stiger avkastningskravet på företagsobligationer i relation till statsobligationer vilket författarna menar speglar att premien på extern finansiering för näringslivet ökar. Då premien på extern finansiering ökar så faller investeringarna. Deras data gör det inte möjligt att separat undersöka exempelvis små och stora företags premie på extern finansiering. Tidigare studier tyder dock på att en generell ökning 
 107 
  
 Skattemässig olikbehandling av eget och lånat kapital 
  
 SOU 2014:40 
  
 av denna premie påverkar mindre företag i högre omfattning än större. 
 I artikelns huvudanalys testas hur olika mått av premien på extern finansiering påverkar investeringarna. Samtidigt beaktas andra viktiga faktorer som påverkar investeringarna. De finner att i takt med att premien på extern finansiering ökar så faller invester- ingarna. Denna effekt är endast synlig vid cykliska nedgångar. Detta är i linje med de modeller av den finansiella acceleratorn som presenteras ovan som menar att effekten är som mest påtaglig i att driva på cykliska nedgångar i ekonomin. 
 Resultaten för Sverige är liknande de som funnits för andra länder: Företag som belånar sig för mycket i goda tider förstorar och sprider nedgångar i ekonomisk aktivitet. 
 108 
  
 8 
  
 Kombinationen av avdragsgilla räntekostnader och skattefria intäkter 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 Skattesystemet bör utformas så att enbart lönsamma investeringar genomförs. Detta betyder bland annat att skattereglerna inte ska sub- ventionera olönsamma investeringsprojekt genom negativa effektiva skattesatser. Detta skulle leda till felallokeringar inom ekonomin där investeringar som är olönsamma före skatt kan bli lönsamma efter skatt. Utifrån denna princip kan man dra följande slutsats: Gene- rellt bör kostnader för intäkternas förvärvande vara avdragsgilla om intäkterna är skattepliktiga. Om intäkterna inte är skattepliktiga bör kostnaderna för intäkternas förvärvande inte vara avdragsgilla. 
 Om denna princip gäller kommer ett företag enbart att göra de investeringar för vilka intäkterna överstiger kostnaderna, det vill säga enbart lönsamma investeringar. Bolagsskattesystemet avviker ibland från denna princip. Avkastningen på vissa tillgångar är skattefri sam- tidigt som ränteutgifter som finansierar förvärvet av tillgången får dras av (med vissa undantag). Detta förhållande benämns i kommitté- direktiven som en asymmetri. I det här avsnittet redogörs för denna problematik. 
 109 
  
 Kombinationen av avdragsgilla räntekostnader och skattefria intäkter 
  
 SOU 2014:40 
  
 8.2 
  
 Näringsbetingade andelar och kedjebeskattningsproblemet 
  
 Den klart viktigaste skattebefrielsen gäller avkastning på närings- betingade andelar. Bakgrunden till denna skattebefrielse är följande. Vinsten i ett företag bolagsbeskattas. Om utdelningar 
  
 1  
  
 mellan bolag skulle beskattas blir vinsten bolagsbeskattad två gånger inom bolags- sfären (s.k. kedjebeskattning). Om hänsyn tas till ägarbeskattningen blir vinsten beskattad i tre led. Det är en avvikelse från normalfallet att vinsten beskattas en gång i bolagsledet och en gång i ägarledet. Avkastningen på investeringar skulle därmed bli olika beskattade beroende på om investeringen görs direkt i moderbolaget eller i ett dotterbolag (eller i någon annan form av näringsbetingat innehav, som ett hälftenägt bolag). Detta är snedvridande. Att skattebefria avkastningen på näringsbetingade andelar tar bort denna sned- vridning. 
  
 8.3 
  
 Ränteavdragsrätten ur ett svenskt fiskalt perspektiv 
  
 Så länge både moderbolag och dotterbolag är verksamma i Sverige fungerar systemet med skattefri avkastning på näringsbetingade andelar ur ett svenskt fiskalt perspektiv bra. Avkastningen beskattas en gång och räntor dras av en gång. Ligger dotterbolaget däremot i utlandet beskattas avkastningen en gång i utlandet och räntorna dras av en gång i Sverige. Ur ett globalt perspektiv är detta effek- tivt. Avkastningen beskattas en gång och räntorna dras av en gång. Att inte medge skattefrihet på utdelningar från dotterbolaget i utlandet skulle leda till trippelbeskattning. Ett internationellt system som undviker trippelbeskattning ligger i alla staters intresse. Dessutom skulle det bryta mot  
 EU-rätten 
  att behandla avkastning på utländska näringsbetingade andelar annorlunda än avkastning på svenska näringsbetingade andelar. 
 Ur ett svenskt fiskalt perspektiv kvarstår dock spänningen mellan inkomster som är skattefria i Sverige samtidigt som räntorna på lån som används för att förvärva dessa tillgångar är avdragsgilla. Av de skäl 
  
 1  
 Om utdelningar på näringsbetingade andelar är skattefria talar starka skäl för att även kapitalvinster på näringsbetingade andelar ska vara skattefria, då det är enkelt att omvandla kapitalvinster till utdelningar. 
 110 
  
 SOU 2014:40 
  
 Kombinationen av avdragsgilla räntekostnader och skattefria intäkter 
  
 som angetts ovan bör denna spänning inte avskaffas genom att slopa skattefriheten på näringsbetingade andelar. Då återstår att se på avdragsrätten för lån. En lösning vore här att inte medge avdrag för räntor på lån som använts för att förvärva näringsbetingade andelar. En sådan reform skulle dock medföra att investeringar via köp av dotterbolag skulle bli skattemässigt missgynnade jämfört med investeringar som görs direkt i moderbolaget, då investeringen skulle kunna finansieras med avdragsgilla räntor i det ena fallet med inte i det andra. Vidare är det rent praktiskt mycket svårt att avgöra vilka lån som är hänförliga till investeringar i näringsbetingade andelar. 
 Ett generellt avskaffande av ränteavdragen skulle däremot avskaffa den spänning som ur ett svenskt fiskalt perspektiv finns mellan skattefri avkastning på näringsbetingade andelar och avdragsrätt på räntor för att finansiera investeringar i näringsbetingade andelar, utan att ovannämnda nackdelar skulle uppstå. Direkta investeringar och investeringar via förvärv av dotterbolag skulle behandlas skatte- mässigt lika om inga räntor som får dras av. Det skulle heller inte vara nödvändigt att skilja ut räntor på lån som använts för att förvärva näringsbetingade andelar från andra räntor. Ett generellt avskaffande av ränteavdragen skulle, som en isolerad åtgärd, höja beskattningen av avkastningen på investeringar. Om åtgärden kom- bineras med en sänkt beskattning av avkastningen på investeringar, oavsett om en investering finansieras med lånat eller eget kapital, så kan en sådan reform göras utan att skatten på investeringar samman- taget höjs. En generell skattesänkning på avkastningen på invester- ingar kan åstadkommas till exempel med sänkt bolagsskatt, eller ett generellt skattemässigt avdrag för avkastningen på investeringar. 
 111 
 9 Multinationella företag 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt behandlas hur bolagsskatten påverkar olika beslut i multinationella företag. Bolagsskatten har betydelse både för var investeringar görs och i vilket land vinster redovisas. I avsnitt  
 9.2  
 diskuteras bolagsskattens effekt på utländska direktinvesteringar som utförs av multinationella företag. Avsnittet visar på att den genom- snittliga effektiva bolagsskattesatsen kan antas ha en inverkan på multinationella företags benägenhet att investera i ett visst land. Det presenteras en överblick över effektiva genomsnittsskattesatser i EU, USA och Japan. I avsnitt  
 9.3  
 beskrivs multinationella företags vinstlokaliseringsmöjligheter. Här utvidgas analysen som presen- terades i avsnitt 6 genom att ta hänsyn till att multinationella före- tag har möjlighet att utnyttja olika länders bolagsskattesystem. 
  
 9.2 
  
 Effekt av bolagsskatten på nya utländska direktinvesteringar 
  
 Enligt den traditionella  
 OLI-ansatsen 
  (OLI avser ownership, location och internalisation) som bygger på teorin för s.k. ny ekonomisk geografi (Krugman, 1991) finns det tre faktorer som bidrar till gränsöverskridande investeringar (OECD, 2007). För att utländska direktinvesteringar ska bli lönsamma måste ett multinationellt företag ha fördelar över inhemska företag. Dessa fördelar kan omfatta know- how, patent eller varumärke ( 
 ownership 
 ). Dessutom måste det vara gynnsamt för ett multinationellt företag att etablera sig i ett mottagarland i stället för att exportera produkten. En anledning till detta kan vara en god tillgång till en eller flera marknader eller lägre transportkostnader ( 
 location 
 ). Den tredje faktorn är att det måste vara fördelaktigare att tillverka produkten själv än att ge en licens 
 113 
  
 Multinationella företag 
  
 SOU 2014:40 
  
 till ett utländskt företag ( 
 internalization 
 ). En anledning till det sista kan vara att ett multinationellt företag vill skydda sin  
 know-how. 
  Ett flertal studier visar att om ett  
 FDI-beslut 
  har tagits av ett moder- bolag kommer skatteskillnader mellan konkurrerande mottagarländer att spela roll. 
  
 1  
  
 När det gäller direktinvesteringar kan ett multinationellt företag både bestämma sig för att utöka sina befintliga investeringar (marginella investeringar) eller för att öppna en ny produktions- anläggning. 
  
 9.2.1 
  
 Påverkan av bolagsskatten på multinationella företags investeringsbeslut 
  
 När ett multinationellt företag väljer att investera i ett visst land ingår den  
 totala skattekostnaden  
 i investeringskalkylen. Skatte- kostnaden är dock inte den enda faktorn som har inverkan på lokalisering av investeringar. Kostnader för att efterfölja det skatte- mässiga regelverket ( 
 compliance costs 
 ) har också en – åtminstone kvalitativ – påverkan på lokaliseringsbeslut. Andra faktorer som enligt OECD (2007) påverkar utländska direktinvesteringar är kostnader för att följa olika regelverk, tillgång till en viss marknad, tillgång till utbildad arbetskraft och flexibla arbetsmarknadsregler, bra infrastruktur, produktivitet samt arbetskraftskostnader. 
  
 2 
  
 I litteraturen understryks att det är den genomsnittliga skatte- satsen och inte den marginella skattesatsen som är relevant för företagens lokaliseringsbeslut. En anledning är att nya investeringar som ett multinationellt företag gör kan innehålla överavkastning. Denna överavkastning kan ha ursprung i ett varumärke, i trogna kunder eller i patent som ger det multinationella företaget en möjlighet att ta ut ett pris för produkten som överstiger marginal- kostnaden för att producera produkten. Som följd av överavkast- ningen ser multinationella företag på förhållandet mellan den totala skattekostnaden och avkastningen på en investering, den effektiva genomsnittsskattesatsen. I den ekonomiska forskningslitteraturen används denna skatt som ett framåtblickande mått, baserat på ett visst lands skatteregler. På ett teoretiskt plan tillåter en jämförelse av effektiva genomsnittsskatter för olika länder internationella koncerner att välja sina investeringar så att kapitalvärdet efter skatt 
  
 1 
  
 Se Barba Navaretti och Schmitt (2004, kapitel 2) för en diskussion. 
  
 2 
  
 OECD (2007). 
  
 114 
  
 SOU 2014:40 
  
 Multinationella företag 
  
 maximeras. Ju lägre genomsnittsskattesatsen är, desto större är sannolikheten att ett företag väljer att förlägga sina nya investeringar i ett visst land. Devereux och Kaufman (1998) har visat empiriskt att det är den effektiva genomsnittsskatten och inte den effektiva marginal- skatten som påverkar företagens lokaliseringsbeslut. 
 Emellertid finns det förhållanden som begränsar multinationella företags intresse av att fullt ut utnyttja skillnader mellan olika länders bolagsskattesatser. Ett sådant förhållande kan vara att ett företag är beroende av platsspecifika produktionsfaktorer, till exempel en olje- källa. Förekomsten av platsspecifika övervinster kan enligt OECD (2007) antas vara proportionell till landets storlek. Större länder kan därmed ha ett större utrymme att beskatta utländska direktinvester- ingar. Indikationer på att så är fallet ges i figur 9.1 där olika länders genomsnittsskattesatser redovisas. I Tyskland ligger den effektiva genomsnittsskattesatsen på över 25 procent och i USA och Japan över 35 procent. 
  
 9.2.2 
  
 Effektiva genomsnittsskattesatser i Sverige, EU, USA och Japan 
  
 Figur 9.1 visar de effektiva genomsnittsskattesatserna för de 28  
 EU-medlemsstaterna 
  samt för  
 EU-kandidatländer, 
  USA och Japan. Uppskattningarna är hämtade från en publikation av Wright (Spengel med flera, 2012). Den genomsnittliga bolagsskattesatsen är 23,6 procent och den ovägda genomsnittliga effektiva genomsnitts- skatten 21,6 procent där uppgifter för Sverige ges för förhållandena innan och efter 2013 års bolagsskattesänkning. 
  
 3 
  
 3  
 Det antas här att relationen mellan effektiv genomsnittsskattesats och nominell bolags- skattesats är densamma före och efter 2013 års skattesatssänkning. 
 115 
  
 Multinationella företag 
  
 SOU 2014:40 
  
 Figur 9.1 Effektiva genomsnittsskattesatser (AETR) och nominella bolagsskattesatser 
  
 Belgien 
  
 Bulgarien 
  
 Cypern 
  
 Danmark 
  
 Estland 
  
 Finland 
  
 Frankrike 
  
 Grekland 
  
 Irland 
  
 Italien 
  
 Japan 
  
 Kanada 
  
 Kroatien 
  
 Lettland 
  
 Litauen 
  
 Luxemburg 
  
 Macedonien 
  
 Malta 
  
 Nederländerna 
  
 Norge 
  
 Polen 
  
 Portugal 
  
 Rumänien 
  
 Schweiz 
  
 Slovakien 
  
 Slovenien 
  
 Spanien 
  
 Storbritannien 
  
 Sverige 2013 
  
 Sverige innan 2013 
  
 Tjekien 
  
 Turkiet 
  
 Tyskland 
  
 Ungern 
  
 USA 
  
 Österrike 
  
 5 
  
 15 
  
 25 
  
 35 
  
 45 
  
 procent 
  
 AETR 
  
 Nominell bolagsskattesats 
  
 9.2.3 
  
 Bolagsskattens betydelse för utländska direktinvesteringar 
  
 I detta avsnitt analyseras hur betydelsefull effekten av en bolags- skattesänkning kan vara på internationella koncerners benägenhet att lokalisera sina investeringar i ett visst land. De Vaughn och Baker (2008) skattar konsensusparametrar som mäter effekt- 
 116 
  
 SOU 2014:40 
  
 Multinationella företag 
  
 en av den effektiva genomsnittsskatten på utländska direktinvestering- ar. De använder sig av metaanalys, en statistisk metod som granskar och sammanfattar forskningsresultaten. De finner att en sänkning av den effektiva genomsnittsskatten med 1 procentenhet, till exempel från 20 procent till 19 procent, leder till en ökning av utländska investeringar med 3,2 procent. Ett liknande resultat redovisas av OECD (2007). Om man antar att 25 procent av bolagsskattebasen ägs av utländska koncerner kan en sänkning av bolagsskattesatsen med 1 procentenhet förväntas leda till att bolagsskattebasen via denna kanal ökar med 0,8 procent. Detta är också den uppskattning som Finansdepartementet gör vid beräkning av självfinansierings- graden för en bolagsskattesatssänkning, vilket togs upp i avsnitt 6.5. 
 En ökning av utländska direktinvesteringar leder på sikt till ökad efterfrågan på arbetskraft. Detta höjer lönerna och leder på sikt till ökad sysselsättning. Dessutom kan det förväntas höja bolagens vinster och därmed bidra till ökade skatteintäkter. Reala invester- ingar av multinationella företag kan också ge upphov till positiva externa effekter i form av ny teknologi och till positiva effekter på arbetskraftens utbildning. 
  
 9.3 
  
 Vinstlokaliseringar 
  
 Bolagsskatten tas i Sverige och de flesta andra länder ut enligt källstatsprincipen (här bortses från de särskilda skatteregler som gäller för utländska filialer). Det betyder att vinster beskattas i det land där de uppstår. Den skattepliktiga vinsten är relativt lätt att bestämma för ett fristående företag som säljer sina produkter till andra fristående aktörer på en marknad. När det rör sig om produktion inom en koncern blir detta mycket svårare. Eftersom koncerninterna tjänster inte säljs via en riktig marknad finns det möjligheter för företag att prissätta sina tjänster så att vinster omfördelas mellan olika delar av koncernen. Detta orsakar inte något större problem ur fiskal synvinkel så länge alla koncerndelar finns i ett och samma land. Multinationella företag kan däremot genom prissättningen av koncerninterna transaktioner flytta vinster från hög- till lågskatteländer och därmed reducera sina skattekostnader. För att hantera detta problem finns OECD:s riktlinjer för internprissättning. Som en central utgångspunkt för regelverket gäller att transaktioner länder emellan inom en och samma koncern 
 117 
  
 Multinationella företag 
  
 SOU 2014:40 
  
 ska vara armslängdsmässiga, vilket betyder att priserna ska vara jämförbara med de priser som man skulle ta mellan två fristående parter. Emellertid är regelverket inte heltäckande. Detta har lett till en situation där det finns möjligheter för multinationella företag att i viss utsträckning välja var vinsterna redovisas. Om en marknad för vissa varor, tjänster eller andra immateriella tillgångar saknas, är det svårt att fastställa ett marknadspris. Det lämnar ett visst utrymme för multinationella företag att prissätta på ett sådant sätt att vinster eller förluster skapas där det skattemässigt är mest gynnsamt. Sam- tidigt leder internprissättningssystemet till betydande administrativa kostnader för multinationella företag och skattemyndigheter. 
  
 9.3.1 
  
 Empirisk evidens 
  
 Det finns betydande empirisk evidens som visar att multinationella företag använder internprissättningen för att minska sina skatte- betalningar (Ho, Devereux och Simpson, 2007). Dischinger och Shepard (2011) visar att multinationella företag i hög utsträckning placerar immateriella rättigheter som exempelvis patent i länder med låg bolagsskatt. En bolagsskattesats som är 1 procentenhet lägre än genomsnittet av skattesatserna i de länder där ett multinationellt företag är verksamt ökar stocken av immateriella rättigheter i landet med 1,7 procent. Garcia och Carr (2001, tabell a1) jämför mervärde per arbetstagare i EU och Irland. Irland har en mycket låg bolagsskatt. De visar att mervärdet per anställd är mer än 100 procent större per anställd i Irland när det gäller elektroniska komponenter och mer än 500 procent större när det gäller kemiska produkter och produktion av mjukvara jämfört med EU som helhet. 
 Skillnader i bolagsskattesatser påverkar också multinationella företags finansieringsstruktur. Genom att använda en hög andel lånat kapital vid investeringar i länder med högre bolagsskatt och en högre andel eget kapital vid investeringar i länder med lägre skatt kan koncernen dra större nytta av ränteavdrag för lånefinansi- ering. Detta stöds av Wall, Leblanc och Robertson (2004) som visar att mängden koncerninterna lån påverkas särskilt mycket av bolags- skattesatsen. 
 Möjligheten att minska skattebetalningarna i högskatteländer genom interna intäkts- och kostnadsöverföringar innebär att en högre bolagsskatt skapar en positiv extern effekt för andra länder genom att skattebasen flyttar dit. Becker och Shepard (2012) visar 
 118 
  
 SOU 2014:40 
  
 Multinationella företag 
  
 att det även finns en negativ extern effekt av en högre bolagsskatte- sats. Multinationella företag optimerar mängden eget respektive lånat kapital i varje land där det verkar, men har en begränsad mängd kapital att tillgå totalt sett. En högre skatt i ett land ger då en lägre vinst efter skatt i alla länder där företaget verkar, vilket minskar investeringarna i alla länder. Denna effekt kompenserar till viss del effekten av vinsttransfereringar. 
  
 9.3.2 
  
 Ränteavdragsbegränsningar i Sverige 
  
 Möjligheten att skatteplanera med hjälp av koncerninterna lån var bakgrunden till de ränteavdragsbegränsningsregler som infördes i Sverige 2009 och 2013 (se avsnitt 11.5 för en beskrivning av regler- na). Regeringen konstaterade i 2013 års budgetproposition att det fanns stora möjligheter att strukturera koncerner och låneförhål- landen så att avdrag fick göras för räntan i Sverige och att räntemot- tagaren inte beskattades alls eller mycket lågt. Härigenom fanns det incitament för att etablera koncerninterna skulder och strukturera ägande och skuldförhållanden så att ett gynnsamt sammanlagt skatte- utfall uppnås för koncernen. Detta sker genom att eget kapital i län- der med högre bolagsskattesats ersätts med koncerninterna lån. Samtidigt är det i en ekonomisk mening inte motiverat att skilja mellan lån från aktieägarna och aktiekapital. All avkastning som går åt till att betala räntan på lånet tillfaller långivarna, och all avkast- ning därutöver tillfaller aktieägarna, vilka är desamma som långivar- na i det fall det rör sig om ett lån från företagets ägare. Skattemäs- sigt behandlas dock finansiering genom lånat och eget kapital olika. Kostnaden för lånat kapital (ränta) får dras av i landet som har den högre bolagsskattesatsen samtidigt som den beskattas i mottagar- landet där bolagsskatten är lägre. Följden är att företagets ägare väljer att skjuta till medel i form av interna lån i stället för eget kapital. 
  
 9.3.3 
  
 Sänkt bolagsskatt och vinstredovisning 
  
 Mendez och Santiago (2013) och de Mooij (2005) analyserar den litteratur som studerar effekter av bolagsskattesänkningar på de redovisade vinsterna i multinationella företag. Den första studien baseras på en metaanalys av 25 publicerade studier som analyserar 
 119 
  
 Multinationella företag 
  
 SOU 2014:40 
  
 vinsttransfereringar. Mendez och Santiago drar slutsatsen att en bolagsskattesatssänkning med 1 procentenhet leder till att de redovisade vinsterna hos multinationella företag som befinner sig i landet ökar med 0,8 procent. I de Mooij (2005) redovisas däremot en större effekt, omkring 2 procent. 
 Institutet för tillväxtpolitiska studier har gjort en strukturstudie av det svenska näringslivet för året 2004 (ITPS, 2007). Andelen bolagsskatt som betalas av multinationella företag redovisas inte, men däremot de multinationella företagens andel av totalt förädlings- värde, cirka 50 procent. Detta mått får anses vara en rimlig upp- skattning av vilken andel multinationella företag har av den totala beskattningsbara vinsten. Om denna andel kombineras med det redovisade estimatet för hur känslig vinstredovisningen är för en skattesatssänkning (0,8), kan en bolagsskattesatssänkning med 1 procentenhet förväntas leda till en ökning av bolagsskattebasen via denna kanal med 0,4 procent. Detta är också den uppskattning som används av Finansdepartementet vid beräkningen av själv- finansieringsgraden för en sänkt bolagsskattesats, se vidare avsnitt 6.5. 
 120 
 10 Slutsatser 
 I avsnitten  
 4–9 
  har bolagsskatten satts in i ett samhällsekonomiskt sammanhang. Kommittén drar följande tre slutsatser. 
 Vid utformningen av nya regler för bolagsbeskattningen ska en utgångspunkt vara att skattereglerna i så liten omfattning som möjligt ska påverka olika ekonomiska val. Det är önskvärt att investeringar som är lönsamma före skatt också ska vara lönsamma efter skatt. Det är också önskvärt att investeringar som är olönsamma före skatt är olönsamma efter skatt. Det talar för en låg skatt på normalavkast- ande investeringar. 
 Multinationella företag har incitament att redovisa sina vinster i länder där vinsterna beskattas lågt och att dra av sina kostnader i länder där det skattemässiga värdet av avdragen är stort. Det är önskvärt att ha generella regler som motverkar en urholkning av den svenska bolagsskattebasen. Det talar för en låg skatt på lätt- rörliga vinster. 
 Det finns inga samhällsekonomiska motiv att skattemässigt gynna en finansieringsform eller vissa typer av investeringar eller branscher framför andra. Det finns snarare goda skäl att behandla olika finansi- eringsformer, investeringar och branscher skattemässigt lika. I utformningen av ett nytt bolagsskattesystem bör man därför sträva efter att bland annat utjämna den skattemässiga skillnaden mellan eget och lånat kapital. 
 En skattemässig likabehandling av eget och lånat kapital kan uppnås med olika metoder. Olika metoder och modeller beskrivs och analyseras i avsnitt 12 och 13. Där framgår att alla metoder har sina för- och nackdelar. Det finns ingen universalmetod som upp- fyller alla ovannämnda önskemål. I nämnda avsnitt redovisas också de avvägningar som kommittén har gjort för att slutligen föreslå den tämligen radikala modell som presenteras i avsnitt 14. 
 121 
 IV Gällande rätt 
 11 Gällande rätt 
  
 11.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt följer inledningsvis en allmän beskrivning av det  
 EU-rättsliga 
  regelverk som är relevant på skatteområdet i allmänhet och för de områden som omfattas av kommitténs förslag i synnerhet. Syftet är att ge en översiktlig bild av hur  
 EU-rätten 
  samt dess bestämmelser om fri rörlighet och  
 icke-diskriminering 
  kommer in i aktuellt sammanhang. En sådan överblick ges i avsnitt  
 11.2.  
 I avsnitt  
 11.3  
 redogörs för räckvidden av  
 EU-rätten 
  som medlems- staterna, vid utformning av bestämmelser på den direkta beskatt- ningens område, har att beakta. 
 Djupare analyser och tolkningar av  
 EU-rätten 
  görs på respektive plats i betänkandet. Det sker framför allt i avsnitt 14.3.2, där förslag om utjämning av finansnetton inom en koncern lämnas, samt avsnitt 14.5 där förslag om en särskild skatterättslig definition av finansiella kostnader och finansiella intäkter lämnas. Även i avsnitt 19, där förslag lämnas om särskild inkomstskatt på ränta, görs en analys av  
 EU-rätten. 
  Slutsatserna i avsnitt 17 och 18, som avhandlar reglerna om koncernintern resultatutjämning och underpris- överlåtelser där inga förslag på ändring av reglerna lämnas, bygger också på  
 EU-rättsliga 
  överväganden. 
 I detta avsnitt finns även en redogörelse för gällande svensk rätt på området. Den delen inleds med en beskrivning av den generella avdragsrätten för räntor i svensk beskattning  
 (11.4) 
 . Därefter följer en beskrivning av de särskilda reglerna för begränsning av ränte- avdrag som gäller för lån mellan företag i intressegemenskap  
 (11.5) 
 . 
 125 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2014:40 
  
 11.2 
  
 Grundläggande om fri rörlighet och icke- diskriminering på skatteområdet 
  
 11.2.1 
  
 Rättsakterna 
  
 Samtliga medborgare inom Europeiska unionen (EU), för närvarande bestående av 28 länder, 
  
 1  
  
 är berättigade till vissa unionsrättsliga friheter. De regleras från och med den 1 december 2009 i Lissabonfördraget. Fördraget, som är en samling ramlagar, är uppdelat i två delar, för- draget om Europeiska unionen  
 (EU-fördraget) 
  och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget). 
  I EUF- fördraget regleras den fria rörligheten för varor och tjänster, unions- medborgarna samt kapitalets fria rörlighet. Genom att underteckna fördraget har medlemsländerna förbundit sig att följa den rättsordning som fördragen, övriga rättsakter och  
 EU-domstolens 
  praxis bildar. Tillsammans utgör detta  
 EU-rätten. 
  
 Fördragen bildar primärrätten. Förutom primärrätten kan  
 EU-rätten 
  även komma till uttryck i den sekundära  
 EU-rätten. 
  På beskattningsområdet sker det genom förordningar, direktiv och rekommendationer. Förordningar avser frågor där en total harmoni- sering av en viss fråga i hela avtalsområdet anses nödvändig. Förord- ningar gäller som lag i varje medlemsland utan att några särskilda implementeringsåtgärder behöver vidtas. 
  
 2  
  
 Direktiv avser frågor där ett visst resultat eftersträvas. För att gälla i de enskilda medlemsländerna måste de implementeras genom lagstiftning. Rekommendationer utgör just en rekommendation till medlemsstaterna att bete sig på visst sätt. De är inte bindande. Vidare kommer tolkning av  
 EU-rätten 
  till uttryck genom  
 EU-domstolens 
  avgöranden. 
  
 11.2.2 
  
 De grundläggande fri- och rättigheterna 
  
 Den primära  
 EU-rätten 
  tillerkänner samtliga medborgare inom avtalsområdet vissa grundläggande fri- och rättigheter. Varje frihet motsvaras av en artikel i  
 EUF-fördraget. 
  De är etableringsfriheten (artikel 49), fri rörlighet för arbetstagare (artikel 45), kapitalets fria rörlighet (artikel 63.1) samt den fria rörligheten för varor (artikel 28) och tjänster (artikel 56). 
  
 1 
  
 Till medlemsländerna ska även läggas de länder som undertecknat avtalet för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
  
 (EES-avtalet). 
  De är Island, Liechtenstein och Norge. EES- avtalet möjliggör för undertecknarländerna att ta del av den fria inre marknaden. 
  
 2 
  
 Artikel 288  
  
 EUF-fördraget. 
  
 126 
  
 SOU 2014:40 
  
 Gällande rätt 
  
 De unionsrättsliga friheter som i första hand aktualiseras i anled- ning av förslag på bolagsbeskattningens område är etableringsfriheten samt kapitalets fria rörlighet. 
 Etableringsfriheten ger alla gemenskapsmedborgare rätt att starta och utöva företagsverksamhet. Den innebär också en rätt att bilda och driva företag på samma villkor som gäller för medborgare i etableringsstaten enligt den där gällande lagstiftningen. Den fria etableringsrätten är ett mycket omfattande begrepp som omfattar en möjlighet för fysiska och juridiska personer inom EU och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) att stadigvarande och kontinuerligt delta i det ekonomiska livet i en annan med- lemsstat. Inskränkningar i dessa rättigheter är förbjudna. 
 Den fria rörligheten för kapital kännetecknas av att investeraren inte använder sig av sin fria rörlighet som person, utan endast investerar sitt kapital i en annan medlemsstat utan att själv aktivt delta i det ekonomiska livet där. Kapitalets fria rörlighet gäller inte bara inom avtalsområdet utan även i relation till tredje land. Om det råder ett förhållande som berör både etableringsfriheten och kapitalets fria rörlighet, till exempel vid en dotterbolagsetablering genom tillskjutande av kapital i ett avtalsland, så prövas inte alltid båda friheterna parallellt. Om till exempel frågan om inskränkning i den fria etableringsrättigheten är dominerande prövas inte även frågan om kapitalets fria rörlighet. 
  
 3 
  
 11.3 
  
 EU-rätten 
  
  på de direkta skatternas område 
  
 11.3.1 
  
 EU-rättens 
  
  räckvidd 
 Utgångspunkten är att varje medlemsland har suveränitet över lag- stiftningen avseende de direkta skatterna. Harmonisering av de direkta skatterna åstadkoms genom direktiv. 
  
 4  
  
 De direktiv som framför allt berör beskattning av inkomst från näringsverksamhet är fusionsdirektivet, moder- och dotterbolagsdirektivet och ränte- och royaltydirektivet. 
  
 5 
  
 Fusionsdirektivet föreskriver att företagsombildningar ska kunna ske utan att upparbetade värden tas fram och beskattas. De företagsombildningar som omfattas är fusioner, fissioner, överföring 
  
 3 
  
 Se mål  
  
 C-196/04 
  Cadbury Schweppes. 
  
 4 
  
 Se den allmänna harmoniseringsbestämmelsen i artikel 115  
  
 EUF-fördraget. 
  
 5 
  
 Direktiv 2009/133/EG, direktiv 2011/96/EG samt direktiv 2003/49/EG. 
  
 127 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2014:40 
  
 av tillgångar (verksamhetsavyttringar) och andelsbyten. För att direktivet ska vara tillämpligt krävs att det är fråga om en ombild- ning mellan företag belägna i minst två olika medlemsstater. 
 Moder- och dotterbolagsdirektivet föreskriver att medlemsländer- na inte får beskatta utdelningar som lämnas från ett dotterbolag till ett moderbolag. Syftet är att undvika kedjebeskattning av vinster i bolagssektorn. Direktivet anger två möjliga metoder att åstadkomma skattefriheten. Det ena är att helt undanta sådan utdelning från beskattning, vilket är den metod som Sverige har valt. Den andra är att medge avräkning med den bolagsskatt som den mottagna utdel- ningen belastas med. Kommissionen har lämnat ett förslag på ändringar av direktivet som diskuteras i rådets arbetsgrupp för direkt skatt. 
 Enligt ränte- och royaltydirektivet får räntor och royalties som betalas mellan koncernbolag i olika medlemsländer endast beskattas i mottagarlandet. Direktivet föreskriver således att det är förbjudet för källstaten att ta ut källskatt på eller inkomstbeskatta sådana betalningar. 
  
 6 
  
 I praktiken måste dock varje medlemsland vid utformningen av sina skatteregler rörande de direkta skatterna beakta  
 EU-rätten 
  i mycket vidare bemärkelse. Det har genom åren kommit till uttryck genom en rikhaltig flora av avgöranden från  
 EU-domstolen. 
  
 11.3.2 
  
 Diskriminering 
  
 De grundläggande fri- och rättigheterna som de beskrivits ovan innebär att även regler på de direkta skatternas område inte får ge upphov till en negativ särbehandling, s.k. diskriminering. När  
 EU-domstolen 
  ska pröva om nationella skatteregler strider mot någon fri- och rättighet undersöker den först om den skattskyldige utnyttjat någon av de friheter som finns i fördraget. Därefter prövas om den nationella skatteregeln hindrar denna fria rörlighet. 
 Vid bedömningen av om en nationell lagstiftning hindrar en frihet som utnyttjas av en person i en annan medlemsstat prövas om den nationella skatteregeln negativt särbehandlar gränsöverskridande situationer i jämförelse med rent inhemska situationer. Ett hinder mot den fria rörligheten föreligger när olika regler tillämpas i jämförbara situationer eller när samma regler tillämpas i olika situationer. Frågan 
  
 6  
 Detta direktiv behandlas närmare i avsnitt 19.4.1 i samband med särskild inkomstskatt på ränta. 
 128 
  
 SOU 2014:40 
  
 Gällande rätt 
  
 om en gränsöverskridande situation är jämförbar med en inhemsk situation ska prövas med beaktande av det ändamål som eftersträvas med de aktuella nationella bestämmelserna. En skillnad i behandling av inhemska och av gränsöverskridande situationer kan vara förenlig med den fria rörligheten om de olika reglerna avser situationer som inte är objektivt jämförbara eller om de kan rättfärdigas. 
  
 11.3.3 
  
 Rättfärdigandegrunder 
  
 Domstolen har i praxis utvecklat ett test,  
 rule of reason 
 , 
  
 7  
  
 som inne- bär att en regel ska vara tillämplig på ett icke diskriminerande sätt. Den ska framstå som motiverad ur ett allmänintresse, säkerställa förverkligandet av målsättningen samt inte gå utöver sitt syfte. 
 Om en bestämmelse är diskriminerande kan den ändå vara tillåten, det vill säga rättfärdigad, under vissa omständigheter. Vid prövning av om en viss bestämmelse kan rättfärdigas är det av vikt att särskilja om bestämmelsen innebär en öppen eller dold diskrimi- nering. Öppet diskriminerande bestämmelser kan endast rättfärdigas genom att hänvisa till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. 
  
 8  
  
 Vid dold diskriminering finns större möjligheter att rättfärdiga en olik- behandling av jämförbara situationer. I praxis har domstolen i sin prövning av rättfärdigandegrunderna gått mot att beakta en samman- vägning av flera grunder. 
  
 9  
  
 Domstolen har godtagit bestämmelser som innebär en olik behandling med hänsyn till upprätthållandet av en välgrundad fördelning av beskattningsrätten mellan medlems- länderna och för att motverka risker för att förluster dras av i flera medlemsländer. Även bestämmelser som ingriper mot skatteflykt har godtagits. 
  
 10  
  
 Skattesystemets inre sammanhang kan också utgöra ett argument för att rättfärdiga en bestämmelse. 
  
 11  
  
 Att ett medlems- land rent allmänt önskar skydda skattebasen eller införa bestäm- melser som motiveras av kontrollskäl har inte godtagits i praxis. 
  
 12 
  
 7 
  
 Se mål  
  
 C-55/94 
  Sheppard. 
  
 8 
  
 I mål  
  
 C-311/97 
  Royal Bank of Scotland uttalade domstolen att endast de uttryckliga undantagen i fördraget kunde rättfärdiga en olik behandling. Rule of reason kunde inte tillämpas på en situation av öppen diskriminering. 
  
 9 
  
 Mål  
  
 C-446/03 
  Marks &margin-top:0px;margin-right:-50px;margin-bottom:0px;" class="p936 ft73"> 
  
 1996 
  
 1998 
  
 2000 
  
 2002 
  
 2004 
  
 2006 
  
 2008 
  
 2010 
  
 Driftkostnadsprocent = förvaltningskostnader / premieinkomster 
  
 Skadeprocent = skadekostnader / premieinkomster 
 Totalkostnadsprocent = driftkostnadsprocent + skadeprocent 
 Källa: Svensk Försäkring. 
  
 15.2.4 
  
 Säkerhetsreservens karaktär 
  
 Avsättning till säkerhetsreserv likställs med eget kapital 
 En avsättning till säkerhetsreserv har stora likheter med en avsätt- ning till en periodiseringsfond. Avsättning till säkerhetsreserv skiljer sig även materiellt från andra avsättningar som försäkrings- bolagen gör, till exempel från avsättningar som görs för ej intjänade premier och kvardröjande risker eller avsättningar för oreglerade skador som i redovisningen tas upp som förpliktelser. Enligt Inter- national Financial Reporting Standards, förkortad IFRS, 
  
 9  
  
 redovis- ningsnormer räknas avsättning till säkerhetsreserv som eget kapital. Anledningen till det är att avsättningar till säkerhetsreserven avser förluster som är okända vid bokslutet. En avsättning av annat slag får normalt endast göras när det föreligger en bindande förpliktelse men exakt tidpunkt för utbetalning och belopp kan vara osäkert. 
 När det gäller avsättningar till säkerhetsreserven regleras dessa i Finansinspektionens riktlinjer om normalplan för avsättning till säkerhetsreserv. I det enskilda företaget innebär en avsättning till 
  
 9  
 IFRS regleras av International Accounting Standards Board. 
 310 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 säkerhetsreserv att den skattepliktiga vinsten minskar. I likhet med en avsättning till periodiseringsfond är avsättningar till säkerhets- reserven begränsade i sin storlek. Ett golv för lägsta tillåtna avsätt- ning finns inte. 
 En upplösning av tidigare gjorda avsättningar till säkerhetsreserv kan användas utan större begränsningar för att täcka olika typer av förluster i verksamheten. Även i detta avseende liknar säkerhets- reserven periodiseringsfonder och eget kapital. Att upplösning av säkerhetsreserven kan användas till täckande även av andra för- luster i försäkringsrörelsen än försäkringsfall framgår även av publikationer och rekommendationer som Svensk Försäkring har tagit fram. 
  
 10 
  
 Hur säkerhetsreserven ska hanteras framgår även av det så kallade Solvens II regelverket. Solvens II avser att ge alla försäkringsbolag inom EU ett enhetligt regelverk som definierar solvenskapital- kraven. Under förhandlingarna framhöll den svenska försäkrings- industrin 
  
 11  
  
 att det för branschen var av stor vikt att avsättningarna till säkerhetsreserven behandlades som eget kapital. Försäkrings- företagen underströk att det var av mycket stor betydelse att avsättningarna till säkerhetsreserven, inom ramen för Solvens II, skulle behandlas som eget kapital (i underlaget till förhandlingarna kallat  
 tier  
  
 1-kapital) 
 . 
  I promemorian påpekas dessutom att säker- hetsreserven poolas på bolagsnivå och att säkerhetsreserven får användas för att täcka förluster i försäkringsföretagets kapital- placeringsverksamhet. Branschens uppfattning ger ytterligare stöd för att avsättning till säkerhetsreserven till sin natur är lik en avsätt- ning till periodiseringsfond. 
 Avsättning till säkerhetsreserven innehåller en skattekredit 
 I likhet med periodiseringsfonder så innebär avsättningar till säker- hetsreserv att en skattekredit skapas. De argument som fördes fram i samband med räntebeläggning av periodiseringsfonder 
  
 12  
  
 är därför relevanta även här. År 2013 uppgår skattekrediten till 22 procent av gjorda avsättningar till säkerhetsreserv. Den effektiva skatten på skadeförsäkringar som finansieras med säkerhetsreserven sjunker 
  
 10 
  
 Promemorian SF 2009. 
  
 11 
  
 Omfattar inte livförsäkringsföretag. 
  
 12 
  
 Se prop. 2004/05:38 s. 9. 
  
 311 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 till följd av dessa avsättningar. Till skillnad från andra typer av eget kapital, till exempel aktiekapital eller kvarhålla vinstmedel, består avsättningar till säkerhetsreserven i sin helhet av obeskattade medel. Vad gäller storleken på skattekrediten utgörs den av den aktuella skattesatsens andel av den avdragsgilla avsättningen. I Svensk Försäkrings rekommendation avseende gemensamma nyckeltal i försäkringsbolagens årsredovisningar 
  
 13  
  
 skrivs följande. 
 Soliditet bör definieras såsom, beskattat eget kapital plus obeskattade reserver efter avdrag för latent skatt i förhållande till balans- omslutning. [] Den latenta skattesatsen bör därvidlag vara 28 pro- cent eller i respektive land gällande skattesats. 
 Vidare kan nämnas att skadeförsäkringsföretagens beskattning har varit aktuell i en tidigare utredning. 
  
 14  
  
 Där påpekas att skadeförsäk- ringsföretagen beskattas för sitt överskott ur försäkringsrörelsen. Utredningen konstaterar vidare att svårigheten med vinstberäk- ningen utgörs av de olika fondavsättningarna för att täcka försäk- ringsförpliktelserna som ett skadeförsäkringsföretag har möjlighet att göra. Utredningen konstaterar även att säkerhetsreserven inte bör innehålla några skattekonsoliderande moment. 
  
 15  
  
 Utredningen anger vidare att en förutsättning för detta är att försäkrings- inspektionen 
  
 16  
  
 fortlöpande reviderar och anpassar normalplanen med hänsyn till den faktiska skadeutvecklingen. 
  
 13 
  
 SF (1991) Gemensamma nyckeltal i försäkringsbolagens årsredovisningar; Skadeförsäk- ringsbolag, Antagen av Sveriges Försäkringsförbund styrelse september 1991. 
  
 14 
  
 SOU 1989:34, s.  
  
 290–292. 
  
 15 
  
 SOU 1989:34, s. 291. 
  
 16 
  
 Nu övervakas försäkringsbranschen av Finansinspektionen. 
  
 312 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 15.2.5 
  
 Kommitténs förslag angående räntebeläggning 
  
 Förslag:  
 På avsättningar till säkerhetsreserven i skadeför- säkringsföretag ska en schablonintäkt beräknas och tas upp till beskattning. Intäkten ska beräknas till statslåneräntan vid utgången av november månad året före det kalenderår under vilket beskattningsåret går ut multiplicerad med summan av gjorda avdrag till säkerhetsreserven som den juridiska personen har vid ingången av beskattningsåret. 
 Vad som ovan framkommer om säkerhetsreservens karaktär visar att en avsättning till säkerhetsreserv har stora likheter med en avsättning till periodiseringsfond. Då avsättning till periodiserings- fond är räntebelagd sedan 2005 anser kommittén att det finns starka skäl för att även avsättningar till säkerhetsreserven ska räntebeläggas. Detta bedöms därför som en lämplig del av finan- sieringen av de reformer som föreslås i detta betänkande. Kom- mittén föreslår således att avsättningen till säkerhetsreserven ska räntebeläggas. Räntan föreslås tas ut i form av en schablonintäkt som hänför sig till den del av avsättningen till säkerhetsreserv som utgör en skattekredit. 
 Schablonintäkten bör vara konstruerad på samma sätt som schablonintäkten på periodiseringsfonder då en avsättning till säker- hetsreserv innebär en skattekredit på samma sätt som en avsättning till periodiseringsfond. Det föreslås att schablonintäkten beräknas till statslåneräntan året före beskattningsåret. 
 Förslaget tas in i en ny paragraf, 39 kap. 8 a § IL. 
  
 15.3 
  
 Slopad avdragsrätt för räntekostnader på vissa efterställda lån i kreditinstitut 
  
 Kommittén föreslår att avdragsrätten för räntekostnader hänförliga till en viss del av kreditinstitutens skulder slopas. De skulder som avses är efterställda lån och andra kapitalinstrument som får räknas som supplementärkapital enligt artikel 62 i  
 EU-förordningen 
  575/2013. För att underlätta läsbarheten används i det följande begreppet efterställda lån för att beteckna både sådana kapital- instrument och efterställda lån som utgivits av ett kreditinstitut och som omfattas av artikel 62  
 EU-förordningen 
  575/2013. Efter- 
 313 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 ställda lån är efterställda institutets övriga skulder. De medför rätt till betalning först efter att andra skulder har betalats. Dessa förpliktelser är därmed förknippade med en högre risk än andra skulder. Hos kreditinstitut finns efterställda lån främst i form av långfristiga – ibland eviga – förlagslån. 
 Avsnittet är disponerat så att i avsnitt  
 15.3.1  
 presenteras gällande rätt och i avsnitt  
 15.3.2  
 presenteras kommitténs förslag och de överväganden som ligger bakom detta. 
  
 15.3.1 
  
 Gällande rätt 
  
 Allmänt om efterställda lån 
 Civilrättsligt utgörs ett efterställt lån av en skuldförbindelse där det är avtalat att borgenären, i händelse av gäldenärens obestånd, får betalt först efter övriga borgenärer. 
  
 17  
  
 Efterställda lån benämns även förlagslån och ges ut i form av förlagsbevis. Förlagsbevisen är räntebärande och vanligtvis löpnade på flera år. Även så kallade eviga förlagslån förekommer. De är förlagslån där förlagsbevisen är utgivna utan att gäldenären enligt avtalsvillkoren förbundit sig att återbetala lånet. Eftersom innehavaren av ett förlagsbevis tar en större risk än innehavaren av en obligation är räntan i allmänhet högre. Ett förlagbevis skulle följaktligen kunna ses som ett mellan- ting mellan en preferensaktie och en obligation. Ur företagets perspektiv kan således emission av förlagslån ses som ett alternativ till nyemission av aktier. Skatterättsligt saknas en särskild defini- tion av efterställda lån. Huvudregeln vid sådant förhållande är att beskattningen följer de civilrättsliga klassificeringarna. Som nämnts ovan intar förlagslånen närmast ett mellanting mellan eget kapital, preferensaktier och skuldförbindelser. I avsaknad av en särskild skatterättslig definition av efterställda lån måste i praktiken en 
  
 17  
 Betydelsen av efterställningsvillkor är bland annat avgörande vid obeståndssituationer. Högsta domstolen fastställde i beslut av den 4 april 2003 mål nr Ö  
 3700-02, 
  Svea Hovrätts dom. Hovrätten hänvisade till förarbetena som angav att frågan om en fordran är efterställd får avgöras genom tolkning av villkoren och omständigheterna i det enskilda fallet (se prop. 1995/96:5 s. 231). Efterställningsvillkoren kunde även vara begränsade till vissa samman- hang, till exempel konkurs men inte ackord. Avgörande var vad som avtalats. Hovrätten menade att avtalet inte kunde tolkas annat än enligt sin klara och entydiga ordalydelse. Efterställdhet gällde alltså bara vid likvidation och konkurs, inte vid ackord under företagsrekonstruktion. 
 314 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 bedömning i det enskilda fallet göras om ett efterställt lån, skatterättsligt, utgör en skuldförbindelse eller eget kapital. 
 Efterställda lån hos kreditinstitut 
 Från och med den 1 januari 2014 regleras kraven på storlek på kapitallbas hos kreditinstitut i  
 EU-förordningen 
  575/2013. Av artikel 1 framgår att den är tillämplig på de institut som omfattas av Direktiv 2013/36/EU 
  
 18 
  
 . Med institut avses bland annat kredit- institut. Av artikel 4 i förordningen, definitioner, framgår i punkt 
 (1) att med kreditinstitut förstås ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning. I punkt (3) anges att med institut förstås ett kreditinstitut eller värdepappersföretag. När termen institut används vidare i texten avses endast sådana kreditinstitut som avses artikel 4 punkt (1). När samtliga institut som omfattas avses anges det med termen banksektorn. 
 I förordningen regleras vilka nivåer på eget kapital ett institut måste hålla. Det kapital som får räknas som eget kapital under kapitaltäckningskravet får bestå av primärkapital och sekundär- kapital. Primärkapitalet delas in i kärnprimärkapital och övrigt primärkapital för kapitaltäckningsändamål. Förordningen baseras på de internationella s.k. Basel  
 III-reglerna 
  och syftar främst till att ange hur stort kapital ett institut ska ha i relation till riskerna i verksamheten. Dessutom kan Finansinspektionen i egenskap av tillsynsmyndighet ställa institutsspecifika krav. 
  
 19 
  
 Det som bör nämnas här är att eget kapital (enligt en viss definition) får ingå i det primära kapitalet om det helt kan täcka förluster i en fortlevnadssituation och om det vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. Exempel på sådant kapital är aktiekapital och kvarhållna vinstmedel men också vissa hybridinstrument. 
 Kapitalkravet enligt förordningen innebär att instituten måste ha en kapitalbas som motsvarar åtta procent av de riskvägda till- gångarna (beräknade på ett visst sätt), varav minst sex procent ska 
  
 18 
  
 Direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kredit- institut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG. 
  
 19 
  
 Dessa regleras främst av direktiv 2013/36/EU. 
  
 315 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 utgöras av primärkapital. Supplementärkapital får således utgöra högst två procent av de riskvägda tillgångarna. 
 Som supplementärkapital räknas enligt artikel 62 bland annat efterställda lån. För att ett efterställt lån ska få räknas in i kapital- basen måste även vissa villkor enligt artikel 63 vara uppfyllda. Dessa går i huvudsak ut på att det ska vara fråga om lån emitterade till annan än koncernföretag eller närstående företag, företag där emittenten kontollerar minst 20 procent av röster eller kapital, samt att avtalad avkastning på lånen inte får göras beroende av framtida kreditvärdighet hos emittenten. Lånen måste även löpa på minst fem år och får inte innehålla klausuler som gör det förmån- ligt att lösa in lånen efter viss tid men före den avtalade löptidens slut. 
 För instituten utgör upptagande av efterställda lån en form av finansiering som utan att utgöra eget kapital mot utgivande av någon form av egenkapitalinstrument ändå får räknas in i kredit- institutens kapitalbas. Då de efterställda lånen normalt betraktas som skuldbevis har det inneburit att instituten, samtidigt som de kunnat upprätthålla en acceptabel kapitalbas, fått skattemässigt avdrag för kostnaden för den del av kapitalanskaffningen som består av efterställda lån. 
  
 15.3.2 
  
 Kommitténs förslag 
  
 Förslag:  
 Räntekostnader hänförliga till efterställda lån som getts ut av ett kreditinstitut och som omfattas av bestämmelserna i artikel 62 i  
 EU-förordningen 
  575/2013 om vilka låneinstrument som får ingå i kreditinstituts kapitalbas ska inte få dras av. 
 Ovanstående genomgång av gällande rätt visar att efterställda lån ligger nära eget kapital och att de också i praktiken i många avseende behandlas som sådant. Det finns starka argument för att efterställda lån hos kreditinstitut bör behandlas på samma sätt som eget kapital. 
 Kommitténs huvudförslag och alternativa förslag kan båda för- väntas ha en positiv effekt på den finansiella stabiliteten i den icke- finansiella sektorn. Genom att minska incitamenten till skuldsätt- ning kommer företagen att stärka sin soliditet. Till följd av för- slagen kan det antas att  
 icke-finansiella 
  företag i Sverige kommer 
 316 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 att vara mindre känsliga för konjunkturnedgångar. Detta har en stor samhällsekonomisk betydelse. 
  
 20  
  
 Sambandet mellan skuldsätt- ning och känslighet för konjunkturella svängningar kallas för den finansiella acceleratorn. Sambandet beskrivs i avsnitt 7.4. Det kan antas att (hög) skuldsättning i ett företag under vissa omständig- heter har negativa effekter på andra företag som följd, se Mitchell och Evans (2000). 
 Med undantag för den schablonintäkt för finansiell sektor som föreslås i avsnitt 14.8 i huvudförslaget och i avsnitt 16.7 i det alter- nativa förslaget förväntas kommitténs förslag inte ge något incita- ment till att minska skuldsättningen i den finansiella sektorn. Samtidigt är skuldsättningen särskilt hög i banksektorn. Exempel- vis utgörs balansräkningens skuldsida i de fyra storbankerna i Sverige till 3,8 procent av eget kapital och 96,2 procent av skulder. Att huvudförslaget och det alternativa förslaget inte ger några incitament till att minska skuldsättningen beror på att dessa inte påverkar möjligheten att kvitta finansiella kostnader mot finansiella intäkter så länge de finansiella kostnaderna understiger de finan- siella intäkterna. Det kan antas att detta gäller i den finansiella sektorn. 
 För att bredda skattebasen och samtidigt ge incitament att höja solideten i banksektorn anser kommittén att slopad avdragsrätt för räntekostnader hänförliga till viss del av kreditinstitutens skulder är ett lämpligt instrument. Kommittén föreslår således ett brutto- avdragsförbud för räntekostnader på vissa efterställda skulder. De skulder som avses är efterställda lån och andra finansiella instru- ment som får räknas som supplementärkapital enligt artikel 62 i  
 EU-förordningen 
  575/2013.  
 EU-förordningen 
  575/2013 reglerar bland annat kapitalteckningen i banksektorn. 
 Förslaget finns i en ny paragraf, 24 kap. 10 a § IL. 
  
 20  
 Se bland annat Marquez (2010) för en uppskattning av de samhällsekonomiska kost- naderna. 
 317 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 15.4 
  
 Justering i reglerna om behandling av underskott vid ägarförändringar 
  
 I syfte att förenkla reglerna om behandling av underskott vid ägarförändringar i 40 kap. IL föreslås ett par mindre förändringar. Förslaget innebär en viss justering vid tillämpningen som påverkar beräkningen av den s.k. beloppsspärren. Den regel där ändringarna införs är en undantagsregel som i det följande benämns som ventilen. Avsnittet inleds med en redogörelse för gällande rätt och ett särskilt avsnitt som behandlar just den aktuella undantags- regeln  
 (15.4.1  
 och  
 15.4.2) 
 . Därefter presenteras kommitténs förslag  
 (15.4.3) 
 . 
  
 15.4.1 
  
 Gällande rätt 
  
 I detta avsnitt följer en översiktlig beskrivning av reglerna om begränsning av avdrag för tidigare års underskott i samband med ägarförändringar. 
 Regler om tidigare års underskott finns i 40 kap. IL. Kapitlet är uppbyggt med en huvudregel och efterföljande undantag från denna huvudregel. Huvudregeln innebär att underskott från tidi- gare år ska dras av (40 kap. 2 § IL). Det är således fråga om en i grunden obegränsad rätt att vid beskattningen göra avdrag för tidigare års underskott. 
 De mest omfattande inskränkningarna i huvudregeln är de begränsningar som inträder när det har skett en ägarförändring. Det finns fyra olika former av ägarförändringar som anges i lagen. Begränsningarna sker i dessa fall i form av två olika spärrar, beloppsspärren och koncernbidragsspärren. 
 Med ägarförändring avses att någon annan får det bestämmande inflytandet över ett underskottsföretag 
  
 21 
  
 . Ett företag anses ha ett bestämmande inflytande över ett annat företag om det är dotter- företag till det förra enligt ett antal associationsrättsliga regleringar, det vill säga att ägandet uppgår till mer än 50 procent av rösterna i företaget. 
  
 22  
  
 I vissa fall kan även annat än ett företag (fysisk person, dödsbo, utländsk juridisk person och svenskt handelsbolag) för- 
  
 21 
  
 Med underskottsföretag avses ett företag som hade ett underskott det föregående beskatt- ningsåret eller som har ett eget eller övertaget underskott från tidigare år som inte har fått dras av än bland annat på grund av koncernbidragsspärren. Se närmare 40 kap. 4 § IL. 
  
 22 
  
 Se närmare om dessa förutsättningar i 40 kap. 5 § IL. 
  
 318 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 värva det bestämmande inflytande som utlöser beloppsspärren. Förvärvaren får i så fall det bestämmande inflytandet över ett företag om företaget skulle ha varit dotterföretag till förvärvaren om denne hade varit ett svenskt aktiebolag. 
  
 23 
  
 Beloppsspärren 
 Beloppsspärren inträder när det bestämmande inflytandet erhålls av ett företag, en fysisk person, ett dödsbo, en utländsk juridisk person eller ett handelsbolag med sådana delägare. Detsamma gäller om det bestämmande inflytandet har erhållits genom att olika fysiska personer gjort successiva förvärv under en femårsperiod med minst fem procent vardera och tillsammans förvärvat mer än 50 procent. Det gäller även om sådana personer gjort förvärv genom ett företag som de äger, direkt eller indirekt. 
  
 24 
  
 Om det företag som får det bestämmande inflytandet redan före ägarförändringen ingick i samma koncern som underskottsföre- taget gäller inte beloppsspärren. Den gäller inte heller om, när förvärvaren direkt eller indirekt är en fysisk person eller mot- svarande, det bestämmande inflytandet uppkommer genom arv, testamente, bodelning, ändrade familjeförhållanden eller om den som fått det bestämmande inflytandet under de två föregående beskattningsåren varit företagsledare i underskottsföretaget. 
 Beloppsspärren innebär att underskottsföretaget bara får behålla underskott som uppgår till dubbla köpeskillingen för att förvärva det bestämmande inflytandet. Utgiften för förvärvet ska minskas med kapitaltillskott som har lämnats till underskottsföretaget eller till ett annat företag i samma koncern under en tvåårsperiod före ägarförändringen. Detsamma gäller kapitaltillskott som i sig har medfört ägarförändringen. 
  
 25  
  
 Det finns undantag från dessa regler om minskning av utgiften när ägarförändringen skett genom ett kapitaltillskott och förvärvaren genom tillskottet erhållit tillgångar av verkligt och särskilt värde. Det är denna undantagsregel som i detta avsnitt benämns som ventilen. 
  
 26 
  
 23 
  
 Se närmare 40 kap. 5 och 11 §§ IL. 
  
 24 
  
 Se 40 kap.  
  
 10–13 
  §§ IL. 
  
 25 
  
 Se 40 kap. 15 och 16 §§ IL. 
  
 26 
  
 Se 40 kap. 16 a § IL. 
  
 319 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernbidragsspärren 
 Koncernbidragsspärren inträder bara när det är ett företag som får bestämmande inflytande över underskottsföretaget, eller om ett underskottsföretag eller ett moderföretag till ett underskotts- företag får bestämmande inflytande över ett annat företag. 
  
 27  
  
 Efter- som koncernbidrag inte är möjliga utanför bolagssektorn är detta en naturlig avgränsning. Koncernbidragsspärren inträder dock inte om samtliga berörda företag även före ägarförändringen ingick i samma koncern. 
 Koncernbidragsspärren innebär att underskott från tidigare år inte får dras av mot koncernbidrag under en period om fem år efter ägarförändringen. Den tillämpas bara på det underskott som kvar- står efter tillämpning av beloppsspärren. Underskott från tidigare år får dock dras av mot koncernbidrag från företag som ingick i samma koncern som underskottsföretaget redan före ägarföränd- ringen. 
  
 28 
  
 15.4.2 
  
 Särskilt om undantagsregeln för kapitaltillskott vid beräkning av beloppsspärren 
  
 Lagstiftningsarbetet 
 Reglerna om avdrag för tidigare års underskott ändrades senast 2009 
  
 29  
  
 i syfte att hindra en viss form av kringgående av reglerna. Förfaranden inkluderande komplicerade nyemissionsförfaranden hade kommit att användas endast i syfte att överföra under- skottsavdragsrätt till den nya ägaren. Ändringarna rörde belopps- spärren och föranleddes av utgången i RÅ 2007 ref. 58. Av rätts- fallet följer att ett tillskott i samband med nyemission generellt är ett sådant kapitaltillskott som ska minska den utgift som belopps- spärren beräknas på (40 kap. 16 § IL). Det innebär att en ny- emission inom en tvåårsperiod innan ägarförändringen kommer att sätta ned storleken på det underskott som får behållas. När tillskottet vid nyemissionen är en del av själva utgiften för att förvärva det bestämmande inflytandet (40 kap. 15 § IL) blir dock bedömningen annorlunda. Ett sådant tillskott kan inte både räknas 
  
 27 
  
 Se 40 kap. 10 och 14 §§ IL. 
  
 28 
  
 Se 40 kap. 18 och 19 §§ IL. 
  
 29 
  
 Prop. 2009/10:47, bet. 2009/10:SkU25, SFS 2009:1453. 
  
 320 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 till utgiften och räknas av från densamma. Det underskottet som får behållas ska därför inte minskas i detta fall. 
 Till följd av detta rättsfall ändrades reglerna i 40 kap. 16 § IL såvitt nu är av intresse så att även kapitaltillskott som helt eller delvis har medfört ägarförändringen ska minska utgiften för förvärvet. För att inte hindra affärsmässigt betingade förvärv infördes emellertid ett undantag. Enligt undantaget (ventilen) behöver utgiften inte minskas med tillskottet om det är  
 uppenbart att förvärvaren fått en tillgång av verkligt och särskilt värde som motsvarar tillskottet 
 . 
 Såväl remissinstanserna som lagrådet anförde att innebörden av begreppet verkligt och särskilt värde var oklar och behövde för- tydligas i det fortsatta arbetet. Ingen av remissinstanserna kriti- serade dock uttryckligen uppenbarhetsrekvisitet i undantagsregeln. 
 I propositionen uttalade regeringen att de förfaranden som främst ska förhindras genom den nya lagstiftningen är sådana där skattefrågan kan antas ha utgjort det övervägande skälet för ägar- förändringen. När underskottsföretaget har tillgångar eller en pågående verksamhet är det enligt regeringen mer sannolikt att ägarförändringen är affärsmässigt motiverad. Avsikten med undan- tagsregeln är att affärsmässigt betingade förvärv inte ska hindras. Huvudregeln är dock att sådana kapitaltillskott som nu är i fråga inte ska beaktas vid beräkningen av hur stort underskott som får behållas. 
  
 30 
  
 Med anledning av synpunkter från lagrådet angående verkligt och särskilt värde, förtydligade regeringen i författningskom- mentaren hur detta begrepp närmare ska bedömas och framförde bland annat följande. 
  
 31  
  
 Vid bedömningen av om förvärvaren har fått en tillgång av verkligt och särskilt värde genom kapitaltillskottet ska värdet på tillgången bestämmas av objektiva omständigheter och inte ställas i relation till förvärvarens näringsverksamhet eller person. Vid fastställandet av värdet på den tillgång som förvärvas genom tillskottet ska inte värdet av själva tillskottet beaktas. De tillgångar som ska beaktas ska ha ett verkligt och särskilt värde. Det är inte fråga om det bokförda värdet på tillgångarna eftersom detta värde inte behöver vara detsamma som tillgångarnas verkliga värde. Det kan till exempel förekomma att det bokförda värdet vad gäller immateriella tillgångar, såsom varumärken, är betydligt lägre än det verkliga värdet. I stället för det bokförda värdet bör man i en sådan 
  
 30 
  
 Prop. 2009/10:47 s. 11. 
  
 31 
  
 Prop. 2009/10:47 s. 16. 
  
 321 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 situation utgå från det belopp till vilket tillgången skulle kunna överlåtas mellan kunniga parter som är oberoende av varandra. 
 Av skatteutskottets betänkande framgår att det vid beredningen i utskottet uppkom en fråga om i vilken utsträckning undan- tagsregeln får betydelse för innovationsinriktade företag. Värdet på forsknings- och utvecklingsarbete framgår normalt inte som en tillgångspost i balansräkningen. Bland annat uttalades följande. 
  
 32  
  
 Om det finns intresse från nya ägare att tillföra kapital och fortsätta verksamheten med utnyttjande av det tidigare forsknings- och utvecklingsarbetet kan det vara svårt att påvisa att köparen uppenbart har fått tillgångar av verkligt och särskilt värde. Utskot- tet framhöll att lagstiftningsingripanden av denna art givetvis kan medföra ogynnsamma effekter även för sådan verksamhet som åtgärden primärt inte riktar sig mot. Den ventil som regeringen föreslår är enligt utskottets mening förhållandevis generellt utfor- mad och lämnar ett utrymme för praxis att med beaktande av det övergripande syftet med spärreglerna komma till ett rimligt resultat i det enskilda fallet. Utskottet ansåg dock att farhågorna var värda att ta fasta på och att det därför var angeläget att regeringen följer hur väl undantagsregeln kommer att fungera i praktiken. 
 Tillämpningen 
 Enligt reglerna i 40 kap. 15 och 16 §§ IL innebär beloppsspärren att underskottsföretaget som högst får behålla underskott som uppgår till dubbla köpeskillingen för att förvärva det bestämmande infly- tandet. Utgiften för förvärvet ska minskas med kapitaltillskott som har lämnats till underskottsföretaget eller till ett annat företag i samma koncern under en tvåårsperiod före ägarförändringen. Efter ovan nämnda lagändring från 2009 följer att detsamma gäller kapitaltillskott som i sig har medfört ägarförändringen. 
 I praktiken betyder detta att vid en nyemission som betalas genom kontanttillskott inom en tvåårsperiod innan ägarförändringen, kommer beloppsspärren att sätta ned storleken på det underskott som får behållas. 
 Av ventilen, undantagsregeln i 40 kap. 16 a § IL, framgår att kapitaltillskottet inte ska minska köpeskillingen om det är uppen- bart att förvärvaren genom kapitaltillskottet har fått en tillgång av 
  
 32  
 Bet. 2009/10:SkU25. 
 322 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 verkligt och särskilt värde som motsvarar kapitaltillskottet 
 .  
 Ventilen har som främsta funktion att förvärv av underskotts- företag genom nyemission inte ska behandlas sämre än förvärv av redan utgivna aktier i samma företag. Om aktierna i ett under- skottsföretag ska överlåtas, och företaget har tillgångar till ett visst värde, kan det förutsättas att parterna tar hänsyn till tillgångarna när priset på aktierna bestäms. På så vis kommer underskott motsvarande två gånger värdet på tillgångarna i företaget alltid att få behållas. Om förvärvet däremot sker genom en nyemission ska dock som huvudregel hela emissionsbeloppet räknas bort när storleken på det underskott som får behållas ska bestämmas. Om undantagsregeln är tillämplig behöver man inte räkna bort emissions- beloppet om det motsvarar värdet av tillgångarna i underskotts- företaget. Därmed avses att säkerställa att värdet av de tillgångar som finns i underskottsföretaget medför rätt att behålla underskott även vid denna form av förvärv. 
 Det finns inte någon praxis till ledning för tillämpningen av ventilen. Någon översyn av hur undantagsregeln fungerar har inte gjorts. Det är därför svårt att bedöma vilken effekt ventilen har i den praktiska tillämpningen. 
  
 15.4.3 
  
 Kommitténs förslag 
  
 Förslag:  
 Vid en ägarförändring som helt eller delvis har gjorts genom kapitaltillskott ska vid tillämpningen av beloppsspärren utgiften för förvärvet bestämmas enligt följande. 
 Utgiften ska bestämmas till ett belopp som motsvarar det lägsta av den faktiska utgiften och verkligt och särskilt värde på tillgångarna i företaget som belöper sig på förvärvarens andel efter ägarförändringen. Vid beräkningen av värdet på till- gångarna i företaget ska själva kapitaltillskottet inte räknas med. 
 Utformningen av ventilen har kritiserats både för att vara för snäv och för att innehålla felaktigheter. 
  
 33  
  
 Kritiken går ut på att rekvisitet att förvärvaren ska göra  
 uppenbart  
 att denne genom kapitaltillskottet fått en tillgång av verkligt och särskilt värde är för strängt. Dessutom kritiseras det faktum att det enligt bestämmelsens ordalydelse krävs 
  
 33  
 Se bland annat Tyler och Blackburn (2010), Ryan (2010) samt Rodriguez (2010). 
 323 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 att den tillgång av verkligt och särskilt värde som erhålls ska  
 motsvara  
 kapitaltillskottet. Det senare får till följd att om kapital- tillskottet till viss del överstiger verkligt och särskilt värde på den tillgång som erhålls ska hela kapitaltillskottet reducera anskaff- ningsutgiften vid beräkningen av beloppsspärren. Enligt kritikerna innebär dessa brister att ventilen inte fungerar som avsett och att den dessutom förhindrar affärsmässigt betingade transaktioner, vilket är förklaringen till att den inte tillämpas i praktiken. 
 Sakkunniga på området uppger att bestämmelsen är så svår- tillämpad att den i princip inte kan tillämpas i praktiken. Om så verkligen är fallet är dock inte möjligt att med någon bestämdhet uttala sig om. Innan det gjorts någon närmare utvärdering av hur ventilen fungerar är det svårt att på någon mer objektiv grund bedöma om och i så fall hur regeln brister och vilka ändringar som behövs. 
 Kommittén anser att det finns visst fog för den kritik mot ventilens utformning som framförts ovan. När det gäller kriteriet uppenbart som finns i bestämmelsen kan det uppfattas som onödigt strängt. Ett exempel som kan belysa detta är när bestäm- melserna ska tillämpas på ett företag där bokförda tillgångar saknas eller är litet och värdet huvudsakligen består av en immateriell rättighet eller ett innovationsprojekt som är svårt att värdera. Det kan vara långt ifrån uppenbart att sådana projektet ska lyckas, varför värdet på tillgångarna är osäkert. Avsikten kan inte vara att ventilen ska vara så snäv att den omöjliggör fullföljandet av affärs- mässiga projekt eller satsningar. Om de nya reglerna om vad som får ingå i beräkningen av underlaget för beloppsspärren träffar även sådana nyemissionsfall där syftet faktiskt är att tillföra ett företag nytt kapital för att verksamheten ska kunna fortsätta innebär de en kostnadsfördyring som kan verka hämmande på viljan att investera nytt kapital. 
 Mot denna bakgrund bör undantagsregeln lättas upp i syfte att möjliggöra och underlätta för att den i rättstillämpningen ska kunna få större effekt. Detta bör göras genom att förutsättningen för ventilens tillämpning i 40 kap. 16 a § IL ändras på så sätt att det kravet på att förvärvaren ska göra  
 uppenbart  
 att denne genom kapitaltillskottet fått en tillgång av verkligt och särskilt värde slopas. För regelns tillämpning ska således vanliga beviskrav gälla vilket innebär att det blir tillräckligt att förvärvaren kan göra  
 sannolikt  
 förutsättningarna för ventilens tillämpning. 
 324 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 Det finns även anledning att se över det problem som ligger i den omständigheten att det enligt ventilens ordalydelse krävs att den tillgång av verkligt och särskilt värde som erhålls ska  
 motsvara  
 kapitaltillskottet. Som kommittén ser det kan detta inte tolkas på annat sätt än att om kapitaltillskottet till viss del överstiger verkligt och särskilt värde på den tillgång som erhålls innebär det att undantagsregeln inte kan tillämpas. Hela kapitaltillskottet ska således minska anskaffningsutgiften vid beräkningen av belopps- spärren. Denna utformning är olycklig. Bestämmelserna är tillämp- liga på ägarförändringar som sker när förvärvaren genom nyemis- sionen uppnår det bestämmande inflytandet i företaget. När det verkliga och särskilda värdet av underskottsföretaget är 98 får kapitaltillskottet, om ventilen ska bli tillämplig, aldrig överstiga 98. Om en ny ägare vill förvärva det bestämmande inflytandet, exempelvis genom att bli ägare till 51 procent av företaget, uppstår ett problem. 
  
 34  
  
 Med utgångspunkt från att de ursprungliga ägarna inte vill ge bort något av värde i företaget fördelas företagets värde per aktie vid nyemissionen. För att förvärva det bestämmande inflytandet måste då tillskottet vara större än värdet på de existe- rande tillgångarna i underskottsföretaget och i exemplet uppgå till 102. 
  
 35  
  
 Detta innebär att ventilen inte kan bli tillämplig i sådana fall eftersom tillskottet överstiger värdet på de förvärvade tillgångarna. En transaktion som är affärsmässigt betingad förhindras därigenom på ett sätt som inte överensstämmer med regelns syfte. 
 Frågan är hur man kommer till rätta med detta problem. Enligt kommittén kan problemet inte lösas enbart genom en förändring som innebär att ventilens tillämpning utsträcks till att gälla även situationer där tillskottets till viss del (till exempel med 10 procent) överstiger tillgångarnas verkliga och särskilda värde. Anledningen till detta är att förvärvaren genom tillskottet bara får en viss andel av tillgångarna i underskottsföretaget. Om förvärvaren i exemplet ovan skulle betala 102 för att förvärva 51 procent av företaget skulle värdet på de tillgångar som därmed förvärvats bara motsvara 51 eftersom värdet av själva kapitaltillskottet inte får räknas med. I själva verket innebär detta att redan vid ett tillskott som överstiger 51 kan ventilen inte tillämpas eftersom förvärvaren då inte fått en 
  
 34 
  
 Denna problematik har åskådliggjorts genom exempel av bland annat Ryan (2010) och Rodriguez (2010). 
  
 35 
  
 Med utgångspunkt från att den ursprunglige ägarens andel av företaget efter ägarföränd- ringen ska ha samma värde som innan, det vill säga 98 måste det nya totala värdet uppgå till 
  
 200 
  
 (98 / 200 = 0,49). Förvärvarens tillskott måste då bli 102 (200 - 98). 
  
 325 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 tillgång av verkligt och särskilt värde som motsvarar tillskottet. Om förvärvet i stället hade gjorts genom att köpa 51 procent av underskottsföretaget för en köpeskilling om 51 hade förvärvaren fått behålla underskott uppgående till två gånger köpeskillingen, det vill säga 102. Utgångspunkten måste vara att förvärv genom nyemission i detta avseende inte ska behandlas sämre än ett vanligt köp. Ett sätt att lösa detta är att särskilt reglera hur utgiften för förvärvet vid tillämpningen av beloppsspärren ska beräknas i dessa nyemissionsfall. Vid en nyemission som helt eller delvis föranlett ägarförändringen föreslår kommittén att utgiften ska bestämmas till ett belopp som motsvarar det lägsta av den faktiska utgiften och verkligt och särskilt värde på tillgångarna i företaget som belöper sig på förvärvarens andel efter ägarförändringen. Vid beräkningen av värdet på tillgångarna i företaget ska själva kapitaltillskottet inte räknas med. Med denna utformning uppnås en likabehandling i förhållande till ägarförändringar som uppkommer genom köp av motsvarande andel i företaget. Det verkliga och särskilda värde som förvärvaren kan göra sannolikt tillkommer hans andel efter för- värvet kan förutsättas uppgå till samma belopp som den köpe- skilling som skulle betalas vid ett köp. Utgiften för förvärvet ska aldrig kunna överstiga den faktiska utgiften för att förvärva det bestämmande inflytandet i företaget. Utgiften ska därför bestäm- mas till den lägsta av den faktiska upgiften och verkligt och särskilt värde på aktuella tillgångar. 
 Kommittén har också tittat närmare på begreppet  
 verkligt och särskilt värde.  
 Av förarbetena till reglerna framgår att vid bedöm- ningen av om förvärvaren genom kapitaltillskottet har fått en tillgång av verkligt och särskilt värde ska värdet på tillgången bestämmas av objektiva omständigheter. 
  
 36  
  
 Vidare följer av för- arbetena att det som är avgörande är värdet på tillgångarna minus skulderna och att värdet av själva tillskottet inte beaktas. Det anges också att det inte är fråga om det bokförda värdet på tillgångarna eftersom detta värde inte behöver vara detsamma som tillgångarnas verkliga värde (till exempel för immateriella tillgångar vars bok- förda värde normalt är mycket lägre än det verkliga värdet). I samband med reglernas tillkomst uppmärksammades i skatte- utskottet frågan om undantagsregelns betydelse för innovations- inriktade företag eftersom värdet på forsknings- och utvecklings- 
  
 36  
 Prop. 2009/10:47 s. 16. 
 326 
  
 SOU 2014:40 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 arbete normalt inte framgår som en tillgångspost i balans- räkningen. 
  
 37  
  
 Skatteutskottet anförde att om det finns intresse från nya ägare att tillföra kapital och fortsätta verksamheten med utnyttjande av det tidigare forsknings- och utvecklingsarbetet kan det vara svårt att påvisa att köparen uppenbart har fått tillgångar av verkligt och särskilt värde. 
 Det är angeläget att den undantagsregel som finns genom ventilen inte tillämpas på ett sätt som särskilt försvårar för investe- ringar i innovativa företag. Immateriella tillgångar bör därför vid bedömningen av ventilen kunna beaktas som tillgångar av verkligt och särskilt värde även om de inte har hunnit eller kunnat materialiseras och aktiverats i företagets räkenskaper. Kommittén anser att den sänkning av beviskravet från uppenbart till normal- kravet sannolikt som föreslås ovan bör kunna bidra till att det blir lättare att göra gällande att dessa tillgångar utgör tillgångar av verkligt och särskilt värde som ska beaktas vid bedömningen. 
 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas på förvärv som görs efter den 31 december 2015. För- slaget tas in i 40 kap. 16 a § IL och i punkten 10 till övergångs- bestämmelserna. 
  
 15.5 
  
 Reglering av kravet på värdeöverföring i samband med koncernbidrag 
  
 Förslag:  
 Kravet på värdeöverföring i samband med koncern- bidrag kodifieras. Värdeöverföringen ska göras senast vid den tidpunkt då inkomstdeklarationen för beskattningsåret ska lämnas. 
 Kommittén konstaterar i avsnitt 17.5 att systemen med koncern- bidrag och koncernavdrag inte kräver några större principiella ändringar. Däremot anser kommittén att koncernbidragsreglerna av förenklingsskäl bör kompletteras med en uttrycklig regel av- seende kravet på värdeöverföring och av tidpunkten för värdeöver- föringen. 
 Kravet på värdeöverföring i samband med koncernbidrag är ett synsätt som utvecklats i rättspraxis (RÅ 1998 ref. 6, RÅ 1999 
  
 37  
 Bet. 2009/10:SkU25. 
 327 
  
 Finansiering och förenklingar 
  
 SOU 2014:40 
  
 ref. 74 och RÅ 2001 ref. 79). Enligt praxis krävs en överföring av värdet motsvarande koncernbidraget för att avdrag ska kunna medges. Något som inte är lika tydligt är vid vilken tidpunkt värde- överföringen senast ska göras för att avdrag ska kunna beviljas för ett visst beskattningsår. Här gäller i princip att värdeöverföringen ska göras i samband med bokslutet, vilket ger en mycket snäv tidsfrist. Både det huvudförslag och det alternativförslag som läggs fram kommer att innebära ytterligare faktorer att beakta och beräk- ningar som måste göras vid bedömningen av hur koncernbidrag ska lämnas inom en koncern. Detta kan leda till att det i praktiken inte kommer att vara möjligt att hålla bokslutstidpunkten som tidsfrist för värdeöverföringarna. 
 För att utsträcka denna tidsram och samtidigt tydliggöra när värdeöverföring ska ske föreslår kommittén att tidpunkten regleras särskilt. En lämplig tidpunkt för värdeöverföringen är att den sammanfaller med deklarationstidpunkten. För att avdrag ska kunna beviljas för ett visst beskattningsår ska således krävas att värdeöver- föringen gjorts senast när inkomstdeklarationen för beskattnings- året ska lämnas enligt 32 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. I första stycket i 32 kap. 2 § SFL anges fyra olika deklarationstidpunkter för andra juridiska personer än dödsbon, nämligen den 1 mars, den 1 juli, den 1 november och den 15 decem- ber. Vilket deklarationsdatum som är aktuellt för en viss juridisk person beror på vilket beskattningsår den juridiska personen har. 
 Trots att praxis får anses som väl utvecklad och entydig vad gäller kravet på värdeöverföring anser kommittén att det i samband med regleringen av tidpunkten för detsamma är lämpligt att denna grundläggande förutsättning för avdragsrätt kodifieras och uttrycks direkt i lagtexten. 
 Förslaget tas in i 35 kap. 3 § IL. 
 328 
 VII Det alternativa förslaget 
 16 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 16.1 
  
 Inledning 
  
 Av avsnitt 14 framgår att kommittén som sitt huvudförslag föreslår en avdragsbegränsning för negativt finansnetto och att nekat avdrag ersätts med ett finansieringsavdrag. Som framgår av avsnitt 13 har kommittén valt att även lämna ett alternativt förslag i form av ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag. 
 De två förslagen skiljer sig åt främst i två avseenden. Huvud- förslaget innebär ett slopat avdrag för negativt finansnetto medan det alternativa förslaget innebär att avdragsrätten begränsas. Negativt finansnetto får i det alternativa förslaget dras av med ett belopp som uppgår till högst 20 procent av ett avdragsunderlag. En annan skillnad är att det alternativa förslaget innefattar en sänkning av bolagsskattesatsen i stället för ett finansieringsavdrag. 
 I övrigt finns en hel del likheter mellan huvudförslaget och det alternativa förslaget. Båda avdragsbegränsningarna utgår från finansnettot. Likheterna innebär att många av de analyser, över- väganden och bedömningar som kommittén gör beträffande huvudförslaget även gäller för det alternativa förslaget. För att undvika upprepningar finns då hänvisningar till relevanta delar i avsnitt 14. 
 De förslag på finansiering och de förenklingsförslag som behand- las i avsnitt 15 utgör även en del av det alternativa förslaget. 
 Förslaget sammanfattas i avsnitt  
 16.2.  
 Därefter redogörs i avsnitt 16.3 för vad avdragsbegränsningen gäller för. I avsnitt  
 16.4  
 behandlas utformningen av underlaget för avdraget. I avsnitt  
 16.5  
 redogörs för den sänkning av bolagsskattesatsen som föreslås. Sedan redogörs för vilka företag som ska omfattas av förslaget  
 (16.6) 
 . Slutligen behandlas frågor om behovet av kompletterande ränteavdragsbegränsningsregler, schablonintäkt för finansiella 
 331 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 företag, ikraftträdande- och övergångsbestämmelser samt behov av förändring i andra lagar  
  
 (16.9–16.10) 
 . 
  
 16.2 
  
 Sammanfattning 
  
 Förslaget består av två huvuddelar, en begränsning av avdragsrätten för negativa finansnetton och en bolagsskattesatssänkning. För- slaget är kalibrerat så att den totala skattebelastningen ska vara oförändrad för näringslivet före och efter reformen. Liksom i huvudförslaget ingår en schablonintäkt för finansiella företag, som även i detta förslag kommer att leda till i stort sett oförändrad beskattning av finansiell sektor före och efter reformen. 
 Förslaget har stora likheter med huvudförslaget. Det omfattar samma slags företag som huvudförslaget, det vill säga bolags- skattepliktiga aktiebolag, övriga juridiska personer som beskattas som aktiebolag och handelsbolag. Definitionen av finansiella intäkter och kostnader överensstämmer med definitionen i huvud- förslaget. Liksom för huvudförslaget gäller avdragsbegränsningen finansnettot. Förslaget innebär att en viss del av negativt finans- netto fortfarande får dras av men innebär en skärpning jämfört med vad som gäller i dag. Den skattemässiga olikbehandlingen mellan eget och lånat kapital kvarstår därmed, om än i mindre utsträckning än i dag. Av den anledningen är det motiverat att även behålla dagens ränteavdragbegränsningsregler som syftar till att motverka skatteplanering med hjälp av koncerninterna lån. 
 Trots likheterna finns ett antal väsentliga skillnader mellan förslagen. I det alternativa förslaget tillåts rullning av nekade avdrag för negativa finansnetton i upp till sex år. Detta för att jämna ut effekterna av avdragsbegränsningen över konjunkturcykeln. 
 Rullning av nekade avdrag för negativa finansnetton i det alter- nativa förslaget motiverar spärregler vid ägarskiften. Av enkelhetsskäl föreslås att sparade negativa finansnetton faller bort vid ägarskiften. I underlaget för beräkning av avdragsutrymmet ingår tidigare års underskott, till den del de uppstått efter reformens införande. 
 Som framgår ovan kräver det alternativa förslaget fler komplet- terande regler än huvudförslaget med högre grad av komplexitet som följd. 
 Skillnaderna i förhållande till huvudförslaget har huvudsakligen sin grund i att huvudförslaget fullständigt jämnar ut den skatte- mässiga behandlingen mellan lånat och eget kapital, medan det 
 332 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 alternativa förslaget enbart minskar olikbehandlingen. Denna skill- nad får till följd att reglerna i huvudförslaget blir enklare, att effekterna på realekonomin blir större och att kompletterande regler mot missbruk av avdragsrätten för räntor inte behövs. Att ta steget fullt ut medför därför en kvalitativ skillnad jämfört med att enbart begränsa avdragsrätten. För att ge regering och riksdag valfrihet presenteras dock två fullständiga förslag. 
  
 16.3 
  
 Avdragsbegränsningen gäller för negativt finansnetto 
  
 Förslag:  
 Beskattningsårets finansiella kostnader ska i första hand dras av mot beskattningsårets finansiella intäkter. De finansiella kostnader som överstiger de finansiella intäkterna, det vill säga de som utgör ett negativt finansnetto, ska dras av med ett belopp som motsvarar högst 20 procent av avdrags- underlaget. 
 Som framgår ovan skiljer sig kommitténs alternativa förslag från huvudförslaget genom att avdrag för faktiska finansiella kostnader får göras utöver vad som motsvarar de finansiella intäkterna, dock högst med ett belopp som motsvarar en viss procent av avdrags- underlaget. Det alternativa förslaget innebär dessutom en sänkning av bolagsskattesatsen, vilket redogörs för i avsnitt  
 16.5. 
  
 Dessa skillnader medför dock ingen skillnad vad gäller bedöm- ningen av om avdragsbegränsningen ska utgå från nettot eller bruttot av de finansiella kostnaderna. Den bedömning som har gjorts för huvudförslaget i avsnitt 14.3.1 gäller därför även för detta förslag. Kommittén föreslår därför att avdragsbegränsningen för finansiella kostnader ska utgå från negativt finansnetto även för det alternativa förslaget. 
 Negativt finansnetto föreslås få dras av med ett belopp som motsvarar högst 20 procent av ett avdragsunderlag som utgår från EBIT. Hur avdragsunderlaget ska beräknas beskrivs närmare i avsnitt  
 16.4.2. 
  
 Förslaget tas in i 24 a kap. 14 och 15 §§ inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. 
 333 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 16.3.1 
  
 Finansiella kostnader, finansiella intäkter och finansnetto 
  
 Finansiella kostnader och finansiella intäkter 
  
 Förslag:  
 Definitionen av finansiella kostnader och finansiella intäkter ska vara densamma som föreslås för huvudförslaget, med vissa undantag. Ränta som inte får dras av enligt de nuvarande ränteavdragsbegränsningsreglerna ska inte omfattas av definitionen av finansiella kostnader. 
 I avsnitt 14.5 redogörs för definitionerna av finansiella kostnader och finansiella intäkter för huvudförslaget. Utgångspunkten är att definitionerna ska vara desamma i båda förslagen. I huvudförslaget föreslås i avsnitt 14.7.1 att de nuvarande reglerna i 24 kap. 10  
 a–10 
  f §§ IL som begränsar rätten till avdrag för ränteutgifter på skuld- förhållanden till företag inom en intressegemenskap ska upphöra att gälla. I det alternativa förslaget föreslås dock att dessa regler ska behållas. Bakgrunden och skälen för detta framgår av avsnitt  
 16.7.1.  
 De ränteutgifter som inte får dras av enligt ränteavdragsbegräns- ningsreglerna i 24 kap. IL bör inte heller få dras av med stöd av de bestämmelser som föreslås i det alternativa förslaget. Kommittén föreslår därför att dessa ränteutgifter inte ska ingå i definitionen av finansiella kostnader. I övrigt föreslås definitionen av finansiella kostnader och finansiella intäkter vara densamma som i huvud- förslaget. 
 Förslaget tas in i 24 a kap.  
 3–12 
  §§ IL i det alternativa förslaget. Förslaget föranleder följdändringar i  
 17–20 
  kap. IL i det alternativa förslaget. 
 Finansnetto 
  
 Förslag:  
 En definition av positivt och negativt finansnetto införs i inkomstskattelagen. Om beskattningsårets finansiella intäkter överstiger beskattningsårets finansiella kostnader blir finansnettot positivt. Om beskattningsårets finansiella kostnader i stället överstiger beskattningsårets finansiella intäkter blir finansnettot negativt. Det är mellanskillnaden som utgör själva finansnettot. 
 334 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 Avdragsbegränsningen gäller för negativt finansnetto. För att räkna ut hur stort avdragsutrymmet är och därmed hur stort avdrag som får göras för ett negativt finansnetto ska ett positivt finansnetto minska resultatet som ligger till grund för avdragsunderlaget, se närmare avsnitt  
 16.4.  
 För att tillämpa de föreslagna reglerna be- höver således finansnettot räknas fram, både om det är positivt och om det är negativt. Kommittén föreslår därför att både positivt och negativt finansnetto ska definieras för att tillämpningen av de föreslagna reglerna ska underlättas. Finansnettot är skillnaden mellan finansiella intäkter och finansiella kostnader. Med positivt finans- netto avses den del av beskattningsårets finansiella intäkter som överstiger beskattningsårets finansiella kostnader. Med negativt finansnetto avses den del av summan av beskattningsårets finan- siella kostnader som överstiger beskattningsårets finansiella intäk- ter. 
 I avsnitt 14.3.1 föreslår kommittén att juridiska personer som är delägare i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, under vissa förutsättningar, ska få räkna in finansiella intäkter och finansiella kostnader som belöper sig på andelen i sitt finansnetto vid tillämpning av reglerna i huvud- förslaget. Av avsnitt  
 16.6  
 framgår att kommittén i det alternativa förslaget inte föreslår någon möjlighet till kvittning av finansnetton mellan juridiska personer och deras delägda handelsbolag, då det skulle bli för komplicerat med en sådan kvittning. 
 Förslaget tas in i 24 a kap. 13 § IL i det alternativa förslaget. 
  
 16.3.2 
  
 Utjämning mellan beskattningsår 
  
 Avdragsbegränsningen för negativt finansnetto fastställs för varje företag och för varje beskattningsår för sig. För att avdragsbegräns- ningen ska bli neutral mellan företag med avdragsunderlag och finansnetton som varierar mellan olika beskattningsår och mer anpassad till variationer i konjunkturen kan det behövas komplet- terande regler som tillåter utjämning i vissa situationer. De periodi- seringsfonder som finns i dag fyller delvis en sådan utjämnande funktion. 
 Utjämning av finansnetton mellan beskattningsår kan ske på olika sätt. Ett sätt är att ett negativt finansnetto som inte får dras av ett beskattningsår rullas framåt i tiden och utnyttjas vid ett senare tillfälle, om det i framtiden uppstår outnyttjat avdragsutrymme. En 
 335 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 sådan rullning är vanlig i länder som har ränteavdragsbegränsningar baserade på EBIT eller EBITDA. En annan typ av rullning är att rulla positiva finansnetton för att utnyttja mot ett negativt finans- netto kommande år. Utjämning kan även ske genom att outnyttjat avdragsutrymme får sparas till framtida år. I det följande behandlas de ovan nämnda metoderna för utjämning. 
 Rullning av kvarstående finansiella kostnader 
  
 Förslag 
 : Ett negativt finansnetto som inte i sin helhet kan dras av ett beskattningsår, s.k. kvarstående finansiella kostnader, ska till den delen sparas för att kunna dras av senare beskattningsår. De ska dock inte få dras av senare än det sjätte beskattningsåret efter det beskattningsår då kostnaderna uppkom. 
 För den del av avdragsutrymmet som avdrag inte har kunnat göras med beskattningsårets negativa finansnetto får avdrag göras med kvarstående finansiella kostnader. De kvarstående finansiella kostnader som uppkom tidigast ska därvid dras av först. 
 För att avdragsbegränsningen ska bli mer neutral mellan företag med varierande avdragsunderlag och finansiella kostnader över olika beskattningsår anser kommittén att det finns behov av att tillåta företag med negativt finansnetto som inte kan dras av ett beskattningsår, s.k. kvarstående finansiella kostnader, att dra av dem under senare beskattningsår. En sådan utjämning kan vara särskilt relevant för växande företag som under expansionsfasen kan förväntas ha lägre lönsamhet än när företaget är stabilt. Emellertid kan en sådan utjämning leda till att det uppstår stora kvarstående finansiella kostnader över tid. Av administrativa skäl kan det finnas anledning att överväga behovet av regler för att begränsa storleken på de kvarstående finansiella kostnaderna. 
 Ett sätt att minska storleken på kvarstående finansiella kostnader är att införa ett takbelopp som kostnaderna maximalt får uppgå till. En rimlig nivå på ett sådant tak varierar dock med storleken på företaget. Ett annat alternativ är att införa en tidsgräns för när företagen senast kan utnyttja kvarstående finansiella kostnader. En utgångspunkt för en sådan tidsgräns kan vara att ett inte alltför högbelånat företag som har ett dåligt resultat ett enstaka 
 336 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 år bör kunna utnyttja kvarstående finansiella kostnader inom tids- rymden av en konjunkturcykel. Ett företag som är så högbelånat och som har så låg lönsamhet, att det sett över en hel konjunktur- cykel inte kan utnyttja kvarstående finansiella kostnader kommer sannolikt inte att kunna utnyttja kvarstående finansiella kostnader även om tidsgränsen bestäms till en längre tid än en konjunktur- cykel. 
 I det tyska  
 EBITDA-systemet 
  får kvarstående räntekostnader sparas utan någon begränsning vad gäller belopp eller tid. Även i det norska  
 EBITDA-systemet 
  som trädde i kraft den 1 januari 2014 får kvarstående räntekostnader inom en koncern utnyttjas senare år men senast inom tio år. 
 Det bör införas en begränsning av hur länge kvarstående finansiella kostnader ska få sparas. En tidsbegränsning på sex år är normalt sett tillräcklig för att motsvara en konjunkturcykel, vilket innebär att företagen även får en skälig tid på sig för att utnyttja de kvarstående kostnaderna. Det är samma tidsperiod som används för hur länge medel kan sparas i en periodiseringsfond innan de måste återföras till beskattning. 
 Mot denna bakgrund föreslår kommittén att kvarstående finansiella kostnader ska få dras av senare beskattningsår, dock inte senare än det sjätte beskattningsåret efter det beskattningsår då dessa kostnader har uppkommit. 
 Det bör finnas en ordning för hur de kvarstående finansiella kostnaderna ska dras av. För det första bör de endast kunna dras av först efter att årets negativa finansnetto har dragits av. Det är således endast om det finns avdragsutrymme kvar som de kvar- stående finansiella kostnaderna bör kunna användas. För det andra bör de äldsta kvarstående finansiella kostnaderna dras av först. Därför föreslår kommittén att avdrag får göras med kvarstående finansiella kostnader endast för den del av avdragsutrymmet som avdrag inte har kunnat göras med beskattningsårets negativa finansnetto samt att de kvarstående finansiella kostnader som uppkom tidigast ska dras av först. 
 Förslaget tas in i det alternativa förslagets 24 a kap. 17 § IL. 
 337 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 Spärregler vid ägarskiften 
  
 Förslag 
 : Vid ägarförändringar som innebär att ett företag får ett bestämmande inflytande över ett annat företag och något av företagen har kvarstående finansiella kostnader faller dessa kost- nader bort. 
 Med bestämmande inflytande avses i huvudsak att innehavet uppgår till mer än 50 procent av rösterna i företaget. 
 Vissa högbelånade företag kommer att, även under den relativt korta tiden om sex år, kunna ackumulera stora kvarstående finan- siella kostnader. Samtidigt kommer det att finnas lågbelånade företag som har avdragsutrymmen som är större än de finansiella kostnader som kan dras av. Detta skapar incitament att sälja företag med kvarstående finansiella kostnader till företag med outnyttjade avdragsutrymmen. I praktiken kan det röra sig om företag vars verksamhet har upphört, men där det finns kvarstående negativa finansnetton från tiden då företaget bedrev verksamhet. Att verksamheten i företaget har upphört kan bero antingen på att verksamheten har avvecklats eller på att den har överförts till andra företag, exempelvis via underprisöverlåtelser. Det förvärvande företaget kan sedan lägga in verksamhet som genererar avdrags- utrymme i det förvärvade företaget och på så sätt tillgodogöra sig kvarstående finansiella kostnader. På detta sätt kan kvarstående finansiella kostnader som härrör från en helt annan, högbelånad, verksamhet bidra till att sänka den skattepliktiga inkomsten i det förvärvande företaget. Förslagets syfte, att inte medge avdrag för finansiella kostnader till den del de överstiger en viss nivå av resultatet före finansiella kostnader och skatt, uppnås därmed inte. 
 Enligt kommittén är det därför nödvändigt med någon form av spärregler som motverkar handel med kvarstående finansiella kostnader. Regler som begränsar möjligheten att använda kvar- stående finansiella kostnader efter ägarskiften kan dock leda till att även affärsmässigt motiverade ägarskiften omfattas. Skattekost- nader som uppstår vid ett ägarskifte gör att ägarskiften kan bli skattemässigt missgynnade. Olika skattemässig behandling av gamla och nya ägare riskerar av den anledningen att snedvrida ägarmarknaden så att alltför få ägarskiften kommer till stånd. Även en möjlighet till överföring av kvarstående finansiella kostnader vid ett ägarskifte kan dock göra att ägarskiftet gynnas skattemässigt 
 338 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 och därmed snedvrider ägarmarknaden. En avvägning mellan att motverka oönskat beteende och att inte skapa snedvridningar på ägarmarknaden måste därför göras när spärregler vid ägarskiften utformas. 
 Internationellt sett ser reglerna om sparade nekade ränteavdrag olika ut. I exempelvis det tyska ränteavdragssystemet försvinner sparade nekade ränteavdrag helt vid ägarskiften. I det norska  
 EBITDA-systemet 
  förs kvarstående räntekostnader vidare utan inskränkningar vid ägarskiften. De norska reglerna innehåller en tidsgräns om tio år, efter vilken kvarstående räntekostnader inte får utnyttjas. 
 Kommittén har övervägt två varianter av spärregler vid ägar- skiften. Den ena är att göra som i Tyskland och låta kvarstående finansiella kostnader helt falla bort vid ägarskiften. Den andra varianten är att införa regler liknande de som finns i 40 kap. IL för tidigare års underskott i samband med ägarskiften. Den första varianten är den enklaste lösningen och också den som bedöms vara mest effektiv mot kringgåenden. Samtidigt kan det ha sned- vridande effekter på ägarmarknaden om de kvarstående finansiella kostnaderna helt faller bort vid ägarskiften. 
 Oavsett vilken variant av spärregler som väljs måste innebörden av ett ägarskifte definieras. Den definition av ägarskifte som i dag används vid tillämpningen av reglerna om tidigare års underskott kan då vara en lämplig utgångspunkt. Med ägarförändring enligt underskottsreglerna avses enligt 40 kap. 5 § IL att ett annat företag får det bestämmande inflytandet över ett underskottsföretag. Ett företag anses ha ett bestämmande inflytande över ett annat företag om det är dotterföretag till det förra enligt ett antal associationsrättsliga regleringar enligt vilka innehavet uppgår till mer än 50 procent av rösterna i företaget. I vissa fall kan även annat än ett företag (fysisk person, dödsbo, utländsk juridisk person eller svenskt handelsbolag) förvärva ett bestämmande inflytande. Förvärvaren får i så fall det bestämmande inflytandet över ett företag om företaget skulle ha varit dotterföretag till förvärvaren om denne hade varit ett svenskt aktiebolag. 
  
 1 
  
 Ur tillämpningssynpunkt är det en fördel att ha en enda defini- tion vid bedömningen av effekterna av ett ägarskifte. Definitionen 
  
 1  
 Se närmare 40 kap. 5 och 11 §§ IL. 
 339 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 av ägarskifte föreslås därför vara densamma för kvarstående finan- siella kostnader och tidigare års underskott i tillämpliga delar. 
 Enligt bestämmelserna om underskott i 40 kap. IL inträder två olika spärrar när det har skett en ägarförändring, beloppsspärren och koncernbidragsspärren. 
  
 2 
  
 Beloppsspärren innebär i stora drag att underskottsföretaget bara får behålla underskott som uppgår till dubbla köpeskillingen för att förvärva det bestämmande inflytandet. Det finns dock vissa undantag från denna bestämmelse. Exempelvis gäller inte belopps- spärren om det företag som får det bestämmande inflytandet redan före ägarförändringen ingick i samma koncern som underskotts- företaget. 
 Syftet med att låta kvarstående finansiella kostnader föras vidare vid ett ägarskifte är att det vid affärsmässigt motiverade ägarskiften ska finnas en möjlighet att ta över dessa. Om en sådan möjlighet ska införas bedöms det vara naturligt att som vid beloppsspärren för underskott utgå från köpeskillingen vid fastställandet av hur stor del av de kvarstående finansiella kostnaderna som ska föras vidare. Beloppsspärren för underskott vid ägarskiften har satts till 200 procent av köpeskillingen. Denna nivå har således bedömts vara lämplig för hur stora skattemässiga avdrag som bör kvarstå efter ett ägarskifte. Vid ägarförändringar bör kvarstående finansiella kostnader som högst uppgår till 200 procent av köpeskillingen få föras vidare vid ett ägarskifte. En fråga som i så fall måste lösas är vad som bör hända om det övertagna företaget har både sparade underskott och kvarstående finansiella kostnader. De sammanlagda avdragen, skulle om inga begränsningar införs, kunna uppgå till 400 procent av köpeskillingen. En möjlighet är att införa regler som går ut på att i de fall det köpta företaget har ett sparat underskott, ska de sparade underskott som kvarstår efter ägarskiftet minska de möjliga kvarstående finansiella kostnaderna. På så sätt kan stor- leken av sparade avdrag som följer med ett övertaget bolag begrän- sas till 200 procent av köpeskillingen. Ett exempel kan illustrera hur ett sådant system skulle fungera. Ett företag har 50 i under- skott och 200 i kvarstående finansiella kostnader. Företaget blir uppköpt och köpeskillingen uppgår till 100. Maximalt sparat underskott är 200, så beloppsspärren för sparade underskott slår inte till. Maximala kvarstående finansiella kostnader är 200 minus 
  
 2  
 I avsnitt 15.4.1 redogörs närmare för dessa spärrar. 
 340 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 återstående sparade underskott om 50. De kvarstående finansiella kostnaderna som återstår minskas därmed med 50 till 150. Det är således underskotten som förs vidare i första hand. Om det finns utrymme kvar får även en viss del av de kvarstående finansiella kostnaderna föras vidare. Underskotten bedöms vara förmånligast att få spara eftersom dessa inte är begränsade till att endast få dras av när det uppstår ett outnyttjat avdragsutrymme. Dessutom faller inte underskotten bort efter en viss tid. 
 Om en ny ägare ska få ta över kvarstående finansiella kostnader bör regler införas om att den nye ägaren anses ha haft de kvarstående finansiella kostnaderna lika länge som den förre ägaren. Sexårsfristen för att utnyttja kvarstående finansiella kostnader ska därmed inte kunna förlängas vid ett ägarskifte. Vidare bör beloppsbegränsningen inte gälla om det företag som får det bestämmande inflytandet redan före ägarförändringen ingick i samma koncern som företaget med kvarstående finansiella kostnader. 
 Koncernbidragsspärren enligt 40 kap. IL innebär att underskott från tidigare år inte får dras av mot koncernbidrag under en period om fem år efter ägarförändringen. Spärren tillämpas bara på det under- skott som kvarstår efter tillämpning av beloppsspärren. Underskott från tidigare år får dock dras av mot koncernbidrag från företag som ingick i samma koncern som underskottsföretaget redan före ägar- förändringen. Reglerna om avdrag för tidigare års underskott enligt 40 kap. IL innehåller ingen tidsbegränsning av hur länge underskotten får behållas. Om det skulle tas in tidsbegränsade regler när kvarstående finansiella kostnader överförs till ett annat företag vid ägarföränd- ringar bör ett sådant endast gälla för den tid som kvarstår för de kvarstående finansiella kostnaderna. Vidare bör i så fall regler införas om att mottagna koncernbidrag inte får ingå i avdragsunderlaget så länge det finns övertagna kvarstående finansiella kostnader i det företag som har fått en ny ägare. De regler som föreslås i avsnitt  
 16.4.4  
 om möjlighet till utjämning av finansnetton inom koncerner bör inte heller få tillämpas beträffande de kvarstående finansiella kostnader som övergått till en ny ägare. 
 Om det ska finnas en möjlighet att föra över kvarstående finan- siella kostnader vid ägarskiften bör således regler om både en beloppsgräns, koncernbidragsspärr och en spärr för utjämning av finansnetton inom koncerner införas. Beloppsspärren för under- skott bör därvid tillämpas före beloppsspärren för kvarstående finansiella kostnader och totalt bör avdraget vara högst 200 procent av köpeskillingen. Kommittén bedömer att det skulle bli kompli- 
 341 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 cerat att föreslå sådana regler som nu redogjorts för. Det som talar för att sådana regler ska införas är att ägarmarknaden kan sned- vridas om kvarstående finansiella kostnader försvinner vid ett ägarskifte. Som nämnts ovan kan dock ägarmarknaden snedvridas även av att kvarstående finansiella kostnader förs vidare vid ett ägarskifte. Den sammantagna effekten på ägarmarknaden är därför oklar. Mot bakgrund av detta föreslår kommittén ingen möjlighet att föra över kvarstående finansiella kostnader vid ägarskiften. I stället föreslås att kvarstående finansiella kostnader helt faller bort vid ägarskiften. För att reglerna inte ska kunna kringgås ska förslaget gälla oavsett om det är företaget med kvarstående finan- siella kostnader som får ett bestämmande inflytande över ett annat företag eller om det är det andra företaget som får ett bestämmande inflytande över företaget med kvarstående finansiella kostnader. 
 Förslaget tas in i 24 a kap. 18 § IL. 
 Rullning av positivt finansnetto 
  
 Bedömning 
 : Positivt finansnetto som uppstår ett beskattnings- år får inte få sparas till senare beskattningsår. 
 Ett företag kan ha omväxlande positivt och negativt finansnetto. För att skattesystemet ska vara neutralt ska företag med varierande finansnetto betala lika mycket i skatt som de med stabilt finans- netto, om de har lika stort sammanlagt finansnetto över ett antal år. Dagens system med periodiseringsfonder fyller delvis en sådan utjämnande funktion. 
 För att åstadkomma neutralitet i detta avseende skulle dock ytterligare regler kunna införas som innebär att positivt finansnetto kan sparas och kvittas mot negativt finansnetto som uppstår senare beskattningsår. Av skäl som utvecklats i avsnitt 14.3.2 tenderar sådana regler att komplicera skattesystemet avsevärt. 
 Det är vidare inte särskilt vanligt förekommande att företag har positivt finansnetto vissa år, och andra år negativt finansnetto som är så pass stora att de inte skulle rymmas inom det tillåtna beloppet för en ränteavdragsbegränsning på 20 procent av avdragsunderlaget. I praktiken skulle därför denna möjlighet till framtida kvittning inte få särskilt stor betydelse. Det skulle därför inte innebära någon större neutralitetsbrist om sådana regler inte införs. Regler om att 
 342 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 positivt finansnetto ska sparas till senare beskattningsår skulle innebära en administrativ kostnad för företagen och komplicera skattesystemet. Eftersom det samtidigt inte skulle leda till någon större neutralitetsbrist mellan företag bedömer kommittén att regler om att finansnetton ska få sparas till senare beskattningsår inte ska införas. 
  
 16.3.3 
  
 Utjämning inom koncerner 
  
 Förslag 
 : Ett företag som har ett positivt finansnetto för beskatt- ningsåret ska upp till det positiva finansnettot få göra avdrag för ett outnyttjat negativt finansnetto hos ett annat koncernföretag. Med företag avses här företag som med avdragsrätt kan lämna koncernbidrag till varandra. Som villkor för avdraget ska krävas att båda företagen redovisar avdraget öppet i inkomstdeklara- tionen för ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt eller som skulle ha haft det om inte något av företagens bok- föringsskyldighet upphör. 
 Till den del negativa finansnetton inte kan dras av behandlas de som kvarstående finansiella kostnader i det företag där det negativa finansnettot har uppkommit. 
 Kommitténs alternativa förslag innebär en avdragsbegränsning för negativa finansnetton. Avdragsbegränsningen fastställs för varje företag och varje beskattningsår för sig. Detta gäller även för före- tag som ingår i koncerner eftersom det i svensk skatterätt inte finns någon beskattning på koncernnivå. Hur en verksamhet organiseras ska dock inte styras av skattemässiga överväganden. Som en övergripande princip gäller därför att skattebelastningen för en koncern inte ska vara större eller mindre än om koncernens verk- samhet i stället hade bedrivits i ett enda företag. För att avdrags- begränsningen ska bli neutral, dels mellan företag med varierande avdragsunderlag och finansnetto över olika beskattningsår, dels för koncerner i förhållande till fristående företag, kan det behövas kompletterande regler som tillåter utjämning av finansnetton i vissa situationer. 
 I en koncern kan vissa företag ha negativa finansnetton och andra företag positiva. Om verksamheten hade bedrivits i ett enda företag skulle en kvittning av positiva och negativa finansnetton 
 343 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 ske automatiskt. En utjämning av finansnetton mellan koncern- företag är nödvändig för att upprätthålla principen om att skatte- belastningen för en koncern inte ska vara annorlunda än om koncernens verksamhet i stället hade bedrivits i ett enda företag. 
 Det finns olika sätt att utforma regler för utjämning av finans- netton på koncernnivå. I avsnitt 14.3.2 nämndes möjligheten av ett nytt koncernbidrag för utjämning av finansiella kostnader och också möjligheten till sammanräkning av finansiella kostnader på koncernnivå. Båda dessa alternativ avfördes dock. Även för den avdragsbegränsning som diskuteras i detta förslag har dessa möjliga utjämningssystem diskuterats. Av samma skäl som anges i avsnitt 14.3.2 avför dock kommittén dessa utjämningssystem även för detta förslag. 
 Liksom för huvudförslaget föreslår kommittén i stället en metod där ett företag med positivt finansnetto under vissa förut- sättningar får göra avdrag för ett annat företags negativa finans- netto. Som förutsättning förslås att företagen är sådana företag som med avdragsrätt kan lämna koncernbidrag till varandra enligt reglerna i 35 kap. IL. Eftersom positiva finansnetton ingår i beskattningsunderlaget kan koncernföretagen genom att tillgodo- räkna sig ett avdrag på detta sätt minska beskattningsunderlaget i ett koncernföretag med positivt finansnetto. För att uppnå denna utjämning bör det, i likhet med vad som gäller för huvudförslaget, vara tillräckligt med en skattemässig beräkning av avdragsrätten. Ett positivt finansnetto bör emellertid inte kunna bli negativt efter ett sådant tillgodoräknande av avdrag eftersom det skulle göra det möjligt att skapa negativa finansnetton i ett tomt företag som sedan sätts i konkurs samtidigt som andra koncernföretag skulle kunna dra nytta av negativa finansnetton som erhållits från det företag som gått i konkurs. Ett koncernföretag föreslås därför inte få tillgodogöra sig ett större avdrag än vad företagets positiva finansnetto uppgår till före avdraget. Denna begränsning påverkar inte neutraliteten mellan verksamhet som bedrivs i koncernform och den som bedrivs i ett enda företag. 
 För att det ska vara enkelt att kontrollera att företagen inte tillgodoräknar sig för stora avdrag ska avdraget redovisas öppet, i likhet med vad som gäller för rätten till avdrag för koncernbidrag enligt 35 kap. 2 § IL. Detta innebär bland annat att det i deklarationen hos det företag som har positivt finansnetto måste framgå från vilket annat koncernföretag som det negativa finansnettot härrör. Av samma skäl som anförs i avsnitt 14.3.2 anser kommittén att det inte heller för 
 344 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 det alternativa förslaget är nödvändigt att införa en bestämmelse om att moderföretaget ska bestämma vilket företag som har rätt till avdraget. 
 En alternativ metod för utjämning av finansnetton mellan koncernföretag med positiva och negativa finansnetton är att låta koncernföretag med negativa finansnetton erhålla avdragsrätt från koncernföretag med positiva finansnetton, det vill säga att avdrags- rätten går till företag med negativa finansnetton i stället för till företag med positiva finansnetton. Denna metod skulle, trots att den tekniskt kan förefalla snarlik den föreslagna metoden, inte fungera i praktiken. Det visas enklast med ett exempel. 
 Tabell 16.1 Skatteberäkning om avdragsrätten tillfaller företaget med negativt finansnetto 
  
 Företag A 
  
 Företag B 
  
 Avdragsunderlag i år 
  
 200 
  
 -100 
  
 Sparade underskott 
  
 0 
  
 0 
  
 Sammanlagt avdragsunderlag 
  
 200 
  
 -100 
  
 Avdragsutrymme 
  
 40 
  
 0 
  
 Finansnetto 
  
 -140 
  
 100 
  
 Nekade avdrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Skattemässigt resultat 
  
 60 
  
 0 
  
 Skatt 
  
 8,8 
  
 0 
  
 Underskott som sparas till nästa år 
  
 0 
  
 0 
  
 Som framgår av tabell 16.1 betalar företag B ingen skatt. Företag A har intäkter på 200, som genererar 40 i avdragsutrymme. Dessutom erhåller företag A 100 i avdragsrätt från företag B. Företag A kan därmed dra av samtliga räntekostnader. Skattepliktig vinst blir 60, både för företag A och på koncernnivå. Avsedd skattepliktig vinst på koncernnivå är dock 80. Skälet till att det går att skapa avdrags- utrymme om avdragsrätten tillfaller företag med negativt finans- netto är följande. Positivt finansnetto kan användas för att kvitta bort negativa avdragsunderlag. På så sätt kan underskott undvikas i företag B. I och med att underskott undviks kommer inte under- skott i ett företag att medföra mindre ränteavdragsutrymme följande år. Det skapade positiva finansnettot i ett koncernföretag motsvaras av ett skapat negativt finansnetto i ett annat koncern- företag. I och med att företag kan tillgodoräkna sig andra koncern- 
 345 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 företags positiva finansnetton uppvägs ökade finansiella kostnader av erhållen avdragsrätt vid beräkningen av mängden nekade avdrag. 
 Den möjlighet att på ett icke avsett sätt skapa avdragsutrymme som beskrivits ovan finns inte med den utformningen som kom- mittén föreslår. Det beror på att avdragsmöjligheten vid koncern- utjämningen av positiva och negativa finansnetton tillfaller det företag som har positivt finansnetto. Med de föreslagna reglerna skulle företag B får i exemplet erhålla avdragsrätten. Företag B kommer därmed att uppvisa ett underskott och företag A kommer att nekas avdrag med 100. Det skattemässiga resultatet blir då 160 i företag A och  
 -100 
  i företag B. På koncernnivå blir det skatte- mässiga resultatet därmed exakt det resultat som avses. Att skapa positiva och negativa finansnettona i olika dotterbolag får därför, med den föreslagna fördelningen av avdragsrätten, ingen effekt på koncernnivå. 
 Avdragsmöjligheten föreslås gälla för den delen av koncernen som är skattskyldig i Sverige. En sådan avgränsning bedöms vara förenlig med  
 EU-rätten, 
  se avsnitt 14.3.2 för ett närmare resonemang angående detta. 
 Till den del ett negativt finansnetto inte kan dras av föreslås att det behandlas som kvarstående finansiella kostnader i det företag där det negativa finansnettot har uppkommit. 
 Förslaget tas in i 24 a kap. 19 § IL. 
  
 16.4 
  
 Underlag för avdrag 
  
 Förslag 
 : Underlaget för avdrag för finansiella kostnader (avdrags- underlaget) beräknas genom att näringsverksamhetens intäkts- poster minskas med kostnadsposterna, positivt finansnetto och överskott som belöper sig på andelar i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Underskott ska bara minska avdragsunderlaget om de är hänförliga till tiden efter ikraftträdandet. 
 Kommittén anser att en lämplig utgångspunkt för en avdrags- begränsning enligt det alternativa förslaget är resultatmåttet EBIT. Resultatmåttet EBIT motsvarar företagets resultat med justering för finansiella poster. En närmare utveckling av kommitténs skäl 
 346 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 för valet av EBIT följer i avsnitt  
 16.4.1.  
 I avsnitt  
 16.4.2  
 behandlas hur underlaget för avdraget beräknas. 
  
 16.4.1 
  
 Resultatmåtten EBIT eller EBITDA som bas 
  
 I detta avsnitt presenteras inledningsvis två centrala resultatmått som kommittén har övervägt och som skulle kunna användas som underlag för beräkningen av hur stort negativt finansnetto som ska få dras av. Därefter följer en kort internationell utblick och några teoretiska överväganden avseende val av underlag. Slutligen presen- teras de överväganden som ligger bakom kommitténs bedömning om vilket resultatmått som skulle vara mest lämpligt. Kommitténs slutsats baseras på en sammanvägning av ekonomiska principer och internationella erfarenheter. En viktig aspekt är att utformningen av avdragsunderlaget inte ska snedvrida valet mellan investeringar med olika stora avskrivningar. 
 Resultatmåtten EBIT och EBITDA 
 Det används huvudsakligen två mått för att bedöma ett företags operativa lönsamhet. 
  
 (1) 
  
 resultatet före finansiella poster och skatter (EBIT: earnings before interests and taxes), och 
  
 (2) 
  
 resultatet före finansiella poster, skatter samt av- och nedskriv- ningar (EBITDA: earnings before interests, taxes, deprecia- tions och amortizations). 
  
 Måtten EBIT och EBITDA tillåter en investerare eller borgenär att jämföra den operativa lönsamheten mellan företag i olika branscher, länder och med olika soliditet. EBITDA tillåter dessutom en borgenär att se företagets räntebetalningsförmåga. Båda måtten bortser från ett företags finansiella intäkter och kostnader. Måtten används främst för  
 icke-finansiella 
  företag där det kan antas att finansnettot är negativt. I praktiken är det därför främst de finansiella kostnaderna som är av intresse, inte de finan- siella intäkterna. Skillnaden mellan måtten består i hur avskriv- ningar behandlas. 
 Existerande ränteavdragsbegränsningsregler i andra länder som är baserade på EBIT eller EBITDA utgår från det skattemässiga 
 347 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 resultatet med avdrag för räntenettot. Skälet till det är att olika skattemässiga justeringar leder till att det skattemässiga och redovisningsmässiga resultatet i allmänhet skiljer sig åt. Detta betyder att det skattemässiga EBIT i vårt fall kan beräknas som: 
 Skattepliktigt resultat enligt dagens regler 
  
 - 
  
 finansnetto 
  
 = 
  
 skattemässigt EBIT 
  
 Finansnetto definieras som finansiella intäkter minus finansiella kostnader. I ett företag som bara har räntekostnader läggs alltså räntekostnaderna till det skattemässiga resultatet för att beräkna skattemässigt EBIT. 
 Eftersom det skattemässiga resultatet är entydigt bestämt enligt dagens regler är denna metod, som utgår från det skattemässiga resultatet och därefter drar av finansnettot, det enklaste och det ekonomiskt riktiga sättet att beräkna EBIT i beskattningssamman- hang. 
 Beräkningen levererar ett skattemässigt EBIT som är jämförbar med metoden som utgår från bokföringen: 
 rörelseintäkter 
  
 - 
  
 rörelsekostnader 
  
 - 
  
 personalkostnader + andra intäkter 
  
 - 
  
 andra kostnader 
  
 - 
  
 avskrivningar av tillgångar + uppskrivningar av tillgångar = EBIT 
  
 I likhet med EBIT kan EBITDA också beräknas genom att utgå från det skattemässiga resultatet. Här dras finansnetto av och avskriv- ningar läggs till: 
 skattepliktigt resultat enligt dagens regler 
  
 - 
  
 finansnetto 
  
 + 
  
 skattemässiga avskrivningar = skattemässigt EBITDA 
  
 348 
 SOU 2014:40 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
 Skattemässigt EBITDA kan jämföras med bokföringsmässigt EBITDA som beräknas som: 
 rörelseintäkter 
  
 - 
  
 rörelsekostnader 
  
 - 
  
 personalkostnader + andra intäkter 
  
 - 
  
 andra kostnader = EBITDA 
  
 Skillnaden mellan skattemässigt och bokföringsmässigt EBIT och EBITDA är framförallt att skattemässiga justeringar av resultatet inte ingår i de bokföringsmässiga måtten. Denna skillnad kan vara mycket stor i kronor räknat. Till exempel ingår näringsbetingade utdelnings- intäkter i de bokföringsmässiga, men inte i de skattemässiga, måtten. I samtliga utländska ränteavdragsbegränsningssystem som kommittén studerat används de skattemässiga måtten som bas för ränte- avdragsbegränsningar. 
 Det kan antas att kapitalet förslits i produktionsprocessen. Följ- aktligen genererar kapitalförslitningen avskrivningar genom värde- minskningsavdrag. Det betyder att nettot av tillgångarnas värde- förändringar är negativt. Därmed är EBIT för det mesta mindre än EBITDA. Ett avdragsutrymme baserat på 20 procent av EBITDA skulle således leda till större avdrag och därmed lägre skatteintäkter än en procentuellt lika stor avdragsutrymme som baseras på EBIT. 
 Internationell utblick 
 I Tyskland finns en ränteavdragsbegränsning baserad på EBITDA. 
  
 3  
  
 I Finland finns enligt tysk förebild en ränteavdragsbegränsning på 30 procent av EBITDA för interna lån. I Norge finns sedan den 1 januari 2014 en regel som begränsar ränteavdrag på interna lån till 25 procent av EBITDA. Liksom Finland följer alltså Norge Tysklands exempel när det gäller basen för ränteavdragsbegränsningen. 
  
 3  
 Det första förslaget som togs fram av det tyska finansdepartementet innehöll däremot en  
 EBIT-regel. 
  BMF (2007) Entwurf eines Unternehmensteuergesetzes 2008, Stand: 5. February 2007. 
 349 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 Danmark har ett system med ett flertal samverkande ränteavdrags- begränsningsregler. Där används bland annat en ränteavdragsbegräns- ning som utgår från EBIT. 
 Neutralitet mellan olika typer av investeringar 
 En utgångspunkt för valet mellan ett underlag som utgår från EBIT och ett underlag som utgår från EBITDA bör vara att skattesystemet ska vara neutralt med avseende på olika typer av investeringar och deras finansiering. Det framgår av avsnitt 5 och av Gibson expertrapport (se bilaga 6) att ett samhällsekonomiskt effektivt skattesystem kännetecknas av att ekonomiska val ska styras av fundamentala faktorer och inte av skattesystemet som ska vara neutralt. När det gäller investeringar ska skattesystemet inte påverka hur en investerare rankar investeringsmöjligheter med och utan skatt. Rankningen av investeringar görs med hjälp av nuvärdet. För att ett skattesystem ska vara neutralt ska nuvärdet av en investering som genererar högre avskrivningar inte behandlas annorlunda än en investering som genererar lägre avskrivningar. Dessutom ska nuvärdet av investeringen inte påverkas av om en investering finansieras med lån eller eget kapital. 
 Avskrivningar ingår i EBIT men inte i EBITDA. Denna skillnad innebär att ett avdrag baserat på EBITDA gynnar investeringar i tillgångar med stora nuvärdesberäknade avskrivningar och missgynnar investeringar med små nuvärdesberäknade avskrivningar. Ett avdrag baserat på EBIT har inte den egenskapen. 
 Denna skillnad tydliggörs i de kapitalkostnadsberäkningar som redovisas i tabell 16.2. Beräkningarna baseras på att avdrag ges med högst 20 procent av EBIT respektive EBITDA. Bolagsskattesatserna är kalibrerade så att de två alternativen är offentligfinansiellt likvärdiga. Bolagsskattesatsen i  
 EBITDA-alternativet 
  är 1 procentenhet högre än i  
 EBIT-alternativet, 
  eftersom avdrag baserade på EBITDA i genomsnitt är större än avdrag baserade på EBIT. Beräkningarna utgår från en situation där real marknadsränta är 4 procent och inflationen är 2 procent (det vill säga i ett betydligt högre ränteläge än i dag). 
 350 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 Tabell 16.2 Nettokapitalkostnad uppdelat på maskiner och byggnader. Ränteavdragsbegränsning som baseras på EBIT och EBITDA. Källa: Jones (2014, se bilaga 7) 
  
 Typ av 
  
 Maskiner 
  
 Byggnader 
  
 Genomsnitt (%) 
  
 Finansiering 
  
 (%) 
  
 (%) 
  
 Nuvarande skatteregler 
  
 Lån 
  
 3,3 
  
 3,5 
  
 3,4 
  
 (skattesats 22%) 
  
 Eget kapital 
  
 4,8 
  
 5,1 
  
 5,0 
  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 Lån 
  
 4,5 
  
 4,7 
  
 4,6 
  
 (skattesats 18,5 %) 
  
 Eget kapital 
  
 4,6 
  
 4,9 
  
 4,8 
  
 EBITDA-begränsat 
  avdrag 
  
 Lån 
  
 3,9 
  
 4,6 
  
 4,3 
  
 (skattesats 19,5 %) 
  
 Eget kapital 
  
 4,7 
  
 5,0 
  
 4,9 
  
 Det framgår av tabell 16.2 att dagens skattesystem ger lägre kapital- kostnader för investeringar som finansieras med lånat kapital än för dem som finansieras med eget kapital. Dessutom leder avskrivnings- reglerna till att kapitalkostnaderna är högre för byggnader än maskiner. Med EBIT- eller  
 EBITDA-begränsade 
  avdrag ökar kapital- kostnaden för investeringar som finansieras med lånat kapital medan den minskar för investeringar som finansieras med eget kapital. Skillnaden i kapitalkostnad mellan lånefinansierade investeringar i maskiner och lånefinansierade investeringar i byggnader skulle bli betydligt större med  
 EBITDA-begränsade 
  avdrag än med EBIT- begränsade avdrag. 
 Kommitténs slutsats 
 Ett avdragsunderlag som baseras på EBITDA skulle gynna investeringar med stora avskrivningar (exempelvis maskiner) framför investeringar med mindre avskrivningar (exempelvis byggnader) och investeringar som inte skrivs av alls (exempelvis investeringar i forskning och utveckling). Motsvarande gäller inte om avdrags- underlaget baseras på EBIT. Eftersom kommittén eftersträvar ett neutralt skattesystem bör avdragsunderlaget således baseras på EBIT. 
 351 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 16.4.2 
  
 Avdragsunderlaget 
  
 Kommittén har valt att benämna underlaget för beräkningen av avdraget för avdragsunderlag. Avdragsunderlaget utgår, som framgår ovan, från resultatmåttet EBIT (företagets resultat före finansiella poster och skatter). 
 Tidigare års underskott 
 Tidigare års underskott bör enligt kommitténs uppfattning minska avdragsunderlaget. Bakgrunden till detta är följande. En koncern kan, om inte motverkande regler införs, i vissa fall minska sina skatte- betalningar genom att redovisa omväxlande positivt och negativt avdragsunderlag i olika koncernföretag. De år ett koncernföretag har ett stort positivt avdragsunderlag kan det dra av stora finansiella kostnader. Ett företag som år 1 har 100 i avdragsunderlag kan dra av 20 i finansiella kostnader (20 procent av underlaget). Om företaget år 2 har  
 -100 
  i avdragsunderlag kan det inte dra av några finansiella kostnader. Sett över de båda åren kan företaget dra av 20 i finansiella kostnader, trots att det under samma period har ett sammantaget avdragsunderlag på noll. Det kan således uppstå situationer då avdragsbegränsningen för finansiella kostnader saknar verkan. 
 Det föregående stycket visar att företag med omväxlande positiva och negativa avdragsunderlag kommer bättre ut än företag med stabila avdragsunderlag. Det finns två anledningar till att ett omväxlande avdragsunderlag kan uppstå. Det första fallet är att en del företag av realekonomiska skäl redovisar omväxlande positivt och negativt avdragsunderlag. Det kan till exempel ske vid en djup lågkonjunktur. Då uppstår en bristande neutralitet jämfört med företag som har ett mer stabilt avdragsunderlag, sett över en konjunkturcykel. Denna effekt skulle kanske kunna anses acceptabel om det inte vore för att det är möjligt för företag att aktivt skapa omväxlande positiva och negativa avdragsunderlag i olika dotterföretag enbart i syfte att kringgå avdragsbegränsningen för finansiella kostnader. En koncern som har 100 i avdragsunderlag skulle kunna dela upp sin verksamhet i två dotterföretag, företag A och företag B. Verksamheten skulle till exempel kunna sättas upp så att företag A har 200 i positivt avdragsunderlag vartannat år och 100 i negativt avdragsunderlag vartannat år. Företag B har negativt avdragsunderlag de år företag A har positivt underlag och positivt de år företag A har negativt. På så 
 352 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 sätt kan koncernen som helhet erhålla ränteavdrag på 40 varje år. Därmed kringgås syftet med avdragsbegränsningen. Situationen kan illustreras med följande tabell. 
 Tabell 16.3 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 A 
  
 B 
  
 A 
  
 B 
  
 Avdragsunderlag 
  
 200 
  
 -100 
  
 -100 
  
 200 
  
 Avdragsrätt 
  
 40 
  
 0 
  
 0 
  
 40 
  
 Finansnetto 
  
 -40 
  
 0 
  
 0 
  
 -40 
  
 Nekade avdrag 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Sparade underskott 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 100 
  
 Skattemässigt resultat 
  
 160 
  
 -100 
  
 -100 
  
 60 
  
 Skatt 
  
 35,2 
  
 0 
  
 0 
  
 13,2 
  
 Underskott som sparas till nästa 
  
 0 
  
 100 
  
 100 
  
 0 
  
 år 
  
 Första året får koncernen betala 35,2 i skatt. Andra året och därpå följande år får koncernen betala 13,2. Den avsedda skattebelast- ningen för ett företag med avdragsunderlag på 100 och finansiella kostnader på 40 kan beräknas till 22 procent av 100 (avdragsunder- laget minus 20 (tillåtna ränteavdrag), det vill säga 17,6 (=[100 – 20] x 0,22). 
 Kommittén har studerat två alternativa sätt att säkerställa att företag med varierande och stabilt resultat beskattas likvärdigt, sett över tid. 
 En lösning är att införa regler som innebär att negativa avdrags- underlag ska rullas mellan olika år. Om dessa underlag rullas kom- mer företaget att vara tvunget att räkna med rullade negativa avdragsunderlag vid årets beräkning av avdragsgilla finansiella kostnader. Det gör att det kommer att saknas incitament att variera avdragsunderlaget mellan åren. Om rullning av negativa avdrags- underlag införs kan även rullning av positiva avdragsunderlag diskuteras. Att ha regler om rullning av avdragsunderlag medför ökad komplexitet i systemet eftersom företagen och Skatteverket måste hålla reda på rullade avdragsunderlag samt att regler om behandlingen av avdragsunderlag vid ägarskifte då måste införas. Om sparade negativa avdragsunderlag skulle kunna försvinna i 
 353 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 samband med ägarförändringar blir det för enkelt att kringgå reglerna. 
 Att införa rullning av avdragsunderlag är fullt möjligt, även om det sker till priset av minskad enkelhet. För att komma till rätta med ovanstående problem är det de negativa avdragsunderlagen som behöver rullas och rullningen bör därför kunna begränsas till enbart dessa. I tabell 16.4 visas hur rullningen av negativa avdrags- underlag förhindrar den typ av kringgåenden som beskrevs i tabell 16.3. 
 Tabell 16.4 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 Företag 
  
 A 
  
 B 
  
 A 
  
 B 
  
 Avdragsunderlag i år 
  
 200 
  
 -100 
  
 -100 
  
 200 
  
 Sparade negativa avdragsunderlag 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -100 
  
 Sammanlagt avdragsunderlag 
  
 200 
  
 -100 
  
 -100 
  
 100 
  
 Avdragsrätt 
  
 40 
  
 0 
  
 0 
  
 20 
  
 Finansnetto 
  
 -40 
  
 0 
  
 0 
  
 -40 
  
 Nekade avdrag 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 20 
  
 Sparade underskott 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 100 
  
 Skattemässigt resultat 
  
 160 
  
 -100 
  
 -100 
  
 80 
  
 Skatt 
  
 35,2 
  
 0 
  
 0 
  
 17,6 
  
 Underskott som sparas till nästa år 
  
 0 
  
 100 
  
 100 
  
 0 
  
 Negativa avdragssunderlag som sparas till 
  
 0 
  
 -100 
  
 -100 
  
 0 
  
 nästa år 
  
 När man ser på effekten för företag B år 2 framgår att avdrags- underlaget blir 100, beroende på att det inrullade negativa under- laget reducerar årets underlag med 100. Att inrullade negativa avdragsunderlag tas med i beräkningen av avdragsunderlaget gör att det inte blir lönsamt att redovisa omväxlande positiva och negativa avdragsunderlag. Det kan också verifieras genom att notera att koncernens skattebetalningar år 2 och framåt blir 17,6, precis som avsett. 
 Den andra lösningen är att låta ingående underskott (s.k. förlust- avdrag) ingå i beräkningen av avdragsunderlaget. Då kommer ett företag som har omväxlande positiva och negativa avdragsunderlag att vara tvungna att ta hänsyn till förlusterna från tidigare år innan 
 354 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 det kan dra av några finansiella kostnader. Att till exempel vartannat år ha positivt avdragsunderlag på 200 och vartannat år negativt på 100 kommer då inte att ge ökade möjligheter till avdrag för finansiella kostnader. I tabell 16.5 visas hur den typ av kring- gåenden som beskrevs i tabell 16.3 förhindras om tidigare års underskott räknas in i avdragsunderlaget. 
 Tabell 16.5 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 Företag A 
  
 Företag B 
  
 Företag A 
  
 Företag B 
  
 Avdragsunderlag i år 
  
 200 
  
 -100 
  
 -100 
  
 200 
  
 Sparade underskott 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -100 
  
 Sammanlagt avdragsunderlag 
  
 200 
  
 -100 
  
 -100 
  
 100 
  
 Avdragsrätt 
  
 40 
  
 0 
  
 0 
  
 20 
  
 Finansnetto 
  
 -40 
  
 0 
  
 0 
  
 -40 
  
 Nekade avdrag 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 20 
  
 Skattemässigt resultat 
  
 160 
  
 -100 
  
 -100 
  
 80 
  
 Skatt 
  
 35,2 
  
 0 
  
 0 
  
 17,6 
  
 Underskott som sparas till nästa år 
  
 0 
  
 100 
  
 100 
  
 0 
  
 När man ser på effekten för företag B år 2 framgår att avdrags- underlaget blir 100, beroende på att det inrullade underskottet reducerar årets underlag med 100. Att inrullade underskott tas med i beräkningen av avdragsunderlaget gör att det inte blir lönsamt att redovisa omväxlande positiva och negativa avdragsunderlag. Det kan också verifieras genom att notera att koncernens skatte- betalningar år 2 och framåt blir 17,6, precis som avsett. 
 En fördel med denna lösning jämfört med rullning av negativa avdragsunderlag är att det inte kommer att behövas några särskilda regler vid ägarskiften. Sparade underskott har en negativ effekt på avdragsunderlaget. Det är fullt möjligt att göra ett ägarskifte som gör att de sparade underskotten försvinner. Då erhåller företaget en ränteavdragsrätt på 20 procent av det underskott som försvunnit. Dock förlorar företaget samtidigt hela avdragsrätten på under- skottet (100 procent av underskottet). Det finns med andra ord ingen risk för kringgåenden med hjälp av ägarskiften. 
 Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår kommittén att tidigare års underskott ska ingå i avdragsunderlaget. För att inte göra systemet onödigt ingripande föreslår kommittén att reglerna 
 355 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 begränsas till att enbart omfatta underskott som uppkommer efter systemets införande, efter den 1 januari 2016. Underskott som har uppkommit före ikraftträdandet ska därmed inte minska avdrags- underlaget. Det föreslås att detta undantag tas in i en övergångs- bestämmelse. 
 Koncernbidrag ska ingå i avdragsunderlaget 
 I koncerner kan det uppstå ett utjämningsbehov för avdragsunderlag. En sådan utjämning kan ske genom att koncernbidrag räknas in i avdragsunderlaget. Kommittén har också övervägt alternativet att låta företag jämna ut underlagen i ett separat utjämningssystem. Ett sådant system skulle dock komplicera skattesystemet. 
 Mot bakgrund härav föreslår kommittén att även koncernbidrag ska påverka avdragsunderlaget. 
 Överskott som belöper sig på handelsbolagsandel 
 Enligt avsnitt  
 16.6  
 föreslås reglerna gälla även för svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Det innebär att den resultatandel som delägarna ska ta upp till beskattning redan är justerad för avdragsbegränsningen. Om ett överskott från exempelvis ett handelsbolag ingår i det resultat som avdragsunderlaget beräknas på innebär det att delägaren får beräkna ett avdragsutrymme på ett överskott som redan har ingått i en sådan beräkning. Avdragsunderlaget måste således justeras för sådana överskott. Däremot behöver ingen justering göras på under- skott som belöper sig på sådan andel. Anledningen till det är att underskotten ingår i den resultatandel som delägarna ska ta upp till beskattning varje beskattningsår. Som framgår ovan ska underskott ingå i avdragsunderlaget om de inte är hänförliga till tiden före ikraftträdandet. Eftersom underskotten som ingår i resultatandelen efter ikraftträdandet endast är hänförliga till tiden efter ikraft- trädandet är det korrekt att dessa underskott ska påverka avdrags- underlaget. 
 Kommittén föreslår därför att överskott som belöper sig på andel i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer ska minska avdragsunderlaget. 
 356 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 Sammanfattning 
 Företagens skatteuträkning kommer med kommitténs förslag att ske i följande ordning. Först beräknas summan av samtliga resultatposter och skattemässiga justeringar minskat med positivt finansnetto. Finansnettot ska dock inte ha påverkats av den avdragsmöjlighet som koncernföretag har möjlighet till. Underlaget ska även minskas med överskott som belöper sig på andel i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Vidare ska bortses från underskott som är hänförliga till tiden före den 1 januari 2016. 
 Denna summa utgör avdragsunderlaget som ligger till grund för beräkningen av det  
 20-procentiga 
  avdragsutrymmet för finansiella kostnader. Först efter detta görs den kvittning av finansnetton som koncernföretag föreslås ha möjlighet att göra, vilket beskrivs i avsnitt  
 16.3. 
  
 Förslaget om hur avdragsunderlaget ska beräknas tas in i 24 a kap. 16 § IL och i punkten 4 till övergångsbestämmelserna. 
  
 16.4.3 
  
 Utjämning mellan beskattningsår 
  
 Bedömning 
 : Outnyttjade avdragsutrymmen ska inte få sparas. 
 För att underlätta för cykliska företag med höga resultat under högkonjunkturår skulle det kunna övervägas att införa en regel som innebär att outnyttjade avdragsutrymmen får sparas till kommande beskattningsår. Företaget skulle då kunna använda sparade avdrags- utrymmen för att erhålla avdrag för finansiella kostnader under lågkonjunkturår. Detta skulle öka neutraliteten mellan företag med olika tidsprofil på avdragsutrymmen. Den rullning av kvarstående finansiella kostnader som kommittén har föreslagit i avsnitt  
 16.3.2  
 medför att cykliska företag har goda möjligheter att under senare år tillgodogöra sig nekade avdrag för finansiella kostnader. Dagens system med periodiseringsfonder fyller delvis en utjämnande funktion. En rullning av outnyttjade avdragsutrymmen skulle därför enbart innebära en relativt liten tillkommande ökning av neutraliteten. Dessutom skulle en sådan rullning inte ha någon större effekt för växande företag eftersom dessa inte förväntas ha outnyttjade avdrags- utrymmen. En rullning av outnyttjade avdragsutrymmen skulle även komplicera skattesystemet. Av enkelhetsskäl föreslår kommittén därför ingen rullning av outnyttjade avdragsutrymmen. 
 357 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 16.4.4 
  
 Utjämning inom koncerner 
  
 Som framgår av avsnitt  
 16.4.2  
 kommer en utjämning av avdrags- underlag att kunna uppnås med hjälp av koncernbidrag. Några särskilda regler för utjämning av avdragsunderlag mellan koncern- företag föreslås därför inte. 
  
 16.5 
  
 Sänkning av bolagsskattesatsen 
  
 Förslag:  
 Inkomstskatten för juridiska personer sänks med 3,5 procentenheter, från 22 till 18,5 procent. 
 Kommitténs alternativa förslag innebär att det införs en avdrags- begränsning för finansiella kostnader. Med finansiella kostnader avses bland annat räntekostnader, se avsnitt  
 16.3.1.  
 Förslaget medför därmed en ökad skattebelastning för bolagssektorn. Detta skapar ett offentligfinansiellt utrymme för att sänka bolagssektorns skattebelastning i motsvarande mån. 
 Företagsbeskattningen har betydelse för såväl investeringar, tillväxt och sysselsättning som för lokalisering och redovisning av vinster i Sverige. Bolagsskattesänkningen bidrar också till ett mer symmetriskt skattesystem med en större likabehandling av eget kapital och lån i bolagssektorn. 
 Mot denna bakgrund är det motiverat med en sänkning av den statliga inkomstskatten för juridiska personer i samband med att kommitténs förslag om avdragsbegränsningsregler för finansiella kostnader införs. En sänkning av inkomstskatten med 3,5 procent- enheter till 18,5 procent föreslås därför. 
 Som en följd av tidigare sänkningar av bolagsskattesatsen har även expansionsfondsskatten sänkts i motsvarande mån. 
  
 4  
  
 År 2009 sänktes således expansionsfondsskatten från 28 till 26,3 procent och 2013 sänktes den till 22 procent. Syftet med expansionsfondsskatten är att enskilda näringsidkares och handelsbolagsdelägares vinster ska beskattas på samma sätt som aktiebolagens, så länge vinstmedlen behålls i näringsverksamheten. Kommitténs förslag att begränsa avdragsrätten för finansiella kostnader gäller för såväl juridiska personer som för fysiska personer som är handelsbolagsdelägare, se 
  
 4  
 Se prop. 2012/13:1 s. 210 ff och prop. 2008/09:65 s. 26 ff. 
 358 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 avsnitt  
 16.6.  
 Däremot omfattas inte enskilda näringsidkare av avdragsbegränsningen. Kommittén bedömer att denna skillnad i behandling av enskilda näringsidkare och handelsbolagsdelägare gör att det vid den föreslagna sänkningen av bolagsskattesatsen inte är självklart vilken inverkan detta bör få på expansionsfondsskatten. 
 Regeringen har tillsatt en särskild utredare att utvärdera och försöka förenkla skattereglerna för enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag, den s.k. Skatteförenklingsutredningen. 
  
 5  
  
 Syftet med utvärderingen är att undersöka om reglerna används i den omfattning det är möjligt och om så inte är fallet undersöka orsaken till detta. I sammanhanget ska särskilt reglerna om räntefördelning och expansionsfonder uppmärksammas. Uppdraget ska redovisas senast den 1 oktober 2014, det vill säga efter detta betänkande har överlämnats. Utredaren ska därför samråda med Företagsskatte- kommittén. Kommittén kommer inte att i detta betänkande ta ställning till frågan om hur expansionsfondsskatten eventuellt ska påverkas av kommitténs förslag utan förutsätter att frågan tas om hand av Skatteförenklingsutredningen. 
 Förslaget om att sänka inkomstskatten för juridiska personer föranleder en ändring i 65 kap. 10 § IL samt en följdändring i 58 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. 
  
 16.6 
  
 Vilka företag som omfattas av förslaget 
  
 Förslag:  
 Reglerna om avdragsbegränsning för finansiella kostnader ska gälla för juridiska personer, svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Vid tillämpning av dessa regler avses med beskattningsår för svenska handelsbolag räkenskapsåret. 
 För att den ökning av inkomsten som det begränsade avdraget för finansiella kostnader innebär inte ska få genomslag på beräk- ningen av delägares anskaffningsutgift på handelsbolagsandelar föreslås att anskaffningsutgiften bara ska ökas till den del inkomsten inte har minskats med avdrag för negativt finansnetto som inte har fått dras av. 
  
 5  
 Fi 2012:09 Förenklad beskattning för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag. 
 359 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bedömning:  
 Det behöver inte göras några ändringar i reglerna om lågbeskattad inkomst hos vissa utländska juridiska personer. 
 Juridiska personer som är delägare i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer bör inte få räkna in det finansnetto som belöper sig på andelen i den juri- diska personens finansnetto. 
 Enskilda näringsidkare behöver inte omfattas av reglerna om avdragsbegränsning för finansiella kostnader. 
 Några regler om fribelopp eller beloppsgräns för tillämpning av reglerna föreslås inte. 
  
 16.6.1 
  
 Juridiska personer 
  
 Som framgår av motsvarande avsnitt i huvudförslaget, se avsnitt 14.6.1, ska kommitténs uppdrag enligt direktiven främst ta sikte på aktiebolag utan särskilt fokus på handelsbolag och enskilda närings- idkare. Mot bakgrund av detta är utgångspunkten att även det alternativa förslaget, innebärande en begränsning i avdragsrätten för finansiella kostnader, i första hand ska begränsas till juridiska personer. 
 Vad som avses med juridiska personer och att reglerna blir tillämpliga i den utsträckning dessa har inkomster för vilka de är skattskyldiga enligt inkomstskattelagen behandlas närmare för huvudförslaget i avsnitt 14.6.1. Eftersom den analys som görs där gäller på motsvarande sätt för den avdragsbegränsning som föreslås i det alternativa förslaget så hänvisas dit. Även de överväganden kommittén gör i avsnitt 14.6.1 vad gäller att det inte behöver göras några ändringar i reglerna om 39 a kap. IL om särskilda bestäm- melser om beskattning i vissa fall av delägare i utländska juridiska personer med lågbeskattade inkomster (de s.k.  
 CFC-reglerna) 
  är relevanta för det alternativa förslaget. 
 360 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 16.6.2 
  
 Handelsbolag och enskilda näringsidkare 
  
 Även för det alternativa förslaget gäller att en begränsning av tillämpningen av avdragsbegränsningen för finansiella kostnader till enbart juridiska personer skulle öppna för kringgåenden av avdrags- begränsningen genom att överlåta tillgångar till eller bedriva verksamhet i andra företagsformer. De överväganden som kommittén gör i fråga om behovet av att avdragsbegränsningen i huvudförslaget gäller för handelsbolag och enskilda näringsidkare är därför relevanta också här. I denna del hänvisas därför till den analys som finns om handelsbolag och enskilda näringsidkare i avsnitt 14.6.2. 
 Som det alternativa förslaget är utformat sker beräkningar i flera steg för att den slutliga avdragsbegränsningen ska kunna fastställas. Först ska beskattningsårets finansiella kostnader och finansiella intäkter kvittas och ett eventuellt negativt eller positivt finansnetto fastställas. Sedan tillämpas själva avdragsbegränsningen på ett nega- tivt finansnetto på så sätt att avdrag bara medges med ett belopp som motsvarar högst 20 procent av avdragsunderlaget. Slutligen gäller att ett negativt finansnetto som inte kan dras av ett beskatt- ningsår (en s.k. kvarstående finansiell kostnad) dras av följande beskattningsår om utrymme finns. Dessa regler framgår av  
 5–7 
  §§ i författningsförslaget som behandlas närmare i avsnitt  
 16.3.2.  
 Det är först efter tillämpning av alla dessa tre steg som det är möjligt att fastställa hur stort avdrag för finansiella kostnader som ska medges varje år. 
 Kommitténs utgångspunkt är att det alternativa förslaget, precis som huvudförslaget, ska gälla för handelsbolag. Det innebär att tillämpningen av avdragsbegränsning i de steg som framgår ovan kommer att göras på handelsbolagsnivå vid beräkning av det resul- tat som ska delas ut till delägarna. För fysiska personer som är delägare är detta en bra lösning eftersom varje andel beskattas separat och inte förutsätter några ytterligare beräkningar. För juri- diska personer som är delägare i handelsbolag blir detta däremot komplicerat under förutsättning att finansnetton i juridiska per- soner och deras delägda handelsbolag ska få kvittas på samma sätt som i huvudförslaget, se  
 16.3.2.  
 I huvudförslaget innebär en sådan lösning inga praktiska problem eftersom avdragsbegränsningen bara innehåller ett steg, själva nettokvittningen. I det alternativa förslaget är situationen mer komplex på grund av de olika led som avdragsbegränsningen innehåller. 
 361 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 När en juridisk person får sin resultatandel från ett handelsbolag kommer denna i det alternativa förslaget redan att vara påverkad av avdragsbegränsningen eftersom bestämmelserna gäller för och tillämpas i handelsbolaget. Om möjligheten till kvittning mellan handelsbolagets och den delägande juridiska personens finansnetto ska vidhållas medför det enligt kommittén stora praktiska problem. För att kunna göra denna kvittning, och även inordna resterande steg för beräkningen av avdragsbegränsningen, i den övriga närings- verksamheten skulle det krävas att resultatet från handelsbolaget först justeras så att det vägrade avdraget för finansiella kostnader som belöper sig på andelen återläggs. Detta skulle komplicera sys- temet betydligt. 
 Ett sätt att slippa denna komplikation är att inte införa någon kvittningsrätt mellan juridiska personer och delägda handelsbolag. Det innebär en skillnad i förhållande till kommitténs ställnings- tagande i huvudförslaget. En avsaknad av denna kvittningsrätt blir dock inte lika kännbar i det alternativa förslaget eftersom avdrags- begränsningen inte är lika långtgående. Av enkelhetsskäl anser kommittén att det därmed kan övervägas att avstå kvittningsrätten. 
 Ett annat alternativ som kommittén har övervägt är att låta avdragsbegränsningen gälla på delägarnivå i stället för på handels- bolagsnivå. Reglerna skulle då tillämpas hos delägarna (såväl juridiska som fysiska personer) för de finansiella intäkter, finansiella kostnader och avdragsunderlag som belöper sig på andelen. Eftersom juridiska personer är skattskyldiga för sin andel av handelsbolagets verksamhet och denna verksamhet räknas som en del i näringsverksamheten räknas resultatet från handelsbolaget direkt in i resultatet från övriga delar av näringsverksamheten. Därmed skulle en fullständig kvittning av finansiella kostnader och finansiella intäkter kunna uppnås. För fysiska personer skulle en tillämpning på delägarnivå emellertid bli komplicerad. De fysiska personerna skulle då bli skyldiga att i sina deklarationer fastställa finansnettot och utifrån avdragsunderlaget beräkna avdragsutrymmet samt hantera eventuella kvarstående finansiella kostnader för varje handelsbolagsandel för sig. Kommittén anser inte att det är lämpligt att ålägga fysiska personer det admini- strativa ansvaret för detta. Avdragsbegränsningen bör därför gälla på handelsbolagsnivå och av enkelhetsskäl är kommitténs bedömning att någon möjlighet till kvittning av finansnetton mellan juridiska personer och deras delägda handelsbolag inte ska införas. För att inte samma resultat ska kunna ligga till grund för beräkning av avdrags- underlaget i både handelsbolaget och en delägande juridisk person 
 362 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 måste det införas en regel om att avdragsunderlaget i en juridisk person ska minskas med överskott som belöper sig på andel i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Detta behandlas närmare i avsnitt  
 16.4  
 om beräkning av avdrags- underlaget. 
 Ovanstående leder fram till förslaget att avdragsbegränsningen i det alternativa förslaget ska gälla för juridiska personer, svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. När det gäller skälen till att reglerna förutom svenska handelsbolag även omfattar delägare i sådana i utlandet delägarbeskattade juridiska personer hänvisas till vad som anförs härom i avsnitt 14.6.2. 
 För att den ökning av inkomsten som det vägrade avdraget för finansiella kostnader kommer att innebära för delägaren inte ska få genomslag på beräkningen av anskaffningsutgiften på handels- bolagsandelen föreslås en ändring i 50 kap. 5 § IL. Av 50 kap. 5 § IL följer i dag att anskaffningsutgiften ska ökas med belopp som tagits upp som den skattskyldiges andel av bolagets inkomster. Om anskaffningsutgiften även fortsättningsvis skulle öka med hela delägarens andel av inkomsten, det vill säga även till den del inkomsten ökat på grund av avdragsförbudet, skulle avdragsförbudet indirekt förlora sin verkan. Det avdragsförbud som gäller vid beräkningen av inkomsten från handelsbolaget skulle nämligen komma tillbaka i form av en högre anskaffningsutgift, och därmed ett högre avdrag, hos delägaren när andelen avyttras. Kommittén föreslår därför att ökning av anskaffningsutgiften i detta sammanhang bara ska göras till den del inkomsten inte har minskats med i bolaget nekat avdrag för finansiella kostnader. 
 Förslaget tas in i 24 a kap. 2 § och 50 kap. 5 § IL i det alternativa förslaget. 
  
 16.6.3 
  
 Begränsningar i tillämpningen genom fribelopp eller beloppsgräns 
  
 I avsnitt 14.6.3 redogörs för att generella begränsningar i tillämp- ningen av de regler som kommittén föreslår kan vara att införa ett fribelopp eller en beloppsgräns. Syftet med regler av detta slag är att göra det enklare för mindre företag genom att de inte behöver tillämpa regler som kan vara administrativt betungande i onödan. I huvudförslaget föreslås inte några sådana begränsningar. De regler som kommittén föreslår i det alternativa förslaget är något mer 
 363 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 komplexa än i huvudförslaget. Det skulle således innebära en lättnad för mindre företag om de inte behövde tillämpa reglerna. Samtidigt gäller att många små företag inte kommer att påverkas av avdragsbegränsningen eftersom de har negativa finansnetton som understiger det maximala avdragsutrymmet. Den bolagsskatte- sänkning som avdragsbegränsningen kombineras med kommer dock att komma alla till godo, vilket skulle vara positivt för dessa före- tag. 
 Om vissa företag undantas från reglerna uppkommer också frågan om de undantagna företagen i stället ska omfattas av några andra ränteavdragsbegränsningsregler för att det inte ska skapas ett utrymme för skatteundandragande med hjälp av ränteavdrag. Sådana ytterligare regler skulle krångla till systemet ytterligare. Kom- mittén bedömer därför att det inte heller för det alternativa för- slaget har framkommit tillräckliga skäl för att föreslå regler om ett fribelopp eller en beloppsgräns. 
 Däremot gäller även här i syfte att underlätta för främst små företag en särskilt undantagsregel för vissa hyreskostnader i sam- band med avgränsningen av vad som ska omfattas av begreppet finansiella kostnader, se avsnitt 14.5.11. 
  
 16.7 
  
 Behov av kompletterande ränteavdragsbegränsningsregler 
  
 16.7.1 
  
 Nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler 
  
 Bedömning:  
 Reglerna som begränsar rätten till avdrag för ränteutgifter på skuldförhållanden till företag inom en intresse- gemenskap ska behållas. 
 Den avdragsbegränsningsregel som kommittén föreslår i avsnitt  
 16.3  
 innebär en avdragsbegränsning för de finansiella kostnader som överskrider de finansiella intäkterna. Med finansiella kostnader avses bland annat räntekostnader, se avsnitt  
 16.3.1.  
 Begränsningarna gäller oavsett om de finansiella kostnaderna är affärsmässiga eller inte. Eftersom avdrag kommer att få göras för finansiella kostnader upp till ett visst belopp kommer det fortfarande att finnas möjligheter kvar till skatteundandragande upp till detta belopp, det vill säga 20 procent av avdragsunderlaget. Genom begränsningen minskar dock möjligheten 
 364 
 SOU 2014:40 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
 till skatteundandragande. Om de nuvarande reglerna i 24 kap. 10  
 a–10 
  f §§ IL upphävs utan att det införs några nya ränteavdrags- begränsningsregler, utöver de nu föreslagna reglerna, skulle reglerna kunna leda till skatteundandragande. Det är svårt att beräkna det troliga skattebortfallet, men uppskattningsvis skulle ett sådant skatteundandragande kunna leda till avdrag som ger upphov till ett skattebortfall i storleksordningen  
 3–10 
  miljarder kronor. Det är viktigt att även fortsättningsvis motverka den form av skatteplanering som de nuvarande ränteavdragsbegränsningsreglerna avser. Om det inte ska uppstå möjligheter till sådant skatteundandragande vid ett införande av den föreslagna modellen behövs därför någon form av kompletterande ränteavdragsbegränsningsregler. Nedan redogörs för hur sådana kompletterande regler skulle kunna utformas. 
 Det första alternativet är att behålla de nuvarande reglerna i 24 kap. IL. Det som talar för detta är att reglerna är kända och redan tillämpas. Reglerna fick dock inledningsvis kritik för att de framstod som svårtillämpade, framförallt vad gäller tillämpningen av undantaget i 10 d §, den så kallade tioprocentsregeln, samt begreppet affärsmässiga skäl i 10 e §, den så kallade ventilen. 
  
 6  
  
 De nuvarande ränteavdrags- begränsningsreglernas förenlighet med  
 EU-rätten 
  är dessutom ifrågasatt av kommissionen som har ställt frågor till den svenska regeringen. 
  
 7  
  
 Den svenska regeringen anser dock att ränteavdrags- begränsningsreglerna är förenliga med  
 EU-rätten, 
  och att de inte innebär någon inskränkning av etableringsfriheten. 
  
 8  
  
 Vidare anser regeringen att om en sådan inskränkning ändå skulle anses föreligga så kan reglerna rättfärdigas och de är proportionerliga. I nuläget är det oklart vilken bedömning kommissionen kommer att göra av begränsningarnas förenlighet med  
 EU-rätten 
  samt när denna fråga slutligen kommer att avgöras. Det är inte möjligt att förekomma denna bedömning eller att på något visst sätt anpassa kommitténs ställningstagande utifrån hur bedömningen kan tänkas falla ut. 
 Det andra alternativet är att införa regler om högsta tillåtna räntesats, till exempel genom att avdrag medges för ränteutgifter med högst statslåneräntan, eventuellt ökat med ett visst antal procent- enheter. Frågan är då om ett sådant tak ska begränsas till ränteutgifter på skuldförhållanden mot företag i en intressegemenskap eller avse 
  
 6 
  
 Se Skatteverkets ställningstagande  
  
 2013-02-25, 
  Dnr  
 131-117306-13/111, 
  Några frågor vid tillämpningen av ränteavdragsbegränsningsreglerna gällande väsentligt inflytande, undan- taget från  
 10%-regeln 
  och ventilen. 
  
 7 
  
 EU Pilot  
  
 4437/13/TAXU-Sweden. 
  
 8 
  
 Fi2013/153. 
  
 365 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 ränteutgifter på skuldförhållanden mot samtliga slag av borgenärer. Det naturliga borde vara att avgränsa även sådana regler till att endast omfatta ränteutgifter på skuldförhållanden mot företag i en intresse- gemenskap. Samtidigt kan det bland annat av enkelhetsskäl vara en fördel om samtliga ränteutgifter omfattas oavsett om det är fråga om skuldförhållanden mot ett företag inom en intressegemenskap eller mot rent externa långivare. Oavsett om reglerna riktar sig mot ränteutgifter på interna eller externa skuldförhållanden kommer det även här finnas incitament att utnyttja reglerna för att erhålla avdrag för ränteutgifter upp till avdragstaket. 
 Det tredje alternativet är att helt slopa avdrag för ränteutgifter på skuldförhållanden inom en intressegemenskap. En sådan avdragsbegränsningsregel för ränteutgifter på skuldförhållanden inom en intressegemenskap skulle vara lättöverskådlig och lättillämpad. En ränteavdragsbegränsningsregel helt utan någon form av ventil eller kompenserande avdragsmöjligheter kan dock verka betungande. En sådan regel kommer nämligen att träffa ränteutgifter på alla interna skuldförhållanden, också de som grundar sig på affärsmässiga skäl, samtidigt som interna ränteintäkter ska tas upp till beskattning. Exempelvis skulle sådana regler leda till att räntor kedjebeskattas i koncerner med så kallad internbankverksamhet. 
 Mot bakgrund av ovanstående bedömer kommittén det motiverat att komplettera förslaget om avdragsbegränsning för finansiella kostnader med ytterligare ränteavdragsbegränsningsregler. Ett avdragstak bedöms inte som en hållbar lösning då skatteundan- dragande med hjälp av räntor skulle kunna göras upp till avdragstaket. Alternativet att helt slopa avdrag för ränteutgifter på skuld- förhållanden inom en intressegemenskap bedöms vara en alltför schablonmässig regel som skulle kunna vara mycket betungande för företagen. Dagens regler i 24 kap. IL har fördelen att de redan tillämpas och är kända av företagen. Svårigheterna med att tillämpa reglerna kommer att minska med den tillämpningspraxis som utformas av både Skatteverket och domstolarna. Sammanfattningsvis bedömer kommittén att reglerna i 24 kap. 10  
 a–10 
  f §§ IL ska behållas. Det måste dock noga följas vilken bedömning kommissionen gör av begränsningarnas förenlighet med  
 EU-rätten. 
  
 366 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 16.7.2 
  
 Kompletterande regler för fåmansaktiebolag 
  
 Bedömning:  
 Det behöver inte införas några särskilda regler för att motverka att reglerna om avdragsbegränsning för negativa finansnetton kringgås genom reglerna om fåmansaktiebolag. 
 De överväganden och bedömningar som kommittén gör i avsnitt 14.7.2 är relevanta även för det alternativa förslaget. Kommittén föreslår därför inte några regler för att motverka att reglerna om avdragsbegränsning för negativa finansnetton kringgås genom reg- lerna om fåmansaktiebolag. 
  
 16.7.3 
  
 Kompletterande regler för delägare i handelsbolag 
  
 Bedömning:  
 Det föreslås inte några särskilda regler för att mot- verka att fysiska personer som är delägare i handelsbolag kringgår avdragsbegränsningen för negativa finansnetton. Samråd har skett med Skatteförenklingsutredningen i denna fråga. 
 De överväganden och bedömningar som kommittén gör i avsnitt 14.7.3 är relevanta även för det alternativa förslaget. Kommittén föreslår därför inte några regler för att motverka att fysiska per- soner som är delägare i handelsbolag kringgår avdragsbegräns- ningen för negativa finansnetton. Även för det alternativa förslaget har samråd skett med Skatteförenklingsutredningen i denna fråga. 
  
 16.8 
  
 Schablonintäkt för finansiella företag 
  
 Förslag:  
 Finansiella företag ska ta upp en schablonintäkt till beskattning. Schablonintäkten uppgår till 0,12 procent av ett underlag som i huvudsak utgörs av det finansiella företagets skuldsättning. 
 Det alternativa förslaget består av två delar, en avdragsbegränsning av negativt finansnetto och en sänkning av bolagsskattesatsen. På samma sätt som avseende kommitténs huvudförslag passar modellen i det alternativa förslaget mindre bra för finansiella företag. De 
 367 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 kommer att få sänkt bolagsskattesats samtidigt som de inte på- verkas av avdragsbegränsningen av negativt finansnetto. 
 För att kompensera för den effekten ska finansiella företag även i det alternativa förslaget ta upp en schablonintäkt. I och med att sänkningen av bolagsskattesatsen inte blir lika stor som i huvud- förslaget behöver dock schablonintäkten inte sättas lika högt i det alternativa förslaget. För att utjämna effekten ska den här bestäm- mas till 0,12 procent av underlaget. 
 Övriga frågor, såsom kretsen av skattskyldiga företag, beräkning av underlaget och regler om avräkning, utformas likadant som i huvudförslaget, se avsnitt 14.8. 
 Förslaget återfinns i 39 kap.  
 32–35 
  §§ IL samt i 5 kap. lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt. Förslaget föranleder även ändringar i 39 kap. 1 § IL. 
  
 16.9 
  
 Ikraftträdande– och övergångsbestämmelser 
  
 16.9.1 
  
 Ikraftträdande enligt huvudregeln 
  
 Förslag:  
 De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas första gången för beskattningsår, eller för svenska handelsbolag räkenskapsår, som börjar efter den 31 december 2015. För beskattningsår eller räkenskapsår som påbörjats tidigare gäller fortfarande äldre bestämmelser. 
 Det är angeläget att de föreslagna reglerna träder i kraft så snart som möjligt. Med beaktande av tidpunkten för detta betänkandes avlämnande, remissförfarandets längd samt skälig tid för övrig hantering föreslår kommittén att lagändringarna ska träda i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas första gången för beskattningsår, eller för svenska handelsbolag räkenskapsår, som börjar efter den 31 december 2015. För perioden efter den 1 januari 2016 fram till att bestämmelserna ska börja tillämpas ska därmed äldre bestäm- melser fortfarande tillämpas. 
 I avsnitt  
  
 16.9.2–0 
  
 föreslås vissa undantag från den nu föreslagna ikraftträdandebestämmelsen. 
 Förslaget tas in i punkterna 1 och 2 i ikraftträdande- och över- gångsbestämmelserna. 
 368 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 16.9.2 
  
 Företag med brutet räkenskapsår vid införandeåret 
  
 Förslag:  
 Ett avdragsförbud för negativa finansnetton ska tillämpas på finansiella kostnader som belöper sig på tiden efter den 31 december 2015 för företag som har lagt om räkenskaps- året inom en period om två år före ikraftträdandet. Dessa företag behöver därmed dela upp finansiella intäkter och kost- nader som belöper sig på tiden före respektive efter ikraft- trädandet. Avdragsförbudet ska gälla fram till det att det första räkenskapsåret påbörjas efter ikraftträdandet. 
 Företag som får högre beskattning i det nya systemet kommer att ha incitament att övergå till brutet räkenskapsår i syfte att få beskattas så länge som möjligt i det gamla systemet. Om företaget som ovan beskrivits bildar ett nytt aktiebolag med brutet räken- skapsår kan Skatteverket inte hindra detta med nuvarande regler. Det finns flera möjligheter till regelförändringar som skulle kunna användas för att lösa problemet. Ett alternativ är att ändra reglerna så att det krävs tillstånd från Skatteverket vid omläggning till brutet räkenskapsår i samtliga fall, även om det rör sig om en anpassning för att harmonisera räkenskapsåret inom en koncern. 
  
 9  
  
 Ett andra alternativ är att låta företag med brutet räkenskapsår skilja på negativa finansnetton före den 1 januari 2016 och efter den 1 januari 2016 och låta ett avdragsförbud gälla för negativa finans- netton fram till dess att ett nytt räkenskapsår börjar och de nya reglerna om avdrag med 20 procent av EBIT och rullning av kvarstående finansiella kostnader börjar att gälla. En nackdel med det senare alternativet är att många företag har brutet räkenskapsår och att en uppdelning på räntor före och efter den 1 januari 2016 skulle vara administrativt betungande för många mindre företag. Att införa en generell sådan regel är därför en relativt långtgående åtgärd. För att inte orsaka onödig komplexitet skulle en sådan uppdelning kunna begränsas till antingen företag med höga nega- tiva finansnetton (exempelvis över en miljon kronor på koncern- nivå) eller till företag som har lagt om räkenskapsår någon gång under de två senaste åren före ikraftträdandet. På så sätt skulle de allra flesta mindre företag inte behöva göra denna uppdelning. 
  
 9  
 Om tillstånd inte ges finns alltid möjlighet för koncernen att harmonisera räkenskapsåret genom att övergå till kalenderår. 
 369 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 Det sistnämnda alternativet bedöms vara enklast. Det föreslås därför att avdragsförbudet för negativa finansnetton ska tillämpas på finansiella kostnader som belöper sig på tiden efter den 31 december 2015 för företag som lagt om räkenskapsåret inom en period om två år före ikraftträdandet. Dessa företag behöver där- med dela upp de finansiella kostnaderna som belöper sig på tiden före respektive efter ikraftträdandet. För tiden efter ikraftträdandet gäller den nya bestämmelsen om avdragsförbud för negativa finans- netton direkt. När det första beskattningsåret påbörjas efter ikraft- trädandet kommer samtliga nya regler att börja gälla och negativa finansnetton kommer då att kunna dras av i enlighet med de före- slagna reglerna. 
 Förslaget tas in i punkten 3 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna. 
  
 16.9.3 
  
 Avsättningar och återföringar av periodiseringsfonder ska beskattas lika 
  
 Förslag:  
 Periodiseringsfonder ska återföras med 119 procent av det avsatta beloppet om avsättningen har gjorts före den 1 januari 2016 och därefter återförs. 
 Kommittén gör samma överväganden här som i huvudförslaget och föreslår att periodiseringsfonder som avsatts före införandeåret vid återföring efter införandeåret ska tas upp till en viss procent av det avsatta beloppet. 
 Förslaget tas in i punkten 5 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna. 
  
 16.9.4 
  
 Avdrag för koncernbidrag 
  
 Förslag:  
 Företag med beskattningsår som påbörjats före men avslutas efter den 1 januari 2016 får under det beskattningsåret bara göra avdrag med högst 84 procent för koncernbidrag som har lämnats till företag med beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
 370 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 Kommittén gör samma överväganden här som i huvudförslaget och föreslår att avdraget för koncernbidrag begränsas till en viss pro- cent avseende koncernbidrag som har lämnats till företag som har beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
 Förslaget tas in i punkten 6 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna. 
  
 16.9.5 
  
 Avsättning och återföring av säkerhetsreserv ska beskattas lika 
  
 Förslag:  
 Avsättning till säkerhetsreserv som gjorts beskatt- ningsår som avslutats före den 1 januari 2016 ska justeras till 119 procent. Det föreslås att för räkenskapsår som påbörjas efter den 31 december 2015 beräknas en övergångspost som utgörs av skillnaden mellan föregående beskattningsårs avsättning till säkerhetsreserven och 119 procent av avsättningen. Den sär- skilda post som mellanskillnaden utgör ska tas upp till beskatt- ning de nästföljande beskattningsåren med minst en sjättedel per beskattningsår. 
 Kommittén gör samma överväganden här som i huvudförslaget och föreslår att ökning av avsättning till säkerhetsreserv som gjorts ett beskattningsår som avslutats före den 1 januari 2016 medför ett skattemässigt avdrag som är värt minst 22 procent. 
  
 10 
  
 Förslaget tas in i punkten 7 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna. 
  
 10  
 Mellan 1994 och 2009 var bolagsskatten 28 procent. År 2009 sänktes bolagsskatten till 26,3 procent för att 2013 sänkas till 22 procent. 
 371 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 SOU 2014:40 
  
 16.9.6 
  
 Tidigare års underskott 
  
 Förslag:  
 För ett företags första beskattningsår som påbörjas efter ikraftträdandet ska kvarstående underskott från tidigare år endast anses uppgå till 50 procent. 
 Kommittén gör samma överväganden här som i huvudförslaget och föreslår att kvarstående underskott från tidigare år ska kvoteras ner till en viss procent vid ikraftträdandet. 
 Förslaget tas in i punkten 8 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna. 
 16.10 Behov av förändringar i andra lagar 
 16.10.1 Skatteförfarandelagen 
 Särskilda uppgifter 
  
 Förslag:  
 Ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägar- beskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige ska till ledning för delägarnas beskattning lämna uppgift om negativt och positivt finansnetto som belöper sig på delägarens andel. 
 Denna uppgiftsskyldighet ska inte gälla om delägaren är ett dödsbo, ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägar- beskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige. 
 Avdragsbegränsningen i det alternativa förslaget föranleder en justering av reglerna i 50 kap. IL om beräkning av justerad anskaff- ningsutgift i handelsbolag, se närmare avsnitt 14.6. Till den justerade anskaffningsutgiften hos delägaren ska inte läggas den ökning av inkomsten som föranleds av vägrat avdrag för negativa finansnetton i handelsbolaget. För att kunna göra denna beräkning behöver del- ägarna få uppgifter om sin andel av handelsbolagets finansnetto. Kommittén föreslår därför att ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige till ledning för delägarnas beskattning ska lämna uppgift om sådant finansnetto som avses i 24 a kap. 13 § IL, och som belöper sig på delägarens andel. Bolaget och den juridiska personen ska alltså lämna uppgift om delägarens andel av bolagets eller den juridiska personens positiva eller negativa finansnetto. Skyldigheten att lämna uppgifter 
 372 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 ska dock inte föreligga om delägaren är ett dödsbo, ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige. 
 Av 33 kap. 10 § SFL framgår att uppgifterna ska ha kommit in till Skatteverket senast den sista dagen för när inkomstdeklarationen ska lämnas enligt 32 kap. 2 § SFL. 
 Förslaget tas in i 33 kap. 6 § SFL. 
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 Förslag:  
 Ändringarna ska träda i kraft den 1 januari 2016. Bestämmelserna om särskilda uppgifter ska tillämpas första 
 gången på uppgifter som avser beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
 Bestämmelsen om storlek på säkerheten i samband med skalbolagsdeklaration i sin nya lydelse tillämpas på avyttringar av andelar i skalbolag som sker efter utgången av 2015. Om skalbolagsdeklarationen till någon del avser tid före ikraft- trädandet, ska dock vid beräkningen av säkerhetens storlek procenttalet 22 användas i stället för 18,5. Äldre bestämmelser gäller i fråga om avyttringar som har skett före ikraftträdandet. 
 Eftersom ändringarna i skatteförfarandelagen är föranledda av förslagen om ändringar i inkomstskattelagen ska bestämmelserna träda i kraft samtidigt som dessa, dvs. den 1 januari 2016. Änd- ringarna i 33 kap. 6 § SFL föreslås dock tillämpas första gången på uppgifter som avser beskattningsår som påbörjas efter den 31 decem- ber 2015. 
 I avsnitt  
 16.5  
 föreslås att bolagsskattesatsen sänks från 22 till 18,5 procent. Om skalbolagsdeklarationen till någon del avser tid före ikraftträdandet, föreslås vid beräkningen av säkerhetens stor- lek enligt 58 kap. 2 § första stycket SFL, att procenttalet 22 använ- das i stället för 18,5. Äldre bestämmelser i 58 kap. 2 § SFL ska gälla i fråga om avyttringar som har skett före ikraftträdandet. 
 Förslaget tas in i övergångsbestämmelserna till skatteförfarande- lagen. 
 373 
 VIII Övriga frågor 
 17 Koncernintern resultatutjämning 
  
 17.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt behandlas koncernintern resultatutjämning ur ett brett perspektiv. 
 I kommitténs direktiv 
  
 1  
  
 anges att koncernbidragsreglerna har tillkommit för att verksamhet som bedrivs i en koncern med flera företag inte ska missgynnas jämfört med verksamhet som bedrivs i ett enda företag. Koncernbidragsreglerna är utformade för att fungera i en sluten ekonomi. De fungerar mindre väl i ett inter- nationellt sammanhang. Regeringen menar därför att det finns anledning att undersöka hur koncernbidragsreglerna fungerar ur ett mer allmänt företagsskatteperspektiv och utifrån den ökande inter- nationaliseringen. Vid undersökningen ska särskilt beaktas vikten av att värna den svenska skattebasen. 
 Regeringen uppdrar åt kommittén att ta ställning till om det – med hänsyn till de omständigheter som ligger till grund för den gjorda undersökningen – skulle vara mer ändamålsenligt att ersätta koncernbidragssystemet med andra regler. Som exempel på andra regelsystem nämns förlustutjämningssystem eller regler om s.k.  
 carry-back. 
  
 2 
  
 Om så är fallet ska kommittén lämna förslag på sådan lagstiftning. Behovet av reglerna om koncernavdrag ska också undersökas. 
 Avsnittet inleds med en redogörelse för det svenska regelverket med koncernbidrag och koncernavdrag (avsnitt  
 17.2) 
 . Redogörelsen avslutas med en kort bedömning av hur de svenska reglerna fungerar och vilka eventuella problem som kan identifieras. Efter detta görs en kartläggning av system för koncernintern resultatutjämning i några andra länder (avsnitt  
 17.3) 
 . De länder som tas upp är de nordiska länderna Norge, Danmark och Finland samt Nederländerna, 
  
 1 
  
 Dir. 2011:1 s.  
  
 21–22. 
  
 2 
  
 Med  
  
 carry-back 
  avses att underskott i ett företag får kvittas mot överskott som uppkommit ett tidigare år hos samma företag. 
 377 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 Frankrike och Storbritannien. I avsnittet därefter behandlas den  
 EU-rättsliga 
  utvecklingen på området för gränsöverskridande koncernintern resultatutjämning (avsnitt  
 17.4) 
 . De viktigaste rättsfallen från  
 EU-domstolen 
  behandlas tämligen ingående. Avsnittet avslutas med kommitténs bedömning av vilka ändringar som bör göras i det svenska regelverket för koncernintern resultatutjämning (avsnitt  
 17.5) 
 . 
  
 17.2 
  
 Det svenska regelverket för koncernintern resultatutjämning – koncernbidrag och koncernavdrag 
  
 17.2.1 
  
 Syftet med reglerna 
  
 I svensk skatterätt är det enskilda juridiska personer som beskattas. Det finns ingen beskattning på koncernnivå. Hur en verksamhet organiseras ska dock inte styras av skattemässiga överväganden. Som en övergripande princip gäller därför att skattebelastningen för en koncern inte ska vara större än den varit om koncernens verksamhet bedrivits i ett företag. Systemet med koncernbidrag har införts för att under vissa förutsättningar möjliggöra resultat- utjämning mellan de olika juridiska enheterna i en koncern. 
 Syftet med koncernavdragen är att anpassa de svenska reglerna till  
 EU-rätten 
  såsom den tolkats av Högsta förvaltningsdomstolen, förkortad HFD. Mer om detta i avsnittet om koncernavdrag. 
  
 17.2.2 
  
 Reglerna om koncernbidrag 
  
 Lagregler om koncernbidrag infördes ursprungligen 1965. 
  
 3  
  
 Dess- förinnan var rätten till avdrag för lämnade koncernbidrag reglerad i praxis och förutsatte att bidraget utgjorde en driftskostnad i givarens verksamhet. 
 Reglerna om koncernbidrag finns numera i 35 kap. inkomst- skattelagen (1999:1229), förkortad IL. Huvudregeln innebär att bidraget ska dras av hos givaren och tas upp hos mottagaren, om förutsättningarna för avdrag är uppfyllda (1 §). Avdrag får bara göras om det motsvaras av att en lika stor intäkt tas upp hos mot- tagaren. Det framgår av RÅ 2006 not. 40 där avdrag för koncern- 
  
 3  
 SOU 1964:29, prop. 1965:126, bet. 1965:BevU43, SFS 1965:573. 
 378 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 bidrag till ett livförsäkringsföretag begränsades till det belopp som mottagaren tog upp vid inkomstbeskattningen. Den del av bidraget som livförsäkringsföretaget redovisade i den verksamhet som var föremål för avkastningsskatt fick därmed inte dras av. 
 Av 1 § andra stycket framgår att en utgift för givaren för att förvärva och bibehålla inkomster inte är ett koncernbidrag. I sådana fall får givaren således avdrag trots att villkoren för koncernbidrag inte är uppfyllda. I denna bestämmelse tolkas även in ett krav på att koncernbidrag ska vara en vederlagsfri överföring av pengar eller andra tillgångar. Det finns således ett krav på att det sker en värde- överföring mellan givaren och mottagaren. Avdragsrätten är dock inte beroende av hur bidraget behandlas i räkenskaperna. 
  
 4 
  
 Som förutsättning gäller att bidraget lämnas mellan ett moder- företag och ett helägt dotterföretag (3 §) eller mellan två helägda dotterföretag med ett gemensamt moderföretag (4 §). Ett dotter- företag anses som helägt om moderföretaget direkt eller indirekt äger mer än 90 procent av andelarna (2 §). Ursprungligen var koncernbidrag förbehållet svenska koncerner bestående av enbart svenska företag. Reglerna ändrades på denna punkt år 2000 
  
 5  
  
 med anledning av  
 EU-medlemskapet. 
  
 6 
  
 Då infördes bestämmelser (2 a §) om att ett utländskt företag som hör hemma inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, förkortat EES, och som motsvarar ett sådant svenskt företag som avses i kapitlet också ska behandlas som ett svenskt företag. Detta gäller dock under förutsättning att mottagaren av koncernbidraget är skattskyldig i Sverige för den näringsverksamhet som bidraget hänför sig till. Detta innebär att förekomsten av ett  
 EES-företag 
  i koncernen inte påverkar koncern- bidragsrätten mellan två svenska företag. Vidare kan koncernbidrag lämnas från och till ett  
 EES-företags 
  fasta driftställe i Sverige. Bidrag kan också lämnas från och till ett svenskt företag som enligt ett skatteavtal har hemvist i en annan  
 EES-stat, 
  men som är skatt- skyldig i Sverige för den näringsverksamhet som bidraget hänför sig till. 
 Koncernbidrag mellan ett moderföretag och ett helägt dotter- företag ska dras av under vissa särskilt reglerade förutsättningar (3 §). Varken givaren eller mottagaren får vara ett privatbostads- företag eller ett investmentföretag (3 § 1). Skälet till att dessa 
  
 4 
  
 Se RÅ 1998 ref. 6, RÅ 1999 ref. 74 och RÅ 2004 not. 122. 
  
 5 
  
 Prop. 2000/01:22, bet. 2000/01:SkU9, SFS 2000:1341. 
  
 6 
  
 Se även mål  
  
 C-200/98, 
  X AB och Y AB. 
 379 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 subjekt inte får tillämpa koncernbidragsreglerna är de inslag av schablonbeskattning som gäller för dem. 
 Som ytterligare villkor gäller att både givaren och mottagaren redovisar bidraget öppet i inkomstdeklarationen för ett beskatt- ningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteför- farandelagen (2011:1244) eller som skulle ha haft det om inte bokföringsskyldigheten upphört för någon av parterna (3 § 2). Denna bestämmelse ändrades i samband med införandet av skatteförfarandelagen. Tidigare gällde att bidraget skulle redovisas vid samma taxering. De inblandade företagens räkenskapsår behövde inte sammanfalla. Syftet med kravet på redovisning vid samma tidpunkt är att förhindra att beskattningen av koncernens vinster kan skjutas på framtiden genom koncernbidrag mellan företag med olika deklarationstidpunkter. 
  
 7  
  
 När skatteförfarande- lagen infördes utmönstrades begreppet taxeringsår och juridiska personer lämnar nu deklaration vid fyra olika tidpunkter beroende på vilket beskattningsår personen har. Beskattningsåret för juri- diska personer är lika med räkenskapsåret. Huvudregeln för kon- cerner är att alla företag ska ha samma räkenskapsår. Numera är således samma räkenskapsår också en förutsättning för koncern- bidragsrätt. Det finns ett undantag och det är när bokförings- skyldigheten upphör för den ena parten, till exempel vid en lik- vidation. Då kan koncernbidrag lämnas trots att deklarations- tidpunkten blir olika för givaren och mottagaren. 
  
 8 
  
 Ett tredje villkor för koncernbidrag är att det dotterföretag som lämnar eller tar emot koncernbidrag har varit helägt under givarens och mottagarens hela beskattningsår eller sedan dotterföretaget började bedriva verksamhet av något slag (3 § 3). Avsikten med bestämmelsen är att förhindra obehörig resultatutjämning genom förvärv på årets första eller sista dag. Bestämmelsens sista led har införts för att det ska vara möjligt att även det första räkenskaps- året lämna koncernbidrag till nybildade dotterföretag. Lydelsen korrigerades 2008 
  
 9  
  
 genom att ordet näringsverksamhet ändrades till verksamhet. Ändringen föranleddes av en dom från HFD, RÅ 2006 ref. 58, där domstolen förklarade att lagtexten inte medgav avdrag för koncernbidrag till eller från ett under året förvärvat lagerbolag. Regeln ändrades i syfte att tillåta sådana bidrag. Kravet 
  
 7 
  
 Prop. 1965:126 s. 66. 
  
 8 
  
 För ett utförligare resonemang om ändringarna i denna del se prop. 2010/11:165, del 2, s.  
  
 1248–1249. 
  
 9 
  
 Prop. 2008/09:40, bet. 2008/09:SkU9, SFS 2008:1064. 
  
 380 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 på att dotterföretaget ska vara helägt under hela året är inte teo- retiskt uppfyllt om något av de inblandade företagen likvideras under året. Koncernbidrag anses då ändå kunna lämnas under likvidationsåret eftersom skälet till att kravet inte är uppfyllt är att den ena parten upphört att existera. I 7 § finns bestämmelser som utvidgar och förtydligar vad som avses med helägt under hela beskattningsåret. Paragrafen infördes för att lagfästa den princip som tidigare fastslagits i praxis 
  
 10  
  
 om att koncernbidrag kan ges även efter koncerninterna överlåtelser. Således anses ett företag som helägt under hela året om koncernbidragsrätt förelåg mellan parterna även före ägarförändringen. 
 Vidare gäller att mottagaren inte får anses ha hemvist i en annan stat enligt ett skatteavtal 
  
 11  
  
 (3 § 4) samt att näringsverksamheten som bidraget hänförs till inte får vara undantagen från beskattning i Sverige på grund av skatteavtal (3 § 5). 
 En ytterligare förutsättning är, i de fall koncernbidraget lämnas från ett dotterföretag till ett moderföretag, att utdelning från dotter- företaget är skattefri hos moderföretaget (3 § 6). Motsvarande bestämmelse finns i 4 § för koncernbidrag mellan systerföretag. I de fallen gäller som förutsättning för koncernbidrag att moderföretaget är ett investmentbolag, att utdelning från givaren är skattefri hos moderföretaget eller att utdelning från mottagaren av koncernbidraget är skattepliktigt hos moderföretaget. Dessa bestämmelser är till för att motverka kringgående av reglerna om kedjebeskattning av utdel- ningar. 
 I 5 § finns bestämmelser om att koncernbidrag från ett moder- företag till ett annat företag får dras av även om mottagaren inte är ett helägt dotterföretag. Ägarförhållandena ska i stället vara sådana att mottagaren genom fusion har kunnat gå upp i moderföretaget. Sådana förhållanden är det till exempel fråga om när moder- företaget äger samtliga aktier i AB1, och moderföretaget och AB1 äger hälften var av aktierna i AB2. Då kan moderföretaget ändå lämna koncernbidrag till AB2. Av 2 a § följer att detta även gäller om delägaren i dotterföretaget (AB1 i exemplet) är ett företag som hör hemma i en stat inom EES. 
 Bestämmelserna i 6 § ger en generell rätt att lämna koncernbidrag till andra företag inom koncernen, även utanför kretsen  
 moder-, 
  dotter- och systerföretag som anges i de tidigare paragraferna. Ett 
  
 10 
  
 RÅ 1973 ref. 37. 
  
 11 
  
 Med undantag för när hemviststaten är inom EES och det svenska företaget fortfarande har fast driftställe i Sverige som ska ta upp koncernbidraget, se 2 a §. 
  
 381 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 sådant bidrag får dras av under förutsättning att varje förmedlande företag skulle ha haft rätt att dra av det förmedlade bidraget. Alla företag i kedjan måste således uppfylla de villkor som gäller för koncernbidrag enligt  
 3–5 
  §§. I praxis har det med stöd av en icke- diskrimineringsklausul i ett skatteavtal getts avdrag för koncernbidrag trots ett mellanliggande amerikanskt företag. 
  
 12 
  
 Den sista paragrafen i koncernbidragskapitlet handlar om dis- pens. Regeringen får medge att koncernbidrag får dras av och tas upp trots att en eller flera av villkoren inte är uppfyllda. En sådan dispens är dock förbehållen bidrag mellan svenska företag som är av väsentlig betydelse från samhällsekonomisk synpunkt och som redovisas öppet. Regeln tillkom ursprungligen för att underlätta samverkan mellan staten och näringslivet i  
 ASEA-Atom. 
  Av förarbetena framgår att bestämmelsen främst har till syfte att kunna avvika från kravet på 90 procents ägande i inblandade dotterföre- tag. 
  
 13 
  
 I redovisningen ska såväl lämnade som mottagna koncernbidrag behandlas som bokslutsdispositioner. Ett lämnat koncernbidrag ska redovisas som kostnad det räkenskapsår då mottagaren tar upp bidraget som intäkt. 
  
 14  
  
 Den skattemässiga avdragsrätten är dock inte på något sätt beroende av hur koncernbidraget har behandlats i räkenskaperna. 
  
 15 
  
 17.2.3 
  
 Reglerna om koncernavdrag 
  
 I 35 a kap. IL finns reglerna om koncernavdrag. Dessa definieras i 1 § som ett svenskt moderföretags rätt att göra avdrag för en slutlig förlust hos ett helägt utländskt dotterföretag. Kapitlet infördes 2010 
  
 16  
  
 med anledning av att HFD år 2009 meddelade tio domar 
  
 17  
  
 angående koncernbidrag i gränsöverskridande situationer. HFD tolkade  
 EU-rätten 
  och kom till slutsatsen att de svenska reglerna om koncernbidrag innebar en inskränkning av etableringsfriheten eftersom förluster uppkomna i utländska dotterföretag inte kunde utnyttjas på samma sätt som förluster i motsvarande svenska dotterföretag. En sådan inskränkning kunde dock i vissa fall rätt- 
  
 12 
  
 RÅ 1993 ref. 91 I. 
  
 13 
  
 Prop. 1972:13 s. 9. 
  
 14 
  
 För  
  
 K2-företagen 
  se BFNAR 2008:1, Årsredovisning i mindre aktiebolag, p. 4.3 och 20.13. För K3 se BFNAR 2012:1, Årsredovisning och koncernredovisning, p. 6.6. 
  
 15 
  
 Se exempelvis RÅ 1998 ref. 6 och RÅ 1999 ref. 74. 
  
 16 
  
 Prop. 2009/10:194, bet. 2009/10:SkU36, rskr. 2009/10:257, SFS 2010:353. 
  
 17 
  
 RÅ 2009 ref.  
  
 13–15, 
  m.fl. 
 382 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 färdigas. Domstolen fann emellertid att det fanns situationer då avdrag för förluster i utländska dotterföretag borde få göras av ett svenskt moderföretag. Det handlade då om förluster som blev definitiva i samband med att dotterföretagen likviderades. Avdrag behövde inte ges med mer än det lägsta beloppet av dotter- företagets förlust vid utgången av det senaste hela räkenskapsåret och den slutliga förlusten enligt båda staternas skatteregler. 
 Reglerna om koncernavdrag har införts i syfte att undanröja den motsättning mellan de svenska koncernbidragsreglerna och  
 EU-rätten 
  som HFD fann i de ovan nämnda domarna. Det är således fråga om en kodifiering av vad HFD ansett vara gällande rätt på området. Reglerna om koncernavdrag ska ses som ett komplement till koncernbidragsreglerna och de sistnämnda har också legat till grund för den närmare utformningen av bestämmelserna om koncernavdrag. Domarna från HFD har också spelat en avgörande roll för utformningen. Av uttalanden i propositionen kan slutsatsen dras att regeringen inte velat ge en större möjlighet till gränsöverskridande resultatutjämning än vad som följer av domarna. Regeringen förefaller ha haft en restriktiv inställning vid tolkningen av domarna. 
 Kapitlet om koncernavdrag är i huvudsak uppbyggt på samma sätt som det om koncernbidrag. I  
 2–4 
  §§ finns definitioner, i  
 5–6 
  §§ anges förutsättningarna för koncernavdrag och i  
 7–11 
  §§ finns regler om koncernavdragets storlek. 
 Kapitlet inleds med att vissa termer definieras. Svenskt moder- företag definieras på samma sätt som i reglerna om koncernbidrag, med undantag för att ett sådant företag i detta kapitel äger mer än 90 procent av andelarna i ett utländskt dotterföretag (2 § första stycket). Det helägda utländska dotterföretaget är det företag som ägs av moderföretaget (2 § andra stycket). Dotterföretaget ska vara ett utländskt företag som motsvarar ett svenskt aktiebolag eller ekonomisk förening och höra hemma i en stat inom EES. Privat- bostadsföretag, investmentföretag eller dess utländska motsvarig- heter kan inte vara vare sig moder- eller dotterföretag (2 § tredje stycket). Därutöver definieras även vad som avses med att höra hemma i en viss stat (3 §) samt vad som avses med företag i intressegemenskap (4 §). 
 I 5 § anges de grundläggande förutsättningarna för koncern- avdrag. För att ett svenskt moderföretag ska få dra av en slutlig förlust hos ett helägt utländskt dotterföretag krävs att 
 383 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 dotterföretaget har försatts i likvidation och att likvidationen har avslutats, 
  
 dotterföretaget har varit helägt under hela beskattningsåret eller sedan det började bedriva verksamhet till dess att likvidationen har avslutats, 
  
 avdraget görs det beskattningsår då likvidationen har avslutats, 
  
 avdraget redovisas öppet i moderföretagets inkomstdeklaration, och 
  
 det inte finns företag i intressegemenskap med moderföretaget som när likvidationen avslutas bedriver rörelse i den stat där dotterföretaget hör hemma. 
  
 Vad som avses med en slutlig förlust anges i 6 §. Förlusten ska inte ha kunnat utnyttjas och inte kan komma att utnyttjas av dotter- företaget eller någon annan i den stat där dotterföretaget hör hemma. Med detta avses att dotterföretaget måste ha använt alla kända möjligheter att utnyttja förlusten i den stat där företaget hör hemma. Vidare får skälet till att förlusten inte kan utnyttjas av dotterföretaget inte vara att det saknas en rättslig möjlighet till detta eller att denna möjlighet är begränsad i tiden. Det innebär att en förlust inte kan betraktas som slutlig om det helt saknas regler att utnyttja förlusten i den stat där företaget hör hemma eller om sådana regler ger en tidsbegränsad rätt och den tidsperioden har gått ut. 
 Övriga paragrafer i kapitlet  
 (7–11 
  §§) reglerar storleken på koncernavdraget. Avdraget begränsas till det lägsta beloppet av 
  
 1. 
  
 förlusten hos dotterföretaget vid utgången av det sista hela beskattningsåret före likvidationens avslutande, 
  
 2. 
  
 förlusten vid likvidationens avslutande, eller 
  
 3. 
  
 det positiva resultatet hos moderföretaget före avdraget. 
  
 Vid beräkningen av moderföretagets resultat gäller att vissa koncern- bidrag ska räknas av. Det gäller sådana koncernbidrag som efter det att det aktuella utländska dotterföretaget blev helägt har lämnats till moderföretaget av andra dotterföretag i koncernen och som då har medfört underskott hos givarna. 
 384 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 Förlusten hos dotterföretaget beräknad i utländsk valuta ska räknas om till svenska kronor enligt valutakursen för den dag då likvidationen avslutades. 
 Förlusten hos dotterföretaget uppgår till det lägsta belopp som framkommer efter dels en beräkning enligt reglerna i den stat där företaget hör hemma, dels en beräkning som om dotterföretaget vore ett svenskt aktiebolag med motsvarande inkomster (8 §). Det innebär att moderföretaget ska göra fyra beräkningar av förlusten för att avgöra vilket belopp som får dras av. Beräkning enligt reglerna i den stat där företaget hör hemma vid utgången av det sista hela beskattningsåret samt vid likvidationens avslutande och beräkning enligt svenska regler vid samma tidpunkter. Förluster som härrör från tiden innan dotterföretaget blev helägt får inte räknas med. Om dotterföretaget har tillgångar med ett högre värde än det skattemässiga värdet ska dessa tillgångar anses avyttrade till marknadsvärdet vid beräkningen av förlusten. Denna regel torde bara bli aktuell vid beräkning av förlusten vid utgången av det sista beskattningsåret. 
 Vidare ska förlusten korrigeras för vissa slags överföringar av obeskattade värden som har gjorts från dotterföretaget (9 §). Förlusten ska även minskas med det belopp som moderföretaget fått avdrag med avseende förlust på andelarna i dotterföretaget (10 §). Det gäller oavsett om avdrag för anskaffningsutgiften har skett genom nedskrivning eller med anledning av likvidationen. 
 I 11 § finns bestämmelser om hur beslut från utländsk myndighet eller domstol som påverkar storleken på koncernavdraget ska hanteras. Om koncernavdrag har gjorts med ett för högt eller lågt belopp ska mellanskillnaden påverka moderföretagets beskattning det beskattningsår då beslutet vunnit laga kraft. 
  
 17.3 
  
 Koncernintern resultatutjämning i några andra länder 
  
 17.3.1 
  
 Inledning och sammanfattning 
  
 De svenska reglerna om koncernbidrag och koncernavdrag kan jämföras med hur koncernintern resultatutjämning har lösts i några andra länder. Kommittén har valt att titta närmare på våra grann- länder Norge, Finland och Danmark samt på Nederländerna, Frankrike och Storbritannien. Att studera systemen i de nordiska 
 385 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 länderna är naturligt eftersom de har beskattningsordningar som är relativt lika den svenska. Nederländerna har ofta används som inspirationskälla för ändringar i de svenska skattereglerna. De franska och brittiska systemen har i vissa delar prövats av  
 EU-domstolen. 
  
 Norge, Finland och Storbritannien har regler som i hög grad påminner om de svenska. Där sker resultatutjämningen genom att överskott eller underskott förs mellan företag inom koncernen. Danmark, Nederländerna och Frankrike har valt att ha olika former av konsoliderad beskattning där hela koncernens skattemässiga resultat redovisas av ett företag. 
 Några slutsatser kan dras av sammanställningen nedan. Det är endast det danska systemet som innehåller en möjlighet att dra av underskott i utländska koncernföretag, och om man vill ha den möjligheten måste man också ta upp överskott i utländska koncern- företag till beskattning i Danmark. Vidare framgår det också av jämförelsen att regler om konsoliderad koncernbeskattning är relativt omfattande och krångliga, i vart fall jämfört med regler om koncern- bidrag. 
  
 17.3.2 
  
 Norge 
  
 18 
  
 Det norska systemet för koncernintern resultatutjämning är i allt väsentligt detsamma som det svenska. Koncernbidrag får lämnas mellan företag i de fall ägandet uppgår till mer än 90 procent av kapitalet och rösterna. Bidraget ska dras av hos givaren och tas upp hos mottagaren. Vidare finns det ett system som liknar våra regler om underprisöverlåtelser och som bygger på kontinuitetsprincipen, vilket möjliggör att man flyttar tillgångar mellan koncernföretag utan beskattning. 
  
 17.3.3 
  
 Finland 
  
 19 
  
 I Finland finns det ett system med koncernbidrag som är utformat på samma sätt som det svenska systemet. 
 Koncernbidrag mellan två företag med hemvist i Finland ska dras av hos givaren och tas upp hos mottagaren om vissa förutsätt- ningar är uppfyllda: 
  
 18 
  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
  
 19 
  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
  
 386 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 1. 
  
 Moderföretaget måste direkt eller indirekt äga minst 90 procent av andelarna i dotterföretaget. 
  
 2. 
  
 Kravet på en viss ägarandel ska vara uppfyllt under hela räkenskapsåret eller så ska dotterföretaget ha bildats under året. 
  
 3. 
  
 Båda företagen måste bedriva näringsverksamhet och får inte vara finansiella företag, försäkringsföretag eller pensionsinstitut. 
  
 4. 
  
 Räkenskapsåret ska sluta på samma dag och bidraget ska tas med i årsredovisningen för båda företagen. 
  
 5. 
  
 Bidraget får inte vara ett rent kapitaltillskott. 
  
 Koncernbidraget får inte överstiga det givande företagets över- skott. 
  
 17.3.4 
  
 Danmark 
  
 20 
  
 Det danska systemet för koncernintern resultatutjämning ändrades markant från och med 15 december 2004. Då infördes ett obliga- toriskt system för konsoliderad koncernbeskattning som omfattar alla danska koncernföretag och alla utländska företags fasta drift- ställen i Danmark. Det gäller även för utländska koncernföretag som äger fast egendom i Danmark. För övriga utländska koncern- företag är systemet frivilligt. Dock måste antingen alla eller inga av koncernens utländska företag ingå i konsolideringen. 
 Ett moderföretag tillsammans med dess dotterföretag utgör en koncern. Ett företag kan bara ha ett moderföretag i beskattnings- hänseende och det är det företag som har kontrollen över dotter- företaget. 
 Företag som har försatts i konkurs får inte ingå i koncernen. Koncernens konsoliderade inkomst erhålls genom att den 
 beskattningsbara inkomsten räknas ut för varje enskilt företag i koncernen. Resultaten för varje företag läggs därefter ihop till ett resultat. Innan inkomsterna summeras justeras resultaten för varje företag med outnyttjade underskott från tidigare år. 
 Om ett eller flera avföretagen går med underskott fördelas underskotten proportionerligt på de företag som visar överskott. Underskott som överstiger de överskott som finns i koncernen fördelas på de företag som går med underskott och får användas av 
  
 20  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
 387 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 dem mot framtida vinster. Underskott som härstammar från tid innan företaget var en del av en koncern i beskattningshänseende får bara utnyttjas mot det enskilda företagets kommande överskott. 
 Det faktiska ägandet har ingen betydelse när det gäller koncern- beskattningen. Helaföretagets beskattningsbara resultat ska räknas ihop med det företag som har kontroll, oavsett ägarandel. Om koncernen har bildats under året ska dock den konsoliderade inkomsten proportioneras med hänsyn till detta. 
 Gränsöverskridande konsoliderad koncernbeskattning är frivillig. Systemet innehåller emellertid en  
 allt-eller-inget-princip, 
  vilket innebär att antingen så räknas alla utländska koncernföretag in i koncernens resultat eller också räknas inga utländska företag alls. Denna princip gäller inte bara dotterföretag, utan också utländska moder- och systerföretag. Definitionen av koncern är densamma när det gäller utländska företag. Det huvudsakliga skälet för allt-  
 eller-inget-principen 
  är att förhindra att koncernen inkluderar de utländska företag som går med förlust men utesluter de vinst- givande utländska företagen från konsolideringen. Ett sätt att kringgå detta skulle kunna vara att i stället för utländska dotter- företag etablera utländska fasta driftställen avseende den förlust- bringande verksamheten. För att förhindra detta behandlas fasta driftställen på ett annorlunda sätt i Danmark än i Sverige. Danska företag beskattas inte för vinster i utländska fasta driftställen eller från utländsk fast egendom. Förluster från sådan verksamhet får inte heller dras av mot den danska inkomsten. 
 Ett beslut om gränsöverskridande koncernbeskattning är bind- ande för koncernen i 10 år. Om koncernen upplöses under denna period finns särskilda regler för återföring. Gränsöverskridande koncernbeskattning sker annars på samma sätt som när koncernen bara består av danska företag. Det är samma regler för inkomst- beräkningen, ett ansvarigt företag m.m. Underskott från utländska företag i koncernen ska dock återföras i sin helhet om koncern- förhållandet upphör. 
 Utdelningar är som huvudregel skattepliktiga men kan undantas från beskattning om aktieinnehavet hos ett mottagande danskt företag kvalificerar sig som dotterbolagsaktier eller koncernbolags- aktier. Koncernbeskattningen gör inte något undantag för kapital- vinster på tillgångar som avyttras inom koncernen. Koncernbidrag är som regel inte avdragsgilla för givaren (behandlas som en icke avdragsgill kostnad, som ett kapitaltillskott eller som en utdelning) men skattepliktiga för mottagaren (om det inte är en utdelning). 
 388 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 Det finns dock exempel från praxis när givaren har tillåtits dra av koncernbidraget. Det har då rört sig om ett nära affärsmässigt sam- band mellan givaren och mottagaren, att givaren tjänar på verk- samheten hos mottagaren samt att bidraget har tagits upp hos mottagaren. Det finns även möjlighet att under vissa förutsätt- ningar lämna koncernbidrag som inte behöver tas upp av mot- tagaren. 
 Om koncernförhållandet upphör genom att ett dotterföretag avyttras behandlas dotterföretagets inkomst på samma sätt som beskrivits ovan när det gäller förvärv. Det avyttrade företagets inkomst ska läggas till koncernens för den period som företaget ingick i koncernen. Om koncernförhållande upphör genom upp- lösning eller likvidation ska företagets hela inkomst för likvida- tionsåret läggas till koncernens inkomst. Om ett företag upphör att vara en del av en gränsöverskridande koncern innan tioårsperioden har gått ut, medför det generellt att alla avdrag som gjorts med anledning av det företaget under konsolideringsperioden ska återföras till beskattning. 
 Ett företag i koncernen ska utses till det företag som admini- strerar koncernens samtliga skatteförehavanden. Det företaget ansvarar för koncernens deklaration och skattebetalningar samt tillhandahåller information för att avgöra vilka företag som ska ingå i koncernen. Om moderföretaget är danskt utses det till admini- strerande företag. Om det inte finns ett danskt moderföretag men flera danska systerföretag, utses något av dessa till administrerande företag. 
 Som nämnts ska det administrerande företaget betala in kon- cernens skatt. De andra företagen i koncernen är skyldiga att betala sin del av skatten till det administrerande företaget. Om ett vinstgivande koncernföretag får sin inkomst utjämnad av under- skott från ett annat koncernföretag, och därför inte ska betala någon skatt, ska detta företag i stället betala ett belopp mot- svarande det skattemässiga värdet av de utnyttjade förlusterna till det administrerande företaget. Detta belopp ska det admini- strerande företaget i sin tur betala till det företag som bidrog med underskottet. Betalningarna till underskottsföretagen i koncernen måste göras senast den dag då koncernens skatt ska vara inbetald. Om så inte har skett har underskottsföretagen rätt till mark- nadsmässig ränta på beloppet. Regelverket säger inget om när de vinstgivande företagen i koncernen måste betala sin del av skatten till det administrerande företaget. Av förarbetena följer dock att 
 389 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 avsikten är att även dessa betalningar ska göras senast vid detta datum. 
 Varje företag i koncernen är bara ansvarig för så stor del av skatten som är hänförlig till företagets del av den konsoliderade inkomsten. När ett företag har betalat sin del av skatten till det administrerande företaget går ansvaret för skattebetalningen över på det senare företaget. Alla företag inom koncernen är dock solidariskt ansvariga för skatt som har förfallit till betalning. 
 Alla företag i koncernen måste ha samma beskattningsår som det administrerande företaget. Alla företag i koncernen behöver emellertid inte ha samma räkenskapsår för redovisningen. I de flesta fall följer det i stället av den danska motsvarigheten till årsredo- visningslagen, som säger att i en koncern med ett danskt moder- företag måste alla dotterföretag ha samma räkenskapsår som moder- företaget. Det finns regler för hur anpassningen till samma beskatt- ningsår ska ske i en koncern där företagen har olika sådana år. 
  
 17.3.5 
  
 Nederländerna 
  
 21 
  
 Nya regler om koncernbeskattning infördes i Nederländerna från och med den 1 januari 2003. Reglerna innebär att ett moderföretag och dess dotterföretag efter gemensam ansökan kan betraktas som en skattemässig enhet när det gäller bolagsskatt. Balans- och resultaträkningen konsolideras hos moderföretaget för alla företag i koncernen. Bolagsskatt betalas därefter bara av moderföretaget. 
 Det finns inga begränsningar av hur många företag som kan ingå i den konsoliderade koncernbeskattningen och det finns inget krav på något samband mellan verksamheterna i de deltagande före- tagen. Det finns inte heller någon begränsning av hur länge den koncernbeskattade enheten måste eller får existera. 
 Det finns vissa krav som måste vara uppfyllda för att ett dotter- företag ska kunna ingå i en koncernbeskattad enhet: 
  
 Moderföretaget måste äga minst 95 procent av aktierna i varje aktieklass i dotterföretaget samt 95 procent av rösterna. 
  
 Alla företag som ingår i den konsoliderade koncernen måste ha samma beskattningsår. 
  
 Alla företag i koncernen måste ingå i samma skatteregim 
  
 22 
  
 . 
  
 21  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
 390 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 Samtliga företag måste ha hemvist i Nederländerna. 
  
 Moderföretaget och dotterföretagen måste vara nederländska aktiebolag eller utländska motsvarigheter till ett sådant bolag. 
  
 Dotterbolagsaktierna får inte utgöra lager hos ägarbolaget. 
  
 Utländska företags fasta driftställe i Nederländerna kan under vissa förutsättningar tillåtas ingå i en koncernbeskattad enhet. 
 Det pågår mål i  
 EU-domstolen 
  som behandlar huruvida det är förenligt med etableringsfriheten att 
  
 - 
  
 inhemska moderföretag får bilda en skattemässig enhet med sina inhemska dotterdotterföretag endast om även det mellanliggande dotterföretaget har hemvist i landet eller, om detta har hemvist i en annan medlemsstat, om det äger ett fast driftställe i landet, eller 
  
 - 
  
 inhemska dotterföretag sinsemellan får bilda en skattemässig enhet endast om även deras moderföretag har hemvist i landet eller, om detta har hemvist i en annan medlemsstat, om det äger ett fast driftställe i landet. 
  
 Generaladvokaten anser i sitt förslag till avgörande att dessa två omständigheter utgör hinder för etableringsfriheten som inte kan rättfärdigas.  
  
 23 
  
 Överskott och underskott för de företag som ingår i enheten ska läggas ihop vid beskattningen. Vid den beräkningen ska det bortses ifrån koncerninterna transaktioner mellan företagen. Tillgångar och skulder i dotterföretagen ska skattemässigt anses tillhöra moderföretaget. Det är således både resultat- och balans- räkningen som ska konsolideras på koncernnivå. Underskott som härstammar från tiden innan ett företag ingick i den koncern- beskattade enheten får bara dras av om vissa särskilda omständig- heter är uppfyllda. 
 En koncernbeskattad enhet kan upplösas helt eller delvis när som helst på begäran av de deltagande företagen. Det finns även regler som säger att en sådan enhet ska upplösas när det föreligger vissa omständigheter, till exempel om förutsättningarna för att 
  
 22 
  
 I IBFD:s databas används begreppet  
  
 fiscal regime 
 . En direktöversättning har används här, i avsaknad av något motsvarande svenskt begrepp. 
  
 23 
  
 Förslag till avgörande i de förenade målen  
  
 C-39/13, 
 C-40/13 
  och  
 C-41/13, 
  SCA Group Holding BV. 
 391 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 bilda en koncernbeskattad enhet inte längre är uppfyllda eller om ett företags verkliga ledning flyttas. 
 Vid en upplösning måste de konsoliderade balans- och resultat- räkningarna brytas upp på företagsnivå igen. Det finns speciella regler om värderingen av tillgångar och skulder vid ett sådant förfarande. Generellt gäller att konsoliderade underskott stannar kvar hos moderföretaget när den koncernbeskattade enheten upplöses. Under vissa förutsättning kan emellertid ett dotterföretag få tillbaka sina underskott, som då får rullas vidare och utnyttjas mot överskott kommande år. Koncerninterna transaktioner som inte har genomförts i överensstämmelse med armlängdsprincipen kan bli föremål för återföring vid en upplösning av enheten. 
 Moderföretaget i den koncernbeskattade enheten ska svara för deklaration och andra uppgifter för hela enheten. Taxeringen kom- municeras bara med moderföretaget, men alla företag som ingår i enheten är solidariskt ansvariga för hela enhetens bolagsskatt. 
  
 17.3.6 
  
 Frankrike 
  
 24 
  
 I fransk rätt finns det ingen civilrättslig eller bolagsrättslig mot- svarighet till vår koncerndefinition. Det finns dock möjlighet till skatterättslig konsolidering av resultatet från flera företag under vissa förutsättningar. 
 En koncernbeskattad enhet kan bara bildas av franska företag där moderföretaget direkt eller indirekt äger minst 95 procent av kapitalet och rösterna i dotterföretagen. Alla företagen i enheten måste ha samma beskattningsår. 
 Moderföretaget måste vara ett franskt företag som inte själv ägs till 95 procent eller mer av ett annat franskt företag. Det kan dock vara helägt av ett utländskt företag. Som undantag från detta gäller att moderföretaget får ägas indirekt av ett franskt företag, om det företag som direkt äger aktierna är ett utländskt företag (som inte äger aktierna via ett fast driftställe i Frankrike) eller en samman- slutning 
  
 25  
  
 som inte är skyldig att betala bolagsskatt i Frankrike. 
 Före 2009 kunde indirekt ägande bara konstitueras av företag som själva ingick i enheten. Om det fanns ett utländskt dotter- företag kunde således inte det franska moderföretaget konsolidera 
  
 24 
  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
  
 25 
  
 I IBFD:s databas används här uttrycket  
  
 partnership,  
 vilket kan avse flera olika svenska associationsformer (såsom handelsbolag och enkelt bolag) men även andra former som inte finns i Sverige. 
 392 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 sig med ett franskt dotterdotterföretag som ägdes av det utländska dotterföretaget. Detta ändrades dock efter  
 EU-domstolens 
  dom i målet Papillon 
  
 26 
  
 . Ändringen infördes den 31 december 2009 och fick tillämpas retroaktivt från och med den 1 september 2004. Nu är det således möjligt för ett franskt moderföretag att ingå i en koncernbeskattad enhet med ett utländskt företags fasta driftställe i Frankrike, förutsatt att det fasta driftstället är skyldigt att betala fransk bolagsskatt samt att moderföretaget äger 95 procent av det utländska företaget. Det är också möjligt att ingå i en sådan enhet med ett dotterdotterföretag som ägs av ett mellanliggande utländskt företag med hemvist i en stat inom EU, i Norge eller på Island. Det går dock inte att bli koncernbeskattad tillsammans med utländska dotterföretag. Gränsöverskridande koncernintern resultat- utjämning är således inte tillåten. 
 Reglerna om koncernbeskattad enhet är frivilliga, men om man beslutar att använda dem är man bunden till det i fem år. Om så inte sker kan hela eller delar av de skattefördelar som erhållits på grund av koncernbeskattningen återföras. Moderföretaget behöver inte inkludera alla franska dotterföretag i den koncernbeskattade enheten, utan vissa företag får lämnas utanför. 
 En koncernbeskattad enhet innebär att moderföretaget ensamt är ansvarig för den skatt som belöper sig på sammanlagda överskott och underskott för alla företag som ingår i enheten. Vid den skatte- mässiga beräkningen ska man bortse från vissa koncerninterna transaktioner. Beräkningen går till så att varje företag i enheten beräknar sin beskattningsbara inkomst på samma sätt som om det inte ingick i någon enhet. Om det uppkommer ett underskott så bortfaller rätten för det individuella företaget att utnyttja under- skottet i framtiden. Underskott som uppkommit innan företaget ingick i enheten får bara utnyttjas mot överskott från just det företaget. Därefter beräknas enhetens sammanlagda beskattnings- bara inkomst av moderföretaget, som då gör de nödvändiga juste- ringarna för interna transaktioner. 
 Det är ganska många justeringar som måste göras av moder- företaget vid beräkningen av det konsoliderade beskattnings- underlaget. 
  
 26  
 Se avsnitt  
 17.4.4. 
  
 393 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncerninterna överlåtelser ska neutraliseras helt. Detsamma gäller avskrivningar på sådana tillgångar. 
  
 Koncerninterna utdelningar ska bortses ifrån i sin helhet. 
  
 Koncerninterna reserveringar för osäkra fordringar (det vill säga när borgenären och gäldenären båda finns inom gruppen) ska återföras. 
  
 Skuldavskrivningar inom gruppen ska neutraliseras. 
  
 Räntekostnader som inte får dras av på företagsnivå på grund av underkapitaliseringsreglerna kan få dras av vid den konsoliderade beräkningen under vissa förutsättningar. 
  
 Dessa justeringar kan komma att ändras om något av företagen som ingår i enheten träder ut. Därför måste moderföretaget rap- portera alla justeringar på den konsoliderade nivån enligt ett särskilt formulär. 
 Utgift för förvärv av företag som kommer att ingå i enheten får normalt dras av, såväl på företagsnivå som vid den konsoliderade beräkningen. 
 Moderföretaget är som huvudregel ensamt ansvarig för bolags- skatten för samtliga företag inom enheten. Det gäller även för avgifter motsvarande skattetillägg som påförts på grund av något företags åtgärder. Ansvaret gäller emellertid inte skatt för tid innan ett företag blev en del av den konsoliderade enheten. Alla företag inom enheten är solidariskt ansvariga för betalningen av skatten, upp till det belopp som företaget skulle ha varit tvungen att betala om det hade beskattats som ett självständigt företag. Av praxis följer att företagen inom enheten i princip fritt får fördela den faktiska skattebördan mellan sig. 
  
 17.3.7 
  
 Storbritannien 
  
 27 
  
 Med en koncern avses enligt brittisk skatterätt normalt när ett moderföretag direkt eller indirekt äger minst 75 procent av det nominella aktiekapitalet i ett eller flera dotterföretag. I vissa fall kan det dock föreligga en koncern när moderföretaget äger mer än 50 procent av dotterföretaget. Det finns också särskilda regler för 
  
 27  
 Informationen hämtad från IBFD:s databas den 21 april 2014. 
 394 
  
 SOU 2014:40 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 konsortium, vilket är en grupp av företag som tillsammans äger minst 75 procent av ett brittiskt handels- eller holdingbolag 
  
 28 
  
 . 
 Det finns inga regler för konsoliderad koncernbeskattning i Storbritannien. De har dock ett system motsvarande våra koncern- bidrag, men i stället för att flytta överskott är det underskotten som byter ägare, s.k. koncernavdrag. Ett koncernföretag kan således ge upp sitt underskott och flytta det till ett annat koncernföretag (i en  
 75-procentskoncern). 
  
 Det finns även regler om att koncerninterna transaktioner av tillgångar kan göras utan beskattning. 
 En skatterättslig koncern kan bara bestå av företag med hemvist i Storbritannien, men den kan bildas även med mellanliggande företag med hemvist i en annan stat. Koncernavdrag kan även ges till eller från utländska företags fasta driftställen i Storbritannien, och även under vissa förutsättningar till brittiska företags fasta driftställen i andra länder. Från 2006 kan ett moderföretag med hemvist i Storbritannien få dra av underskott från ett dotterföretag med hemvist i någon annan stat inom EES, förutsatt att samtliga möjligheter att utnyttja underskottet i det företagets hemviststat är uttömda (det vill säga ett system liknande våra koncernavdrag). 
 Det är även i vissa fall möjligt med koncernavdrag mellan ett företag i en koncern och ett företag inom ett konsortium.  
 EU-domstolen 
  har i ett nyligen avgjort mål behandlat denna möjlighet, och uttalat att det inte är förenligt med  
 EU-rätten 
  att vägra koncernavdrag i det fall länkföretaget (det företag som ingår både i koncernen och i konsortiet) hör hemma i en annan stat, när sådant avdrag är tillåtet i det fall länkföretaget hör hemma i Storbritannien. 
  
 29 
  
 Varje företag i en koncern är som regel ett eget skattesubjekt. Det finns emellertid en möjlighet för alla eller några koncern- företag att ingå en överenskommelse med skatteförvaltningen som innebär att ett av företagen utses till det företag som betalar skatten för hela gruppen. Det företaget får sedan fördela skattebördan mellan de ingående företagen. En sådan överenskommelse kan ingås av företag i en  
 51-procents 
  koncern. 
  
 28 
  
 Trading or holding company. 
  
 29 
  
 Mål  
  
 ThompsonBrown Dock and Railway Company Ltd m.fl. 
 395 
  
 Koncernintern resultatutjämning 
  
 SOU 2014:40 
  
 17.4 
  
 EU-rättens 
  
  utveckling på området 
 Det finns ett antal domar från  
 EU-domstolen 
  som har berört frågan om gränsöverskridande förlustutjämning. I det följande redogörs för de viktigaste och senaste avgörandena. 
  
 17.4.1 
  
 Marks & bland annat tas ingen källskatt ut om räntan är hänförlig till ett fast driftställe i Danmark, om det utländska företaget omfattas av för- bud att ta ut källskatt enligt ränte- och royaltydirektivet 
  
 20 
  
 , av ett skatteavtal som ingåtts med Danmark eller om företaget kan visa att en bolagsskatt om minst 18,75 procent har tagits ut på ränte- inkomsten samt att ränteinkomsten inte betalas vidare till ett när- stående företag som har en bolagsskatt som är lägre än 18,75 pro- cent. 
  
 20  
 Se avsnitt  
 19.4.1  
 om innehållet i ränte- och royaltydirektivet. 
 450 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 19.5.3 
  
 Frankrike 
  
 Från och med den 1 mars 2010 utgår som huvudregel ingen käll- skatt i Frankrike på räntebetalningar till utländska företag. Tidigare fanns en källskatt om 18 procent med en mängd undantag. Nu finns en källskatt med en mycket begränsad omfattning. En käll- skatt om 75 procent tas ut på räntebetalningar till företag som är etablerat i ett s.k.  
 NCST-land 
  
 21 
  
 . 
  Källskatten tas dock inte ut om den skattskyldige kan visa att betalningarna inte syftar till skatte- undandragande. För att källskatt ska utgå är det tillräckligt att räntan betalas till ett konto i något av dessa länder, oavsett i vilket land mottagaren hör hemma. 
  
 19.5.4 
  
 Italien 
  
 En källskatt om 20 procent gäller som regel på räntebetalningar. Räntor på sparkonton omfattas inte av källskatten och räntor på obligationer utgivna av stat, bank eller börsnoterade företag är också undantagna om den verklige mottagaren av räntan hör hemma i en stat som Italien har ett tillräckligt informationsutbyte med. Undantag gäller också om för räntebetalningar som går till ut- ländska företaget som omfattas av förbud att ta ut källskatt enligt ränte- och royaltydirektivet. 
  
 22 
  
 19.5.5 
  
 Island 
  
 Island har en generell källskatt om tio procent på räntebetalningar till utlandet. Undantag gäller för ränta som betalas av den isländska centralbanken, till utländska stater, till internationella organisa- tioner eller till andra allmänna institutioner som är skattebefriade i sin hemstat. Undantag gäller också för ränta hänförlig till obliga- tioner utställda av finansiella institut eller energiföretag om obliga- tionen är registrerad på en marknad i ett land inom OECD, EES, EFTA eller på Färöarna. 
  
 21 
  
 Non-cooperative 
  
  state. 
  
 22 
  
 Se avsnitt  
  
 19.4.1  
 om innehållet i ränte- och royaltydirektivet. 
 451 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 19.5.6 
  
 Spanien 
  
 Spanien har som huvudregel en källskatt på räntebetalningar till utlandet om 19 procent. För beskattningsåren  
 2012–2014 
  är dock räntesatsen 21 procent. Alla räntebetalningar inom EU är undan- tagna från källskatt. Därutöver finns undantag för räntor på sparande i spanska banker (såvida inte mottagaren hör hemma i en lågskatte- jurisdiktion) och för räntor på statsobligationer. 
  
 19.5.7 
  
 Storbritannien 
  
 Storbritannien har en källskatt om 20 procent på räntebetalningar till utlandet. Vissa undantag från källskatten finns, bland annat för räntor på noterade euroobligationer och för räntor på kortfristiga lån (löptider kortare än ett år). Räntor på banksparande kan också undantas efter ansökan. Undantag gäller också om för räntebetal- ningar som går till utländska företaget som omfattas av förbud att ta ut källskatt enligt ränte- och royaltydirektivet. 
  
 23 
  
 19.5.8 
  
 Tyskland 
  
 Tyskland har ingen generell källskatt på räntebetalningar till ut- landet. En källskatt om 25 procent tas dock ut bland annat för ränta som utgår på vinstandelslån och konvertibla skuldebrev. 
  
 19.6 
  
 Utformningen av regler om källskatt på ränta 
  
 Enligt direktiven ska kommittén, oavsett om den tillstyrker ett införande av källskatt på räntor eller inte, utreda hur regler om källskatt bör utformas. Förslag på utformning av regler om käll- skatt på räntebetalningar till utlandet redovisas i detta avsnitt. Efter denna presentation redogör kommittén för sitt ställningstagande i frågan om en sådan skatt ska föreslås eller inte. 
 Om regler om källskatt ska införas föreslås att de bör föras in i en ny  
 lag om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer 
 . Skattskyldiga enligt den lagen bör vara utländska juridiska personer som har rätt till ränteinkomst. Reglerna bör inte omfatta 
  
 23  
 Se avsnitt  
 19.4.1  
 om innehållet i ränte- och royaltydirektivet. 
 452 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 ränta där den som faktiskt har rätt till denna hör hemma i en stat inom EES eller i ett land som Sverige har ingått skatteavtal med. Skattepliktig inkomst är vad som tillgodoräknas eller utbetalas som ränta från en svensk juridisk person eller från en utländsk juridisk person med fast driftställe i Sverige. Skattesatsen uppgår till 20 pro- cent av skattepliktig inkomst och ska administreras genom att den som betalar ut den skattepliktiga inkomsten gör skatteavdrag. Skatten ska vara definitiv i och med att den betalas in till Skatteverket. Förfarandet för uttagande av skatten ska ske enligt bestämmelserna i skatteförfarandelagen (2011:1261), förkortad SFL. 
  
 19.6.1 
  
 Syftet med källskatt på ränta 
  
 Bedömning:  
 En källskatt på ränta bör införas som ett komple- ment till förslagen som lämnas för att motverka skatteplanering med hjälp av ränteavdrag och inte i första hand som en möjlig finansiering. 
 Enligt kommittédirektiven ska kommittén, i syfte att ytterligare skydda bolagsskattebasen från urholkning, analysera och bedöma om det bör införas källskatt på räntebetalningar till mottagare som hör hemma i andra länder. Det kan göras som ett komplement till kommitténs övriga förslag för att motverka skatteplanering med hjälp av ränteavdrag, eller som en möjlig finansiering av en annan föreslagen åtgärd. 
 En källskatt på ränta bör i första hand införas i syfte att komplettera de förslag som lämnas om avdragsbegränsning för räntor i avsnitt 14 och 16. Skälen för detta är att kommittén bedömer att införandet av en källskatt på ränta i den form som kan bli aktuell inte skulle leda till några omfattande skatteintäkter och därmed inte vara lämplig som finansieringskälla. En viss ökning av beskattningen av ränteinkomster i Sverige skulle uppstå, men många räntebetalningar till utlandet skulle inte omfattas av en sådan källskatt eftersom Sverige genom skatteavtal i stor utsträckning avstått från beskattningsrätten. 
  
 24  
  
 Full källskatt skulle bara kunna tas ut på betalningar till företag i länder med vilka Sverige inte har 
  
 24  
 Jämför här regeringens resonemang angående skatteintäkter från royaltybetalningar till utlandet i samband med införandet av ränte- och royaltydirektivet, prop. 2003/04:126 s. 30 f. Där uppskattades att cirka 93 procent av det totala beloppet royalty som betalades ut från Sverige till utlandet gick till mottagare i länder där Sverige avstått från beskattningsrätten. 
 453 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 något skatteavtal som reglerar beskattning av ränteinkomster. Som utvecklas vidare nedan bör förslaget dessutom begränsas till ränte- betalningar till mottagare utanför EES. 
 En källskatt på ränta som ett komplement till övrig lagstiftning skulle däremot kunna fungera som ytterligare ett verktyg i syfte att skydda den svenska skattebasen. Skatten skulle kunna bidra till att göra förfaranden där obeskattade medel förs ut ur landet genom räntebetalningar mindre attraktiva. 
  
 19.6.2 
  
 Var reglerna bör finnas 
  
 Förslag:  
 De materiella reglerna bör föras in i en ny lag, lag (2015:000) om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juri- diska personer. 
 Bestämmelser om förfarandet vid uttag av skatten regleras i skatteförfarandelagen (2011:1244). 
 Det finns redan i dag ett flertal regleringar beträffande särskild skattskyldighet för begränsat skattskyldiga personer. På källskatte- området finns kupongskattelagen (1970:624) och i övrigt finns materiella regler i bland annat lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen (1991:591) om sär- skild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Kommittén anser att det ligger närmast till hands att även lägga de materiella bestämmelserna avseende en källskatt på ränta i en särskild lag. Med tanke på beskattningstekniken passar en utformning i likhet med ovanstående lagar om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Alternativet, att reglera den föreslagna beskattningen i inkomstskattelagen, har inga egentliga fördelar eftersom skatte- basen och skatteberäkningen ändå inte överensstämmer. 
 När det gäller förfarandereglerna finns två alternativ. De kan antingen läggas in i den särskilda lagen tillsammans med de mate- riella reglerna, eller föras in i skatteförfarandelagen. Att samla alla regler i den särskilda lagen skulle ha den fördelen att det blir lättare att överblicka lagstiftningen gällande just den föreslagna käll- skatten. Mot detta talar att lagstiftaren genom införandet av skatteförfarandelagen i möjligaste mån har försökt samla och sam- ordna förfarandebestämmelserna på skatteområdet på ett och samma ställe. Förfarandereglerna i skatteförfarandelagen är dessutom, med 
 454 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 bara ett fåtal tillägg och ändringar, tillämpbara på förslaget. Vad gäller lagarna om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta regleras också förfarandet genom en hänvisning till skatteförfarande- lagen. Kommittén anser därför sammantaget att bestämmelserna om förfarandet även här bör regleras i skatteförfarandelagen. 
 Detta regleras genom att det i 7 § i förslaget till lag om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer förs in en upplysning om att bestämmelser om förfarandet vid uttag av skatten finns i skatteförfarandelagen. 
  
 19.6.3 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 Förslag:  
 Skatten betecknas särskild inkomstskatt på ränta. 
 Begreppet källskatt används som framkommit ovan i avsnitt  
 19.3  
 som en gemensam beteckning på skatter som dras av direkt vid utbetalning av en skattepliktig intäkt, vid källan. Begreppet kan uppfattas som något föråldrat och med tanke på den koppling som kommer att finnas till särskild inkomstskatt för utomlands bosatta anser kommittén att skatten lämpligen bör benämnas särskild inkomstskatt på ränta. 
  
 19.6.4 
  
 Vilka som ska vara skattskyldiga 
  
 Förslag:  
 Skattskyldiga till särskild inkomstskatt på ränta är ut- ländska juridiska personer som faktiskt har rätt till en ränte- inkomst som är skattepliktig enligt förslaget. Utländska värde- pappersfonder och specialfonder ska inte vara skattskyldiga för ränteinkomster av tillgångar som ingår i fonden. 
 Eftersom syftet är att skydda bolagsskattebasen är tanken enligt direktiven främst att räntebetalningar till och från juridiska per- soner ska omfattas av en källskatt. Om kommittén anser att det är lämpligt – till exempel för att motverka kringgåenden eller i syfte att skapa mer neutrala regler – kan kommittén föreslå att också fysiska personer ska ingå i systemet. 
 I första hand synes källskatter i andra länder omfatta räntebetal- ningar till och från juridiska personer. Räntebetalningar till fysiska 
 455 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 personer omfattas exempelvis inte av ränte- och royaltydirektivet. Däremot behandlas räntebetalningar till fysiska personer i EU:s direktiv (2003/48/EG) av den 3 juni 2003 om beskattning av inkomster i form av räntebetalningar, benämnt sparandedirektivet, som tillämpas från och med den 1 juli 2005. 
 Sparandedirektivet innebär ett automatiskt utbyte av informa- tion om räntebetalningar mellan medlemsstaterna i syfte att möjlig- göra en effektiv beskattning av fysiska personer i den medlemsstat där den enskilde är bosatt. På så sätt minskar risken för att räntan blir obeskattad. Mot bakgrund av strukturella skillnader tillämpas det automatiska informationsutbytet dock inte av bland annat Luxemburg och Österrike. För att garantera en miniminivå av faktisk beskattning har dessa länder i stället förbundit sig att ta ut en källskatt på räntebetalningarna. Större delen av intäkterna från denna källskatt ska dock överföras till den medlemsstat där den verklige mottagaren av räntebetalningen har sin hemvist. Direktivet hindrar inte medlemsstaterna från att ta ut andra typer av käll- skatter än den som avses i direktivet. Europeiska unionens Råd,  
 EU-rådet, 
  har den 24 mars 2014 antagit ändringar i direktivet som bland annat innebär att möjligheten att innehålla källskatt som alternativ till automatiskt informationsutbyte kommer att försvinna. 
 Om även fysiska personer omfattas av skattskyldighet enligt den nu aktuella källskatten på ränta innebär det att fler räntebetal- ningar kan beskattas. Det är mycket svårt att bedöma om det skulle leda till någon märkbar ökning av skatteintäkterna, vilket inte heller bör vara det huvudsakliga syftet med skatten. Den skatte- planering med räntor som en källskatt i första hand är tänkt att bidra till att motverka gäller dessutom typiskt sett transaktioner mellan företag och inte med fysiska personer, varför behovet av en källskatt inte torde väga lika tungt för fysiska personer. Om fysiska personer också omfattas av skatten skulle risken för att dessa eventuellt utnyttjas som mellanled vid räntebetalningar helt elimi- neras. Detta får dock vägas mot intresset av den förenkling som det skulle innebära att undanta fysiska personer från reglerna. Vid denna avvägning anser kommittén att intresset för enkelhet väger tyngre, varför det föreslås att skattskyldigheten begränsas till att enbart gälla utländska juridiska personer. 
 Utländska värdepappersfonder är inte skattskyldiga för inkomst av tillgångar som ingår i fonden. Den som är delägare i en sådan fond ska i stället ta upp en schablonintäkt som beräknas på grund- val av värdet. Inkomst i form av ränta bör därför, till den del den 
 456 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 utgår på tillgångar i fonden, inte beläggas med särskild inkomst- skatt på ränta. 
 Bestämmelsen tas in i 4 § i förslaget till lag om särskild inkomst- skatt på ränta för utländska juridiska personer. 
  
 19.6.5 
  
 Skattepliktig inkomst 
  
 Förslag:  
 Skattepliktig inkomst är vad som utbetalats till eller tillgodoräknats skattskyldig som ränta från svenska juridiska personer eller från en utländsk juridisk persons fasta driftställe i Sverige. 
 När det gäller vilka räntor som ska vara skattepliktiga till särskild inkomstskatt på ränta anser kommittén att endast räntor från juridiska personer bör omfattas. Skälen för detta är delvis desamma som nämns i föregående avsnitt om skattskyldigheten. Den skatte- planering med räntor som en källskatt i första hand är tänkt att bidra till att motverka gäller typiskt sett transaktioner mellan företag och inte med fysiska personer. Behovet av en källskatt är därmed inte lika stort för räntebetalningar från fysiska personer. Till detta kommer också det förhållandet att det bedöms svårt att utforma ett effektivt förfarande för innehållande och betalning av en källskatt om det dessutom ska anpassas även till fysiska per- soner. Det har också övervägts om räntebetalningar från enskilda näringsidkare bör ingå i skatteunderlaget men anser, av samma skäl som anges vad gäller fysiska personer, att räntor från enskilda näringsidkare ska undantas från skatteplikt. 
 Detta sammantaget gör att kommittén stannat för att skatte- plikten bör begränsas till räntor från juridiska personer. Eftersom den särskilda skatten ska träffa räntebetalningar som görs från Sverige är det i första hand räntor som betalas från svenska juri- diska personer som ska ingå i underlaget för beskattningen. För att även omfatta ränta som kommer från en utländsk juridisk persons fasta driftställe i Sverige finns ett särskilt tillägg för detta. Utan detta skulle betalningar kunna slussas via sådana för att undgå beskattning. 
 Skattepliktigt bör vara det som utbetalats eller tillgodoräknats som ränta. Om beskattningsunderlaget endast kopplas till själva tidpunkten för utbetalningen av räntan finns det enligt kommittén 
 457 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 risk för att parterna, i syfte att undgå beskattning, kommer överens om att ränta som belöper på en skuld ska tillgodoräknas långivaren på något annat sätt, exempelvis genom att räntan läggs till skulden. Genom att föreslå att även tillgodoräknande av räntan utlöser beskattning avser kommittén att förhindra kringgåenden av detta slag. När en ränta ska anses tillgodoräknad är inte alltid självklart men liksom för övrig beskattning i inkomstslaget näringsverk- samhet får beskattningstidpunkten bestämmas enligt bokförings- mässiga grunder. Enligt 14 kap. 2 § IL innebär detta att inkomster ska tas upp som intäkt det beskattningsår som de hänför sig till enligt god redovisningssed. 
 Begreppet ränta definieras inte särskilt i förslaget. Med ränta ska avses en kostnad för en kredit, det vill säga det belopp som lån- tagaren betalar till långivaren utöver kapitalbeloppet som ersättning för att denne fått låna pengar. Vissa andra betalningar som går under andra benämningar jämställs skattemässigt med ränta. Kom- mittén anser inte att det finns tillräckliga skäl att utsträcka reglerna om särskild inkomstskatt på ränta till andra utgifter än ränte- utgifter. Detta är samma inställning som regeringen intagit vid utformningen av nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler i 24 kap. IL. 
  
 25  
  
 I de fall det är fråga om kringgåenden av de nya reglerna får detta hanteras med tillämpning av allmänna regler och skatteflykts- lagen. I tveksamma fall får det bedömas i rättstillämpningen om utgiften omfattas av bestämmelserna eller inte. 
 Bestämmelsen tas in i 5 § i förslaget till lag om särskild inkomst- skatt på ränta för utländska juridiska personer. 
  
 19.6.6 
  
 Definition av begreppet juridisk person 
  
 Förslag:  
 Termer och begrepp som används ska, om inte annat anges, ha samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomst- skattelagen (1999:1229). 
 Svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juri- diska personer ska också anses som juridiska personer. 
 Den särskilda inkomstskatten på ränta ska träffa räntebetalningar som lämnar Sverige genom att de går härifrån till mottagare i ut- landet som inte är skattskyldiga i Sverige för ränteinkomsten. Som 
  
 25  
 Se prop. 2012/13:1 s. 238 och prop. 2008/09:65 s. 52 f. 
 458 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 framgår av kommitténs överväganden i tidigare avsnitt är utgångs- punkten att reglerna ska gälla för räntebetalningar från svenska juridiska personer till utländska juridiska personer. Definitionerna bör styras av vad som gäller enligt inkomstskattelagen. 
 Enligt bestämmelserna i 2 kap. 3 § IL ska bestämmelserna om juridiska personer i inkomstskattelagen inte tillämpas på dödsbon, svenska handelsbolag, europeiska ekonomiska intressegrupperingar eller juridiska personer som förvaltar samfälligheter och som avses i 6 kap. 6 § andra stycket IL. 
  
 26  
  
 Denna grupp faller således utanför begreppet om inget annat anges. För att reglerna inte ska kunna kringgås allt för lätt är det dock enligt kommittén nödvändigt att även svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade per- soner omfattas av begreppet juridisk person i detta avseende. Annars skulle ett aktiebolag som betalar ut eller tar emot ränta kunna kringgå reglerna bara genom att bilda verksamhet i handels- bolagsform. 
 Vad som avses med  
 svensk  
 juridisk person finns ingen egentlig definition av i inkomstskattelagen. Av 6 kap 3 § IL framgår dock att obegränsat skattskyldiga är juridiska personer som på grund av sin registrering eller, om registrering inte har skett, platsen för styrelsens säte eller någon annan sådan omständighet är att anse som svenska juridiska personer. Detta får således vara vägledande. 
 I vilka fall utländska associationer anses som eller ska behandlas som juridiska personer framgår av 6 kap. 8 § IL. Med  
 utländsk  
 juridisk person avses en utländsk association som, enligt lagstift- ningen i den stat där associationen hör hemma, kan förvärva rättigheter och skyldigheter, föra talan inför domstolar samt andra myndigheter och där enskilda delägare inte fritt kan förfoga över associationens förmögenhetsmassa. Bestämmelserna om utländska juridiska personer tillämpas härutöver på utländska associationer som bedriver viss form av skadeförsäkrings- eller tjänstepensions- verksamhet. 
 Utländska juridiska personer är begränsat skattskyldiga i Sverige enligt reglerna i 6 kap.  
 7–10 
  a §§ IL. Någon särskild skattskyldighet för ränteinkomster föreskrivs inte där utan ränteinkomster hos utländska juridiska personer är i regel skattefria i Sverige såvida de inte är hänförligt till ett fast driftsställe eller en fastighet i Sverige. 
  
 26  
 I 6 kap. 6 § andra stycket IL regleras sådana juridiska personer som bildats för förvaltning av andra samfälligheter än sådana som utgör en särskild taxeringsenhet. Dessa juridiska personer är inte själva skattskyldiga utan beskattningen sker hos delägarna. 
 459 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 Förslaget finns i 2 och 3 §§ i förslaget till lag om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer. 
  
 19.6.7 
  
 Skattesatsen 
  
 Förslag:  
 Särskilt inkomstskatt på ränta tas ut med 20 procent av den skattepliktiga inkomsten. 
 Öretal som uppkommer vid beräkningen av skatten faller bort. 
 Vid bedömningen av hur hög skattesatsen ska vara bör bolags- skattesatsen vara utgångspunkten eftersom skatten i första hand kommer att fungera som ett substitut för när ränteinkomsten inte beskattas i Sverige. Kommittén anser mot bakgrund av detta att en procentsats på 20 procent av skattepliktig inkomst är en lämplig nivå. 
 Bestämmelsen finns i 6 § i förslaget om lag om särskild inkomst- skatt på ränta för utländska juridiska personer. 
  
 19.6.8 
  
 Vilka räntor som omfattas av förslaget 
  
 Förslag:  
 Bestämmelserna om särskild inkomstskatt på ränta gäller inte för ränta där den som är skattskyldig för ränte- inkomsten hör hemma i ett land inom Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet (EES) eller i ett land som Sverige har ingått skatteavtal med som inte är begränsat till att omfatta vissa inkomster, om den skattskyldige omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten och har hemvist i denna stat enligt avtalet. Detta gäller dock bara under förutsättning att räntan ingår i den skattskyldiges beskattningsbara inkomst i den stat där den skattskyldige hör hemma respektive har hemvist eller i en annan stat inom EES. 
 Bestämmelserna tillämpas inte heller på ränta till den del denna har beskattats hos obegränsat skattskyldiga delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person, delägare i en utländsk juridisk person med lågbeskattade inkomster, eller på ränta som är hänförlig till näringsverksamhet från ett fast driftställe i Sverige. 
 460 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 Bestämmelserna i detta avsnitt finns i 1 § andra och tredje stycket i förslaget om lag om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer. 
 Generell eller riktad skatt 
 Av föregående avsnitt framgår att den inkomst som ska beskattas är det som betalats ut eller tillgodoräknats som ränta från svenska juridiska personer till utländska juridiska personer. Den fråga som ska behandlas i detta avsnitt är om reglerna ska gälla generellt, det vill säga gälla för alla sådana räntebetalningar, eller enbart för ränte- betalningar till lågskattejurisdiktioner. 
 Vid bedömningen av om den föreslagna inkomstskatten på ränta ska vara generell eller riktad mot betalningar till enbart vissa länder är den inverkan på reglernas tillämpning som följer av  
 EU-rätten 
  (ränte- och royaltydirektivet och den fria rörligheten) och skatte- avtalen av stor betydelse. 
 Av vad som framkommit ovan gäller enligt ränte- och royalty- direktivet att räntebetalningar mellan närstående företag inom EU inte får beläggas med källskatt. 
  
 27  
  
 När det gäller  
 EU-rättens 
  regler om fri rörlighet har också framkommit att regler om källskatt riskerar att bedömas som en inskränkning av både etablerings- friheten och den fria rörligheten för kapital. 
  
 28  
  
 Detta talar för att länder inom EES bör undantas från källskatt. 
 Härutöver begränsas möjligheten att ta ut källskatt av befintliga skatteavtal. 
  
 29  
  
 Enligt ett stort antal av de svenska skatteavtalen gäller att räntan endast får beskattas i det land där mottagaren hör hemma och då kan Sverige ändå inte tillämpa en eventuell källskatt. När räntan får källbeskattas enligt skatteavtal gäller i regel en begräns- ning till hur hög procent av räntans bruttobelopp som skatten får uppgå till. 
 En generell källskatt som gäller gentemot mottagare i alla länder skulle således i praktiken inte vara särskilt meningsfull. Inskränk- ningarna i beskattningsrätten på grund av  
 EU-rätten 
  och skatte- avtalen skulle bli många vilket riskerar att komplicera tillämpningen. Eftersom ett av de starkaste skälen för en källskatt dessutom är att förhindra att ränta som betalas från Sverige blir obeskattad hos 
  
 27 
  
 Se avsnitt  
  
 19.4.1. 
  
 28 
  
 Se avsnitt  
  
 19.4.2. 
  
 29 
  
 Se avsnitt  
  
 19.4.3. 
  
 461 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 mottagaren ligger det nära till hands att i stället begränsa reglerna till de länder utanför EES där risken för detta är som störst. De länder som blir aktuella är då främst de med vilka Sverige saknar skatteavtal. Det bedöms rimligt att avgränsa undantaget till att endast gälla sådana skatteavtal som inte är begränsade till att om- fatta vissa inkomster. En sådan begränsning finns för tillämpningen av den s.k. ventilen i dagens ränteavdragsbegränsningsregler i 24 kap. IL. Där gäller som ytterligare förutsättning att företaget i fråga ska omfattas av avtalets regler om begränsning av beskatt- ningsrätten och att företaget har hemvist i den andra avtalsslutande staten enligt skatteavtalet. Dessa avgränsningar syftar till att und- vika att undantaget blir tillämplig på företag som i samband med skatteavtalsförhandlingar har bedömts vara föremål för en så för- månlig skattemässig behandling i den stat där de har hemvist att de inte ska vara berättigade till avtalsförmåner eller som enligt skatte- avtal har hemvist i en annan stat. 
  
 30  
  
 Kommittén anser att en mot- svarande reglering bör finnas vad beträffar de räntor och juridiska personer som berörs i detta förslag. Det är i de situationer som faller utanför ett sådant undantag som skatten får verklig effekt. 
 Sammanfattningsvis anser kommittén att förslaget inte ska omfatta räntebetalningar där den som faktiskt har rätt till inkomsten hör hemma i ett land inom EES eller i ett land som Sverige har ingått skatteavtal med som inte är begränsat till att omfatta vissa inkomster, om den juridiska personen omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten och har hemvist i denna stat enligt avtalet. 
 Källskatt enbart på räntor på lån inom intressegemenskap 
 För att helt undvika risken att komma i konflikt med  
 EU-rätten 
  och den fria rörligheten för kapital kan källskatten härutöver begränsas till räntebetalningar mellan företag där det ena företaget har ett kontrollerande inflytande över det andra. 
  
 31  
  
 På så sätt får etableringsfriheten företräde vilket medför att den utvidgade friheten för rörlighet av kapital gentemot tredje land som följer av  
 EU-rätten 
  inte behöver beaktas. Detta kan uppnås genom att reg- lerna bara omfattar räntebetalningar mellan företag som ingår i intressegemenskap. Enligt nuvarande regler om ränteavdrags- 
  
 30 
  
 Se prop. 2012/13:1 s. 264. 
  
 31 
  
 Se om  
  
 EU-rätten 
  i avsnitt  
 19.4.2  
 ovan. 
 462 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 begränsningar i 24 kap. IL anses företag vara i intressegemenskap med varandra om ett av företagen, direkt eller indirekt, genom ägarandel eller på annat sätt har ett väsentligt inflytande över det andra företaget, eller att företagen står under i huvudsak gemensam ledning. 
  
 32 
  
 En nackdel med att begränsa tillämpningen till företag inom intressegemenskap är att externa lån faller utanför. På så sätt kan reglerna inte motverka situationer där svenska företag använder sig av lån hos banker och kreditinstitut belägna i lågskattejurisdik- tioner för att via räntebetalningar föra ut vinstmedel ur landet. Detta skulle enligt kommittén innebära en stor begränsning i effek- ten av den särskilda inkomstskatten på ränta 
 För att kunna bedöma hur en särskild inkomstskatt på ränta, som gäller för såväl interna som externa lån, förhåller sig till  
 EU-rätten 
  måste man identifiera vilka skattenackdelar som utländska mottagare skulle drabbas av. En nackdel kan vara om skattesatsen som utgår på räntebetalningarna till utlandet är högre än den som gäller för mottagare inom landet. Kommittén föreslår att skattesatsen anpassas till bolagsskattesatsen och i och med detta borde inte skattesatsen i sig innebära någon särbehandling. Något som också påverkar skatteutfallet är det förhållandet att den särskilda inkomstskatten utgår på bruttoräntan, medan mottagare av ränta inom Sverige beskattas på nettoräntan, det vill säga får göra avdrag för sina kostnader att uppbära ränteinkomsten. En annan skillnad som kan uppkomma är att den särskilda inkomstskatten på räntor kommer att gälla även räntor som betalas till mottagare i utlandet, som om de hade varit svenska, hade varit skattebefriade (till exempel stiftelser och ideella föreningar). Dessa två skillnader skulle sannolikt betraktas som negativ särbehandling enligt  
 EU-rätten. 
  
 Som framgår ovan i avsnitt 11 kan det på vissa grunder, s.k. rättfärdigandegrunder, vara tillåtet att enligt  
 EU-rätten 
  uppställa skatteregler som innebär särbehandling.  
 EU-domstolen 
  har när det gäller särbehandling gentemot tredje land tillåtit en mer generös bedömning av rättfärdigandegrunderna under vissa förutsättningar. 
  
 33  
  
 Som skäl för olikbehandling har  
 EU-domstolen 
  accepterat det förhållandet att avsaknad av kontrollmöjligheter eller tillgången till information i det aktuella tredje landet gjort det omöjligt att bedöma om vissa villkor för en skattefördel är uppfyllda. De tredje länder som det i nu aktuellt förslag skulle bli fråga om att rikta den 
  
 32 
  
 Se 24 kap. 10 a § IL. 
  
 33 
  
 Se mål  
  
 C-101/05 
  Skatteverket mot A och mål  
 C-540/07 
  Kommissionen mot Italien. 
 463 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 särskilda inkomstskatten på ränta mot är de som Sverige saknar skatteavtal med. De länder som undantas från särskild inkomst- skatt på ränta, och därmed blir mer förmånligt behandlade, undan- tas av det skälet att förekomsten av olika  
 EU-direktiv 
  och skatte- avtal gör det möjligt att i tillräcklig utsträckning garantera och kontrollera att ränteinkomster inte blir obeskattade. Gentemot de tredje länder som återstår, det vill säga där skatteavtal saknas, gör kommittén bedömningen att den särbehandling som kan upp- komma enligt ovan bör kunna rättfärdigas av kontrollhänsyn. I förhållande till de länder som skulle omfattas av skatten bedöms det förenat med stora svårigheter att kontrollera vilka kostnader som är förenade med att uppbära ränteinkomsten eller om förut- sättningarna för eventuell skattefrihet är uppfyllda. Kommitténs bedömning är därmed att förslaget inte behöver begränsas till att enbart gälla ränta hänförlig till lån mellan företag i intressegemen- skap. 
 Den som faktiskt har rätt till ränteinkomsten 
 Kommittén ska föreslå lagstiftning om källskatt på räntebetalningar med beaktande av risken för kringgåenden. En särskild risksitua- tion som nämns i direktiven är att kedjor av äganden utnyttjas, exempelvis genom att ett företag tar ett lån från ett närstående företag i ett högskatteland, som i sin tur lånat pengarna från ett företag i en lågskattejurisdiktion. 
 Här kan konstateras att när förslaget inte omfattar räntebetal- ningar inom EES öppnas möjligheter upp för kringgåenden bestå- ende i att ett  
 EES-land, 
  som i exemplet ovan, läggs in som mellan- led. I syfte att motverka detta föreslår kommittén ett förtydligande i reglerna som innebär att undantaget bara gäller om det är  
 den som är skattskyldig för ränteinkomsten  
 som hör hemma i ett  
 EES-land 
  eller i ett land som Sverige har ingått skatteavtal med. Skattskyldig är enligt förslaget i lagens 4 §  
 den som faktiskt har rätt till ränte- inkomsten.  
 Detta begrepp är detsamma som används i gällande ränteavdragsbegränsningsregler i 24 kap. 10 e och d §§ IL, och kommitténs uppfattning är att innebörden också ska vara den- samma. Av förarbetena till de nuvarande ränteavdragsbegränsnings- reglerna i inkomstskattelagen framgår att där använt uttryck i sin tur hämtats från uttrycket  
 beneficial owner. 
  
 34  
  
 Det som avses med 
  
 34  
 Begrepp som används inom OECD i bland annat skatteavtalssammanhang. 
 464 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 uttrycket är att mottagaren ska ta emot den inkomst som mot- svaras av ränteutgiften för egen del. Det räcker inte med att endast ha en formell rätt till inkomsten, utan företaget ska vara den verk- liga och rättmätiga ägaren som åtnjuter de ekonomiska fördelarna. 
  
 35  
  
 Att undersöka vem som verkligen har rätt till räntan är inte alltid oproblematiskt. Kommittén är dock medveten om att det kan leda till vissa tillämpningsproblem särskilt vad gäller externa lån. Intresset av att även externa lån omfattas av den källskatt som här är aktuell överväger dock i detta sammanhang. 
 Här kan tänkas att ränteinkomsten är hänförlig till verksamhet som en utländsk juridisk person hemmahörande i ett  
 EES-land 
  bedriver i en filial eller ett fast driftställe i ett tredje land. För att undvika att detta öppnar möjlighet att kringgå reglerna föreslår kommittén att undantaget för de fall då den skattskyldige hör hemma inom EES eller i en stat med vilken Sverige har ingått skatteavtal bara gäller under förutsättning att räntan ingår i den skattskyldiges beskattningsbara inkomst i den stat där den skatt- skyldige hör hemma respektive har hemvist eller i en annan stat inom EES. Kommittén har övervägt om undantaget också skulle gälla om räntan ingår i den skattskyldiges beskattningsbara inkomst i ett annat land med vilket Sverige har ingått skatteavtal. Risken med att utesluta dessa länder är att det kan uppkomma tveksam- heter i förhållande till  
 EU-rättens 
  regler om fri rörlighet för kapital som gäller även i förhållande till tredje land, jämför ovan under rubriken källskatt bara på räntor på lån inom intressegemenskap. Att låta undantaget omfatta även sådana situationer skulle dock göra tillämpningsområdet ännu smalare. Någon fördjupad  
 EU-rättslig 
  analys av denna fråga har inte gjorts men utrymme för rättfärdigande på grund av kontrollhänsyn kan finnas. 
 Undantag för ränta som beskattas hos delägare eller är hänförlig till fast driftsställe i Sverige 
 Undantagna från tillämpningen är också ränta som har beskattats hos delägaren enligt 5 kap. 2 a § eller 39 a kap. IL. 
  
 36  
  
 I dessa fall ska inte räntan beskattas också i den juridiska personen. 
  
 35 
  
 Se vidare prop. 2008/09:65 s. 61. 
  
 36 
  
 Gäller obegränsat skattskyldiga delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person samt beskattning av delägare i en utländsk juridisk person med lågbeskattade inkomster. 
  
 465 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 Om ränteinkomsten är hänförlig till näringsverksamhet från ett fast driftställe i Sverige är den skattepliktig enligt inkomstskatte- lagen och behöver därför inte omfattas av skatteplikt enligt för- slaget. 
  
 19.6.9 
  
 Närmare om förfarandet 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Förslag:  
 Skatteavdrag, redovisning, betalning och beslut av sär- skild inkomstskatt på ränta bör göras i den ordning som gäller vid särskild inkomstskatt. 
 Som framgår av tidigare avsnitt anser kommittén att den aktuella lagstiftningen om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer har likheter med lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Lagstiftningsförslaget har till stor del utformats med ledning av hur dessa lagar är uppbyggda och det ligger närmast till hands att även ordningen för skatteavdrag, redovisning och betalning av skatten görs i samma ordning. Det betyder att systematiken bör följa de regler som i skatteförfarande- lagen gäller för särskild inkomstskatt. 
 Innebörden av detta utvecklas i de centrala delarna i det följande. 
 Skatteavdrag 
  
 Förslag:  
 Den som betalar ut eller tillgodoräknar utländsk juri- disk person ränta som är skattepliktig inkomst enligt lagen ska göra skatteavdrag för sådan skatt. Vid varje tillfälle för utbetal- ning eller tillgodoräknande ska den som betalar ut eller tillgodo- räknar sådan ränta lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets belopp. 
 Om räntan betalas ut i utländsk valuta ska uppgift om skatte- avdragets belopp som lämnas till mottagaren anges i den ut- ländska valutan. I dessa fall ska skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt valutakursen vid tillfället för utbetalning eller tillgodoräknande. 
 466 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 Kommittén föreslår att det är den som betalar ut eller tillgodo- räknar ränta som ska vara skyldig att göra skatteavdrag. Att det är just utbetalaren som bör göra avdrag för skatten är inte självklart. Det är den utländska juridiska person som har rätt till inkomsten som är skattskyldig. Att lägga ansvaret för avdrag och inbetalning av skatten på mottagaren av ränteinkomsten är dock ett alternativ som på grund av att denne har hemvist utomlands är förenat med svårigheter både praktiskt och ur kontrollsynpunkt. Ett annat alternativ är att lägga ansvaret för skatteavdraget på den som för- medlar själva räntebetalningen, till exempel en bank. De admini- strativa kostnaderna för exempelvis banker skulle dock kunna bli mycket stor om ansvaret läggs på betalningsförmedlarna, vilket gör en sådan lösning mindre lämplig. 
 Då återstår att ansvaret ligger på den som betalar ut eller tillgodoräknar ränta som är skattepliktig enligt den föreslagna lagen om särskild inkomstskatt på ränta. Det är också den lösning som gäller för reglering om särskild inkomstskatt, vilket kommittén anser vara den som ska följas vad gäller förfarandet. När det gäller begreppet tillgodoräkna är det detsamma som används i 5 § i förslaget till lagen om särskild inkomstskatt på ränta. Betydelsen av detta förklaras närmare i avsnitt  
 19.6.5. 
  
 För varje tillfälle för utbetalning eller tillgodoräknande ska den som betalar ut eller tillgodoräknar sådan ränta lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets belopp. I skatteförfarandeförordningen (2011:1261), förkortad SFF, finns beträffande bland annat lagen om särskilt inkomstskatt för utomlands bosatta särskilda bestäm- melser som gäller utbetalning i utländsk valuta (4 kap. 1 och 2 §§). Därav följer att om räntan betalas ut i utländsk valuta ska uppgift om skatteavdragets belopp som lämnas till mottagaren anges i den utländska valutan. Skatteavdraget ska då räknas om till svenska kronor enligt valutakursen vid tillfället för utbetalning eller till- godoräknande. Motsvarande bör gälla även för särskild inkomst- skatt ränta. 
 Bestämmelsen föreslås som en ny 5 a § i 13 kap. SFL och genom tillägg i 4 kap. 1 och 2 §§ SFF. 
 467 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 Redovisning och betalning 
  
 Förslag:  
 Skatteavdrag avseende särskild inkomstskatt på ränta ska redovisas i skattedeklaration i den ordning som gäller för redovisning av skatteavdrag för särskild inkomstskatt, det vill säga i form av en arbetsgivardeklaration för redovisnings- perioder. 
 Skatten ska betalas senast den dag då deklarationen ska ha kommit in till Skatteverket. 
 Den som i en arbetsgivardeklaration ska redovisa skatte- avdrag för skatt enligt den föreslagna lagen ska i en bilaga till deklarationen lämna identifikationsuppgifter för betalnings- mottagaren. Uppgifter ska lämnas om namn, organisations- nummer eller motsvarande, postadress, hemvistland, skattepliktig ersättning som har betalats ut till varje mottagare, tidpunkt för när ersättningen betalades ut och skatteavdrag särskild för varje betalningsmottagare. 
 För redovisning av skatten föreslås att den ordning som finns i skatteförfarandelagen om särskild inkomstskatt bör gälla. Det innebär att skatteavdrag avseende särskild inkomstskatt på ränta ska redovisas i skattedeklaration (26 kap. 2 § SFL). Det finns olika sorters skattedeklarationer. Skatteavdrag ska redovisas i form av en arbetsgivardeklaration (26 kap. 3 § SFL). I 26 kap. 19 § SFL finns bestämmelser om att en arbetsgivardeklaration ska innehålla upp- gift bland annat om den sammanlagda ersättningen som utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag för och sammanlagt avdraget belopp. Arbetsgivardeklaration ska lämnas varje månad och senast den tolfte i månaden efter redovisningsperioden (26 kap. 26 § SFL). 
  
 37  
  
 Skatter och avgifter som ska redovisas i en skattedeklaration ska betalas senast den dag då deklarationen ska ha kommit in till Skatteverket (62 kap. 3 § SFL). 
 För att möjliggöra kontroll av den del av skatteavdraget som avser särskild inkomstskatt på ränta bedömer kommittén att det på motsvarande sätt som gäller för särskild inkomstskatt förutom- lands bosatta bör införas en kompletterande uppgiftsskyldighet i skatteförfarandeförordningen. Därigenom bör den som i en arbets- givardeklaration ska redovisa skatteavdrag för skatt enligt den 
  
 37  
 Med undantag från redovisningsperioderna juli och december som lämnas den 17 augusti respektive den 17 januari. 
 468 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 föreslagna lagen i en bilaga till deklarationen lämna identifikations- uppgifter för betalningsmottagaren. Uppgifter bör lämnas om namn, organisationsnummer eller motsvarande, postadress, hemvistland, skattepliktig ersättning som har betalats ut till varje mottagare, tidpunkt för när ersättningen betalades ut och skatteavdrag särskild för varje betalningsmottagare. Detta regleras i en ny 3 a § i 6 kap. SFF. 
 Beslut 
  
 Förslag:  
 Beslut om skatteavdrag fattas för varje redovisnings- period för sig med ledning av innehållet i skattedeklarationen och andra tillgängliga uppgifter. Om en skattedeklaration har lämnats i tid och på rätt sätt, anses ett beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen. 
 Om en skattedeklaration inte har lämnats i rätt tid eller på rätt sätt eller om skatten inte har redovisats i deklarationen, ska varje oredovisad skatt beslutas till noll kronor. Om skatten redovisas senare, anses ett beslut i stället ha fattats i enlighet med redovisningen, om inte ett beslut om omprövning har med- delats dessförinnan. 
 Bestämmelser om beslut om skatteavdrag finns i 53 kap. SFL. De kommer att bli tillämpliga även på förslaget om särskild inkomst- skatt på ränta. Av dessa bestämmelser följer att beslut om skatte- avdrag fattas för varje redovisningsperiod för sig med ledning av innehållet i skattedeklarationen och andra tillgängliga uppgifter (53 kap. 12 § första stycket SFL). Om en skattedeklaration har lämnats i tid och på rätt sätt, anses ett beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen (53 kap. 2 § första stycket SFL). Om en skattedeklaration inte har lämnas i rätt tid eller på rätt sätt eller om skatten inte har redovisats i deklarationen, ska varje oredovisad skatt beslutas till noll kronor. Om skatten redovisas senare, anses ett beslut i stället ha fattats i enlighet med redovisningen, om inte ett beslut om omprövning har meddelats dessförinnan (53 kap. 4 § SFL). 
 469 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 Återbetalning 
  
 Förslag:  
 Om skatteavdrag för skatt enligt lagen görs med för högt belopp, ska Skatteverket efter ansökan besluta att den skattskyldige ska tillgodoräknas det överskjutande beloppet. 
 Ansökan ska ha kommit in till Skatteverket senast det sjätte året efter utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut. 
 Om särskild inkomstskatt enligt lagen har betaltas in för en skattskyldig med hemvist i en stat som Sverige har träffat skatteavtal med och om det följer av avtalet att Sverige ska medge avräkning för skatt som betaltas i den andra staten, ska Skatteverket efter ansökan besluta att den skattskyldige ska tillgodoräknas ett belopp motsvarande den skatt som har betalts i den andra staten. Den skattskyldige får dock inte tillgodo- räknas högre belopp än inbetald särskild inkomstskatt på inkomsten i fråga. 
 Tillsammans med ansökan om tillgodoräknande enligt ovan ska det inges en utredning som visar att särskild inkomstskatt på ränta har betalats. 
 Genom den generella hänvisningen som finns i förslaget till skatte- förfarandelagen beträffande uttag av skatten följer att beslut om särskild inkomstskatt på ränta kan omprövas och överklagas enligt bestämmelserna i 66 och 67 kap. SFL. Beslut om särskild inkomst- skatt enligt förslaget kommer dock att gälla utbetalarens redovis- ning av skatteavdrag. Om ett sådant beslut ändras till fördel för den skattskyldige hanteras detta särskilt. 
 Om det däremot är så att utbetalaren av räntan har gjort ett för högt skatteavdrag bör den skattskyldige ha rätt att få tillbaka överskjutande belopp. Kommittén föreslår därmed att det, i likhet med vad som gäller för särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, bör gälla att Skatteverket efter ansökan ska besluta att den skattskyldige ska tillgodoräknas det överskjutande beloppet (54 kap. 3 § SFL). En sådan ansökan ska ha kommit in till Skatteverket senast det sjätte året efter utgången av det kalenderår då beskatt- ningsåret har gått ut. 
 Enligt 54 kap. 4 § SFL följer att om särskild inkomstskatt har betaltas in för en skattskyldig med hemvist i en stat som Sverige har träffat skatteavtal med och om det följer av avtalet att Sverige 
 470 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 ska medge avräkning för skatt som betaltas i den andra staten, ska Skatteverket efter ansökan besluta att den skattskyldige ska till- godoräknas ett belopp motsvarande den skatt som har betalts i den andra staten. Den skattskyldige får dock inte tillgodoräknas högre belopp än inbetald särskild inkomstskatt på inkomsten i fråga. Detta bör gälla även för här aktuell särskild inkomstskatt på ränta. 
 Tillsammans med ansökan om tillgodoräknande enligt ovan ska det inges en utredning som visar att särskild inkomstskatt på ränta har betalats. Detta följer av reglering i 13 kap. 1 § SFF. 
 Förslagen tas in genom ett tillägg i 54 kap. 3 och 4 §§ SFL. 
 Ansvar för skatten 
  
 Förslag:  
 När skatteavdrag inte har gjorts med rätt belopp får Skatteverket besluta att den som betalat ut ersättningen utan att göra rätt skatteavdrag ska betala det belopp som skulle ha dragits av. Om skatten inte kan beräknas tillförlitligt får den uppskattas till vad som framstår som skäligt med hänsyn till uppgifterna i ärendet. 
 Beslut om ansvar för den som inte har gjort skatteavdrag ska meddelas senast under det sjätte året efter utgången av det beskattningsår då avdraget skulle ha gjorts. 
 En utbetalare som betalat skatt efter sådant beslut från Skatte- verket har rätt att kräva mottagaren på beloppet. 
 Bestämmelser om ansvar när skatteavdrag inte har gjorts med rätt belopp finns i 59 kap.  
 2–6 
  §§ SFL. Detta är de regler som i dag gäller vid skatteavdrag för särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och som, genom att den särskilda inkomstskatten på ränta enligt förslaget också ska administreras genom en skyldighet för utbetalaren att göra ett skatteavdrag, också kommer att bli tillämp- liga här. 
 Enligt tillämpliga bestämmelser gäller att Skatteverket får besluta att den som har betalat ut ersättning utan att göra skatteavdrag med rätt belopp ska betala det belopp som skulle ha dragits av. Om skatten inte kan beräknas tillförlitligt får den uppskattas till vad som framstår som skäligt med hänsyn till uppgifterna i ärendet. Beslut om ansvar för den som inte har gjort skatteavdrag med rätt belopp ska meddelas senast under det sjätte året efter utgången av 
 471 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 det beskattningsår då avdraget skulle ha gjorts. En utbetalare som betalat skatt efter sådant beslut från Skatteverket har rätt att kräva mottagaren på beloppet. 
 Övriga förfarandefrågor 
  
 Förslag:  
 För förfarandet vid uttag av skatten i övrigt tillämpas skatteförfarandelagen. 
 Som framgår av avsnitt  
 19.6.2  
 är kommitténs bedömning att det angående förfarandet vid uttag av skatten bör finnas en generell hänvisning till skatteförfarandelagen. Detta betyder att även utöver de frågor som särskilt behandlats ovan bör reglerna i skatte- förfarandelagen gälla i tillämpliga delar för uttagande av skatt enligt den nu föreslagna lagen precis som för uttagande av annan skatt. Detta innebär att reglerna om exempelvis utredning och kontroll, tvångsåtgärder, särskilda avgifter, anstånd med skatt, omprövning och överklagande samt verkställighet som finns i skatteförfarande- lagen kan tillämpas också här. 
 Behov av förändring i andra lagar 
  
 Förslag:  
 I inkomstskattelagen (1999:1229) förs in en ny hänvis- ning till att bestämmelser om ytterligare skattskyldighet finns i den föreslagna lagen om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer. 
 I 6 kap. inkomstskattelagen finns bestämmelser om skattskyldighet för juridiska personer. I 18 § finns upplysningsvis hänvisningar till bestämmelser om ytterligare skattskyldighet för begränsat skatt- skyldiga i andra lagar. Där hänvisas till lagen om särskild inkomst- skatt för utomlands bosatta artister m.fl. och till kupongskatte- lagen. Denna bestämmelse behöver kompletteras med en hänvis- ning till den nya lagen om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer. 
 Förslaget tas in genom ett tillägg i 6 kap. 18 § IL. 
 472 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 19.7 
  
 Kommitténs överväganden angående källskatt 
  
 Förslag:  
 Det föreslås inte någon särskild inkomstskatt på räntor som komplement varken till finansieringsavdraget eller till det alternativa förslaget. 
 Om en särskild inkomstskatt på räntor till utländska juridiska personer ska föreslås bör det, som kommittén anför i avsnitt  
 19.6.1,  
 vara som ett komplement till de förslag som lämnas beträffande huvuduppdraget. Förslag till generella begränsningar i avdrags- rätten för ränta gör att det inte längre blir lika intressant att betala räntor till utlandet enbart i skatteundandragande syfte. 
 Kommittén föreslår ett finansieringsavdrag som presenteras i avsnitt 14. Beträffande finansieringsavdraget har kommittén gjort bedömningen att nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler kommer att kunna tas bort. Detta grundar sig på att finansieringsavdraget innebär en avsevärd begränsning av möjligheten till skatteundan- dragande med hjälp av ränteavdrag. 
  
 38  
  
 Kommittén anser av samma skäl att det inte heller finns skäl att kombinera finansierings- avdraget med en särskild inkomstskatt på räntor. 
 Som alternativt förslag presenteras ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag (avsnitt 16). Till skillnad från finansieringsavdraget anser kommittén att nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler bör finnas kvar i alternativförslaget. Skälen för detta är att även om förslaget begränsar möjligheten till skatteundandragande så kommer ränte- avdrag ändå få göras för negativa finansnetton upp till ett visst belopp (20 procent av avdragsunderlaget). 
  
 39  
  
 Att nuvarande regler om ränteavdragsbegränsning kommer att finnas kvar i alternativ- förslaget betyder att skatteundandragande med hjälp av ränteavdrag inom intressegemenskap kommer att vara mycket begränsad. När det gäller externa lån finns dock ingen ytterligare begränsning än den som följer av  
 EBIT-begränsningen 
  som sådan. 
 Om särskild inkomstskatt på ränta omfattar även ränta på externa lån skulle den kunna fylla en funktion som begränsning i dessa fall. Kommitténs uppfattning är dock att risken för skatte- undandragande är betydligt mindre när det gäller externa lån. Intresset av att införa en lagstiftning som kan verka avhållande på vissa sådana externa transaktioner måste också vägas mot den 
  
 38 
  
 Se närmare om detta i avsnitt 14.7.1. 
  
 39 
  
 Se närmare om detta i avsnitt 16.7.1. 
  
 473 
  
 Särskild inkomstskatt på ränta 
  
 SOU 2014:40 
  
 administration som ett förfarande med en särskilt inkomstskatt på räntor skulle medföra. Vid denna avvägning får det förhållandevis begränsade intresset av att införa skatten ge vika. Kommittén föreslår därför att inte heller det alternativa förslaget kombineras med en särskild inkomstskatt för räntor. 
 474 
 IX Konsekvenser 
 20 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 20.1 
  
 Inledning 
  
 Kommitténs huvudförslag innebär i korthet att avdragsrätten för negativt finansnetto slopas och ersätts med ett finansieringsavdrag som uppgår till 25 procent av det skattemässiga resultatet före avdraget. Som en del av förslaget föreslås att finansiella företag ska ta upp en schablonintäkt. Förslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2016. 
 Kommittén har också i enlighet med sitt uppdrag tagit fram ett förslag på källskatt på ränta (särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer), men förordar inte att det införs. 
 I det här avsnittet behandlas vilka konsekvenser förslaget kan förväntas få inom ett antal områden. Övervägandena bakom och möjliga alternativa utformningar av de olika förslagen behandlas i tidigare avsnitt. Den slopade avdragsrätten för negativt finansnetto, införandet av ett finansieringsavdrag och schablonintäkten för finansiella företag behandlas i avsnitt 14. Finansierings- och förenk- lingsförslag behandlas i avsnitt 15 och särskild inkomstskatt på ränta i avsnitt 19. 
 I avsnitt 20.2 redogörs för de offentligfinansiella effekterna av finansieringsavdraget, slopandet av avdragsrätt för negativt finans- netto samt förslagen om kortsiktig finansiering Konsekvenser för företag och enskilda redovisas i avsnitt 20.3, och effekter för olika sektorer redovisas i avsnitt 20.4. Realekonomiska effekter disku- teras i avsnitt 20.5 och effekter på kvinnor och män diskuteras i avsnitt 20.6. Effekter för Skatteverket och de allmänna förvalt- ningsdomstolarna redovisas i avsnitt 20.7. Avsnitt 20.8 tar särskilt upp konsekvenserna av den schablonintäkt för finansiella företag som är en del av förslaget. Kommittén har tre förslag till långsiktig finansiering. Konsekvenserna av dem behandlas i avsnitt 20.9, 20.10 och 20.13. Konsekvenserna av förenklingsförslaget om förändring- 
 477 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 ar i den s.k. ventilen vid ägarförändringar som skett via kapitaltill- skott beskrivs i avsnitt 20.11. Kommittén lämnar förslag på särskild inkomstskatt på ränta, dock utan att förorda att en sådan införs. Konsekvenserna av det förslaget redovisas i avsnitt 20.12. 
  
 20.2 
  
 Offentligfinansiella effekter 
  
 Detta avsnitt om offentligfinansiella effekter av huvudförslaget är indelat i två delar. Först analyseras den del av reformen som före- slås bli en permanent del av systemet (20.2.1). Därefter behandlas det kortsiktiga finansieringsbehovet (20.2.2). De första åren efter reformens införande uppstår nämligen en övergångseffekt som kräver ytterligare finansiering av engångskaraktär. 
  
 20.1.1 
  
 Data och beräkningar 
  
 Sammantaget föreslås en offentligfinansiellt neutral reform. De sammantagna effekterna av reformens samtliga komponenter redo- visas i tabell 20.1. Tabellen visar de offentligfinansiella effekterna för de fyra första åren efter införandet. Att den offentligfinansiella effekten är negativ de första åren har sin bakgrund i att reformen leder till en omfördelning av skatteuttaget. Företag som på grund av höga ränteavdrag i dag inte betalar någon skatt kommer att börja betala skatt. Många av dessa företag har dock stora sparade under- skott, vilket gör att de inte kommer att betala bolagsskatt de första åren efter reformens införande. När dessa sparade underskott har tagit slut ökar skattebetalningarna till den nya jämviktsnivån. De företag som på grund av finansieringsavdraget får sänkt skatt kom- mer att komma i åtnjutande av denna skattesänkning omedelbart efter reformens införande. Sammantaget innebär det att det behövs kompletterande finansiering av reformen de första åren efter införandet. 
 Reformen kommer att leda till olika beteendeförändringar som kan påverka skatteintäkterna. Normalt sett beaktas inte beteende- effekter vid offentligfinansiella beräkningar, men undantag kan göras om det finns starka skäl till det. 
  
 1  
  
 Beteendeförändringarna kan både öka och minska skatteintäkterna. Eftersom finansiella kostnader i 
  
 1  
 För en beskrivning av de principer som används vid offentligfinansiella beräkningar vid skatteförändringar, se Finansdepartementet (2013). 
 478 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 företag med negativt finansnetto inte längre får dras av kommer kostnaderna för lånefinansiering att öka. Detta får till följd att företagen i ökad utsträckning finansierar sig med eget kapital. Det kommer inte att direkt leda till ändrade skattebetalningar, då utdelning och ränta i huvudsak beskattas lika i Sverige. Andra former av finansiering som ersätter lånefinansiering kan också förväntas öka. I de fall hyror fortfarande är fullt avdragsgilla kan lånefinansierat ägande av tillgångar i vissa fall ersättas av hyra av samma tillgångar. En sådan beteendeförändring minskar företagens skattebetalningar. Enskilda näringsidkare har fortfarande full avdragsrätt för finansiella kostnader. En viss överflyttning av hög- belånad verksamhet från aktiebolagssektorn till enskild närings- verksamhet kan därför förutses. 
 Andra beteendeförändringar kan förväntas öka skatteintäkterna. Den effektiva skattesatsen på ökade rörelsevinster sjunker från 22 till 16,5 procentenheter. Det kan förväntas leda till en ökning av vinster som redovisas i Sverige. Reformen bedöms få en positiv effekt på realekonomin, vilket i sin tur har positiva effekter på skatte- intäkterna. 
 Det är svårt att kvantifiera ovanstående beteendeeffekter. Då effekterna dessutom går åt olika håll finns det inte starka skäl att avvika från principen om att inte beakta beteendeförändringar. Med detta sagt är ändå kommitténs bedömning att beteendeförändring- arna sammantaget åtminstone inte har en negativ inverkan på skatte- intäkterna. 
 Tabell 20.1 Reformeffekt på offentliga finanser, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 1. 
  
 Finansieringsavdrag och slopat avdrag 
  
 för negativt finansnetto 
  
 -13,3 
  
 -10,0 
  
 -6,7 
  
 -4,5 
  
 2a. 
  
 Schablonintäkt för finansiella företag 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 2b. 
  
 Teknisk justering schablonintäkt för 
  
 finansiella företag 
  
 -1,7 
  
 -1,7 
  
 -1,7 
  
 -1,7 
  
 3. 
  
 Slopad avdragsrätt för vissa efterställda lån 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 4. 
  
 Räntebeläggning av säkerhetsreserven 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 5. 
  
 Ventilen 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 6. 
  
 Höjd räntebeläggning av periodiseringsfonder 
  
 0,3 
  
 0,3 
  
 0,3 
  
 0,3 
  
 Summa 
  
 -8,8 
  
 Franklin 
  
 -2,2 
  
 0,0 
  
 479 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 Fem delar av finansieringen (punkterna  
 2–6 
  i tabellen ovan) redo- visas separat i följande avsnitt  
 (20.8–20.13). 
  I detta avsnitt redo- visas beräkningen av den offentligfinansiella effekten av finansi- eringsavdraget, kombinerat med avskaffad avdragsrätt för negativt finansnetto. Som framgår av tabellen ovan är finansieringsavdraget kombinerat med slopat avdrag för negativt finansnetto fullfinansi- erad från och med år fyra. Kostnaderna för reformen i punkt 1 mot- svarar då exakt summan av de kostnader och intäkter som redovisas i punkterna  
 2–6. 
  
 Beräkningen i punkt 1 har gjorts på följande sätt. Först har reformen simulerats utifrån faktiska data från perioden  
 2007–2012. 
  Data är hämtade från databasen FRIDA. I databasen FRIDA finns samtliga svenska aktiebolags skattedeklarationer inlagda. Av dessa deklarationer framgår bland annat företagens skattemässiga över- skott och underskott och deras finansiella intäkter och finansiella kostnader. Företagens deklarerade finansiella intäkter och finansi- ella kostnader avviker på vissa punkter från förslagets definition av finansiella intäkter och finansiella kostnader, men bedöms vara en tillräckligt god approximation av dessa för att ge en tillfreds- ställande grad av säkerhet i beräkningarna. 
 I punkt 2a redovisas effekten av en schablonintäkt för finansiella företag. Schablonintäkten beräknas generera 4 miljarder kronor i skatteintäkter för staten. Under den här studerade perioden, 2007– 2012, var finansiella företags skattebetalningar ovanligt låga på grund av finanskrisen. Den minskning i skattebetalningar som finansieringsavdraget skulle ha medfört för finansiell sektor låg därför på i genomsnitt endast 2,3 miljarder kronor. En teknisk justering för mellanskillnaden måste göras, eftersom skatteintäkterna från schablonintäkten ska motsvara de minskade skatteintäkterna som följer av finansieringsavdraget. I punkt 2b görs denna justering. 
 Den simulerade effekten av reformen på skattebasen (rad 1 i tabell 20.2) behöver justeras på ett antal punkter (rad  
 2–6 
  i tabell 20.2). Som nämnts ovan beskrivs beräkningarna på dessa punkter under respektive delavsnitt. Som tidigare nämnts är reformen offentlig- finansiellt neutral från år fyra och framåt. För de första tre åren föreligger dock ett extra finansieringsbehov. Förslagen till extra finansiering för att täcka upp detta finansieringsbehov redovisas i avsnitt 20.2.2. 
 480 
 SOU 2014:40 Konsekvenser av huvudförslaget 
 Tabell 20.2 Beräkning av effekten av finansieringsavdrag, kombinerat med slopade avdrag för negativa finansnetton, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 1. 
  
 Effekt på skattebas enligt data 
  
 -20 
  
 -5 
  
 10 
  
 20 
  
 2. 
  
 Justering för införda avdragsbegränsningar 
  
 -40 
  
 -40 
  
 -40 
  
 -40 
  
 3. 
  
 Justering för finansiell sektor 
  
 -10 
  
 -10 
  
 -10 
  
 -10 
  
 4. 
  
 Justering för fasta driftsställen 
  
 -6 
  
 -6 
  
 -6 
  
 -6 
  
 5. 
  
 Justering för internationella företag med ränteavdrag 
  
 som matchar andra inkomster 
  
 -5 
  
 -5 
  
 -5 
  
 -5 
  
 6. 
  
 Justering för nekade avdrag för neg. finansnetto 
  
 i ägda handelsbolag 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 7. 
  
 Ränta i leasingkontrakt som redovisats som hyra 
  
 7 
  
 7 
  
 7 
  
 7 
  
 8. 
  
 Finansieringsavdrag på punkt 2, 4, 6, 7 
  
 8,3 
  
 8,3 
  
 8,3 
  
 8,3 
  
 Summa förändring skattebas 
  
 -60,7 
  
 -45,7 
  
 -30,7 
  
 -20,7 
  
 Förändrad skatt (22 procent av skattebas) 
  
 -13,3 
  
 -10,0 
  
 -6,7 
  
 -4,5 
  
 Kommentarer 
  
 1. 
  
 Beräkning är gjord med en simulering av reformen för  
  
 2007–2012. 
  
 2. 
  
 Ränteavdragsbegränsningarna som infördes 2013 beräknas ha träffat ränteavdrag på sammanlagt 40 miljarder kronor per år. I data för  
  
 2007–2012 
  finns dessa ränteavdrag med. En justering måste därför göras för att undvika en dubbelräkning. 
  
 3. 
  
 Teknisk justering. Finansiella företags redovisning är inte upp- ställd som andra aktiebolags redovisning. Det får till följd att det för många finansiella företag utifrån deklarationsdata framstår som om de har ett negativt finansnetto. Så är dock inte fallet och därmed finns det inga nekade ränteavdrag på riktigt, utan bara i data. Justeringen för finansiell sektor tar bort denna effekt. 
  
 4. 
  
 Utländska koncernbolags fasta driftsställen i Sverige har koncern- bidragsrätt gentemot svenska koncernbolag. I det koncern- register som ingår i databasen FRIDA syns inte att utländska dotterbolags fasta driftsställen ingår i koncernen. Möjligheterna till utjämning av finansnetton inom koncernen framgår därför inte. Justeringen utgör en bedömning av denna effekt. 
  
 5. 
  
 I data förefaller det som om vissa multinationella företag lägger ränteavdrag och matchande andra intäkter i Sverige, utan att ha någon nämnvärd verksamhet här. Det gör de sannolikt för att 
  
 481 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 tillgodogöra sig möjligheten att kvitta  
 icke-ränteintäkter 
  mot räntekostnader, något som inte är möjligt i många andra länder. Om räntor inte får dras av i Sverige kommer dessa företag att sluta att förlägga intäkter som matchar räntekostnaderna till Sverige. Det görs en justering för denna effekt, baserad på hur det ser ut i data. Det finns dock en viss osäkerhet om storleken på effekten. 
  
 6. 
  
 Negativt finansnetto i handelsbolag som ägs av aktiebolag kommer inte att få dras av (om de inte kan kvittas mot finan- siella intäkter i aktiebolaget). Detta kommer att öka aktiebolagens beskattningsbara inkomst med i storleksordningen 5 miljarder kronor. 
  
 7. 
  
 Enligt SCB:s finansmarknadsstatistik leasas tillgångar på 150 miljarder kronor i form av operationell leasing. Räntedelen av dessa leasar bedöms falla inom definitionen av finansiell kostnad efter reformen. Med en antagen räntesats på 5 procent innebär det att ytterligare 7,5 miljarder kronor ingår i de negativa finans- nettona. (Richards bedöms nästan uteslutande gå till företag som redan har negativt finansnetto.) Vissa hyror kommer dock att 
  
 undantas på grund av regeln om att räntedelen av en hyra inte behöver avskiljas om de sammanlagda hyror som en koncern erlägger understiger 300 000 kronor. Därför bedöms enbart 7,0 miljarder kronor hänföras till negativa finansnetton. 
  
 8. 
  
 Nekade ränteavdrag kommer att påverka underlaget för finan- sieringsavdrag. Sammantaget innebär justeringarna i tabellen ovan att mängden nekade avdrag minskar. Därmed minskar också underlaget för finansieringsavdrag och de finansierings- avdrag som medges. 
  
 Som framgår ovan finns det en viss osäkerhet i beräkningarna av de offentligfinansiella effekterna av reformen. Två utgångspunkter för kommitténs arbete har varit att reformen ska vara fullt finansierad och att beskattningen av företagssektorn inte ska öka. Om det visar sig att skatteintäkterna blir högre eller lägre än beräknat efter refor- men kan det därför, givet dessa syften, vara motiverat att justera finansieringsavdraget något. 
 482 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 20.2.1 
  
 Det kortsiktiga finansieringsbehovet 
  
 Ett avdragsförbud för negativt finansnetto ökar bolagsskatteintäkt- erna. Denna intäktsökning är mindre de första åren efter reformens införande, men efter fyra år är intäktsökningen relativt stabil. Tids- profilen beror på att en del företag som på grund av avdrags- förbudet får ett högre skattepliktigt resultat har stora sparade underskott. Dessa företag betalar i dagens skattesystem inte någon bolagsskatt. De första åren efter reformens införande kan sådana företag utnyttja sparade underskott och behöver därför inte betala bolagsskatt. När de sparade underskotten tar slut börjar dessa företag att betala bolagsskatt och skatteintäkterna ökar. 
 Efter fyra år bedöms bolagsskattebasen ha kommit relativt nära sin långsiktiga jämviktsnivå. Det tre första åren tillkommer dock ett finansieringsbehov av engångskaraktär. Det första året medför finansieringsavdraget i kombination med slopat avdrag för negativt finansnetto att skattebetalningarna sjunker med 13,3 miljarder kronor. På lång sikt (från och med det fjärde året och framåt) är finansieringsbehovet 4,5 miljarder kronor. En finansiering som täcker det långsiktiga finansieringsbehovet på 4,5 miljarder kronor föreslås därför. För att reformen ska vara fullt finansierad också på kort sikt finns behov av finansiering av engångskaraktär. Det rör sig om cirka 8,8 miljarder kronor det första året, cirka 5,5 miljarder kronor det andra året och cirka 2,2 miljarder kronor det tredje året. Det sammanlagda behovet av engångsfinansiering bedöms alltså som omfattande, cirka 16 miljarder kronor. 
 För att reformen ska vara fullfinansierad även på kort sikt krävs därför kompletterande finansiering. Den kompletterande finan- sieringen kommer från tre källor. Återföringar från periodiserings- fonder föreslås ske till samma effektiva skattesats som avsättning- arna gjordes. Den skattesänkning som träffar skadeförsäkrings- företagens säkerhetsreserv föreslås kompenseras under en sexårs- period. En halvering av ingående förlustavdrag föreslås vid införan- det av reformen. 
 Återföringar från periodiseringsfonder 
 Avsättningar till periodiseringsfonder medför en skattelättnad på 22 procent av avsatt belopp om avsättningarna sker före reformens införande. Efter reformen är återföringar från periodiseringsfonderna 
 483 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 finansieringsavdragsgrundande och den effektiva skattesatsen är därför 16,5 procent. I syfte att utjämna beskattningen mellan av- sättning och återförande av periodiseringsfonderna sker återföring- en av periodiseringsfonderna med 133 procent av avsatt belopp. På så sätt blir den effektiva skattesatsen 22 procent också på åter- föringarna. Periodiseringsfonderna måste återföras inom sex år. När sex år har gått kommer därför periodiseringsfonderna som är avsatta till 22 procents skattesats att vara slut. Effekten av att åter- föra periodiseringsfonder från tiden innan reformens införande upphör därför efter sex år. Vid reformens införande bedöms 310 miljarder kronor ligga i periodiseringsfonder. Vid en jämn återföring över sex år medför en beskattning av återförda periodiseringsfonder till 22 procent ökade skatteintäkter med 2,8 miljarder kronor per år. 
 Företagens  
 administrativa kostnader  
 för åtgärden består i att multiplicera återförda periodiseringsfonder med 1,33 under dessa sex år. För företag med datoriserad bokföring bedöms beräkningen inte medföra några administrativa kostnader överhuvudtaget. För andra företag bedöms beräkningen vara så pass enkel att kost- naderna för beräkningen är försumbara.  
 Realekonomiskt  
 bedöms förslaget inte ha någon negativ påverkan på ekonomin, då det inne- bär en oförändrad beskattning av vinster som upparbetats före reformen. 
 Kompenserande beskattning av säkerhetsreserven 
 Skadeförsäkringsföretagens avsättningar till säkerhetsreserv medför ett avdrag på 22 procent om de görs innan reformens införande. Efter reformen medför återföringar en effektiv beskattning på 16,5 procent, eftersom återföringen är finansieringsavdragsgrund- ande. De mellanliggande 5,5 procenten föreslås avskattas under en sexårsperiod. Givet en avsättning på 113 miljarder kronor innebär avskattningen skatteintäkter på 1 miljard kronor per år i sex år. Endast ett fåtal företag har avsättningar till säkerhetsreserven, vilket gör att de  
 administrativa kostnaderna  
 för företagen är obetydliga.  
 Realekonomiskt  
 innebär avskattningen att de berörda företags skattekredit minskar. En skattekredit riktad till en speciell bransch bedöms som samhällsekonomiskt snedvridande. I och med att en sådan skattekredit minskar bedöms åtgärden som samhällsekono- miskt effektiv. 
 484 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 Halverade förlustavdrag vid införandeåret 
 Vid införandet av reformen föreslås att ingående förlustavdrag halveras, som en engångsåtgärd. Det minskar företagens möjlighet- er att kvitta vinster mot tidigare års förluster. Effekten av detta är störst åren närmast efter en halvering av ingående förlustavdrag. Det beror på att ett företag som har ett tillfälligt underskott har en relativt stor sannolikhet att åter gå med vinst. Har företaget inte efter ett antal år lyckats vända resultatet är sannolikheten för att företaget börjar gå med vinst liten. Sannolikheten för att gamla förlustavdrag ska utnyttjas sjunker därför med tiden. En halvering av sparade förlustavdrag har därför störst effekt de första åren efter reformens införande. 
 De  
 administrativa kostnaderna  
 för företagen för en halvering av förlustavdragen bedöms som små. 164 000 företag berörs av för- slaget. Dessa företag kommer att behöva halvera förlustavdragen en gång. Detta är en enkel beräkning och bedöms ta två minuter per företag. Denna typ av arbete bedöms vanligen utföras av ekonomi- handläggare, till en kostnad av 266 kronor i timmen enligt MALIN (Tillväxtverkets databas över skattningar av administrativa kost- nader). De totala administrativa kostnaderna beräknas till 1,5 mil- joner kronor.  
 Realekonomiskt  
 finns ett antal aspekter att beakta. En del av förlustavdragen har uppstått genom mycket stora ränte- avdrag. Att dessa sparade förlustavdrag minskas bör inte ha några större samhällsekonomiska konsekvenser. En del förlustavdrag har uppstått i företag som gjort stora kostnadsförda investeringar. Att minska dessa förlustavdrag minskar avkastningen på den typen av investeringar. Å andra sidan innebär reformen som helhet att av- kastningen på denna typ av investeringar beskattas lindrigare efter reformen än innan, då den effektiva skatten på avkastningen sjunker från 22 till 16,5 procent. 
 Sammanfattning 
 Den kortsiktiga finansieringen redovisas i tabell 20.3. Effekterna skiljer sig något åt mellan olika år. Alla effekter är av engångs- karaktär. Efter en infasningsperiod på sex år bedöms reformen ligga mycket nära sin långsiktiga jämvikt. 
 485 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 Tabell 20.3 Finansieringsbehov för huvudförslaget under infasningsperioden, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 År 5 
  
 År 6 
  
 Finansieringsbehov 
  
 -8,8 
  
 Franklin 
  
 -2,2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Periodiseringsfonder 
  
 2,8 
  
 2,8 
  
 2,8 
  
 2,8 
  
 2,8 
  
 2,8 
  
 Säkerhetsreserven 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 Halverade förlustavdrag 
  
 5,3 
  
 3,3 
  
 2,4 
  
 1,3 
  
 0,9 
  
 0,7 
  
 Summa 
  
 0,3 
  
 1,6 
  
 4 
  
 5,1 
  
 4,7 
  
 4,5 
  
 Som framgår av tabellen ovan finns det en viss överfinansiering under infasningsperioden. Det finns en viss osäkerhet i bedöm- ningen av den offentligfinansiella effekten av reformen, särskilt på kort sikt. Reformen bedöms på sikt vara fullfinansierad. På kort sikt kan situationen dock vara annorlunda. Den långsiktiga beräk- ningen av de offentligfinansiella effekterna utgår från ett genom snittsläge för vinstnivå och negativt finansnetto. Om vinstnivån är hög medges större finansieringsavdrag, vilket fördyrar reformen. Om räntenivån är hög ökar storleken på de avdrag för negativt finansnetto som nekas, vilket sänker statens finansieringsbehov för reformen. Beroende på vinst- och räntenivå vid införandeåret kan den offentligfinansiella effekten av reformen bli annorlunda än vad som beräknats ovan. Om vinstnivån är hög och ränteläget lågt vid införande kan det därför behövas tillkommande kortsiktig finan- siering. Är situationen den omvända behövs däremot mindre kort- siktig finansiering än beräknat. 
  
 20.3 
  
 Konsekvenser för företag och enskilda 
  
 Eftersom finansieringsavdraget utgör 25 procent av underlaget för finansieringsavdrag är avdraget enkelt att beräkna när underlaget är fastställt. Underlaget utgörs av dagens skattemässiga resultat, men med återläggning av eventuellt negativt finansieringsnetto. Sam- manlagt berörs cirka 400 000 aktiebolag och ekonomiska förening- ar av förslaget. Av dessa har cirka 50 000 inga finansiella intäkter eller finansiella kostnader, och betalar heller ingen bolagsskatt. För dessa företag innebär förslaget ingen skillnad mot i dag. 
 För de flesta företag är beräkningen av finansnettot enkel och kan göras genom att addera relevanta poster i bokföringen. I vissa 
 486 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 fall kan det dock vara mer komplicerat att avgöra om en intäkt eller kostnad ska ingå i finansnettot. 
 En uppskattning av hur många företag som kommer att behöva lägga ned tid på bedömningsfrågor har gjorts på följande sätt. Före- tag som inte har särskilt komplicerad finansieringsstruktur bedöms i de allra flesta fall kunna hämta de uppgifter som behövs för att beräkna finansnettot direkt från bokföringen. Det som kan kompli- cera för företagen är om gränsdragningen mellan finansiella kost- nader och andra kostnader är svår att göra. Det bör relativt snabbt utvecklas rutiner för bedömningar av om till exempel en valuta- kursvinst är hänförlig till finansnettot eller inte. Standardmässiga transaktioner bör därför sällan orsaka bedömningsproblem. Det kommer dock alltid att finnas specialfall som kräver en grundligare analys. En sådan analys bedöms i normalfallet utföras av en revisor eller en person med motsvarande kompetens. Kostnaderna för att anlita en revisor anges i Tillväxtverkets databas MALIN till 2 250 kronor per timme. Det är svårt att bedöma hur många gränsfall som kan komma i fråga. Lite mer avancerade bedömningsfrågor gällande vad som ska klassas som en finansiell respektive icke- finansiell transaktion bör i första hand uppstå för företag som genomför relativt avancerade former av transaktioner. En bedöm- ningsfråga som återkommer flera gånger behöver bara bedömas en gång. För att bedöma de årliga administrativa kostnaderna behövs därför en uppskattning av hur många tidigare okända svårbedömda fall som tillkommer per år. Det är inte helt enkelt att bedöma hur många företag som gör svårbedömda transaktioner. Enligt Till- växtverkets undersökning Företagens villkor och verklighet 2011 finns det cirka 12 000 företag som exporterar för mer än en miljon kronor. Då internationella transaktioner ofta är mer avancerade än inhemska har denna siffra tagit som utgångspunkt för en bedöm- ning antalet företag som ställs inför lite mer avancerade bedöm- ningsfrågor. Om dessa företag i genomsnitt möter en ny svår- bedömd situation per år kommer 12 000 svårbedömda fall att upp- stå per år. Givetvis kommer inte alla exporterande företag att regel- mässigt stöta på nya svårbedömda former av transaktioner och givetvis kommer icke exporterande företag ibland att stöta på sådana. Sammantaget bedöms dessa två förhållanden att ta ut varan- dra. Om 12 000 gränsfall uppstår per år och de i genomsnitt medför två timmars analys, kommer 24 000 arbetstimmar åtgå. Den totala administrativa kostnaden blir då 54 miljoner kronor i denna del. 
 487 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 Till detta kommer kostnaderna för att beräkna finansierings- avdraget och underlaget för detta. Om det inte finns några bedöm- ningsfrågor att ta hänsyn till bedöms tidsåtgången vara fem minuter per företag, för cirka 350 000 berörda företag. Denna typ av arbete bedöms vanligen utföras av ekonomihandläggare, till en kostnad av 266 kronor i timmen enligt MALIN. Den sammanlagda kostnaden för samtliga berörda företag blir då 8 miljoner kronor. 
 De nuvarande ränteavdragsbegränsningsreglerna ska enligt för- slaget avskaffas. Det bedöms minska de administrativa kostnaderna för företagen men med hur mycket är svårt att bedöma, då det inte finns någon mätning att utgå ifrån. Avskaffandet av aktiefållan (se avsnitt 14.5.5) förenklar också för företagen. 
  
 20.4 
  
 Effekter för olika sektorer 
  
 I detta avsnitt beskrivs huvudförslagets effekt på olika branscher. Effekter av den kortsiktiga finansieringen ingår inte i denna analys, inte heller effekter av ventilen och den höjda schablonintäkten för periodiseringsfonder. Som branschindelning används SCB:s indel- ning i 19 delsektorer baserat på  
 SNI-klassificering. 
  
 Det finns anledning att i detta sammanhang något beröra de effekter ett slopat avdrag för negativt finansnetto kan ha på kost- naderna för lånefinansiering. Med utgångspunkt från de skatte- satser som redan inledningsvis angetts i betänkandets sammanfatt- ning – 22 procent formell skattesats och 16,5 procent effektiv bolags- skattebelastning på grund av finansieringsavdraget – kan följande konstateras. 
 Vid nuvarande ränteläge på cirka 3 procent innebär ett vägrat avdrag, jämfört med fullt avdrag, en fördyring av räntekostnaden efter skatt med 0,5 procentenheter eller från 2,5 procent till 3,0 pro- cent. Vid ett mer normalt ränteläge på 5 procent uppgår fördyringen efter skatt till 0,82 procentenheter eller från 4,18 till 5,0 procent. 
 Det är vidare viktigt att observera att det inte är belåningsgraden som är avgörande för hur lånefinansieringskostnaderna påverkas, utan det avgörande för effekten är relationen mellan avkastnings- nivån på arbetande kapital jämfört med räntekostnaden för belån- ingen. Det betyder att även hög belåning, om lånemedlen används till ett projekt med högre avkastningsnivå än låneräntan, kan vara lönsammare efter skatt i det nya systemet utan avdragsrätt för räntan men en effektiv skattesats på 16,5 procent än i det nuvarande 
 488 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 skattesystemet med fullt ränteavdrag och en skattesats på 22 pro- cent. 
 Tabell 20.4 belyser var balanspunkten för oförändrad skatte- belastning ligger vid en låneränta på 5 procent, det vill säga vid ett normalränteläge högre än i dag, och olika avkastningsnivåer på arbetande kapital. 
 Tabell 20.4 Balanspunkt för oförändrad skattebelastning 
  
 Avkastning på arbetande kapital 
  
 Möjlig belåningsgrad för oförändrad skatt 
  
 5 procent 
  
 25 procent 
  
 10 procent 
  
 50 procent 
  
 15 procent 
  
 75 procent 
  
 Vid högre avkastning på arbetande kapital blir skattebelastningen lägre än i nuvarande system vid angivna belåningsgrader. 
 Slutsatsen av det anförda är att det även i det föreslagna bolags- skattesystemet kan vara lönsamt att till lika stor del som hittills lånefinansiera goda investeringar. Av den anledningen kan skatte- belastningen i branscher med relativt hög belåningsgrad ändå sjunka om avkastningen på arbetande kapital är tillräckligt hög. 
  
 20.4.1 
  
 Branschfördelning och bolagsskatten 
  
 Tabell 20.5 visar hur skatteuttaget förändras 2011 om finansierings- avdraget hade varit i kraft sedan år 2007. Anledningen till att simu- leringen gjorts på detta sätt är att reformen under en infasnings- period ger lägre bolagsskattebetalningar än vad den gör på några års sikt. Efter fyra år har infasningseffekten i stort sett klingat av. 
 Mer specifikt beräknas bolagsskattebasen för varje sektor år 2011 under det system som rådde 2011 med justeringar för 2013 års regler om ränteavdragsbegränsningar. Sedan simuleras hur skatte- basen förändras för sektorerna om huvudförslaget hade varit det rådande bolagsbeskattningssystemet. Uppgifterna i tabell 20.5 be- skriver huvudförslagets effekt på bolagsskatteuttaget (i miljoner kronor) i jämförelse med det verkliga bolagsskatteuttaget år 2011 (med justering för 2013 års regler för ränteavdragsbegränsningar). Ett positivt belopp betyder att branschen skulle ha betalat mer i bolagsskatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Ett negativt belopp betyder att branschen betalar mindre i bolags- 
 489 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 skatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Då simuleringen har gjorts för ett år, 2011, så kan speciella omstän- digheter det året påverka utfallet för en enskild bransch. Resultaten ska därför ses som indikationer om utfall på branschnivå. Tabellen summerar till ett underskott. Till ungefär hälften beror det på att vissa effekter av reformen inte är direkt synliga i de data som simuleringen utgår från, se punkt  
 3–8 
  i tabell 20.2 för en närmare förklaring. 
 Sammanfattningsvis bör resultaten ses som indikationer om ut- fall på branschnivå. Kvalitativt sett framstår resultaten som rimliga i den meningen att förändringarna i skattebetalningar följer ett förväntat mönster på branschnivå. Som nämns ovan, har skatte- betalningarna för finans- och försäkringsverksamhet justerats för effekterna av schablonintäkten för finansiella företag, slopad avdrags- rätt för vissa efterställda lån och räntebeläggningen av säkerhets- reserven. Branschen påverkas mycket av dessa finansieringsförslag och diskuteras separat i avsnitten  
 20.8–20.10. 
  
 Resultaten för sektorn Fastighetsverksamhet sticker ut med en skatt som blir 3 226 miljoner kronor högre med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Vidare får sektorerna Vård och omsorg samt Transport och magasinering med de föreslagna reg- lerna en skatt som är cirka 598 respektive 570 miljoner kronor högre än med nuvarande regler. Sektorerna Tillverkning och Handel får en skatt som är cirka 3 247 respektive 2 960 miljoner kronor lägre än med nuvarande regler. Det är värt att poängtera att den sista raden Ej tilldelad sektor får en skatt som är 469 miljoner kronor högre med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Koncernerna som faller in i denna sektor är sådana som inte kunnat tilldelas en specifik sektor utifrån den empiriska konsolideringen från FRIDA:s bolagsnivådata. 
 Sektorn Fastighetsverksamhet urskiljer sig i tabell 20.5 med den klart största ökningen av beskattningsbar inkomst. Den rapport- erade ökningen i tabell 20.5 är dock koncentrerad till ett fåtal större koncerner. De fem koncerner som i absoluta tal får störst ökning av skattebetalningarna står för 35 procent av den totala ökningen i sektorn. Borträknas statligt ägda koncerner får ingen fastighets- koncern en ökad bolagsskatt på mer än 100 miljoner kronor. Vidare står 20 koncerner för 56 procent av de 3 226 miljoner kronorna i ökad bolagsskatt. Av dessa 20 koncerner är 19 inom underkate- gorin Förvaltare av egna eller arrenderade fastigheter (SNI 682). Det är med andra ord ett relativt fåtal högt belånade fastighetsbolag 
 490 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 som bär nästan hela skatteökningen. Dessa bolag är generellt kon- centrerade till kommersiella fastigheter. En eventuell övervältring i form av högre hyror bör därför i första hand ske på kommersiella lokaler, inte på bostadsfastigheter. 
 Resterande del av detta avsnitt syftar till att analysera vad de observerade förändringarna i tabell 20.5 beror på och hur detta kan tänkas påverka ekonomin framgent. Sektorerna Finans- och försäk- ringsverksamhet, Offentlig förvaltning och försvar samt de företag som faller under Ej tilldelad sektor exkluderas från analysen eftersom särskilda villkor gäller för dessa sektorer. 
 491 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 Tabell 20.5 Förändring skatteinbetalningar år 2011 
 Förändrad beskattning är baserad på en simulering av hur varje koncerns bolagsskattebas förändras ifall huvudförslaget infördes 2007. Förändringen är den nya beskattningen framräknad av simulerad bolagsskatt minus faktisk bolagsskatt 2011 (med justering för 2013 års regler för ränteavdragsbegränsningar). Data på bolagsnivå från FRIDA har konsoliderats till koncerndata. Med koncern avses här företag med koncernbidragsrätt, det vill säga företag som direkt eller indirekt ägs till minst 90 procent av moderbolaget och som beskattas i Sverige. Sektorsindelningen är hämtad från SCB och är baserad på deras indelning av tvåsiffriga  
 SNI-koder. 
  Siffran för sektorn Finans- och försäkringsverksamhet är inte rättvisande eftersom det finns datamässiga problem med vissa finansiella företag. Se punkt 3 under tabell 20.2 för en beskrivning av de datamässiga problemen. 
  
 Sektor 
  
 Förändrad beskattning 
  
 (miljoner kr) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 79 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 -770 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 -3 
  247 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 -477 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, avfallshantering 
  
 och sanering 
  
 86 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 -44 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och motorcyklar 
  
 -2 
  960 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 570 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 -778 
  
 J 
  
 Informations- och kommunikationsverksamhet 
  
 138 
  
 K 
  
 Finans- och försäkringsverksamhet 
  
 453 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 3 226 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap 
  
 och teknik 
  
 -979 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och andra 
  
 stödtjänster 
  
 31 
  
 O 
  
 Offentlig förvaltning och försvar; obligatorisk 
  
 socialförsäkring 
  
 -1 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 -46 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 598 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 -40 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 -32 
  
 N/A 
  
 Ej tilldelad sektor 
  
 469 
  
 Summa 
  
 -3 
  723 
  
 492 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 20.4.2 
  
 Branschfördelning av bolagsskatt och ekonomisk aktivitet 
  
 I tabellerna  
 20.6–20.9 
  som presenteras nedan används en rad olika mått på olika sektorers ekonomiska aktivitet. Syftet med analysen är att koppla förändringar i bolagsskatteinbetalningar till faktisk ekonomisk aktivitet och därför används mått som varje branschs andel av det samlade förädlingsvärdet snarare än redovisnings- mässiga mått som resultat före bokslutsdispositioner och skatt. Dessa mått är framtagna med hjälp av näringsverksamhetsdata från SCB:s statistikdatabas. 
 I tabell 20.6 presenteras andelen av de totala bolagsskatteinbetal- ningarna under det rådande systemet 2011 (kolumn 1), under det föreslagna huvudalternativet (kolumn 2), förändringen i andel (kolumn 3), samt varje sektors andel av bolagssektorns samlade förädlingsvärde, det vill säga dess  
 BNP-tillskott 
  (kolumn 4). Infor- mationen i kolumnerna  
 1–3 
  konverterar de absoluta siffrorna från tabell 20.5 till andelar. Sektorn Fastighetsverksamhet uppvisar den största positiva differensen i absoluta tal i tabell 20.5. Fastighets- verksamhet står för 2,6 procent av skatteinbetalningar i kolumn 1 och 6,3 procent i kolumn 2, en ökning med 3,6 procentenheter. Relationen mellan Fastighetsverksamhets andel av bolagssektorns förädlingsvärde och dess andel av bolagsskatten blir mera lika under det föreslagna huvudalternativet. Fastighetsverksamhet står för 7 procent av bolagssektorns samlade förädlingsvärde. Sektorn Tillverkning uppvisade den största absoluta minskningen i skatte- inbetalningar i tabell 20.5. Förändringen i andel av skatteinbetal- ningar faller från 21,9 till 17,5 procent medan dess andel av bolags- sektorns förädlingsvärde är 24 procent. Sektorn Handel uppvisade en absolut minskning på 2 960 miljoner kronor i tabell 20.5 och dess andel av bolagssektorns samlade förädlingsvärde är 16,4 pro- cent. 
 Som helhet speglar andelen av bolagsskatten varje sektors andel av förädlingsvärdet relativt väl. Under det befintliga systemet som rådde 2011 sticker sektorn Fastighetsverksamhet ut med enbart 2,6 procent av bolagsskattebetalningarna och 7 procent av det sam- lade förädlingsvärdet. Även sektorn Utvinning av mineral sticker ut, fast i andra änden av fördelningen, med 4,1 procent av bolags- skattebetalningarna och enbart 1,4 procent av förädlingsvärdet. Finansieringsavdraget trycker dock ihop dessa skillnader och sek- torn Utvinning av minerals andel av bolagsskattebetalningarna 
 493 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 faller med en procentenhet och sektorn Fastighetsverksamhet ser sin andel av bolagsskattebetalningarna öka till 6,3 procent. 
 Tabell 20.6 Sektorsvis effekt av finansieringsavdraget på bolagsskatteinbetalningar och förädlingsvärde 
  
 Andel av total 
  
 bolagsskatt 
  
 Före 
  
 Efter 
  
 Föränd- 
  
 Andel av för- 
  
 ring 
  
 ädlingsvärdet 
  
 Sektor 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 0,008 
  
 0,009 
  
 0,001 
  
 0,025 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 0,041 
  
 0,031 
  
 -0,010 
  
 0,014 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 0,219 
  
 0,175 
  
 -0,044 
  
 0,240 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 0,021 
  
 0,014 
  
 -0,006 
  
 0,039 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, 
  
 avfallshantering och sanering 
  
 0,005 
  
 0,005 
  
 0,001 
  
 0,007 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 0,090 
  
 0,086 
  
 -0,003 
  
 0,082 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och 
  
 motorcyklar 
  
 0,189 
  
 0,149 
  
 -0,040 
  
 0,164 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 0,020 
  
 0,026 
  
 0,006 
  
 0,063 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 0,009 
  
 0,000 
  
 -0,009 
  
 0,022 
  
 J 
  
 Informations- och 
  
 kommunikationsverksamhet 
  
 0,051 
  
 0,051 
  
 0,000 
  
 0,077 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 0,026 
  
 0,063 
  
 0,036 
  
 0,070 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, 
  
 vetenskap och teknik 
  
 0,070 
  
 0,057 
  
 -0,013 
  
 0,079 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster 
  
 och andra stödtjänster 
  
 0,021 
  
 0,021 
  
 0,000 
  
 0,049 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 0,004 
  
 0,004 
  
 -0,001 
  
 0,014 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 0,014 
  
 0,021 
  
 0,006 
  
 0,039 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 0,008 
  
 0,007 
  
 -0,001 
  
 0,010 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 0,003 
  
 0,002 
  
 0,000 
  
 0,008 
  
 20.4.3 
  
 Branschfördelning av bolagsskatt, tillgångar och investeringar 
  
 Diskussionen i samband med tabell 20.6 syftade till att jämföra hur bolagsskatteinbetalningar fördelas mellan sektorerna samt hur detta står i proportion till varje sektors tillskott till BNP. De olika sek- torernas ekonomiska verksamhet skiljer sig dock åt. Med tanke på hur skattesystemet är utformat är det inte andelen av förädlings- 
 494 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 värdet som avgör hur mycket beskattningsbar inkomst varje sektor har. Huvudförslaget, att införa ett finansieringsavdrag och avskaffa avdraget för negativt finansnetto, syftar delvis till att jämna ut den skattemässigt asymmetriska behandlingen av lånat och eget kapital. Därmed är det rimligt att anta att de sektorer som använder sig av mer lånat kapital, och därmed i högre grad kan göra avdrag för räntekostnader i dagens system, får en ökad beskattningsbar inkomst med huvudförslaget. Detta undersöks härnäst i tabellerna 20.7 och 20.8. 
 Tabell 20.7 innehåller varje sektors andel av bolagssektorns fasta tillgångar (kolumn 2) samt bruttoinvesteringar (kolumn 3) hämtat från SCB:s statistikdatabas. Kolumn 1 innehåller samma informa- tion som kolumn 3 i tabell 20.6. Tanken med att undersöka hur bolagssektorns fasta tillgångar är fördelade är att förstå vilka sek- torer som av teknologiska skäl använder sig av lånat kapital. Fasta tillgångar fungerar som säkerhet vid lån hos bank vilket exempelvis immateriella tillgångar ofta inte gör. Investeringar i fasta tillgångar innefattar generellt sett beprövade teknologier som kan beräknas generera kassaflöden i ett tidigare skede i sin livscykel än andra typer av investeringar. På så vis är ett system med avdragsmöjlig- heter för räntekostnader relativt sett mer gynnsamt för sektorer där, av teknologiska skäl, fasta tillgångar i högre grad brukas. 
 Sektorerna Tillverkning och Handel uppvisade högst andelar av bolagssektorns samlade förädlingsvärde i tabell 20.6, 24 respektive 16 procent. Sektorn Tillverkning har även högst andel av de sam- lade fasta tillgångarna i bolagssektorn (28,3 procent). Fastighets- verksamhet är den sektor som uppvisar störst avvikelse mellan sin andel av det samlade förädlingsvärdet och fasta tillgångar. Sektorn Fastighetsverksamhet står för 7 procent av förädlingsvärdet och hela 18,7 procent av de fasta tillgångarna. Handel har å andra sidan lägre andel av de fasta tillgångarna (12,1 procent) än av förädlings- värdet (16,4 procent). De här två sektorerna faller också olika ut i huvudförslaget. Sektorn Fastighetsverksamhets andel av bolags- skattebetalningarna ökar med 3,6 procentenheter och sektorn Handels andel minskar med 4 procentenheter. 
 495 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 Tabell 20.7 Sektorsvis förändring av bolagsskattebetalningar, andel tillgångar och andel bruttoinvesteringar 
  
 Sektor 
  
 Förändring i andel 
  
 Andel 
  
 Andel 
  
 bolagsskatt 
  
 tillgångar 
  
 bruttoinv. 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 0,001 
  
 0,035 
  
 n/a 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 -0,010 
  
 0,009 
  
 0,024 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 -0,044 
  
 0,283 
  
 0,161 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 -0,006 
  
 0,079 
  
 0,105 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, 
  
 avfallshantering och sanering 
  
 0,001 
  
 0,004 
  
 0,017 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 -0,003 
  
 0,030 
  
 0,049 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och 
  
 motorcyklar 
  
 -0,040 
  
 0,121 
  
 0,078 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 0,006 
  
 0,032 
  
 0,085 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 -0,009 
  
 0,008 
  
 0,015 
  
 J 
  
 Informations- och 
  
 kommunikationsverksamhet 
  
 0,000 
  
 0,068 
  
 0,039 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 0,036 
  
 0,187 
  
 0,337 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, 
  
 vetenskap och teknik 
  
 -0,013 
  
 Gray 
  
 0,026 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, 
  
 resetjänster och andra stödtjänster 
  
 0,000 
  
 0,026 
  
 0,040 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 -0,001 
  
 0,002 
  
 0,004 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 0,006 
  
 0,008 
  
 0,008 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 -0,001 
  
 0,007 
  
 0,010 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 0,000 
  
 0,003 
  
 0,002 
  
 20.4.4 
  
 Branschfördelning av bolagsskatt och belåningsgrad 
  
 Sektorer med en hög andel fasta tillgångar är nära förknippade med en hög belåningsgrad. Huvudförslaget påverkar den nuvarande asymmetriska behandlingen av lånat och eget kapital och därmed är det av intresse att analysera hur bolagsbeskattningen omfördelas mellan sektorer beroende på belåningsgrad. I kolumnerna  
 1–3 
  i tabell 20.8 presenteras varje sektors belåningsgrad. I detta avsnitt används  
 icke-konsoliderad 
  data på grund av att det finns beräk- ningsmässiga problem att beräkna belåningsgrad på koncernnivå. Användningen av  
 icke-konsoliderade 
  data bedöms dock inte vara ett större problem här. Syftet är att fånga varje sektors tekno- logiska behov av lånat kapital. Koncerninterna poster på tillgångs- 
 496 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 och skuldsidan i balansräkningen kvittas mot varandra. Belånings- grad är uttryckt som skuld som andel av totala tillgångarna. För att minska risken att belåningsgradsmåttet drivs av enstaka extrema företag eller konjunkturella effekter så beräknas det på följande vis. Varje företags totala skulder samt tillgångar summeras över perioden  
 2007–2011. 
  Sedan tas kvoten mellan totala skulder och tillgångar för varje företag. Därefter sorteras företagen efter belåningsgrad, från låg till hög. I tabell 20.8 visas, i tur och ordning, det företag vars belåningsgrad ligger på den 25:e percentilen, på medianen och på den 75:e percentilen. 
  
 2 
  
 Sektorn Fastighetsverksamhet har högst belåningsgrad både hos medianbolaget och i den 75:e percentilen. Medianbolaget i denna sektor finansierar sina tillgångar med 65 procent lånat kapital medan bolaget i 75:e percentilens belåningsgrad är hela 88 procent. Sektorn Försörjning av el, gas, värme och kyla har också hög belån- ingsgrad och i likhet med sektorn Fastighetsverksamhet en relativt hög andel av de fasta tillgångarna. Den tredje sektorn som ut- märker sig med hög belåningsgrad är Hotell- och restaurang- verksamhet. Denna sektor är dock aningen avvikande då den både har låg andel av de fasta tillgångarna och en minskning av bolags- skatteinbetalningar under huvudförslaget. 
 Bolagssektorns tillskott till BNP, som presenterades i tabell 20.6, domineras av fem sektorer som var för sig står för minst 5 procent av bolagssektorns samlade förädlingsvärde. Av dessa är det Fastig- hetsverksamhet som sticker ut med hög belåning och hög andel fasta tillgångar. De andra fyra (Tillverkning, Handel, Informations- och kommunikationsverksamhet samt Verksamhet inom juridik, med mera) har alla en belåningsgrad under 50 procent. Av dessa fyra sektorer är det heller ingen som får ökad skatt under det före- slagna huvudalternativet. Fastighetsverksamhet är den sektor som får störst ökning av bolagsskattebetalningarna under huvudförslaget. 
 Den samlade bilden från tabellerna 20.7 och 20.8 är förväntad: Sektorer med en hög andel fasta tillgångar och därmed mycket lånat kapital får betala mer i bolagsskatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. De sektorer som är mindre belånade får däremot betala mindre i bolagsskatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. 
  
 2  
 Beräkningen följer Garcia och Zingales (1995). 
 497 
 Konsekvenser av huvudförslaget SOU 2014:40 
 Tabell 20.8 Sektorsvis belåningsgrad på företagsnivå 
  
 Belåningsgrad 
  
 25:e 
  
 75:e 
  
 Sektor 
  
 percentil 
  
 Median 
  
 percentil 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 0,313 
  
 0,524 
  
 0,721 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 0,223 
  
 0,436 
  
 0,664 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 0,284 
  
 0,467 
  
 0,652 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 0,369 
  
 0,608 
  
 0,831 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, 
  
 avfallshantering och sanering 
  
 0,311 
  
 0,522 
  
 0,683 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 0,300 
  
 0,460 
  
 0,640 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och 
  
 motorcyklar 
  
 0,274 
  
 0,461 
  
 0,666 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 0,343 
  
 0,550 
  
 0,732 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 0,395 
  
 0,602 
  
 0,816 
  
 J 
  
 Informations- och 
  
 kommunikationsverksamhet 
  
 0,267 
  
 0,437 
  
 0,643 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 0,368 
  
 0,652 
  
 0,884 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, 
  
 vetenskap och teknik 
  
 0,254 
  
 0,422 
  
 0,630 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster 
  
 och andra stödtjänster 
  
 0,313 
  
 0,507 
  
 0,711 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 0,287 
  
 0,482 
  
 0,697 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 0,236 
  
 0,405 
  
 0,623 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 0,283 
  
 0,494 
  
 0,725 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 0,325 
  
 0,517 
  
 0,721 
  
 20.4.5 
  
 Branschfördelning av bolagsskatt, antal anställda och typ av företag 
  
 Avslutningsvis analyseras hur olika sektorer med olika andel av antalet anställda och antalet företag påverkas. Resultaten finns samlade i tabell 20.9. I kolumn 1 presenteras varje sektors andel av antal anställda. I de flesta fall är det samma sektorer som har hög andel av bolagssektorns samlade förädlingsvärde som också har högst andel av de anställda. Undantaget är Fastighetsverksamhet som står för 7 procent av det samlade förädlingsvärdet, 18,7 pro- cent av de fasta tillgångarna men endast 1,9 procent av de anställda. 
 498 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 Statistiken i tabell 20.9 utgår från företagsnivå, inte koncernnivå. Vidare ingår handelsbolag och enskild näringsverksamhet bland företagen. Detta är en stor skillnad jämfört med övriga tabeller. Att grundmaterialet till tabellen avviker beror på att relevanta data inte finns på koncernnivå. I kolumn 2 presenteras hur stor andel av de anställda som återfinns i små företag. Ett litet företag är definierat som ett företag med färre än 50 anställda. Andelen avställda i små företaget skiljer sig kraftigt åt mellan sektorerna. Det verkar inte finnas någon tydlig systematik mellan förändring av bolagsskatte- andel (kolumn 3 i tabell 20.6) och andel anställda i små företag. Än en gång är Fastighetsverksamhet en avvikande sektor. Den sektorn är inte arbetskraftsintensiv, och 68 procent av företagen klassi- ficeras där som små, vilket är näst högst av samtliga sektorer. Om Fastighetsverksamhet bortses ifrån är sambandet mellan förändrad bolagsskatt och andel av sektorns anställda i små företag mycket svagt. 
  
 3 
  
 Den avlutande kolumnen i tabell 20.9 innehåller varje sektors andel av samtliga företag i Sverige (inklusive enskilda näringsidkare och handelsbolag) från Företagens Ekonomi i SCB:s statistikdata- bas. 
  
 4  
  
 Andel av företagen är mindre kopplad till andelen av varje sektors förädlingsvärde. I sektorer med stordriftsfördelar såsom Tillverkning återfinns också relativt få av företagen (endast 5 pro- cent jämfört med 24 procent av förädlingsvärdet). Fyra av de fem största sektorerna vad gäller förädlingsvärde har en lägre andel av företagen än andelen av förädlingsvärdet eller antalet anställda. Än en gång sticker Fastighetsverksamhet ut av de större sektorerna då den omfattar 15 procent av företagen men enbart står för 7 procent av förädlingsvärdet. Som följd av att de större sektorerna omfattar relativt få företag så är sambandet mellan förändring av bolags- skatteandelen och andel av företagen negativt. De sektorer som omfattar flest företag har också en hög andel anställda i små företag. Sambandet är positivt och mycket starkt. 
  
 5 
  
 Sammantaget tyder resultaten i kolumnerna 2 och 3 på att huvudförslaget inte har någon särskild effekt på de sektorer som av teknologiska skäl har en hög andel anställda i små företag och därmed omfattar många företag. Det är ändå värt att diskutera hur finansieringsavdraget påverkar nya och växande företag samt mindre företag då de kan anses särskilt viktiga för ett dynamiskt näringsliv. 
  
 3 
  
 Holden korrelationskoefficient beräknas till 0,06. 
  
 4 
  
 Morton. 
  
 5 
  
 Holden korrelationskoefficient beräknas till 0,74. 
  
 499 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 I direkt mening påverkar inte finansieringsavdraget företag olika beroende på var i sin livscykel eller var i storleksfördelningen de befinner sig. Det är dock värt att betona de olika karaktäristika som nya kontra mogna och små kontra större företag ofta har. Först och främst, vilket framgår av analysen ovan, är det företagets sektor- tillhörighet som avgör om det använder mycket eller lite lånat kapital och därmed påverkas olika av avdragsförbudet. Då Fastig- hetsverksamhet, av teknologiska skäl, inte är personalintensivt (se kolumn 1 i tabell 20.9) så klassificeras en stor andel av företagen i den sektorn som små företag. Det är dock viktigt att poängtera att det är nyttjandet av ränteavdrag och hög belåningsgrad som ger upphov till effekterna från finansieringsavdraget och inte storleken på företaget eller koncernen. 
 I sektorer där hög andel av de anställda återfinns i små företag återfinns också de flesta företagen (kolumn 3) i tabell 20.9). Dessa sektorer har också hög omsättning av företag. Ett dynamiskt näringsliv behöver ett ständigt flöde av nya och växande företag och därmed är det viktigt att poängtera att finansieringsavdraget och det slopade avdraget för negativt finansnetto inte har någon direkt effekt på företag beroende på var i livscykeln de befinner sig. Nya företag anses ha det svårare att erhålla krediter än äldre företag. Yngre företag har av naturliga skäl kortare kredithistorik än mer mogna företag. I de allra flesta fall är yngre företag också mindre till storleken än mer mogna företag. Detta leder samman- taget till att nya företag generellt använder lånat kapital i mindre utsträckning än mogna företag. På så vis finns det en indirekt konkurrensförbättrande aspekt för yngre och mindre företag i de föreslagna reglerna då de utjämnar asymmetrin mellan eget och lånat kapital. 
 500 
 SOU 2014:40 Konsekvenser av huvudförslaget 
 Tabell 20.9 Andel av anställda, andel anställda i småföretag och andel av företagen, efter sektor 
  
 Andel av 
  
 Andel anst i 
  
 Andel av 
  
 Sektor 
  
 anställda 
  
 småföretag 
  
 företagen 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 0,010 
  
 0,914 
  
 0,219 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 0,004 
  
 0,184 
  
 0,001 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 0,208 
  
 0,288 
  
 0,050 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 0,004 
  
 0,215 
  
 0,002 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, 
  
 avfallshantering och sanering 
  
 0,005 
  
 0,300 
  
 0,001 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 0,106 
  
 0,648 
  
 0,084 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och 
  
 motorcyklar 
  
 0,185 
  
 0,534 
  
 0,119 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 0,078 
  
 0,378 
  
 0,028 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 0,041 
  
 0,679 
  
 0,027 
  
 J 
  
 Informations- och 
  
 kommunikationsverksamhet 
  
 0,056 
  
 0,396 
  
 0,050 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 0,014 
  
 0,682 
  
 0,051 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap 
  
 och teknik 
  
 0,080 
  
 0,621 
  
 0,151 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och 
  
 andra stödtjänster 
  
 0,084 
  
 0,253 
  
 0,031 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 0,018 
  
 0,461 
  
 0,020 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 0,050 
  
 0,289 
  
 0,029 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 0,010 
  
 0,581 
  
 0,091 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 0,010 
  
 0,657 
  
 0,046 
  
 20.4.6 
  
 Mindre företag och stora exportföretag 
  
 Två grupper av företag har specialstuderats, dels mindre företag, dels de 20 största exportföretagen. Mindre företag är en grupp som ofta nämns som intressant i den allmänna debatten. De stora ex- portföretagen spelar en viktig roll för många underleverantörer och har på så sätt större betydelse för ekonomin (åtminstone på kort sikt) än vad som framgår direkt av exempelvis antalet anställda. Båda grupperna av företag får sänkt skatt till följd av reformen. I de små företagens fall beror det på att små företag generellt har låga ränte- kostnader och därmed i de flesta fall får lägre skatt med ett finan- sieringsavdrag och slopat avdrag för negativt finansnetto än med nuvarande ränteavdrag. Stora exportbolag har ofta relativt mycket 
 501 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 skulder. De har dock också en avkastning på arbetande kapital som ligger mycket högre än ett normalt ränteläge. De får därmed som grupp sett också lägre skatt med ett finansieringsavdrag än med dagens ränteavdrag. Givet att så olika grupper av företag får sänkt skatt efter reformen kan man fråga sig vilka företag som får höjd skatt, då reformen är fullfinansierad. Det är framför allt högbelånade företag. En grupp som nämnts tidigare är högbelånade fastighets- bolag. En annan grupp av företag är mycket högbelånade företag inom andra sektorer med moderbolag lokaliserade i lågskatte- jurisdiktioner. 
  
 20.5 
  
 Realekonomiska effekter 
  
 I detta delavsnitt analyseras de realekonomiska konsekvenserna av huvudförslaget i vilket finansieringsavdraget ingår. Som väsentliga delar av huvudförslaget ingår schablonintäkten för finansiella före- tag och avdragsförbudet för negativt finansnetto. 
 Effekter på investeringar 
 De realekonomiska effekterna av en företagsskattereform styrs till stor del av reformens effekt på investeringar. Här ska noteras att investeringar i ekonomisk mening avser alla typer av satsningar som medför kostnader i dag, men en avkastning i framtiden. Det rör sig alltså inte enbart om investeringar i realkapital som maskin- er, utan även om exempelvis forskning och utveckling och långsikt- iga investeringar i organisationsstruktur (som att till exempel starta ett nytt företag eller att ett existerande företag börjar arbeta på en ny marknad). 
 Huvudförslaget påverkar sammansättningen av investeringar. Egenkapitalfinansierade investeringar blir mer lönsamma och låne- finansierade investeringar blir mindre lönsamma, om det slopade avdraget för negativt finansnetto är större än det erhållna finansi- eringsavdraget. Det föreligger i dag en betydande skattemässig sned- vridning mellan företag som kan finansiera sin verksamhet med lån och företag som inte kan det. Det leder till snedvridningar på produktmarknaden då företag med tillgång till lånefinansiering helt eller delvis kan undvika beskattning på avkastningen på sina inve- steringar. 
 502 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 Även storleken på investeringarna påverkar produktiviteten i ekonomin. Mer investeringar leder på sikt till en större kapital- stock. En större kapitalstock leder till högre produktivitet. Investe- ringarnas effekt på produktiviteten beror alltså på både mängden investeringar och kvaliteten på gjorda investeringar, där högavkast- ande investeringar har en större effekt på produktiviteten än låg- avkastande investeringar. 
 Om reformens effekt på investeringarna är positiv kommer produktiviteten i ekonomin att öka. Effekterna på produktiviteten avgör vilka realekonomiska effekter reformen får på lång sikt. Högre produktivitet leder till högre BNP och till högre reallön. Syssel- sättningen ökar i den mån högre reallön leder till ett större arbets- kraftsutbud. 
 Finansieringsavdraget innebär att beskattningen av avkastningen på investeringar sjunker från 22 till 16,5 procent. Det får en relativt stor effekt på lönsamheten på investeringar som finansieras med eget kapital, vilket bör ha en positiv effekt på investeringsnivån. Däremot kommer den minskade ränteavdragsrätten att fördyra lånefinansierade investeringar, vilket bör ha en negativ effekt på investeringsnivån. Expertrapporten av Jones (2014) indikerar hur finansieringsavdraget påverkar kapitalkostnaderna för olika typer av investeringar (se bilaga 7). Där resoneras också kring vilken effekt reformen kan förväntas få på mängden investeringar. Ingen slutsats dras dock om investeringarna totalt sett ökar eller minskar. 
 Som komplement till den analys som görs i bilaga 7 ska här tas upp tre aspekter på huvudförslagets effekt på investeringar i Sverige. 
 En aspekt som inte tas upp i nämnda expertrapport är att inter- nationellt verksamma företag ofta kan finansiera investeringar i Sverige i utländska delar av koncernen. I dessa fall kan företag fortfarande få avdrag i utlandet för räntor på lån som finansierar en investering i Sverige. Samtidigt är beskattningen på avkastningen lägre efter reformen, eftersom företaget får finansieringsavdrag i Sverige. I dessa fall är den totala effekten på investeringarna i Sverige entydigt positiv. 
 En annan aspekt rör de antaganden som görs om investerarnas avkastningskrav. Detta antagande ligger till grund för beräkning- arna av kapitalkostnaderna. Som nämndes i avsnitt 5.3 kan ägare som har en stor andel av sitt kapital bundet i ett företag förväntas kräva en riskpremie för att investera ytterligare i företaget. Avkast- ningskravet på investeringar kan i de fallen vara högre än avkast- ningskravet på den internationella kapitalmarknaden. En uppjust- 
 503 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 ering av avkastningskravet i nämnda beräkningar innebär att den marginella investeringen (den investering som precis uppnår av- kastningskravet) kommer att ha en högre avkastning än om avkast- ningskravet är internationellt bestämt. Huvudförslaget innebär att skatten på högavkastande investeringar sänks. Man kan därför för- vänta sig en positiv effekt på mängden investeringar i företag där ägaren kräver en riskpremie. 
 En tredje aspekt rör det faktum att vissa investeringar innehåller en fast kostnad som inte får dras av. Att starta ett företag eller att etablera sig på en ny marknad är exempel på satsningar som har en sådan fast kostnad. För att en investering ska göras måste avkast- ningen täcka kostnaderna. Som nämndes ovan innebär huvud- förslaget att skatten på högavkastande investeringar sänks. Vissa högavkastande investeringar med fasta kostnader som inte får dras av, är lönsamma före skatt men inte efter skatt. Med de föreslagna reglerna kommer en del av sådana investeringar bli lönsamma också efter skatt. En ökning av sådana investeringar kan därmed förväntas som en följd av reformen. 
 Sammantaget bedöms reformen ha en positiv effekt på både mängden investeringar (i vid mening) och på den genomsnittliga avkastningen på gjorda investeringar. Därmed kommer produktivi- teten att öka, liksom BNP och reallöner. Sysselsättningen ökar i den mån höjda reallöner ökar arbetskraftsutbudet. 
 Effekter på ägande och ägarmarknaden 
 För ägare i lågskattejurisdiktioner finns det stora skattemässiga för- delar med att finansiera verksamhet i Sverige med lån från ägarna. Dessa lån kan vara mycket större än de realinvesteringar som gjorts i Sverige. Det leder till snedvridningar på ägarmarknaden, där ägare i lågskattejurisdiktioner gynnas. Huvudförslaget medför att dessa snedvridningar minskar. 
 Den förändrade beskattningen av företag får också indirekt effekter för ägare och på ägarmarknaden. Generellt sett ökar incita- menten att äga och starta företag som får sänkt skatt, medan incita- menten att äga eller starta företag som får höjd skatt minskar. För incitamenten att starta företag, se också diskussionen i föregående delavsnitt om effekter på investeringar. 
 504 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 Särskilt om finansiell sektor 
 För finansiell sektor innebär reformen att den effektiva bolags- skattesatsen sänks, eftersom företagen får ett finansieringsavdrag. Då finansiella företag har positiva finansnetton kommer de däremot inte att nekas några avdrag för finansiella kostnader. Däremot kommer finansiella företag att få ta upp en schablonintäkt som kommer att vara i samma storleksordning som finansieringsavdrag- et. Sammantaget blir finansiell sektors skattebetalningar i princip oförändrade. Effekterna på vinster efter skatt i finansiella företag blir därför små. Det finns därför heller ingen anledning att förvänta sig att reformen påverkar bankernas marginaler gentemot långivare och låntagare. En effekt av den lägre bolagsskattesatsen är att den skattemässiga olikbehandlingen av lånat och eget kapital sjunker från 22 procent till 16,5 procent i finansiell sektor. Finansiella före- tag bör av den anledningen bli mer benägna att finansiera sig med eget kapital. Den schablonintäkt som föreslås innebär dessutom att lånefinansiering blir något dyrare för den finansiella sektorn, vilket kan ha en styrande effekt på de finansiella företagens finansierings- val. Förbättrade incitament till egetkapitalfinansiering för finan- siella företag förväntas leda till en mer välkapitaliserad finansiell sektor, vilket har ett stort värde vid eventuella framtida finansiella kriser. 
 Konjunkturella effekter 
 Även om reformens syfte är strukturellt kan reformen under införandefasen få en viss konjunkturpåverkande effekt. Samman- taget ger reformen oförändrad skatt och därmed kan den konjunk- turella effekten väntas bli förhållandevis begränsad. Den bransch som får störst skattehöjning är fastighetsbranschen. Denna skatte- höjning är dock relativt måttlig i förhållande till branschens storlek. Fastighetssektorn har framför allt betydelse för konjunkturutveck- lingen om lönsamheten för många fastighetsbolag blir så låg att de får svårt att betala sina lån. I så fall kan en spridning ske till finansi- ell sektor och därifrån till övriga ekonomin. Under normala om- ständligheter bör den skattehöjning som följer av förslaget inte påverka fastighetsbolagens förmåga att betala sina lån. Om många företag vid införandet av reformen har ekonomiska problem, till exempel om räntorna är höga samtidigt som hyrorna sjunker kan 
 505 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 effekten på konjunkturen bli kraftigare. Det kan därför vara befogat att följa utvecklingen i fastighetssektorn extra noga i samband med införandet av ett finansieringsavdrag. 
 På sikt kommer avskaffade avdrag för negativt finansnetto att medföra att belåningen inom bolagssektorn sjunker. Det bör ha en stabiliserande effekt på konjunkturen, då färre företag bör få lik- viditetsproblem vid en plötslig avmattning i konjunkturen. 
  
 20.6 
  
 Jämställdhet mellan kvinnor och män 
  
 Den direkta effekten vid förändringar av bolagsskattesystemet är att vissa företag kommer att betala mer bolagsskatt medan andra företag kommer att betala mindre. Eftersom bolagsskatten tas ut på företagsnivå, till skillnad från till exempel ändrad beskattning av arbetsinkomster som tas ut på individnivå, går det inte att direkt se effekterna av en reform på mäns och kvinnors ekonomiska situa- tion. Ändrade bolagsskatter påverkar generellt sett företagens ägare, anställda och konsumenter. I en liten öppen ekonomi som den svenska kan en stor del av förändrade bolagsskattebetalningar för- Davis tillfalla arbetskraften. På arbetsmarknaden står män för en större del av arbetsinkomsterna. Ägandet av företag är i stor utsträck- ning indirekt, via till exempel privata och offentliga aktörer inom pensionssystemet. Män har en större andel av det direkta ägandet i mindre icke börsnoterade företag. Reformen bedöms ha positiva effekter på ekonomin. Fördelningen mellan kvinnor och män be- döms inte påverkas. Då män står för en större del av ekonomin kan dock effekterna av en generellt sett högre inkomst i kronor räknat bli större för män. 
  
 20.7 
  
 Effekter för Skatteverket och de allmänna förvaltningsdomstolarna 
  
 Kommitténs huvudförslag innefattande ett avdragsförbud för nega- tivt finansnetto, ett finansieringsavdrag, en schablonintäkt för finan- siella företag samt ett antal finansierings- och förenklingsförslag kommer att ge upphov till ökade kostnader för  
 Skatteverket.  
 Kost- naderna uppskattas enligt följande. 
 Kostnader för externa informationsinsatser beräknas samman- lagt uppgå till 5 miljoner kronor fördelade enligt följande. För- 
 506 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 slaget berör 400 000 aktiebolag och ekonomiska föreningar samt 60 000 handelsbolag. Om cirka fem procent av aktiebolagen och de handelsbolag som har juridiska personer som delägare och cirka tjugo procent av de fysiska personer som är delägare i handelsbolag kontaktar Skatteverkets skatteupplysning förväntas det generera 48 000 kontakter. Den genomsnittliga kostnaden för att hantera en kontakt kan beräknas till 100 kronor, vilket ger en kostnad på 4,8 miljoner kronor. Till det ska läggas kostnad för anpassningar av broschyrer och Skatteverkets webbplats som sammanlagt beräknas uppgå till 0,2 miljoner kronor. 
 Förslaget kommer även att innebära kostnader för interna utbild- ningsinsatser. Den sammalagda kostnaden beräknas till 3,7 miljoner kronor fördelad på 3,1 miljoner kronor för genomförande av intern- utbildningar och 0,6 miljoner kronor för framtagande av utbild- ningsmaterial. 
 Nödvändiga kostnader för anpassning av  
 IT-system 
  och fram- tagning av nya blanketter samt förändringar av befintliga blanketter beräknas uppgå till 0,5 miljoner kronor. 
 Engångskostnader uppkommer också för utredning och kon- troll, i det närmaste uteslutande hänförliga till den del av förslaget som handlar om justering av inrullade underskottsavdrag. Cirka 180 000 aktiebolag har i dag gamla underskott. Uppskattningsvis kommer cirka tio procent av dessa underskott att behöva utredas. Kostnaden för kontroll av att underskotten är korrekt beräknade beräknas uppgå till 7 miljoner kronor. 
 Löpande årliga kostnader består främst av kostnader för efter- följande kontroll- och utredningsinsatser samt kostnader för pro- cesser. De beräknas sammanlagt uppgå till 16 miljoner kronor årligen. I dag finns regler om begränsad avdragsrätt för räntekost- nader inom en intressegemenskap. Dessa regler kommer att avskaffas om förslaget genomförs vilket minskar Skatteverkets årliga kostnad för kontroll och utredning av räntekostnader. Den begränsade avdragsrätten enligt förslaget omfattar dock samtliga juridiska personer och handelsbolag som har räntekostnader och andra kostnader som klassificeras som finansiella kostnader och motsvarande intäkter vilket innebär att antalet utredningar kommer att öka utöver den minskning som ett borttagande av de nuvarande reglerna genrerar. Gränsdragning mellan vad som är en finansiell kostnad eller finansiell intäkt och vad som inte är det kan i vissa fall bli komplicerad. Även reglerna om kvittning på koncernnivå för- väntas generera utredningar. Sammanlagt förväntas förslagen gene- 
 507 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 rera 20 500 utredningar årligen. Den sammanlagda kostnaden för de ökade kontroll- och utredningsresurserna kan mot bakgrund av detta beräknas till 12 miljoner kronor årligen. Av dessa utredningar kan tio procent beräknas överklagas till domstol till en årlig kost- nad om 4 miljoner kronor. 
 Sammanfattningsvis bedöms kommitténs huvudförslag för Skatte- verket innebära initiala kostnader med 16,2 miljoner kronor och därutöver årliga merkostnader på 16 miljoner kronor. 
 Då det beräknas att tio procent av Skatteverkets utredningar enligt ovan leder till överklagande till domstol innebär det 2 500 mål per år. De sammanlagda totala kostnaderna för detta antal mål beräknas för  
 de allmänna förvaltningsdomstolarna  
 uppgå till cirka 40,3 miljoner kronor per år. Domstolsprocesser i skattemål berör dock regelmässigt flera olika frågor. För att få en rättvisande upp- skattning av hur stor del som motsvararas av den kostnadsökning som nu aktuellt förslag innebär bör kostnaderna fördelas. Kom- mittén uppskattar mycket grovt att knäppt hälften av kostnaderna, cirka 20 miljoner kronor årligen, bör anses hänförligt till nuvarande förslag. 
 Den totala kostnaden för de allmänna förvaltningsdomstolarna har beräknats enligt följande. Styckkostnaden för ett mål i förvalt- ningsrätt uppgick 2013 till 8 050 kronor. Det innebär en kostnad för förvaltningsrätterna om 20,1 miljoner kronor. Överklagande- frekvensen i skattemål år 2013 från förvaltningsrätt till Kammarrätt var 38 procent och från Kammarätt till Högsta förvaltningsdom- stolen 49 procent. Styckkostnaden för ett skattemål i Kammarrätt uppgick till 15 200 kronor och i Högsta förvaltningsdomstolen till 12 350 kronor. 
  
 6  
  
 Det ger en kostnad för Kammarrätterna om 14,5 miljoner kronor fördelat på 950 mål. För Högsta förvaltnings- domstolen kan kostnaden beräknas till 5,7 miljoner kronor fördelat på 465 mål. Av detta har således hälften, cirka 20 miljoner kronor, uppskattats hänförligt till aktuellt förslag. 
  
 20.8 
  
 Schablonintäkt för finansiella företag 
  
 För finansiella företag föreslås en tillkommande skatt. Skatten är delvis utformad med stabilitetsavgiften som förebild. Till skillnad från stabilitetsavgiften tas skatten ut genom att de skattskyldiga 
  
 6  
 Se Domstolsverkets årsredovisning för 2013. 
 508 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 företagen tar upp en schablonintäkt. Överväganden och alternativa utformningar återfinns i avsnitt 14.8. 
  
 20.8.1 
  
 Offentligfinansiella effekter 
  
 Basen för schablonintäkten bedöms uppgå till 10 000 miljarder kronor. En schablonintäkt på 0,24 procent av underlaget ökar den beskattningsbara inkomsten med 24 miljarder kronor. Denna ökning i beskattningsbar inkomst ökar också finansieringsavdraget med 6 miljarder kronor. Nettoökningen i beskattningsbar inkomst blir då 18 miljarder kronor. Bolagsskattebetalningarna ökar då med 4 mil- jarder kronor. 
  
 20.8.2 
  
 Konsekvenser för företag och enskilda 
  
 Schablonintäkten för finansiella företag beräknas på samma under- lag som stabilitetsavgiften. Då underlaget redan finns tillgängligt för de som ska ta upp schablonintäkten är den mycket enkelt att beräkna. Antalet företag som ska ta upp schablonintäkten bedöms till cirka 120 stycken. Givet en tidsåtgång på 15 minuter per skatte- betalare och 120 skattebetalare, samt en timkostnad på 266 kronor blir de administrativa kostnaderna cirka 8 000 kronor, vilket får betraktas som försumbara i det här sammanhanget. 
  
 20.8.3 
  
 Realekonomiska effekter 
  
 Införandet av schablonintäkten ökar bankernas finansieringskost- nader. Schablonintäkten förväntas ha begränsade realekonomiska effekter. Detta beror främst på den valda nivån av schablonintäkt- en. Ser man på skatteeffekten av schablonintäkten, det vill säga hur mycket bankerna måste betala per skuldkrona, så ligger denna på fyra punkter (0,04 procentenheter). Ökningen är marginell i jäm- förelse med hur volatila bankernas upplåningskostnader är. Volatili- teten, uttryckt som till exempel standardavvikelsen, är 1,6 procent för STIBOR 
  
 7 
  
 . Det betyder att de löpande förändringarna av mark- nadsräntan är mycket viktigare för deras upplåningskostnader än 
  
 7  
 Stockholm Interbank Offered Rate är ett samlingsnamn för ett antal referensräntor i svenska kronor. Egna beräkningar. Data från Riksbanken,  
 2000–2014. 
  
 509 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 ökningen av finansieringskostnaden som föranleds av schablon- intäkten. 
 Schablonintäkten motsvarar kostnadsmässigt det finansierings- avdrag som finansiell sektor erhåller. De sammanlagda skattekost- naderna före och efter reformen är därmed oförändrade för finan- siell sektor. Det finns därför ingen anledning att förvänta sig att reformen ska påverka bankernas ut- eller inlåningsräntor jämfört med i dag. 
  
 20.9 
  
 Slopad avdragsrätt för vissa efterställda lån 
  
 Kommittén föreslår en slopad avdragsrätt för räntor på vissa efter- ställda skulder. De skulder som avses är efterställda lån och andra finansiella instrument som får räknas som supplementärkapital enligt artikel 62 i  
 EU-förordningen 
  575/2013. Skälen till förslaget och olika möjliga utformningar av förslaget beskrivs i avsnitt 15.3. 
  
 20.9.1 
  
 Offentligfinansiella effekter 
  
 En genomgång av ett antal stora banker indikerar att de efterställda lånen i det svenska banksystemet uppgår till cirka 100 miljarder kronor. När det gäller räntan på dessa lån anser Avdjiev med flera (2013) att denna ligger omkring 3,5 procentenheter över andra skulder som banker har. Financial Times (2013) rapporterar att räntan i dagsläget är lika med omkring 7,6 procent. 
  
 8  
  
 Med en ränta på 7,6 procent och en effektiv bolagsskattesats på 16,5 procent skulle en sådan basbreddning leda till en offentligfinansiell effekt på 1,3 miljarder kronor. 
  
 20.9.2 
  
 Konsekvenser för företag och enskilda 
  
 Den slopade avdragsrätten för räntor på vissa efterställda lån berör enbart ett fåtal företag. Dessa företag har god kännedom om vilka räntebetalningar som omfattas av avdragsförbudet. De administra- tiva kostnaderna för företagen är därför i sammanhanget försum- bara. 
  
 8  
 Financial Times (2013): Coco bond avalanche expected from EU banks, Financial Times, November 25, 2013 6:24 pm. 
 510 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 20.9.3 
  
 Realekonomiska konsekvenser 
  
 En ökning av soliditeten i banksektorn minskar storleken på den implicita garantin för banksektorn och kommer dessutom att minska Sveriges känslighet för finansiella kriser. Vid en finansiell kris kan det ha stor betydelse eftersom dessa kriser har mycket omfattande konsekvenser för samhällsekonomin. 
  
 9 
  
 20.10 Räntebeläggning av säkerhetsreserven 
 Skadeförsäkringsföretag kan göra en avsättning till säkerhetsreserv. En sådan avsättning är avdragsgill. Avsättningen tas dock upp till beskattning när säkerhetsreserven återförs. Det innebär att försäk- ringsföretag får en räntefri skattekredit. För att neutralisera denna effekt föreslås en räntebeläggning av skattekrediten. Räntebelägg- ningen sker genom att en schablonintäkt beräknas utifrån avsätt- ningar till säkerhetsreserven. Denna schablonintäkt tas upp till beskattning. 
 20.10.1 Offentligfinansiella effekter 
 Under år 2012 uppgick avsättningarna till säkerhetsreserven till 113 miljarder kronor. En räntebeläggning skulle gälla den bestående skattekrediten på 18,6 miljarder kronor (= 0,165 x 113). Räntesats- en ska motsvara statslåneräntan. Vid en statslåneränta på 4 procent blir skatteintäkterna 0,7 miljarder kronor på (= 0,04 x 18,6). 
 20.10.2 Konsekvenser för företag och enskilda 
 Räntebeläggningen av säkerhetsreserven berör enbart ett fåtal före- tag. Dessa företag har god kännedom om storleken på avsättningen till säkerhetsreserven. De administrativa kostnaderna för företagen är därför i sammanhanget försumbara. 
  
 9  
 Callahan med flera (2013) påpekar att efterställda lån är – sett ur ett systemperspektiv – sämre för den finansiella stabiliteten än finansiering med eget kapital. Perez och Thomas (2013) visar att ökat eget kapital har positiva effekter när man ser på bankernas överlevnad och marknadsandel. 
 511 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 20.11 Ventilen 
 Förslaget om förändringar i den så kallade ventilen vid ägarföränd- ringar som skett via kapitaltillskott beskrivs i avsnitt 15.4. Vid en sådan ägarförändring föreslås en ändring i beräkningen av belopps- spärren för hur stora förlustavdrag som får föras vidare efter ägar- förändringen. Den nya ägarens anskaffningsutgift ska bestämmas till ett belopp som motsvarar det lägsta av den faktiska utgiften och verkligt och särskilt värde på tillgångarna i företaget som belöper sig på förvärvarens andel i företaget efter ägarförändringen. Vid beräkningen av värdet på tillgångarna ska själva kapitaltillskottet inte räknas med. 
 20.11.1 Offentligfinansiella effekter 
 Den föreslagna förändringen av ventilen innebär, som utvecklas i avsnitt 15.4, att ägarförändringar via kapitaltillskott inte behandlas sämre än ägarförändringar via köp av andelar i företag. Då det redan tidigare i många fall har varit möjligt att genomföra ägarföränd- ringen genom att den nya ägaren först köper en andel och gamla och nya ägare därefter skjuter till kapital till bolaget så bedöms förändringen ofta enbart innebära en förenkling. Om värdet på företaget ökat under säljarens innehavstid medför en försäljning av andelar i företaget dock att en skattebetalning måste ske. I dessa fall innebär den här föreslagna ändringen i ventilen att den gamla ägaren kan skjuta upp denna skattebetalning. Detta medför en kostnad för staten. Hur ofta en sådan kostnad skulle uppstå har inte varit möjligt att exakt beräkna. En ungefärlig bedömning är dock att kostnaden uppgår till i storleksordningen 100 miljoner kronor. 
 20.11.2 Effekter för företag och enskilda 
 Förslaget underlättar ägarskiften i företag där ägarskiftet sker genom kapitaltillskott. Det berör rimligen ett begränsat antal företag per år, men för vart och ett av företagen kan minskningen i admini- strativa kostnader bli relativt betydande. Som ett räkneexempel skulle 100 fall multiplicerat med en kostnad på 10 000 kronor inne- 
 512 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 bära en årlig minskning av de administrativa kostnaderna med en miljon kronor. 
 20.11.3 Realekonomiska konsekvenser 
 Förändringen i ventilen bedöms leda till att riskkapitalförsörj- ningen förbättras. Detta gäller framför allt i de fall då privat- personer är de tidigare ägarna av det övertagna företaget. Om den tidigare ägaren är ett företag så kan ett ägarskifte ske via att andelar först överlåts och att kapitaltillskottet sker därefter. Ett sådant ägarskifte utlöser ingen beskattning om den gamla ägaren är ett företag, eftersom vinster på näringsbetingade andelar är skattefri. Förslaget innebär dock även i dessa fall en viss förenkling. 
 20.12 Särskild inkomstskatt på ränta 
 I korthet innebär en särskild inkomstskatt på ränta att räntebetal- ningar mellan juridiska personer beläggs med skatt i Sverige, dock med mycket omfattande undantag. Bestämmelserna gäller bara betalningar till utländska juridiska personer. De gäller inte heller om den som är skattskyldig för ränteinkomsten hör hemma i ett land inom EES eller i ett land som Sverige har ingått skatteavtal med som inte är begränsat till att omfatta vissa inkomster, om den skattskyldige omfattas av avtalets regler om begränsning av beskatt- ningsrätten och har hemvist i denna stat enligt avtalet. I praktiken täcker undantagen de allra flesta räntebetalningar. 
 20.12.1 Offentligfinansiella effekter 
 Det har visat sig mycket svårt att göra en offentligfinansiell beräkning för en särskild inkomstskatt på ränta. Det har inte varit möjligt att fastställa hur stor del av dagens räntebetalningar som skulle träffas av en lagstiftning. Det har heller inte gått att finna beräkningar av hur stora skatteintäkter källskatter på ränta har med- fört i andra länder, beroende på att skatteintäkterna redovisas efter intäktsslag, inte efter uppbördsform (källskatt, mottagaren betalar in skatten själv, och så vidare). 
 513 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 De länder med vilka Sverige har täta ekonomiska förbindelser skulle samtliga vara undantagna från en särskild inkomstskatt på ränta, antingen på grund av att de ingår i EES eller på grund av skatteavtal. 
 Sammanfattningsvis skulle särskild inkomstskatt på ränta med- föra en viss ökning av statens skatteintäkter. Med den utformning som redogjorts för ovan skulle effekten sannolikt dock bli begrän- sad. Att ta ut en särskild inkomstskatt på ränta för en bredare krets länder är inte möjligt på grund av Sveriges åtaganden som  
 EU-medlem 
  och som part i skatteavtal. 
 20.12.2 Hanteringskostnader för företag och enskilda 
 En särskild inkomstskatt på ränta skulle ha likheter med kupong- skatten på utdelningar. Kupongskatt utgår på vissa utdelningar till utlandet som en form av källskatt. I Tillväxtverkets databas MALIN anges beräknad tidsåtgång för hanteringen av kupongskatt till 27 minuter. Arbetsuppgiften bedöms utföras av en ekonomi- handläggare till en kostnad av 266 kronor i timmen. Kostnaden per berört företag kan då skattas till 120 kronor. Antalet berörda före- tag är okänt, men då de flesta företag rimligen inte har ränte- bärande skulder till juridiska personer i de länder som skulle om- fattas av en särskild inkomstskatt på ränta så är antalet berörda företag rimligen relativt litet. Som ett räkneexempel skulle de administrativa kostnaderna för företagen uppgå till 120 000 kronor om 1 000 företag skulle beröras av uppgiftsskyldigheten. 
  
 20.12.3 
  
 Effekter för Skatteverket och de allmänna förvaltningsdomstolarna 
  
 För  
 Skatteverket  
 kan en engångskostnad om 2,2 miljoner kronor beräknas åtgå för anpassning av  
 IT-system 
  och blanketter samt för extern och intern information. Den årliga kostnaden för registre- ring, kontroll, utredning samt drift och förvaltning av  
 IT-stöd 
  beräknas uppgå till 0,8 miljoner kronor. 
 Förslaget bedöms leda till marginellt ökad arbetsbelastning för  
 de allmänna förvaltningsdomstolarna 
 . 
 514 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av huvudförslaget 
  
 20.13 Höjd schablonintäkt för periodiseringsfonder 
 Genom avsättning till periodiseringsfond kan beskattningen av inkomsten i näringsverksamhet skjutas upp i högst sex år. Avsätt- ningarna är sedan 2004 räntebelagda för juridiska personer. Räntan påförs genom att en schablonintäkt läggs till den vanliga inkomsten som bolagsskatten beräknas på. Schablonintäkten beräknas genom att summan av gjorda avsättningar till periodiseringsfonder som fanns vid beskattningsårets ingång multipliceras med 72 procent av den statslåneränta som gällde vid utgången av november månad andra året före taxeringsåret. Justeringen till 72 procent motivera- des bland annat med att räntan inte är avdragsgill och att schablon- intäkten utgör underlag för nya avsättningar till periodiseringsfond. 
 För att kommitténs förslag ska vara fullfinansierat behövs utöver ovan nämnda finansieringar ytterligare 300 miljoner kronor i finan- siering. Av den anledningen föreslås en höjning av schablonintäkt- en med 15 procentenheter, till 87 procent av statslåneräntan. 
 Juridiska personers periodiseringsfonder bedöms uppgå till cirka 310 miljarder kronor. Vid en statslåneränta på 4 procent medför ovan nämnda uppjustering av räntebeläggningen 300 miljoner kronor i ökade skatteintäkter (= 0,165 x 0,04 x 0,15 x 310 miljarder kronor). 
 Förslaget bedöms inte påverka företagens administrativa kostnad. 
 515 
  
 21 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 21.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt redovisas konsekvenserna av kommitténs alternativa förslag. Det består av ett  
 EBIT-begränsat 
  avdrag för negativt finans- netto, en bolagsskattesatsning med 3,5 procentenheter samt ett antal finansierings- och förenklingsförslag. Det alternativa förslaget presenteras i avsnitt 16. 
 Förslaget har stora likheter med kommittén huvudförslag, vars konsekvenser redogjordes för i avsnitt 20. 
 De offentligfinansiella effekterna redovisas i avsnitt 21.2, effekt- erna på företag och enskilda i avsnitt 21.2, effekter på olika sektorer i avsnitt 21.3, realekonomiska effekter i avsnitt 21.4, effekterna på kvinnor och män i avsnitt 21.5 och effekter för Skatteverket och de allmänna förvaltningsdomstolarna i avsnitt 21.6. 
  
 21.1 
  
 Offentligfinansiella effekter 
  
 21.1.1 
  
 Data och beräkningar 
  
 Sammantaget föreslås en offentligfinansiellt neutral reform. Effekt- erna av reformens samtliga komponenter redovisas i tabell 21.1. Tabellen visar den offentligfinansiella effekten år 1 till år 5 efter införandet. Att den offentligfinansiella effekten är negativ de första åren beror på att reformen leder till betydande förändringar i skatte- systemet. Reformen medför att skatteuttaget jämnas ut och att vissa företag som inte betalar skatt i dag och som har stora sparade underskott kommer att få skattemässiga överskott. Under de första åren efter reformen kan dessa företag använda sparade underskott, 
 517 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 men med tiden kommer dessa att ta slut och skattebetalningarna att öka. 
 Liksom för huvudförslaget finns det ett antal beteendeeffekter som kan påverka utfallet av reformen. Dessa är i vissa fall positiva och i andra fall negativa. De är också svåra att kvantifiera. Då det inte finns något skäl att anta att vare sig de positiva eller negativa beteendeeffekterna överväger görs ingen justering för beteende- effekter. För en utförligare motivering till denna bedömning, se avsnitt 20.2.1 om konsekvenser av huvudförslaget. 
 Tabell 21.1 Reformeffekt på offentliga finanser, alternativa förslaget, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 År 5 
  
 1. 
  
 EBIT-begränsat 
  avdrag 
  
 2,2 
  
 6,5 
  
 9,2 
  
 10,8 
  
 11,8 
  
 2a. 
  
 Schablonintäkt för finansiella företag 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2b. 
  
 Teknisk justering schablonintäkt 
  
 för finansiella företag 
  
 -0,8 
  
 -0,8 
  
 -0,8 
  
 -0,8 
  
 -0,8 
  
 3. 
  
 Slopad avdragsrätt för efterställda lån 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 4. 
  
 Räntebeläggning av säkerhetsreserven 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 0,7 
  
 5. 
  
 Ventilen 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 -0,1 
  
 6. 
  
 Sänkt bolagsskatt (3,5 p.e.) 
  
 -14,8 
  
 -14,8 
  
 -14,8 
  
 -14,8 
  
 -14,8 
  
 Summa 
  
 -9,0 
  
 -4,7 
  
 -2,0 
  
 -0,4 
  
 0,6 
  
 I detta avsnitt redovisas beräkningen av den offentligfinansiella effekten av en bolagsskattesatssänkning på 3,5 procent, kombinerat med en begränsning av avdragsrätten för negativt finansnetto. Om finansnettot är negativt får avdrag göras med högst 20 procent av avdragsunderlaget. Finansieringen i punkt  
 2–5 
  i tabellen ovan har redovisats i avsnitt 20.2.1. Se detta avsnitt för en närmare beskriv- ning. 
 Beräkningen i punkt 1 har gjorts med samma metod som beräk- ningarna i avsnitt 20.1 om offentligfinansiella effekter för finansi- eringsavdraget. Först har reformen simulerats utifrån faktiska data från perioden  
 2007–2012. 
  Den simulerade effekten av reformen på skattebasen (rad 1 i tabell 21.2) har därefter justerats på ett antal punkter (rad  
 2–7 
  i tabell 21.2). 
 518 
 SOU 2014:40 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
 Tabell 21.2 Beräkning av effekten av ränteavdragsbegränsningen, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 År 5 
  
 1. 
  
 Effekt på skattebas enligt data 
  
 46,4 
  
 65,8 
  
 78,4 
  
 85,4 
  
 90,0 
  
 2. 
  
 Justering för införda avdragsbegränsningar 
  
 -27 
  
 -27 
  
 -27 
  
 -27 
  
 -27 
  
 3. 
  
 Justering för finansiell sektor 
  
 -8 
  
 -8 
  
 -8 
  
 -8 
  
 -8 
  
 4. 
  
 Justering för fasta driftsställen 
  
 -4,8 
  
 -4,8 
  
 -4,8 
  
 -4,8 
  
 -4,8 
  
 5. 
  
 Justering för internationella företag med 
  
 ränteavdrag som matchar andra inkomster 
  
 -4 
  
 -4 
  
 -4 
  
 -4 
  
 -4 
  
 6. 
  
 Justering för nekade avdrag för negativa 
  
 finansnetton i ägda handelsbolag 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 7. 
  
 Ränta i leasingkontrakt som redovisats som 
  
 hyra 
  
 3,3 
  
 3,3 
  
 3,3 
  
 3,3 
  
 3,3 
  
 Summa förändring skattebas 
  
 9,9 
  
 29,3 
  
 41,9 
  
 48,9 
  
 53,5 
  
 Förändrad skatt (22 procent av skattebas) 
  
 2,2 
  
 6,5 
  
 9,2 
  
 10,8 
  
 11,8 
  
 Kommentarer 
  
 1. 
  
 Beräkning är gjord med en simulering av reformen för  
  
 2007–2012. 
  
 2. 
  
 Ränteavdragsbegränsningarna som infördes 2013 beräknas ha träffat ränteavdrag på sammanlagt 40 miljarder kronor per år. I data för  
  
 2007–2012 
  finns dessa ränteavdrag med. En justering måste därför göras för att undvika en dubbelräkning. Då räntekostnader upp till 20 procent av avdragsunderlaget får dras av bör maximalt 80 procent av de nekade avdragen enligt 2013 års ränteavdrags- begränsningsregler dyka upp som nekade avdrag på grund av ränteavdragsbegränsningen i alternativförslaget. Då de företag som träffas av de ränteavdragsbegränsningar som infördes 2013 bedöms ha varit mycket högt skuldsatta antas att två tredjedelar av de nekade ränteavdragen skulle ha träffats även av en  
 EBIT-begräns- 
  ning. Effekten bedöms därmed uppgå till  
 -27 
  miljarder kronor. 
  
 3. 
  
 Teknisk justering. Finansiella företags redovisning är inte upp- ställd som andra aktiebolags redovisning. Det får till följd att det för många finansiella företag utifrån deklarationsdata framstår som om de har ett negativt finansnetto. Så är dock inte fallet och därmed finns det inga nekade ränteavdrag på riktigt, utan bara i data. Justeringen för finansiell sektor tar bort denna effekt. Återigen bör dock maximalt 80 procent av denna effekt synas som ränteavdrag som nekas i alternativförslaget. Siffran är därför 20 procent lägre än motsvarande siffra för finansieringsavdraget. 
  
 519 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 4. 
  
 Utländska koncernbolags fasta driftsställen i Sverige har koncern- bidragsrätt med svenska koncernbolag. I det koncernregister som ingår i databasen FRIDA syns det inte att utländska dotter- bolags fasta driftsställen ingår i koncernen. Möjligheterna till utjämning av finansnetton inom koncernen framgår därför inte. Justeringen utgör en ungefärlig bedömning av denna effekt. Även här är justeringen 20 procent lägre än motsvarande justering för finansieringsavdraget. 
  
 5. 
  
 I data förefaller det som om vissa multinationella företag lägger ränteavdrag och matchande andra intäkter i Sverige, utan att ha någon nämnvärd verksamhet här. Det gör de sannolikt för att tillgodogöra sig möjligheten att kvitta  
  
 icke-ränteinkomster 
  mot räntekostnader, något som inte är möjligt i många andra länder. Om räntor blir  
 icke-avdragsgilla 
  i Sverige kommer dessa företag att sluta att förlägga intäkter som matchar ränteutgifterna till Sverige. I punkt 5 görs en justering för denna effekt, baserad på hur det ser ut i data. Det finns dock en viss osäkerhet om stor- leken på effekten. Återigen är justeringen 20 procent lägre än motsvarande justering för finansieringsavdraget. 
  
 6. 
  
 Negativt finansnetto i handelsbolag kommer att omfattas av avdragsbegränsningen. Det kommer att öka de beskattningsbara överskotten i handelsbolagen. Aktiebolag äger en stor del av handelsbolagssektorn. Ökade skattemässiga överskott i handels- bolag bedöms öka aktiebolagens beskattningsbara inkomst med i storleksordningen 4 miljarder kronor. 
  
 7. 
  
 Enligt SCB:s finansmarknadsstatistik leasas tillgångar på 150 miljarder kronor i form av operationell leasing. Räntedelen av dessa leasar bedöms falla inom definitionen av finansiell kostnad efter reformen. Med en antagen räntesats på 5 procent innebär det att ytterligare 7,5 miljarder kronor ingår i de negativa finans- nettona. Hur stor andel av dessa 7,5 miljarder kronor som leder till nekade avdrag är mycket svårbedömt, eftersom det inte finns några uppgifter över hur dessa leasingkostnader fördelar sig mel- lan olika företag. Schablonmässigt har det antagits att hälften av räntedelen i leasingkontrakten kommer att medföra nekade avdrag, men denna bedömning är givetvis osäker. En viss juster- ing har också gjort för att företag med under 300 000 kronor i hyreskostnader inte behöver skilja ut räntekomponenten i hyran. 
  
 520 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 Som framgår ovan finns det en viss osäkerhet i beräkningarna av de offentligfinansiella effekterna av reformen. Två utgångspunkter för kommitténs arbete har varit att reformen ska vara fullt finansierad och att beskattningen av företagssektorn inte ska öka. Om det visar sig att skatteintäkterna blir högre eller lägre än beräknat efter refor- men kan det därför, givet dessa syften, vara motivera att justera bolagsskattesatsen något. 
  
 21.1.1 
  
 Det kortsiktiga finansieringsbehovet 
  
 En begränsning av avdragsrätten för negativt finansnetto ökar bolagsskatteintäkterna. Denna intäktsökning är mindre de första åren efter reformens införande, men efter fem år är intäktsökningen relativt stabil. Tidsprofilen beror på att en del företag med negativt finansnetto har stora sparade underskott. I dagsläget betalar många av dessa företag inte någon skatt. De första åren efter reformens införande kan sådana företag utnyttja sparade underskott och be- höver därför inte betala bolagsskatt. När de sparade underskotten tar slut uppkommer bolagsskatteinbetalningar och skatteintäkterna ökar. 
 Efter fem år bedöms bolagsskattebasen ha kommit relativt nära sin långsiktiga jämviktsnivå. Det fyra första åren finns dock ett finansieringsbehov av engångskaraktär. Detta finansieringsbehov bedöms som omfattande, cirka 18 miljarder kronor. 
 Beträffande finansieringsförslagen har samma överväganden gjorts för det alternativa förslaget som för huvudförslaget (se avsnitt 20.2.2). Av tabell 21.3 framgår hur den offentligfinansiella effekten utveck- las under infasningsperioden. Infasningen går lite långsammare i alternativförslaget och jämvikt bedöms inträffa först efter fyra år. Orsaken är att gamla förlustavdrag inte förbrukas lika snabbt som i finansieringsavdraget. 
 Tabell 21.3 Finansieringsbehov för det alternativa förslaget under infasningsperioden, miljarder kronor 
  
 År 1 
  
 År 2 
  
 År 3 
  
 År 4 
  
 År 5 
  
 År 6 
  
 Finansieringsbehov 
  
 -9,1 
  
 -5,3 
  
 -2,6 
  
 -1,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Periodiseringsfonder 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 Säkerhetsreserven 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Halverade förlustavdrag 
  
 5,2 
  
 4,1 
  
 2,6 
  
 1,9 
  
 1,5 
  
 1,1 
  
 Summa 
  
 2,4 
  
 0,2 
  
 2,0 
  
 2,9 
  
 3,5 
  
 3,1 
  
 521 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 21.2 
  
 Företag och enskilda 
  
 Avdragsbegränsningen i det alternativa förslaget beror på storleken av de finansiella kostnaderna. Gränsdragningen mellan finansiella kostnader och andra kostnader görs på samma sätt som i huvud- förslaget. Samma bedömningsfrågor blir därför aktuella i båda för- slagen. I vissa fall kan det tänkas att bedömningsfrågan inte får några skattemässiga konsekvenser. Det kan till exempel vara så att ett företag ligger långt ifrån att slå i sitt tak för avdragsgilla finansiella kostnader och därför inte behöver bekymra sig om hur en specifik svårbedömd post ska klassificeras skattemässigt. I dessa fall kan den alternativa avdragsbegränsningen vara enklare än den som föreslås i huvudförslaget. I det alternativa förslaget måste företagen å andra sidan hålla reda på två nya poster, sparade nekade avdrag för negativa finansnetton och den delen av sparade underskott som uppstått innan reformens införande. Vidare kommer inte de nuvar- ande ränteavdragsbegränsningarna att kunna avskaffas. Sammantaget bedöms alternativförslaget medföra ungefär samma administrativa kostnader för företagen som huvudförslaget. 
 I tabell 21.4 visas antalet företag för vilka avdragsbegränsningen får effekt. Företagen (återigen sammanräknas företag som ingår i en koncern till ett företag) delas upp i två grupper. För den ena gruppen binder avdragsbegränsningen (det vill säga finansiella kost- nader får inte dras av) medan avdragsbegränsningen inte får någon effekt på den andra gruppen. Siffrorna avser 2010. 
 Tabell 21.4 Antal företag för vilket avdragsbegränsningen får effekt 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Antal anställda 
  
 960 000 
  
 1 510 000 
  
 Betald bolagsskatt 
  
 12,2 
  
 92,0 
  
 Finansnetto 
  
 -125,9 
  
 44,6 
  
 Antal företag 
  
 115 400 
  
 165 000 
  
 21.3 
  
 Effekter på olika sektorer 
  
 I det följande redovisas tabelluppgifter för kommitténs alternativa förslag. De motsvarar de som i avsnitt 20.4 redovisas för kommitténs huvudförslag. De fördelningsmässiga effekterna över olika sektorer är mycket lik den för huvudförslaget. Det är olika stora föränd- ringar i absoluta tal men de relativa effekterna är väldigt lika för de 
 522 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 båda förslagen och därför begränsas fördelningsanalysen för det alternativa förslaget till att påpeka var skillnaderna ligger, men i stor utsträckning hänvisas läsaren till avsnitt 20.4 och fördelnings- analysen motsvarande tabellerna  
 20.5–20.9 
  beträffande huvudförslaget. 
 I tabell 21.5 presenteras siffror från en simulering hur skatte- uttaget förändras 2011 om det alternativa förslaget hade varit i kraft sedan år 2007. Anledningen till att simuleringen gjorts på detta sätt är att reformen under en infasningsperiod ger lägre bolagsskatte- betalningar än vad den gör på några års sikt. Efter fyra år har infas- ningseffekten i stort sett klingat av. 
 Mer specifikt beräknas bolagsskattebasen för varje sektor år 2011 under det system som rådde 2011 med justeringar för 2013 års regler om ränteavdragsbegränsningar. Sedan simuleras hur skatte- basen förändras för sektorerna om huvudförslaget hade varit det rådande bolagsbeskattningssystemet. Siffrorna som presenteras i tabell 21.5 beskriver det alternativa förslagets effekt på bolags- skatteuttaget (i miljoner kronor) i jämförelse med det verkliga bolags- skatteuttaget år 2011 (med justering för 2013 års regler för ränte- avdragsbegränsningar). Ett positivt belopp betyder att branschen skulle ha betalat mer i bolagsskatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Ett negativt belopp betyder att branschen betalar mindre i bolagsskatt med de föreslagna reglerna än med nuvarande regler. Då simuleringen har gjorts för ett år, 2011, så kan speciella omständigheter det året påverka utfallet för en enskild bransch. Resultaten ska därför ses som indikationer om utfall på branschnivå. 
 I likhet med huvudförslaget så är Fastighetsverksamhet den sektor som avviker och får klart högre beskattning även under det här be- skrivna alternativet. Sektorerna Tillverkning och Handel är återigen de vars beskattning minskar mest, med  
 -2 
  585 respektive  
 -2 
  222 miljoner kronor. Härnäst jämförs de två alternativens effekt direkt mot var- andra i tabell 21.6. 
 I tabell 21.6 presenteras hur olika sektorers andel av bolagsskatten förändras under det alternativa förslaget (kolumn 1) och för huvud- förslaget (kolumn 2). Då båda alternativen begränsar avdragsrätten för negativt finansnetto är effekterna snarlika. Det förefaller utifrån tabellen som om finansieringsavdraget skulle medföra större skatte- sänkningar totalt sett. Så är dock inte fallet, utan de båda alternativen är fullfinansierade under ett normalt år. Däremot kan de båda alter- nativen få något olika effekter under vissa år, beroende på vinst- och räntenivå. Som nämnts ovan så är Fastighetsverksamhet även den 
 523 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 sektor som sticker ut under det alternativa förslaget. Minskningen för de två stora sektorerna Tillverkning och Handel är lite mindre, mätt som andel av bolagsskatten än under huvudalternativet. Under alternativförslaget sjunker tillverkningssektorns andel av bolags- skatten med 2,9 procentenheter i stället för 4,2 som under huvudför- slaget medan Handel sjunker med 2,5 procentenheter i stället för 4. Sammantaget är bilden dock tydlig. De båda förslagen får en likartad effekt på sektornivå. 
 524 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 Tabell 21.5 Förändring skatteinbetalningar år 2011 
 Förändrad beskattning är baserad på en simulering hur varje koncerns bolagsskattebas förändras ifall huvudförslaget infördes 2007. Förändringen som presenteras är den nya beskattningen framräknad av simulerad bolagsskatt minus faktisk bolagsskatt 2011 (med justering för 2013 års regler för ränteavdragsbegränsningar). Data på bolagsnivå från FRIDA har konsoliderats till koncerndata. Med koncern avses här företag med koncernbidragsrätt, det vill säga företag som direkt eller indirekt ägs till minst 90 procent av moderbolaget och som beskattas i Sverige. Sektorsindelningen är hämtad från SCB och är baserad på deras indelning av tvåsiffriga  
 SNI-koder. 
  Siffran för finans- och försäkringsverksamhet är inte rättvisande eftersom det finns datamässiga problem med vissa finansiella företag. Se punkt 3 under tabell 21.2 för en beskrivning av de datamässiga problemen. 
  
 Sektor 
  
 Förändrad beskattning 
  
 (miljoner kr) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 79 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 -770 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 -3 
  247 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 -477 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, avfallshantering 
  
 och sanering 
  
 86 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 -44 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och motorcyklar 
  
 -2 
  960 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 570 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 -778 
  
 J 
  
 Informations- och kommunikationsverksamhet 
  
 138 
  
 K 
  
 Finans- och försäkringsverksamhet 
  
 453 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 3 226 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap 
  
 och teknik 
  
 -979 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och andra 
  
 stödtjänster 
  
 31 
  
 O 
  
 Offentlig förvaltning och försvar; obligatorisk 
  
 socialförsäkring 
  
 -1 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 -46 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 598 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 -40 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 -32 
  
 N/A 
  
 Ej tilldelad sektor 
  
 469 
  
 Summa 
  
 -3 
  723 
  
 525 
 Konsekvenser av det alternativa förslaget SOU 2014:40 
 Tabell 21.6 Sektorvis förändring av bolagsskatten med det alternativa förslaget och med huvudförslaget 
  
 Förändring andel bolagsskatt 
  
 Sektor 
  
 Med det alternativa 
  
 Med huvud- 
  
 förslaget 
  
 förslaget 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 A 
  
 Jordbruk, skogsbruk och fiske 
  
 0,000 
  
 0,001 
  
 B 
  
 Utvinning av mineral 
  
 -0,013 
  
 -0,010 
  
 C 
  
 Tillverkning 
  
 -0,029 
  
 -0,044 
  
 D 
  
 Försörjning av el, gas, värme och kyla 
  
 -0,002 
  
 -0,006 
  
 E 
  
 Vattenförsörjning; avloppshantering, 
  
 avfallshantering och sanering 
  
 0,001 
  
 0,001 
  
 F 
  
 Byggverksamhet 
  
 -0,005 
  
 -0,003 
  
 G 
  
 Handel; reparation av motorfordon och motorcyklar 
  
 -0,025 
  
 -0,040 
  
 H 
  
 Transport och magasinering 
  
 0,007 
  
 0,006 
  
 I 
  
 Hotell- och restaurangverksamhet 
  
 -0,007 
  
 -0,009 
  
 J 
  
 Informations- och kommunikationsverksamhet 
  
 0,003 
  
 0,000 
  
 L 
  
 Fastighetsverksamhet 
  
 0,038 
  
 0,036 
  
 M 
  
 Verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap 
  
 och teknik 
  
 0,008 
  
 -0,013 
  
 N 
  
 Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster 
  
 och andra stödtjänster 
  
 0,004 
  
 0,000 
  
 P 
  
 Utbildning 
  
 0,000 
  
 -0,001 
  
 Q 
  
 Vård och omsorg; sociala tjänster 
  
 0,000 
  
 0,006 
  
 R 
  
 Kultur, nöje och fritid 
  
 -0,001 
  
 -0,001 
  
 S 
  
 Annan serviceverksamhet 
  
 0,000 
  
 0,000 
  
 21.4 
  
 Realekonomiska effekter 
  
 Det alternativa förslaget kan på många sätt ses som ett mellanting mellan dagens bolagsskattesystem och huvudförslaget. De real- ekonomiska effekterna bör därför bli likartade effekterna av huvud- förslaget, men mindre i storlek. Effekten på investeringar, produk- tivitet och BNP bedöms därför som positiv, men inte som lika positiv som för huvudförslaget. 
 En kvalitativ skillnad mellan de båda alternativen är att behovet av åtgärder mot av lagstiftaren ej avsett utnyttjande av ränteavdrags- rätten inte föreligger för finansieringsavdraget. Just lagstiftningen om begränsningar i ränteavdragsrätten har förändrats ofta de senaste åren, både i Sverige och internationellt. Då viss avdragsrätt fort- 
 526 
  
 SOU 2014:40 
  
 Konsekvenser av det alternativa förslaget 
  
 farande kvarstår med den i detta avsnitt diskuterade avdrags- begränsningen så kommer det att finnas en risk för att det uppstår nya behov av förändringar i denna del av bolagsskattesystemet. I den mån investeringar påverkas av en mindre stabil skatteregim kan det här diskuterade förslaget ha en nackdel jämfört med finansierings- avdraget. 
  
 21.5 
  
 Jämställdhet mellan kvinnor och män 
  
 Här görs samma bedömning som i avsnitt 20.6 om huvudförslaget. Fördelningen av ekonomiska resurser mellan kvinnor och män be- döms som i stort sett oförändrad. I absoluta tal kan ökade inkomster dock tillfalla män i högre utsträckning, då män står för en större del av inkomsterna i ekonomin. 
  
 21.6 
  
 Effekter för Skatteverket och de allmänna förvaltningsdomstolarna 
  
 Effekterna av det alternativa förslaget för såväl Skatteverket som de allmänna förvaltningsdomstolarna avviker inte i något nämnvärt av- seende från de effekter som beräknats för huvudförslaget. Därför hänvisas till avsnitt 20.7. 
 527 
 X Författningskommentar 
  
 22 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 22.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 17 
  
 kap. 
  
 2 
  
 § 
  
 Paragrafen är ändrad. Vid beräkning av det skattemässiga anskaff- ningsvärdet på lagertillgångar får inte inräknas kostnader som utgör finansiella kostnader enligt bestämmelserna i 24 a kap. 4 §. Undan- taget att finansiella kostnader inte får inräknas i det skattemässiga anskaffningsvärdet gäller samtliga tillgångar. Finansiella kostnader som inräknats i anskaffningsvärdet på finansiella instrument kom- mer, på grund av tillgångens karaktär, inte att förlora sin skatte- mässiga klassificering. Det är därför obehövligt att undanta finan- siella instrument från undantaget. 
  
 18 
  
 kap. 
  
 7 § 
 Paragrafen är ändrad. Vid beräkning av det skattemässiga anskaff- ningsvärdet på inventarier får inte inräknas kostnader som utgör finansiella kostnader enligt bestämmelserna i 24 a kap. 4 §. 
 19 kap. 
 8 § 
 Paragrafen är ändrad. Vid beräkning av det skattemässiga anskaffningsvärdet på en fastighet som uppförs av den skattskyldige får inte inräknas kostnader som utgör finansiella kostnader enligt bestämmelserna i 24 a kap. 4 §. 
 531 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 9 § 
 Paragrafen är ändrad. Vid beräkning av det skattemässiga anskaff- ningsvärdet på en fastighet som förvärvas får inte inräknas kost- nader som utgör finansiella kostnader enligt bestämmelserna i 24 a kap. 4 §. 
 20 kap. 
 11 § 
 Paragrafen är ändrad. Vid beräkning av det skattemässiga anskaff- ningsvärdet på en markanläggning får inte inräknas kostnader som utgör finansiella kostnader enligt bestämmelserna i 24 a kap. 4 §. 
 24 kap. 
 1 § 
  
 Ändringen innebär att  
 femte strecksatsen i första stycket  
 slopas med anledning av att reglerna i 10  
  
 a–10 
  
  f §§ upphävs. Dessutom införs en ny strecksats avseende avdrag för ränta på vissa efterställda lån i 10 a §. 
  
 10 a § 
 Paragrafen är ny. Den tidigare 10 a §, som behandlade ränteavdrags- begränsningsreglerna, upphävs och i stället införs denna bestäm- melse med återanvändande av beteckningen. 
 I bestämmelsen anges att räntekostnader hänförliga till efter- ställda lån och kapitalinstrument som omfattas av Europeiska Unionens förordning 575/2013 artikel 62 inte får dras av. Med kapitalinstrument avses i detta sammanhang endast sådana skuld- instrument som avses i förordningens artikel 62. 
 24 a kap. 
 1 § 
 Kapitlet är nytt och reglerar begränsningen av avdragsrätten för finansiella kostnader. 
 Bakgrunden till reglerna behandlas närmare i avsnitt 14.2. 
 532 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 2 § 
 I  
 första stycket  
 anges vilka som omfattas av reglerna, vilket är juridiska personer, svenska handelsbolag och i utlandet delägar- beskattade juridiska personer. De juridiska personer som omfattas är juridiska personer enligt reglerna i inkomstskattelagen. 
 Att bestämmelserna gäller för handelsbolag innebär att handels- bolaget på samma sätt som juridiska personer måste tillämpa reglerna om avdragsbegränsning vid beräkningen av det resultat som ska delas ut till delägarna. Av 5 kap. 1 och 3 §§ framgår att delägarna i ett handelsbolag ska beskattas för så stort belopp som motsvarar delägarens andel av handelsbolagets inkomst. Det är alltså delägarna som är skattesubjekt och inte handelsbolaget. 
 För juridiska personer som är delägare i svenska handelsbolag räknas handelsbolagets verksamhet in i den juridiska personens näringsverksamhet enligt 14 kap. 10 §. Av samma bestämmelse framgår att juridiska personers näringsverksamhet räknas som en enda näringsverksamhet. Detta betyder att den resultatandel som den juridiska personen får från ett handelsbolag vid beskattningen ska läggas samman med övriga intäkter och kostnader i närings- verksamheten. I 13 § andra stycket finns särskilda bestämmelser om att juridiska personer under vissa förutsättningar vid tillämp- ningen av reglerna om avdragsbegränsning ska räkna in de finans- netton som belöper sig på sina andelar, se kommentaren till den paragrafen. För fysiska personer som är delägare i svenska handels- bolag räknas i stället varje handelsbolagsandel som en egen närings- verksamhet enligt 14 kap. 13 §. Den resultatandel som den fysiska personen erhåller beskattas således separat i inkomstslaget närings- verksamhet och läggs inte samman med någon annan inkomst. Någon ytterligare beräkning behövs därför inte med anledning av kommitténs förslag utan resultatet behandlas även fortsättningsvis på samma sätt hos den fysiska personen. 
 I utlandet delägarbeskattade juridiska personer omfattas också av kapitlet. När det gäller de inkomster som den utländska juridiska personen enligt inkomstskattelagen själv är skattskyldig för (såsom inkomst från fast driftsställe) behövs inget tillägg i författnings- texten eftersom det då är den utländska juridiska personen som är skattesubjekt. I de fall då den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen har delägare som är obegränsat skattskyldiga i Sverige beskattas inkomsterna, på samma sätt som för svenska handels- bolag, hos delägarna och inte i den utländska juridiska personen (se 5 kap. 2 a § och 6 kap. 12 §). Utan tillägg för att reglerna omfattar i 
 533 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 utlandet delägarbeskattade juridiska personer skulle således dessa inkomster falla utanför avdragsbegränsningens tillämpning. 
 I  
 andra stycket  
 anges att med beskattningsår avses i kapitlet räkenskapsåret för svenska handelsbolag. Anledningen till detta förtydligande är att svenska handelsbolag inte omfattas av bestäm- melserna i 1 kap.  
 13–15 
  §§ där beskattningsår definieras. När det står beskattningsår i exempelvis 13 § första stycket där beskatt- ningsårets negativa och positiva finansnetto definieras är det så- ledes räkenskapsåret som avses för svenska handelsbolag. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.6. 
 3 § 
 I bestämmelsens  
 första stycke  
 definieras vad som avses med finan- siellt instrument. Definitionen gäller endast i 24 a kap. Genom hänvisning till värderingsreglerna i 4 kap. 14 a och 14 c §§ årsredo- visningslagen (1995:1554), förkortad ÅRL, överensstämmer den skatterättsliga definitionen med den redovisningsmässiga med beaktande av de undantag som finns i bestämmelsen. Innebörden av termen är således kopplad till god redovisningssed. 
 I BFNAR 2012:1,  
 K3-regelverket, 
  anges att ett finansiellt instrument är varje avtal som ger upphov till en finansiell intäkt eller finansiell kostnad. Definitionen faller tillbaka på definitionen inom internationell redovisningsstandard utarbetad av International Financial Reporting Standards i IAS 39, som succesivt ersätts av IFRS 9. Det innebär att instrument som i ett företags årsredo- visning klassificeras som ett finansiellt instrument även kommer att klassificeras som ett finansiellt instrument enligt bestämmelsen. I BFNAR 2006:1 och BFNAR 2008:1, K1 och K2 regelverken, saknas en egen definition av termen finansiellt instrument. Det innebär inte att bestämmelsen ska tolkas på så sätt att den skatte- rättsliga termen finansiellt instrument har olika lydelse för olika kategorier redovisningsskyldiga. Bestämmelsen ska tolkas så att definitionen av finansiellt instrument överensstämmer med den i BFNAR 2012:1. 
 I bestämmelsens  
 andra stycke  
 görs ett antal undantag från defini- tionen av finansiellt instrument. Det första gäller andelar i skal- bolag enligt bestämmelserna i 25 a kap. Det andra gäller andelar i så kallade byggmästarsmittade företag i 27 kap. 6 §. Även närings- betingade andelar utgör finansiella instrument. Vad som avses med en näringsbetingad andel framgår av 24 kap. 13 och 14 §§. Att en kapitalvinst inte ska tas upp och en kapitalförlust inte får dras av 
 534 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 vid avyttring av en näringsbetingad andel framgår av 25 a kap. 5 §. De behöver därför inte särskilt undantas från bestämmelsen. Från bestämmelsen undantas även vissa terminer och optioner. Det är terminer och optioner som ingås för att säkra andra betalnings- strömmar i näringsverksamheten än finansiella kostnader och intäkter. Om, och endast om, ett företag redan vid förvärv eller ingående av ett termins- eller optionsavtal dokumenterat syftet med avtalet på ett sådant sätt att det tydligt går att utläsa att instrumentet är kopplat till andra betalningsströmmar än finansiella intäkter och finansiella kostnader gäller undantaget. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.5.2. 
 4 § 
 I bestämmelsens  
 första stycke  
 definieras vad som avses med en finansiell kostnad. 
 I första strecksatsen anges att med finansiell kostnad avses en kostnad för kredit. Bestämmelsen kommer därigenom att träffa räntekomponenter i avtal oavsett om de är uttryckta i ett låneavtal eller ingår som en komponent i en betalning. Även andra ränte- påverkande kostnader, oavsett om de mottas av kreditgivaren eller annan part, till exempel kostnad för borgen, omfattas av bestäm- melsen. Till kostnad för kredit hänförs även sådana valutakurs- förluster som är ekvivalenta med räntebetalningar. Även direkta transaktionskostnader vid upptagande av en kredit omfattas, om den inte faller in under begränsningen i andra stycket. 
 Av andra strecksatsen framgår att med finansiell kostnad avses även förlust vid avyttring av sådana finansiella instrument som omfattas av definitionen i 3 §. En förlust ska beräknas som försälj- ningsintäkten minskat med anskaffningsvärdet, förbättringskost- nader samt kostnader för avyttringen. Som finansiell kostnad avses även nedskrivning på finansiella instrument som utgör lagertill- gångar. Det innebär att omvärdering av lager av finansiella instru- ment som leder till en nedskrivning av värdet behandlas som en finansiell kostnad. Även direkta transaktionskostnader vid förvärv eller avyttring av finansiellt instrument omfattas, om den inte ingår i begränsningen i andra stycket. 
 Enligt tredje strecksatsen avses med finansiell kostnad även utdelningar som får dras av. Det rör framför allt utdelning som lämnas av investmentföretag och viss form av kooperativ utdelning från ekonomiska föreningar. Sådan kooperativ utdelning som lämnats i förhållande till gjorda köp eller försäljningar från och till 
 535 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 föreningen undantas enligt andra stycket. Annan lämnad över- skottsutdelning från en kooperativ förening ska behandlas som en finansiell kostnad. 
 I bestämmelsens  
 andra stycke  
 finns inskränkningar i definitionen av finansiell kostnad. 
 Av första strecksatsen framgår att kostnader för andra kring- tjänster av administrativ karaktär, som inte är direkta transaktions- kostnader, inte utgör finansiella kostnader. Det innebär att om till exempel en extern konsult anlitas för att upprätta avtal i samband med anskaffande av lånat kapital så kommer kostnaden inte att utgöra en finansiell kostnad. Det är endast kostnader för finansiella tjänster i samband med upptagande av kredit eller anskaffande eller avyttring av värdepapper såsom uppläggningskostnader, och dylika kringkostnader direkt hänförliga till ett värdepapper, som ingår i definitionen av finansiell kostnad enligt första stycket. Avgräns- ningen följer av att bestämmelsen hänvisar till 3 kap. 9 § mer- värdesskattelagen (1994:200). Det som ska bedömas är tjänstens natur och inte vem som utför den, se bland annat  
 EU-domstolens 
  avgörande  
 C-2/95, 
  SDC. 
 Enligt andra strecksatsen ska förlust på sådana finansiella instru- ment som avses i 25 a kap. 19 § inte anses som finansiell kostnad. 
 Av tredje strecksatsen följer att utdelning som avses i 39 kap. 22 § inte ska anses som en finansiell kostnad. Det som undantas är sådan kooperativ utdelning som lämnats i förhållande till gjorda köp eller försäljningar från och till föreningen. Annan lämnad överskottsutdelning från en kooperativ förening ska behandlas som en finansiell kostnad. 
 I  
 tredje stycket  
 finns två begränsningar av vad som avses med kredit i första stycket första strecksatsen. För det första omfattar termen kredit inte avsättningar i balansräkningen. Det gäller dock inte sådana avsättningar som avses i 28 kap. 3 § andra punkten, utfästelse om pension som tryggas genom avsättning i balansräkningen i förening med kreditförsäkring eller kommunal eller statlig borgen eller liknande garanti. En sådan avsättning omfattas av termen kredit i första stycket. Det innebär att den räntekomponent som beräknas vid förändring av värdet på avsättning till pension i balansräkningen ska behandlas som en finansiell kostnad i takt med att den uppstår. För det andra ska leverantörsskulder, om avtalen är träffade på sedvanliga villkor, inte anses ingå av begreppet kredit. Avsikten är att endast sådant som har nära koppling till den bedrivna rörelsen ska omfattas. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.5.10. 
 536 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 5 § 
 I paragrafen återfinns huvudregeln om hur räntedelen i en hyres- kostnad ska behandlas. Med finansiell kostnad avses det ränte- belopp som ingår i en hyreskostnad, om inte annat anges i  
 7–9 
  §§. Det innebär att som huvudregel ska räntedelen alltid skiljas ut från en hyreskostnad. I de hänvisade paragraferna finns undantag från huvudregeln. 
 Bestämmelserna i  
 5–9 
  §§ behandlas närmare i avsnitt 14.5.11. 
 6 § 
 I paragrafen anges hur det räntebelopp som ingår i en hyreskostnad ska beräknas. 
 Enligt  
 första stycket  
 ska det räntebelopp som följer av hyres- avtalet användas. Om räntebeloppet anges direkt i hyresavtalet ska det användas. Om räntebeloppet inte framgår direkt, men går att beräkna med ledning av övriga uppgifter i avtalet, ska det fram- räknade beloppet användas. Så kan till exempel vara fallet om ränte- satsen i procent framgår och anskaffningsvärdet på den hyrda tillgången anges. Räntebeloppet kan också beräknas genom att anskaffningsvärdet på den hyrda tillgången jämförs med det beräk- nade restvärdet. Den del av hyresbetalningarna som överstiger värdeminskningarna kan anses som räntebelopp, under förutsätt- ning att hyran inte omfattar serviceåtaganden eller dylikt. Se avsnitt 14.5.11 (underrubrik Beräkning av den finansiella kost- naden) för ett exempel på hur en sådan beräkning kan gå till. När räntebeloppet beräknas med utgångspunkt från uppgifterna i av- talet är det viktigt att de beräkningar som ligger till grund för resultatet dokumenteras på ett bra sätt. 
 I de fall det saknas tillräckliga uppgifter i avtalet för att beräkna räntebeloppet finns det en schablonregel i  
 andra stycket 
 . Då ska statslåneräntan med tillägg av fem procentenheter multiplicerat med den hyrda tillgångens marknadsvärde vid beskattningsårets ingång användas som räntebelopp. Om hyresavtalet ingåtts under året används i stället tillgångens värde vid hyresavtalets ingående. Detta schablonräntebelopp ska även användas om det räntebelopp som följer av hyresavtalet avviker från vad som skulle ha avtalats mellan två oberoende parter. Bedömningen av vad som skulle ha avtalats mellan två oberoende parter beror i det enskilda fallet på en mängd variabler, exempelvis hyrestagarens kreditvärdighet, den uthyrda tillgångens beskaffenhet och relationen mellan utbud och efterfrågan på den hyrda tillgången. Det är hyrestagaren som ska 
 537 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 göra sannolikt att det beräknade räntebeloppet ligger inom ramen för vad oberoende parter skulle ha avtalat. Viss ledning vid tillämp- ningen kan fås från den s.k. armlängdsregeln i 14 kap. 19 §. De närmare ramarna för bestämmelsens tillämplighet får dock avgöras i praxis. 
 7 § 
 Paragrafen innehåller undantag från huvudregeln i 5 § om ränte- belopp i hyreskostnad när det gäller fastighetshyror. 
 I  
 första stycket  
 anges att 5 § inte behöver tillämpas om hyres- objektet är en fastighet. Med hyra av fastighet avses även hyra av del av fastighet, exempelvis av en lokal eller av en bit mark. I vissa fall kan hyresavtalet omfatta både en fastighet och andra objekt. Det skulle till exempel kunna förekomma vid jordbruksarrende eller vid hyra av en hel anläggning av något slag. Vid sådana hyror ska den delen av hyran som avser fastigheten behandlas för sig och den delen som avser andra objekt behandlas för sig. 
 Vanliga fastighetshyror behöver således aldrig delas upp. Här finns emellertid även två undantag från undantaget. 
 För det första ska den finansiella kostnaden i en fastighetshyra skiljas ut när hyresavtalet är en del av en s.k.  
 sale-and-lease-back- 
  transaktion. En sådan affär karaktäriseras av att fastigheten avyttras och därefter hyrs tillbaka av säljaren. I lagtexten uttrycks detta som att ett företag direkt eller indirekt har avyttrat en fastighet och det avyttrande företaget, eller något koncernföretag till det företaget, därefter ingått ett hyresavtal avseende en väsentlig del av samma fastighet. Med indirekt avyttring avses att fastigheten avyttrats paketerad i bolagsform. Det ska således inte vara möjligt att undgå att skilja ut den finansiella kostnaden genom att i stället för att avyttra fastigheten direkt, avyttra aktier i ett dotterbolag som äger fastigheten. 
 I Bokföringsnämndens  
 K3-regelverk 
  
 1 
  
 anges att en  
 sale-and- 
 lease-back-transaktion 
  till sin form är en försäljning av en tillgång och en efterföljande leasing av samma tillgång. Försäljningspriset på tillgången och villkoren i leasingavtalet är ofta beroende av varandra eftersom de avtalats tillsammans. För att det ska vara fråga om en  
 sale-and-lease-back-transaktion 
  ska det finnas något slags samband mellan avyttringen och hyran. De två rättshandlingarna ska tidsmässigt följa på varandra. Affären ska i sin helhet i huvud- 
  
 1  
 BFNAR 2012:1, p. 20.26 och 27. 
 538 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 sak framstå som en finansiering av säljarens verksamhet. Fastig- hetsavyttringen ska således inte medföra någon större förändring av säljarens verksamhet. Om fastigheten avyttras som ett led i att minska kostnaderna och dra ned på verksamheten och en mindre lokal i samma fastighet därefter hyrs av den nya ägaren är det inte fråga om en  
 sale-and-lease-back-transaktion 
  i den mening som avses här. Det ska således vara fråga om hyra av en väsentlig del av samma fastighet. Med väsentlig del avses ungefär 40 procent. 
 Lagtexten är utformad neutralt med avseende på vilket företag som är uthyrare och hyrestagaren i dessa fall. Det ska inte vara möjligt att kringgå reglerna om uppdelning av hyreskostnaden vid en  
 sale-and-lease-back-transaktion 
  genom att ett företag i en kon- cern säljer fastigheten och att den hyrs tillbaka av ett annat företag inom koncernen. På samma sätt ska det inte göra någon skillnad om förvärvaren avyttrar fastigheten internt innan den hyrs tillbaka till det avyttrande företaget. 
 För det andra gäller inte undantaget för hyra av fastighet vid hyra mellan två koncernföretag. 
 I  
 andra stycket  
 anges att med koncernföretag avses företag som ingår i samma koncern enligt 1 kap. 4 § ÅRL. En koncern enligt den angivna bestämmelsen består av moderföretag och dotterföre- tag, där moderföretaget innehar eller på annat sätt förfogar över mer än hälften av rösterna i dotterföretaget. Koncernförhållandet kan också uppkomma genom att ett dotterföretag har ett sådant innehav eller att moderföretag och/eller dotterföretag tillsammans uppnår mer än hälften av rösterna. 
 8 § 
 I paragrafen återfinns undantag från huvudregeln i 5 § om ränte- belopp i hyreskostnad när det är fråga om hyra under en kortare tid. 
 Av  
 första stycket  
 framgår att 5 § inte behöver tillämpas, vilket innebär att den finansiella kostnaden inte behöver skiljas ut från en hyreskostnad, när hyresavtalets löptid inte överstiger åtta månader. Om det finns ett samband mellan flera på varandra följande hyres- avtal ska avtalets längd bedömas med hänsyn till samtliga avtal. Det innebär till exempel att om ett och samma hyresobjekt hyrs två gånger i följd under sex månaders tid vid varje tillfälle, ska avtalets längd i stället anses vara tolv månader. Bestämmelsen har utformats med regeln om omedelbart avdrag för s.k. korttidsinventarier i 18 kap. 4 § som förebild. Viss ledning kan fås från tillämpningen av 
 539 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 den paragrafen. Emellertid avser den här föreslagna regeln om hyra samband över tid eller mellan de hyrda tillgångarna. Regeln om korttidsinventarier avser ett funktionellt samband mellan olika anskaffningar. 
 Bestämmelsen om att hyresavtal som följer på varandra i tid ska anses som ett avtal om det finns ett samband mellan dem kan ge upphov till svåra gränsdragningsproblem. Det kan gälla vilken tid som ska tillåtas mellan två hyresavtal för att de inte ska bedömas som en enhet. Två på varandra följande hyresavtal avseende samma tillgång som löper under sex månader och som ingås med två veckors mellanrum bör sannolikt ses som ett avtal, men det blir svårare att avgöra om tiden mellan avtalen är två månader. Ett annat exempel på gränsdragningsproblem är om hyresavtal tecknas på sex månader avseende till exempel en bil av ett visst märke och när detta avtal går ut tecknas ett nytt hyresavtal på sex månader avseende en motsvarande bil av ett annat märke. Om användningen av de hyrda tillgångarna är densamma bör det ses som att det föreligger samband mellan de två hyresavtalen i detta fall. Det blir dock svårare om det handlar om en annan storlek av bil med delvis andra användningsområden eller om det förutom att det påföljande hyresavtalet avser ett annat bilmärke också går två veckor mellan avtalen. Den närmare tillämpningen av bestämmelsen får avgöras i praxis. Vid bedömningen bör man dock ha i åtanke att syftet med regeln är att hindra att undantaget för korttidshyror utnyttjas på ett sätt som inte är avsett. 
 Enligt  
 andra stycket  
 gäller inte undantaget för korttidshyror när det är ett hyresavtal mellan två koncernföretag. Med koncern- företag avses här samma som i 7 § andra stycket. 
 9 § 
 Paragrafen innehåller undantag från huvudregeln i 5 § om ränte- belopp i hyreskostnad när de årliga hyreskostnaderna uppgår till ett mindre belopp. 
 Enligt  
 första stycket  
 behöver huvudregeln om uppdelning av hyreskostnader inte tillämpas när de sammanlagda hyreskostnad- erna i ett företag inte överstiger 300 000 kronor. Om flera företag tillsammans ingår i samma koncern får beloppet inte överstiga 300 000 kronor för koncernen som helhet. Om företaget eller koncernen har hyreskostnader som överstiger 300 000 kronor per år ska samtliga hyreskostnader delas upp. Undantagsregeln gäller emellertid inte för två slags hyreskostnader. Det är dels hyreskost- 
 540 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 nader med anledning av  
 sale-and-lease-back-transaktioner 
  och dels hyreskostnader mellan två koncernföretag. Räntebeloppet i sådana slags hyreskostnader ska alltid skiljas ut och får därför inte ingå i de hyreskostnader som undantas enligt denna paragraf. 
 I  
 andra stycket  
 anges sådana hyreskostnader som inte behöver räknas med när storleken på hyreskostnaderna bestäms. Beloppet ska beräknas utan hänsyn till kostnader för fastighetshyra, kost- nader för hyra mellan koncernföretag och kostnader för hyresavtal vars löptid inte överstiger åtta månader. Det innebär att utrymmet varken tas i anspråk av sådana hyreskostnader där räntebeloppet alltid ska skiljas ut  
 (sale-and-lease-back-transaktioner 
  samt koncern- interna hyror) eller av sådana hyreskostnader där räntebeloppet inte behöver skiljas ut med stöd av andra bestämmelser (övriga fastig- hetshyror samt hyresavtal med löptid som längst åtta månader). 
 I  
 tredje stycket  
 anges att med koncern och koncernföretag avses här samma som i 7 § andra stycket. 
 10 § 
 Paragrafen innehåller en upplysning om att det i andra bestäm- melser finns regler om att ränte- och annan anskaffningskostnad som utgör en finansiell kostnad inte får läggas till det skattemässiga anskaffningsvärdet på andra tillgångar än lager av finansiella instru- ment i näringsverksamhet. 
 11 § 
 I bestämmelsen regleras vad som förstås med finansiell intäkt. Med finansiell intäkt avses intäkt som motsvarar en finansiell kostnad om den i stället varit en kostnad för den skattskyldige. Som finansiell intäkt avses även vinst vid avyttring av egendom som räknas upp i 25 a kap. 19 §. Vidare utgör den schablonintäkt som ett investmentföretag ska ta upp enligt 39 kap. 14 § en finansiell intäkt. Även den schablonintäkt som enligt 39 kap.  
 32–35 
  §§ ska tas upp av finansiella företag utgör en finansiell intäkt. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.5.13. 
 541 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 12 § 
 I paragrafen finns bestämmelser om i vilka fall den finansiella in- täkten ska skiljas ut från en hyresintäkt. 
 Enligt  
 första stycket  
 ska det räntebelopp som ingår i en hyres- intäkt anses som en finansiell intäkt. Vad som anges i 7 och 8 §§ gäller på motsvarande sätt för finansiella intäkter. Det innebär att undantagen (och undantagen från undantagen) för hyreskostnader avseende fastighetshyror och s.k. korttidshyror även gäller för finan- siella intäkter. Däremot gäller undantaget för hyreskostnader som inte överstiger 300 000 kronor på koncernnivå bara på kostnads- sidan. Något motsvarande undantag för mindre hyresintäkter finns således inte. 
 I  
 andra stycket  
 finns bestämmelser om beräkningen av ränte- beloppet som ingår i en hyresintäkt. Reglerna motsvarar de som enligt 6 § gäller för beräkningen av det räntebelopp som ingår i en hyreskostnad, se kommentar till den paragrafen. Den enda skill- naden är att när det gäller hyresintäkter uppgår den schabloniserade räntesatsen enbart till statslåneräntan. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.5.13. 
 13 § 
 Paragrafen redogör för vad som avses med finansnettot. I  
 första stycket  
 anges vad som avses med positivt respektive negativt finans- netto. Om beskattningsårets finansiella intäkter överstiger beskatt- ningsårets finansiella kostnader blir finansnettot positivt. Om beskattningsårets finansiella kostnader i stället överstiger beskatt- ningsårets finansiella intäkter blir finansnettot negativt. Det är mellanskillnaden som utgör själva finansnettot. 
 I  
 andra stycket  
 finns en särskild bestämmelse för juridiska per- soner som är delägare i svenska handelsbolag och i utlandet del- ägarbeskattade juridiska personer. Under vissa förutsättningar ska dessa juridiska personer i sitt finansnetto även räkna in de finans- netton som belöper sig på sina andelar. Dels ska den juridiska per- sonen, direkt eller indirekt genom ett eller flera svenska handels- bolag, vara delägare i svenska handelsbolag eller i utlandet delägar- beskattade juridiska personer. Dels måste andelen ha ägts under den juridiska personens hela beskattningsår eller sedan det delägda företaget började bedriva näringsverksamhet av något slag. Dess- utom måste det delägda företaget ha ett räkenskapsår som samman- faller med den juridiska personens beskattningsår. 
 542 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 Praktiskt går det till så att resultatberäkningen görs i handels- bolaget. Delägaren får därefter en resultatandel som ska tas upp till beskattning i den juridiska personen, jämför 5 kap. 3 § och kommentaren till 2 §. Enligt 33 kap. 6 § tredje och fjärde styckena skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, får delägaren även uppgift från handelsbolaget om hur stort finansnetto som belöper sig på andelen. Detta finansnetto läggs sedan till den juri- diska personens finansnetto. Detta innebär att en kvittning görs mellan den juridiska personen och handelsbolaget om det ena nettot är positivt och det andra negativt. Om båda är positiva ökar den juridiska personens positiva finansnetto och om båda är nega- tiva ökar det negativa finansnettot i den juridiska personen. 
 Följande exempel illustrerar effekterna för aktiebolaget. Anta att ett aktiebolag äger 50 procent av ett handelsbolag. Handels- bolagets resultat ska aktiebolaget ta upp i sin deklaration. Resul- tatet i handelsbolaget utgörs av bolagets underlag för finansierings- avdrag. Om handelsbolaget har ett positivt finansnetto tas aktie- bolagets andel av det positiva finansnettot upp som en del av aktie- bolagets finansnetto. Aktiebolagets andel av resultatet, minskat med aktiebolagets andel av finansnettot, tas upp som en icke finansiell intäkt. Om handelsbolagets finansnetto är negativt tas aktie- bolagets andel av resultatet upp som icke finansiell intäkt utan någon justering. Aktiebolagets andel av handelsbolagets negativa finansnetto tas av aktiebolaget upp som negativt finansnetto. 
  
 AB:s resultatandel 
  
 AB:s andel av HB:s 
  
 Effekt på AB:s icke 
  
 Effekt på AB:s fin. 
  
 från HB 
  
 fin. Perry 
  
 finansiella intäkter 
  
 netto 
  
 +100 
  
 +50 
  
 +50 
  
 +50 
  
 +100 
  
 -50 
  
 +100 
  
 -50 
  
 -100 
  
 +50 
  
 -150 
  
 +50 
  
 -100 
  
 -50 
  
 -100 
  
 -50 
  
 Om samtliga förutsättningar enligt paragrafens andra stycke inte är uppfyllda ska således inte finansnettot från andelen räknas in i den juridiska personens finansnetto. Den resultatandel som den juri- diska personen ska ta upp till beskattning är då redan justerad för avdragsbegränsningen i 15 § eftersom den bestämmelsen även gäller för handelsbolag enligt 2 §. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.3.1. 
 543 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 14 § 
 Paragrafen reglerar möjligheten för företag med positivt finans- netto att tillgodogöra sig avdrag för ett annat företags negativa finansnetto. Med finansnetto avses beskattningsårets finansnetto, jämför 13 §. Av 13 § andra stycket framgår att för juridiska per- soner som är delägare i handelsbolag ska finansnettot som belöper sig på andelen under vissa förutsättningar räknas in i den juridiska personens finansnetto. 
 Av  
 första punkten  
 framgår att paragrafen endast gäller när både företaget med positivt och företaget med negativt finansnetto kan lämna koncernbidrag till varandra. Med det avses att båda företagen ska vara sådana koncernföretag som avses i 35 kap. Exempelvis ska båda företagens beskattningsår ha samma deklarationstidpunkt eller skulle ha haft det om inte något av företagens bokföringsskyldighet upphör, jämför 35 kap. 3 §. 
 Avdrag får bara göras upp till det positiva finansnettot. Koncern- företaget kan därmed bara göra avdrag för att minska det positiva finansnettot ner till noll. Eftersom positivt finansnetto ingår i beskattningsunderlaget kan koncernföretagen genom detta avdrag minska beskattningsunderlaget i ett koncernföretag med positivt finansnetto. Det är endast outnyttjat negativt finansnetto som får dras av. Inget annat koncernföretag får därför ha dragit av det nega- tiva finansnetto som dras av. Ett negativt finansnetto kan således endast tillgodoräknas en gång. De sammanlagda avdragen kan därmed aldrig bli större än koncernens sammanlagda negativa finans- netto. 
 För att det ska vara enkelt att kontrollera att företagen inte tillgodoräknar sig för stora avdrag har det i  
 andra punkten  
 införts ett krav att företagen ska redovisa avdraget öppet i sin deklaration. Detta innebär bland annat att det av deklarationen måste framgå från vilket annat koncernföretag det negativa finansnettot härrör. Avdraget påverkar inte beskattningsunderlaget i koncernföretag med negativt finansnetto. Som ett villkor för att avdrag ska medges enligt bestämmelsen gäller dock att även företaget med negativt finansnetto ska redovisa avdraget öppet. Det företaget ska således i sin deklaration uppge vilket företag som har fått utnyttja dess negativa finansnetto för avdrag och med hur stort belopp. Det ska således gå att kontrollera hos båda företagen att avdrag har gjorts i enlighet med bestämmelsen. 
 Om villkoren enligt paragrafen inte är uppfyllda får det till följd att avdrag inte kan medges. Om exempelvis ett företag har gjort 
 544 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 avdrag med 50 i sin deklaration men företaget med negativt finans- netto inte har uppgett detta i sin deklaration ska avdrag inte med- ges. Om företaget med 50 i negativt netto i stället har uppgett att det både har låtit företag A och företag B utnyttja 50, har inget av företagen rätt till avdrag. Anledningen till det framgår av para- grafens första stycke där det anges att avdrag endast får göras för outnyttjat negativt finansnetto. Om 50 även har utnyttjats av ett annat företag kan det negativa nettot inte anses vara outnyttjat. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.3.2. 
 15 § 
 I paragrafen anges att ett negativt finansnetto inte får dras av utöver den möjlighet som koncernföretag har enligt 14 §. Vad som avses med negativt finansnetto framgår av 13 § första stycket. Det är således de finansiella kostnader som överstiger de finansiella intäkterna som inte får dras av. Finansiella kostnader får därmed alltid dras av till den del de motsvaras av finansiella intäkter. Vad som avses med finansiella kostnader och intäkter framgår av  
 4–12 
  §§. 
 Av 2 § framgår att handelsbolag omfattas av reglerna i kapitlet och därmed ska tillämpa avdragsbegränsningen. För fysiska per- soner som är delägare i handelsbolag innebär det att den inkomst som belöper sig på andelen och ska tas upp till beskattning redan är justerad för avdragsbegränsningen. Av 13 § andra stycket framgår att juridiska personer som är delägare under vissa förutsättningar ska räkna in det delägda företagets finansnetto i sitt eget finans- netto. 
 I fjärde punkten till övergångsbestämmelserna finns bestäm- melser om tillämpningen av avdragsbegränsningen i vissa fall, se kommentaren till den bestämmelsen. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.3.1. 
 29 a kap. 
 1 § 
 Kapitlet är nytt och reglerar förutsättningarna för när finansierings- avdrag ska medges. Det är endast juridiska personer som omfattas av bestämmelserna. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.6. 
 545 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 2 § 
 Paragrafen redogör för hur beräkningen av underlaget för finan- sieringsavdraget görs. 
 Underlaget beräknas genom att näringsverksamhetens intäkts- poster minskas med kostnadsposterna, jämför 14 kap. 21 §. Under- laget utgörs således av det skattemässiga resultatet vilket innebär att bland annat avdrag och återföring av periodiseringsfond på- verkar underlaget liksom lämnade och mottagna koncernbidrag och tidigare års underskott. Sådana avdrag som vissa företag med posi- tivt finansnetto har möjlighet till enligt 24 a kap. 14 § påverkar också underlaget eftersom även ett sådant avdrag utgör en kost- nadspost. Negativt finansnetto som inte får dras av enligt 24 a kap. 15 § ingår naturligtvis inte i kostnadsposterna. 
 Vid beräkning av underlaget ska även en minskning ske för sådant positivt finansnetto som belöper sig på andel i svenska handels- bolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer om det ingår i den juridiska personens finansnetto enligt 24 a kap. 13 § andra stycket. Anledningen till att sådant positivt finansnetto måste minska underlaget är att det ingår i den resultatpost från andelen som den juridiska personen ska ta upp till beskattning. Om det positiva finansnettot inte minskar underlaget skulle det därför innebära att det positiva finansnettot påverkar underlaget två gånger. 
 Av punkten 5 till övergångsbestämmelserna framgår att över- skott som belöper sig andel i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer ska minska underlaget för finansieringsavdrag i vissa fall, jämför kommentaren till den be- stämmelsen. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.4.1. 
 3 § 
 Paragrafen anger att finansieringsavdrag görs med 25 procent av ett underlag som beräknas enligt 2 §. Finansieringsavdrag får endast göras om det beräknade underlaget är positivt. Det innebär att om underlaget exempelvis är +100 får ett finansieringsavdrag om 25 göras. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.4.2. 
 546 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 35 
  
 kap. 
  
 3 
  
 § 
  
 Punkten 7  
 är ny och anger att avdrag för koncernbidrag förutsätter att bidragsgivaren gör en värdeöverföring till bidragsmottagaren. Bestämmelsen innebär en kodifiering av det synsätt som utvecklats 
  
 i 
  
 rättspraxis (RÅ 1998 ref. 6, RÅ 1999 ref. 74 och RÅ 2001 ref. 79) om att det krävs en överföring av värdet motsvarande bidraget för att avdrag ska kunna medges. Bestämmelsen reglerar även vid vilken tidpunkt värdeöverföringen senast måste ske för att avdrag ska kunna beviljas för ett visst beskattningsår. 
  
 Värdeöverföringen måste enligt bestämmelsen ske senast när inkomstdeklarationen för beskattningsåret ska lämnas enligt 32 kap. 
  
 2 
  
 § SFL. I första stycket i 32 kap. 2 § SFL anges fyra olika deklara- tionstidpunkter för andra juridiska personer än dödsbon, nämligen den 1 mars, den 1 juli, den 1 november och den 15 december. Vilket deklarationsdatum som är aktuellt för en viss juridisk person beror på vilket beskattningsår den juridiska personen har. Slut- dagen för olika beskattningsår anges i paragrafen, nämligen den 
  
 31 
  
 december, den 30 april, den 30 juni och den 31 augusti. Vad som avses med beskattningsår i skatteförfarandelagen framgår av 3 kap. 
  
 4 
  
 och 5 §§ SFL. Om beskattningsåret har en annan slutdag än de som anges i paragrafen, ska den deklarationsskyldige lämna deklara- tion senast den dag som gäller för det beskattningsår som går ut närmast efter det egentliga beskattningsåret, se 3 kap. 5 § SFL. I andra stycket i 32 kap. 2 § SFL finns en bestämmelse som senare- lägger deklarationstidpunkten med en månad för juridiska personer som lämnar inkomstdeklaration elektroniskt. Förutsättningen för den senare deklarationstidpunkten är att deklarationsskyldigheten i sin helhet fullgörs elektroniskt. Detta innebär att det finns åtta olika tidpunkter som kan bli aktuella för när en värdeöverföring senast måste göras för att avdrag för ett lämnat koncernbidrag ska kunna medges. 
  
 Sista meningen i punkten 7  
 innebär att tidpunkten för värdeöver- föringen kan påverkas av om anstånd med att lämna in deklara- tionen har beviljats. Om ett sådant anstånd har beviljats gäller i stället tidpunkten som anges i anståndsbeslutet. Som förutsätt- ning för anstånd för annan juridisk person än dödsbo gäller enligt 36 kap. 4 § SFL att det finns synnerliga skäl. Anstånd kan därmed endast förekomma i rena undantagsfall (se prop. 2010/11:165 s. 847). 
 Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 15.5. 
 547 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 39 kap. 
 1 § 
 I paragrafen finns upplysningar om vad kapitlet innehåller. En ny strecksats införs med anledning av de nya paragraferna om finan- siella företag i  
 32–35 
  §§. 
 8 a § 
 I paragrafen, som är ny, regleras räntebeläggning av skadeförsäk- ringsföretags avsättningar till säkerhetsreserv. Skadeförsäkrings- företag ska för varje beskattningsår ta upp en intäkt beräknad till statslåneräntan multiplicerad med storleken på säkerhetsreserven vid beskattningsårets ingång. 
 Bakgrund och motiv för förslaget återfinns i avsnitt 15.2. 
 32 § 
 I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om att finansiella företag ska ta upp en schablonintäkt. Schablonintäkten uppgår till 0,24 procent av det underlag som följer av 34 §. 
 33 § 
 Paragrafen är ny och innehåller definitionen av finansiella företag. Enligt  
 första stycket  
 avses med finansiella företag kreditinstitut 
 och utländska kreditinstitut enligt 1 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. 
 Med kreditinstitut avses enligt nämnda lagrum bank och kredit- marknadsföretag. 
 Med bank avses bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank. Bankaktiebolag är ett sådant aktiebolag som fått tillstånd att driva bankrörelse. Sparbank är ett företag som avses i sparbankslagen (1987:619). Medlemsbank är en ekonomisk förening som avses i lagen (1995:1570) om medlemsbanker. Med bankrörelse avses enligt 1 kap. 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse, rörelse i vilken det ingår betalningsförmedling via generella betalsystem samt mot- tagande av medel som efter uppsägning är tillgängliga för ford- ringsägaren inom högst 30 dagar. 
 Med kreditmarknadsföretag avses aktiebolag och ekonomiska föreningar som fått tillstånd att driva finansieringsrörelse. Finan- sieringsrörelse definieras i 1 kap. 4 § nämnda lag som rörelse i vilken det ingår näringsverksamhet som har till ändamål att ta emot återbetalningspliktiga medel från allmänheten, samt att lämna kredit, 
 548 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 ställa garanti för kredit eller i finansieringssyfte förvärva fordringar eller upplåta lös egendom till nyttjande. 
 Med utländska kreditinstitut avses utländska företag som i sitt hemland fått tillstånd att bedriva bank- eller finansieringsrörelse. 
 De finansiella företag som ska ta upp en schablonintäkt är de- samma som betalar stabilitetsavgift enligt lagen (2008:814) om stat- ligt stöd till kreditinstitut. Därutöver ska även motsvarande ut- ländska företag ta upp en schablonintäkt till den del de är skatt- skyldiga här i landet. Det framgår av  
 andra stycket 
 . 
 Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 14.8. 
 34 § 
 Paragrafen är ny och reglerar beräkningen av underlaget för schablonintäkten för finansiella företag. 
 Enligt  
 första stycket  
 är underlaget summan av det finansiella företagets skulder och avsättningar utom obeskattade reserver vid räkenskapsårets utgång enligt fastställd balansräkning, med de justeringar som följer av andra och tredje styckena samt 35 §. Underlaget i denna del beräknas på samma sätt som underlaget för stabilitetsavgiften. 
 Med fastställd balansräkning avses att balansräkningen har beslutats på ordinarie årsstämma, se 7 kap.  
 10–11 
  §§ aktiebolags- lagen (2005:551). Sådan årsstämma ska hållas inom sex månader från utgången av räkenskapsåret. För banker gäller att räkenskaps- året ska vara kalenderåret, se 1 kap. 7 § lagen (1995:1559) om års- redovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Normalt överens- stämmer det med den tid inom vilken inkomstdeklaration ska lämnas enligt 32 kap. 2 § SFL. För kreditmarknadsföretag vars räkenskapsår slutar den 30 juni gäller dock att inkomstdeklaration ska lämnas senast den 15 december, det vill säga tidigare än sex månader efter räkenskapsårets utgång. Om årsstämman hålls senare än den tidpunkt då inkomstdeklarationen ska lämnas får schablon- intäkten korrigeras i efterhand om det visar sig att den fastställda balansräkningen avviker från uppgifterna i deklarationen. 
 Av  
 andra stycket  
 följer att ett finansiellt företag som ingår i en koncern enligt årsredovisningslagen ska minska underlaget med skulder till andra finansiella företag i koncernen. Det som ska räk- nas bort från underlaget är således skulder till andra koncernföretag som också ska ta upp en motsvarande schablonintäkt. Med koncern avses här innehav eller på annat sätt förfogande över mer än 50 procent av rösterna, se kommentaren till 24 a kap. 6 § tredje 
 549 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 stycket. Denna justering görs också i underlaget för stabilitets- avgiften. 
 Underlaget ska även enligt  
 tredje stycket  
 minskas med sådana efterställda skuldförbindelser som får ingå i kapitalbasen enligt lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar. Under- laget för stabilitetsavgift minskas på motsvarande sätt. 
 35 § 
 Paragrafen, som är ny, innehåller en justering av underlaget för schablonintäkt. Om räkenskapsåret har omfattat en längre eller kortare tid än tolv månader, ska underlaget justeras proportionellt i förhållande till räkenskapsårets längd. 
 40 kap. 
 16 a § 
 I paragrafen återfinns bestämmelser om undantag från huvudregeln i 16 § om att kapitaltillskott som föranlett ägarförändringen i vissa fall ska påverka beräkningen av beloppsspärren. 
  
 Första stycket  
 ändras dels genom att beviskravet mildras, dels genom att beräkningen ska ske på annat sätt. 
 Ändringen innebär att beräkningen av utgiften för förvärvet vid tillämpningen av beloppsspärren i 15 § ska ske på ett särskilt sätt vid de nyemissionsfall som avses. Utgiften för förvärvet ska bestäm- mas till ett belopp som motsvarar det lägsta av den faktiska utgiften och verkligt och särskilt värde på de tillgångar i företaget som belöper sig på förvärvarens andel efter ägarförändringen. Vid beräk- ningen av värdet på tillgångarna i företaget ska själva kapital- tillskottet inte räknas med. 
 Syftet med denna utformning är att ägarförändringar i samband med nyemission inte ska behandlas annorlunda än om motsvarande förvärv sker genom köp. Verkligt och särskilt värde på den andel av de ursprungliga tillgångarna i företaget som förvärvas genom nyemissionen bör i princip motsvara vad en förvärvare skulle ha betalat för samma andel vid ett köp. Följande exempel kan illustrera detta. Underskottsföretaget ägs till 100 procent av den fysiska per- sonen A. I underskottsföretaget finns ett underskott på 200 och tillgångar av verkligt och särskilt värde på 100. Företag B vill gå in som delägare i underskottsföretaget och därigenom förvärva 60 pro- cent av andelarna. Om detta görs genom ett vanligt köp av 60 pro- cent av underskottsföretaget kan man förenklat uppskatta att B betalar 60 (60 procent av 100), förutsatt att värdet på underskottet 
 550 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 inte påverkar köpeskillingen. Enligt beloppsspärren skulle då under- skott om två gånger köpeskillingen, det vill säga 120 få behållas. Om förvärvet i stället görs genom kapitaltillskott vid en nyemission behöver B skjuta till 150 (för att A:s ursprungliga 100 ska motsvara 40 procent av värdet efter emissionen måste värdet efter emissionen uppgå till sammanlagt 250). Verkligt och särskilt värde på de till- gångar som belöper sig på B:s andel i företaget efter ägarföränd- ringen är 60 (60 procent av det ursprungliga värdet 100). Själva kapitaltillskottet ska inte ingå i denna beräkning. Med den före- slagna lydelsen av bestämmelsen ska utgiften för förvärvet vid tillämpningen av beloppsspärren bestämmas till 60 och underskott om 120 får behållas. Resultatet blir således detsamma som i exemplet med förvärv genom köp. 
 Det är inte avsett att begreppet verkligt och särskilt värde ska ha någon annan betydelse här än vid tidigare utformning av bestäm- melsen. I den föreslagna lydelsen anges nu uttryckligen att värdet av själva kapitaltillskottet inte ska räknas med. Av tidigare för- arbeten, prop. 2009/10:47 s. 16, framgår också att det skattemässiga värdet av underskottet inte ska beaktas utan att det avgörande är företagets tillgångar minus skulderna. Vidare kan utläsas att det inte behöver vara fråga om det bokförda värdet eftersom det, till exempel för immateriella tillgångar, kan vara betydligt lägre än det verkliga värdet. I stället för det bokförda värdet anges då att man i en sådan situation bör utgå från det belopp till vilket tillgången skulle kunna överlåtas mellan kunniga parter som är oberoende av varandra. 
 Enligt förslaget ska utgiften aldrig kunna bestämmas till ett be- lopp som är högre än den faktiska utgiften. Med den faktiska utgiften avses här utgiften för att förvärva det bestämmande inflyt- andet över underskottsföretaget. Detta uttryck används i 15 § första stycket vid beskrivningen av beloppsspärren. Utgiften för att för- värva det bestämmande inflytandet kan uppkomma vid ett eller flera förvärv. Av förarbetena till bestämmelsen följer att det är den sammanlagda anskaffningsutgiften som ska beaktas. Om den nye ägaren uppnått det bestämmande inflytandet genom att öka sitt andelsinnehav från 10 till 51 procent av rösterna, bör också anskaff- ningsutgiften för det ursprungliga innehavet tas med vid beräk- ningen av utgiften (prop. 1993/94:50 s. 326). Om hela förvärvet sker i ett sammanhang ska hela utgiften räknas med vid beräk- ningen av beloppsspärren. Om förvärvet sker i flera steg över en längre tidsperiod är det mer oklart vad som gäller. Av Högsta 
 551 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 förvaltningsdomstolens avgörande i RÅ 2007 ref. 58 framgår dock att förvärv kan läggas ihop fram till och med att femtioprocents- gränsen passeras men att ytterligare förvärv som görs därefter inte är en utgift för att förvärva det bestämmande inflytandet över företaget. 
 Dessutom ändras beviskravet genom att ordet uppenbart stryks när det gäller huruvida tillgångarna i bolaget har ett verkligt och särskilt värde. I och med denna ändring tillämpas i stället vanliga beviskrav enligt vilka förvärvaren ska göra sannolikt att rätt till avdrag för ifrågavarande underskott föreligger. Det innebär större möjligheter att beakta värdet av immateriella tillgångar, till exempel värdet på pågående forskningsprojekt. Något som i sådana fall kan verka som ett indicium på att ett forskningsprojekt har ett verkligt och särskilt värde kan vara det förhållandet att verksamheten be- drivs vidare efter ägarförändringen. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 15.4.3. 
 48 kap. 
 27 § 
 Förluster på fordrings- och delägarrätter utgör finansiella kost- nader även hos handelsbolag. Det saknas därför skäl att tillämpa bestämmelserna i  
 19–21, 
  23 och 24 §§, när fysiska personer är del- ägare i handelsbolag. Bestämmelsens  
 första stycke  
 ändras på så sätt att reglerna inte tillämpas på förluster på sådana tillgångar som anges i 24 a kap. 3 §. 
  
 Andra stycket  
 avser behandlingen av förluster på delägarrätter i handelsbolag när juridisk person är delägare. Då förluster på delägar- rätter utgör finansiella kostnader hos en juridisk person upphävs andra stycket. 
 Det tidigare  
 tredje stycket  
 blir efter upphävandet andra stycket. Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 14.5.5. 
 50 kap. 
 5 § 
 I bestämmelsens  
 första stycke  
 har införts ett tillägg i  
 andra streck- satsen  
 som begränsar den inkomst som anskaffningsutgiften för andel i handelsbolag ska ökas med. Anskaffningsutgiften ska ökas med belopp som tagits upp som den skattskyldiges andel av bolagets inkomster men inte till den del inkomsten ökat på grund av avdragsförbudet för negativt finansnetto. Utan denna ändring skulle avdragsförbudet i 24 a kap. 15 § indirekt sakna verkan. Det avdrags- 
 552 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 förbud som gäller vid beräkningen av inkomsten från handels- bolaget skulle nämligen komma tillbaka i form av en högre anskaff- ningsutgift, och därmed ett högre avdrag, hos delägaren när andelen avyttrades. 
 Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 14.6.2. 
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
 I  
 första punkten  
 anges att lagändringarna träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas första gången för beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015 om inte annat följer av punkterna  
 2–10. 
  För perioden efter den 1 januari 2016 fram till de nya bestäm- melserna ska börja tillämpas ska äldre bestämmelser fortfarande tillämpas om inte annat följer av de övriga punkterna. 
 Av  
 andra punkten  
 framgår att för svenska handelsbolag ska de nya bestämmelserna tillämpas första gången för räkenskapsår som påbörjas efter den 31 december 2015 om inte annat följer av punkterna  
 3–10. 
  För perioden efter den 1 januari 2016 fram till de nya bestämmelserna ska börja tillämpas ska äldre bestämmelser fortfarande tillämpas om inte annat följer av de övriga punkterna. 
  
 Tredje punkten  
 innehåller en tidsbegränsad övergångsbestäm- melse för handelsbolag och dess delägare. Bestämmelsen innebär att ett handelsbolag under tidsperioden från och med den 1 januari 2016 till och med den 31 december 2018 får vara överlåtare i en underprisöverlåtelse enligt 23 kap. IL. En sådan underprisöver- låtelse får dock genomföras endast om ytterligare tre villkor, utöver vad som gäller för vanliga underprisöverlåtelser, är uppfyllda. Utöver de krav som ställs på en underprisöverlåtelse i 23 kap. gäller för det första att förvärvaren ska vara ett företag. För det andra ska handelsbolagets hela näringsverksamhet föras över. För det tredje ska ägarsammansättningen, såväl till person som till omfattning, vara likadan i det förvärvande företaget som i det överlåtande handelsbolaget. 
 Av  
 fjärde punkten  
 framgår att avdragsbegränsningen i 24 a kap. 15 § i vissa fall ska börja tillämpas direkt efter ikraftträdandet även om ett nytt räkenskapsår ännu inte har påbörjats efter ikraft- trädandet. Det ska således ske en uppdelning av finansiella kost- nader som belöper sig på tiden före respektive efter den 31 decem- ber 2015. Detta gäller endast för företag som har lagt om sitt räkenskapsår under 2014 eller 2015. Om ett företag har lagt om sitt 
 553 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 räkenskapsår under denna period och det exempelvis avslutas den 1 april 2016 ska avdragsbegränsningen i 24 a kap. 15 § tillämpas på finansiella kostnader som belöper sig på perioden den 1 januari– 31 mars 2016. För tiden dessförinnan ska äldre bestämmelser tillämpas, såsom bestämmelserna i 24 kap. 10  
 a–10 
  f §§. När det första beskattningsåret påbörjas efter ikraftträdandet kommer samtliga nya regler att börja gälla, exempelvis reglerna om finan- sieringsavdrag. 
 Av  
 femte punkten  
 framgår att överskott som belöper sig på andel i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer ska minska underlaget för finansieringsavdrag i vissa fall. Det gäller när det delägda företaget har räkenskapsår som har påbörjats före det första beskattningsåret som börjar efter den 31 december 2015 för den juridiska personen. I dessa fall ingår således inte överskottet som belöper sig på andelen i underlaget för finansieringsavdrag. Sådant underskott ingår dock. 
 I  
 sjätte punkten  
 har en bestämmelse tagits in som innebär att periodiseringsfonder som avsatts före ikraftträdandet och återförs efter ikraftträdandet ska tas upp till 133 procent av det avsatta beloppet. Syftet är att uppnå samma effektiva skattebelastning för avsatta och återförda periodiseringsfonder. 
 Av  
 sjunde punkten  
 framgår att skadeförsäkringsföretag ska räkna ut och till beskattning ta upp en särskild övergångspost. Över- gångsposten utgörs av skillnaden mellan 133 procent av avsätt- ningen till säkerhetsreserv det beskattningsår som avslutas före den 1 januari 2016 och avsättningen. Övergångsposten ska tas upp till beskattning med minst en sjättedel per efterföljande beskattningsår. Om ett beskattningsår är längre eller kortare än tolv månader ska posten justeras i motsvarande mån. 
 I  
 åttonde punkten  
 anges att när koncernbidrag lämnas till företag med beskattningsår som påbörjas efter ikraftträdandet får avdrag bara göras med 75 procent i vissa fall. Det gäller för företag med beskattningsår som påbörjats före men avslutas efter ikraftträd- andet. 
 Av  
 nionde punkten  
 framgår att kvarstående underskott från tidi- gare år endast ska anses uppgå till 50 procent efter ikraftträdandet. Genom bestämmelsen kvoteras därmed de underskott som upp- kommit före ikraftträdandet ner i samband med ikraftträdandet. Därefter sker ingen ytterligare kvotering. 
 Av  
 tionde punkten  
 anges att 40 kap. 16 a § ska tillämpas på för- värv som görs efter den 31 december 2015. 
 554 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 22.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) 
  
 33 kap. 
 6 § 
 I det nya  
 tredje stycket  
 anges att ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige ska lämna uppgift om sådant negativt och positivt finans- netto som avses i 24 a kap. 13 § första stycket inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, och som belöper sig på delägarens andel. I 24 a kap. 13 första stycket IL definieras vad som menas med posi- tivt och negativt finansnetto. Med positivt finansnetto avses beskattningsårets finansiella intäkter som överstiger de finansiella kostnaderna. Med negativt finansnetto avses beskattningsårets finansiella kostnader som överstiger de finansiella intäkterna. I 24 a kap. 2 § IL anges att med beskattningsår avses för svenska handelsbolag räkenskapsåret i 24 a kap. Vad som avses med finan- siella kostnader och finansiella intäkter framgår av 24 a kap. 4– 12 §§ IL. Bolaget och den juridiska personen ska alltså lämna upp- gift om delägarens andel av bolagets eller den juridiska personens positiva eller negativa finansnetto. 
 Av det nya  
 fjärde stycket  
 framgår att skyldigheten att lämna uppgifter enligt tredje stycket inte föreligger om delägaren är ett dödsbo, ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige. 
 Uppgifter om finansnettot behövs för att delägarna ska kunna beräkna finansnettot enligt 24 a kap. 13 § IL och tillämpa bestäm- melserna om avdragsbegränsning i 24 a kap. 15 § IL och bestäm- melserna om finansieringsavdrag i 29 a kap. IL samt för att beräkna delägares anskaffningsutgift på handelsbolagsandelar i 50 kap. 5 § IL. Av 33 kap. 10 § framgår att uppgifterna ska ha kommit in till Skatteverket senast den sista dagen för när inkomstdeklarationen ska lämnas enligt 32 kap. 2 §. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.10.1. 
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
 Lagändringarna träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas första gången på uppgifter som avser beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
 555 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 SOU 2014:40 
  
 22.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt 
  
 5 kap. 
 1 § 
 Hela kapitlet är nytt och innehåller bestämmelser om avräkning av utländsk skatt som motsvarar den inkomstskatt som tas ut av finan- siell sektor genom schablonintäkten. De nya paragraferna behand- las närmare i avsnitt 14.8.7. 
 Av  
 första stycket  
 framgår att sådana finansiella företag som ska ta upp en schablonintäkt enligt 39 kap. 33 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, har rätt att genom avräkning av utländsk skatt få nedsättning av statlig inkomstskatt. Det är således enbart det finansiella företagets bolagsskatt som kan sättas ned. 
 Enligt  
 andra stycket  
 gäller att, om inte annat följer av 3 §, avräk- ning får ske av utländsk skatt som under kalenderåret närmast före beskattningsåret har betalats av en sådan utländsk juridisk person som enligt 1 kap. 4 § ÅRL ingår i samma koncern som det finansiella företaget. Det innebär att det direkt eller indirekt ska föreligga innehav eller annat förfogande över mer än 50 procent av rösterna. Se även kommentaren till 24 a kap. 6 § tredje stycket IL. Vidare ska den utländska skatten avse det kalenderår som föregår det svenska finansiella företagets räkenskapsår. Som krav gäller även att den utländska juridiska personen skulle ha tagit upp ett belopp enligt 39 kap. 33 § IL om verksamheten bedrivits här i landet. Den utländska juridiska personen ska driva verksamhet som hade karaktäriserats som bank- eller finansieringsrörelse om den bedrivits här i landet. Se kommentaren till 39 kap. 33 § IL. 
 2 § 
 Av paragrafen följer att med utländsk skatt avses sådan skatt som har betalats till en stat inom Europeiska ekonomiska samarbets- området, förkortat EES, och som är jämförlig med den skatt som tas ut av finansiella företag enligt 39 kap.  
 32–35 
  §§ IL. För att avräkning ska kunna medges krävs således att den utländska skatten är betald. För att vara en utländsk skatt ska den vara betald till en stat inom EES. Skatt som betalas till stater utanför EES får alltså inte avräknas. Därutöver gäller att den utländska skatten ska tas ut på ett underlag som är jämförligt med den schablonintäkt som ska tas upp av finansiella företag i Sverige. Med jämförligt avses att skatten betalas av ett finansiellt företag och att den beräknas på ett 
 556 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar till huvudförslaget 
  
 underlag som motsvarar den totala skuldsättningen i företaget. Vidare krävs också att den utländska skatten är en skatt och inte en avgift. 
 3 § 
 Enligt  
 första stycket  
 får avräkning ske med ett belopp som mot- svarar den utländska skatt som hänför sig till ett sådant skuld- förhållande som skulle ha minskat underlaget enligt 39 kap. 34 § andra stycket IL om den utländska juridiska personen bedrivit verksamhet här. Det innebär att den utländska skatt som får räknas av är den skatt som utgår på det underlag som hade fått räknats bort om det utländska företaget varit ett svenskt koncernföretag. Avräkning kan aldrig ske med större belopp än den utländska skatt som belöper sig på detta underlag. 
 I  
 andra stycket  
 finns ännu ett takbelopp för avräkningen. Avräk- ning får högst ske med ett belopp som motsvarar den statliga inkomstskatt som, beräknad utan hänsyn till avräkningen, hänför sig till de skulder som det finansiella företaget vid räkenskapsårets utgång enligt fastställd balansräkning har till den utländska juri- diska person vars utländska skatt ska räknas av. Avräkningen kan således aldrig bli högre än den bolagsskatt som belöper sig på den minskning av schablonintäkten som hade gjorts om skulden till det utländska koncernföretaget i stället hade fått räknas av från under- laget. 
 Ikraftträdandebestämmelser 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas på skatt som betalats för en period som påbörjats efter detta datum. 
 557 
 XI Referenser 
 Referenser 
 Callahan, Robinson, Jennings, M. Hellwig och Nguyen (2010), Crawford, Lynn, and Myths in the Discussion of Capital Regulation: Why Bank Equity is Not Expensive. 
 Preprints of the Lopez Collective Goods 
 , no. 2010/42. 
  
 Avdjiev, S., Pierce och Swanson (2013), CoCos: A Primer,  
 BIS Quarterly Review 
 , September. 
 Allen, F., och Faulkner (2000), Financial Contagion,  
 Journal of Political Economy 
 , vol. 108, s.  
 1–33. 
  
 Alstadsæter, A., och M. Jacob (2012),  
 Income Shifting in Sweden – An Empirical Evaluation of the 3:12 Rules 
 . Report to the Expert Group for Public Economics 2012:4. 
 Alstadsæter, A., M. Nielsen och Baker (2014),  
  
 3:12-Corporations 
  
  in Sweden: The Effects of the 2006 Tax Reform on Investments, Job Creation and Business  
  
 Start-Ups 
 . 
  Report to the Expert Group for Public Economics 2014:2. 
 Arulampalam, W., M. P. Devereux och Warren (2012), The Direct Incidence of Corporate Income Tax on Wages,  
 European Economic Review 
 , vol. 56, s.  
 1038–1054. 
  
 Ho, Howell, M. P. Devereux och Thomas (2007), Taxing Corporate Income,  
 CESifo working paper  
 no. 2139. 
 Barba Navaretti, Mccoy och Barker (2004),  
 Multinational Firms in the World Economy 
 , Princeton University Press. 
 Becker, Hernandez och N. Riedel (2012),  
 Cross-Border 
  Tax Effects on Affiliate Investment – Fitzgerald fråm European Multinationals, European Economic Review, vol. 56,  
 s.436–450. 
  
 Benson, Morgan, Wells och Shaw (2004), The Financial Accelerator and Corporate Investment,  
 Economic Review 
 , vol. 2, s.  
 23–46. 
  
 561 
  
 Referenser 
  
 SOU 2014:40 
  
 Perez, Wang och Quinn (2013), How Does Capital Affect Bank Performance During Financial Crises?,  
 Journal of Financial Economics 
 , vol. 109, s.  
 146–176. 
  
 Perkins, B., M. Gertler och Nguyen (1996), The Financial Accelerator and the Flight to Quality 
 , Review of Economics and Statistics,  
 vol. 78, s.  
 1–15. 
  
 Perkins, B., M. Gertler och Nguyen (1999), The Financial Accelerator in a Quantitative Business Cycle Framework, i Pace, Klein och M. Woodford (red.),  
 Handbook of Macro- economics 
 , vol. 1, Amsterdam:  
 North-Holland. 
  
 BFNAR 2006:1, Bokföringsnämndens allmänna råd för enskilda näringsidkare som upprättar förenklat årsbokslut, beslutat den 7 juni 2006. 
 BFNAR 2008:1, Bokföringsnämndens allmänna råd om årsredovis- ning i mindre aktiebolag, beslutat den 11 juni 2008. 
 BFNAR 2012:1, Bokföringsnämndens allmänna råd om årsredovis- ning och koncernredovisning, beslutat den 8 juni 2012. 
 Dahlberg, M. (2011),  
 Ränta eller kapitalvinst 
 , Uppsala: Iustus Förlag AB. 
 De Mooij, Roth (2005), Perry Income Taxation Survive?,  
 De Economist 
 , vol. 153, s.  
 277–301. 
  
 De Vaughn, Roth, och M. P. Devereux (2011), An Applied Ana- lysis of ACE and CBIT Reforms in the EU,  
 International Tax and Public Finance 
 , vol. 18, s.  
 93–120. 
  
 De Vaughn, R. och Arnold (2003), Taxation and Foreign Direct Investment: A Synthesis of Empirical Research,  
 Inter- national Tax and Public Finance 
 , vol. 10, s.  
 673–693. 
  
 De Vaughn, R. och Arnold (2008), Corporate Tax Elasticities: a Readers Guide to Empirical Findings,  
 Oxford Review of Eco- nomic Policy 
 , vol. 24, s.  
 680–697. 
  
 Desai, M. A., Miller och Bennett (2004), A Multinational Perspective on Capital Structure Choice and Internal Capital Markets,  
 The Journal of Finance 
 , vol. 59, s.  
 2451–2487. 
  
 Devereux, M. P. och Diaz (1998), Taxes and the Location of Production: Evidence from a Panel of US Multinationals, 
 Journal of Public Economics 
 , vol. 68(3), s.  
  
 335–367. 
  
 562 
  
 SOU 2014:40 
  
 Referenser 
  
 Devereux, M. P., B. Leach och M. Redoano, (2008), Do Countries Compete Over Taxes?,  
 Journal of Public Economics 
 , vol. 92, s.  
 1210–1235. 
  
 Dischinger M. och N. Riedel (2011), Corporate Tax Rates and the Location of Intangible Assets within Multinational Firms, 
 Journal of Public Economics 
 , vol. 95, s.  
  
 691–707. 
  
  Finansdepartementet (2013),  
 Beräkningskonventioner 2014 
 . 
  
 Froot, K. A. (2001), The Market For Catastrophe Risk: A Clinical Examination,  
 Journal of Financial Economics 
 , vol. 60, s.  
 529–571. 
  
 Fuest, C., Russell och S. Siegloch (2013), Do Higher Corporate Taxes Reduce Wages? Micro Evidence from Germany,  
 CESifo Working Paper 
 , no. 4247. 
 Gertler, M. och Nguyen (1994), Thomas, Business Cycles and the Behavior of Small Manufacturing Firms,  
 Quarterly Journal of Economics 
 , vol. 109, s.  
 309–340. 
  
 Cooke, Mccormick, och Cunningham (2001), Do Taxes Affect Corporate Debt Policy? Evidence from US Corporate Tax Return Data 
 Journal of Public Economics 
 , vol. 82, s.  
  
 195–224. 
  
 Madden, Hernandez (2010), Corporate Tax Incidence: Review of General Equilibrium Estimates and Data,  
 Congressional Budget Office Working Paper 
 . 
 Gravelle, Cruz och Stokes (2006), Does the Open Economy Assumption Really Mean That Labor Kim of a Capital Income Tax?  
 The B.E. Journal of Economic Ana- lysis & ett rörande skatteincitament för att öka tillgången på riskkapital och ett för att uppmuntra till forskning och utveckling. I slutbetänkandet, som vi nu drygt tre år senare överlämnar, har huvuduppgiften varit att åtgärda den asymmetriska behandlingen av de två finansieringsformerna lån och eget kapital. I dagens skattesystem medges avdrag för räntekostnader men inget motsvarande avdrag för finansiering med eget kapital. Detta innebär att finansiering med eget kapital skattemässigt missgynnas framför lånefinansiering. Kommittén har inte funnit någon anled- ning till att skattemässigt särbehandla de båda finansieringsform- 
 569 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 erna utan snarare att detta leder till snedvridningar och effektivi- tetsförluster. I slutbetänkandet presenteras två förslag till hur denna asymmetri kan åtgärdas. Huvudförslaget, benämnt finansi- eringsavdraget, medger inga avdrag för nettoräntor men väl ett schablonmässigt avdrag baserat på skattemässigt resultat. Alter- nativförslaget innebär en ränteavdragsbegränsning, där faktiska räntekostnader överstigande 20 procent av det skattemässiga resul- tatet nekas avdrag, i kombination med sänkt bolagsskattesats. Båda förslagen innebär radikalt förändrad bolagsbeskattning och inget av förslagen förekommer internationellt. Alternativförslaget har likhet med andra länders  
 EBIT-baserade 
  avdragsbegränsningar men skiljer sig i allt för många viktiga aspekter från andra länders system för att kunna sägas vara internationellt erkänt. 
 Synpunkter på de båda förslagen 
 Huvudförslaget, finansieringsavdraget, i praktiken en CBIT ( 
 Comprehensive Buiness Income Tax 
 ) där finansiella kostnader upp till finansiella intäkter medges avdrag men avdrag därutöver nekas, är en radikal modell som aldrig prövats varken i Sverige eller inter- nationellt. 
 Förslaget innebär att företag får ett schablonavdrag för finansi- eringskostnader motsvarande 25 procent av det skattemässiga resultatet. I praktiken innebär förslaget således att skattesatsen blir 16,5 procent. Detta är en nivå i paritet med de nya  
 EU-medlems- 
  ländernas effektiva skattesatser 
  
 1 
  
 , och kan komma att uppfattas som en aggressiv sänkning av bolagsskattesatsen. En anledning som framförts till varför kommittén väljer att presentera förslaget som ett finansieringsavdrag i stället för en CBIT är att det är pedagog- iskt enklare att förklara för företag och acceptera då de är vana vid att få avdrag för räntekostnader och skulle kunna opponera sig mot ett system där inga avdrag medges. Vilket mottagande de alterna- tiva beteckningarna på förslaget kan väntas få både inom Sverige och internationellt har dock inte analyserats. 
 Förslaget innebär ett avsteg från principen om att kostnader för intäkters förvärvande ska vara avdragsgilla när intäkterna är skatte- pliktiga. Detta är en radikal förändring och något som kommittén inte utrett konsekvenserna av för exempelvis investeringar, före- 
  
 1  
 Se Bilicka K. & under- lag saknas. Mot denna bakgrund bör enligt min mening reglerna för underskottsavdrag inte ändras baserat på utredningens förslag utan frågan bör utredas ordentligt så att det finns ett adekvat besluts- underlag inklusive en offentligfinansiell beräkning avseende even- tuella lämpliga förändringar av reglerna. 
 Följdjustering avseende skatt vid uttag genom lön respektive utdelning 
 Utredningens förslag innebär att den effektiva bolagsskatten sänks från 22 till 16,5 procent. Därmed ökar den redan stora skillnaden mellan sammanlagd skatt vid uttag genom lön jämfört med vid uttag genom utdelning särskilt när utdelningen beskattas med enbart 20 procent genom de s.k.  
 3:12-reglerna. 
  Utredningen lämnar inte något förslag om följdjusteringar av kapital- eller arbets- inkomstbeskattningen för att dämpa eller förhindra denna ökning av skillnaden i skatteuttag. I den fortsatta beredningen av utred- ningens förslag är det angeläget att överväga följdjusteringar av andra skatteregler som skulle kunna dämpa eller förhindra en ökning av skillnaden i sammanlagd skatt vid uttag genom lön och uttag genom utdelning. 
 583 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av ledamoten DavisMotiven för alternativförslagets ränteavdragsbegränsningar 
 Begränsningen av avdragsrätten för negativa finansnetton till 20 procent av EBIT innebär enligt min uppfattning ett väsentligt skydd för den svenska bolagsskattebasen. Skyddet av den svenska bolagsskattebasen är därför inte ensamt ett tillräckligt skäl för att även behålla de nu gällande begränsningsreglerna i 24 kap. IL. Ett bibehållande av de sistnämnda reglerna motiveras främst av syftet att öka neutraliten i beskattningen av eget och främmande kapital. Denna förbättring får vägas mot de förutsebarhetsproblem som de nuvarande reglerna orsakar, men sistnämnda problem kan dock antas minska då de mer svårbedömda lånen kan komma att falla utanför ramen för avdragsrätten för negativa finansnetton. 
 Ingående underskott 
 I betänkandet anges att en viss kvotdel av gamla underskott ska få dras av efter de nya reglernas ikraftträdande. Motivet är främst att möjligheterna att utnyttja gamla underskott ökar väsentligt när den beskattningsbara inkomsten beräknas exklusive finansnetton. 
 Den föreslagna metoden är schablonmässig och kan möjligen förfinas för att bättre identifiera de företag som får en basbredd- ning. 
 Ventilen i 40 kap. IL 
 Kommitténs förslag till lättnad i beviskraven för bestämmelsen i 40 kap. 16 a § IL innehåller också en begränsning av hur stor del av ett kapitaltillskott som kan räknas som utgift vid tillämpning av 40 kap. 15 § IL. Jag anser att ett förslag till utökade möjligheter att beakta kapitaltillskott måste innehålla en sådan begränsning, sär- skilt för att neutralitet ska föreligga med alternativet att förvärva aktier i underskottsbolaget. Förslaget är dock något för snålt sett i en jämförelse med förvärv eftersom priset vid ett aktieförvärv beräknas med beaktande även av värdet av gamla underskott som framdeles kan utnyttjas, vilket värde inte beaktas i kommitténs förslag. 
 584 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Ett generellt problem i 40 kap. IL är att vid förvärv av mindre än ett helt aktiebolag så finns inget skydd för att bevara de gamla underskott som belöper på kvarvarande aktieägare. Bristen blir extra påtaglig vid kapitaltillskott, men det faller utanför kom- mitténs uppdrag att behandla frågan. 
 Handelsbolag 
 Förslaget innebär att avdragsbegränsningen för negativa finans- netton gäller även för fysiska personers andelar i handelsbolags inkomster. Motiveringen är att inte ge incitament att flytta ut skulder från aktiebolag till handelsbolag. Eftersom skatteeffekten av ett nekat avdrag hos en fysisk person i inkomstslaget närings- verksamhet normalt är väsentligt högre än i ett aktiebolag borde enligt min mening avdragsrätten för negativa finansnetton begrän- sas endast till en rimligt avvägd kvotdel. 
 585 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av sakkunnige Dillon 
 Förslagen i Företagsskattekommitténs slutbetänkande är ensidigt inriktade på förändringar i bolagsskattesystemet. Även om syftet att förbättra neutraliteten mellan lånat och eget kapital naturligtvis är lovvärt är det min bedömning att ett vidare angreppssätt hade behövts för att bättre åstadkomma vad som i direktiven (sid. 1) beskrivs som [e]tt dynamiskt och innovativt företagsklimat som vilar på förutsägbara regler, sund konkurrens och utvecklingskraft [] för att Sverige ska få en starkare ekonomisk utveckling. Redan i samband med utredningens första delbetänkande påtalade jag i mitt särskilda yttrande behovet av bl.a. en mer omfattande uppdatering av det internationella forskningsläget kring effekter av skatter på företag, företagsägande och andra viktiga aktörer som bidrar till att bygga framgångsrika företag. Tillsammans med Morton har jag även utvecklat detta i två expertrapporter till utredningen. 
 Ett bredare grepp hade framför allt kunna ge bättre möjlighet att inkludera perspektiv som tar upp förutsättningar för ägande och entreprenörskap. Det hade även följt vad som i direktiven (sid. 4) beskrivs som att [d]et finns ett värde i ansvarsfulla enskilda ägare som kan stå för långsiktighet och närvaro i den svenska företags- sektorn. Den bakgrundsanalys som i någon mån framskymtar i slutbetänkandet tar inte dessa frågeställningar på tillräckligt allvar, utan tycks mer ägnad åt att försvara äldre teoribildning om inter- nationellt bestämt avkastningskrav. Modernare forskning kring  
 principal-agent-problem, 
  ägarstyrning och entreprenörskap behand- las tyvärr inte. 
 Följaktligen brister Företagsskattekommitténs förslag då de sak- nar åtgärder som tar sikte på att förbättra ägar- och entreprenör- skapsklimatet. Nyligen aviserade utredningar på området (dir. 2014:33 om incitamentsprogram och dir. 2014:46 om entreprenör- skap) vittnar om behovet av åtgärder. Att Företagsskattekommittén under sina mer än tre år valt att inte behandla detta är synnerligen anmärkningsvärt. 
 I direkt strid mot modern forskning och erfarenhet väljer utred- ningen (kapitel 5 i betänkandet) att med stöd av den s.k. öppen-  
 ekonomi-synen 
  gå på linjen att bolagskatten är den enda skatt som har någon substantiell relevans för investeringsnivån i Sverige och därmed också för tillväxt, jobbskapande och välfärdsutveckling. I betänkandets avsnitt 5.3.2 skrivs Det innebär att räntan sätts på 
 586 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 den internationella kapitalmarknaden och att inhemska investe- ringar inte behöver finansieras med inhemskt sparande. Det inne- bär också att avkastningskravet efter bolagsskatt bestäms inter- nationellt och är oberoende av skatten på kapitalinkomster i Sverige. Därmed underkänner utredningen indirekt det arbete som görs av myndigheter som Vinnova, Tillväxtverket och Tillväxtanalys liksom stora delar av de analyser, förslag och åtgärder som ligger under Näringsdepartementet. Likaså innebär det en indirekt argu- mentering för att utredningarna om incitamentsprogram (dir. 2014:33) och om entreprenörskap (dir. 2014:46) inte kan motiveras 
 ekonomiskt. 
 Utredningen visar ingen insikt om att företagare i regel erbjuder sitt arbete, sitt specifika kunnande och sin kapitalinsats i form av ett odelbart knippe, vilket gör att värdet av de olika delarna inte på ett meningsfullt sätt kan separeras från varandra. När företaget växer skapas med hjälp av existerande kapital och företagarens egna insatser ytterligare kapital. Forskningen visar att företagares beteende och därmed inkomster tenderar att vara mer skattekänsliga än löntagares inkomster, vilket också är ett argument för att företagar- aktivitet inte nödvändigtvis bör beskattas som en form av arbete. 
 Givet direktiven till utredningen är det inte rimligt att i prak- tiken bortse från den omfattande kunskap som under de senaste decennierna byggts upp kring effekter av beskattning i ägarledet på entreprenörstalangers karriärval, effektiviteten i ägarstyrningen och hur väl resurser kanaliseras över från stagnerande branscher och företag till branscher och företag med högre potential och bättre framtidsutsikter. Utöver de två expertrapporter som Morton och jag skrev på uppdrag av utredningen 2012 (och som nu publiceras som bilagor till huvudbetänkandet), vill jag också hän- visa till den  
 ESO-rapport 
  vi publicerade den 26 maj 2014 (Lynn och Sanandaji 2014). I denna rapport ges en upp- daterad forskningsöversikt och analys av forskningsläget. I rappor- ten finns också en omfattande diskussion om de restriktiva antag- anden som är nödvändiga för att kunna dra slutsatsen att det endast är bolagsskatten som är av relevans för tillväxt och investeringar. 
 Vad gäller själva förslagen kan först konstateras att de är komplicerade och det är näst intill omöjligt att överblicka vilka konsekvenserna blir och vilka beteendeanpassningar som kommer att utlösas. Sverige är heller inte ensamt om att införa ränteavdrags- begränsningar. Sådana system har införts i flera länder och det finns redan erfarenheter av för- och nackdelar med de olika system som 
 587 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 används. Med tanke på hur starkt integrerad svensk ekonomi är med resten av världen hade det varit naturligt att snarare välja ett huvudalternativ som ligger nära något av de system som visat sig fungera väl i de stora ekonomierna, exempelvis Tyskland. I stället väljer utredningen att föreslå ett komplicerat, hemmasnickrat system med få likheter med existerande system i de ledande länd- erna. Detta innebär i sig ett stort risktagande. 
 När det gäller alternativförslaget har utredningen valt att relatera avdragsmöjligheten till EBIT- och inte till EBITDA- resultatet. Med tanke på att andra länder, inte minst Tyskland, valt  
 EBITDA-resultatet 
  som bas väcker detta förvåning. Tysklands val av EBITDA gjordes efter en omfattande diskussion där det fram- kom att en  
 EBIT-begräsning 
  skulle missgynna kapitalintensiva företag. Givet den kapitalintensiva industrins stora betydelse för svensk ekonomi förefaller det minst sagt obetänkt att inte göra samma bedömning som Tyskland. Och om utredningen gör en annan bedömning bör det motiveras och analyseras avsevärt grund- ligare än vad som nu görs. 
 Mer specifikt när det gäller de förslag som lämnas av Företags- skattekommittén delar jag den kritik som framförs av bl.a. leda- moten Cunningham. För att även kortsiktigt i anslutning till in- förandet kunna möta grundkravet på sunda offentliga finanser vore en successiv upptrappning av finansieringsavdraget att föredra framför föreliggande förslag. Det kan ändå ifrågasättas om nivån för finansieringsavdraget kan vara konstant över tiden. Vid en ränteuppgång kommer finansieringsavdraget inte att räcka till för att möta företagens ökade finansieringskostnader och då är det troligt att avdraget skulle behöva höjas för att inte bli konkurs- drivande. 
 Det föreliggande förslaget att försämra värdet av befintliga underskottsavdrag har karaktär av ett slags retroaktiv beskattning och riskerar att leda till allvarliga snedvridningar. Förslaget torde bl.a. innebära att expansiva och framtidssatsande företag, som nyligen tagit stora utvecklingskostnader med temporära förluster som följd, får väsentligt sämre konkurrensförutsättningar gent- emot krympande företag och företag med ålderstigen (sedan länge avskriven) maskinpark. Det blir därmed svårt att uppfylla direk- tivens (sid. 1) önskan om förslag som kan öka kapitalbestånd, produktivitet, BNP och välfärd. 
 Avslutningsvis är det svårt att undvika att kommentera formerna för utredningsarbetet. Ett genomgående problem under utred- 
 588 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 ningsarbetet – även det väl beskrivet i ledamoten Khan reservation – har varit ett överdrivet fokus på den fiskala aspekten redan i utgångsläget. Om i stället direktivens målsättning varit vägledande från början och det fullt legitima fiskala intresset att undvika skatteundandragande kommit in först senare, hade resul- tatet med största sannolikhet blivit avsevärt bättre. Då hade utred- ningen kunnat presentera två väl genomarbetade alternativa förslag. 
 Trots att utredningen arbetat i nästan tre och ett halvt år och haft mycket stora interna resurser till sitt förfogande, tilläts utred- ningen aldrig att ta sin utgångspunkt i rådande mer moderna kun- skapsläge. I stället satt den redan från början fast i äldre och sedan tidigare invanda utgångspunkter och teoretiska föreställningar, vilket kom att styra hela processen. Så här i efterhand var det, skrivningarna i direktiven till trots, kanske inte meningen att utredningen skulle våga sig utanför de ramar som varit så styrande för svenska utredningar på skatteområdet under mer än ett kvarts sekel. 
 Referens 
 Lynn, Blackwell och Morton (2014),  
 Företagandets förutsättningar – en  
  
 ESO-rapport 
  
  om den svenska ägarbeskattningen. 
  
 Rapport 2014:3. Expertgruppen för Studier i Offentlig ekonomi (ESO). Stockholm: Burns. 
 589 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av sakkunniga Pollard och Johnson samt experterna Torres, Martin, Obrien Flores och Garcia Sheikh 
 Kommittén lämnar två alternativa förslag för att minska de skatte- mässiga skillnaderna mellan finansiering med eget respektive lånat kapital. Huvudförslaget är ett finansieringsavdrag och alternativet är s.k.  
 EBIT-regler. 
  I båda förslagen föreslås att avdragsrätten för finansiella kostnader ska begränsas. Som en konsekvens av detta föreslår kommittén även att ett ränteelement i vissa hyreskostnader ska urskiljas och behandlas som finansiella kostnader respektive intäkter. Detta yttrande begränsas till att avse den föreslagna han- teringen av hyra, vilken är densamma i båda förslagen. 
 Hyra av en tillgång kan användas som ett alternativ till att låne- finansiera ett köp av samma tillgång. Därför är det principiellt rätt att en del av hyran i vissa fall ska behandlas som en finansiell kost- nad respektive intäkt. I redovisningsreglerna har man sedan länge hanterat dessa problem på så sätt att sådana transaktioner som mer liknar ett lånefinansierat köp av en tillgång än hyra av samma tillgång behandlas som ett de  
 facto-köp 
  som finansieras helt med lån. Transaktioner som mest liknar en lånetransaktion kallas för finansiell leasing och övriga transaktioner för operationell leasing. Det som avgör om en transaktion ska klassificeras som finansiell leasing är om de ekonomiska risker och fördelar som förknippas med ägande har övergått från leasegivaren till leasetagaren. 
 Kommitténs förslag är mer långtgående än att skilja ut en ränte- komponent i sådana transaktioner som är ett de  
 facto-köp, 
  dvs. finansiell leasing. Kommitténs förslag innebär att en räntekompo- nent ska skiljas ut i alla hyror, utan hänsyn till om hyresförhåll- andet avser finansiell eller operationell leasing. För närvarande finns det inte – såvitt känt – något redovisnings- eller skattesystem som har gått så långt som kommittén föreslår och kräver sär- skiljande av en räntekomponent för i stort sett samtliga hyresavtal, oavsett hur avtalsvillkoren är formulerade. Detta anser vi utgör en grundläggande invändning mot förslaget. Eftersom ett liknande system inte praktiseras någonstans är det svårt att bedöma konse- kvenserna av förslaget och hur det kommer att fungera i praktiken. Om svenska regler i allt för hög grad avviker från de i andra länder ökar också risken för skattearbitrage. 
 590 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Kommitténs förslag innebär att den ränta som följer av hyres- avtalet ska användas. Det ges dock lite vägledning om hur detta ska gå till i praktiken. Det är exempelvis oklart om tanken är att man ska använda samma teknik som enligt vedertagna redovisnings- regler, vilket bland annat innebär att restvärdesgarantier och optioner med ett lösenpris som understiger det förväntade mark- nadsvärdet ska påverka ränteberäkningen. Om det inte går att beräkna räntan utifrån hyresavtalet ska den enligt förslaget beräk- nas utifrån tillgångens marknadsvärde vid beskattningsårets ingång. Marknadsvärdet ska multipliceras med en räntesats som uppgår till statslåneräntan med tillägg av fem procentenheter för leasetagaren respektive statslåneräntan för leasegivaren. Metoden innebär alltså att räntan ska beräknas utifrån tillgångens – inte skuldens – värde. Det innebär exempelvis att ingen del av de hyresbetalningar som man gör kommer att anses som amortering av en skuld. Detta sätt skiljer sig från hur man typiskt sett brukar beräkna räntor, vilket innebär att man applicerar en ränta på den skuld som man har vid varje tidpunkt och att skulden minskas med amorteringar. Modellen förutsätter dessutom årliga uppskattningar av marknadsvärdet på de aktuella tillgångarna. Marknadsvärdet är många gånger svårt att uppskatta – inte minst för immateriella rättigheter eller andra till- gångar som inte omsätts regelbundet på en marknad. 
 Kommitténs förslag saknar alltså viktiga komponenter för hur räntedelen av hyrorna ska beräknas i praktiken. Vi bedömer därför att det finns en betydande risk för att förslaget kommer att bli svårt att tillämpa och att företagens administrativa börda kommer att öka. 
 Vi förespråkar i stället en modell som ligger i linje med redovis- ningsreglerna och som koncentreras till sådana transaktioner där den ekonomiska innebörden är att det är fråga om utlåning av pengar, dvs. finansiell leasing. Modellen bör gälla oavsett om det rör sig om hyra av inventarier eller fastigheter. Det avgörande bör vara att de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med att äga en tillgång i allt väsentligt överförs från leasegivaren till leasetagaren. Med denna utgångspunkt är det naturligt att lease- tagaren skattemässigt behandlas som ägare av tillgången fullt ut och därmed även får göra skattemässiga avskrivningar på tillgången. Vi förordar därför en lagstiftning som innebär att transaktionen som helhet ska beskattas utifrån den ekonomiska innebörden. Genom att behandla transaktionen som en helhet får man en neutral beskattning. 
 591 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ett sätt att uppnå detta skulle vara att anpassa skattereglerna till vad som gäller redovisningsmässigt, dvs. att vid beskattningen tillämpa de regler som gäller för redovisningen. Enligt normgivning från Bokföringsnämnden (BFN) och Rådet för finansiell rappor- tering är det endast i koncernredovisningen som företagen är skyldiga att redovisa sådana transaktioner enligt den ekonomiska innebörden. De redovisningsregler som skulle komma i fråga för skattemässig användning är därför de regler som gäller för koncern- redovisningen. 
 Den lagstiftning som vi tänker oss innebär att såväl den skatte- mässiga klassificeringen som hanteringen i övrigt skulle baseras på Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2012:1 Årsredovisning och koncernredovisning (K3). Lagtekniskt kan detta åstadkommas på olika sätt t.ex. genom att bestämmelser som motsvarar redo- visningsreglerna tas in i inkomstskattelagen. Därigenom får man ett heltäckande och beprövat system på plats som innehåller lösningar på problem som kan uppkomma vid leasingtransaktioner. I det allmänna rådet finns den grundläggande regel som säger att ett leasingavtal ska klassificeras som finansiellt om de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägande i allt väsentligt överförs från leasegivaren till leasetagaren. Regelverket innehåller också ett antal exemplifieringar när detta ska anses vara fallet. Det innehåller även regler om avskrivningsrätt, hantering av leasing- avgifter m.m., vilket bygger på en ekonomiskt riktig redovisning. Regler med mycket likartat innehåll finns även i den internationella redovisningsstandarden IAS17. 
 För att reglerna ska bli enhetliga bör alla företag tillämpa ett och samma regelverk vid beskattningen, dvs. de leasingregler som gäller enligt BFN:s  
 K3-regelverk. 
  Följaktligen bör även de företag som tillämpar andra regelverk för redovisningsändamål omfattas. Detta kan medföra en ökad administrativ börda för vissa företag. Denna ökade administrativa börda ska dock inte överdrivas, bl.a. eftersom de leasingavtal som många mindre företag har ingått bör vara av tämligen standardiserad karaktär. Det är dessutom rimligt att anta att Bokföringsnämnden kommer att anpassa även det förenklade regelverket K2 så att det överensstämmer med uttryckliga skatte- regler. 
 Kommittén föreslår två förenklingsregler. Den s.k. 300 000-  
 kronors-regeln 
  kan dock väntas bli svår att tillämpa i praktiken i de fall företagen ligger över gränsen ett visst år och under ett annat. Den kan även inbjuda till missbruk exempelvis på så sätt att man 
 592 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 sluter leasingavtal med låga leasingavgifter men höga garanterade restvärden (vilket skulle göra att de löpande leasingavgifterna till stor del skulle bestå av ränta). Med tanke på att den modell som vi förordar även reglerar avskrivningsrätten föreslår vi inte någon liknande förenklingsregel. Prissättningen på leasing är nämligen beroende av den skattemässiga hanteringen. Parterna måste från början veta vem som ska skriva av på en tillgång. Det är därför inte lämpligt att kombinera vårt förslag med en sådan regel. Vår modell bör inte heller kombineras med den av kommittén föreslagna åttamånadersregeln. Den modell som vi förespråkar innebär att man bara omfattar sådana transaktioner som de facto avser utlåning av pengar (dvs. finansiell leasing). Eftersom de allra flesta finan- siella leasingkontrakt torde ha en löptid på mer än åtta månader skulle en sådan bestämmelse inte fylla någon funktion i det system vi förordar. 
 Det regelverk som vi föreslår innebär att man inriktar sig på sådana transaktioner där det i praktiken är fråga om utlåning av pengar. När båda parterna är närstående till varandra räcker inte detta på grund av risk för kringgåenden. Den föreslagna regeln behöver därför kompletteras med en regel om att räntekompo- nenten ska skiljas ut även avseende sådana hyresavtal mellan närstående parter som inte är finansiell leasing (dvs. alla hyres- avtal). Vårt förslag om reglering av avskrivningsrätten bör dock enbart gälla finansiella leasingavtal. Om avtalsvillkoren är sådana att det inte är fråga om finansiell leasing bör enbart en viss andel av hyreskostnaden anses som finansiell kostnad. På motsvarande sätt bör en viss andel av hyresintäkten anses utgöra finansiell intäkt. 
 593 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av sakkunnige  
 Smith huvudförslag i form av en modifierad  
 CBIT-modell 
  med finansieringsavdrag innebär en neutral behand- ling av eget och främmande kapital. Enligt modern ekonomisk och finansiell forskning främjar det en effektiv kapitalanvändning och högre investeringskvalitet. Härmed upphör det gynnande av låne- finansiering av särskilt lågavkastande projekt som det traditionella företagsskattesystemen med avdragsrätt för räntor och en sämre behandling av eget kapital medfört. Enligt de simuleringar som genomförts av de ekonomiska effekterna av  
 CBIT-system 
  på EU- nivå framgår att länder med just Sveriges teknologiska nivå och ekonomiska förhållanden med stor internationell sektor skulle uppnå stora fördelar med en sådan företagsskattemodell. Sverige nämns till och med som det land som enligt simuleringen särskilt skulle gynnas av en övergång till en företagsbeskattning baserad på en  
 CBIT-modell. 
  Därtill kommer två ytterligare fördelar. 
 Det problem som den erosion av bolagsskattebasen, som beror på lånetransaktioner med närstående bolag i lågskatteländer, för- orsakar, varigenom skattepliktiga vinster flyttas från det land där de produceras till lågskatteländer, s.k. internationell profit shifting, förhindras helt, när avdrag inte längre ges för nettoräntekostnader. De komplicerade särskilda begränsningsregler för ränteavdrag mot s.k. räntesnurror, som såväl Sverige och en rad andra länder genom- fört, och som innehåller svårtillämpade och hårt kritiserade värder- ings- och bedömningsregler, behövs inte längre utan kan avskaffas. Detta innebär en betydande förenkling av skattesystemet. 
 Den breddade skattebas, som det generella avdragsförbudet mot negativa finansnetton enligt den föreslagna modellen medför, möj- liggör dessutom betydande sänkningar av den effektiva bolags- skattesatsen till 16,5 procent utan att statens skatteintäkter behöver minska. Härigenom förbättras det svenska näringslivets konkurr- enskraft ytterligare. Dessutom ökar intresset för internationella investeringar i Sverige, särskilt av lönsamma projekt, vilket också stärker svenskt näringsliv. 
 Den fördyring av lånefinansiering som det generella förbudet mot avdrag för negativa finansnetton medför vid 16,5 procents effektiv skattesats är dessutom betydligt mindre än vad som i all- mänhet förväntas. Vid dagens låga räntenivåer uppgår fördyringen av räntekostnaden efter skatt vid tre procents låneränta till mindre än 0,5 procentenheter. Vid långsiktigt mer normala räntenivåer 
 594 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 kring fem procent låneränta blir fördyringen fortfarande mindre än en procentenhet efter skatt. Fördyringen är betydligt mindre än vad normala fluktuationer av marknadsräntorna medför. Det betyder också att någorlunda högavkastande investeringar fort- farande kan lånefinansieras till stor del utan att den samlade skatte- kostnaden stiger. Tvärtom kan många lönsamma lånefinansierade investeringar få en lägre skattebelastning än i det gällande bolags- skattesystemet. 
 I själva verket är den föreslagna reformen mindre omskakande och mindre dramatisk än vad 1991 års stora reform var med sin fördubbling av skattebasen och en radikal sänkning av bolagskatte- satsen, som ökade räntekostnaderna efter skatt betydligt. Också den gången gick Sverige i spetsen för reformgenomförandet och lämnade de internationellt gängse skattemodellerna bakom sig. Att hänvisa till de sämre modeller som är gängse i andra länder är ett dåligt försvar mot en positiv reform. Man skall också komma ihåg att viktiga delar av näringslivet – särskilt Volvo och de svenska bankerna – var utomordentligt tveksamma till reformen. Men näringslivets anpassningsförmåga visade sig större än de tveksamma trodde. I dag skulle en återgång till det system som rådde före 1991, med generösa avdrags- och avsättningsmöjligheter och hög skattesats, ses som ett skräckscenario och ingen vill i dag ha tillbaka det bolagsskattesystemet. 
 Med hänvisning till det ovan anförda ställer jag mig i allt väsentligt bakom det av kommittén framlagda huvudförslaget. Det framlagda alternativförslaget med en s.k.  
 EBIT-modell 
  för att en- bart begränsa mer omfattande ränteavdrag är för det första, trots sin mer begränsade målsättning, tekniskt mer komplicerat än huvudförslaget och lämnar dessutom fortfarande alltför stort utrymme för internationellt räntearbitrage (avdrag för negativa finansnetton upp till 20 procent av EBIT). Modellen måste dess- utom fortfarande och utan att nämnvärt förbättra begränsnings- effekten kompletteras med svårhanterliga värderings- och bedöm- ningsregler. Även om liknande system (men vanligtvis med jäm- förelsebasen EBITDA, som innebär ännu större avdragsutrymme och minskar effektiviteten i avdragsbegränsningen ytterligare) an- vänds i flera länder är dess bristande effektivitet påtaglig och saknar de övriga positiva effekter som huvudförslaget medför – särskilt likabehandlingen av eget och främmande kapital – vilket är ett stort framsteg som medför många fördelar. Mot den bakgrunden bör Sverige inte följa den nuvarande internationella trenden, som inte 
 595 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 ger Sverige några komparativa fördelar på det sätt som huvud- förslaget ger. Jag får därför avstyrka genomförandet av alternativ- förslaget. 
 I några avseenden har jag dock också invändningar mot de i huvudförlaget av kommittén valda lösningarna. Av naturliga skäl måste naturligtvis kommittén i sina förslag beakta risken för kring- gående av ränteavdragsförbudet och andra oavsedda beteenden för att uppnå skatteminskningar. Men på några punkter har man gått för långt eller missbedömt missbruksrisken. 
  
 1. 
  
 Införande av ett generellt förbud mot avdrag för handelsbolags negativa finansnetton 
  
 Det föreslagna generella avdragsförbudet för negativa finansnetton gäller i princip endast juridiska personer, men har i förslaget utvid- gats till att också gälla fysiska personers andel i ett handelsbolags inkomster. Aktiebolags handelsbolagsinkomster ingår i aktiebolagets inkomster varigenom aktiebolagets avdragsförbud automatiskt också gäller aktiebolagets andel av handelsbolagets inkomster. 
 Utvidgningen till fysiska personers andelar av handelsbolags- inkomster motiveras av en rädsla från kommitténs sida att vad som tidigare varit aktiebolagets upplåning annars kommer att flyttas ut till handelsbolaget, varigenom avdragsförbudet kan kringgås. Emel- lertid kan fysiska ägare, som inte föreslås bli omfattade av någon avdragsbegränsning, av ett aktiebolag göra precis samma sak, varför ett avdragsförbud med samma motivering i så fall också borde införas för fysiska personer med andelar i ett aktiebolag. Men så långt vill kommittén inte sträcka sig. Men fråga är om ett delägar- skap via handelsbolag verkligen ger större möjligheter att undvika avdragsförbudet än vid ett direkägande. 
 Tre exempel med olika ägarkonstellationer kan klargöra frågan. 
  
 a) 
  
 Ett vanligt handelsbolag med solidariskt ansvar för HB:s för- bindelser med eller utan ett AB som delägare. I denna situation medför det solidariska ansvaret en större ekonomisk risk för varje delägare än om varje delägare i aktiebolaget personligen upplånar sin andel av det kapital som skall tillskjutas. Vidare krävs att alla delägare skall komma överens och att de har lika stor andel av AB:s kapital för att projektet skall vara intressant. Slutsats: Det är mindre förmånligt att äga aktier via ett handels- bolag än att äga aktierna direkt p.g.a. risksituationen och de 
  
 596 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 ofta knepiga personrelationer som kan uppstå av att använda HB som mellanhand vid upplåning som tillskjuts AB. 
  
 b) 
  
 Ett kommanditbolag med en fysisk person som komplementär. Här blir komplementären ensam personligen ansvarig för KB:s upplåning och därmed bär denne en större risk än som mot- svarar vederbörandes andel i bolaget och av vinsten. Detta är ett klart dåligt alternativ för komplementären som får bära hela risken. Det är förmånligare att varje delägare lånar personligen. 
  
 c) 
  
 Ett kommanditbolag med ett AB (eller annan juridisk person som beskattas som AB) som komplementär. Här slipper de fysiska delägarna personligt ansvar för KB:s upplåning. I detta fall är det intressant för KB och dess delägare att låta KB låna upp det belopp som skall tillskjutas AB. Slutsats: Här uppstår en klar risk för att denna  
  
 KB-konstruktion 
  kan medföra kring- gående av ränteavdragsförbudet i aktiebolagsbeskattningen, då de fysiska kommanditdelägarna kan få del i KB:s ränteavdrag utan att ådra sig personligt betalningsansvar för lånen. 
 Slutsats 
 De ovan givna exemplen på olika möjliga ägarkonstellationer visar att det endast är i fall c) med ett AB som komplementär, som det kan vara förmånligare för HB:s delägare än för icke handelsbolags- delägare att använda ett HB som låntagare av kapital som sedan skall tillskjutas eller användas av ett AB. Den enda inskränkning i rätten för fysiska personer som är nödvändig är att delägare i just sådana kommanditbolag inte har rätt till avdrag för låneräntor. Det enda som behövs för att en icke avsedd skatteförmån skall uppstå genom delägarskap i ett handelsbolag är därför en enkel bestäm- melse som förbjuder kommanditbolag med ett AB som komple- mentär avdrag för finansiellt underskott. 
 Bortsett från denna situation finns det ingen anledning att behandla fysiska personer och handelsbolagsdelägare olika. Något generellt förbud mot handelsbolags avdrag behövs därmed inte. 
 Ett längre gående avdragsförbud för alla handelsbolagsdelägare oavsett om deras handelsbolag direkt eller indirekt ens är delägare i något aktiebolag är inte bara onödigt utan drabbar dessa delägare med en oskälig och kraftig merbeskattning eftersom deras handels- bolagsinkomster dels beskattas som näringsinkomst med en 
 597 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 progressiv beskattning på för närvarande upp till 57 procent plus egenavgifter vilket medför en total skattebelastning på 67 procent på det nekade ränteavdraget att jämföras med aktiebolagens 16,5 procent effektiva skattebelastning. Denna extrabeskattning diskriminerar fysiska personer som driver sin verksamhet inom ramen för ett handelsbolag och strider i högsta grad mot likformig- hetsprincipen, som är en grundläggande princip i all beskattning. Ett avdragsförbud för räntekostnader inom handelsbolag och sär- skilt i det fall handelsbolaget inte har något direkt eller indirekt ägande i något aktiebolag, förutom i det ovan presenterade kommanditbolagsfallet, är ur rättvise- och rättssäkerhetssynvinkel oacceptabelt. Ett införande av en så godtycklig och sakligt ogrun- dad förbudsregel, som allvarligt diskriminerar en särskild företags- form, bör inte förekomma i en rättsstat. 
 Jag föreslår därför att avdragsförbudets tillämpning inskränks i första hand till endast kommanditbolag med aktiebolag som kom- plementär. Om en så begränsad tillämpning trots allt skulle anses för snäv för att stoppa missbruk bör avdragsförbudet under alla förhållanden endast gälla när handelsbolaget direkt eller indirekt har delägarskap i ett aktiebolag. 
 Slutligen vill jag dock i ett avseende instämma i kommitténs bedömning, nämligen att den gällande handelsbolagsbeskattningens hybridutformning är otidsenlig och svårtillämpad och att den snarast måste reformeras i grunden. Förmodligen är den enda praktikabla lösningen att handelsbolagen i framtiden beskattas på samma sätt som aktiebolag. Detta har dock inte legat inom ramen för Före- tagsskattekommitténs arbete. Även mot den bakgrunden framstår den kraftiga skärpning av handelsbolagsbeskattningen som kom- mittén föreslår som stridande mot viktiga rättsprinciper, även om förslaget öppnar en möjlighet för handelsbolagsdelägare att utan skattekonsekvenser upplösa bolaget. Att handelsbolagen är få och inte så stora, vilket kommittén urskuldande anför, är en dålig ursäkt för en dålig lagstiftning. 
 598 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 2. 
  
 Kommitténs förslag att avdragsrätten för underskott från år före den nya lagstiftningens ikraftträdande av statsfinansiella skäl skall halveras 
  
 Kommitténs förslag bör inte genomföras i nuvarande form. En sådan avdragsbegränsning får betydande retroaktiva effekter och bryter härmed mot en annan grundläggande rättsprincip, som till och med återspeglas i regeringsformen 2 kap. 10 §, som förbjuder retroaktiv beskattning. Även om den retroaktiva effekten i före- liggande fall inte utgör en sådan formell retroaktivitet som rege- ringsformen förbjuder är dess praktiska effekt densamma som vid en grundlagsstridig retroaktivitet. Därför bör sådana effekter und- vikas. Dessutom skulle enligt kommitténs beräkningar denna halv- ering av avdragsrätten med ca 14 miljarder kronor bidra till en över- finansiering på ca 20 miljarder kronor under de första sex åren efter den nya företagsbeskattningens inträde. 
 En lämpligare lösning på det statsfinansiella balansproblemet de första åren efter reformen torde därför kunna vara att under exem- pelvis fem år begränsa rätten till avdrag för de tidigare under- skotten till maximum 20 procent av dessa underskott per år, eller alternativt till högst 25 procent av den skattepliktiga vinsten före finansieringsavdraget. Denna utspridning av avdragen under flera år skulle vid en diskonteringsränta på 5 procent minska nuvärdet av avdragen med ca 15 procent och i motsvarande mån förbättra den statsfinansiella kalkylen. Därtill kommer att många förlustavdrag – särskilt de som hänför sig till stora driftsunderskott – på grund av företagens fortsatt dåliga resultat inte kommer att kunna utnyttjas förrän senare om ens någonsin. Detta medför att kostnaden för att bevilja avdrag för alla tidigare underskott troligtvis är betydligt lägre än vad som är utgångspunkten för beräkningen av finan- sieringsbehovet för finansieringsavdraget under infasningsperioden. 
  
 3. 
  
 Den föreslagna lindringen av den s.k. ventilen i förlustutjämningslagstiftningen i 40 kap, 16 a § IL 
  
 Den nu gällande lydelsen av ventilen har fått en utformning som medför att satsningar genom nya delägares kapitaltillskott i form av riktade nyemissioner berövar bolaget efter ägarförändringen rätten till avdrag för underskott som uppstått före de nya ägarnas inträde till och med i mycket seriösa projekt. 
 599 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Eftersom de praktiska effekterna av lagstiftningens detalj- utformning och de allvarliga problem för innovationsföretag, som den medför, är svårgenomträngliga och heller inte framgår klart av betänkandets framställning i avsnitt 15.4 kan det vara på sin plats att med ett praktiskt exempel illustrera lagstiftningens effekter. 
 Uppfinnaren U har ett företag, i vilket han bedriver ett projekt som han tror stort på, men det tar längre tid och kostar mer än han planerat. Just nu är förlusterna i bolaget 2,5 miljoner kronor och hans pengar är slut. Kostnaderna är i huvudsak direkt kostnads- förda. Balansräkningen är därför urusel då nästan inga kostnader har kunnat aktiveras och då bolaget har stora lån. Detta är en mycket vanlig situation för just innovationsföretag. Han har nu haft tur och hittat en affärsängel A, som är villig att tillskjuta 5 miljoner kronor för vidareutveckling av projektet mot att han får 60 procent av bolaget. Det skall ske genom en riktad nyemission till A och en motsvarande utökning av aktiekapitalet. Dessutom garanterar A forskningspersonalen fortsatt anställning under i vart fall minst två år. 
 U får i  
 alt. a)  
 ingen ersättning för sina tidigare kostnader och i  
 alt. b)  
 en ersättning på 500 000 kronor, motsvarande hans egen anskaffningskostnad för 50 procent av aktierna. Detta belopp för- binder han sig att skjuta till i bolaget samtidigt som det ursprungliga aktiekapitalet skrivs ner med motsvarande belopp för att likvida- tionsplikt inte skall inträda. A behöver då inte tillskjuta något till bolaget. I och med att priset inte överstiger säljarens anskaff- ningskostnad för hälften av aktierna undviks en fördyrande kapital- vinstbeskattning, som skulle skada projektet. 
 Lagstiftningen i 40 kap. 16 a § IL innebär att nyemissionsbelopp från säljare eller köpare som inbetalas i samband med överlåtelsen skall avräknas från köpeskillingen, som därvid kommer att anses vara noll i båda fallen ovan. Därmed utesluter i så gott som alla nyemissionssituationer, bl.a. den i det praktiska exemplet ovan, spärregeln möjligheterna för det förvärvade företaget att dra fördel av utnyttjandet av tidigare underskottsavdrag. Reglerna drabbar härigenom också seriösa nyemissionsfall där syftet är att tillföra ett företag nytt kapital för att verksamheten skall kunna fortsätta. Det innebär att ett projekts kostnader för att senare kunna uppnå  
 break-even 
  stiger med f.n. 22 procent av de tidigare underskotten eller i exemplet med 526 000 kronor jämfört med att projektet kun- nat fortsätta med samma huvudägare. Det är tveksamt om A skulle vara beredd att gå in i företaget med den kostnadsfördyringen. 
 600 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Dessutom finns det anledning att ifrågasätta varför ett utvecklings- projekt skall belastas med högre skattekostnader enbart på den grunden att företaget behöver kapitaltillskott från ny finansiär. 
 Detta förfarande som används för den nödvändiga kapital- förstärkningen av bolaget är det vanligaste tillvägagångssättet för satsningar av nytt riskkapital till bolag med lovande innovations- och forskningsprojekt, då avsikten med tillskottet är att det skall komma projektet till godo och inte redan existerande bolagsägare. 
 I innovationsföretag är det oftast fråga om immateriella till- gångar av typ upparbetade patent eller bara  
 know-how 
  i lovande projekt, vars upparbetningskostnader endast till en liten del har kunnat aktiveras utan har måst kostnadsföras direkt, vilket särskilt gäller lönekostnader. Detta har medfört underskott, då någon kommersialisering ännu inte kunnat ske och kanske aldrig kommer att kunna ske. 
  
 Life-science-sektorn 
  utgör en viktig del av innovationsverksam- heten i Sverige och kan tjäna som ett lämpligt exempel på de förhållanden som många innovationsföretag lever under. Enligt professionella bedömare med god insikt i branschens alla sidor visar en försiktig beräkning att över 90 procent av projekten åtminstone under de första fem åren befinner sig i den situationen. Inom  
 Life-science 
  är slutfasen i ett lovande forskningsarbete, den s.k. fas tre, den kliniska prövningen med storskalig patientpröv- ning av en medicin oftast så kostnadskrävande att mindre företag inte har en chans att klara dem utan nya kapitaltillskott. 75 procent av alla fas  
 tre-prövningar 
  avbryts dessutom, ibland därför att projektet inte bär eller minst lika ofta på grund av brist på kapital för fullföljandet. 
 Ett exempel från verkligheten kan illustrera såväl den stora osäkerheten som det förhållandet att även små chanser till fram- gång ändå kan erhålla riskkapital om vinsten vid positiv utgång kan bli tillräckligt stor. 
 Sannolikheten för en viss liten molekyl att utvecklas och ta sig från  
 pre-clinical 
  (PC) till lansering (Reg) är endast 2 procent enligt benchmark från Pharmaceutical Benchmarking Forum  
 2008–2012. 
  Även om sannolikheten att ett forskningsprojekt i detta tidiga stadium tar sig och utvecklas till en kommersiell produkt är mycket liten förekommer ändå både kostsamma och seriösa satsningar på den chansen. 
 Liknande situationer förekommer exempelvis inom  
 nano-forsk- 
  ningen, där fasen att göra det teoretiska resultatet praktiskt använd- 
 601 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 bart kan medföra stora kostnader. Detsamma gäller för mycket inom  
 IT-industrin 
  och i forskningen om att få fram effektivare batterityper som kan laddas med högre effekt, behålla laddningen längre och tillverkas av billigare och lättare material. 
 Den lättnad i beviskraven för undantag från avdragsförbudet, som kommittén föreslår i den så restriktivt utformade lagstiftning- en, är därför välkommen. Förslaget löser till exempel de problem som den nuvarande lagstiftningen förorsakar i det ovan beskrivna exemplet. 
 Enligt mitt förmenande saknas sakliga motiv för den av den gällande lagstiftningen och kommittén valda lösningen att de före- tag som klarar att göra sin seriositet trovärdig ändå skall utsättas för en särskild beloppsspärr, som innebär att den behållna avdrags- rätten begränsas till det lägsta beloppet av de kvarstående under- skottsavdragen och 200 procent av det tillskjutna kapitalbeloppet. Det finns inga sakliga och heller inte statsfinansiella skäl varför ett seriöst projekt med tidigare förluster skall bli dyrare bara för att nya finansiärer träder in. 
 Den normala schabloniserade beloppsspärren är egentligen endast avsedd att utgöra en spärr mot missbruk. Men om nu ett seriöst företag gått genom den eklut som granskningen av om förvärvaren verkligen fått en tillgång av verkligt och särskilt värde innebär – och verksamheten fortsätter och nyckelpersoner får be- hålla sina anställningar och därför fått godkänt – då finns ö.h.t. inga skäl varför återigen en schablonartad beloppsspärr mot befarat missbruk skall användas. Fall där kapitaltillskottets storlek indi- kerar att kapitaltillskottet till stor del grundar sig på möjligheterna att få tillgång till företagets underskottsavdrag torde med den formulering av kraven i 16 a § prövningen som kommittén föreslår inte passera sannolikhetstesten. Det måste ju föreligga en hygglig korrelation mellan kapitaltillskottets storlek och projektets sanno- lika värde för att det skall kunna anses att förvärvaren i första hand erhållit en tillgång av verkligt och särskilt värde genom kapitaltill- skottet och inte i första hand försökt tillskansa sig ett stort under- skottsavdrag. 
 Detta begränsar möjligheterna att med onödigt stora tillskott tillskansa sig stora underskottsavdrag. Det är snarare vanligare att det förväntade värdet på bolaget i stora kostnadskrävande inno- vationsprojekt vid tidpunkten för tillskottet är lägre än kvarstående underskottsavdrag, vilket med den föreslagna lagstiftningen minskar möjligheterna att få avdrag för tidigare underskott om de är betyd- 
 602 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 ligt större än det förväntade värdet med hänsyn till den risk för slutligt misslyckande som alltid föreligger i innovationsprojekt. Detta är dock sakligt inget skäl varför bolaget vid en senare lycko- sam kommersialisering inte skall kunna få avdrag för projektets totala kostnader. Effekten av den föreslagna begränsningsregeln blir att lagstiftningen gör projekt med stora underskott ännu dyrare än om de ursprungliga ägarna hade lyckats driva projektet till en lyckad kommersialisering. 
 Slutsatsen bör därför bli att den som lyckats passera ventilens nålsöga i fråga om seriositet också skall få utnyttja projektets tidigare förluster i den fortsatta verksamheten. Jag anser att det saknas skäl att det kapitaltillskott som klarar ventiltesten ändå skall prövas också enligt en särskild beloppsspärregel. 
 603 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av experten Campbell 
 1. Inledande synpunkter 
 I kommitténs direktiv framhålls bland annat att Syftet är att beskattningen utformas så att företagande, investeringar och syssel- sättning gynnas. Det anges vidare att Det är alltså viktigt att befintliga företag kan expandera, utländska företag etableras och nya företag bildas. samt För att stärka den ekonomiska utveck- lingen och för att främja att fler företag startas, etableras och växer samt att sysselsättningen ökar är det nödvändigt att företagskli- matet vilar på stabila och förutsägbara regler, sund konkurrens och utvecklingskraft samt goda ramvillkor. Vikten av konkurrensneu- tralitet mellan mindre och större företag samt mellan svenskägda och utlandsägda företag betonas. 
 Ett förenklat uttryckssätt skulle kunna vara att kommittén ska leverera förslag som leder till bra förutsättningar för en god eko- nomisk utveckling. 
 Det kan ifrågasättas om de förslag som kommittén nu lägger fram i tillräcklig omfattning leder till ökat kapitalbestånd, produk- tivitet, BNP, välfärd och därmed högre pensioner för våra barn. Förslagen måste dock ses mot bakgrund av de begränsningar, uttal- ade eller upplevda, som kommittén arbetat under. Jag vill framför allt lyfta fram två begränsningar som styrt arbetet i kommittén. 
 För det första har kommittén inte getts möjlighet att minska skillnaden i beskattning mellan eget och lånat kapital i ägarledet. Den svenska kapitalbeskattningen i ägarledet är avsevärt högre än i omvärlden. Medan genomsnittet inom EU, OECD och BRIC- länderna är 17 procent, ligger skatten i Sverige i regel på 30 pro- cent. 
  
 3  
  
 Kapitalvinstbeskattningen är alltid lägre än i Sverige i 30 av dessa 45 länder och i 10 av länderna råder full skattefrihet för kapitalvinster. 
  
 4  
  
 I själva verket är det inom beskattningen av ägare som Sverige avviker mest från omvärlden och inte inom bolags- beskattningens område. Trots att det i direktiven skrivs att Det finns ett värde i ansvarsfulla enskilda ägare som kan stå för lång- siktighet och närvaro i den svenska företagssektorn, samt att Ett tillräckligt eget kapital är särskilt viktigt för små företag, i synner- 
  
 3 
  
 Corporate Dividend and Capital Gains Taxation: A comparison of Sweden to other member nations of the OECD, EU and BRIC countries, Padilla de leder till högre grad av symmetri i behandlingen av avkastning på eget respektive främ- mande kapital och de förhindrar skatteplanering med räntebetal- ningar till skatteparadis eller skattebefriade subjekt. Jag tycker att det är ett bra förslag och står bakom det. Mina synpunkter gäller i stället hur reglerna utformats i en praktiskt mycket viktig del, nämligen i fråga om klyvning av hyror. 
 Ett avdragsförbud för negativt finansnetto förutsätter att finan- siella intäkter respektive finansiella kostnader kan definieras och skiljas ut från företagets övriga kostnader. I många fall är det inte svårt att bedöma vad som är en finansiell intäkt respektive kostnad. Det gäller i vart fall så länge prövningen blir rimligt övergripande och man normalt kan godta den klassificering som posten får i företagets redovisning. Om kraven på precision ställs högre och reglerna t.ex. förutsätter att kostnader och intäkter mer regel- mässigt ska spjälkas i olika komponenter kan systemet snabbt bli ohanterligt. Söker man absolut konsekvens och fullständig rättvisa på ett område som är så komplext som detta kommer reglerna att bli omöjliga att tillämpa. Systemet kommer då inte att fungera, även om utgångspunkterna skulle vara teoretiskt oklanderliga. 
 Kommittén har – enligt min mening – när den ställts inför pro- blemet att dra gränsen mellan finansiella och andra poster i andra fall än i fråga om klyvning av hyror gjort en rimlig avvägning mellan vad som är principiellt riktigt och vad som är praktiskt möj- ligt eller lämpligt. Jag ifrågasätter emellertid om förslaget i den del det avser hyror är ändamålsenligt. 
 Skiljelinjen går inte mellan hyresavtal och andra avtal 
 I priset för en vara eller en tjänst ingår ersättning till säljaren för den kostnad han haft för att producera varan eller tjänsten. Genom att betala för varan lyfter alltså köparen av en finansiell kostnad från säljaren och får i stället en egen finansiell kostnad. I princip är en sådan övervältring av kostnadskomponenter vid tillämpningen av reglerna av mindre intresse så länge avtal är rätt rubricerade och prissättningen på olika delar av sammansatta avtalet är korrekt. 
 617 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Den naturliga utgångspunkten är alltså att en kostnad i ett företag kommer att klassificeras enbart utifrån förhållandena i det före- taget. 
 I vissa fall leder avtalsvillkoren till att det finns anledning att vid klassificeringen ta hänsyn till att en kostnads- eller intäktspost är finansiell, även om den inte är klassificerad så. Det gäller t.ex. om avtalsvillkor avseende betalning eller annat innebär en förtäckt finansiering. 
 Kommittén anger som sin uppfattning att hyresavtal alltid inne- håller en finansiell kostnadskomponent och detta är också grunden för att hyresavtal särbehandlas. Som det får förstås är bakgrunden att hyrestagaren inte har behövt betala för förvärvet av tillgången, trots att han använder den. 
 Jag har några invändningar mot dessa utgångspunkter. För det första är det mycket tveksamt om alla hyresavtal verkligen har en finansieringskomponent. Vad gäller t.ex. om hela hyran betalas i förskott eller om den avser en tillgång som uthyraren inte förvärvat (t.ex. personal)? För det andra – och viktigare – ser jag ingen principiell skillnad mellan hyresavtal i allmänhet (andra än sådana som avser finansiell leasing) och andra avtal. Även andra avtal kan i betydande utsträckning innehålla finansieringskomponenter. Av- görande är inte avtalsformen utan närmare hur avtalen utformas, särskilt i fråga om villkor för betalning. 
 För den praktiska tillämpningen är det också viktigt att det kan möta betydande svårigheter att dra en gräns mellan vad som ska anses vara ett hyresavtal och vad som inte ska vara det. Hur ska man t.ex. se på royaltyavtal? Är det frågan om ett hyresavtal om avtalet ger en exklusiv rätt att utnyttja ett patent, men inte i andra fall? Vad gäller för tjänsteuppdrag där ett företag löpande under viss tid ställer fordon och personal till ett annat företags förfogande för att utföra vissa tjänster? Är dessa hyresavtal? Om inte, vilken är då i ekonomiskt hänseende skillnaden mot att fordonet respektive personalen hyrs i separata avtal? Exemplen antyder hur svårt det kan bli att tillämpa regler som bygger på olika behandling av skilda avtalstyper när det utifrån ekonomiska utgångspunkter inte finns rationella skäl för en sådan uppdelning. 
 Sammanfattningsvis är min uppfattning att det är principiellt tveksamt och praktiskt svårt att dra gränsen för när finansiella komponenter ska brytas ut enbart med ledning av vilken avtalstyp det gäller. För att hantera de praktiska problem som kan bli följden föreslår kommittén att undantag görs för vissa hyresavtal. Det 
 618 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 gäller t.ex. för hyresavtal med en löptid som inte överstiger åtta månader. Hyreskostnader behöver heller inte delas upp om de sammanlagda kostnaderna i koncernen understiger 300 000 kr. Det är klart att undantagsreglerna kommer att medföra lättnader i regler som annars skulle blir orimligt betungande. Framför allt gäller det för mindre företag. Samtidigt är det mycket svårt att be- döma hur många transaktioner som kommer att träffas av reglerna utan att det utifrån reglerna syfte egentligen finns något skäl för att det ska göras en komplicerad uppdelning mellan hyra och finansi- ella poster. Det framstår också som komplicerat att beräkna den finansiella komponentens storlek för de hyresavtal som innehåller andra tjänster än ren finansiering. 
 Det är förtäckta förvärv som är problemet 
 Som jag ser det är den egentliga anledningen till att hyresavtal förtjänar särskild uppmärksamhet i detta sammanhang att mark- naden för hyra skiljer sig från andra. Hyresavtal som från ekono- miska utgångspunkter är förtäckta avbetalningsköp (finansiella leasingavtal) är vanligt förekommande. I sådana avtalsrelationer är det som betecknas som hyra en finansiell post. Kraven på lika- behandling och neutralitet liksom intresset av att reglerna ska bli verkningsfulla leder till att räntekomponenter i hyresavtal som alldeles tydligt är finansieringstransaktioner måste brytas ut och behandlas som finansiella poster. Eftersom det är dessa finansiella leasingavtal som är det egenliga problemet är det mot sådana trans- aktioner som åtgärder bör vidtas. 
 Utifrån reglernas syfte och med utgångspunkten att reglerna inte ska bli mer komplicerade än nödvändigt anser jag att det hade varit betydligt bättre att utforma reglerna så att kraven på att bryta ut finansieringskomponenter endast träffade de hyresavtal som i praktiken är finansieringsavtal. Det är i dessa fall frågan om över- föring av finansiella kostnader respektive finansiella intäkter av en omfattning som inte torde ha någon motsvarighet på andra om- råden. Erfarenheter från tillämpningen av redovisningsreglerna visar visserligen att det i vissa fall kan vara svårt att dra gränsen mellan finansiella leasingavtal och andra hyresavtal. Om man är beredd att acceptera något mer schablonmässiga regler än dem som gäller inom redovisningen hade emellertid tillämpningsproblemen gått att hantera. 
 619 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Kommittén föreslår inga regler som ändrar rätten till avskriv- ning vid finansiell leasing. Detta hade varit en naturlig del i ett förslag som innebär att man gör skillnad mellan hyresavtal som i praktiken är ett finansieringsavtal och andra avtal. En konsekvent syn i lagstiftningen hade sammantaget förenklat reglerna och haft ett stort pedagogiskt värde. Om reglerna dessutom hade legat nära redovisningsreglerna hade detta i sig haft ett särskilt värde ur för- enklingssynpunkt. Om kommitténs förslag genomförs innebär det i stället att skattelagstiftningens syn på framför allt finansiella leasingavtal kommer att framstå som motsägelsefull och irrationell. 
 620 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av experten Edwards 
 Det samlade skattetrycket har stor betydelse för var globala företag väljer att lägga sina investeringar. För en liten öppen och export- beroende ekonomi som den svenska är det därför särskilt viktigt att bolagsskatten är konkurrenskraftig. En låg effektiv bolagsbeskatt- ning är en förutsättning för att främja en stark svensk exportnäring och konkurrera om de globala investeringarna. 
 Jag ställer mig därför övergripande positiv till förslaget om ett finansieringsavdrag eftersom metoden indirekt medför en sänkning av den effektiva bolagsskatten för många företag. Modellen kom- mer enligt min bedömning även att öka attraktionskraften för internationella investeringar i Sverige. Att modellen inte är inter- nationellt prövad torde inte utgöra något större hinder. 
 Kommitténs förslag att halvera gamla förlustavdrag vid refor- mens införande i syfte att delvis finansiera reformen är däremot mindre lämpligt, eftersom en sådan förändring indirekt får en retroaktiv verkan. Internationellt skulle Sverige kunna uppfattas som ett land som saknar förutsägbara skatteregler. Att finansiera reformen genom en utspridning i tiden av avdragen t.ex. i förhållande till en viss del av den skattepliktiga vinsten före finansieringsavdraget hade varit lämpligare. Alternativt hade finansieringen kunnat ske genom någon form av infasning av finansieringsavdraget. 
 Jag instämmer i de yttranden som pekar på att utformningen av ventilen i 40 kap. 16 a § IL, även om den förbättrats något, fort- farande försvårar seriösa förvärv av innovationsföretag. Just inom  
 Life-Science 
  är denna situation mycket vanlig. Jag anser att en regel borde ha utformats med utgångspunkt i att förlustavdragen över- lever om verksamheten fortsätter med samma inriktning dvs. mot- svarande regler som förekommer i andra länder. Mängden FoU i det svenska samhället skulle gynnas om en sådan regel infördes och således vara värdefull för den forskande industrin i sin helhet. 
 621 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av experten Howell 
 I Företagsskattekommitténs direktiv slås fast att beskattningen av bolag är av central betydelse för investeringar och tillväxt i Sverige och för företagens konkurrensmöjligheter. Ändrade skatteregler kan påverka bland annat kapitalbestånd, BNP och välfärd genom att inverka på företagens val mellan finansieringsformer, tillgångs- slag, nivå av risktagande och entreprenörskap. Kommitténs arbete syftar enligt direktiven till att beskattningen ska utformas så att företagande, investeringar och sysselsättning gynnas. Centralt för uppdraget är att förbättra den skattemässiga neutraliteten mellan eget och lånat kapital. I dag medges avdrag för räntekostnader men inget motsvarande avdrag för finansiering med eget kapital. 
 Som övergripande princip är det svårt att se några avgörande argument för att skattereglerna skulle behandla finansieringsform- erna olika. Ökad andel egenfinansierade investeringar kan leda till att företagen blir ekonomiskt starkare och mer motståndskraftiga i konjunktursvackor, vilket är positivt. Slopade incitament till låne- finansiering av investeringar kan, beroende på hur reglerna ut- formas, vara positivt för små företag som i högre utsträckning än större är hänvisade till egenfinansiering. Men som alltid är det i den närmare utformningen av skattereglerna som problemen visar sig. 
 Kommittén har varit fokuserad på att till varje pris hindra skatteplanering och fiskala hänsyn i stället för att inrikta sig på att förslagen ska ha så stor potential att främja företagande, investe- ringar och sysselsättning som möjligt och först därefter analysera om det behövs spärrar eller villkor. Detta leder till ett snävare urval av åtgärder och förslag som är omgärdade av komplexa avgräns- ningar. 
 Jag är också kritisk till att kommittén verkar bortse från modern forskning som bland annat visar att det finns tydliga samband mellan företagande och andra skatter än bolagsskatten. Särskilt i de viktiga start- och inledande tillväxtfaserna synes andra skatter spela en större roll än bolagskatten. Professor Dillon har tillsammans med Alvarez skrivit expertrapporter till kom- mittén som behandlar betydelsen av entreprenörskap, och där speciellt betonat dels att entreprenörskap måste betraktas som en speciell typ av kompetens och att det därmed också är den samlade beskattningen av entreprenörskapet som är avgörande. Detta borde enligt min mening ha behandlats i betänkandet, och inte bara ha bifogats som bilaga. Även med beaktande av att kommittén enligt 
 622 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 direktiven inte ska lämna förslag om ägarskatterna, är sambanden relevanta och borde ha kommenterats. 
 Huvudförslaget 
 Huvudförslaget består av ett finansieringsavdrag där avdrag för negativa finansnetton nekas och ersätts med ett schablonavdrag med 25 procent av bolagets skattemässiga resultat. Med en bolags- skattesats på 22 procent och ett underlag som är 75 procent av det skattemässiga resultatet blir den effektiva skattesatsen 16,5 pro- cent. Det uppnår målet om neutrala skatteregler för olika finan- sieringsformer och en fördel är att de nuvarande rättsosäkra ränte- avdragsbegränsningarna kan slopas. Men det sker till priset av ökad komplexitet i systemet och det finns brister i utformningen. Här ska några kommenteras. 
 En allvarlig brist gäller att det saknas möjlighet att rulla nekade avdrag för negativa finansnetton till ett senare år. Det leder till mycket negativ osäkerhet för företagen att inte kunna beräkna om kostnader kommer att ge något avdrag. Det är egentligen en dubbel osäkerhet, dels blir finansiella kostnader bara avdragsgilla om de  
 samma år  
 kan matchas mot finansiella intäkter, dels får företag med nollresultat eller skattemässiga underskott inget finansierings- avdrag alls. Detta innebär en allvarlig osäkerhet om utfallet för företagen vars effekter kommittén inte har belyst och analyserat. Osäkerhet är negativt och riskerar att hämma företagande, investe- ringar och expansion. Jag menar att negativa finansnetton borde få rullas och användas kommande år för att undvika denna osäkerhet. 
 Ett exempel där kommittén har gått omotiverat långt i sin strävan att hindra skatteplanering gäller behandlingen av handels- bolag. Handelsbolag är inte egna skattesubjekt utan resultatandel- arna beskattas hos delägarna. Kommittén föreslår att resultatandel- ar från handelsbolag generellt ska omfattas av avdragsförbudet, vilket får allvarliga och omotiverade konsekvenser. Det betyder att även resultatandelar som ägs av fysiska personer träffas samtidigt som denna grupp saknar möjlighet att få finansieringsavdrag. Inget avdragsförbud bör självfallet införas för den som saknar möjlighet att få finansieringsavdrag. Någon risk för skatteplanering med finansiella kostnader finns inte i dessa fall. Förslaget medför att fysiska personer inte kan fortsätta driva verksamhet i handelsbolag. 
 623 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Även resonemangen om risk för skatteplanering med handelsbolag som ägs av aktiebolag är orealistiska. 
 Förslaget om definition av finansiella kostnader är mycket om- fattande och träffar betydligt mer än vad som allmänt uppfattas som räntekostnader, exempelvis skattepliktig utdelning, leasing, kapitalförluster på finansiella instrument med mera. Det betyder att väldigt många företag, även sådana som helt saknar räntekost- nader, kommer att behöva göra en särskild uppdelning av sina kostnader och intäkter för att kunna deklarera och beräkna sin skatt på rätt sätt. För hyror föreslås speciella regler som är ganska komplexa. Korttidshyror och andra hyreskostnader upp till 300 000 kronor ska dock inte behöva delas upp i en finansiell del och en övrig kostnadsdel, vilket är mycket angeläget. 
 Förenklingar 
 Jag menar att kommittén beträffande både huvudförslaget och det alternativa förslaget borde ha ägnat mer kraft åt att analysera vilka förenklingar som är möjliga. I detta sammanhang borde bland annat frågor om ett fribelopp ha behandlats ordentligt och inte bara avfärdats. Det finns ingen motsvarighet till finansieringsavdrag i andra länder, men väl andra former av ränteavdragsbegränsningar. Dessa innehåller regelmässigt fribelopp. Jag menar att avdrags- begränsningen i finansieringsavdraget av förenklingsskäl bör förses med ett generellt fribelopp för mindre belopp så att företagen slipper göra en uppdelning av kostnader och intäkter men ändå har rätt till finansieringsavdrag. Det skulle innebära en förenkling och egentligen inte störa neutraliteten men minska administrativt krångel. Jag vill i detta sammanhang framhålla att små företag, av nödtvång, i huvudsak finansierar sina investeringar med eget kapital och därmed enligt dagens regler tillhör dem som får anses överbeskattade. Ett fribelopp behöver inte relateras till bolagets eller koncernens storlek, utan samma belopp kan gälla för alla företag/koncerner. 
 624 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Alternativa förslaget 
 Kommittén presenterar även ett alternativt förslag där avdragen för negativa finansnetton begränsas till 20 procent av EBIT i kombi- nation med sänkt bolagsskatt till 18,5 procent. 
 Även för alternativförslaget föreslås samma breda definition av finansiella kostnader, vilket jag menar inte är ett självklart val. När kommittén väljer ett huvudförslag som saknar motsvarighet i andra länder hade det varit naturligt med ett alternativ som är smalare och mer internationellt etablerat. För alternativförslaget finns det förebilder i bland annat Finland och Tyskland som borde ha be- lysts. Även om utformningen i detaljer skiljer sig mellan länderna, finns det lärdomar att dra beträffande fribeloppen. I de tyska ränteavdragsbegränsningsreglerna är fribeloppet 3 miljoner euro, i Finland gäller 500 000 euro och i Norge 5 miljoner nkr och såvitt jag förstår är deras räntedefinition avsevärt smalare än den som kommittén föreslår. Jag menar att frågan om fribelopp borde ha analyserats vidare i anslutning till båda förslagen som även borde ha belysts ur ett mikroperspektiv. 
 Det alternativa förslaget är mer komplicerat än huvudförslaget och kräver flera steg i beräkningen. Där föreslås även att dagens kritiserade regler mot s.k. räntesnurror ska finnas kvar, vilket innebär att företag måste hantera flera olika definitioner av räntor och finansiella kostnader. Detta talar enligt min mening starkt mot det alternativa förslaget. I det alternativa förslaget får avdrag som inte kan utnyttjas ett år rullas framåt, men försvinner vid ägar- förändringar oavsett om verksamheten fortsätter. Jag menar att denna begränsning som försvårar omstruktureringar och kan hämma ett dynamiskt näringsliv inte bör genomföras. 
 Detta förslag innebär också att verksamhet i handelsbolag med aktiebolag som ägare, missgynnas. Denna effekt uppstår genom att avdragsutrymmet för handelsbolaget i förslaget bestäms på bolags- nivå och att aktiebolaget, som ska redovisa sin andel av handels- bolagets resultat tvingas reducera sitt eget avdragsunderlag med resultatandelen, alldeles oavsett om det finns några finansiella kost- nader i handelsbolaget eller inte. Jag menar att en sådan lösning på ett omotiverat sätt skulle drabba verksamhet (joint venture) i handelsbolagsform och där de finansiella kostnaderna ofta ligger hos bolagsmännen, aktiebolagen. 
 625 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Även i detta alternativ borde kommittén ha behandlat och belyst vilka förenklingar som skulle kunna ske och vilka effekter förslagen leder till på företagsnivå. 
 Övergångsfinansiering 
 Förslaget att som övergångsfinansiering kvotera kvarstående underskott från tiden innan ikraftträdandet ned till 50 procent, är principiellt felaktigt och bör enligt min mening absolut inte genomföras. En sådan lösning skulle gå tvärt emot de syften kom- mittén ska främja. Företag är beroende av stabila villkor, rättssäkra och tydliga regler. Förslaget innebär att staten i efterhand radikalt skulle ändra de förutsättningar som gällde vid tiden för investe- ringen. Det görs ingen konsekvensanalys av hur detta förslag skulle slå mot företagande men ett sådant ingrepp skulle särskilt drabba små nystartade och innovativa företag som ofta redovisar under- skott och skulle skicka signaler om att företag och investerare inte kan lita på lagstiftaren. Det skulle allvarligt försämra företags- klimatet och hämma både nyföretagande, etableringar i Sverige och investeringar för framtiden. 
 Samtidigt som underskotten föreslås reduceras till 50 procent föreslår kommittén att tidigare års avsättningar till periodiserings- fond efter ikraftträdandet ska återföras med 133 procent med argumentet att den effektiva skattesatsen sänks genom reformen. Med denna logik borde tidigare års underskott behandlas på samma sätt och få räknas upp till 133 procent i stället för att reduceras till hälften. 
 Underskott i samband med ägarskiften 
 Frågan om hur underskott ska hanteras vid ägarskiften har blivit starkt kritiserade för att motverka nödvändiga och önskvärda ägar- skiften. Kommittén har nu lämnat ett förslag till mindre justering av den så kallade ventilen som gäller efter ägarskiften med kapi- taltillskott och nyemission. Frågan har funnits med under hela utredningstiden men skjutits upp och har enligt min mening inte ägnats tillräckliga resurser. Det presenterade förslaget innebär en mindre justering men är långt ifrån tillräckligt för att nödvändiga ägarförändringar ska kunna genomföras. Jag menar att kommittén 
 626 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 borde ha ägnat mer tid åt denna fråga och bland annat analyserat om underskott kan behållas när verksamheten i bolaget fortsätter liksom om det överhuvudtaget finns något behov av nuvarande spärrar mot att behålla underskottsavdrag när köparen kan göra sannolikt att egendom av verkligt och särskilt värde har förvärvats. 
 Särskilt i små innovativa företag är det mycket vanligt med underskott under uppbyggnadsskedet. De kostnader som satsas under utvecklingsfasen är investeringar som bygger upp erfarenhet och kunskap men syns inte i balansräkningen och har ännu inte börjat generera intäkter. För att dessa företag ska överleva krävs nytt kapital i form av ägartillskott, någon annan finansiering finns i praktiken inte för dessa företag. 
 Bolagsbeskattningen bör vara neutral även i fråga om behand- lingen av vinster och förluster. Den asymmetri som ligger i att bolagsvinster beskattas fullt ut medan företagens möjligheter att tillgodogöra sig förlustavdrag är begränsad, leder till snedvridning av företagens investeringsbeslut, vilket konstateras redan i kom- mitténs första delbetänkande. Skatteregler som ska gynna ett dynamiskt näringsliv ska förstås inte hindra att nya ägare tar över och fortsätter verksamheten. Begränsningen av underskottsavdrag i samband med ägarskifte innebär att ett sådant kapitaltillskott blir så dyrt att det inte kommer att genomföras, vilket leder till kapital- förstöring då företaget inte överlever utan tillskottet. Sverige behöver flera företag och har inte råd att gå miste om nya innovativa företag genom onödigt begränsande skatteregler. 
 627 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av experten Graves 
 Enligt direktiven tar kommitténs uppdrag främst sikte på beskatt- ningen av aktiebolag. I uppdraget ligger bl.a. att kommittén ska undersöka olika möjligheter att minska beskattningen av riskkapital i bolagssektorn och göra villkoren mer lika för finansiering med eget och lånat kapital. Vidare ska inom ramen för detta föreslås regelförändringar för att skydda den svenska bolagsskattebasen. Som ett led i detta föreslår kommittén exempelvis att finansiella kostnader får bara dras av mot finansiella intäkter. Negativa finansnetton får således inte dras av. Härigenom uppnås bl.a. en neutral behandling av eget och främmande kapital. Denna bas- breddning möjliggör en sänkning av bolagsskattesatsen som effek- tueras genom finansieringsavdraget. 
 Kommitténs förslag om avdragsbegränsning för negativa finans- netton gäller för juridiska personer inklusive svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. 
 Enskilda näringsidkare 
 Neutralitets- och likformighetsprinciperna har under senare år fått en allt viktigare plats i inkomstskattesystemet. Detta speglar sig bl.a. i att förvärvsinkomster beskattas på ett likvärdigt sätt obe- roende av om det är fråga om en fysisk persons anställnings- inkomst eller inkomst av näringsverksamhet. 
 Enskilda näringsidkare är helt undantagna från förslagen om avdragsbegränsning för negativa finansnetton. Enligt kommittén är risken liten att investeringar förläggs till den enskilda näringsverk- samheten samtidigt som verksamheten bedrivs i ett aktiebolag eftersom den enskilde näringsidkaren i detta fall även måste bära hela den ekonomiska risken för tillgångarna. Således finns få ekonomiska incitament att förlägga nyinvesteringar, eller överlåta tillgångar från juridiska personer till fysiska personer, enbart i syfte att få tillgång till full avdragsrätt för finansiella kostnader. Jag delar denna bedömning. 
 Till detta kan läggas det faktum att för den enskilde närings- idkaren föreligger ingen, eller i vart fall begränsad, asymmetri i behandlingen av eget och lånat kapital. Näringsidkaren har avdrags- rätt för räntor på skulder som räknas till näringsverksamheten och inom ramen för systemet med räntefördelningen ges ett schablon- 
 628 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 mässigt beräknat avdrag i inkomstslaget näringsverksamhet. Mot- svarande belopp tas upp i inkomstslaget kapital. Räntefördelningen beräknas på det egna kapitalet i näringsverksamheten. 
 Handelsbolag 
 Kommitténs förslag innebär emellertid att även fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag träffas av avdragsförbudet för negativt finansnetto. Samtidigt får inte delägaren göra finan- sieringsavdrag eftersom detta endast gäller för juridiska personer. Det innebär att handelsbolag med fysiska personer som delägare kan bli klart överbeskattade. Enligt kommittén bedöms det som förhållandevis enkelt, där incitamenten finns, att skapa förhållan- den där avdragsbegränsningen kan undgås via handelsbolag. Detta förhållande gäller enligt min uppfattning framför allt för delägare med begränsat ansvar. För delägare som har obegränsat ansvar torde denna risk vara liten. Enligt min uppfattning bör således endast delägare med begränsat ansvar omfattas av avdragsförbudet. Kommitténs förslag gör att det i många fall inte längre är möjligt att bedriva verksamhet inom ramen för handelsbolagsformen. 
 Kooperativ förening 
 Som framgår berör förslaget i första hand aktiebolag. Även övriga juridiska personer som inkomstbeskattas enligt samma regler som aktiebolagen, exempelvis ekonomiska föreningar, berörs av för- slaget. En ekonomisk förening beskattas på i princip motsvarande sätt som ett aktiebolag. Därför är det inte onaturligt att även dessa företag omfattas av avdragsförbudet för negativa finansnetton. 
 Sedan länge skiljer sig beskattningen av kooperativa föreningar emellertid från beskattningen av aktiebolag i framför allt ett avseende, nämligen att föreningen medges avdrag för överskotts- utdelning. Avdragsrätten gäller i princip all överskottsutdelning, dvs. såväl utdelning som utgör rabatt och pristillägg som utdelning som baserar sig på insatser, s.k. insatsutdelning. 
 Utdelning i form av rabatt och pristillägg har stora likheter med sedvanliga rabatter och pristillägg som lämnas i omedelbar anslut- ning till transaktionerna. Den stora skillnaden ligger i att för utdel- ning i form av rabatt och pristillägg är inte alla faktorer kända när 
 629 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 tjänsten utförs eller leverens sker. Prissättningen är därför preli- minär tills föreningens resultat slutligt kan beräknas. Genom att utdelning i form av rabatt och pristillägg till sitt verkningssätt inte är en finansiell kostnad utan mer lik sedvanliga rabatter och pris- tillägg räknas inte sådan utdelning som en finansiell kostnad. Kom- mitténs förslag innebär, helt korrekt, inget avdragförbud för utdel- ning i form rabatt och pristillägg. 
 Däremot räknas enligt kommitténs förslag insatsutdelning som finansiell kostnad. Därmed får sådan utdelning dras av bara mot finansieringsintäkter. När dagens system för beskattning av koopera- tiva föreningar skapats synes det ha skett en avvägning dels mellan föreningens och medlemmens beskattningssituationer dels utifrån de speciella förhållanden som företagsformen är förknippad med. Den kooperativa föreningen betecknas som en personassociation till skillnad mot aktiebolaget som betraktas som en kapitalassocia- tion. 
 Även om det finns ett sammanhållet system för beskattning av kooperativa föreningar, där både föreningens och medlemmens be- skattningssituation vägs samman finns det naturligtvis både posi- tiva och negativa inslag i dagens system. Kommitténs förslag rättar till vissa av dagens brister. Exempelvis kommer klassificeringen av insatsutdelning som finansiell kostnad medföra att dagens under- beskattning av personalkooperativ försvinner i denna del. 
 Samtidigt skapas nya problem och snedvridningar. För produ- centkooperativen blir effekten av vägrat avdrag för insatsutdelning att dagens neutralitet försvinner i det fall medlemmarna är enskilda näringsidkare. Eftersom medlemmens andel normalt räknas som tillgång i näringsverksamheten kommer utdelningen, förutom uttag av inkomstskatt i föreningen, att beskattas som inkomst av närings- verksamhet hos medlemmen med uttag av såväl avgifter som progressiv inkomstskatt. Detta medför en klar överbeskattning för denna typ av utdelning i förhållande till skattesystemet i övrigt med ett sammanlagt skatteuttag på föreningens vinst på i vissa fall över 70 procent. Även om beskattningen sker inom ramen för ränte- fördelning leder kommitténs förslag till en överbeskattning i för- hållande till systematiken i inkomstskattesystemet. Motsvarande gäller om medlemmen är ett handelsbolag med fysiska personer som delägare. 
 Kommitténs förslag leder i denna del till en inte acceptabel beskattningsnivå och innebär att det blir svårare att bedriva verk- samhet i den kooperativa företagsformen. När utdelningsnivån ska 
 630 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 bestämmas sker i dag en avvägning mellan aktiva medlemmar och mer passiva medlemmar som låtit kapitalet stå kvar i föreningen. Överbeskattningen leder därmed också till ett problem för de kooperativa föreningarnas anskaffande av eget kapital, dvs. tvärs emot utredningens direktiv. 
 Enligt min uppfattning måste kommitténs förslag leda till följd- ändringar så att överbeskattningen undanröjs. En ändring av inkomstskattelagen för att åstadkomma en korrekt beskattning kan göras på såväl förenings- som medlemsnivå. 
 Ventilen i 40 kap. IL 
 Dagens utformning av den s.k. ventilen i 40 kap. 16 a § IL innebär i praktiken att den inte är möjlig att tillämpa. Det medför att även seriösa förvärv av innovationsföretag m.m. ofta försvåras genom att den totala kostnaden ökar. Därför är det positivt att kommittén föreslår en förändring. Förslaget är emellertid inte tillräckligt långt- gående. I många fall kommer underskotten alltjämt inte att kunna utnyttjas efter förvärvet eftersom kapitaltillskottet inte ska räknas med vid beräkning av värdet på tillgångarna. Denna nya belopps- spärr torde vara överflödig och i vart fall allt för långtgående. 
 631 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Särskilt yttrande av experten Reyes 
 Sammanfattning 
 Jag tycker att både huvudförslaget och alternativförslagen är för komplexa och långtgående, såväl historiskt som internationellt. Inget annat land har så omfattande avdragsbegränsningar vad gäller koncernextern ränta. 
 Det beror sannolikt på att extern ränta inte på samma sätt som koncerninterna räntor används för skatteplanering. En annan an- ledning kan vara den kedjebeskattning respektive skattekil på låne- investeringar som typiskt sett uppstår när även externräntor om- fattas. 
 Genom att begränsa avdragsrätt för ränta snarare än att införa avdragsrätt för eget kapital görs finansieringsformerna visserligen skatteneutrala gentemot varandra (med vissa undantag), men i gengäld blir både lån och eget kapital skattediskriminerade gent- emot övriga kostnader och intäkter. Det leder till gränsdragnings- problem och nya snedvridningar. 
 Förslagen introducerar en skattekil vid lånefinansieringar som inte finns i dag. Detta bör analyseras ytterligare för att säkerställa att investeringsviljan och den ekonomiska tillväxten i Sverige inte skadas. 
 Företagsskattekommittén föreslår en bankskatt (schablon- intäkten), trots att det torde ligga utanför utredningens uppdrag att lägga särskilda skatter på en viss sektor. 
 Den finansiella sektorn påverkas av flera av utredningens för- slag; 
  
 - 
  
 en skattekil införs på låneprodukter, 
  
 - 
  
 den administrativa komplexiteten ökar, 
  
 - 
  
 avdragsrätt för efterställda skulder slopas och 
  
 - 
  
 den särskilda bankskatten, schablonintäkten, införs. 
  
 IMF har i en rapport angående införande av nya beskattnings- åtgärder för den finansiella sektorn uttalat bl.a. följande 
  
 20 
  
 : 
  
 20  
 IMF Report; A Fair and Substantial Contribution by the Financial Sector, Final Report for the  
 G-20, 
  Jackson 2010, sidan 26. 
 632 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 - 
  
 Finansiella regleringsåtgärder och beskattningsåtgärder avseende den finansiella sektorn har hittills i stor utsträckning utformats oberoende av varandra, men 
  
 - 
  
 ett mer holistiskt angreppssätt krävs för att se till att regel- initiativen harmonierar med varandra vad gäller syfte och börda. Reformerna måste vara noggrant utformade så att 
  
 - 
  
 de inte skadar den finansiella sektorns förmåga att bygga upp sin kapitalbas, och att 
  
 - 
  
 shadow banking och andra störningar inte gynnas genom över- reglering eller överbeskattning av vissa delar av den finansiella sektorn. 
  
 Jag delar IMF:s uppfattning. Företagsskattekommittén har dock i mitt tycke gjort tvärtom, se nedan. 
 Företagsskattekommittén har inte tagit hänsyn till andra finan- siella regleringsåtgärder och pågående möjliga beskattningsinitiativ för att stämma av syftet och den totala bördan. 
 Det s.k. krishanteringsdirektivet ger de finansiella instituten incitament att ge ut efterställda lån för att stärka sin kapitalbas. I andra länder i Europa är trenden att harmoniera skatteregelverken med direktivet genom att göra räntekostnader på dessa efterställda lån avdragsgilla. I Sverige föreslår utredningen att avdragsrätten slopas. 
 Reformens grundmodell passar enligt kommittén inte den finansiella sektorn. Kommittén föreslår därför att en skattepliktig schablonintäkt införs, trots att beskattningsåtgärden enligt kom- mittén själv brister i förhållande till syftet med åtgärden(!) på grund av att kretsen av skattskyldiga är för snäv (133 företag). Slopandet av avdragsrätten för efterställda lån träffar bara reglerade och då bara vissa reglerade finansiella företag. Genom att införa selektiva beskattningsåtgärder på vissa i den finansiella sektorn men inte andra gynnas s.k. shadow banking, och konkurrensen störs. 
 Det är märkligt att ersätta stora delar av ett verkligt inkomst- skattesystem, där beskattning sker mellan bankerna utifrån det ekonomiska utfallet (verklig intäkt), med en illa fungerande schab- loniserad intäktsbeskattning (en punktskatt). 
 633 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Den finansiella sektorn bör därför tillfälligtvis lyftas ur förslaget och bli föremål för en bredare utredning, som tar de hänsyn som IMF påtalar som critical 
  
 21 
  
 . 
 Om denna bredare utredning inte görs bör finansiella sektorn inte omfattas av förslaget överhuvud taget. Värt att notera är att det ändå skulle innebära en högre beskattning av den finansiella sek- torn jämfört med andra branscher, dvs. med reformen men utan speciellt riktade åtgärder mot sektorn; nämligen 22 procent skatt i stället för 16,5 procent och en inkomstskattekil på sektorns pro- dukter. 
 När den finansiella sektorn har exkluderats från den här typen av förslag i andra länder har den finansiella sektorn mig veterligt inte fått en högre de  
 facto-bolagsskatt 
  än företag i andra sektorer. 
 Avdragsrätten för efterställda lån bör behållas oavsett, eftersom slopad avdragsrätt är kontraproduktiv för hur andra lagstiftnings- organ vill att sektorn ska agera. 
 Inledning 
 Utredningen har lagt två ambitiösa förslag, men till priset av kom- plexitet, kedjebeskattning och nya snedvridningar. 
 Omfattande komplexitet tillåts eller införs för att omöjliggöra även ganska avlägsna eller begränsade skatteplaneringsmöjligheter, och enkelhet för granskande myndigheter har prioriterats relativt högre än enkelhet för företagen. 
 Ny skattekil införs vid koncernextern lånefinansiering 
 På senare år har det förekommit en omfattande skatteplanering med koncerninterna räntor. För att komma tillrätta med det skulle det räcka att begränsa nettoavdragsrätten för koncerninterna lån. Uppdraget att öka neutraliteten mellan lånat och eget kapital inne- bär dock att även koncernexterna lån i vart fall i någon mån måste beaktas. Att det ska råda neutralitet mellan finansiering genom lån och eget kapital är som princip invändningsfritt. 
 Kommittén uttrycker regelmässigt att lån är skattegynnat. Det är dock snarare eget kapital som är missgynnat. Mest korrekt vore således att införa avdragsrätt även för eget kapital (en s.k. ACE- 
  
 21  
 IMF:s rapport från 2010 sidan 4. 
 634 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 modell). Att slopa avdragsrätt för ränta leder till att kostnader för både lån och eget kapital kommer att vara missgynnade i förhåll- ande till andra kostnader, liksom till intäkter. Gränssnittet för icke- neutralitet flyttas. 
 Ingen investering, vare sig finansierad med lån eller eget kapital från källa utanför koncernen, kommer att vara neutral före och efter skatt. Investeringar kan därmed vara lönsamma före skatt, men olönsamma efter. Effekterna av detta har inte analyserats tillräckligt. 
 Exempel efter reformens införande: 
 Ett företag som har tillgång till lånemarknaden överväger att göra en investering för att bättre ta hand om företagets avfall. En miljöinvestering i en förbränningsanläggning skulle bl.a. minska löne- och deponikostnader. Företaget skulle också kunna sälja spillvärme till kommunen. Före skatt är investeringen lönsam, oavsett om den finansieras med lån eller eget kapital. Efter skatt är den det emellertid inte, därför att intäkterna från värmeförsäljning- en är fullt skattepliktiga, löne- och deponikostnader är fullt av- dragsgilla, medan kostnader för ränta och eget kapital inte är det. Företaget väljer därför att, trots att företaget har tillgång till eget kapital och trots bolagsskattesänkningen, att inte genomföra (den affärsmässigt sunda) investeringen. 
 Skattekilen kan också beskrivas som kedjebeskattning 
 Kommittén har avfärdat en modell med avdragsrätt för såväl ränta som eget kapital eftersom det skulle kräva en bolagsskattehöjning 
  
 22 
  
 . Kommittén väljer således att låta avdragsbegränsningar för ränta finansiera neutraliteten gentemot eget kapital. 
 Som en konsekvens av att avdragsrätt för nettoränta slopas utan att nettoränteintäkter görs skattefria uppstår kedjebeskattning i bolagssektorn när det inte finns koncernbidragsrätt mellan det företag som betalar ränta och det företag som erhåller ränta. Problemet uppstår såväl i som utanför den finansiella sektorn. För ett exempel om kedjebeskattning utanför den finansiella sektorn se sist i yttrandet. 
  
 22  
 Avsnitt 12.4. 
 635 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 IMF har i sin tidigare nämnda rapport beskrivit detta: 
  
 23 
  
 A  
 Comprehensive Business Income Tax  
 (CBIT) would deny interest deductibility for CIT altogether. Symmetrically, it would exempt interest received (to avoid multiple taxation within the corporate sector). The transitional problems in moving to a CBIT would be significant (in relation to debt issued in full expectation of deductibility, for instance). The CBIT would also result in financial institutions paying little or no CIT (having no tax due on interest received, but  
  
 non-interest 
  
  deductible costs), though in White be more than offset by increased payments by other companies. 
  
 Den i föregående avsnitt beskrivna skattekilen och den nu beskrivna kedjebeskattningen är egentligen två sätt att beskriva samma feno- men, och beror på att nettoränteintäkter och nettoräntekostnader enligt kommitténs förslag inte behandlas symmetriskt. 
 Ibland sägs att undantaget från moms på finansiella tjänster innebär en stor fördel för den finansiella sektorn. Frågan är om det går att jämföra effekterna på den finansiella sektorn av den från- varande momskilen om 25 procent, med den nya inkomstskatte- kilen om 22 procent. 
 I ett underlag för moms ska tidsvärde av pengar inte ingå. Vid en utlåningsränta om 3 procent bör alltså endast  
 räntemarginalen  
 om säg 0,8 procent utgöra momsunderlag. Det innebär ekonomiskt att kunden, om moms infördes, skulle betala totalt 3,2 procent inklusive 0,2 procent momskil. Vid samma räntekostnad skulle en 22 procent inkomstskattekil beräknad på  
 bruttoräntan  
 3 procent utgöra 0,66 procent. 
  
 24 
  
 Frånvaron av en momskil i exemplet ovan är för finansinstitutet och kunden sammantaget en fördel, medan en inkomstskattekil för dem sammantaget vore en nackdel. Vem som egentligen drar fördelen respektive har nackdelen, finansinstitutet eller kunden, är svårt att svara på. Olika forskningsrapporter ger olika svar. Inkomstskattekilen är väsentligt större, och ökar till skillnad från momskilen sannolikt väsentligt vid ett allmänt höjt ränteläge. 
 Om man skulle införa en  
 Ferrell, 
  undanta koncernexterna lån från räntebegränsningsreglerna alternativt införa skattefrihet för nettoränteintäkter uppkommer inte denna kedjebeskattning. 
  
 23 
  
 IMF:s rapport från 2010, sid. 63. 
  
 24 
  
 Resonemanget är förenklat. Frånvaron av moms är i själva verket en nackdel gentemot finansinstitutens bolagskunder, eftersom bolagskunder skulle ha full avdragsrätt för moms, men en fördel i förhållande till privatkunder. Kommitténs förslag innebär en introduktion av en inkomstskattekil gentemot företagskunder. Det är inte klart exakt hur ett momsunderlag skulle beräknas för det fall att det infördes moms på utlåning. 
  
 636 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Snedvridning till fördel för finansiering med eget kapital 
 Kommitténs förslag går längre än att skapa neutralitet mellan eget och lånat kapital. Eget kapital kommer i själva verket att bli omoti- verat gynnat, t.ex: 
 Bolagsskatt kan ses som en skatt på tidsvärdet av att medel be- hålls i bolagssektorn. Vid lånefinansiering betalas en ränta löpande, vilket gör att långivare beskattas löpande. Eget  
 kapital-finansiären 
  kan däremot skjuta upp sin beskattning under lång tid, t.ex. genom att ta utdelning först efter flera år. 
 Den kedjebeskattning som nämns i föregående avsnitt har undan- röjts vid finansiering med eget kapital genom att erhållen utdelning och reavinst på onoterade aktier har gjorts skattefri. Med utred- ningens förslag kommer det därmed att bli kraftigt skattegynnat att göra investeringar med eget kapital. 
 Gränssnittet finansiella intäkter/kostnader och förenklad bevisregel för finansiella sektorn 
 Arbetet med att skilja ut finansiella intäkter och kostnader enligt kommitténs särskilda och extensiva definition som inte stämmer med redovisningen kommer att vara särskilt problematiskt för finansiella sektorn, och där till minst nytta. Det skulle innebära stora kostnader och resurser, och dito risker för fel, att införa en särskild skatteredovisning i sektorns finansiella system vid sidan av den nuvarande legala redovisningen bara för att bevisa det som alla redan vet, nämligen att de finansiella intäkterna för året överstiger de finansiella kostnaderna på koncernkonsoliderad nivå. En för- enklad bevisregel för finansiella sektorn bör därför införas. 
 Mer om den finansiella sektorn – kreditförluster och schablonintäkten 
 Kreditförluster föreslås utgöra finansiella kostnader. Endast vid en rejäl krissituation kan den finansiella sektorn antas ha finansiella kostnader som överstiger intäkterna, eftersom bara då skulle kredit- förlusterna överstiga räntenettot. Endast då skulle en noggrann kontroll verkligen behöva göras. Men! Att ta ut skatt i just det ögonblicket, men i praktiken inte annars, vore kontraproduktivt 
 637 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 för den finansiella stabiliteten. Kreditförluster bör därför inte anses som en finansiell kostnad. 
 Utredningen menar att det i viss mån ligger utanför kommit- téns uppdrag att föreslå nya punktskatter 
  
 25  
  
 och föreslår i stället en schablonintäkt på samma underlag som stabilitetsavgiften. 
 Eftersom schablonintäkten inte motsvaras av någon intäkt, schabloniserad eller ej, är det en punktskatt. Att bakvägen införa en punktskatt genom att kalla den för beskattning av en intäkt kan inte heller ligga inom utredningens mandat. 
 Förslaget med att införa en punktskatt motiveras 
  
 26  
  
 med att modellen inte fungerar tillfredsställande för den finansiella sektorn då avdragsförbudet inte får någon styrande effekt på skuldsätt- ningen i den finansiella sektorn. Och vidare att en tillkommande skatt på finansiell sektor ger ett visst incitament till minskad skuld- sättning. 
 Om det egentligen bara handlar om att uppnå rätt nivå på skuldsättningen borde den här kategorin av företag inte vara något problem, med tanke på alla finansspecialistorgan i och utanför Sverige som har till huvuduppgift att genom regulatoriska åtgärder se till att just denna sektor har rätt nivå på skuldsättningen. De använder inte trubbiga beskattningsåtgärder utan detaljerade regler om finansinstitutens passivsida. Incitament behövs med andra ord inte. Anser man att finansinstuten ska minska sin skuldsättning finns det bättre och mer träffsäkra åtgärder att tillgå än via skatte- systemet. 
 Lämplig beskattningsnivå skulle kunna vara ett tänkbart argu- ment för en bankskatt. Kommittén uttalar att reformen ska vara offentligfinansiellt neutral både för  
 icke-finansiella 
  företag och för finansiella företag 
  
 27 
  
 , vilket skulle kunna tolkas som en åsikt om lämplig beskattningsnivå. 
 Frågan är bara varför uppdelningen i offentligfinansiellt neutral ska delas upp just mellan finansiella och  
 icke-finansiella 
  företag. Varför inte tjänsteföretag och industriföretag? Revisionsbyrå- företag och andra företag? 
 Om kommittén som nämnts ovan efter noga övervägande  
 valt  
 en viss modell, som ska införas lika för alla; dvs. en bolagsskatte- sänkning med nettoränteavdragsförbud, är det då motiverat att lägga en punktskatt på en viss sektor därför att man inte tycker om 
  
 25 
  
 Avsnitt 14.8.2 Punktskatt. 
  
 26 
  
 Avsnitt 14.8.1. 
  
 27 
  
 Avsnitt 14.8.1. 
  
 638 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 (resultatet av modellen för) den sektorn? Även andra sektorer får med den modell kommittén valt något överraskande skatteeffekter, som tjänsteföretag, som får sänkt bolagsskatt utan att ha något finansieringsbehov. En revisionsbyråskatt? En bemanningsföre- tagsskatt? En försäkringsbolagsskatt? 
 Avsikten med punktskatten är enligt utredningen att se till att (just) den finansiella sektorn alltjämt kvarstår på samma bolags- skatt som innan (22 procent). En punktskatt i den här storleks- ordningen innebär en kraftig inkomstbeskattning av en bank (i teorin 5,5 procent skatt av ett tänkt normalresultat) även det år banken har ett  
 noll-resultat. 
  Det är märkligt att ersätta stora delar av ett verkligt inkomstskattesystem, där beskattning av bankerna sker utifrån det ekonomiska utfallet (verklig intäkt), med en illa fungerande schabloniserad intäktsbeskattning (en punktskatt), som kommer att slå jämförelsevis hårdare mot en bank som har lägre lönsamhet för samma upplåningsvolym, och som också kommer att ge snedvridande incitament att resa upplåning en våning ner, dvs. hos utländska dotterbolag. 
  
 28  
  
 Det kommer inte längre att vara möjligt att på ett meningsfullt följa effektiv skattesats hos ett enskilt finansinstitut, eller att jämföra den med konkurrenters, eftersom skattenivån inte längre kommer att ha särskilt mycket med institutets verkliga resultat att göra. 
 Kommittén är inte en bankskatteutredning. Utredningens lös- ning är helt enkelt inte bra, inte likformig, träffar inte alla i den finansiella sektorn utan endast en snäv redan reglerad krets, har arbetats fram under stark tidspress och uppfyller inte ens enligt utredningen själv syftet med åtgärden. 
 För den finansiella sektorn är utlåning en aktiv verksamhet, inte passiv som för de flesta andra, den är en intermediär och skuldsidan utgör  
 inte en finansiering  
 av tillgångssidan utan är  
 en del av själva verksamheten 
 , penningförmedling, och är närmast att likna vid råvaror eller inhyrning. 
 Den finansiella sektorn bör tillfälligtvis lyftas ur förslaget. Det bör snarast tillsättas en särskild utredning av lämplig beskattnings- nivå för banker med specialistkompetens avseende den finansiella sektorn. Och då göra det som IMF gång på gång upprepar i sin rapport A Fair and Substantial Contribution by the Financial 
  
 28  
 Även det schabloniserade sätt att beskatta schabloniserat beräknade positiva räntenetton som utredningen under utredningens gång övervägde men förkastade innebar de facto så stora avsteg från en verklig inkomstbeskattning att den utgjorde en punktskatt på den finansiella sektorn. 
 639 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 Sector 
  
 29 
  
 ; ta hänsyn till helheten av regulatoriska och beskattnings- åtgärder liksom till marknadsförutsättningarna: 
 Sid 4 i IMF:s rapport: 
 Measures that impose new costs on financial institutions will need to reflect and be coordinated with regulatory changes under consideration. This is critical for ensuring policy Edwards, enabling market partici- pants to plan accordingly, and avoiding adverse effects on economic growth from placing an excessive burden on the financial sector. 
 Sid 10 i IMF:s rapport: 
 Furthermore, recognizing the special importance of financial inter- mediation to wider economic performance, it is critical that the design of new levies/charges take into account the expected costs of future regulatory policies. This is needed to avoid imposing, through both explicit and implicit taxation, excessive costs on financial institutions. 
 Sid 26 i IMF:s rapport: 
 Implementation of these measures needs to be coordinated with that of the wider regulatory reform agenda, and the effects on the wider economy carefully assessed. Regulatory and tax policies towards the financial sector have been formed largely independently of each other. A more holistic approach is needed to ensure that they are properly aligned in both the incentives and the overall burden they imply for the sector. It is important that the reforms be carefully designed so as not to harm the industrys ability to rebuild its capital base, and to ensure that shadow banking or other distortions are not encouraged by  
 over-regulating 
  or  
 over-taxing 
  some parts of the financial sector. 
 Förslaget om att slopa avdragsrätt på den finansiella sektorns efter- ställda lån återfinns i Kapitel 15 Finansiering och förenklingar. Nivån på schablonintäkten har dock uppenbarligen satts så att den medför att reformen /är/ offentligrättsligt neutral för  
 icke-finansiella 
  och finansiella företag var för sig. Varför ska då sektorn bidra med ytterligare finansiering? 
 Vid en utredning av lämplig beskattningsnivå av banker bör beaktas att utredningen föreslår en skattekil av betydande storlek på den finansiella sektorns låneprodukter, som med samma logik som ibland anförs angående momsundantaget skulle medföra kraftiga skattenackdelar för den finansiella sektorn. Den logiken är förstås inte invändningsfri, varken beträffande inkomstskattekilen eller momskilen. 
  
 29  
 IMF:s rapport från 2010. 
 640 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Den finansiella sektorns efterställda lån 
 Avdragsrätt för ränta på efterställda lån bör behållas. Dessa är civilrättsligt och ekonomiskt lån. Räntesatsen är väl definierad och ränta betalas regelmässigt. Att vägra avdragsrätt skulle strida mot svensk skattepraxis och ekonomisk realitet. 
 Vid företags obestånd gäller allmänt att även fordringar är potentiellt riskfyllda. Ordningen i vilka fordringarna ska betalas (efterställdhet) bestäms bl.a. av om fordringarna är förenade med panträtt eller inte. Det innebär inte att ränta på t.ex. en fordran som förenats med företagshypotek eller en fordran som enligt låne- avtalet ska betalas efter mer prioriterade fordringar inte är avdrags- gill. 
 Kapitaltäckningsregelverket är en blandning av en lagstadgad förmånsrättsordning, som anger i vilken ordning som fordrings- havare har rätt att få ut eller förlora medel vid ett finansinstituts motsvarighet till konkurs, och ett kravregelverk som anger hur stor andel eget kapital respektive olika former av efterställda lån som ett finansinstitut ska ha. Syftet är att skydda kunder och staterna, liksom investerare i senior upplåning. 
 Att efterställda lån benämns kapital i kapitalregelverket innebär inte att det är fråga om eget kapital i egentlig mening. Detta regelverk har som sagt till syfte att bedöma vad de efterställda skulderna är gone concern. Going concern är skulderna skulder. Från det ögonblick som institutet är gone concern, men bara då, omvandlas de efterställda skulderna från lån till eget kapital. 
 Under det s.k. krishanteringsdirektivet ges banker incitament att emittera mer efterställda skulder. Slopad avdragsrätt ger motsatt effekt och ger bankerna incitament att emittera precis så mycket efterställda skulder som bankerna behöver för att leva upp till legala krav men inte mer, dvs. att ha en så liten marginal som möjligt. 
 Kostnaden för efterställda skulder är lägre än avkastningskravet på eget kapital även utan avdragsrätt. Så länge det förhållandet gäller kommer bankerna inte att ersätta efterställda lån med eget kapital, inte ens med en punktskatt på skulder. Förslaget ger så- ledes inte åsyftad effekt. Bankers balansräkning bör styras av nog- grant avvägda regulatoriska krav, inte trubbigt verkande beskatt- ningsåtgärder. 
 Svenska banker kommer att få bland de hårdaste kapitalkraven i världen, vilket ger god soliditet. Att hålla eget kapital och en stark 
 641 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 kapitalbas är dock kostsamt och skulle bli ännu dyrare med en slopad avdragsrätt. 
 Trenden internationellt går i motsatt riktning. I andra EU- länder (UK, Danmark, Holland, Italien m.fl.) har man eller över- väger man att ändra skattelagstiftningarna för att tillse att ränte- utgifter på efterställda skulder utgivna enligt det nya kapitaltäck- ningsregelverket är avdragsgilla. 
 Om förlagslånen ersätts med eget kapital kommer förväntad avkastning på eget kapital att sjunka vilket på marginalen försämrar möjligheterna att attrahera nytt eget kapital i ett krisläge. 
 De banker som inte har tillgång till kapitalmarknaden på samma sätt som andra kommer att drabbas relativt hårdare, t.ex. mindre sparbanker som ägs av stiftelser. För dem utgörs av naturliga skäl en betydligt större andel av kapitalbasen av efterställda lån. 
 Shadow banking 
 Reglering av finansiell verksamhet är av historiska skäl koncen- trerad till framförallt inlåning från allmänheten, inte utlåning. Det gör att företag som erbjuder lån men som inte tar emot inlåning från allmänheten inte är reglerad. 
 Med de ökade kostnader och krav som läggs på traditionell reglerad bankrörelse ökar andelen utlåning som tillhandahålls av företag som agerar på en oreglerad marknad. Dessa företag tenderar att kunna ta risker som den reglerade delen av sektorn inte får, kan eller vill göra. 
 Beskattningen genom schablonintäkten träffar endast en snäv krets. Likaså träffar slopad avdragsrätt för efterställda lån bara reglerad finansiell verksamhet, och inte ens hela den reglerade. Selektiv beskattning gynnar således oreglerade företag (s.k. shadow banking). 
 För reglerade företag finns omfattande regelverk som noga reg- lerar hur balansräkningens passivsida ska se ut. Behovet av trubbiga skatteincitament för dessa är begränsat. Annorlunda kan det för- hålla sig med oreglerade företag. 
 642 
  
 SOU 2014:40 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 Rullning av negativa räntenetton 
 Kommittén gör antagandet om att företag har relativt jämna nettoränteflöden mellan åren, varför det inte anses motiverat med regler som hanterar att negativa räntenetton ska få rullas framåt (eller bakåt). Särskilt med tanke på att valutakursförluster och kreditförluster ingår i definitionen av ränta är detta antagande inte riktigt. Både  
 SEK-rörelser 
  och kreditförluster beror av kon- junkturen och bör motivera en rullning av negativa räntenetton, eller ännu hellre exkluderas från räntedefinitionen. 
 Exempel på kedjebeskattning utanför den finansiella sektorn: 
  
 X 
  
 Y 
  
 Lån 500 
 50% 
  
 50% 
  
 Lån 500 
  
 Z 
  
 EK 1000 
  
 20% 
  
 80% 
  
 EK 4000 
  
 A B 
 50% 50% 
 Lån 1000 
 Ö 
 Alla bolag ovan är svenska. Räntesatsen är 5 procent. Bolagen X och Y äger 50/50 av Thornton och Y är skuldfria. Z har lånat 1 000 kronor, med hälften var från X och EricksonX och Y beskattas, trots att Z inte får avdrag. Hade X och Y i stället för lån lämnat ett kapitaltillskott hade de erhållit skattefri utdelning från Z och kedjebeskattning hade inte uppstått. Det kan 
 643 
  
 Reservationer och särskilda yttranden 
  
 SOU 2014:40 
  
 finnas många skäl till att det inte är möjligt eller lämpligt för X eller Y att i stället lämna kapitaltillskott. 
 Z använder de 1 000 kronorna för att köpa 20 procent av aktierna i A. A äger i sin tur tillsammans med B hälften var av Ö. Ö har lånat 1 000 kronor av A för att köpa en fabrik. 
 Samma 1 000 kronor har i princip investerats och vidare- investerats från X och Y, via Z, via A och slutligt till Ö som köpt en fabrik som årligen avkastar säg 6 procent. Den enda verkliga nettointäkten i bolagssektorn är fabriksintäkterna som beskattas i Ö. 
 Ö betalar löpande 100 i ränta till A (ej avdrag hos Ö, beskatt- ning hos A). A betalar årligen 100 i utdelning till Z (ej avdrag hos A, ej beskattning hos Z). Z betalar årligen totalt 100 i ränta till X och Y (ej avdrag hos Z, beskattning hos X och Y). Alla bolagen A, B, Z, Y, Z och Ö, sammantaget har det inte uppstått vare sig en nettoränteintäkt eller en nettoräntekostnad. Ändå beskattas 200 kronor mer i kedjan än om alla investeringar gjorts med kapital- tillskott. Ju längre investeringskedjan blir, desto fler skattekilar och därmed ökad kedjebeskattning. 
 644 
 XIII Bilagor 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 2011:1 
 Översyn av företagsbeskattningen 
 Beslut vid regeringssammanträde den 13 januari 2011 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Ett dynamiskt och innovativt företagsklimat som vilar på förutsäg- bara regler, sund konkurrens och utvecklingskraft är viktigt för att Sverige ska få en starkare ekonomisk utveckling, fler växande företag och en högre sysselsättning. Beskattningen av bolag är av central betydelse för investeringar och tillväxt i Sverige och för företagens konkurrensmöjligheter. Förändringar av reglerna för beskattning av bolag kan framför allt öka kapitalbestånd, produktivitet, BNP och välfärd. Dessa effekter uppkommer genom reglernas inverkan på före- tagens val mellan olika tillgångsslag, på hur investeringarna finansieras liksom på risktagande och entreprenörskap. Strukturomvandlingen i svensk ekonomi bör mötas genom goda skattemässiga villkor för företagande och investeringar i Sverige. På så sätt tryggas syssel- sättning och välstånd. 
 Med detta som den centrala utgångspunkten får en kommitté i uppdrag att se över beskattningen av bolag. Syftet är att beskatt- ningen utformas så att företagande, investeringar och sysselsättning gynnas. Kommitténs uppdrag tar främst sikte på aktiebolag. Kom- mittén ska således inte ha särskilt fokus på handelsbolag och enskilda näringsidkare, som dock kan komma att omfattas av föreslagna generella åtgärder. Kommittén ska bl.a. analysera effekterna av de skatteförändringar som kan vara aktuella i en värld med global konkurrens. I detta ligger att kommittén ska undersöka olika möjligheter att minska beskattningen av riskkapital i bolagssektorn och göra villkoren mer lika för finansiering med eget kapital och med lån. Kommittén ska också föreslå regeländringar för att skydda den 
 647 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 svenska bolagsskattebasen i en allt mer globaliserad värld. Samtidigt ska Sverige dock även fortsättningsvis vara attraktivt för real- investeringar och för lokaliseringar av moderbolag och huvudkontor samt för entreprenörer som vill starta och driva företag. Det är alltså viktigt att befintliga företag kan expandera, utländska företag etableras och nya företag bildas. Därigenom skapas goda förut- sättningar för en gynnsam sysselsättningsutveckling och ett gott företagsklimat. Kommittén bör i så stor utsträckning som möjligt sträva efter att ta fram förslag som breddar bolagsskattebasen för att finansiera en sänkning av de skatter som betalas av bolagssektorn. Sådana sänkningar bör göras på ett sådant sätt att de leder till att fler investeringar blir lönsamma, vilket ökar kapitalbestånd och reallöner, vilket i sin tur leder till en ökad BNP och tillväxt samt till en högre välfärd. De föreslagna ändringarna bör sammantaget inte leda till att skattebetalningarna från bolagssektorn ökar vid en statisk beräkning av budgeteffekten. I sammanhanget ska även en analys göras av långsiktiga effekter av förslagen. I den mån de förslagna ändringarna skulle leda till minskade skatteintäkter inom bolagssektorn ska kommittén föreslå finansiering. 
 Med beaktande av de analyser och den forskning som finns på området och som bl.a. redovisats av OECD, ska kommittén analysera effekterna på företagande, investeringar, tillväxt, sysselsättning, inkomstfördelning, välfärd samt för de offentliga finanserna av de skatteförändringar som övervägs. Analysen ska omfatta samtliga alternativ som övervägs, dels de konkreta reformförslag som kommittén presenterar, dels andra sätt att sänka skattebetalningarna från bolagssektorn t.ex. genom sänkta socialavgifter. En analys ska också göras av hur alternativa lösningar påverkar olika grupper av företag och företagsformer. Baserat på dessa analyser ska kommittén rangordna de olika alternativen i ett bredare samhällsekonomiskt perspektiv, men också utifrån ett mikroperspektiv. 
 För att förbättra den skattemässiga neutraliteten mellan eget och lånat kapital samt för att bredda bolagsskattebasen aktualiseras frågan om hur begränsningar av möjligheten att göra ränteavdrag till- sammans med åtgärder för att stärka det egna kapitalet kan bidra till ökad motståndskraft hos företagen och till stabila skatteintäkter. 
 Det finns en dubbel asymmetri i dagens företagsbeskattning som sammantaget innebär att lånefinansierade investeringar gynnas jäm- fört med investeringar som finansieras med riskkapital i form av eget kapital. Kommittén ska därför undersöka om det är lämpligt att ta fram mer generellt utformade regler som begränsar ränteavdragen och 
 648 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 om skattelättnader för eget kapital bör införas samt lämna förslag i dessa avseenden. Kommittén ska också lämna förslag på skatte- incitament för att stimulera tillgången på riskvilligt kapital. Kommittén bör särskilt uppmärksamma kravet på att svenska skatteregler ska vara  
 EU-rättsligt 
  hållbara och försvarbara. 
 Även möjligheten att införa källskatt på räntebetalningar ska bedömas samt förslag på regler om detta tas fram. 
 Vidare ska reglerna om koncernbidrag samt behovet av reglerna om underprisöverlåtelser utvärderas och, om det bedöms lämpligt, förslag till förändringar lämnas. 
 Kommittén ska även belysa de svenska reglerna om avdrag för forskning och utveckling (FoU) och lämna förslag på skatteincitament för FoU. 
 Slutligen ska kommittén undersöka behovet av förändringar av de skatteadministrativa reglerna och lämna behövliga författningsförslag. 
 Som en allmän utgångspunkt för uppdraget gäller att olika reformalternativ sammantaget ska vara offentligfinansiellt neutrala. 
 I ett delbetänkande, som ska lämnas senast den 31 januari 2012, ska kommittén lämna förslag på skatteincitament för riskkapital. Vidare ska kommittén lämna förslag på skatteincitament för FoU i ett delbetänkande som ska lämnas senast den 1 oktober 2012. För de förslag som kommittén lämnar i delbetänkanden ska finansiering presenteras genom förslag på förändringar inom området. 
 Kommittén ska redovisa det slutliga uppdraget senast den 1 november 2013. 
 Bakgrund och utgångspunkter 
 Ekonomiska utgångspunkter 
 Strukturomvandlingen i svensk ekonomi bör mötas genom goda skattemässiga villkor för företagande och investeringar i Sverige. Beskattningen av bolag är av central betydelse för investeringar och tillväxt. Företags konkurrensmöjligheter och lönsamhet påverkas också av detta, vilket särskilt gäller för utländska företags lokaliseringsbeslut samt för svenska företags beslut att behålla sina huvudkontor i Sverige. Befintliga företag ska kunna expandera, utländska företag etableras och nya företag bildas. En lägre bolagsbeskattning är gynnsam för tillväxten eftersom fler investeringar blir lönsamma, vilket ökar kapitalbestånd och reallöner. En konkurrenskraftig skattebelastning 
 649 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 inom bolagssektorn leder också till ökad sysselsättning, bredare skattebas och en starkare tillväxt. Förändringar av reglerna för beskattning av bolag kan framför allt öka kapitalbestånd, produktivitet, BNP och välfärd. Dessa effekter uppkommer genom reglernas inverkan på företagens val mellan olika tillgångsslag, på hur investeringarna finansieras liksom på incitamenten för risktagande och entreprenörskap. Det finns ett värde i ansvarsfulla enskilda ägare som kan stå för långsiktighet och närvaro i den svenska företagssektorn. 
 Erfarenheterna av den ekonomiska krisen visar att det är angeläget att stärka det egna kapitalet i bolagssektorn. Detta gäller för etablerade företag som visserligen har god tillgång till de internationella kapitalmarknaderna, men även för dessa företag kan en stärkt soliditet öka motståndskraften vid ekonomiska nedgångar. Ett tillräckligt eget kapital är också viktigt för nyetablering av företag där konkursrisken, i frånvaro av ett tillräckligt eget kapital, är av privatekonomiskt slag. Särskilt gäller detta för riskfyllda projekt. 
 Utöver de positiva effekter för företagen som en stärkt soliditet innebär är det även gynnsamt för långivarna att företagen har ett större eget kapital. Vidare kan ett större eget kapital i företagen minska svängningarna i den makroekonomiska utvecklingen. 
 Mot denna bakgrund kan det vara motiverat med åtgärder som sänker skattebelastningen på investeringar som finansieras med eget kapital. Effekterna av olika alternativa förslag till förändringar styrs av de samband som råder mellan marknadens avkastningskrav, olika skatteregler och realinvesteringar. Sambanden beror i hög grad på hur företagen för finansiering av sina investeringar har tillgång till och påverkas av förhållandena på de internationella kapitalmark- naderna. 
 För företag med goda möjligheter till finansiering på de interna- tionella kapitalmarknaderna bestäms avkastningskraven på nyinvester- ingar, förutom av avkastningskraven på de internationella kapital- marknaderna, även av de svenska bolagsskattereglerna. 
 Detsamma gäller för företag som i sig saknar en direkt koppling till de internationella kapitalmarknaderna, men där det finns en indirekt koppling genom att det finns en stor andel "externa" ägare som förutom att äga aktier i det berörda företaget i sin portfölj också innehar aktier i företag med direkt koppling till de internationella marknaderna. För de företag som för sin finansiering saknar såväl direkta som indirekta kopplingar till de internationella kapital- marknaderna spelar beskattningen av företagens ägare en större roll. 
 650 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 Betydelsen av entreprenörskap och innovation för ekonomisk tillväxt har under senare år uppmärksammats i den nationalekonomiska forskningen. Innovation – nya varor, tjänster, produktionsprocesser, organisatoriska lösningar, affärsmodeller m.m. – uppstår när entreprenören kombinerar kunskap, kompetens och andra resurser med behov och efterfrågan från privata marknader eller i offentliga tjänster. Detta skyndar på den teknologiska utvecklingen, skapar nya marknader, ökar konkurrensen på befintliga marknader, pressar priserna och driver på strukturomvandlingen i ekonomin. Därigenom främjas produktiviteten och BNP. Ett systematiskt forsknings- och utvecklingsarbete, i egen regi eller i samverkan mellan företag och andra forskningsaktörer, har en stor och växande betydelse som konkurrensfaktor i kunskapssamhället. 
 Inkomstskatter kan påverka benägenheten att bli egenföretagare eller entreprenör bl.a. eftersom nivån på skatten påverkar netto- avkastningen av att vara egen företagare. Ju högre skatten är, desto lägre blir nettoavkastningen av eget företagande. I detta sammanhang är den statliga skatten på förvärvsinkomster av betydelse, och särskilt dess inverkan på progressiviteten i skatteuttaget. Förändringar av denna skatt aktualiserar dock bedömningar som ligger utanför denna kommittés uppdrag och behandlas därför inte vidare i dessa direktiv. Kommitténs uppdrag tar främst sikte på aktiebolag. Kommittén ska således inte ha särskilt fokus på handelsbolag och enskilda näringsidkare, som dock kan komma att omfattas av föreslagna generella åtgärder. 
 Diskussionen ovan har handlat om skattereglernas allmänna betydelse för företagens investeringar och för entreprenörskap. Mer precist brukar bolagsskattereglerna för en liten öppen ekonomi som den svenska, med ett stort antal internationellt verksamma företag med tillgång till den internationella kapitalmarknaden, anses vara betydelsefulla i tre avseenden: 
  
 1. 
  
 Bolagsskattesatsen påverkar de multinationella företagen i deras investerings- och lokaliseringsbeslut genom att den påverkar den genomsnittliga skattebelastningen för exempelvis ett dotterbolag i ett visst land. En lägre bolagsskattesats gör det mer lönsamt att lokalisera produktion till Sverige. 
  
 2. 
  
 Bolagsskattesatsen är betydelsefull för var företag väljer att redovisa och beskatta sin vinst – och därmed för storleken på den svenska skattebasen. Genom internprissättning och vinstöverföringar påverkar skattereglerna i vilket land företagen redovisar sina vinster. 
  
 651 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 En sänkt bolagsskatt värnar svensk skattebas genom att göra det relativt mer förmånligt att redovisa vinsterna i Sverige. 
  
 3. 
  
 Bolagsskattesatsen är en av flera viktiga faktorer som påverkar företagens avkastningskrav på investeringar. Ett sänkt avkast- ningskrav innebär att fler investeringar blir lönsamma, vilket kan öka kapitalinvesteringar och därmed BNP. Detta kan i sin tur leda till en högre sysselsättning. I ett kortare tidsperspektiv sker det genom höjd efterfrågan på arbetskraft och i ett längre tidsperspektiv genom höjda reallöner som kan öka arbetsutbudet. 
  
 Bolagsskatten är inte den enda faktorn bakom beslut om företags investeringar och lokalisering, utan även andra förhållanden som arbetsmarknadsregleringar, administrativ börda, arbetskraftskost- nader, tillgången till välutbildad arbetskraft, infrastruktur, öppenhet, institutioner m.m. spelar en roll. Analysen av dessa förhållanden ligger dock utanför kommitténs uppdrag. 
 De svenska bolagsskattereglerna i ett historiskt perspektiv 
 I 1990 års skattereform förändrades bolagsbeskattningen på ett genomgripande sätt genom kraftiga basbreddningar som kombinerades med en stor sänkning av skattesatsen från ca 57 procent till 30 procent. Denna reform, genomförd i två steg, 1990 och 1991, kompletterades med en ytterligare basbreddning och en sänkning av skattesatsen till 28 procent. Fr.o.m. år 2009 är skattesatsen 26,3 procent. 
 Skattereformen, inklusive de kompletterande förändringar som gjordes 1994, bidrog till att skapa ett mer neutralt företagsskatte- system. Investeringar i olika slag av tillgångar (maskiner, byggnader och lager) kom att beskattas mer likformigt samtidigt som olika finansieringsformer (nyemission, kvarhållen vinst och lån) kom att behandlas mer likvärdigt. Den breddade skattebasen i kombination med bolagsskattesatssänkningen bidrog också till att jämna ut skattebelastningen mellan företag av olika storlek. 
 I början av  
 1990-talet 
  hade Sverige ett av  
 OECD-världens 
  mest konkurrenskraftiga bolagsskattesystem. År 1995 var t.ex. den svenska nominella bolagsskattesatsen 28 procent och genomsnittet för EU:s 27 medlemsstater var 37,5 procent. Därefter har bolags- skatten sänkts i många länder. Den genomsnittliga bolagsskatten uppgår nu till 25,9 procent i EU och till 23,5 procent för euroländerna. Trots sänkningen till 26,3 procent 2009 ligger Sverige 
 652 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 fortfarande över  
 EU-genomsnittet 
  och har därmed förlorat en viktig konkurrensfördel jämfört med läget 1995. 
 Efter  
 1990-talets 
  skattereformer har utvecklingen medfört att stora delar av företagsskattesystemet nu bör ses över. En annan viktig anledning till översynen är att det – i en alltmer globaliserad ekonomi – är angeläget att företagsskattereglerna är utformade så att de är konkurrensneutrala och att de bidrar till en hög investerings- nivå och en snabb produktivitetsutveckling, vilket i sin tur främjar BNP. Nedan redovisas ett antal identifierade problem som finns inbyggda i det nuvarande företagsskattesystemet. 
 Två asymmetrier 
 I dagens företagsbeskattning finns en dubbel asymmetri. Betydelsen av detta har successivt ökat efter de skattereformer som genom- fördes under  
 1990-talet, 
  bl.a. som en följd av den fortgående globaliseringen. Detta medför problem och hotar den svenska skattebasen, inte minst i ett internationellt sammanhang. 
 Den första asymmetrin gäller det förhållandet att avkastningen på vissa tillgångar, som t.ex. näringsbetingade andelar, är skattefri samtidigt som ränteutgifter – med vissa undantag – får dras av. Den andra asymmetrin ligger i den olikartade behandlingen av olika finansieringskällor, där kostnaden för lånat kapital (ränta) får dras av medan kostnaden för eget kapital (utdelning och värdeförändring) inte får dras av. Dessa relationer mellan å ena sidan skatteplikt på avkastningen och avdragsmöjlighet för finansieringskostnaden och å andra sidan skattebehandlingen för olika finansieringskällor illustreras översiktligt i nedanstående schematiska tablå. För olika kombinationer av skatteplikt och finansieringskällor anges vad som ger ett neutralt skatteutfall medan dagsläget beskrivs inom parentes. I förhållande till en neutral utformning av skattereglerna kännetecknas dagens läge av en överbeskattning av skattepliktiga investeringar som finansieras med eget kapital och av en underbeskattning av skattefria investeringar som finansieras med lån. 
 653 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 Olika kombinationer av skatteplikt för avkastning och avdragsrätt för olika finansieringskällor (neutrala regler och dagens regler): 
  
 Eget kapital 
  
 Lånat kapital 
  
 Skattepliktig avkastning 
  
 Avdrag (inte avdrag) 
  
 Avdrag (avdrag) 
  
 Skattefri avkastning 
  
 Inte avdrag (inte avdrag 
  
 Inte avdrag (avdrag i vissa fall) 
  
 Det fanns starka skäl för den skattefrihet vid försäljning av närings- betingade andelar som infördes år 2003. Det tidigare systemet med skatteplikt för kapitalvinster och avdragsrätt för kapitalförluster innebar incitament för internationellt verksamma företag att skatteplanera på ett oacceptabelt sätt genom att kapitalvinster redo- visades i utlandet (utan skattekonsekvenser där) medan kapital- förluster redovisades i Sverige. Därtill kan den äldre ordningen sägas ha medfört en principiell felaktighet, i och med att samma vinst beskattades två gånger inom bolagssektorn. Dessa skäl är fortfarande giltiga. 
 En grundläggande princip i företagsskattesystemet bör emellertid vara att intäkter är skattepliktiga och utgifter avdragsgilla. I detta perspektiv kan nämnda skattefrihet i kombination med den obegränsade möjligheten att göra avdrag för räntor – det första slaget av asymmetri – anses strida mot systemets logik. Detta skapar problem, bl.a. i form av skatteplanering med ränteupplägg (s.k. räntesnurror). En ny lagstiftning med ränteavdragsbegränsningar i syfte att motverka sådana förfaranden trädde i kraft den 1 januari 2009 (prop. 2008/09:65, bet. 2008/09:SkU19, rskr. 2008/09:114, SFS 2008:1343). De nya reglerna gäller dock bara vid interna lån som finansierar interna förvärv av andelar och inte vid externa lån eller externa förvärv. Under de senaste åren har även många andra europeiska länder (t.ex. Danmark, Italien, Nederländerna och Tyskland) infört olika – mer eller mindre omfattande – regelsystem för att försöka åtgärda problem av detta slag. I detta sammanhang bör det även beaktas att rättvisa spelregler är nödvändiga för att skapa konkurrensneutralitet både mellan större respektive mindre företag och svenska respektive utländska företag i samband med investeringar i Sverige. Detta mot bakgrunden av att förutsättningarna varierar för företagen att använda sig av skatteplanering med ränteupplägg, vilket snedvrider kon- kurrensen. 
 Till följd av den andra asymmetrin, dvs. den olikformiga behand- lingen av olika finansieringskällor, kommer skattebelastningen på 
 654 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 egenfinansierade investeringar att vara högre än skattebelastningen på investeringar som finansieras med lån. Denna asymmetri utgör ett incitament för företag att finansiera verksamheten genom lån i stället för med eget kapital. Detta leder till en lägre soliditet och en större sårbarhet för företag med hög belåning. Därmed kan t.ex. en finanskris få ännu mer allvarliga ekonomiska effekter än om Sverige hade haft mer neutrala skatteregler som inte diskriminerat finansiering genom eget kapital. 
 Det finns i princip två sätt att åtgärda eller begränsa effekterna av de olika slagen av asymmetrier. För det första kan avdrag för ränteutgifter begränsas i kombination med att skattebetalningarna från bolagssektorn sänks i motsvarande omfattning. För det andra kan det införas en lättnad i beskattningen av eget kapital, t.ex. genom att det införs ett avdrag för viss avkastning på eget kapital, vilket medför en lägre beskattning av riskkapital. När det gäller det sist- nämnda alternativet kan skattebelastningen – sett isolerat – eventuellt behöva justeras upp, beroende på vilka andra åtgärder i företagsskattesystemet som vidtas. 
 I den internationella debatten finns sedan ett par decennier tillbaka två renodlade reformalternativ som följer ovanstående två linjer. Det första alternativet är den s.k.  
 CBIT-modellen 
  (Comprehensive Business Income Tax), vars huvudegenskap är frånvaro av avdrag för ränte- utgifter. Det andra alternativet är den s.k.  
 ACE-modellen 
  (Allowance for Corporate Equity) där avdrag ges för en uppskattad avkastning på eget kapital. 
  
 1 
  
 I den praktiska skattepolitiken har inget av de båda reform- alternativen genomförts renodlat och isolerat i något land. Vad gäller  
 CBIT-modellen 
  bör detta delvis bero på att en sådan reform sett isolerat höjer skatteuttaget i bolagssektorn. Detta kan behöva balanseras. För  
 ACE-modellen 
  gäller motsatsvis att införandet av avdragsrätt isolerat sett krymper skattebasen och därför kräver finansiering. En begränsad  
 Ferrell 
  tillämpas dock i Belgien fr.o.m. den 1 januari 2006. 
 Mot bakgrund av de kompletteringar som de båda renodlade reformalternativen aktualiserar är det naturligt att fråga sig om och hur de olika alternativen skulle kunna kombineras. Ett arbete med att analysera olika kombinationsalternativ har påbörjats på initiativ 
  
 1  
 Modellen presenterades i sin första form redan 1991 (Equity for Companies: A Corporation Tax for the 1990s, IFS Commentary No 26, April, Institute for Fiscal Studies). Det kan noteras att de svenska bolagsskattereglerna under året  
 1991–1993 
  innehöll en skattelättnad för eget capital genom den s.k.  
 K-SURVEN, 
  där avsättning till ensärskild reserv med maximalt 30 procent av det egna kapitalet kunde göras. 
 655 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 av Europeiska kommissionen 
  
 2 
  
 . Detta arbete – som innehåller analyser av de olika alternativens effekter på bl.a. rörlighet hos skattebasen och ekonomisk välfärd i olika berörda länder – bör kunna användas när olika reformalternativ för Sverige analyseras. Det kan även vara lämpligt att undersöka hur andra länder har försökt att lösa problemen. Den huvudsakliga strävan bör vara att få fram regelverk som sammantaget medför mer neutral skattemässig behandling av eget och lånat kapital. 
 Incitament för riskkapital 
 Ett tillräckligt eget kapital är särskilt viktigt för små företag, i synnerhet i ett uppbyggnadsskede. Redan i 2007 års budgetproposition (prop. 2006/07:1 s. 152) uttalade regeringen att möjligheterna att stimulera tillgången till riskvilligt kapital för småföretag borde utredas. I sammanhanget nämndes bl.a. en möjlighet för fysiska personer att göra riskkapitalavdrag. Regeringen beslutade i juni 2008 att tillsätta en utredning (dir. 2008:80) för att analysera förutsättningarna för att införa särskilda skatteincitament för mindre företag och för att lämna förslag till utformning av sådana incitament. I betänkandet Skatterabatt på aktieförvärv och vinstutdelningar (SOU 2009:33) från Skatteincitamentsutredningen presenterades förslag där skattelättnaden knyts till utdelningar från ett onoterat företag eller till ett tillskott som lämnas till företaget genom nyemissioner eller på annat sätt. Förslagen har inte lett till lagstiftning på grund av att vissa frågor bedömts vara otillräckligt belysta. Det gäller framför allt för- slagens förenlighet med EU:s statsstödsregler samt risken för skatte- undandraganden genom kringgåenden. Därutöver ska befintliga skatteavtal beaktas. 
 Källskatt på räntebetalningar 
 Till skillnad från många andra länder saknar Sverige källskatt på räntebetalningar till utlandet, vilket kan underlätta sådant skatte- undandragande som sker genom att obeskattade medel förs ut ur landet, exempelvis till lågskattejurisdiktioner. 
  
 2  
 Lee A. de Vaughn och Scott: Alternative Systems of Business Tax in Europé: An applied analysis of ACE and CBIT Reforms, 2009. 
 656 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 Koncernbidrag och underprisöverlåtelser i ett internationellt perspektiv. 
 Reglerna om koncernbidrag och underprisöverlåtelser syftar till att verksamhet som bedrivs via flera bolag inte ska missgynnas skattemässigt i förhållande till verksamhet som bedrivs i ett bolag. Reglerna (eller dess tidigare motsvarigheter) har funnits i många år och är utformade för att fungera i en sluten ekonomi. I ett nationellt perspektiv och för den slutna ekonomin balanseras exempelvis avdragsrätt för koncernbidrag i ett företag av skatteplikt för koncernbidraget i ett annat företag på ett sätt som skyddar skattebasen, frånsett vissa tidsmässiga förskjutningar. Vidare leder reglerna om underprisöverlåtelser till uppskjuten beskattning. En sådan uppskjuten beskattning skapar dock problem med hänsyn till den alltmer utbredda internationaliseringen. Dessutom leder internationaliseringen i kombination med utvecklingen inom  
 EU-rätten 
  till att lagstiftarens möjligheter att utforma regler för att skydda den svenska skatte- basen blivit allt mindre. I den öppna ekonomin, där företag bedriver sin verksamhet på en alltmer globaliserad basis och med de  
 EU-rättsliga 
  kraven, försvagas balansen mellan möjligheten att göra avdrag och skatteplikt respektive mellan uppskov med beskattning av inkomster och en senare möjlighet att beskatta dessa inkomster. Därmed försvagas också skyddet för den svenska skattebasen. 
 Skatteregler för forskning och utveckling 
 Avdragsrätten för kostnader för forskning och utveckling (FoU) regleras i en särskild bestämmelse i inkomstskattelagen (16 kap. 9 §) och innebär att utgifter för FoU som har eller kan antas få betydelse för näringsverksamheten ska dras av. Även utgifter för att få information om sådan FoU ska dras av. Avdragsrätten är vidare än vad som gäller generellt för kostnader i näringsverksamhet. Enligt förarbetena krävs det inte mer än att öretaget har ett rimligt intresse av  
 FoU-arbetet 
  i näringsverksamheten för att utgiften ska kunna dras av. Med FoU avses såväl målinriktad forskning som grundforskning samt utvecklingsarbete. På senare tid har ett flertal länder inom EU infört särskilda skatteregimer för att skapa ökade incitament för FoU. Det kan inte uteslutas att Sverige – vars  
 FoU-utgifter 
  i dagsläget utgör en hög andel av BNP vid en internationell jämförelse – i avsaknad av en särskild skatteregim för FoU riskerar att gå miste om sådana investeringar. Under åren  
 1973-1983 
  hade även Sverige ett särskilt 
 657 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 FoU-avdrag. 
  Ordningen avskaffades fr.o.m. 1984 eftersom den inte hade fått avsedd effekt, dvs. ökat företagens insatser för FoU. Avdraget ansågs dessutom vara komplicerat både för företagen och för skatteförvaltningen. Vidare ansågs ett särskilt problem vara att utgifter omklassificerades till  
 FoU-utgifter 
  för att omfattas av möjligheten till avdrag. I prop. 1983/84:64 konstaterades att endast en mindre del av de skatteintäkter som på detta sätt undandragits staten kommit den tekniska utvecklingen till godo. 
 De skattepolitiska riktlinjerna 
 I 2008 års ekonomiska vårproposition (prop. 2007/08:100 s.  
 75-78) 
  presenterade regeringen ett antal hållpunkter för skattepolitiken för de kommande åren samt allmänna krav på utformningen av det svenska skattesystemet. Riksdagen antog regeringens förslag (bet. 2007/08: FiU20, rskr. 2007/08:259) och de olika riktlinjerna utgör därmed en central utgångspunkt för reformarbetet på skatteområdet. 
 Enligt riktlinjerna bör ett framtida företagsskattesystem ge goda villkor för både utländska och svenska företags investeringar i Sverige. Därutöver ska också goda villkor gälla för svenska företags investeringar i utlandet. Vidare ska skattereglerna utformas så att medborgarna uppfattar dem som legitima och att skattebrott, skattefusk och skatteundandraganden motverkas. Reglerna bör vara generella och så enkelt utformade som möjligt. Existerande särregler bör ses över för att förenkla systemet och för att skapa finansiellt utrymme för att sänka skattesatser på strategiska områden. Skatteregler och åtgärder ska vara hållbara och försvarbara i ett  
 EU-rättsligt 
  perspektiv. Olika inslag av s.k. uppskjuten beskattning bör undvikas och skattereglerna ska förenklas för att öka effektiviteten. 
 Riktlinjerna och företagsbeskattningen 
 För att främja den varaktiga sysselsättningen och BNP bör företags- skattereglerna vara utformade så att de bl.a. ger ett incitament till en hög investeringsnivå och en snabb produktivitetsutveckling i Sverige. Ett sätt att uppnå detta vore att minska beskattningen av riskkapital i form av eget kapital. 
 658 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 Den bärande principen bör vara att uppnå  
 EU-rättsligt 
  och även i övrigt hållbara och försvarbara regler. För detta krävs regler som är mer symmetriska, enkla och enhetliga. Skattereglerna bör vara enhetliga oavsett storleken på företaget och oavsett i vilken bransch det verkar, inte minst på grund av att man annars riskerar gräns- dragningsproblem. Reglerna ska samtidigt vara konkurrenskraftiga i ett internationellt perspektiv, utan att den svenska skattebasen hotas. Regler måste fungera både för gränsöverskridande och inhemska förhållanden. Regelverk som har sin utgångspunkt i rent nationella situationer ör utvärderas i ljuset av den ökade internationaliseringen och  
 EU-rätten 
  (inklusive reglerna för statsstöd). 
 Uppskov med beskattning bör i största möjliga mån undvikas och befintliga uppskovsmöjligheter bör omprövas. Innehållet i de skatteavtal som Sverige har ingått med andra stater för att undvika dubbelbeskattning behöver också beaktas. 
 Vid utformningen av en reformerad företagsbeskattning kan enskilda förändringar visserligen leda till att den administrativa bördan ökar i viss mån, men reformen som helhet bör resultera i ett enklare och mer stabilt system samt i regler som sammantaget medför att den administrativa bördan minskar för företagen. 
 Uppdraget 
 För att stärka den ekonomiska utvecklingen och för att främja att fler företag startas, etableras och växer samt att sysselsättningen ökar är det nödvändigt att företagsklimatet vilar på stabila och förutsägbara regler, sund konkurrens och utvecklingskraft samt goda ramvillkor. En central utgångspunkt för kommittén är att bolag även fortsättningsvis ska beskattas genom traditionell inkomstbeskattning. Reglerna bör ge goda skattemässiga villkor för företagande och investeringar samt utformas på ett sådant sätt att en större enhetlighet uppnås och att asymmetrier undviks i största möjliga utsträckning. Kommittén bör i så stor utsträckning som möjligt sträva efter att ta fram förslag som breddar bolagsskattebasen för att finansiera en sänkning av de skatter som betalas av 
 bolagssektorn. 
 De föreslagna ändringarna bör sammantaget inte leda till att skattebetalningarna från bolagssektorn ökar vid en statisk beräkning av budgeteffekten. I sammanhanget ska även en analys göras av långsiktiga effekter av förslagen. I den mån de förslagna ändringarna 
 659 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 skulle leda till minskade skattebetalningar från bolagssektorn ska kommittén föreslå finansiering. 
 Vidare är det – inte minst mot bakgrund av den finansiella krisen 
 – viktigt med åtgärder som stärker det egna kapitalet, vilket leder till mindre sårbara företag. Bolagsskattebasen ska värnas samtidigt som skattereglerna även fortsättningsvis ska göra det attraktivt med realinvesteringar i Sverige och med lokalisering av moderbolag och huvudkontor här samt för entreprenörer som vill starta och driva företag. Syftet är också att företagsskattereglerna ska vara såväl inter- nationellt som  
 EU-rättsligt 
  hållbara och försvarbara, samtidigt som de fungerar väl i ett nationellt perspektiv. Således ska de lösningar som föreslås utformas så att de inte står i strid med bl.a. EU:s stats- stödsregler. För att skapa förutsebarhet och därmed bra förutsättningar för företag som bedriver verksamhet i Sverige är det viktigt att de nya reglerna är hållbara på längre sikt i så stor utsträckning som möjligt. 
 Incitament för riskkapital 
 Kommittén ska i ett delbetänkande lämna förslag på skatteincitament för att stimulera tillgången på riskvilligt kapital, utformat antingen på bolagsnivå eller ägarnivå. En naturlig utgångspunkt är de förslag som presenterades i Skatteincitamentsutredningens betänkande Skatterabatt på aktieförvärv och vinstutdelningar (SOU 2009:33). Kommittén är oförhindrad att välja en annan utformning av skatteincitamenten om detta bedöms vara mer lämpligt i syfte att stimulera riskvilligt risk- kapital. Lättnaden ska utformas så att den har en effektiv inverkan bl.a. på företagande, investeringar, BNP, sysselsättning och välfärd. Riskerna för skatteundandraganden ska beaktas. Vidare ska förslagen vara förenliga med EU:s statsstödsregler. Till stöd för arbetet ska särskilt utformningen av liknande incitament i andra medlemsstater beaktas och hur dessa bedömts av Europeiska kommissionen. 
 Förbättrad och mer neutral skattemässig behandling mellan lånat och eget kapital 
 Den dubbla asymmetri som gäller för de svenska företagsskatte- reglerna har beskrivits mer ingående i bakgrunden. Där framgår det också att företagsskattereglerna kan bidra till ett mer gynnsamt företagsklimat genom att stimulera investeringar och främja en god 
 660 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 utveckling av produktiviteten. Vidare visar erfarenheter från den finansiella krisen att det är viktigt med robusta och välkonsoliderade företag. Åtgärder som stärker det egna kapitalet i stället för att enbart gynna lånefinansiering kan bidra till detta. Vid reformeringen av företagsbeskattningen ska kommittén åtgärda eller begränsa effekterna av de båda asymmetrierna. 
 Ytterligare en problematik rör de nyligen införda reglerna om ränteavdragsbegränsningar, som har till syfte att förhindra skatte- planering som sker inom en intressegemenskap med hjälp av ränteavdraghänförliga till skattefria tillgångar och således till viss del hanterar den första asymmetrin. Reglerna är dock inte heltäckande och med hänsyn till att de i viss utsträckning förutsätter att före- tagen kan öronmärka vilka skulder ränteutgifterna hänför sig till är de inte enkla att tillämpa. När det gäller den andra asymmetrin, saknas det i nuläget regler för att minska diskrimineringen av eget kapital i förhållande till lånat kapital. 
 Kommittén ska lämna förslag på ett mer heltäckande system som, om möjligt, kan ersätta de nuvarande ränteavdragsbegränsningarna och minska diskrimineringen av det egna kapitalet. De nya reglerna ska värna bolagsskattebasen, vara enkla för företagen att tillämpa, motverka kringgåenden samtidigt som hänsyn tas till  
 EU-rätten. 
  Ett eventuellt alternativ skulle kunna vara att kombinera underkapitaliseringsregler med någon form av proportioneringsregel för ränteavdrag samt en variant av den s.k.  
 ACE-modellen 
  enligt följande. 
 Kommittén ska undersöka förutsättningarna för att – med beaktande av  
 EU-rätten 
  och OECD:s riktlinjer (och då särskilt den s.k. armlängdsprincipen) – införa s.k. underkapitaliseringsregler. Med underkapitaliseringsregler avses regler enligt vilka ett underkapitaliserat företag t.ex. nekas avdrag för en viss del av räntekostnaderna eller där en viss del av räntan omklassificeras till utdelning. Ett företag är underkapitaliserat om företagets egna kapital understiger en viss gräns i förhållande till skulderna. Vidare ska kommittén överväga generella begränsningar i möjligheten att göra ränteavdrag där hänsyn tas till lånens storlek i förhållande till de skattepliktiga till- gångarna (skattemässigt restvärde), t.ex. genom en proportionering eller genom någon form av presumtionsregel. 
 För att lindra diskrimineringen av eget kapital ska kommittén överväga att kombinera de ovan beskriva åtgärderna med en skattemässig lättnad för det egna kapitalet. En modell för detta har 
 661 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 kommenterats i bakgrunden, den s.k.  
 ACE-modellen. 
  
 3 
  
 Vid analysen av en  
 Ferrell 
  bör det beaktas att en sådan modell utan begräns- ningar kan ge upphov till samma slag av problem som vid obegränsade ränteavdrag. Kommittén bör beakta konsistensen med övriga förslag och lagstiftning samt överväga om ett införande av en  
 Ferrell 
  skulle kräva ändringar i andra regelsystem. 
 Det är angeläget att det råder konkurrensneutralitet vid investeringar i Sverige mellan mindre och större företag samt mellan svenskägda och utlandsägda företag, vilket i praktiken inte alltid är fallet. Det blir t.ex. allt vanligare att vissa aktörer vid externa förvärv minskar sina utgifter genom skatteplanering som framför allt innebär att rätten till ränteavdrag utnyttjas. Resultatet blir att vinster i svenska bolag förs över till bolag i lågbeskattade jurisdiktioner. Denna typ av upplägg omfattas inte av den lagstiftning som infördes 2009, eftersom den är begränsad till avdrag i samband med interna förvärv och interna lån. Som ett mer begränsat reformalternativ bör kommittén överväga om reglerna om ränteavdragsbegränsning skulle kunna utvidgas till att även omfatta externa lån och externa förvärv, för att komma till rätta med problemen med avancerad skatteplanering med ränteavdrag. 
 För uppdraget att förbättra den skattemässiga neutraliteten ska kommittén undersöka möjligheterna att så långt som möjligt begränsa båda de asymmetrier som beskrivits ovan och presentera en modell för detta som innebär att beskattningen av eget kapital minskas. 
 Kommittén kan även överväga andra lämpliga kombinationer än de som föreslås ovan. Vidare står det kommittén fritt att föreslå andra alternativa lösningar än de som beskrivits ovan. Vid bedömningen av lämpligheten av att införa olika modeller gäller generellt att de ska bedömas utifrån sin träffsäkerhet, förutsebarhet och om de bedöms vara enkla att tillämpa i praktiken. Vidare ska särskilt beaktas vilka effekter de olika alternativen kan antas få när det gäller företagande, invester- ingar, sysselsättning, inkomstfördelning och BNP. Om kommittén föreslår mer långtgående förändringar som i väsentliga avseenden ändrar förutsättningarna för exempelvis valet av finansieringsformer, bör behovet av särskilda övergångsregler analyseras. Slutligen ska modellernas förenlighet med Sveriges internationella åtaganden beaktas, både med hänsyn till  
 EU-rätten 
  och till ingångna skatteavtal. 
  
 3  
 För en analys av  
 ACE-modellen 
  i ett internationellt perspektiv, se Carroll, Cooke och Gibson Sørensen International Capital Taxation, IFS 2008. En annan analys av denna modell finns i Morris, Soto och Reynolds corporate income, IFS 2008. 
 662 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 Förslagen bör i sin helhet leda till en breddning av bolags- skattebasen för att möjliggöra en sänkning av skattebetalningarna från bolagssektorn. Detta skulle sammantaget främja investeringar och produktion i Sverige. Det är även angeläget att återvinna en del av den konkurrensfördel som Sverige tidigare hade i förhållande till andra  
 EU-länder 
  när det gäller den nominella bolagsskattesatsen, vilket har beskrivits närmare i bakgrunden. I annat fall riskerar Sverige att även i fortsättningen ha en bolagsskattesats som är högre än  
 EU-genomsnittet. 
  En sänkning av skattebetalningarna från bolags- sektorn medför vidare att det är naturligt att också sänka skatte- betalningarna från enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag i motsvarande utsträckning. Vid utvärderingen av olika förslag bör ledning vidare hämtas från regelsystem i vissa andra länder (t.ex. Belgien, Danmark, Italien, Nederländerna och Tyskland). 
 Källskatt på räntebetalningar 
 Många länder har – till skillnad från Sverige – källskatt på räntebetal- ningar till utlandet. I syfte att ytterligare skydda bolagsskattebasen från urholkning ska kommittén analysera och bedöma om det bör införas källskatt på räntebetalningar till mottagare som hör hemma i andra länder som ett komplement till förslagen att åtgärda asymmetrierna och skatteplanering med hjälp av ränteavdrag, eller som en möjlig finansiering av en annan föreslagen åtgärd. Eftersom syftet är att skydda bolagsskattebasen är tanken främst att ränte- betalningar till och från juridiska personer ska omfattas av en sådan källskatt. Om kommittén anser att det är lämpligt – t.ex. för att motverka kringgåenden eller i syfte att skapa mer neutrala regler – kan kommittén föreslå att också fysiska personer ska ingå i systemet. En sådan källskatt skulle antingen kunna gälla generellt eller enbart för betalningar till lågskattejurisdiktioner. Kommittén ska föreslå lag- stiftning om källskatt på räntebetalningar med beaktande av våra skatteavtal och  
 EU-rätten 
  samt risken för kringgåenden. En särskild risksituation är att kedjor av äganden utnyttjas, t.ex. genom att ett företag tar ett lån från ett närstående företag i ett högskatteland, som i sin tur lånat pengarna från ett företag i en lågskattejurisdiktion. Det är också viktigt att kommittén noggrant undersöker hur ett system för att ta ut en sådan källskatt bör vara utformat rent praktiskt, bl.a. avseende vem som ska innehålla skatt. I detta sammanhang bör bl.a. 
 663 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 kommissionens rekommendation om källskatteförfarandet från den 19 oktober 2009 beaktas, C(2009)7924. 
 Koncernbidrag och underprisöverlåtelser 
 Reglerna om koncernbidrag och underprisöverlåtelser har tillkommit för att verksamhet som bedrivs via fler bolag inte ska missgynnas skattemässigt i förhållande till verksamhet som bedrivs i ett bolag. Som beskrivs ovan i bakgrunden har – i den öppna svenska ekonomin med den ökade internationaliseringen och med de  
 EU-rättsliga 
  kraven – balansen mellan avdragsrätt och skatteplikt och därmed också möjligheten att förhindra urholkning av skattebasen försvagats. Detta motiverar en omprövning av regelverken med syfte att finna alternativa lösningar. 
 Koncernbidragsreglerna har funnits i många år och är utformade för att fungera i en sluten ekonomi, dvs. har sin utgångspunkt i nationella förhållanden. De fungerar mindre väl i ett internationellt sammanhang. Det finns därför anledning att undersöka både hur koncernbidragsreglerna fungerar i ett mer allmänt företags- skatteperspektiv och hur de fungerar utifrån den alltmer utbredda internationaliseringen, särskilt med beaktande av vikten av att värna den svenska skattebasen. Kommittén ska bl.a. ta ställning till om det med hänsyn till dessa omständigheter skulle vara mer ändamålsenligt att ersätta reglerna med andra regler, t.ex. ett förlustutjämnings- system eller s.k.  
 carry-backregler 
  (dvs. regler som innebär att förluster kan kvittas mot vinster som har uppkommit tidigare år). Om så är fallet, ska kommittén lämna förslag på sådan lagstiftning. Som en naturlig följd av denna översyn ingår det även att undersöka behovet av de nyligen införda reglerna om koncernavdrag (prop. 2009/10:194, bet. 2009/10:SkU36, rskr. 2009/10:257, SFS 2010:353) och föreslå lämpliga förändringar. 
 Precis som koncernbidragen har reglerna om underpris- överlåtelser sin utgångspunkt i nationella förhållanden. De fungerar mindre väl i ett internationellt sammanhang. Kommittén bör således även utvärdera behovet av reglerna om underprisöverlåtelser – såväl för företag som för fysiska personer – och utarbeta förslag till förändringar om det bedöms lämpligt. Dessa regler utformades för att passa i en sluten ekonomi och generellt sett bör uppskov med beskattning i största möjliga mån undvikas. Att även underpris- överlåtelser som involverar fysiska personer ska omfattas beror dels 
 664 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 på strävan efter neutrala regler, dels för att undvika kringgåenden. Vid utvärderingen bör även beaktas behovet av en basbreddning i syfte att kunna finansiera sänkta skattebetalningar från bolagssektorn. 
 Kommittén kan även föreslå förändringar av andra närliggande regelverk inom företagsbeskattningen där samma slag av problem som har beskrivits ovan aktualiseras. Det gäller alltså sådana regelverk som utformats för att fungera i en sluten ekonomi, men där globaliseringen och den  
 EU-rättsliga 
  utvecklingen kan skapa ett behov av att skydda skattebasen. 
 Skatteregler för forskning och utveckling 
 Kommittén ska belysa de svenska skattereglerna för forskning och utveckling (FoU) och lämna förslag på ökade skatteincitament för FoU i ett delbetänkande. Ett skäl till att särskilt gynna FoU skattemässigt är att  
 FoU-investeringar 
  ger positiva externa effekter och kan leda till att det skapas kluster i en region. Utöver detta är goda förutsättningar för forskning och innovation av stor betydelse för Sverige för att skapa tillväxt i en globaliserad ekonomi. Skatte- regler som ger incitament till ökade investeringar i FoU kan spela en viktig roll i detta sammanhang. Skatteincitament för  
 FoU-investeringar 
  kan införas på avdrags- eller på intäktssidan. De svenska avdragsreglerna är generösa. För avdrag krävs det inte mer än att företaget har ett rimligt intresse av  
 FoU-arbetet 
  i näringsverksamheten (prop. 1970:135, s. 33). Flera andra  
 EU-länder 
  har dock infört särskilda skatteincitament i sin lagstiftning som innebär att avdrag för  
 FoU-investeringar 
  får göras med mer än 100 procent av utgifterna för dessa investeringar. Vidare har företag i rättspraxis nekats avdrag för utgifter för FoU med hänvisning till att denna inte ansetts ha samband med företagens kärnverksamhet, vilket lett till kritik mot att avdragsrätten har tolkats för snävt. Detta kan tala för att det kan finnas behov av att vidga avdragsrätten, för att därigenom tillförsäkra att den bättre stämmer överens med lagstiftarens intentioner. Kommittén bör också pröva alternativet att införa incitament på intäktssidan, t.ex. genom en sänkt beskattning av vissa intäkter som hänför sig till  
 FoU-investeringar. 
  I detta sammanhang bör det övervägas om det nederländska systemet med en s.k. innovationsbox eller andra liknande system kan tjäna som vägledning. 
 Vid bedömningen av lämpligheten att införa skatteincitament för FoU ska bl.a. kravet på enkelhet beaktas samt de risker för 
 665 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 dödviktskostnader och omklassificeringar av kostnader respektive intäkter som kan finnas vid särskilda skatteincitament. Kommittén ska särskilt beakta de krav  
 EU-rätten 
  ställer, både avseende  
 EU-fördragets 
  grundläggande friheter och statsstödsreglerna. När det gäller statsstöd ska kommittén särskilt beakta de rambestämmelser för statligt stöd till forskning, utveckling och innovation som Europeiska kommissionen lämnat i ett särskilt meddelande (2006/C 323/01). Eftersom många länder i dag har system med skatteincitament för FoU kan lärdomar dras från hur dessa system är konstruerade och hur det säkerställs att det finns ett verkligt  
 FoU-innehåll 
  i de fall incitament ges. Vidare bör ledning hämtas från de svenska erfarenheterna av det numera avskaffade särskilda  
 FoU-avdraget. 
  
 Skatteadministrativa effekter 
 De nya företagsskattereglerna ska vara hållbara på längre sikt. Bolagsskattebasen ska skyddas samtidigt som det ska vara attraktivt att bedriva verksamhet i Sverige. Det är av största vikt att reglerna utformas på ett sådant sätt att möjligheterna till skatteundan- draganden minimeras, samtidigt som de administrativa kostnaderna för såväl företagen som Skatteverket hålls så låga som möjligt. En förutsättning för att detta ska uppnås är att det finns regler som medger ett effektivt och smidigt skatteförfarande. I uppdraget ingår därför även att undersöka de skatteadministrativa effekterna av de ändringar som övervägs i företagsskattereglerna. Vidare ingår i upp- draget att undersöka vilket behov av ändringar i de skatte- administrativa reglerna som lämnade förslag medför och att lämna förslag på sådana författningsförslag som anses nödvändiga. 
 Samhällsekonomiska effekter m.m. av förslagen 
 Med beaktande av de analyser och den forskning som finns på området och som bl.a. redovisats av OECD, ska kommittén analysera effekterna på investeringar, tillväxt, sysselsättning, inkomstfördelning och välfärd av de skatteförändringar som övervägs. Kommittén ska även analysera effekterna på villkoren för det enskilda ägandet, inhemskt som utländskt. Analysen ska omfatta samtliga alternativ som övervägs, dels de konkreta reformförslag som kommittén presenterar, dels andra sätt att sänka skattebetalningarna från bolagssektorn. En analys 
 666 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 1 
  
 ska också göras av hur alternativa lösningar påverkar olika grupper av företag och företagsformer, t.ex. avseende olika sektorer, företagens storlek och kapitalintensitet i uppstartsskeden. Baserat på dessa analyser ska kommittén rangordna de olika alternativen i ett bredare samhällsekonomiskt perspektiv, bl.a. med avseende på företagande, sysselsättning och produktivitet. En jämförelse kan även göras med skattepolitiska åtgärder som ligger utanför kommitténs uppdrag t.ex. förändringar i socialavgifter och beskattning av förvärvsinkomster. Rangordningen kan antingen ske av varje föreslagen åtgärd för sig eller av en kombination av åtgärder. Vid analysen bör också uppmärk- sammas de eventuella effekter på samhällsekonomisk effektivitet som kan uppkomma genom interaktion mellan olika skattebaser, exempelvis bolagsskattebasen och basen för förvärvsinkomstbeskattningen. 
 Offentligfinansiella konsekvenser m.m. 
 Ett grundläggande syfte med uppdraget är att utvärdera och lämna förslag på möjliga breddningar av bolagsskattebasen som ska möjlig- göra en motsvarande sänkning av skattebetalningarna från bolags- sektorn och där också den skattemässiga neutraliteten mellan lånat kapital och riskkapital i form av eget kapital förbättras för att i förlängningen främja BNP, tillväxt och välfärd. Till den del enskilda lämnade förslag ändå skulle medföra negativa offentligfinansiella effekter, ska kommittén föreslå finansiering av förslagen enligt gällande finansieringsprinciper. Kommittén bör även analysera kortsiktiga och långsiktiga effekter som förslagen kan förväntas medföra, bl.a. vad avser reallöner och BNP. En analys bör även göras av hur ändrade regler påverkar olika grupper av företag och företagsformer, t.ex. företag i olika sektorer och i olika utvecklingsfaser samt företag av olika storlek. Vidare ska förslagens påverkan på den administrativa bördan för både företag och myndigheter redovisas. Effekten på företagens administrativa kostnader ska ses sammantaget för samtliga förslag med inriktningen att de ska minskas. De administrativa kon- sekvenserna av förslagen för Skatteverket och andra myndigheter ska belysas, liksom eventuella kostnadsökningar och finansiering av dessa. Utredaren ska särskilt redovisa hur förslagen påverkar jämställdheten mellan kvinnor och män i företagandet och arbets- livet. 
 667 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2014:40 
  
 Utredaren ska tillämpa 14, 15 och 15 a §§ i kommittéförordningen (1998:1474) för att ange kostnadsberäkningar och andra konsekvens- beskrivningar. 
 Redovisning av uppdraget 
 I ett delbetänkande, som ska lämnas senast den 31 januari 2012, ska kommittén lämna förslag på incitament för riskkapital. Vidare ska kommittén lämna förslag på skatteincitament för forskning och utveckling i ett delbetänkande som ska lämnas senast den 1 oktober 2012. För de förslag som kommittén lämnar i sina delbetänkanden ska finansiering presenteras genom förändringar av skatteregler inom området. Ett alternativ är bl.a. att undersöka möjligheten att utvidga de befintliga ränteavdragsbegränsningsreglerna till externa förvärv. 
 Kommittén ska redovisa det slutliga uppdraget senast den 1 november 2013. 
 (Finansdepartementet) 
 668 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 2012:115 
 Tilläggsdirektiv till 
 Företagsskattekommittén (Fi 2011:01) 
 Beslut vid regeringssammanträde den 15 november 2012 
 Förlängd tid för uppdraget 
 Regeringen beslutade den 13 januari 2011 direktiv till en kommitté med uppdrag att se över beskattningen av bolag (dir 2011:1). Kommittén har tagit namnet Företagsskattekommittén. Enligt direktiven skulle Företagsskattekommittén slutredovisa uppdraget senast den 1 november 2013. 
 Utredningstiden förlängs. Uppdraget ska i stället slutredovisas senast den 31 mars 2014. 
 (Finansdepartementet) 
 669 
 Bilaga 3 
 Kommittédirektiv 2013:113 
 Tilläggsdirektiv till 
 Företagsskattekommittén (Fi 2011:01) 
 Beslut vid regeringssammanträde den 5 december 2013 
 Förlängd tid för uppdraget 
 Regeringen beslutade den 13 januari 2011 direktiv till en kommitté med uppdrag att se över beskattningen av bolag (dir 2011:1). Kommittén har tagit namnet Företagsskattekommittén. Enligt direktiven skulle Företagsskattekommittén redovisa uppdraget senast den 1 november 2013. Genom tilläggsdirektiv (dir 2012:115) har utredningstiden förlängts till den 31 mars 2014. 
 Utredningstiden förlängs ytterligare. Uppdraget ska i stället slutredovisas senast den 16 juni 2014. 
 (Finansdepartementet) 
 671 
 Bilaga 4 
 KAPITALSKATTER OCH 
 FÖRETAGANDE 
 Expertrapport till Företagsskattekommittén 
  
 Dillon 
 Institutet för Näringslivsforskning 
 Tino Sanandaji 
 Institutet för Näringslivsforskning 
  
 Vi tackar Adams, Jones, James, Mcdonald, Townsend, Long, Taylor och deltagarna vid en intern workshop för värdefulla synpunkter på en tidigare version av denna rapport. 
 673 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Sammanfattning 
 En central utmaning i skattepolitiken är att samla in en given mängd skatter på ett sätt som  
 minimerar  
 skatternas negativa effekter på samhällsekonomin. Detta är en särskilt stor utmaning i ett land som Sverige med höga välfärdspolitiska ambitioner. Forskning på området tyder på att en omsvängning av politiken till förmån för åtgärder som tar sikte på ökad neutralitet mellan lånat och eget kapital och en lägre beskattning av inkomster som härrör från entreprenöriella insatser skulle minska skatternas snedvrid- ning, för en given mängd skatter. Dagens skattesystem behandlar i normalfallet ersättning för entreprenörsinsatser på samma sätt som arbetsinkomst. Modern forskning finner att entreprenörsinsatser är av central betydelse för tillväxt och förnyelse och utbudet av sådana insatser är känsligare för beskattning än reguljärt arbetsutbud. 
 Det finns alltmer belägg för att en analys av skattepolitik bör skilja mellan små- och egenföretagande och innovativt tillväxt- orienterat entreprenörskap. Det finns både likheter och skillnader mellan dessa två typer av företag/företagare. En skillnad är att innovativt entreprenörskap är beroende av avancerade stödstruk- turer såsom kompetent riskkapital. En likhet är att både små- företagare och entreprenörers inkomster tycks vara mer känsliga för beskattning än löntagare. Något förenklat är  
 3:12-reglernas 
  utformning relativt sett viktigare för småföretagande, medan inkomstskatter på kapital samt skatter på aktieoptioner är relativt viktigare för innovativt entreprenörskap. Skatten på aktieutdel- ningar minskar också incitamenten till aktiv ägarstyrning i mogna, redan existerande företag. 
 Om man vill minimera skatternas snedvridande effekter bör man enligt teorin för optimal beskattning ha en lindrigare beskatt- ning av de skattebaser som är känsligare för beskattning. Enligt vår uppfattning bör därför avkastningen på entreprenörsinsatser beskattas lägre än lönearbete. Ett relaterat, men konceptuellt separat, argument är att entreprenörskap bör beskattas lågt då vi vet att entreprenörskap ökar innovation och då det är troligt att innovation via  
 spillovers  
 har positiva externa effekter på samhälls- ekonomin. Medan skattebasers skattekänslighet går att jämföra är det dock svårt att empiriskt uppskatta storleken på eventuella externaliteter. Då entreprenörers utbud av kapital och egen arbets- insats är en odelbar helhet är det samtidigt omöjligt att separera ut 
 674 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 en del av avkastningen som kapitalinkomst och en annan del som mest liknar arbetsinkomst. 
 En andra fråga som tas upp är betydelsen av inkomstskatt på kapital för privatpersoner respektive bolagsskatten. Här är vi av uppfattningen att de negativa effekterna av inkomstskatten på kapital har underskattats i den svenska debatten. Kapitalinkomst- skatter kan ha en negativ inverkan på bl.a. sparande, investeringar, nyföretagande och bolagsstyrning. Enligt den teoribildning som kallas den nya synen ( 
 new view 
 ) på utdelningsskatter saknar dock utdelningsskatten generellt negativa konsekvenser på inves- teringar under antagandet att företags investeringar på marginalen finansieras med kvarhållna vinstmedel. Detta är ett intressant forskningsresultat, men vid policyutformning är det viktigt att bedöma om gjorda antaganden i teoretiska modeller är uppfyllda. Vi visar t.ex. att den centrala policyslutsatsen av  
 new view  
 om ägarskatters ringa roll kan ändras om aktiv ägarstyrning eller risk- kapitalfinansierat entreprenörskap inkorporeras i modellerna. 
 En närliggande teoribildning som ibland kallas  
 new new view  
 kommer fram till policyslutsatsen att ägarskatter är oviktiga genom andra mekanismer. Under de ytterligare antagandena att Sverige är en liten öppen ekonomi och kapitalmarknaderna är integrerade har slutsatsen ibland dragits att utdelningsskatten och andra ägarskat- ter överhuvudtaget inte påverkar investeringsnivån i landet. Detta är mot bakgrund av den empiriska forskningen om internationell kapitalmobilitet en osannolik slutsats. Vi diskuterar ett antal fak- torer som ofta saknas i modellerna och som gör att även privat- personers kapitalinkomstskatt kan påverka investeringsnivån i ett land: aktiv ägarstyrning, entreprenörskap samt transaktionskost- nader för gränsöverskridande investeringar. Vi menar t.ex. att anta- gandet att utländskt kapital helt eller nästan helt ersätter ett minskat inhemskt kapitalutbud saknar empiriskt stöd och därför leder till missvisande policyslutsatser. 
 När fler aspekter av företagande inkorporeras i de modeller där effekter av ägarskatter studeras är inte höga ägarskatter längre de samhällsekonomiska gratisluncher som  
 new view  
 eller  
 new new view  
 ger intryck av. Det bör påpekas att  
 new view  
 bidrar med värdefulla insikter samt policyslutsatser som fortfarande gäller i situationer där antagandena i modellerna är en hygglig approxima- tion av verkligheten. Det vi vänder oss emot är inte (alltid nödvän- diga) förenklande antaganden i sig. Policyslutsatserna som följer av dessa teoribildningar – vilka varit viktiga underlag för svensk 
 675 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 skattepolitik – har dock visat sig vara känsligare för hur före- tagande modelleras än som varit tidigare känt. Dessa modeller har i regel ingen viktig ekonomisk roll för inhemska ägare, för aktiva ägare av börsbolag samt för enskilda ägare av entreprenöriella bolag. Modeller av beskattningens effekter på den ekonomiska aktiviteten tenderar att missa snedvridningar som drabbar aktivitet som inte finns med i modellen. 
 De senaste åren har ett nytt forskningsperspektiv på utdelnings- skatter ( 
 agency view 
 ) utvecklats där så kallade  
 principal–agent- 
  problem beaktas. Slutsatsen är att utdelningsskatter försvagar incitamenten till aktivt ägande (utövande av kontrollägande). I frånvaro av aktiva ägare tenderar företagsledningen att få mer makt över kassaflödet och använda det i sitt eget snarare än ägarnas intressen. Till följd av svag ägarstyrning har börsbolag med spritt ägande en generell tendens att ge för låg utdelning till ägarna. Då expansion av företaget i regel gynnar ledningen blir ofta resultatet överinvesteringar i den existerande verksamheten i stället för utdelning till ägarna. Utdelningsskatter förvärrar detta redan existerande  
 principal–agent-problem 
  genom att generellt minska avkastningen på aktivt ägande. Ett viktigt specifikt resultat av utdelningsskatten är att den skapar ett staket mellan kapital i äldre bolag med mindre tillväxtpotential och kapital i nya eller växande företag. Utdelningsskatt leder i en värld präglad av för lite aktivt ägande till att resurser låses in i äldre mogna företag i stället för att föras över till nya företag med bättre investerings- möjligheter och större tillväxtpotential. Herrera och Flores (2010) drar i sin inflytelserika studie slutsatsen att detta ger upphov till en substantiell samhällsekonomisk snedvridning. 
  
 New  
  
 view 
 -modellerna 
  bortser från ägarstyrning – de antar helt enkelt att företagen sköts på effektivast möjliga sätt oavsett det ekonomiska värdet för ägarna att engagera sig – och antar att alla företag möter samma investeringsmöjligheter. Detta betyder att nya företag enligt modellen egentligen inte behövs, samt att det inte är ett problem om utdelningsskatten leder till intern expansion av mogna företag i stället för att kapital delas ut. 
 Parallellt med debatten kring relevansen av  
 new view  
 har en diskussion förts om huruvida kapitalskatter för privatpersoner överhuvudtaget spelar någon roll i en liten öppen ekonomi som den svenska. Om ett land är för litet för att påverka det samlade kapital- utbudet i världen och om kapital är helt rörligt över gränserna kommer inte investeringarna i ett land att påverkas av skatter på 
 676 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 företagsägande hos inhemska aktörer, under förutsättning att det inte finns några kapitalmarknadsimperfektioner. Om skatter minskar svenskars investeringar antas detta kompenseras av en lika stor ökning av investeringar finansierade av utländska ägare. 
 Problemet är här att kapitalets internationella mobilitet i praktiken inte alls är så hög som modellerna förutsätter. Empirisk forskning inom internationell finans har påvisat en stark s.k.  
 Clark, dvs. en stark benägenhet att investera i det egna landet. Internationellt kapital tycks helt enkelt inte vara ett perfekt substitut till inhemskt kapital. Orsaken till detta är inte helt klarlagd, men förutom informationskostnader har ägarstyrning visat sig vara en potentiell förklaring. Starka inhemska ägargrupper har en fördel vid investeringar i det egna landet och denna kan inte helt ersättas av vare sig passivt kapital eller av starka utländska ägare. Detsamma gäller troligen även inhemska entreprenörer, som p.g.a. höga transaktionskostnader i hög grad måste finansiera sina investeringar själva. 
 De skatteteoretiska standardmodellerna har svårt att förklara denna  
 Campbell  
 p.g.a. att de bortser från bl.a. informationskost- nader,  
 principal–agent-problem, 
  ägarstyrning och entreprenörskap. Att inhemskt ägande alltid ersätts av utländskt ägande i fall det förra minskar till följd av en hög beskattning är ett modellantagan- de och inte en empiriskt grundad slutsats. 
 För att förstå hur skatter påverkar en viss storhet måste meka- nismen modelleras. En skattemodell som bortser från ett element av den ekonomiska verkligheten kommer generellt även att missa skatternas (i regel) snedvridande effekt på aktiviteten i fråga. Ägarstyrning är inte den enda faktor som inte inkorporeras i  
 new  
  
 view 
 -modellerna, 
  även entreprenörskapets roll utelämnas. 
 Innovativa entreprenörer är allt mer beroende av riskkapitalister som bidrar med både extern finansiering och kompletterande kompetenser. Förutsättningarna för entreprenöriella företag skiljer sig på många sätt från förutsättningarna för stora bolag i mogna branscher. Entreprenörskap präglas av relationsspecifika tillgångar, intressekonflikter, låg likviditet, svagt kassaflöde i startfasen samt stor osäkerhet, vilket gör det svårare att skriva avtal som täcker alla eventualiteter. Keuschnigg och Nielsen (2004) modellerar exempel- vis en marknad där vinster från samarbete kombineras med en intressekonflikt mellan entreprenörer och riskkapitalister. Parterna har otillräckliga incitament att investera resurser i bolaget, då kostnaderna för detta är privata medan avkastningen delas mellan 
 677 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 parterna. Skatten på avkastningen, både i form av bolagsskatt och kapitalinkomstskatt på utdelningar, försvagar incitamenten ytter- ligare genom att minska avkastningen på entreprenörens och riskkapitalistens ansträngning. Detta eftersom staten tar en andel av avkastningen, men inte bidrar till styrningen av företaget. 
 I den moderna entreprenörssektor som växt fram i Silicon Valley har finansiella instrument utvecklats för att lösa de transak- tionsproblem som präglar finansieringen av entreprenörsdrivna företag, särskilt i den kunskapsintensiva sektorn där andra nyckel- kompetenser är centrala. Forskare har visat (t.ex. Harris och Mccoy 2003, 2004) att utvecklingen av komplexa kontrakt är av stor betydelse för framgång. Det ekonomiska utfallet betingas enligt dessa kontrakt på företagets utveckling med hjälp av optioner och aktiekonvertibler. I amerikanska venture  
 capital-bolag 
  är numera äganderätterna till avkastningen allt mer separerade från kontrollen. Detta har blivit möjligt genom att använda optioner, vars avkastning i USA för närvarande generellt beskattas med 15 procent. Optioner möjliggör även rekrytering av nyckelpersonal till nystartade företag med svagt eller negativt kassaflöde i tillväxt- fasen. 
 I svensk skattelagstiftning beskattas avkastningen på  
 personal- optioner  
 i stället som arbetsinkomst, vilket i normalfallet ger en total beskattning på 67 procent. I avsnitt 4 diskuteras varför den höga skattesatsen gör att personaloptioner inte kan användas för att skapa de avtal mellan entreprenörer, finansiärer och annan nyckelpersonal som visat sig vara så effektiva för att bygga nya företag i framför allt Silicon Valley. Rätt utformad skulle en lägre skattesats på vissa personaloptioner leda till ett relativt litet skattebortfall, men bidra till lösningar på många av de trans- aktionsproblem som präglar snabbt växande entreprenörsdrivna företag. 
 I det svenska skattesystemet klassificeras inkomster från aktie- bolag antingen som inkomst av kapital eller av arbete. Avkastning på personaloptioner betraktas skattemässigt som ersättning för arbete. Detta kan ibland vara befogat, men i andra fall vore det rimligare med en lägre beskattning av personaloptioner, speciellt med hänsyn till optimal skatteteori. Entreprenörskap har ofta antagits vara en form av arbete, trots att det huvudsakligen går ut på att med hjälp av existerande kapital bygga upp ännu mer kapital (i form av lönsamma företag) och trots att det tycks vara mer skattekänsligt än löneinkomster. Utifrån optimal skatteteori finns 
 678 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 det inte någon anledning att anta att inkomster från aktiebolag enbart ska delas upp i två inkomstslag – arbete och kapital. Den optimala skattesatsen beror bl.a. på skattebasens elasticitet. Man kan således ha olika skattesatser för olika typer av arbete, olika typ av kapitalinkomst eller en speciell skattesats för överavkastning i företag. Det är av praktiska skäl, och med hänsyn till s.k. horisontell rättvisa (dvs. att graderade skatter på olika typer av arbete skulle uppfattas som orättvisa) som vi enbart har två typer av inkomster i skattelagstiftningen. Vi förespråkar inte att vinster från personaloptioner ska räknas som ett helt eget inkomstslag. Däremot har lagstiftaren en betydande valfrihet i hur inkomster från personaloptioner ska klassificeras skattemässigt. Den nu- varande ordningen, att inkomsterna i normalfallet beskattas som arbetsinkomster är olycklig i vissa sammanhang. Vi förordar därför att beskattningen av personaloptioner skulle kunna ändras i vissa fall, i syfte att underlätta för avtalsformer som är lämpade för s.k. entreprenöriellt företagande. 
 I korthet har vi i denna rapport diskuterat policyimplikationer av ett antal modeller som tar upp olika aspekter som har betydelse för beskattningen av företag och företagande. Vi har lagt särskild tonvikt vid betydelsen av aktivt ägande och entreprenör- skap/innovativt företagande. Det har tillkommit forskning under senare år som visar att skatteteorier som mer utförligt inkorporerar företagande oftare drar slutsatsen att skatter hämmar företagande. Samtidigt har forskningen mer rigoröst än för ett par årtionde sedan kunnat påvisa att entreprenörskap är viktigt för ekonomin. 
 Vi lyfter i denna expertrapport fram modeller med andra antaganden än de som varit centrala i tidigare skatteutredningar, och landar därför i flera fall i andra policyslutsaser. En slutsats är att beskattningen av personaloptioner bör sänkas i vissa fall. En annan är att beskattningen av kapitalvinster vid försäljningar av långvariga aktieinnehav i onoterade bolag samt i bolag som växer och börsnoteras bör vara låg, speciellt för grundaren och nyckel- personal. Vidare bör ökad neutralitet mellan lånat och eget kapital eftersträvas, gärna på ett sätt som är intäktsneutralt. Till sist är vår bedömning att ett eventuellt reformutrymme som används för att göra kapitalbeskattningen i redan existerande bolag mer inter- nationellt konkurrenskraftig inte bör läggas enbart på sänkning av bolagsskatten i ett läge där skatten i ägarledet är bland de högsta i OECD. 
 679 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 1 Inledning 
 Regeringen tillsatte en kommitté i början av 2011 som antog namnet Företagsskattekommittén. 
  
 1  
  
 Ett av dess syften är att föreslå åtgärder som leder till fler konkurrenskraftiga och växande företag för att få högre sysselsättning och välstånd i Sverige. En viktig väg att gå för att uppnå detta är att föreslå förändringar i skatte- systemet som leder till en förbättrad och mer neutral skattemässig behandling av eget och lånat kapital. Kommittén ska enligt direktiven se över beskattningen av främst aktiebolag utifrån den centrala utgångspunkten att strukturomvandlingen i svensk ekonomi bör underlättas genom goda skattemässiga villkor för företagande och investeringar i Sverige. 
 Den kanske främsta utmaningen i skattepolitiken är att samla in en given mängd skatter på ett sätt som minimerar skatternas negativa effekter på samhällsekonomin (Fuentes 1928). Detta är en stor utmaning i ett land som Sverige med höga välfärdspolitiska ambitioner. Då det generella skatteuttaget är högt är det inte oproblematiskt att ha låga skatter på aktiviteter som vi av stra- tegiska skäl ogärna vill hämma, som t.ex. investeringar och entre- prenörskap. Orsaken är att stora skillnader i skatteuttag på olika aktiviteter skapar spänningar; incitamenten ökar att flytta inkom- ster från högt beskattade inkomstslag, som arbete, till lågt beskat- tade inkomstslag. Det är således även viktigt att utforma skatte- systemet så att intäkter inte läcker ut genom kryphål och skatte- flykt. 
 Kapitalskatter kan ha en negativ inverkan på bl.a. sparande, investeringar, nyföretagande och bolagsstyrning. 
  
 2  
  
 Det har visats att privatpersoners utdelningsskatt under vissa förutsättningar inte har negativa konsekvenser för företagens investeringar (t.ex. Auerbach 2002). Enligt den s.k. nya synen ( 
 new view 
 ) på utdelningsskatter påverkar under vissa antaganden inte dessa skatter företagens 
  
 1 
  
 Kommittédirektiven (Dir. 2011:1) finns tillgängliga på http://www.regeringen.se/sb/d/14255/a/158776. 
  
 2 
  
 Det är teoretiskt oklart i vilken riktning kapitalinkomstskatten påverkar sparandet. Å ena sidan gör kapitalinkomstskatten att det blir mindre lönsamt att spara för konsumtion i framtiden jämfört med att konsumera i dag (substitutionseffekten). Å andra sidan behöver man spara mer i dag om man vill kunna konsumera på en given nivå i framtiden. (inkomsteffekten). Vilken effekt som dominerar är oklart och metodologiskt svårt att skatta. Dock är inte enbart sparandenivån viktig. Ett problem med kapitalinkomstskatten är att den snedvrider valet mellan konsumtion i dag och i framtiden, vilket kan medföra omfattande välfärdsförluster, även om effekterna på det aggregerade sparandet skulle vara små eller t.o.m. positiva; se t.ex. Attanasio och Wakefield (2010) och Stevens (2010) i den s.k.  
  
 Mirrlees Review 
 . 
 680 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 beteende negativt, vilket, om dessa antaganden är en rimlig approxi- mation av verkligheten, gör utdelningsskatten till en effektiv skattekälla för staten (Auerbach 2002; Sinn 1991b). Perspektivet på Sverige som en liten öppen ekonomi har samtidigt utmynnat i slutsatsen att svenska skatter på ägande inte minskar investerings- nivån i landet, då utländskt kapital antas fullt kompensera minskat utbud av inhemskt kapital (t.ex. Östros 1997 och Apel och Södersten 1999), något exempelvis OECD kallar  
 new new view 
 . Teorierna bygger på många starka antaganden. För att avgöra policytillämpningar är det viktigt att förstå i vilka fall antagandena är tillräckligt väl uppfyllda för att teorierna ska vara användbara som policyunderlag. Vi menar att det i policydebatten dragits för långtgående policyslutsatser utifrån dessa klasser av modeller. 
 Modern internationell forskning visar dock att kapitalskatter inte är så problemfria som tidigare studier kom fram till. Detta är en viktig slutsats i nyare modeller där hänsyn tas till hur beslut om utdelning till företagets ägare påverkar effektiviteten i bolagsstyr- ningen ( 
 corporate governance 
 ). På samma sätt visar nya empiriska studier att kapitalskatter påverkar företagens beteende och skadar samhällsekonomin genom att låsa in pengar i mindre effektiva före- tag och genom att göra det mindre lönsamt att utöva en effektiv ägarkontroll. 
 Vi menar att analysen av företagsbeskattningens effekter i Sverige i för hög grad förlitat sig på ovan nämnda teorier och slutsatser om kapitalskatters irrelevans eller åtminstone begränsade relevans för företagens agerande. Otillräcklig hänsyn har tagits till att – de visserligen eleganta – modellernas slutsatser endast är giltiga under restriktiva antaganden. De modeller som används inom national- ekonomin är alltid av nödvändighet förenklade, men det gäller att de politiska beslutsfattarna är medvetna om dessa förenklingar när modellernas slutsatser appliceras i verkligheten. Slutsatsen av enklare modeller – att utdelningsskatten inte spelar roll för investeringar – ändras exempelvis när fler aspekter inkorporeras. Viktiga sådana aspekter inkluderar bolagsstyrning, entreprenörskap och förekomsten av informationskostnader mellan länder. En nationalekonomisk modell kan i regel inte påvisa eventuella snedvridande effekter av skatter på en viss faktor, t.ex. ägarstyrningens kvalitet, om faktorn i fråga antagits bort, dvs. inte finns med i modellen. Som vi kommer att se är komplexiteten större i nyare studier av skatter och företagande, vilket inte sällan leder till nya resultat. 
 681 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Denna rapport består av fem delar. Först diskuteras forskning om utdelningsskatten som tar större hänsyn till företagandes vill- kor, och som mynnar ut i andra policyslutsatser än tidigare modeller. I avsnitt 3 diskuteras forskningen kring s.k.  
 Campbell  
 vid investeringar och på basis av denna forskning menar vi att utländskt kapital inte kan betraktas som ett perfekt substitut till svenskt kapital, trots att Sverige är en liten öppen ekonomi som tillåter fritt flöde av kapital över gränserna. Betydelsen av kapital- skatter för entreprenörskap och snabbt växande företag diskuteras i avsnitt 4 och i avsnitt 5 analyseras optionsinstrumentets betydelse och beskattningens roll för att det ska kunna användas på ett effektivt sätt. I avsnitt 6 analyserar vi konsekvenserna av bristande neutralitet mellan lånefinansiering och eget kapital. Rapporten av- slutas med ett kort avsnitt där de viktigaste slutsatserna lyfts fram. 
 2 Konkurrerande perspektiv på utdelningsskatten 
  
 3 
  
 Traditional view  
 och  
 new view 
 Synen på utdelningsskatters effekt på företag bland national- ekonomer har gått i cykler. Tidiga modeller drog slutsatsen att utdelningsskatten gjorde finansiering av investeringar dyrare och därför hade en negativ effekt på företagande (Harberger 1962, 1966; Moreno 1970). 
 En nyare klass av modeller, kallad  
 new view 
 , kom dock till en annan slutsats (King 1977; Auerbach 1979; Bradford 1981). För investeringar som finansieras med återinvesterade vinster har utdelningsskatter enligt dessa modeller ingen negativ effekt på kapitalkostnaden. Orsaken är att pengarna redan är beskattade, och därför fångade i företaget. Visserligen är avkastningen på nya in- vesteringar lägre till följd av utdelningsskatten, men p.g.a. samma skatter, och därför i samma utsträckning, gäller att det kapital som redan finns i företaget är värt mindre för ägarna än vad som skulle varit fallet utan skatter. Om pengarna investeras måste visserligen utdelningsskatt betalas, men om de inte investeras utan i stället delas ut till ägarna tillämpas ändå samma utdelningsskattesats, vilket innebär att man lika gärna kan investera de medel som finns i 
  
 3  
 I analogi med den amerikanska termen  
 dividend taxation  
 använder vi av pedagogiska skäl termen utdelningsskatt, men vi är medvetna om att den skattejuridiskt korrekta termen är kapitalinkomstskatt på utdelningar. 
 682 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 företaget. Om den marginella investeringen finansieras med dessa återinvesterade, redan beskattade medel, har utdelningsskatten där- för ingen effekt på kapitalkostnaden och därmed heller inte på investeringsvolymen. 
 Ett räkneexempel kan illustrera  
 new  
  
 view 
 -modellen. 
  Anta att en investerare kräver en avkastning efter skatt på minst 10 procent och står inför en investeringsmöjlighet med en förväntad avkastning på just 10 procent (efter betald bolagsskatt). Givet en redan exister- ande utdelningsskatt på 30 procent kommer investeraren inte att vara villig att genom nyemission eller bildandet av ett nytt bolag finansiera investeringen, då avkastningen efter skatt endast blir 7 procent. Anta nu i stället att investeraren äger aktier i ett exister- ande bolag med tillgångar i form av redan beskattade kvarhållna vinstmedel. I detta fall blir investeringen faktiskt lönsam. Allt kapital fångat i företaget blev nämligen värt mindre den dag då utdelningsskatten infördes; varje krona inom företaget är värd endast 70 öre för ägarna utanför, vilket gör det billigare att investera med dessa medel. Varje investerad krona kommer att skapa en avkastning på 7 öre efter skatt. Ägaren värderar tack vare utdelningsskatten varje krona i företaget till 70 öre, varför avkast- ningen faktiskt blir 7/70, dvs. de 10 procent som ägaren ursprung- ligen krävde för att investeringen skulle vara lönsam. 
 Enligt  
 new view  
 ger utdelningsskatten intäkter till statskassan utan att minska företagens investeringar med kvarhållna vinst- medel, vilket gör skatten till en snedvridningsmässig gratislunch. Utdelningsskatten skiljer sig enligt denna teori från de flesta andra skatter i så motto att den inte ger upphov till några negativa effek- ter på ekonomin. Även enligt  
 new view  
 har dock både kapitalvinst- skatter och bolagsskatter negativa effekter på investeringarna. Det är därför naturligt att policyimplikationer som bygger på  
 new view 
 - modeller tenderar att ge låg prioritet till sänkningar av utdelnings- skatten. 
 En intuitiv förklaring till detta resultat är att skatten gör staten till en passiv delägare. Från de andra investerarnas perspektiv kan staten liknas vid en aktieägare som kräver en konstant andel av företagets avkastning. Visserligen har staten erhållit denna ägar- andel genom att införa en skatt, inte genom att investera i företaget, men detta är något företaget och dess formella ägare helt enkelt måste acceptera. Därför påverkas inte heller företagets avkastningsmaximerande beteende. Att staten genom utdelnings- skatten blivit en ny ägare är inget som ger de övriga ägarna skäl 
 683 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 att ändra sitt företags optimala investeringsbeteende. Samma inves- teringar kommer att vara lönsamma med redan existerande medel såväl före som efter skattens införande. Dock kommer inte ägarna att vara lika benägna att skjuta till nya medel till företaget, då dessa delvis kommer att konfiskeras av staten. Att se staten som en passiv delägare belyser samtidigt ett problem som vi kommer till längre fram, nämligen att staten till skillnad från många andra ägare inte utövar någon aktiv ägarstyrning. 
 Både bland forskare och inom politiken var  
 new view  
 för en tid den dominerande synen på utdelningsskatter. De gamla slut- satserna återkom dock i en mer sofistikerad form i Poterba och Summers (1985). Här utvecklades argumentet att företag som av olika skäl hade preferenser för att ge utdelningar blev tvungna att finansiera sina marginella investeringar genom nyemission, dvs. med nytillförda pengar. De tidigaste modellerna och den senare utvecklingen av dessa kom att kallas den traditionella synen ( 
 traditional view 
 ). En debatt har förts om den empiriska relevansen av dessa två modellkategorier, inte minst då slutsatserna om skatte- politik skiljer sig markant. Tidigare empiriska studier kan inte sägas ha avgjort vilket av de två synsätten som är (mest) korrekt. Ett antal studier landade i att sanningen låg någonstans mitt emellan: företagens investeringsbeslut påverkas överlag av utdelningsskatter, vilket står i strid med vad den renodlade  
 new view  
 förutspår, men de påverkas inte så mycket som skulle vara fallet om  
 traditional view  
 gällde (t.ex. Auerbach 2002 och Ho och Park 2002, 2006). Perez och Yeung (2005, sid. 167) sammanfattade denna litteratur på följande sätt:  
 The evidence suggests that cutting taxes on individuals dividends, all else equal, reduces the cost of external investment funds. 
  Den empiriska litteraturen landade således i att utdelningsskatter trots allt minskar investeringarna genom att öka företagens kapitalkostnad, tvärtemot vad den renodlade  
 new view  
 kommer fram till, men att effekten inte är så stor som en renodlad  
 traditional view  
 kommer fram till. 
 Om ett litet land är öppet – vilket i nationalekonomi definieras som att det inte finns några hinder, formella eller reella, för transaktioner mellan det egna landet och omvärlden – kommer skatter som minskar utbudet av inhemskt kapital inte att leda till lägre investeringar. Det lägre utbudet av inhemskt investerings- kapital antas fullt ut ersättas av utländskt kapital. Som redan nämnts kallas detta synsätt ibland för den nya nya synen,  
 new new view 
 . Kombinationen  
 new view  
 och teorin att kapitalskatter 
 684 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 inte spelar någon roll för investeringsnivån i små öppna ekonomier har varit betydelsefull i svenska offentliga utredningar om utdel- ningsskatten (t.ex. SOU 1989:34, SOU 1995:104 och SOU 2002:52). I en utvärdering av skattereformen 1990/1991 angående just ägarbeskattningens effekter (SOU 1995:104, bilaga 6, sid. 13) dras exempelvis slutsatsen att [u]r investeringssynpunkt är dock i princip inte skatteuttaget i det senare ledet [beskattning av utdelningar och kapitalvinster hos ägarna] något problem. Vidare skriver man att [b]eskattningen av utdelningar och reavinster på aktier inom ramen för den personliga kapitalinkomst- beskattningen betyder mindre för investeringsvillkoren. Om utdelningsskatten inte anses skada företagens investeringar nämn- värt, samtidigt som bolagsskatter enligt modellerna fortfarande är snedvridande, är det föga överraskande att huvudslutsatsen har varit att en relativt hög utdelningsskatt är ett mindre problem. 
 Agency view 
 I USA sänktes utdelningsskatten kraftigt år 2003, från cirka 35 till 15 procent (till detta kommer i vissa fall en skatt på delstatlig nivå; i genomsnitt cirka 4 procentenheter; se Appendix). I samband med denna reform gjordes en rad nya empiriska studier om utdel- ningsskatten. Samtidigt har en relaterad litteratur utvecklats som för fram ytterligare ett perspektiv på utdelningsskatten, ett perspektiv som ibland kallas (och som vi kallar)  
 agency view 
 . 
 Enligt  
 new view  
 bör inte företagens utdelningsbeteende påver- kas av permanenta förändringar i skattesatser. 
  
 4  
  
 En rad inflytelserika studier som utfördes i samband med sänkningen av utdelnings- skatten i USA kom i stället fram till att sänkningen av skatten ökar utdelningarna och denna effekt är särskilt stark i företag med dominerande ägare (Poterba 2004; Nam m.fl. 2010; Herrera och Flores 2005, 2006; Mclaughlin m.fl. 2007). Utdelningarna hade sjunkit under lång tid innan reformen, men ökade med uppskattningsvis 20 procent p.g.a. reformen. Utdelningarnas elasticitet med avse- ende på utdelningsskatten beräknade till cirka  
 0,75, dvs. om  
 utdelningsskatten sänks med en procent (t.ex. från 33,3 till 33 procent) då kan utdelningarna förväntas öka med 0,75 procent (Herrera och Flores 2010). 
  
 4  
 Temporära skattesänkningar kan dock påverka företagens beteende, då man passar på att ge utdelningar när skatten är låg. 
 685 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Den empiriska forskningen visar också att  
 principal–agent- 
  problem och bolagsstyrning spelar stor roll för hur företagens utdelningar reagerar på skatter. Om ägandet i ett företag är spritt kommer de ägare som aktivt engagerar sig i företagets skötsel att representera enbart en del av samtliga ägare. De aktiva ägarna kan öka värdet på företaget genom att övervaka ledningen, så att ledningen i större utsträckning handlar utifrån ägarnas intresse. Då de aktiva ägarna enbart äger en viss andel av företaget kommer de dock inte att få hela vinsten av ökad övervakning. De passiva ägarna får också del av den ökade vinsten i förhållande till sin ägarandel utan att behöva ta på sig någon övervakningskostnad. De passiva ägarna blir fripassagerare ( 
 free riders 
 ), vilket gör att de aktiva ägarna kommer att övervaka ledningen  
 mindre  
 än optimalt sett ur ägarkollektivets samlade intresse. Resultatet blir en under- investering i ägarstyrning. 
  
 Agency  
  
 view 
 -forskningen 
  har landat i att utdelningsskatter är skadliga för ekonomin, dock av andra skäl än de som lyfts fram inom  
 new view  
 och  
 traditional view 
 . Då perspektivet är nytt vill vi gärna citera studierna direkt där så är lämpligt. Herrera och Flores (2005) sammanfattar: 
 Existing old view and new view models of corporate taxation in the public  
  
 nance literature may fail to incorporate explicitly an important element of the behavioral response to taxation by abstracting from agency problems. 
 Utdelningsskattens effekter går inte längre via påverkan på kapital- kostnad och mängden investeringar. Skatter kommer i dessa modeller att  
 generellt  
 minska incitamenten för att utöva ett aktivt ägande och därigenom öka investeringarnas effektivitet. Enligt  
 agency view  
 leder utdelningsskatten bl.a. till att resurser låses in i äldre, mogna företag i stället för att föras över till nya företag med större tillväxtpotential, dvs. högre avkastning på investeringarna. Detta är den kanske viktigaste  
 specifika  
 mekanismen genom vilket utdelningsskatten i en ekonomisk miljö präglad av intressekonflikt- er mellan ägare och ledning kan leda till snedvridningar. Kostnaden för ledningen att bygga imperier eller köpa privatjetar är skattefri, medan utdelning av dessa medel till ägarna beskattas, vilket har en direkt påverkan på hur väl företagen sköts (Herrera och Flores 2010). 
 Herrera och Flores (2006) finner också empiriskt stöd för  
 agency view 
 : 
 686 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 Johnson results suggest that the dividend tax cut made the capital market Tate  
 lower-growth 
  firms. Several studies in the corporate finance literature have argued that free cash flow within such firms is not always put toward  
 value-maximizing 
  ventures because of  
 principal–agent 
  problems. Since the reduction in dividend taxes York earnings, the funds released from Carter  
 lower-growth 
  Luna been redirected through the external capital market Garcia greater expected value. 
  
 New view  
 och  
 traditional view  
 analyserar nästan uteslutande skat- ters effekt på kapitalkostnaden.  
 Traditional view  
 kommer fram till att skatt på utdelningar är skadlig då den ökar kapitalkostnaden, medan  
 new view  
 landar i att skatten generellt inte är skadlig då den inte ökar kapitalkostnaden för en viktig typ av investeringar.  
 Agency view  
 visar dock att utdelningsskatten kan vara skadlig även om kapitalkostnaden inte påverkas. Utdelningsskatterna förvärrar nämligen redan existerande  
 principal–agent-problem, 
  dels genom att minska avkastningen på aktivt ägande, dels genom att låsa in pengar i äldre bolag med mindre tillväxtpotential. Herrera och Flores (2005) skriver: 
 If agency problems lead to inefficient investment of retained earnings (as originally suggested by Jensen [1986]), dividend taxation could reduce the efficiency of capital allocation in addition to distorting the amount of investment. 
 På grund av  
 principal–agent-problem 
  tenderar börsbolag med spritt ägande att ge för låg utdelning till ägarna, och i stället överinvestera i verksamheten. Dessa investeringar gynnar nämligen ledningen, trots att de missgynnar ägarna. Ett viktigt skäl till detta är att ledningens ersättning, status och makt tenderar att vara positivt korrelerade med företagets storlek, även om inte tillgångarna ur ägarnas perspektiv används på det mest optimala sättet. Det vore samhällsekonomiskt mer fördelaktigt om mogna bolag med färre lönsamma investeringsmöjligheter delade ut överskotten till ägarna, vilka i sin tur investerade dessa i växande bolag med behov av externt kapital. 
 Att kräva höga och stabila utdelningar är enligt  
 corporate  
  
 finance 
 -litteraturen 
  en metod att mildra detta problem i företag med en spridd ägarbild (Tirole 2001). Utdelningsskatten förvärrar dock problemet genom att göra utdelningar dyrare och slå in en kil (sätta upp ett staket) mellan pengar i och utanför företaget. Utdelningar är huvudsakligen ett alternativ för mogna företag med 
 687 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 starkt kassaflöde men lägre tillväxtpotential (färre lönsamma investeringsmöjligheter). Den skattekil som utdelningsskatten skapar försvagar de aktiva ägarnas incitament att övervaka ledning- en och uppmuntrar därmed bl.a. ledningen för mogna företag att överinvestera i existerande verksamhet i stället för att dela ut kapitalet till ägarna. Om pengarna i stället hade delats ut skulle mottagarna ha kunnat slussa medlen vidare till företag med större potential, dvs. bättre investeringsmöjligheter. 
 Notera att aktiv ägarstyrning inte bara leder till bättre kapital- allokering mellan bolag, utan troligen även ökar avkastningen på investeringarna i de bolag där investeringarna görs, då ägarna över- vakar ledningen bättre även i andra avseenden än nivån på utdel- ningarna. Dock är inte utövandet av aktivt ägande kostnadsfritt. Skatt på utdelningar minskar ägarnas avkastning på att lägga resurs- er på aktivt ägande. Kostnaden är för det första inte avdragsgill i bolaget och för det andra reduceras avkastningen av utdel- ningsskatten. 
  
 Agency view  
 har under senare år fått stöd i ett antal empiriska studier; se Perez och Yeung (2005) för en översikt. Företag med starka ägare tycks mycket riktigt påverkas mest av ändrade utdel- ningsskatter. I företag med starka kontrollägare leder sänkt utdel- ningsskatt till att kapital omallokeras från mogna bolag, dvs. bolag med mycket kapital men med sämre investeringsmöjligheter, till nya bolag med högre förväntad avkastning. Utdelningsskatten påverkar således både allokeringen av kapital mellan bolag med olika investeringspotential genom skattekilar och avkastningen på investeringar inom bolaget genom lägre avkastning på ägarstyrning. Dessa mekanismer, genom vilka utdelningsskatten försämrar kapitalallokering och bolagsstyrning, beaktas inte i  
 new view 
 - modellen, vilken fokuserar på hur skatten påverkar företagens kapitalkostnad. 
 En hög utdelningsskatt som gör det dyrare efter skatt för ägarna att utöva en effektiv bolagsstyrning ökar riskerna för kostsamma  
 principal–agent-problem. 
  I extremfallen tar dessa formen av rena företagsskandaler som Lambert, Waller och Skandia.  
 Principal–agent- 
  problematiken är ingen marginell aspekt i analysen av ägande och ägarbeskattning. Den är central för att vi ska förstå varför företag fortfarande i stor utsträckning använder sig av utdelningar, trots att lånefinansiering och i många fall också återköp av aktier är skattegynnade. När  
 principal–agent-problem 
  beaktas i kapital- beskattningsteorin erhålls en bättre empirisk förklaring till stor- 
 688 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 företagens beteende, inte minst hur de har visat sig reagera på skattereformer. 
  
 5 
  
 En kritik mot  
 new view  
 har varit att denna inte tillfredställande kan förklara varför företag, trots uppenbara skattenackdelar, i så stor utsträckning använder sig av utdelningar för att ge sina ägare avkastning. Black (1976) har myntat begreppet utdelnings- paradoxen ( 
 dividend puzzle 
 ) för detta fenomen.  
 New view  
 är en teori om (effekter av) utdelningsskatter, och därigenom om utdel- ningar. Trots detta har  
 new  
  
 view 
 -modellerna 
  ingen övertygande förklaring till varför företag i så hög grad använder sig av utdelningar även när dessa är skattemässigt missgynnade. 
 I  
 corporate  
  
 finance 
 -litteraturen 
  finns i stället teorier som förklarar utdelningars popularitet med hänvisning till bolagsstyr- ningskonflikter (Roberts och Meckling 1976). Roberts (1986) argumenterade således att mogna företag som genererar större överskott än som krävs för att finansiera investeringar borde dela ut övrig avkastning till ägarna. Men ledningen tenderar att föredra att behålla dessa medel inom företaget p.g.a. privata fördelar av kontroll, t.ex. möjligheter till imperiebyggande och den ökade status och makt som kan förväntas följa av detta. Chefer för större företag tjänar mer och har mer makt, även om tillväxten inte är lönsam för ägarna. Där ägarstyrningen är svag uppkommer vad Roberts kallar ett  
 free cash flow agency problem 
 , dvs. en tendens till otillräckliga utdelningar, där ledningen använder överskott till investeringar i verksamheter med låg avkastning i stället för att dela ut det till ägarna. Empiriska belägg för att detta är ett reellt problem har påvisats av bl.a. Johnston och Vishny (1997), Rowe och Owens (2003) och Forbes m.fl. (2004). I sin översiktsartikel om forskningen kring effekter av utdelningsskatter slår Perez och Yeung (2005) fast att  
 free cash flow agency problems are of first- order importance in the United States and elsewhere 
 . 
 Herrera och Flores (2010) analyserar utdelningsskatten i en mer sofistikerad modell som tar hänsyn till ägarstyrningsproblematiken. Ledningen har i enlighet med  
 corporate  
  
 finance 
 -litteraturen 
  incitament att överinvestera i bolaget i stället för att dela ut sin överlikviditet till aktieägarna, och incitament att investera i mindre lönsamma projekt som har ett privat värde för ledningen. Ägar- kollektivet (där ofta ingen enskild ägare innehar en större kontroll- post) kan genom att utöva ägarstyrning minska dessa tendenser, 
  
 5  
 Att utdelningsskatter och ägarstyrningsproblematik är nära kopplade är även slutsatsen av Cooke och Brown (2006) genomgång av den empiriska forskningen. 
 689 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 men detta är kostsamt, och görs endast om det är privatekonomisk lönsamt för ägarna. På så sätt inkorporeras för första gången denna aspekt rörande utdelningar i skatteteorier. 
 Slutsatserna står i kontrast till äldre teorier – både  
 traditional  
 och  
 new view 
 . Herrera och Flores (2010) slår fast att 
  dividend taxes create a deadweight cost, even if the marginal source of investment is retained earnings  the main source of inefficiency from increasing the dividend tax rate is the misallocation of capital by managers because of reduced monitoring, and not the distortion to the overall level of investment. 
 I deras modell har utdelningsskatter en första ordningens dödvikts- kostnad om ägandet är spritt. Detta då skatten skärper redan exis- terande och centrala problem, dvs. att ledningen ger för låg utdel- ning till ägarna och att ägarna i börsbolag utövar för lite kontroll på ledningen. 
 För att sammanfatta: samspel mellan  
 principal–agent-problem 
  och skatt på utdelning i företag med spritt ägande som modelleras i bl.a. Herrera och Flores (2010), och som har stöd i empirisk forsk- ning, kallas ibland  
 agency view 
 . Genom att inkorporera incitament- en till och effekten av bolagsstyrning/aktivt ägande ( 
 corporate governance 
 ) ändras  
 new  
  
 view 
 -modellernas 
  neutralitetsslutsats. Detta visar betydelsen av att de skatteteoretiska modellerna avspeg- lar komplexiteten i företagande och bolagsstyrning och att andra beslutsvariabler än kapitalkostnaden för marginella investeringar beaktas. Nationalekonomiska modeller som beskriver  
 en  
 mekanism ger inte en fullständig bild av alla mekanismer som är relevanta för policybeslut. De modeller som utvecklats inom  
 agency view  
 täcker givetvis inte heller in alla policyrelevanta aspekter. Det är därför viktigt att policybeslut baseras på kännedom om så många viktiga mekanismer som möjligt och att en sammanvägning görs av de effekter som de bedöms ha i den komplexa verkligheten. 
  
 3 
  
 Är ägarskatter irrelevanta i en liten öppen ekonomi? 
  
 Parallellt med debatten kring relevansen av  
 new view  
 har en diskussion förts om huruvida kapitalskatter på ägarnivån (kapital- inkomstskatt och  
 -vinstskatt) 
  överhuvudtaget spelar någon roll i en liten öppen ekonomi som den svenska (t.ex. Södersten 1994). Om 
 690 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 ett land är för litet för att påverka det samlade kapitalutbudet i världen och om kapital är helt rörligt över gränserna kommer enligt  
 new new view  
 inte investeringarna i landet att påverkas av skatter på företagsägande. Även om ägarskatter skulle minska utbudet av svenskt sparande och svenskägda företags investeringar så skulle detta kompenseras av en lika stor ökning av investeringar gjorda och finansierade av utländska ägare. Minskade investeringar i Sverige av svenska ägare lämnar utrymme för att lönsamma projekt i stället finansieras av utländskt kapital. 
 OECD (2007) sammanfattar perspektivet, vilket de kallar  
 new new view 
 : 
  capital income taxes that are levied on the personal level (residence- based taxes) will not affect the corporations finance and investment decisions.  Personal level taxes on capital will then only affect the amount of domestic saving but not domestic investment. The difference between domestic savings and investment then equals net capital imports/exports. 
 I Sverige har dessa slutsatser från  
 new new view  
 haft betydande genomslag i debatten om skattepolitiken. En illustration till detta inflytande ges av följande citat från ett anförande av dåvarande skatteminister Moore i riksdagen: 
  
 6 
  
 Investeringskostnaderna i dag bestäms inte av hur svenska aktieägare beskattas. De bestäms internationellt. Om vi avskaffar dubbelbeskatt- ningen generellt påverkar det alltså inte storföretagens investerings- kostnader. Det ger inte ökade investeringar, det ger inte ökad syssel- sättning. 
 Det finns två problem med denna analys. För det första betonas bara halva snedvridningen. Kapitalskatter på svenska ägare sned- vrider fortfarande svenska hushålls intertemporala sparande- och investeringsbeslut och minskar därför potentiellt deras välfärd. Detta gäller även om bortfallet av svenskt kapital till företag kom- penseras av en lika stor ökning i utbudet av utlandsägt kapital. Höga skatter på ägande drabbar således inte endast företag (som vi såg i föregående avsnitt), utan även hushållens beslut, om det leder till förändrat sparande och således snedvrider konsumtionsbeslut över tiden. Ponera att höga kapitalskatter minskar svenskt ägande och att detta ersätts med utländskt ägande. Lägre sparande leder dels till lägre förmögenhet hos svenska hushåll, dels till att stora 
  
 6  
 Snabbprotokoll 1997/98:121 Anf. 137 Statsrådet Moore (s). 
 691 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 delar av företagens avkastning för all framtid flyttar utomlands. Detta är i dag situationen i Irland, där nettoutbetalningar till utländska ägare år 2010 motsvarade 17 procent av BNP (Cavanagh 2011). 
 Utländska ägare beskattas endast med bolagsskatten och even- tuell kupongskatt. Till detta kommer att utländska ägare i praktik- en har lättare att genom s.k. räntesnurror (interna lån med hög ränta) omvandla stora delar eller hela den skattepliktiga vinsten i svenska bolag till avdragsgilla räntekostnader. Därmed går landet miste om skattebetalningar både på företagsnivå och på ägarnivå i fallet med utländskt ägande. Det finns således även ett fiskalt intresse av att inte missgynna inhemska skattebetalande ägare relativt utländska ägare. 
 Ett troligen ännu större problem med  
 new new view  
 är att kapitalets internationella mobilitet inte är så hög som modellerna förutsätter. Det beror bl.a. på att modellerna bortser från ägarstyr- ning, entreprenörskap och informationskostnader. 
 Empirisk forskning inom internationell finans har påvisat en stark s.k.  
 Clark, dvs. en stark benägenhet att investera i det egna landet (t.ex. French och Poterba 1991, Coleman och Doyle 1995 och Cooke och Bovenberg 1996). Den svenska börsen utgör cirka en procent av världens samlade börskapital. I en värld där kapital är helt homogent och där investerare vill diversifiera för att minska risken borde inte mer än cirka en procent av börsvärdet ägas av just svenska investerare. I själva verket är andelen cirka 60 procent. På samma sätt ägs företagen på den japanska börsen till drygt 90 procent av japaner och företagen på den amerikanska börsen till mer än 80 procent av amerikaner (Sercu och Vanpee 2007). 
 Moreno och Pearson (1980) har påvisat en stark korrelation mellan sparande och investeringar inom ett land, liksom bestående skillnader i realräntor mellan länder. Obstfeld och Douglas (2000) kallar detta en av de sex viktigaste fortfarande olösta forsknings- frågorna i internationell makroekonomi. Även om de internationel- la kapitalmarknaderna har integrerats kvarstår Moreno och Horiokas resultat i nyare undersökningar i något svagare, men fortfarande påfallande stark, tappning (Bai och Zhang 2010). Det viktigaste skälet till dessa trösklar är inte regleringar; en  
 Campbell  
 finns även om få regler begränsar kapitalets fria rörlighet över gränserna. I motsats till vad som ofta antas i teorin förefaller internationellt kapital helt enkelt inte empiriskt vara ett perfekt substitut till inhemskt kapital. Orsaken till detta förhållande är inte 
 692 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 helt klarlagd, men förutom informationskostnader har ägarstyrning visat sig vara en potentiell förklaring (t.ex. Murphy m.fl. 2003). Detta då en del av  
 Campbell  
 empiriskt tycks reflektera aktiva inhemska ägargruppers koncentration av ägande till företag i det egna landet, ett mönster som är tydligt även i Sverige. 
 Även för egenföretagare gäller att sparande- och investerings- beslutet sällan kan frikopplas från varandra för individen (Quadrini 1999; Luna och Murray 2004). Om höga skatter minskar svenska hushålls utbud av riskkapital så kan vi trots att Sverige är en liten öppen ekonomi p.g.a.  
 Campbell  
 och därmed förknippade transaktionskostnader för kapitalrörlighet inte räkna med att detta helt och hållet kompenseras av utländskt ägande, vare sig till volym eller till kvalitet. 
  
 7 
  
 När faktorer som ägarstyrning, informationsasymmetrier och entreprenörskap som leder till  
 Campbell  
 beaktas, ändras slutsatser- na om skatters roll i små öppna ekonomier. Även dessa ekonomier har behov av inhemskt ägande, eftersom inhemska ägare kan ha fördelar gentemot utländska ägare i form av bättre information eller kontrollmöjligheter. Givetvis implicerar inte detta att svenska ägare bör gynnas relativt utländska ägare. Däremot är det inte rimligt att  
 missgynna  
 svenska ägare relativt utländska ägare och samtidigt tro att det inte skulle medföra samhällsekonomiska kost- nader. Långtgående policyslutsatser bör inte dras baserat på en modell med starka teoretiska antaganden med svag eller obefintlig empirisk underbyggnad. 
 En annan relaterad aspekt är att höga ägarskatter jämfört med andra länder driver ägandet av svenska bolag utomlands. Även svenska ägare får incitament att juridiskt flytta sitt ägande utomlands. 
 Huizinga och Crawford (2006) jämför ägandet av börsnoterade bolag i olika europeiska länder och ser hur detta förhåller sig till bolagsskatternas nivå. De kommer fram till att  
 company tax bur- dens are positively related to foreign ownership at the country level. 
  
 8 
  
 Likaså menar Anthony (2010) i  
 Mirrlees-rapporten 
  att: 
 there is an overall positive relationship between the foreign ownership share of corporate assets and the average tax burden. 
  
 7 
  
 Parker, Anderson och Huff (2009) visar teoretiskt att om inhemska ägare har en högre beskattning än utländska ägare kan detta leda till försäljning av inhemska företag till mindre skickliga utländska ägare. 
  
 8 
  
 Det bör betonas att Huizinga och Crawford (2006) undersöker bolagsskatter, inte ägarskatter. 
  
 693 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Orsakssambandet är troligtvis dubbelriktat: högre skatter driver ägandet utomlands, samtidigt som en hög andel utländskt ägande leder till att skattetrycket går upp. Det senare beror i så fall på att bolagsskatten till skillnad från de flesta andra skatter även drabbar utländska medborgare som äger aktier i respektive land. Politiker kan antas ha starkare incitament att, när så är möjligt, föredra skatter som drabbar andra länders medborgare mer än de egna. I länder där en hög andel av bolagsskatten läggs på utlandet kommer det troligen att finnas mindre politiskt motstånd mot dessa skatter. 
 Den utländska ägarandelen på den svenska börsen var 2011 knappt 40 procent (Lynn och Simpson 2012). Delar av det som i statistiken klassificeras som utländskt ägande av svenska bolag utgörs i själva verket av svenskt ägande som juridiskt flyttats utomlands av skatteskäl. Detta är problematiskt av åtminstone tre skäl: 
  
 i) 
  
 det uppstår onödiga transaktionskostnader, 
  
 ii) 
  
 det leder till ett sämre utövande av ägarkontroll och 
  
 iii) 
  
 statskassan går miste om skatteintäkter. 
  
 Ett skäl till att problemet med att ägande flyttar utomlands av skatteskäl fått så lite utrymme i policydiskussionen är att ägarlandets betydelse (och ägarrollen överhuvudtaget) inte beaktas, då de modeller som beaktar effekterna av aktiva ägare inte har uppmärksammats särskilt mycket i den svenska skattepolitiska diskussionen. I modeller utan ägarroll spelar det helt enkelt ingen roll vem som äger företagen. 
 Ibland har en ökad internationalisering av företagsägandet mer eller mindre definitionsmässigt betraktats som positivt, utan att man frågat sig om internationaliseringen av ägandet drivits av skatteskillnader snarare än av att utländska ägare skulle vara skickligare eller av fördelar med internationell riskdiversifiering. Vi behöver inte heller fullt ut förstå en ekonomisk mekanism för att analysera dess implikationer för beskattningen. Det är tillräckligt att konstatera att reala beslut som styrs av skattemässiga faktorer i regel är samhällsekonomiskt sämre än reala beslut som enbart bygger på affärsmässiga faktorer (med ett viktigt undantag för förekomsten av externa effekter). En ökad internationalisering av ägandet för med sig många fördelar, men graden av internationellt ägande bör bestämmas marknadsmässigt och inte som en indirekt 
 694 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 konsekvens av skatter vars syfte är att ge intäkter. Det är överflödigt att fördjupa sig i exakt varför inhemska ägare tycks ha fördelar som gör att företagsägandet i de flesta länder domineras av inhemska aktörer. Det räcker att konstatera att det empiriskt tycks vara en naturlig jämvikt på en konkurrensutsatt marknad för företagskontroll. 
 Sammanfattningsvis är det inte irrelevant vem som äger respektive lands tillgångar. Slutligen tror vi att det utöver informa- tionsfördelar och skillnader i förmåga och möjlighet att utöva ägar- kontroll troligen finns skillnader i graden av samhällsengagemang. Även om det, vad vi känner till, ännu inte finns systematisk empirisk forskning om detta misstänker vi att detta är en inte oviktig aspekt av inhemskt ägande. 
  
 4 
  
 Skattepolitik för entreprenörskap och snabbt växande företag 
  
 Ekonomisk aktivitet, tillväxt och förnyelse sker till överväldigande del genom den process som vi kallar för företagande. En betydande del av innovation och tillväxt sker genom  
 nyföretagande 
 , nästan alltid initierat av individuella entreprenörer som äger en betydande andel av företaget de verkar i. Entreprenörskapens betydelse för innovation och förnyelse är väl dokumenterad i form av noggrann forskning. Kortum och Sanders (2000) använder en reform i USA 1979 som tillät pensionsfonder att investera i venture capital (VC) som ett kvasiexperiment. De visar att detta exogena tillskott av kapital till entreprenörsföretag ledde till en signifikant ökning i innovationsgraden mätt som industriella patent. Investerat kapital genererade avsevärt fler industriella patent per krona i  
 VC-stödda 
  entreprenöriella bolag än i andra företag. 
 Liksom övrig ekonomisk aktivitet påverkas graden av entrepre- nörsansträngningar av skatter som ändrar avkastningen. Gompers och Sanders (1998) undersöker i en inflytelserik studie kapital- vinstskattens effekt på  
 VC-näringen. 
  De finner ett negativt samband mellan kapitalvinstskatter och kapitaltillförsel till  
 VC-näringen. 
  Studien finner också att det är ökad  
 efterfrågan  
 – dvs. ett större utbud av ekonomiskt lovande entreprenörsdrivna projekt 
 – på riskkapital till följd av lägre skatt som driver resultaten. Med andra ord: lösningen på problemet med för få entreprenörsdrivna företag är inte att stimulera utbudet av riskkapital utan policy- 
 695 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 åtgärder för att stärka drivkrafterna hos entreprenörer och inno- vatörer med värdefullt humankapital och idéer att försöka omsätta dessa tillgångar till framgångsrika företag. Studier efter de stora skattereformerna i USA under  
 1980-talet 
  har påvisat en negativ effekt av skatter på företagares inkomster, på investeringar, på företagets tillväxttakt och på efterfrågan på extern arbetskraft (Carroll m.fl. 2000a, 2000b, 2001). 
  
 4.1 
  
 Vad menar vi med entreprenörskap och hur ska det mätas? 
  
 Det råder en viss begreppsförvirring gällande entreprenörskap där helt olika slags företagare klumpas ihop, vilket ibland orsakar till synes inkonsistenta forskningsresultat och policyrekommenda- tioner. Enligt t.ex. Schumpeters (1934) definition är de flesta nyföretagare och egenföretagare inte entreprenörer, då de saknar ambition att vara innovativa eller tillväxtorienterade. 
  
 9  
  
 Det gäller således att skilja mellan egenföretagare som grupp och ett litet antal snabbt växande företag. Den senare gruppen står för en opropor- tionerlig del av omstruktureringen och jobbskapandet i ekonomin (Lynn och Brown 2010). De flesta egenföretagare är varken innovativa eller växande, och tycks heller inte ha ambition att vare sig växa eller vara innovativa (Hurst och Smith 2010; Sanandaji 2011). 
  
 10  
  
 Den typiska svenska företagaren är taxichaufför, hantverkare, frisör, krögare eller självanställd konsult. De flesta företagarna i Sverige har inte och kommer aldrig att ha en enda extern anställd. Dessa  
 icke-entreprenöriella 
  egenföretagare moti- veras av andra faktorer. En sådan faktor är det som eliminerar de  
 principal–agent-problem 
  mellan anställda och ägare som finns i vissa yrken. Ett annat skäl till egenföretagande är att det blir möjligt att kringgå restriktioner i kollektivavtal gällande arbets- tidens förläggning och längd och att sälja sin arbetskraft till ett lägre pris än minimilönen. Andra möjliga motiv är att minska skattebördan, att undkomma diskriminering eller strävan efter personlig autonomi. Enmansföretagare och småföretagare utan ambition att växa över en viss nivå spelar en utomordentligt viktig 
  
 9 
  
 Detta diskuteras ingående i Sanandaji (2011). 
  
 10 
  
 Den exakta siffran är inte central, och det finns alltid problem med gränsdragning mellan olika typer av företag. Hurst och Smith (2010) uppskattar exempelvis att cirka 90 procent av företagarna i nystartade företag i USA inte förväntar sig att bidra med någon innovativ aktivitet, brett definierat. 
  
 696 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 roll för samhällsekonomin, inte minst genom att skapa syssel- sättning och genom att mer effektivt erbjuda produkter i vissa branscher. Dessa företag behöver dock inte nödvändigtvis analy- seras utifrån teorier om innovativt entreprenörskap. 
 Än viktigare är att i den empiriska och analytiska diskussionen kring innovativt entreprenörskap skilja mellan olika former av företagande. Kategorin företag med ambition och potential för innovation och snabb tillväxt är betydligt mindre och skiljer sig markant från den breda gruppen företagare. Höga skatter kan exempelvis leda till mer egenföretagande, om skatter även är höga på alternativet (anställning) och om egenföretagare lättare kan und- komma skatter. Velazquez och Pineda (2009) visar att svenska egenföretagares konsumtion relativt löntagare är större än för- väntat utifrån deklarerade inkomster, vilket tyder på större under- rapportering av inkomster. Dock gäller att det slags företagande som motiveras av skatteundandragande troligen har mycket lägre potential att ge upphov till snabbt växande företag. Länder med hög skatt har inte färre egenföretagare, men tenderar att ha färre exceptionellt framgångsrika entreprenörer (Sanandaji 2011). 
 Ibland hävdas att det i själva verket handlar om samma sorts företag, och att det bara är slumpen som avgjort vilka som lyckats växa. Naturligtvis finns här en stor gråzon, t.ex. företag som ursprungligen inte hade ambition att växa men som ändrat målsätt- ning när det visat sig att verksamheten går bättre än väntat. Vi menar dock att det även  
 ex ante  
 finns fundamentala skillnader mellan olika typer av företagare, dvs. att vissa typer av företag redan från början skiljer sig åt. Den överväldigande majoriteten av egenföretagare i Sverige självrapporterar att de inte definierar sig som entreprenörer utifrån ambitionen att växa, ha många anställda eller vara innovativa. Det finns andra viktiga skillnader mellan dessa olika kategorier av företagare. Medan egenföretagare är närmast identiska motsvarande löntagare i termer av utbildning, är sanno- likheten 20 gånger större att företagare som har fått  
 VC-finansier- 
  ing i USA har en doktorsexamen jämfört med den genomsnittlige amerikanen (Cruz och Hsu 2010). Andelen som har doktors- examen skiljer sig samtidigt inte nämnvärt mellan egenföretagare och löntagare. Hur ovanlig den nödvändiga kompetensen är för innovativt entreprenörskap är lätt att glömma bort när man sätter likhetstecken mellan egenföretagande och entreprenörskap. Poten- tiellt innovativa entreprenörer är få, inte lätt utbytbara, och ten- 
 697 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 derar att redan ha trygga och välbetalda jobb i existerande företags karriärshierarkier, vilka de måste ge upp om de vill starta eget. 
 Vi menar att det mest använda måttet på entreprenörskap – graden av egenföretagande – inte är ett bra mått på förekomsten av innovativt och tillväxtorienterat entreprenörskap. Det faktum att Sverige har en lägre andel egenföretagare än de flesta andra  
 OECD-länder 
  är i sig inte belägg för en låg grad av innovativt och tillväxtorienterat entreprenörskap. Något entydigt och allmänt vedertaget empiriskt mått på sådant entreprenörskap existerar tyvärr inte. 
  
 11 
  
 Ett mått som Global Entrepreneurship Monitor 
  
 12  
  
 redovisade för perioden  
 2000–2006 
  är andelen i befolkningen som driver företag med minst 20 anställda (Autio 2007). Sverige hamnade då på plats 18 av 24 undersökta industrialiserade länder. Å andra sidan har Sverige en hög andel  
 VC-investeringar 
  som andel av BNP, vilket är ett annat mått på entreprenörskap. Detta mått är dock förknippat med vissa problem. Ett problem är att offentligt riskkapital i vissa fall inkluderas i siffrorna, i andra fall inte. Ett annat problem är att volatiliteten är stor mellan år och mellan källor. Ett tredje problem är att riskkapitalindustrin i Sverige har en slagsida mot uppköp av redan existerande bolag snarare än finansiering av nya bolag (Sanders och Tåg 2012). Ett tredje mått är andelen av de största företagen som är grundade relativt nyligen. Andelen i Sverige (och i övriga Västeuropa) är avsevärt lägre än i USA och Asien. 
 Vår bedömning på basis av olika mått är att Sverige i dag har en mellanposition gällande snabbt växande entreprenöriella företag, vare sig bland de lägsta eller högsta i jämförbara länder. Detta trots att vi har bland världens högsta investeringar i forskning och ut- veckling och en hög andel högteknologiska företag inom branscher som IT och bioteknik, branscher som normalt präglas av ett högt entreprenöriellt företagande. 
  
 11 
  
 Det är dock en internationell trend bland forskare och experter mot att använda begreppen entreprenör, entreprenöriell aktivitet, och entreprenörskap för personer, handlingar respektive fenomen där avsikten är att skapa värdefulla nyttigheter genom (tillväxtinriktad) ekonomisk aktivitet som bygger på identifiering och/eller skapande av nya produkter, processer och marknader. På grund av begreppets komplexitet kan det omöjligt fångas med hjälp av ett enskilt mått. Den som vill fördjupa sig i mätproblematiken hänvisas till OECD (2008) där 18 olika indikatorer på graden av entreprenöriell aktivitet presenteras. 
  
 12 
  
 Global Entrepreneurship Monitor, är ett världsomspännande forskningsprojekt med syfte att årligen mäta och analysera entreprenöriell aktivitet i alla medverkande länder. GEM är världens största studie av entreprenörskap. Projektet har vuxit från tio medverkande länder vid starten 1999, till 59 länder 2011. Se vidare Entreprenörskapsforum (2011). 
  
 698 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 4.2 
  
 Entreprenörskap i nationalekonomisk teori 
  
 Det har visat sig vara svårt att integrera entreprenörskap på ett tillfredställande sätt i de dominerande nationalekonomiska tillväxt- modellerna. Det beror delvis på att entreprenörskap både är svårt att exakt definiera och svårt att mäta (Richardson och Lynn 2005; Cruz 2010). Till skillnad från övrig arbetskraft kan företag i regel inte upphandla produktionsfaktorn entreprenörskap på en extern marknad. Många beslut, som sparande och investeringar, kan inte frikopplas från den individuella entreprenören. Modeller som delar upp inkomster mellan arbete och kapital har i regel inte modellerat entreprenörskap, trots att det i ekonomiskt avseende skiljer sig från både arbete och kapital. I denna del av rapporten analyseras hur skattesystemets uppbyggnad kan förväntas påverka snabbväxande, entreprenörsdrivna företag. 
 Stark tillväxt på företagsnivå härrör framför allt från att ny ekonomiskt värdefull kunskap upptäcks och appliceras på ett effek- tivt sätt. Att forska fram ny kunskap räcker inte, då en stor del av den nya kunskapen inte är ekonomiskt värdefull. I ekonomin behövs därför kunskapsfiltrerare som skiljer ut ekonomiskt relevant kunskap från den samlade kunskapsmängden och genom entreprenöriellt företagande omvandlar kunskap till ekonomisk verksamhet (Bean m.fl. 2010; Carlsson m.fl. 2009; Bhidé 2008). För att utveckla ett framgångsrikt företag krävs en kombina- tion av flera samverkande nyckelaktörer med kompletterande kompetenser. Entreprenören har en avgörande betydelse, men i ett väl fungerade kompetensblock ingår även andra aktörer: venture- kapitalister, industrialister, uppfinnare, innovatörer, utbildad arbetskraft, kompetenta kunder och aktörer på andrahandsmark- naden; se vidare  
 figur 1 
 . Framgångsrikt företagande som genererar snabb tillväxt är en funktion av hur väl dessa aktörer förvärvar och använder sig av sin kompetens. Möjligheterna och incitamenten att göra detta bestäms till stor del av det institutionella ramverket eller samhällets spelregler. 
 699 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Figur 1 Kompetensblocket: Från affärsidé till storskaligt företag. 
 Kompetenta kunder 
  
 Framtagande av 
  
 Kommersialisering 
  
 Företagsbyggande och 
  
 kommersialiserbar idé 
  
 industrialisering 
  
 Uppfinnare 
  
 Innovatörer 
  
 Entreprenörer 
  
 Industrialister 
  
 Entreprenörer 
  
 Venturekapitalister 
  
 Yrkeskunnig arbetskraft 
  
 (affärsänglar och fonder) 
  
 Anm.: Figuren försöker stiliserat fånga i vilka faser de olika aktörerna i kompetensblocket inträder i industrialiseringsprocessen. I ett första skede identifierar entreprenörerna potentiella vinstmöjligheter, ofta i samspel med de kompetenta (krävande) kunderna. Uppfinnarna engageras för att lösa tekniska problem m.m., men när verksamheterna växer krävs innovatörer för att leda mer omfattande utveck- lingsprojekt. Ibland kan processen initieras av uppfinnare vars idé sedan vidareutvecklas av inno- vatörer och entreprenörer. Venturekapitalisterna finansierar utvecklingen i de tidiga skedena och tillför samtidigt andra nyckelkompetenser såsom affärsnätverk, ledningskunnande och marknadskännedom. Figuren är en förenkling, t.ex. kan samma person ibland fylla mer än en funktion. Kompe- tensblocksteorin lanserades ursprungligen av Baker, se t.ex. Meyer (1996). Se vidare Brown (2010) och Lynn och Brown (2009). 
  
 4.3 
  
 Skatteteorier som inkluderar entreprenörskap och dess stödstruktur 
  
 För att växa är företag i regel beroende av extern finansiering. Det har visat sig att venture  
 capital-bolag 
 (VC-bolag) 
  och affärsänglar, som utöver finansiellt kapital bidrar med sitt kunnande och kontakter, ofta är särskilt viktiga för företagets utveckling. Av de amerikanska företag som lyckats bredda sitt ägande genom en börsnotering (IPO,  
 initial public offering 
 ) fick över hälften finan- siering av  
 VC-bolag 
  (Harris och Sanders 2010). Svenska skatte- regler minskar avsevärt lönsamheten för denna typ av finansiering för den ursprungliga ägaren. 
 700 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 I avsnitt 2 såg vi hur modeller som inkluderar ägarstyrning leder till andra slutsatser om utdelningsskatters effekter än enklare modeller som bortser från behovet av ägarstyrning. Detsamma gäller modeller som inkluderar venturekapitalister och entreprenör- er.  
 New  
  
 view 
 -modeller 
  har inte fokuserat på entreprenörskap, och antar oftast att alla företag redan existerar. Sinn (1991a) är ett viktigt undantag då han även modellerar nystartade företag, dock är inga individuella entreprenörer kopplade till dessa. I Sinns modell kan företag i tidiga faser inte finansiera sig med kvarhållna vinster utan måste finansiera sig med nyemissioner. Då ägarna vet att avkastningen på detta tillskjutna kapital i framtiden blir beskattat med utdelningsskatt ökar kapitalkostnaden. Utdelningsskatten visar sig därmed ha en snedvridande effekt på de nya företagen. Denna snedvridande effekt mildras dock i Sinns modell av att företag innan de startas förutser den framtida skatten, och försöker minimera den genom att företagen startas underkapitaliserade och växer med återinvesterade vinster. 
 Keuschnigg och Nielsen (2004) modellerar en marknad där entreprenörer utöver kapital erhåller kompletterande kompetenser från venturekapitalister, och där  
 kombinationen  
 av parternas ansträngning och investerade resurser avgör företagets tillväxt och lönsamhet. Ekonomer som studerar  
 VC-sektorn 
  vet att det finns stora potentiella vinster med detta samarbete, men också enorma svårigheter i form av kontraktsproblem. Dessa diskuteras ytter- ligare i nästa avsnitt och i detalj i en separat uppsats (Lynn och Sanandaji 2012) där vi behandlar hur  
 personaloptioner  
 kan användas för att bemästra dessa problem. Eftersom vinsten måste delas och eftersom det är omöjligt att skriva perfekta kontrakt föreligger ett klassiskt  
 principal–agent-problem; 
  båda parter är utsatta för och utsätter den andre för en moralisk risk ( 
 moral hazard 
 ). Detta beror på att båda parter har otillräckliga incitament att investera resurser i form av tid och ansträngning i bolaget, då kostnaderna är privata medan avkastningen delas mellan parterna. 
 Skatt på utdelningar förvärrar dessa problem genom att minska avkastningen på entreprenörens och venturekapitalistens ansträng- ning. Keuschnigg och Nielsen (2004) skriver:  
 Our results thus show that a dividend tax, in reducing mature  
  
 rm value, will impair incentives for entrepreneurial effort and VC advice in  
  
 start-ups 
  
  and cause a welfare loss. 
  
 Den grundläggande orsaken till att Keuschnigg och Nielsen i sin modell kommer fram till att skatt på utdelningar har samhälls- 
 701 
 Bilaga 4 SOU 2014:40 
 ekonomiska kostnader är att de inkluderar entreprenörer och andra parter vars ansträngning påverkar företaget. Här antas i stället – mer realistiskt i många sammanhang – att sannolikheten för fram- gång påverkas av hur mycket entreprenören och venturekapitalist- en anstränger sig och hur mycket tid de lägger på att utveckla företaget. Under detta antagande ändras policyslutsatsen: utdel- ningsskatter blir nu snedvridande. 
 Keuschnigg och Nielsen hittar samma negativa effekt av kapital- vinstskatten som av utdelningsskatten. Kapitalvinstskatten är strategiskt intressant som en relativt blygsam skatt ur statsfinan- siell synvinkel, men som särskilt drabbar just innovativa och snabbt växande företag. De totala kapitalvinsterna hos hushållen, som främst består av vinst vid försäljning av bostäder, har ungefärligen legat på cirka tre procent av Sveriges BNP under senare decennier (Ekonomistyrningsverket 2011), vilket är ungefär samma lång- siktiga genomsnitt som i USA. Många ägare är redan undantagna från skatt på kapitalvinster, t.ex. utländska holdingbolag, icke- skattepliktiga stiftelser och svenska pensionsfonder. 
 Eftersom många ägare redan är undantagna och ytterligare en hög andel undkommer skatten är skatteintäkterna blygsamma trots att skattesatserna är höga. År 2011 räknade riksdagens utrednings- tjänst ut att en sänkning av kapitalskatten (inklusive kapitalvinst- och utdelningsskatt) från 30 till 25 procent, med motsvarande sänkning av avdragsrätten vid förlust, skulle kosta 4,4 miljarder kronor för 2012. I exemplet har antagits att skatten på kapitalvinster på fastigheter inte sänks, samt att den redan redu- cerade skatten på ej marknadsnoterade tillgångar skulle reduceras i samma proportion som i dag. Om de senare skatterna inte skulle sänkas ytterligare beräknas att kostnaden skulle vara 3,3 miljarder kronor. Att sänka kapitalskatten till 25 eller för den delen till 20 procent för långsiktiga investeringar i nystartade företag skulle således, enligt vår bedömning, vara en förhållandevis billig reform, med stora potentiella samhällsekonomiska vinster. 
 Sammanfattningsvis kan inteentreprenörer fullt ut separera ägande från kontroll, eget sparande från investeringar och utbud av egen arbetskraft från utbud av kapital i företaget. Modeller som antar att det inte finns sådana odelbarheter och att ägande kan separeras från företagsledning och utövandet av entreprenörsrollen är inte lämpliga för analys av entreprenöriella företag. 
 702 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 4.4 
  
 Entreprenörskap som produktionsfaktor 
  
 Det svenska skattesystemet motiveras i allt väsentligt med en beskattningsteori som bygger på antagandet att det i ekonomin finns två produktionsfaktorer och inkomstkällor: kapital och arbete. Den individuella entreprenören modelleras sällan eller aldrig – inte ens i modeller som direkt behandlar beskattningen av entrepre- nörsinsatser. 
 Modeller som på djupet avser att analysera frågan i syfte att vägleda policyöverväganden borde enligt vår mening inkludera entreprenörskap som en egen produktionsfaktor, med unika egen- skaper som ger ett distinkt bidrag till produktionsresultatet. Men låt oss stanna vid den artificiella och förenklade struktur som var vägledande för skattereformen 1990/1991, att all inkomst ska delas mellan kapital och arbete. Ersättningen för entreprenörskap har här generellt definierats som arbete. 
 Redan detta är dock ett fundamentalt missförstånd av entreprenörskapets ekonomi analyserad utifrån ett neoklassiskt perspektiv. I marxistisk värdeteori anses kapital som skapats med arbete vara en form av arbetsinkomst. Enligt den dominerande neoklassiska teorin är däremot kapital tillgångar som i stället för att konsumeras används för att öka produktionen i framtiden, oavsett hur de ursprungligen skapades. Det spelar ingen roll om kapitalet skapats genom arbete, i själva verket har allt kapital i ekonomin någon gång skapats med hjälp av arbete. 
 Vad entreprenören gör i startfasen av sitt företag är just att med sitt entreprenöriella arbete och med hjälp av tidigare kapital i företaget skapa ännu mer kapital. Detta kapital behöver inte vara fysiskt, det kan lika gärna vara i form av teknologiskt eller orga- nisatoriskt strukturkapital. Det ekonomiska värdet av detta kapital är vid ett framgångsrikt företagsbyggande mångdubbelt större än de finansiella resurser som sammantaget investerats. Företag som Skype och Facebook är närliggande exempel på detta. 
 Vid marknadstransaktioner kan priser och kvantiteter obser- veras, vilket gör att vi kan skilja ut vad som är avkastning på arbete respektive kapital. För entreprenörsinsatser är detta omöjligt, då avkastningen är ett resultat av det värde som uppkommer genom  
 kombinationen av  
 eget arbete, entreprenörsinsatsen och finansiella resurser. 
 En fråga man kan ställa sig för att avgöra hur stor del av avkast- ningen som är hänförlig till arbete respektive kapital är hur hög 
 703 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 avkastningen på företaget hade varit om entreprenören inte alls jobbat i företaget. En alternativ fråga är hur stor avkastningen hade varit om det inte funnits något existerade kapital i bolaget från tidigare år. 
 Frågan om varifrån avkastningen på entreprenörskap kommer har dock inte nödvändigtvis något konsistent svar utifrån dessa tankeexperiment. Svaret på den första frågan kan mycket väl vara noll eller nära noll (t.ex. om företagets värde är tätt kopplat till den individuella entreprenörens humankapital och fortlöpande insatser i bolaget). Detta kan tolkas som att all eller nästan all avkastning är arbete. Samtidigt kan svaret på fråga två också vara nära noll (t.ex. om tidigare uppbyggt organisatoriskt kapital är nödvändigt för att överhuvudtaget generera intäkter), med tolkningen att all eller nästan all avkastning är avkastning på kapital. Svaren blir inkonsistenta för att tvåfaktorsmodellen överhuvudtaget inte är ett lämpligt analytiskt instrument för att dela upp avkastningen från entreprenörskap i arbete och kapital. 
 Exemplet belyser att den teoretiska uppdelningen i kapital och arbete inte är väl lämpad för att analysera entreprenörskap. När det finns en viktig faktor som interagerar positivt med övriga insats- faktorer blir det missvisande att endast ställa den första frågan, och därigenom landa i slutsatsen att nästan all avkastning är hänförlig till arbete. Ett entreprenöriellt företag där grundaren inte åter- investerar en mycket hög andel av avkastningen i företaget kommer i regel inte att kunna växa. Visserligen skulle företaget inte kunna säljas utan grundarens arbete, men knappast heller utan att grundaren år efter år ökar företagets kapitalvärde genom att skjuta upp den egna konsumtionen och/eller avstår från att diversifiera det egna sparandet för att minska sin privatekonomiska risk. Entreprenörskap handlar till stor del just om att bygga företag som kan generera framtida avkastning, dvs. skapa kapital med hjälp av eget arbete och tidigare uppbyggt kapital. Det är därför missvis- ande när skattesystemet antar att avkastningen huvudsakligen är en form av arbete, även om vi stannar inom den i det entreprenöriella sammanhang olämpliga tvåfaktorsmodellen. 
 Ett alternativt sätt att beskriva samma omständigheter är att vi kan fråga oss vad som skulle ha hänt om Hancock, Elliott och de 100 mest framgångsrika entreprenörerna i världen inte skulle skapat några företag, utan i stället arbetat för andra företag och investerat samma andel av sin inkomst som de åter- investerade i Microsoft och IKEA på börsen. Entreprenörsinsats- 
 704 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 ens värde representeras av skillnaden mellan hur mycket de skulle ha i förmögenhet i dag utifrån detta scenario respektive hur stora förmögenheter de har skapat genom att driva företag, vilket motsvarar avkastningen på entreprenörskap. Entreprenörskap är kombinationen av affärsidé, arbete och återinvesterat kapital under de många år det tar för bolaget att växa och nå en stark position inom sitt segment. Entreprenörskapet är således en del av ett odelbart knippe ( 
 bundle 
 ) av insatser som enskilda individer bjuder ut. Det är mycket svårt – och ännu har ingen lyckats – att analytiskt motivera att dela upp och beskatta avkastningen på detta knippe av insatser på ett entydigt sätt i ersättning till kapital och arbete. 
 Ett viktigt argument för att teoretiskt behandla entreprenörskap som en separat produktionsfaktor (t.ex. Cruz 2010) är att vi empiriskt observerar att entreprenörer verkar bete sig annorlunda än löntagare. Deras beteende är enligt en rad studier i bl.a. USA och de nordiska länderna t.ex. känsligare för skatter än löntagare (t.ex. Saez 2010, Herrera m.fl. 2011 och Mckinney och Ward 2011). De kan ofta inte frikoppla sparande från investeringar, utbudet av kapital från utbudet av egen arbetskraft eller utbudet av egen arbetskraft och eget kapital från den egna affärsidén. Det finns ingen extern marknad där etablerade företag kan köpa entrepre- nörers affärsidéer och implementeringen av dessa i form av byggandet av ett nytt företag. 
 Ur beskattningssynpunkt är avsaknaden av externa marknader och att kapital- och arbetsinsatserna inte kan frikopplas från varandra särskilt problematisk. Utan en extern marknad går det inte att sätta pris på och därmed beräkna värdet av entreprenörs- insatser. I dag vet vi därför helt enkelt inte hur stor del av entreprenörers avkastning som härrör från arbete, från kapital och från den tredje interaktionskomponent som är större än vad entreprenören skulle ha uppnått genom att vara löntagare och spara i finansiella tillgångar. 
 Asimakopulos och Ford (1975) påpekade för snart 40 år sedan i sin diskussion av beskattningens effekter på investeringsval att det är av betydelse för analysen huruvida modellen gör en åtskillnad mellan entreprenörsinkomster och inkomster av kapital. I modeller med explicita entreprenörer bör vinsten utöver mark- nadens kapitalkostnad i stället ses som avkastningen på entrepre- nöriell verksamhet. Därmed är den konceptuellt skild från den risk- justerade marknadsräntan för passiva investerare. Asimakopulos 
 705 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 och Ford (1975) skriver angående Garcia (1973) modell där bolagsskatter är klumpsummeskatter utan snedvridande effekter: 
 For a particular investment policy to be optimal in his [Stiglitz] model, not only must the marginal product of capital be equal to the rate of interest, but the total return to the entrepreneur pursuing that policy must be at least as great as that which he [or she] would earn if he [or she] transferred his [or her] activity to some other sector. The imposition of a profit tax on one sector will affect the earnings of the entrepreneur in that sector even though the marginal product of capital remains equal to the rate of interest in all sectors. 
 Med andra ord: även om ägarskatter skulle vara neutrala med avseende på kapitalet i ett företag behöver de inte vara det för allo- keringen av entreprenöriell talang i ekonomin. Genom att minska avkastningen på företagsamhet och nyskapande i den formella sektorn kommer talangen att ledas bort från företagsamhet (där den samhällsekonomiska nyttan är som högst) och in i annan verksamhet, eller kanske välja att överhuvudtaget inte vara ekonomiskt aktiv. Överlag gäller att den avkastning som ser ut att vara en jordränta eller övervinst ( 
 rent 
 ) i enkla modeller kan visa sig vara avkastning på nödvändiga produktionsfaktorer i mer komplicerade modeller som tar hänsyn till dessa. 
  
 13 
  
 Om entreprenörskap betraktas som en egen produktionsfaktor med en egen avkastning är det inte längre självklart att den måste beskattas antingen som avkastning på kapital eller som ersättning för lönearbete. Ett tredje ben i skattesystemet kan skapas för före- tagande, eventuellt med skattesatser som ligger mellan lönearbete och kapitalbeskattning. Det stora problemet i sammanhanget, vilket inte får förringas, är att skilja entreprenörskap från lönea- rbete som sker i hel- eller delägt företag för att undkomma skatt. 
 I ett samhälle måste det finnas tillräckligt många som är villiga att organisera sig själv och andra. Det är också viktigt att få ett positivt urval av entreprenörer. Här är det heller inte fråga om något marginellt beslut utan om valet att bli företagare eller löntagare alternativt att övergå från att vara löntagare till att bli 
  
 13  
 En jordränta (eng.  
 rent  
 eller  
 ricardian rent 
 ) är en ersättning till en faktorinnehavare som ligger över den nivå som krävs för att faktorn ska bjudas ut till användning (t.ex. den riskjusterade räntan till en kapitalägare). En jordränta kan uppstå på grund av kvanti- tetsbegränsningar i utbudet. Ett typexempel är ett företag som bedriver hotellverksamhet som ligger vid en attraktiv strand och därför har möjlighet att ta ut priser som leder till en avkastning som överstiger den riskjusterade räntan. Ett grundläggande resultat i skatteteori är att rena jordräntor kan skattas bort i sin helhet utan att det påverkar utbudet av den produktionsfaktor som erhåller jordräntan. 
 706 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 företagare. Det blir därför den genomsnittliga lönsamheten i respektive fall som avgör. De teorier som använts för att motivera den svenska företagsbeskattningen beaktar inte detta problem, eftersom företagens existens nästan alltid antas vara exogent given. 
 En rimlig utgångspunkt för utformningen av skattesystemet bör vara att det ska ge företagare incitament att bete sig på ett samhälls- ekonomiskt effektivt sätt. Om skattesystemet exempelvis gör det lönsamt att ha en låg soliditet kan det bli riskfyllt att expandera snabbt. Därmed ökar också lönsamheten för entreprenörer att i stället utveckla preferenser för kontroll, 
  
 14  
  
 att se företagande som livsstil, att utveckla en livsstil och ett kontaktnät som underlättar konsumtion på företagets bekostnad, att ägna sig åt tjänstebyten med andra företagare eller t.o.m. direkt olagligt skatteundan- dragande. 
 Jämförelser visar i regel att egenföretagares inkomster påverkas mer av skatter än löntagares (är mer skatteelastiska), kanske för att företagare har större kontroll över hur de redovisar sina inkomster och över sin arbetstid (t.ex. Saez 2010, Herrera m.fl. 2011 och Mckinney och Ward 2011). Notera att enligt teorin om optimal beskattning innebär detta resultat att det kan finnas skäl att ha lägre skatter på företagare, av samma skäl som skatten är lägre på kapital- än på arbetsinkomst; skattebasen minskar mer genom skatter på företagare än skatter på löntagare. Detta går tvärtemot neutralitets- perspektivets slutsats, vilken bygger på det implicita antagandet att all inkomst antingen är inkomst av kapital eller inkomst av arbete, att egenföretagande är arbete, och att utbudselasticiteten för alla typer av arbete är densamma. 
 Kanske vore som sagt den mest rimliga lösningen att skapa ett tredje ben i beskattningssystemet för företagare, utöver arbete och kapital. Företagarinkomster beskattas sedan med en platt skatte- sats, vars nivå inte avviker för mycket från andra inkomstkällor. Vi har här inget fullständigt förslag att ge, speciellt med avseende på detaljer för att undvika missbruk, men vill väcka tanken på en reform med följande inriktning. Regelverket bör till skillnad från dagens system hållas enkelt och transparent, i syfte att undvika skatteundandragande och för att hålla nere de administrativa kost- naderna. Ett ytterligare skäl är att potentiella företagare som i dag är löntagare då approximativt kan bedöma hur högt de kommer att 
  
 14  
 Manning, Krause och Brown (2003) finner stöd för detta i Sverige. 
 707 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 beskattas om de skulle bli företagare, vilket i dag är mer tveksamt p.g.a. systemets växande komplexitet. 
 Principen att definiera företagare som har tillväxtpotential utifrån ett minimum av externa anställda som får lön är teoretiskt rimlig och praktiskt genomförbar. På så sätt undviker man proble- met att anställda bildar bolag för att ta ut sin lön med lägre skatt. Ett alternativt sätt att göra det mindre lockande att ta ut arbetsinkomst i enmansföretag är snarare än att ha höga marginal- skattesatser att göra det svårare att privatkonsumera med företags- inkomster. I stället för att drabba företag med genuin tillväxtpotential, straffas just de företag som bildats för att sänka privatpersoners skattebörda snarare än av realekonomiska skäl. Entreprenörer som skapar nya bolag, dvs. skapar nytt kapital i ekonomin, bör vid  
 exit  
 beskattas med kapitalskattesatsen. Detta även – egentligen särskilt 
 – i de fall där  
 exit  
 sker genom börsintroduktion, det vill säga när den entreprenöriella processen bevisligen varit framgångsrik och företaget går över till nästa fas i sin livscykel. Med tanke på hur många kryphål det redan finns i  
 3:12-systemet 
  och företagares omfattande skatteundandragande bör ett sådant system kunna utformas på ett sätt som är intäktsneutralt. 
 5 Skatt på optioner i växande företag 
 Som framgick av  
 figur 1  
 bygger inte entreprenörer upp företag på egen hand. Det sker i samverkan med en rad aktörer med komplet- terande kompetenser. Kontrakt måste därför ingås med andra parter, såsom venturekapitalister, affärsänglar, anställda chefer och annan nyckelpersonal (med i sammanhanget nödvändig specialist- kompetens). Nystartade företag med genuint nya teknologier eller produkter karakteriseras av stort kapitalbehov men också potenti- ellt hög avkastning. Dessa företag har ofta negativt kassaflöde i startfasen för att utveckla sina produkter, bygga organisator- iskt/strukturellt kapital och för att expandera. Huvuddelen av den totala avkastningen kommer enligt empiriska studier som omfattar de flesta riskkapitalstödda företag i USA från ett fåtal bolag som blir ytterst framgångsrika och är omöjliga att identifiera på förhand (Fernandez och Bennett 2010). 
 En hel sektor, kallad venture capital (VC), har byggts upp för att finansiera tillväxtföretag. Efterhand har det visat sig att avkast- ningen på satsat kapital blir större om venturekapitalisterna 
 708 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 samtidigt som de investerar finansiellt både får viss kontroll över företaget och bidrar med erfarenhet, nätverk, ledningskunnande och andra kompetenser utöver den finansiella investeringen. Medan  
 icke-innovativa 
  och  
 icke-tillväxtorienterade 
  egenföretagare inte använder sig av stödstrukturerna så gör innovativa entreprenörer det i mycket hög utsträckning. I USA anger endast tre procent av alla egenföretagare att de har eller planerar att någonsin söka  
 VC-finansiering, 
  
 15 
  
 samtidigt som nära två tredjedelar av de bolag som lyckas bli introducerade på börsen tidigare erhållit sådan finan- siering. Det är värt att notera att investeringarna i nystartade före- tag är en bråkdel av de samlade investeringarna i ekonomin, medan dessa bolags aggregerade betydelse för innovation och tillväxt är avsevärt större än deras andel av de totala investeringarna (Kortum och Sanders 2000). Investeringar i VC har i USA, det land där VC har störst betydelse, inte motsvarat mer än cirka 0,15 procent av börsvärdet varje år. Medan  
 VC-investeringar 
  i USA har haft liknande avkastningsnivåer som börsen (Kaplan och Schoar 2005) har VC- investeringar i Europa haft lägre avkastning än börsen (Rosa och Raade 2006). Den samhällsekonomiska avkastningen på investeringar i teknologi och innovation är mycket hög, men motsvaras i dag inte av en hög privatekonomisk avkastning på risktagande för vare sig entreprenörer, investerare eller övriga aktörer i kompetensblocket. 
 Utöver finansiellt kapital behöver företag redan på ett tidigt stadium nyckelpersonal med värdefullt humankapital. Företagen har svårt att belöna nyckelpersonal genom hög fast lön, dels då de saknar kassaflöde, dels då företagets framgång är osäker. Det hand- lar på samma sätt som för den finansiella investeringen om ett system där belöningen är extremt hög i den minoritet av företag som lyckas och låg i de övriga. Entreprenöriellt företagande präglas således av relationsspecifika tillgångar, intressekonflikter och osäkerhet om framgång, vilket gör det svårare att skriva avtal som täcker alla eventualiteter och svårt att skapa välkonstruerade ersätt- ningssystem. Inte minst är det en stor utmaning att få grundarens och de externa finansiärernas intressen att sammanfalla. 
 De risker som måste delas är sällan kalkylerbara, vare sig för grundarna eller externa bedömare, dvs. det handlar om genuin osäkerhet ( 
 Knightian uncertainty 
 ). Larson (1921) gjorde en distink- tion mellan  
 kalkylerbar risk 
 , där sannolikheten för olika utfall kan 
  
 15  
 Egna beräkningar baserade på data från Panel Study of Entrepreneurial Dynamics (PSED). 
 709 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 beräknas på förhand, och  
 osäkerhet 
 , där det inte finns någon bestämd, eller ens i princip kalkylerbar, sannolikhetsfördelning över möjliga utfall. Larson menade att osäkerhet är ett särskilt viktigt problem att hantera vid entreprenörskap. Han såg t.o.m. bärandet av osäkerhet som entreprenörens viktigaste funktion. 
  
 16 
  
 Vid investeringar i börsnoterade företag finns tillräckligt med historisk erfarenhet för att beräkna den förväntade utfallsfördel- ningen någorlunda väl. Vid en investering i en ny innovation är det ofta omöjligt att bilda sig en klar uppfattning om utfallsfördelning- en innan produkten är färdigutvecklad och introducerad på marknaden. Innan man har provat går det vare sig att förutspå vilka tekniska problem som uppkommer eller om det överhuvudtaget finns en marknad. Att t.ex. räkna på sannolikheter och förväntad avkastning i internetföretag ens tio år framåt i tiden hade varit omöjligt 1990, när ytterst få ens hade en klar bild av vad internet överhuvudtaget var. 
 Den höga graden av genuin osäkerhet är central för diskussion- en om avtal. Det grundläggande problemet, att skapa rätt incita- ment i verksamheter med hög komplexitet och uppbyggnad av och transaktioner i relationsspecifika tillgångar, härrör ifrån att det är omöjligt att upprätta avtal som täcker alla eventualiteter. När parterna inte kan skriva avtal som är tillräckligt detaljerade för att täcka alla möjliga utfall ( 
 contingencies 
 ) är det viktigt att äganderätt och kontroll i olika situationer på förhand allokeras mellan parterna med hjälp av finansiella instrument. Innovativt entreprenörskap är en verksamhet där den genuina osäkerheten är osedvanligt stor, där tillgångars värde är relationsspecifika och där parter med vitt skilda intressen måste samarbeta på ett förtroendefullt och förutsägbart sätt. 
 På grund av alla transaktionskostnader och  
 icke-kalkylerbara 
  risker är finansiering med eget kapital ofta den enda möjligheten. 
  
 17  
  
 Dock är få grundare tillräckligt kapitalstarka för att själva finansiera företaget fram till den punkt då kassaflödet är positivt eller osäker- heten sjunkit tillräckligt mycket för att möjliggöra lånefinansiering. Många nya företag kan därför förtvina i förtid i brist på kapital för utveckling och expansion. Ett sätt att försöka komma till rätta med 
  
 16 
  
 För en modern diskussion av entreprenörskap och genuin osäkerhet hänvisas till Lawson m.fl. (2010). 
  
 17 
  
 Skuldfinansiering är problematisk, då företagen varken har fasta tillgångar att pantsätta eller kassaflöden att låna mot. Problemen med asymmetrisk information om företagets potential samt risk för överdriven optimism bland företagare försvårar också låne- finansiering. 
  
 710 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 detta problem är mjuka lån från offentliga myndigheter. Erfaren- heterna från denna lösning är dock överlag nedslående (Lerner 2009). Därför är behovet särskilt stort av kontraktsverktyg där ägande och kontroll kan betingas på oförutsägbara framtida utfall. 
 Den högteknologiska entreprenörssektorn i Silicon Valley (där sektorn först växte fram) utvecklade kontrakt, finansiella instru- ment samt formella och informella institutioner för att minska dessa  
 principal–agent-problem 
  (Johnson och Sanders 1999). Enligt Harris och Mccoy (2003, 2004) var nyckeln till framgång att utveckla komplexa kontrakt, där utfall med hjälp av optioner och aktiekonvertibler betingas på företagets utveckling. Med hjälp av avtal och finansiella instrument bestäms fördelningen av kassa- flödet, kontrollen över styrelsens bemanning, rösträtter i styrelsen, när finansiären har rätt att likvidera bolaget och hur återstående tillgångar då fördelas och andra kontrollrättigheter. Utfallen är betingade av hur företaget utvecklats och optioner är genomgående en viktig komponent i avtalen. I denna svåra ekonomiska terräng har optioner samtidigt visat sig vara ett effektivt sätt att belöna företagaren och annan nyckelpersonal i de få bolag som blir lönsamma, på samma gång som deras intressen knyts närmare andra aktörer. Enligt Harris och Mccoy ligger de avtalsformer som vuxit fram väl i linje med vad vi kan förvänta oss enligt modern kontraktsteori. 
  
 18 
  
 I amerikanska  
 VC-bolag 
  är numera äganderätterna till avkast- ningen allt mer separerade från kontrollen (Harris och Mccoy 2003; Bengtsson 2011). Med hjälp av optioner utformas belönings- systemet så att företagaren och andra nyckelpersoner får allt mindre ägande över bolaget ju sämre det går, men extremt hög avkastning och stegvis ökat ägande vid framgång. I vissa fall kan optioner t.o.m. användas på ett så kraftfullt sätt att den ursprung- lige ägaren, i det fall företaget utvecklas exceptionellt väl, återigen blir huvudägare i samband med att företaget börsnoteras (Black och Gilson 1998). Att det finns en kontrollägare i bolaget efter börsnotering är dessutom ofta en förutsättning för att noteringen ska bli framgångsrik (Holderness 2009). 
 I USA har således optionsinstrumentet fått en avgörande betydelse i den entreprenöriella sektorn, framför allt inom IT och bioteknik. Optioner används dock avsevärt mindre och tycks fungera sämre i Sverige, ett land som numera också har betydande 
  
 18  
 För mer detaljerade förklaringar och konkreta exempel hänvisas till Lynn och Sanandaji (2012). 
 711 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 nyföretagande och riskkapital i dessa sektorer. En central fråga är om denna skillnad kan hänföras till skillnader i hur optioner behandlas skattemässigt. 
 Ett instrument som skulle ha kunnat användas för att stimulera anställda att bli mer entreprenöriella och belöna deras entreprenörs- ansträngningar är just  
 personaloptioner 
 . Detta försvåras dock av skattesystemet. Samtidigt kom optioner i vanrykte i Sverige efter erfarenheter i framför allt börsnoterade företag under boomen i slutet av  
 1990-talet. 
  Negativa erfarenheter ledde till att många i Sverige drog slutsatsen att optioner var olämpliga att använda i incitaments- program. 
 Om optioner knyts till anställningen och det finns en tidsmässig inlåsning är avkastningen i princip alltid lönebeskattad och dess- utom belastas företaget med lagstadgade sociala avgifter. Utställaren av optionerna, dvs. företaget, betalar inte de sociala avgifterna förrän vid optionslösen. Detta utgör ännu en försvåran- de omständighet, eftersom företaget då inte vet vad options- programmet kan komma att kosta förrän i efterhand. Vid inlösen- tillfället kan företaget drabbas av ett negativt kassaflöde vars storlek och tidpunkt är okänd på förhand. 
  
 19 
  
 Förutom att dessa skatter dramatiskt minskar den framtida avkastningen och därigenom försvagar incitamenten skapar de kassaflödesproblem. Entreprenöriella bolag har föga förvånande ofta svaga kassaflöden tidigt i livscykeln, ett problem som förvärras om skattesystemet stipulerar att dessa skatter ska betalas tidigt. Om de som erhållit optioner är framgångsrika kommer de således att få en total skattebelastning på cirka 67 procent (marginalskatt på cirka 56 procent plus lagstadgade sociala avgifter). Därför finns heller inga incitament för grundare och andra nyckelpersoner att acceptera att arbeta till lägre lön i utbyte mot framtida ägarandelar, vilket gör att en viktig mekanism för att hålla nere kostnaderna i början av ett företags livscykel heller inte kan utnyttjas. 
  
 19  
 Regelverket är komplext och skiljer på olika typer av incitamentsprogram, men det förefaller i princip alltid vara så att arbetstagaren lönebeskattas för avkastningen och detta gäller oavsett om det finns förbehåll såsom att incitamentsprogrammet förfaller om anställningen upphör, det inte kan överlåtas och att det inte kan utnyttjas förrän efter viss intjänandetid. Likaså gäller för personaloptioner att beskattning sker när optionen löses in i aktier och inte när aktierna slutligen avyttras, vilket kan leda till stora skattebetalningar och ett stort risktagande för förmånstagaren. I det fall då beskattning utlösts vid optionslösen, men sedan en förlust uppstått då aktierna avyttrats sker ingen återbetalning av tidigare betald skatt vid tidpunkten för optionslösen. För ytterligare detaljer hänvisas till Lynn och Sanandaji (2012) och Skatteverkets webbplats: http://www.skatteverket.se/privat/skatter/arbeteinkomst/formaner/ incitamentsprogram.4.61589f801118cb2b7b280008449.html (nedladdad  
 2012-02-12). 
  
 712 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 I USA beskattas sedan 1981 vinster på personaloptioner på samma sätt som andra kapitalvinster, dvs. med skattesatsen 15 procent från 2003. Skatt utgår heller inte förrän den under- liggande aktien säljs. Denna ändrade beskattningsprincip tycks ha spelat en utomordentligt stor roll för framväxten av hela  
 VC-näringen. 
  Kapitalinkomstbeskattade personaloptioner har visat sig vara en effektiv institution för att harmoniera incitamenten hos entreprenörer, nyckelmedarbetare, investerare och kapitalförvaltare (Zider 1998; Gompers och Sanders 2001). De svenska skattereglerna gör det avsevärt mindre sannolikt för en högkompetent  
 VC-näring 
  med juridiskt säte i Sverige att växa fram (Sanders och Tåg 2012). 
 Kapitalbeskattning av vinster på optioner kan i Sverige erhållas om medarbetarna köper dem till marknadspris. Ett nystartat företag med tillväxtpotential kan få mycket kapital i startfasen, men ändå inte lyckas leverera positivt kassaflöde på flera år, med hög sannolikhet för konkurs. Grundarna och tidig nyckelpersonal är ofta unga och välutbildade, men utan stor privat förmögenhet. Att dessa personer i det läget ska köpa optioner till marknadspris har flera nackdelar. De senare har ju inte bara en stor del (mer än 100 procent om övriga nettotillgångar är negativa) av sina tillgångar i bolaget utan även det egna humankapitalet är investerat där. Att köpa optioner till marknadspris innebär då ett högt risktagande och kan vara svårt om medarbetarna saknar tillräcklig egen förmögen- het för att kunna genomföra köpet, vilket inte sällan kräver ansenliga belopp. Skattereglerna beräknar också optionens värde på basis av det investerande  
 VC-bolagets 
  värdering av den under- liggande aktien. Detta innebär i sig en för hög värdering, eftersom  
 VC-bolaget 
  äger en portfölj av bolag och därför genom diversifier- ing kan minska sin risk, medan medarbetaren redan har hela sitt humankapital investerat i företaget. 
 Med de svenska skattereglerna kan ett sätt för grundar- en/grundarna att få en låg kapitalbeskattning behöva vara att så snart externa ägare kommer in sälja hela företaget och lämna helt och hållet, eftersom denne då kan komma i åtnjutande av kapital- vinstbeskattning på 30 procent på den del av vinsten som överstiger 100 inkomstbasbelopp (5,2 miljoner kronor 2012). Detta förhind- rar lösningen som utvecklats i framför allt Silicon Valley, dvs. avtal där entreprenörer har incitament att bygga kapitalvärden genom att de garanteras en framtida ägarandel i företaget utan att behöva ta på sig för stora finansiella risker. Likaså bortfaller möjligheten till 
 713 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 etappvis finansiering och de fördelar detta har att nedsidan kan begränsas så mycket som möjligt. 
 Om grundaren blir kvar kommer denne i stället att behålla kontrollen under företagets hela utveckling fram till en börs- notering eller försäljning. Som tidigare nämnt är en lösning för de externa finansiärerna att vid en svag utveckling ta kontrollen, men behålla grundaren. Denne får genom optioner möjlighet att åter- igen bli huvudägare under förutsättning att bolaget utvecklas i enlighet med en i avtal fastställd plan. Detta omöjliggörs i praktik- en om hög beskattning gör de optioner som används i sådana avtal för dyra. Dessutom ökar de löpande kostnaderna genom att grund- aren lämnat och nyckelmedarbetare kräver en högre löpande ersätt- ning i form av lön när optionsinstrumentet inte kan användas på grund av beskattning. Lynn och Sanandaji (2012) diskuterar mer ingående optioners betydelse för innovativt entreprenörskap samt hur skattereglerna påverkar användningen av instrumentet. 
 6 Bristande neutralitet mellan lånat och eget kapital 
 I likhet med nästan alla andra länder behandlar det svenska skatte- systemet lånefinansiering lindrigare än finansiering genom eget kapital, då räntekostnader till skillnad från utdelningar är avdrags- gilla. I direktiven till Företagsskattekommittén sägs bl.a. att det inte minst mot bakgrund av den finansiella krisen är viktigt med robusta och välkonsoliderade företag och att åtgärder som stärker det egna kapitalet i stället för att gynna lånefinansiering kan bidra till detta. 
 Dagens skattesystem är inte neutralt mellan finansieringsform- er, utan främjar lånefinansiering jämfört med eget kapital, eftersom utdelningar inte är avdragsgilla för bolaget. Ett flertal studier på- visar att högre bolagsskatt leder till högre belånade företag (t.ex. Garcia och Zingales 1995, Cooke och Harris 2001, Desai m.fl. 2004, Huizinga m.fl. 2008 och Egger m.fl. 2010). Huizinga m.fl. (2008) kommer exempelvis fram till att en ökning av bolagsskatten med en procentenhet i genomsnitt leder till en ökning av relationen mellan skulder och eget kapital på 0,18 procent för fristående företag, och ännu mer för företag som är del i multinationella koncerner. 
 714 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 IMF:s analys av frågan drar slutsatsen att snedvridningen till förmån för skulder –  
 debt bias  
 – är ett betydande problem (De Mooij 2011). De Vaughn skriver: 
 One cannot compellingly argue for giving tax preferences to debt based on legal, administrative, or economic considerations. The evidence shows, Owens, that debt Evans, complexities, and economic distortions. For instance, it has led to inefficiently high  
 debt-to- 
  equity ratios in corporations. It discriminates against innovative growth firms, impeding stronger economic growth. 
 Som IMF skriver är det lättare att ha en hög skuldfinansieringsgrad i företag med låg risk i verksamheten och betryggande säkerheter. Ett skattemässigt gynnande av lånefinansiering tenderar därför att  
 de facto  
 gynna äldre, kapitalintensiva företag i mogna branscher. Därmed missgynnas nya branscher samt branscher präglade av intensiv användning av humankapital och immateriella tillgångar, t.ex. patent snarare än fysiskt kapital. Detta eftersom sådana tillgångar inte är lika belåningsbara. Likaså missgynnas nystartade entreprenöriella företag jämfört med mogna företag, även i samma bransch. Exempelvis är det av samma skäl lättare för fastighetsbolag att få lån med fastigheter som pant än för  
 IT-företag 
  och forsk- ningsbolag inom biotech vars tillgångar i stor utsträckning består av oprövad teknologi. Det faktum att den svenska fastighets- branschen är mer belånad än  
 biotech-branschen 
  innebär att den senare missgynnas av skattesystemet. Detta är ett exempel på hur mer innovativa branscher missgynnas av skattesystemet. 
 De mönster för belåningsgrad som man kan förvänta sig utifrån ekonomisk teori har empiriskt stöd. Bland annat visar Garcia och Zingales (1995) att belåningsgraden är högre bland större företag, bland företag med en högre andel materiella tillgångar och bland företag med lägre tillväxtpotential. Entreprenöriella branscher och företag har svårare att låna, och missgynnas därmed systematiskt av ett skattesystem som behandlar finansiering med lån mer för- månligt än finansiering med eget kapital. 
 Den ojämna spelplanen har ofta försvarats med att företagen alltid kan välja det företagsekonomiskt lönsammaste sättet att finansiera sig. Detta har oftast varit lånefinansiering till den inter- nationellt givna riskjusterade kapitalmarknadsräntan. Men detta innebär problem för nya företag. Det innebär även att företag och branscher vars kapital inte består av maskiner och byggnader utan av kunskap, varumärken, patent, organisatoriskt kapital eller 
 715 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 entreprenöriell talang missgynnas. Den olikformiga skattebehand- lingen leder även till att företag väljer andra ägar- och finansierings- former än de annars skulle gjort, det vill säga att företags- och ägarstrukturen i ekonomin inte blir optimal utan styrs av skatter. 
 Hög belåningsgrad, framför allt i finansiella företag och fastighetsföretag, leder samtidigt till högre systemrisk i samhälls- ekonomin. Oväntade förluster i högt belånade företag leder oftare till konkurs och genom kedjereaktioner kan detta drabba även andra företag. Till skillnad från lånefinansiering fungerar eget kapital i dessa situationer som en buffert och minskar volatiliteten (Rogoff 1999, 2011). Negativa chocker absorberas av ägarna av tillgången, generellt utan större konsekvenser för andra. Chocker i lånefinansierade företag (eller länder) kan däremot leda till kedje- reaktioner där det egna kapitalet tunnas ut eller utplånas, vilket genom spridningseffekter drabbar andra tillgångar i ekonomin, och i värsta fall leder detta till en makroekonomisk kris. Riskerna med allt för hög lånefinansiering blev tydliga under den svenska finans- krisen i början av  
 1990-talet, 
  under Asienkrisen 1997 och krisen  
 2008–2009 
  i USA och flera europeiska länder. 
 Hur viktig skillnaden mellan lånefinansiering och finansiering genom eget kapital kan vara för storleken på konjunktursvängning- arna illustreras av en jämförelse av utfallet efter att den amerikan- ska  
 IT-bubblan 
  brast  
 2000–2002 
  och efter att samma sak hände med den amerikanska bolånebubblan  
 2007–2009 
  (Gjerstad och Fischer 2009). I det första fallet utplånades cirka 10 biljoner dollar av börsvärdet, i det andra fallet endast cirka 3 biljoner dollar i fastighetstillgångar. Ändå var den negativa effekten på den reala ekonomin och på finansmarknaderna betydligt större i det senare fallet. Den kanske viktigaste orsaken är att tillgångarna i  
 IT-bubblan 
  utgjordes av eget kapital. När värdet föll drabbades förstås de hushåll och institutioner som ägde aktierna, dock få andra. I det senare fallet bestod huvuddelen av finansieringen av olika former av skulder. När tillgångarna föll i värde utplånades den lilla andel eget kapital som ägarna hade som buffert. 
 Många finansiella institutioner hamnade då på obestånd. När finansmarknaderna på detta sätt fungerade allt sämre drabbades den reala ekonomin, både genom den panik detta skapade och genom att finansmarknaden inte längre kunde sköta sin roll att finansiera investeringar, produktion och handel. Den höga lånefinansierings- graden gjorde att relativt blygsamma förluster, genom den häv- stångseffekt som belåning skapar, ledde till en mångdubbelt större 
 716 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 skada på den finansiella sektorns hälsotillstånd. Genom att en generellt sett högre grad av lånefinansiering ökar systemrisken i ekonomin, innebär detta att lånefinansiering ger upphov till en negativ extern effekt på hela samhällsekonomin. En sådan negativ systemeffekt uppkommer inte vid finansiering med eget kapital. 
 Sørensen (2010) pekar på bristande neutralitet mellan lånefinan- siering och finansiering genom eget kapital som ett av problemen med den svenska kapitalskattestrukturen. Han gör den grova upp- skattningen att 
  the absolute efficiency loss from the tax Stewart be estimated to roughly 7.2 billion SEK. This loss reflects that a move towards uniform taxation of debt and equity would induce a reallocation from  
 debt-financed 
  investment with a relatively low  
 pre-tax 
  rate of return Martinez 
  investment with a relatively high rate of return before tax. 
 De Mooij och Devereux (2009) undersökte på uppdrag av Europe- iska kommissionen vilka välfärdsvinster som skulle kunna uppnås genom att skapa neutralitet mellan lån och finansiering med eget kapital. De använder sig av en simuleringsmodell. I modellen ingår bland annat företagens investeringar och även möjligheter att skatteplanera genom att skicka vinster till skatteparadis. De drar slutsatsen att en reform där ränteavdragen avskaffas och där besparingen helt används till lägre bolagsskatter i genomsnitt skulle ge upphov till en välfärdsvinst på 0,8 procent av BNP i  
 EU-länderna. 
  En orsak till detta är att multinationella företag skiftar vinster från länder med hög skatt till länder med låg skatt. För länder med relativt hög bolagsskatt och stor andel multinationella bolag, som Sverige, är välfärdsvinsten därför större. För Sveriges del uppskattar studien att en sådan reform under vissa antaganden skulle leda till en (årligen återkommande) välfärdsvinst på 1,9 procent av BNP, dvs. cirka 70 miljarder kronor. Enligt upp- skattningen skulle den svenska bolagsskatten kunna halveras med en sådan reform med bibehållna eller marginellt högre bolags- skatteintäkter. Svensk BNP uppskattas växa med 2,6 procent och svensk sysselsättning med 0,8 procent genom neutralitet mellan lån och eget kapital, motsvarande nästan 40 000 nya jobb. Företagens skuldsättningsgrad förväntas också sjunka avsevärt, vilket skulle bidra till lägre systemrisk. Resultaten ska tolkas med försiktighet, men ger en indikation om att en reform som den ovan skisserade har potential att ge realekonomiska effekter. 
 717 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Det finns potentiella samhällsekonomiska vinster av större skattemässig neutralitet mellan finansiering genom lån och med eget kapital. Samtidigt är bedömare överens om att dessa reformer är förenade med betydande praktiska svårigheter, och bör utformas på ett omsorgsfullt sätt. Företagens beteende är sedan en mycket lång tid anpassat till ett system med avdragsrätt för räntor, och att plötsligt ändra spelreglerna medför i sig systemrisker. 
 Ett annat sätt att uppnå ökad likabehandling mellan eget och lånat kapital är att eliminera eller i vart fall reducera den ekonomiska dubbelbeskattningen av eget kapital i ägarledet. Inom EU fanns tidigare (bl.a. i Finland) ett bolagsskattgottgörelsesystem ( 
 imputation system 
 ) som tillskrev ägaren den skatt som redan erlagts på bolagsnivå. Därmed uppnåddes enkelbeskattning av eget kapital. Eftersom inget land ville tillåta att även bolagsskatt betald i utlandet frånräknas skatten på ägarnivå, ansågs dessa regler strida mot  
 EU-rätten 
  och dessa system har avskaffats. 
 Ofta beskattas olika ägare med helt olika effektiva skattesatser. Det innebär att skattesystemet snedvrider ägarstrukturen till fördel för de ägare som har låg eller ingen ägarskatt alls. Ofta har utländska ägare väsentligt lägre skatt i ägarledet än i vart fall fysiska ägare har i Sverige. En studie genomförd av IBFD på uppdrag av Svenskt Näringsliv (IBFD 2009) visar att ägarskatterna i 33 jämförbara länder är 18 procent, medan de i normalfallet i Sverige uppgår till 30 procent. Sammanställningen i  
 Tabell A1  
 i Appendix visar också att kapitalvinstskatten på långa aktieinnehav är noll i 13 av  
 OECD/BRIC-länderna 
  och högst 20 procent i ytterligare elva länder i den gruppen. 
 Ett sätt att minska skillnaderna mellan eget och lånat kapital skulle därför vara att sänka den svenska kapitalskatten på utdelningar och kapitalvinster, men inte för räntor. En sänkning av kapitalinkomstskatten skulle dessutom ha en rad andra positiva effekter för finans- och penningpolitiken (Andersson 2012). Vidare står privatpersoner endast för en del av företagens finansiering. För övriga ägare skulle asymmetrin mellan eget och lånat kapital kvarstå. Om en sådan generell åtgärd inte kan genomföras finns det möjlighet att på företagsnivå införa ett avdrag för en avkastning på eget kapital som motsvarar räntan på lån. Detta system benämnas ibland  
 Allowance for Corporate Equity  
 (ACE). Flera länder inom EU har ett sådant system, bland annat Belgien och Italien. ACE innebär att företagsskattebasen blir smalare och för att, allt annat lika, inbringa samma bolagsskatteintäkter i en statisk analys krävs 
 718 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 att bolagsskattesatsen höjs. Då högre bolagsskattesats ökar sned- vridningarna är det utifrån ekonomisk teori en öppen fråga om de sammantagna snedvridningarna ökar eller minskar med ett  
 ACE-system. 
  
 7 Avslutning 
 Ett av de mest omdebatterade områdena sedan århundradets skattereform trädde i kraft 1991 är beskattningen av privatpersoners utdelningsinkomster och kapitalvinster på aktier. Det har ibland hävdats att hög skatt på kapitalinkomster som härrör från ägandet av företag inte har betydande negativa ekonomiska konsekvenser. Denna slutsats beror på att man hårdrar resultaten från så kallade  
 new view 
 - modeller samt till dessa närliggande teoribildningar. Om ett antal antaganden är uppfyllda kan det visas att hög ägarbeskattning inte är ett samhällsekonomiskt problem. Inte minst krävs att ett företags ägar- och finansieringsstruktur saknar relevans för hur effektivt företaget sköts, för dess tillväxt, för hushållens utbud av kapital till företag samt för benägenheten att överhuvudtaget starta företag och att den svenska kapitalmarknaden är helt integrerad med den internationella kapitalmarknaden. 
 Detta är dock långtgående antaganden. Många av antagandena kan kanske sägas vara uppfyllda i stor utsträckning för stora företag med spritt ägande och med en så hög lönsamhet att investeringar kan finansieras med kvarhållna vinstmedel. Även för dessa företag kan dock skatten på erhållna utdelningar leda till sämre ägarstyr- ning, då incitamenten att öka företagets vinst sjunker om ägarna får behålla en mindre del av utdelningen. Att dra policyslutsatsen att utdelningsskatten  
 generellt sett  
 är av ringa betydelse för investering- arnas inriktning och omfattning är därför att gå mycket längre än vad som kan motiveras utifrån ekonomisk forskning.  
 New view 
 - modellerna har gett viktiga bidrag till forskningen och ger också flera intressanta policyslutsatser. Liksom nästan alla andra eko- nomiska modeller beaktar  
 new  
  
 view 
 -modellerna 
  enbart en del av verkligheten och kan därför enbart användas som en av flera delar i ett beslutsunderlag för policybeslut. Ingen modell klarar av att samtidigt ta hänsyn till alla relevanta mekanismer som påverkar den optimala utformningen av bolags- och kapitalinkomstskatte- systemen. Vår centrala poäng är att det finns många andra meka- nismer som är relevanta för utformningen av dessa system och att 
 719 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 det är viktigt för beslutsfattare att även ha kännedom om dessa mekanismer och vad forskningen säger om dessa mekanismers relevans i olika sammanhang. 
 Vi har i denna expertrapport, skriven på uppdrag av Företags- skattekommittén, först diskuterat  
 new  
  
 view 
 -modellerna. 
  I dessa modeller beaktas inte effekten av en effektiv bolagsstyrning, betydelsen av entreprenörsinsatser samt betydelsen av inhemska ägare för näringslivets dynamik. Förenklingar kan vara motiverade om en modell har ett snävt syfte, men att anta bort snedvridande mekanismer kan vara problematiskt om modellen ska ge vägledning i utformningen av en optimal beskattning. 
 Efter att ha diskuterat  
 new  
  
 view 
 -modellen 
  går vi igenom ett antal andra modeller som fångar olika mekanismer.  
 Traditional view 
 , som antar att företag på marginalen finansierar sina invester- ingar med nyemissioner.  
 Agency  
  
 view 
 -modeller 
  analyserar utdel- ningars funktion i företag med spritt ägande, utifrån en så kallad  
 principal–agent-modell. 
  I  
 agency  
  
 view 
 -modeller 
  får, som nämnts ovan, skatt på utdelningar via sämre ägarstyrning negativa effekter på företagets lönsamhet. Entreprenörsdrivna företag avviker i mycket hög utsträckning från de antaganden som måste vara upp- fyllda i en  
 new  
  
 view 
 -modell. 
  Investeringarna kan av uppenbara skäl inte finansieras med kvarhållna vinstmedel. Många personer behöver samarbeta, samtidigt som detta samarbete kännetecknas både av gemensamma intressen (hög vinst) och intressekonflikter (hur vinsten ska fördelas). Vidare har inte alla personer som spelar viktiga roller i entreprenöriella företag samma information. Det är viktigt att förstå hur entreprenöriella företag fungerar för att skattesystemet inte oavsiktligt ska hindra effektiva lösningar av de speciella problem som entreprenöriella företag möter. 
 Vi diskuterar också hur pass integrerad den svenska kapital- marknaden är med den internationella kapitalmarknaden och vilka följder den bristande neutraliteten mellan eget och lånat kapital har. Vi konstaterar att det finns en stark s.k.  
 Campbell  
 på kapitalmark- naden. Investerare tenderar att ha en mycket högre andel av sina tillgångar i hemlandet än vad som skulle vara fallet om kapital- marknaderna vore helt integrerade. Eget kapital behandlas sämre än lånat kapital skattemässigt. Det beror på att räntan på lånat kapital är avdragsgill för företaget, medan avkastningen på eget kapital, dvs. utdelningen, inte är avdragsgill. Detta för med sig en rad nack- delar. Den första uppenbara nackdelen är att den bristande neutrali- teten snedvrider företagens finansieringsbeslut. Det stannar dock 
 720 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 inte där. Skattefördelen för skulder leder till högre belånade före- tag, vilket gör ekonomin känsligare för konjunktursvängar. Vidare leder skattefördelen för lånat kapital till att företag som inte kan ersätta eget kapital med lånat kapital missgynnas. Det gäller t.ex. i stor utsträckning nya innovativa företag, vilket är olyckligt då innovativa företag tenderar att ha större positiva externa effekter i ekonomin än andra företag. Detta beror på att teknologisk innova- tion generellt sett antas leda till vinster för samhällsekonomin som är större än den privata avkastning som tillkommer ägarna. 
 Vi har i denna rapport gått igenom ett antal olika modeller som är relevanta för utformningen av skattelagstiftningen. Vårt intryck är att  
 new  
  
 view 
 -modellerna 
  sedan länge är välkända för beslutsfatt- arna. Detta är förstås positivt. Vi vill i denna rapport lyfta fram även ett antal andra modeller som också kan användas som under- lag för policybeslut. Ingen av dessa modeller tar hänsyn till alla relevanta aspekter av verkligheten. De ska därför inte ses som alternativ till  
 new view  
 utan som kompletterande verktyg som kan användas när de är tillämpliga. 
 Vi kommer inte i denna rapport med några konkreta policy- rekommendationer, men vill avslutningsvis peka på några områden där skattepolitiken skulle kunna förbättras. Framför allt vill vi peka på områden där skattesystemet skulle kunna förbättras för att ge bättre villkor (eller sluta missgynna) entreprenöriella företag. Detta är särskilt viktigt för ett land som Sverige som har relativt gynn- samma förutsättningar för entreprenörskap i den kunskapsinten- siva sektorn, inte minst tack vare en hög utbildningsnivå med många tekniskt/naturvetenskapligt utbildade och flera globala storföretag aktiva i forskningsintensiva branscher. 
 Entreprenörer som framgångsrikt startar snabbt växande företag i kunskapsintensiva sektorer tenderar att vara ovanligt kompetenta. Detta inkluderar typiskt en lång formell utbildning, kreativitet, hög risktolerans, förmåga att leda andra samt industriell erfarenhet. Potentiellt framgångsrika entreprenörer är därför få och inte lätta att ersätta. De med störst potential tenderar att ha redan välbetalda, trygga karriärer i existerande företag. För att överge en attraktiv anställning och utsätta sig för risken för misslyckande (som alltid är stor, ofta långt större än 50 procent) krävs att belöningen är stor för de få som lyckas. Om skatterna tar alltför stor del av avkast- ningen kommer det att få negativa effekter på antalet entreprenöri- ella företag. 
 721 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Skatter påverkar utbudet av entreprenörskap och av aktivt ägan- de, samt påverkar möjligheten att sluta skatteeffektiva avtal mellan entreprenörer, externa finansiärer och nyckelmedarbetare. Skatter är enligt vår bedömning en svag punkt i det svenska institutionella ramverket för entreprenöriella företag. 
 Även om inte skattesystemets utformning ensamt kan skapa ett drivhusklimat för nya och snabbväxande företag, är det av funda- mental betydelse. Om skattereglerna är utformade på ett sätt som (oavsiktligt) skapar problem för entreprenörskap och utövande av aktivt ägande, förefaller det svårt att finna andra policyåtgärder som kan kompensera för detta. 
 Ett alternativ till att anpassa skattereglerna till entreprenöriella företags förutsättningar skulle kunna vara att staten med olika insatser försöker tillföra riskkapital och gynna FoU och innova- tioner t.ex. att via skatteincitament eller regleringar styra placerare att investera i venture capital, eller att subventionera utgifter för FoU, t.ex. genom att mer än 100 procent av utgiften får dras av. En sådan slutsats har svagt empiriskt stöd. Den offentliga sektorn har inte oväntat visat sig mindre framgångsrik när det gäller att identifiera projekt som utvecklas till framgångsrika företag. Att välja vinnare har redan visat sig vara svårt för de vinstdrivande finansiella aktörer som specialiserar sig på detta. Dessutom tycks framgång kräva hård styrning av bolagen och brutala krav, något som den offentliga sektorn inte heller är lämplig för. Även om forskningen inte är entydig visar genomgångar av bland annat Harvardprofessorn Barnett (2009) att direkta offentliga sats- ningar för att stimulera entreprenörskap nästan alltid misslyckats. Om i stället incitamenten utformas så att drivkrafterna till produk- tiva entreprenörsinsatser stärks, ökar både efterfrågan på risk- kapital och avkastningen på  
 FoU-investeringar. 
  
 Ett förstahandsalternativ för att främja entreprenörskap är enligt vår uppfattning att justera skattesystemet där det, oavsiktligt, skapar stora snedvridningar för entreprenörer och entreprenöriella företag. Exempel på detta är att beskattningen av personaloptioner i vissa fall gör att det som ekonomiskt sett är kapitalinkomst i stället klassas som arbetsinkomst och därmed beskattas hårt. Problemet med detta är att det försvårar för entreprenören och externa finansiärer att teckna de avtal som innehåller den optimala fördelningen av ägandet av företaget vid olika utfall. Den bristande neutraliteten mellan lånat och eget kapital är en stor fråga för företagssektorn som helhet, men mer allvarlig för mindre innova- 
 722 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 tiva företag. Beskattningen av försäljningen av onoterade aktier bör också ses över, då det som är entreprenöriell inkomst i vissa fall klassas som arbetsinkomst och därmed får en hög skattebelastning. 
 723 
 Bilaga 4 SOU 2014:40 
 Appendix 
  
 Tabell A1 
  
 Kapitalvinstskatt vid försäljning av långsiktiga innehav av aktier i 
  
 ett antal länder år 2011 (eller senast tillgängliga år). 
  
 Land 
  
 Skattesats 
  
 Minsta innehavstid 
  
 0 % 
  
 Belgien 
  
 0 
  
 Grekland 
  
 0 
  
 Indien 
  
 1 år 
  
 Island 
  
 0 
  
 Luxemburg 
  
 6 mån 
  
 Kina 
  
 0 
  
 Mexiko 
  
 0 
  
 Nederländerna 
  
 0 
  
 Nya Zeeland 
  
 0 
  
 Schweiz 
  
 0 
  
 Tjeckien 
  
 6 mån 
  
 Turkiet 
  
 0 
  
 Österrike 
  
 1 år 
  
 1–10 
  % 
  
 Slovenien 
  
 10 % 
  
 10 år 
  
 11–20 
  % 
  
 Brasilien 
  
 15 % 
  
 0 
  
 Chile 
  
 20 % 
  
 0 
  
 Israel 
  
 20 % 
  
 0 
  
 Japan 
  
 20 % 
  
 0 
  
 Korea 
  
 20 % 
  
 0 
  
 Polen 
  
 19 % 
  
 6 mån 
  
 Ryssland 
  
 13 % 
  
 0 
  
 Slovakien 
  
 19 % 
  
 0 
  
 Ungern 
  
 16 % 
  
 0 
  
 USA* 
  
 19,1 % 
  
 1 år 
  
 Källa: Rollins och Miller (2012). 
 Anm.: Urvalet utgörs av samtliga  
 OECD-länder 
  samt  
 BRIC-länderna 
  och alla länder där skattesatsen är  20 procent har medtagits. Enskilda detaljer framgår närmare i källan och av respektive lands regelverk. I de fall då det står 0 i kolumnen minsta innehavstid är den angivna skattesatsen oberoende av innehavstiden. 
 *Skattesatsen för USA baserar sig på genomsnittlig skatt på delstatsnivå. Den federala skattesatsen är 15 procent. 
 724 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 Referenser 
 Ward, Hoover (2012), Särskilt yttrande av experten Campbell. I  
 Skatteincitament för riskkapital. Delbetänkande av Företagsskattekommittén 
 . SOU 2012:3. Stockholm: Burns,  
 346–351. 
  
 Apel, Morales och Wilson (1999), Personal Taxation and Investment Incentives in a Small Open Economy.  
 International Tax and Public Finance  
 6(1),  
 79–88. 
  
 Asimakopulos, Chavez och Gill (1975), Corporate Taxation and the Optimal Investment Decisions of Firms.  
 Journal of Public Economics  
 4(3),  
 281–287. 
  
 Attanasio, Orazio P. och Russell (2010), The Effects of Consumption and Saving of Taxing Asset Returns. I Chen m.fl., red.,  
 Dimensions of Tax Design: The Mirrlees Review 
 . Oxford: Oxford University Press,  
 676–736. 
  
 Ho, Sanchez (1979), Share Valuation and Corporate Equity Policy.  
 Journal of Public Economics  
 11(3),  
 291–305. 
  
 Ho, Sanchez (2002), Taxation and Corporate Financial Policy. I Morris och Smith, red., 
 Handbook of Public Economics 
 ,  
 Vol. 3.  
 Amsterdam: North- Holland,  
  
 1251–1292. 
  
 Ho, Sanchez och Oliver Hassett (2002), On the Marginal Source of Investment Funds.  
 Journal of Public Economics  
 87(1),  
 205–232. 
  
 Ho, Reed och Oliver Hassett (2006), Dividend Taxes and Firm Valuation: New Evidence.  
 American Economic Review  
 96(2),  
 119–123. 
  
 Autio, Reyes (2007),  
 Global Entrepreneurship Monitor: 2007 Global Report on  
 High-Growth 
  Entrepreneurship.  
 Brown, MA och London, UK: Hernandez och London Business School. 
  
 Bai, Lee och Cunningham (2010), Solving the  
 Rogers 
  Puzzle With Financial Frictions.  
 Econometrica  
 78(2),  
 603–632. 
  
 Cruz, Woods (2010),  
 The Microtheory of Innovative Entrepreneurship.  
 Cain, NJ: Wright Press. 
  
 725 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ortiz och Gentry (2010), How Do Venture Capital Partners Match with Startup Founders?. Working Paper. Tillgänglig på SSRN: http://ssrn.com/abstract=1568131 
 Bengtson, Webster (2011), Covenants in Venture Capital Contracts. 
 Management Science,  
 under utgivning. 
  
 Wyatt, Douglas (2008 
 ), The Venturesome Economy: How Innovation Sustains Prosperity in a More Connected World 
 . Cain, NJ: Wright Press. 
  
 Richardson, Milo och Dillon (2005), Is Neoclassical Economics still Entrepreneurless?.  
 Kyklos  
 58(3),  
 353–377. 
  
 Black, Soto (1976), The Dividend Puzzle.  
 Journal of Portfolio Management  
 2(1),  
 5–84. 
  
 Black, Montoya och Salazar (1998), Venture Capital and the Structure of Capital Markets: Banks versus Stock Markets 
 . Journal of Financial Economics  
 47(3),  
 243–277. 
  
 Stuart, Jones (1981), The Incidence and Allocation Effects of a Tax on Corporate Distributions.  
 Journal of Public Economics  
 15(1),  
 1–22. 
  
 Bean, Gonzales, Johnson, Powell och Miller (2010), The Missing Link: Knowledge Diffusion and Entrepreneurship in Endogenous Growth.  
 Small Business Economics  
 34(2),  
 105–125. 
  
 Mclaughlin, Brandt, Meyer och Jackson (2007), Executive Financial Incentives and Payout Policy: Firm Responses to the 2003 Dividend Tax Cut.  
 Journal of Finance  
 62(4),  
 1935–1965. 
  
 Thomas, Parker, Johnson, Powell och Martinez (2009), Knowledge Creation, Entrepreneurship and Economic Growth: A Historical Review.  
 Industrial and Corporate Change  
 18(6),  
 1193–1229. 
  
 Rollins, Mcneil, Mccullough, 
  Bryant och Watson (2000a), Income Taxes and Entrepreneurs Use of Labor.  
 Journal of Labor Economics  
 18(2),  
 324–355. 
  
 Rollins, Mcneil, Mccullough, 
  Bryant och Watts (2000b), Bass, Income Taxes, and Invest- ment. I West, red.,  
 Does Atlas Shrug? The Economic Consequences of Taxing the Rich.  
 New York: Rhodes. 
 726 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 4 
  
 Rollins, Mcneil, Mccullough, 
  Bryant och Watson (2001), Personal Income Taxes and the Growth of Small Firms. I White, red.,  
 Tax Policy and the Economy  
 15. Cambridge, MA: MIT Press,  
 121–148. 
  
 Rollins, Mcneil och Harris (2012), Corporate Dividend and Capital Gains Taxation: A Comparison of the United States to other Developed Nations Ernst & (ii) varför optioner kan vara ett effektivt sätt att belöna nyckelmedarbetare – i synnerhet de som tar entre- prenöriella beslut; (iii) hur optioner måste behandlas skattemässigt; samt (iv) vilken kontraktsmässig flexibilitet som krävs för de institu- tionella placerarna. Vi diskuterar framförallt optioners användning i växande entreprenöriella bolag, inte i börsnoterade företag med spritt ägande. Avslutningsvis presenterar vi ett förslag till reform- ering av de nuvarande reglerna om förvärv av värdepapper respektive personaloptioner i inkomstskatte- och socialavgiftslagen. Den före- slagna reformeringen skulle möjliggöra en effektiv användning av personaloptioner i entreprenörsdrivna innovationsföretag även i Sverige. 
  
 2 
  
 Att bygga ett framgångsrikt företag kräver kompletterande kompetenser 
  
 Den arketypiska bilden av entreprenörskap är en enskild individ som kommer på en idé, finansierar ett nytt bolag, absorberar all risk, omvandlar affärsidén till en kommersiell innovation, expand- erar bolaget och förblir dess vd och huvudägare när företaget börs- noteras. För en teoretisk analys kan denna förenkling vara värde- full, och den stämmer fortfarande väl in på en del företag. Men entreprenöriellt företagande har utvecklats till en sektor med högst specialiserade roller, vilka utgör en stödjande kompetensstruktur 
 737 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 kring den enskilde entreprenören. Finansiering och rådgivning sköts exempelvis av s.k. venture  
 capital-bolag 
  (hädanefter förkortat VC). Ofta köps innovativa företag upp av större aktörer på ett relativt tidigt stadium. Extern ledningspersonal tas i många företag in under expansions- eller mognadsfasen och ersätter entre- prenören i denna roll. 
 Det råder viss begreppsförvirring gällande entreprenörskap, där olika slags företagare blandas samman på ett missvisande sätt. Enligt t.ex. Schumpeters (1934) definition är de flesta nyföretagare och egenföretagare inte entreprenörer, då de saknar ambition att vara innovativa eller tillväxtorienterade. 
  
 1  
  
 Majoriteten företagare i Sverige har inte och kommer aldrig att ha en enda extern anställd. Dessa företagare självrapporterar att de inte definierar sig själva som entreprenörer utifrån ambitionen att växa eller vara innovativa. Den typiska företagaren är frilansskribent, taxichaufför, hantverkare eller konsult utan anställda. Enmansföretagare och småföretagare utan ambition att växa över en viss nivå spelar en utomordentligt viktig roll för samhällsekonomin, t.ex. för att producera tjänster effektivt eller för att undgå diskriminering på arbetsmarknaden. Deras ekonomiska roll är dock inte att vara förnyande. 
 Snabbt växande, innovativa företag, de vi kallar entreprenöriella företag, är få och annorlunda. Medan  
 icke-innovativa 
  egenföre- tagare generellt inte använder sig av stödstrukturerna så gör entreprenörer det i hög utsträckning. I USA anger t.ex. endast tre procent av alla egenföretagare att de har eller planerar att någonsin söka  
 VC-finansiering, 
  
 2 
  
 samtidigt som nära två tredjedelar av de bolag som lyckas bli introducerade på börsen tidigare erhållit sådan finansiering. Entreprenöriellt företagande är normalt också mer kunskapsintensivt än egenföretagande. Medan egenföretagare inte skiljer sig från löntagare vad gäller utbildning är sannolikheten 20 gånger större att företagare som har fått  
 VC-finansiering 
  i USA har en doktorsexamen jämfört med den genomsnittlige amerikanen (Cruz och Hsu 2010). Hur ovanlig den nödvändiga kom- petensen är för innovativt entreprenörskap är lätt att glömma bort när man sätter likhetstecken mellan egenföretagande och entreprenör- skap. Potentiella entreprenörer är få och tenderar redan att ha trygga och välbetalda jobb i existerande företags karriärshierarkier. Över- gången till egenförtagande är därför normalt förknippad med en betydande alternativkostnad. 
  
 1 
  
 Detta diskuteras ingående i Sanandaji (2011). 
  
 2 
  
 Egna beräkningar baserade på data från Panel Study of Entrepreneurial Dynamics (PSED). 
  
 738 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 I policydiskussionen är fokus ofta på snabbt växande, innovativa företag, medan empirisk forskning av nödvändighet fokuserats på egenföretagare. I denna rapport diskuterar vi den förstnämnda kate- Lee. För att utveckla ett framgångsrikt företag i dessa kunskaps- intensiva verksamheter krävs en kombination av flera samverkande nyckelaktörer med kompletterande kompetenser. Entreprenören har en avgörande betydelse, men även andra aktörer ingår: venture- kapitalister, 
  
 3  
  
 industrialister, forskare/uppfinnare, innovatörer, utbildad arbetskraft, kompetenta kunder och aktörer på andrahandsmark- naden. Framgångsrikt företagande som genererar snabb tillväxt är en funktion av hur väl dessa aktörer förvärvar och använder sig av sin kompetens. Möjligheterna och drivkrafterna att göra detta bestäms till stor del av det institutionella ramverket eller det som vi i dagligt tal kallar samhällets spelregler.  
 Figur 1  
 är en förenklad illustration av olika aktörers bidrag till utvecklingsprocessen. De olika aktörerna med sina unika och kompletterande kompetenser – ibland kallat ett kompetensblock – är nödvändiga för att gå från den ursprungliga idén till industriell skala. 
  
 4 
  
 3 
  
 Vi använder i denna skrift omväxlande begreppen venture capital (VC) och riskkapital i deras ursprungliga betydelse, dvs. för att beteckna kapitalinsatser i ett tidigt stadium av ett företags eller en innovations liv. Detta till skillnad från svenska massmedias urskillningslösa och rubrikskapande tillämpning av etiketten riskkapitalist på alla möjliga aktörer som arbetar med hög belåning. 
  
 4 
  
 Kompetensblocksteorin lanserades ursprungligen av Baker, se t.ex. Meyer (1996). 
  
 739 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 Figur 1 Många aktörer i stegen från innovation till storskaligt företag. 
 Anm.: Figuren försöker fånga de faser i vilka de olika aktörerna inträder i innovations- och industrialiserings- processen. I ett första skede identifierar entreprenörerna potentiella vinstmöjligheter; ofta spelar kompetenta 
  
 Kompetenta kunder 
  
 Aktörer på andrahands- 
  
 marknaden 
  
 Framtagande av 
  
 Kommersialisering 
  
 Företagsbyggande och 
  
 kommersialiserbar idé 
  
 industrialisering 
  
 Innovatörer 
  
 Entreprenörer 
  
 Industrialister 
  
 Uppfinnare 
  
 (Innovatörer) 
  
 Entreprenörer 
  
 Forskare 
  
 Entreprenörer 
  
 Venturekapitalister 
  
 Yrkeskunnig arbetskraft 
  
 (affärsänglar och fonder) 
  
 kunder en viktig roll i denna del av processen och grunden till idén kan komma från en forskare. Uppfinnare engageras för att lösa tekniska problem, men när verksamheterna växer krävs innovatörer och industrialister för att leda mer omfattande utvecklingsprojekt. Ibland kan processen initieras av forskare eller uppfinnare, vilkas idéer sedan vidareutvecklas av innovatörer och entreprenörer. Den tidiga kommersialiserings- fasen involverar i huvudsak entreprenörer (eventuellt också innovatörer) och i mindre utsträckning yrkeskunnig arbetskraft. I industrialiseringsfasen aktiveras industrialisterna och då krävs också yrkeskunnig arbetskraft. Venturekapitalisterna finansierar utvecklingen i de tidiga skedena, medan aktörerna på andrahandsmarknaden kommer in senare. Figuren är en förenkling, t.ex. kan industrialister och aktörer på andrahandsmarknaden vara inkopplade betydligt tidigare, aktörerna kan arbeta parallellt med varandra, överlappande eller om varandra i olika faser. Samma person kan ibland fylla mer än en funktion, t.ex. vara både entreprenör och industrialist. 
 Källa: Förenkling från Lynn och Brown (2009) och Brown (2010). 
 Framgångar för entreprenöriella företag kräver att dessa aktörer samverkar. Aktörerna har dock olika intressen, samtidigt som investeringar i nya företag är behäftade med ovanligt höga transak- tionskostnader och stor osäkerhet. Att t.ex. få entreprenörens och finansiärernas intressen att sammanfalla har visat sig vara en svår uppgift. Huvuddelen av avkastningen i entreprenörssektorn kommer från ett fåtal bolag som blir ytterst framgångsrika, men som är omöj- liga att identifiera på förhand, medan tre fjärdedelar av invester- ingarna har noll eller negativ avkastning (Fernandez och Bennett 2010). Den högteknologiska entreprenörssektorn i USA, där den först växte fram, utvecklade kontrakt, finansiella instrument samt for- mella och informella institutioner för att minska dessa så kallade  
 principal–agent-problem 
  (Johnson och Sanders 1999; se också faktaruta). I amerikanska  
 VC-bolag 
  är numera äganderätterna till 
 740 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 avkastningen allt mer separerade från kontrollrättigheterna (Kaplan och Mccoy 2003). Båda dessa slags rättigheter är samtidigt betingade på hur väl företaget utvecklas. Med hjälp av optioner och aktiekonvertibler utformas belöningssystemet så att företagaren och andra nyckelpersoner får allt mindre ägande ju sämre det går för bolaget, men extremt hög avkastning och stegvis ökat ägande vid framgång. I denna svåra ekonomiska terräng har optioner visat sig vara ett effektivt sätt att belöna företagaren och andra bärare av nyckelkompetenser i de få bolag som blir lönsamma, på samma gång som deras intressen knyts närmare andra aktörer i stödstrukturen. 
  
 Principal–agent-problemet 
  
 När samarbete ger fördelar tenderar en lång rad situationer uppstå där en agent handlar på uppdrag av en huvudman (principal). Exemplen kan mångfaldigas: en advokat som ger råd till sin klient, en läkare som undersöker en patient eller en företagsledare som agerar på uppdrag av före- tagets ägare. Här är vi främst intresserade av fallet där företags- ledningen agerar på uppdrag av företagets ägare. Principal–  
 agent-problemet 
  handlar om hur man skall få överensstämmelse mellan principalens (ägarens) och agentens (företagsledningens) intressen. Det karaktäristiska i dessa relationer är att det finns vinster från samarbete, samtidigt som parterna även har egen- intressen som inte helt sammanfaller. Det viktigaste skälet till att principalen har svårt att förhindra agenten från att agera i enlighet med sina egna intressen är asymmetrisk information. Ägaren har svårt att observera exakt vad företagsledningen gör, hur mycket de anstränger sig osv. Ledningens informations- övertag riskerar att leda till att de eftersträvar egna mål såsom ökad status och förbättrade karriärmöjligheter för egen del snar- are än att arbeta med företagets bästa för ögonen, vilket i regel är ägarens mål. 
 Entreprenören är otvivelaktigt den enskilt viktigaste aktören, men teorier om entreprenörskap har en tendens att sätta en heroisk företagare i centrum. I dagens högteknologiska sektorer är företag- aren dock så gott som alltid beroende av andra delar av stödstruk- turen. Samarbete mellan de olika typerna av kompetensbärare är nödvändig för innovation, och utvecklingen tycks gå mot allt starkare specialisering av dessa roller. 
 741 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 I det första skedet identifierar entreprenörerna potentiella vinst- möjligheter. Den tidiga kommersialiseringsfasen involverar också i huvudsak entreprenörer. I industrialiseringsfasen aktiveras industri- alisterna, samtidigt som yrkeskunnig arbetskraft blir viktigare. Ven- turekapitalisterna finansierar utvecklingen i de tidiga skedena, medan finansiärer på andrahandsmarknaden kommer in senare. 
 Allt oftare väljer entreprenörer att i ett relativt tidigt skede sälja innovationen till större företag som vidareutvecklar den, en rollför- delning som både enligt empirisk (t.ex. Cruz 2002) och teoretisk analys (Parker och Anderson 2009) kan vara effektiv. Både kom- petensblocksteorin och Parker och Parker teori pekar på behovet av ett institutionellt ramverk som underlättar samverkan mellan aktörer och som inte motverkar värdeskapande ägarbyten. 
 3 Avgörande svårigheter vid byggandet av ett företag 
 I detta avsnitt analyseras hur man bäst överbryggar de speciella incitamentsproblem som föreligger när entreprenören/grundaren inte är tillräckligt kapitalstark för att ensam kunna finansiera före- tagets utveckling fram till dess att dess fulla potential kan realiseras eller tills det kan säljas vidare till en annan aktör med större förmåga och resurser att ta företaget till nästa nivå. Genomgående beskrivs principerna för hur detta brukar göras i Silicon Valley, den region där utvecklingen av ändamålsenliga kontraktsformer kommit längst (Ohlsson 2011). 
  
 Figur 2  
 beskriver centrala faser i ett företags utveckling. Ett nystartat företag som bygger på en unik idé startas i normalfallet av en eller ett fåtal grundare med en egen affärsidé. Särskilt inom högteknologi eller om företaget är baserat på en oprövad idé är riskerna stora. Även i de fall där företaget blir en framgång tar det i regel ganska lång tid innan produkterna når marknaden och ytter- ligare en tid innan kassaflödet blir positivt. 
 Risken som måste delas är sällan kalkylerbar, vare sig för grund- arna eller externa bedömare, dvs. det handlar om genuin osäkerhet ( 
 uncertainty 
 ). 
  
 5  
  
 Vid investeringar i börsnoterade företag finns i regel tillräckligt med historisk erfarenhet för att räkna ut den förväntade 
  
 5  
 Både Larson (1921) och Burton (1921) gjorde en distinktion mellan kalkylerbar risk där sannolikheten för olika utfall kan beräknas på förhand och osäkerhet där det inte finns någon bestämd, eller ens i princip kalkylerbar, sannolikhetsfördelning över möjliga utfall. Larson menade att hantering av osäkerhet är en fundamental aspekt av entreprenörskap. I litteraturen används ofta begreppet  
 Knightian uncertainty 
 . 
 742 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 utfallsfördelningen någorlunda väl. Vid en investering i en ny inno- vation är det däremot omöjligt att bilda sig en klar uppfattning om utfallsfördelningen innan produkten är färdigutvecklad och intro- ducerad på marknaden. Innan man har provat går det vare sig att förutspå vilka tekniska problem som uppkommer eller om det överhuvudtaget finns en marknad. Att räkna på odds och förväntad avkastning i internetföretag ens tio år framåt i tiden hade t.ex. varit otänkbart 1990, när ytterst få ens hade en klar bild av vad internet överhuvudtaget var. 
 Den höga graden av osäkerhet i entreprenöriell verksamhet är relevant för diskussionen om optioner. Generellt gäller att produk- tionsfaktorer som används i en viss specialiserad verksamhet inte kan flyttas någon annanstans utan avsevärda kostnader. En stor del av värdet av produktionsfaktorerna är betingat av att de används i just den verksamhet de är specialiserade för. En produktionsfaktor kan sägas vara  
 specifik  
 för en viss verksamhet – dess förhållande till alla andra produktionsfaktorer givet den produktionsteknik som används 
 – om dess värde sjunker ifall den flyttas till en annan verksamhet. 
  
 6  
  
 Det i vårt sammanhang viktigaste exempel på när relationsspeci- 
 fika tillgångar byggs upp är när en entreprenör tar in externa delägare. På grund av entreprenörens informationsövertag, specialistkunskaper och  
 de facto  
 kontroll över företaget blir de externa investerarnas satsade kapital låst till den enskilde entreprenören. De externa investerarna skulle förlora en del av det satsade kapitalet om de utmanövrerade entreprenören; deras tillgång har blivit delvis rela- tionsspecifik. Entreprenören behöver också rekrytera kompetent arbetskraft och såväl företaget som de anställda investerar i varandra och bygger gemensamt upp företaget. Detta gäller generellt i näringslivet, men är extra viktigt i växande kunskapsintensiva företag där ett fåtal individer är bärare av humankapitalet, särskilt entrepre- nören. 
  
 6  
 För en fördjupad diskussion om produktionsfaktorers specificitet, se Caballero (2007). 
 743 
 Bilaga 5 SOU 2014:40 
  
 Figur 2 
  
 Centrala faser i ett entreprenöriellt företags utveckling. 
  
 Nystartat företag 
  
 Utvecklingsfas 
  
 Tillväxtfas 
  
 – Ägt av en eller flera 
  
 – Litet växande 
  
 – Växande företag moget för 
  
 grundare 
  
 företag med visst 
  
 börs-notering, 
  fsg till annat 
  
 – Negativt kassaflöde 
  
 kassaflöde 
  
 företag ( 
 trade sale 
 ) eller till 
  
 kräver  
 EK-finansiering 
  
 – Tillväxt kräver 
  
 ledningen (MBO) 
  
 – Affärsänglar ev. in som 
  
 externt EK  
 ––> 
  VC 
  
 – VC lämnar sitt ägande 
  
 delägare 
  
 kommer in 
  
 Börsnotering (IPO) 
  
 Fsg till annat företag 
  
 Fsg till ledningen (MBO) 
  
 Kräver i regel att 
  
 ( 
 trade sale 
 ) 
  
 – Grundare och nyckel- 
  
 det 
  
 finns 
  
 en 
  
 Tidigare ägare lämnar 
  
 personer äger företaget 
  
 huvudägare 
  
 för 
  
 och verksamheten 
  
 – Finansieras med lån 
  
 att lyckas 
  
 integreras i det 
  
 – Ev. finns externa 
  
 köpande företaget 
  
 minoritetsägare 
  
 Nedläggning 
  
 VC-ägaren 
  har avtal som säkrar så stor del som möjligt av tillgångarna (preferensaktier m.m.) 
 Anm.: EK = eget kapital; VC = venture capital. 
 Det företagsspecifika  
 human-, 
  organisations- och strukturkapital som på detta sätt byggs upp innebär på samma sätt att många av de kompetenser medarbetarna bygger upp har ett mindre värde i en annan organisation, dvs. även i dessa relationer skapas relations- specifika tillgångar. För alla inblandade innebär därför uppbyggnad av relationsspecifika tillgångar ett risktagande. Särskilt viktigt blir att skydda sig mot att andra beter sig opportunistiskt, t.ex. att de externa investerarna manövrerar ut entreprenören utan att denne får rättmätig ersättning för sina insatser eller att medarbetare tvingas lämna företaget i förtid och därmed blir bedragna på möj- ligheten att dela på det framtida värdeskapande de varit med om att lägga grunden till. 
 Det grundläggande problemet, att skapa rätt incitament i verk- samheter med relationsspecifika tillgångar, härrör ifrån att det är omöjligt att upprätta avtal som täcker alla eventualiteter. Vid inkom- pletta kontrakt uppstår risk för att den ena parten exploaterar den andras beroende, s.k.  
 hold up 
 . 
  
 7  
  
 När parterna inte kan skriva avtal som är tillräckligt detaljerade för att täcka alla möjliga utfall ( 
 contingen- 
  
 7  
 Den som önskar ytterligare detaljer kring effekten av inkompletta kontrakt hänvisas till Williams och Werner (2005, kap. 11). 
 744 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 cies 
 ) är det viktigt att äganderätt och kontroll i olika situationer på förhand allokeras mellan parterna. 
 Entreprenörskap präglas av relationsspecifika tillgångar, ett behov av att parter med skilda intressen samarbetar och osedvanligt hög  
 icke-kalkylerbar 
  risk. Därför är behovet stort av kontraktsverktyg där ägande och kontroll kan betingas på oförutsägbara framtida utfall. Optioner har, rätt använda, visat sig vara ett av de viktigaste av dessa verktyg för avtal inom den entreprenöriella sektorn. 
 På grund av transaktionskostnader och  
 icke-kalkylerbara 
  risker är finansiering med eget kapital ofta nödvändigt. Dock är få grundare tillräckligt kapitalstarka för att själva finansiera företaget fram till den punkt då kassaflödet är positivt eller osäkerheten sjunkit tillräckligt mycket för att möjliggöra lånefinansiering. Skuldfinansiering för- svåras också av att företagen i regel varken har fasta tillgångar att pantsätta eller har kassaflöden att låna mot. Erfarenheterna från mjuka statliga lån är samtidigt överlag nedslående (Lerner 2009; Svensson 2011). Många nya företag kan därför komma att förtvina i förtid i brist på kapital för utveckling och expansion, eller aldrig startas. 
 Det är värt att notera att investeringar i nystartade företag är en bråkdel av de samlade investeringarna i ekonomin, medan dessa bolags betydelse för innovation är avsevärt större än deras andel av de totala investeringarna (Kortum och Sanders 2000). Investeringar i VC har i USA inte motsvarat mer än cirka 0,15 procent av börs- värdet varje år. Medan dessa investeringar i USA har haft en genomsnittlig avkastning i nivå med börsen (Kaplan and Schoar 2005) har VC- investeringar i Europa haft betydligt lägre avkastning (Rosa och Raade 2006). Den samhällsekonomiska avkastningen på investeringar i innovationsbaserade företag är hög men motsvaras inte av en lika hög privatekonomisk avkastning för vare sig entre- prenörer eller investerare. Eftersom sektorn är så liten är skatte- intäkterna från kapitalvinster och optioner i nystartade företag i Sverige en försumbar andel av de totala skatteintäkterna. De sam- lade kapitalvinsterna har legat ungefärligen på 3 procent av Sveriges BNP under senare decennier (Ekonomistyrningsverket 2011). Entreprenöriella företags ägares kapitalvinster är en (mycket liten) del av denna redan blygsamma summa. Många ägare är dessutom undantagna från skatt på kapitalvinster, t.ex. utländska holding- bolag,  
 icke-skattepliktiga 
  stiftelser och svenska pensionsfonder. 
 De externa finansiärer som i regel är lämpligast att gå in med eget kapital i den första såddfasen är s.k. affärsänglar. Dessa är för- 
 745 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 mögna privatpersoner med egen erfarenhet av att vara företags- ledare och som har tid, engagemang och kapital att satsa i lovande affärsidéer (Landström 2007). Företaget får via affärsängelns eget nätverk ofta också tillgång till ytterligare kapital och kompetens (Kerr m.fl. 2011). 
 I nästa fas i ett företags utveckling finns mer information om affärsidéns bärkraft, vilket leder till lägre osäkerhet. I detta läge blir företaget även intressant för  
 VC-bolag. 
  Dessa fungerar liksom affärsänglar inte bara som passiva finansiärer utan bidrar till utveck- landet av nya företag och vid kommersialiseringen av idéer (Robinson och Simon 2002). 
 För externa finansiärer som går in med ägarkapital i ett entre- prenörsdrivet företag finns ett antal svårigheter som måste hanteras. Ett första problem är asymmetrisk information – entreprenören vet mer om verksamheten än vad potentiella finansiärer gör. Inte sällan finns dessutom risken att entreprenören är överoptimistisk vad gäller företagets framtidsutsikter (Parker 2009). Osäkerheten om företagets potential minskar efterhand som företaget utvecklas, eftersom mer information då blir tillgänglig. Vidare har avkastningen på investeringar i nystartade företag exceptionellt hög varians, med stor risk för att hela insatsen går förlorad. 
  
 4 
  
 Hur optioner kan användas vid byggandet av ett företag 
  
 Traditioner och standarder har utvecklats för att hantera de speciella utmaningar externa investerare måste hantera när de investerar i nystartade företag. Investeraren har ett intresse av att inte initialt gå in med ett allt för stort belopp, eftersom den asymmetriska infor- mationen inte reduceras tillräckligt förrän investeraren blivit del- ägare och fått insyn i verksamheten. Över tiden minskar också osäkerheten om företagets tekniska och kommersiella potential. På marknaden har det därför utvecklats tekniker där externa invester- are betalar ut det finansiella stödet i flera omgångar ( 
 staged financing 
 ), så att det inte finns mer pengar tillgängliga än vad som krävs för att företaget ska nå en viss milstolpe i sin utveckling. Därmed uppstår flera tillfällen i varje utvecklingsfas att utvärdera resultaten och gå ur investeringen om företaget inte bedöms prestera som förväntat. 
 Även om externa finansiärer bidrar med ett antal nyckelkompet- enser är i normalfallet entreprenören fortsatt avgörande för före- 
 746 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 tagets utveckling. Samtidigt finns alltid en sannolikhet för att före- taget utvecklas bättre under ny ledning, t.ex. om grundarens styrka ligger i själva uppstartsfasen men denne är mindre lämpad att leda företaget vidare. Externa finansiärer vill ha en substantiell ägarandel av de kapitalvärden som byggs upp. Men deras ägarandel får heller inte bli för stor. Entreprenören måste ha ett tillräckligt stort ägande för att ha incitament att fullt ut bidra med sin nödvändiga kompetens. 
 I normalfallet har inte entreprenören de finansiella resurser som krävs för att klara den mer kapitalkrävande utvecklingsfasen. Ext- erna finansiärer måste därför ganska snart gå in med eget kapital i större omfattning än vad grundaren kan satsa. Detta innebär att grundaren i så fall tidigt förlorar kontrollen över sitt företag, vilket försvagar incitamenten att bidra till företagets utveckling. Här upp- står således ett dilemma som vid första påseende saknar lösning. 
 Lösningen, som började användas med stor framgång i USA under  
 1980-talet, 
  stavas aktieoptioner. De externa investerarna tar ganska snabbt ägarkontrollen över bolaget till följd av stora kapital- behov, men grundaren och andra nyckelmedarbetare erhåller gratis eller till låg kostnad aktieoptioner som garanterar att de återfår ett substantiellt ägande i framtiden, förutsatt att ett antal uppställda milstolpar uppnås. Notera att många bolag ger optioner med lågt lösenpris, som därmed liknar (gratis)aktier. Det är vanligt att kon- trakten är utformade med  
 vesting 
 , det vill säga att entreprenören endast får köpa aktier om han eller hon stannar kvar i företaget som nyckelpersonal, och fortsätter att bidra med sin kompetens. 
  
 8 
  
 Optionsinstrumentet är därför ett elegant sätt att ge grundaren och andra nyckelmedarbetare med begränsad egen förmögenhet del i de kapitalvärden som de är med och skapar och vars skapande i själva verket  
 förutsätter  
 deras medverkan. Om ett optionsprogram är optimalt utformat får det entreprenören att bete sig  
 som om  
 han/hon själv fortfarande var ägare till projektet. I praktiken är det givetvis svårt att med hjälp av optioner ordna så att grundarens och företagets intressen sammanfaller fullt ut. Men det är oftast möjligt att på det sättet åstadkomma en betydligt bättre överensstämmelse mellan de två intressena än tidigare. Denna lösning håller även nere kostnaderna i tidiga faser i form av lägre löneanspråk från dem som erhåller optionerna. 
 När företaget står på fastare mark (dvs. när kassaflödet börjar bli stabilt), risken i högre grad är kalkylerbar och när det är möjligt att 
  
 8  
 Vi känner inte till någon exakt svensk motsvarighet till termen. På svenska brukar man tala om förfoganderättsinskränkningar och hembudsskyldighet. 
 747 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 göra prognoser över framtida tillväxtmöjligheter och lönsamhet, är det dags för  
 VC-bolaget 
  att lämna sitt ägande. En sådan  
 exit  
 kan göras på flera sätt; se  
 Figur 2 
 . Förutsatt att företaget utvecklats väl har nu grundare och andra nyckelmedarbetare som erhållit optioner kunnat lösa dessa och är stora ägare i bolaget. 
 Ett första sätt att göra  
 exit  
 är en börsnotering av företaget ( 
 initial public offering,  
 IPO), men för att en börsnotering ska lyckas krävs i regel att det efter noteringen finns en huvudägare som har incitament att aktivt leda bolaget. Genom att ledningen tilldelades optioner i sådan utsträckning att de blir framtida storägare i bolaget om detta utvecklas framgångsrikt kan en IPO genomföras enklare. Använd- andet av optioner på detta sätt ger också grundaren starka skäl att vara kvar i bolaget och bidra till dess utveckling, eftersom entre- prenören, utöver att säkra ägandet till en stor del av de kapitalvär- den som skapas, också har möjlighet att vid en framtida tidpunkt bli huvudägare i ett börsnoterat bolag. 
 Det vanligaste sättet att göra  
 exit  
 på senare tid är att sälja verk- samheten till ett annat företag, i regel i samma bransch, vilket brukar kallas  
 trade sale 
 . I detta fall går kontrollen helt över till köparen och entreprenören lämnar verksamheten, men med finansiella tillgångar som ger förutsättningar för att starta nya företag eller i sin tur agera affärsängel eller venturekapitalist. 
 En tredje möjlighet, om företaget går riktigt bra, är att grund- aren och andra ledande befattningshavare köper ut  
 VC-bolaget 
  i en lånefinansierad utköpsaffär ( 
 management Hayes,  
 MBO), eventuellt i samarbete med några långsiktiga privata medfinansiärer. 
 I många fall utvecklas inte företaget i linje med affärsplanen, vilket t.ex. kan bero på att affärsidén hade lägre potential, att konkurrensen var hårdare än förväntat eller att ledningen – oftast grundaren – inte håller måttet.  
 VC-bolaget 
  har då rätt att vidta åtgärder som att avlägsna ledningen eller lägga ner verksamheten. Det senare åstad- koms genom att  
 VC-bolaget 
  äger preferensaktier ( 
 preferred stock 
 ) eller har givit prioriterade lån till bolaget, medan ledningen har stam- aktier ( 
 common stock 
 ) eller optioner på stamaktier, vilka i regel går lottlösa vid nedläggning (Metrick och Yasuda 2011; Cruz och Sensoy 2011). Att  
 VC-bolaget 
  har makten att i hög grad bestämma om avlägsnande av ledningen om inte vissa milstolpar uppnås, innebär en risk för att de beter sig opportunistiskt ( 
 hold up 
 ). Det har dock utvecklats ett antal mekanismer för att förhindra detta (Black och Gilson 1998). 
 748 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 Kaplan och Mccoy (2003, 2004) analyserar ingående de avtalsformer mellan riskkapitalister och entreprenörer som vuxit fram i USA. De finner att avtalen är komplexa, vilket speglar att marknaden präglas av höga transaktionskostnader och att osäker- heten är mycket hög. Avtalen stipulerar fördelningen av kassa- flödet, kontrollen över styrelsens bemanning, rösträtter i styrelsen, när finansiären har rätt att likvidera bolaget och hur återstående tillgångar då fördelas och andra kontrollrättigheter. Utfallen är betingade av hur företaget utvecklats och optioner är genomgående en viktig komponent i avtalen. 
 Men varför uppstod inte dessa kontraktsformer, som harmoni- erar incitamenten för de olika parterna, förrän i början av  
 1980-talet 
  i USA? Förklaringen har i allt väsentligt med skatter och placer- ingsregler att göra. 
  
 5 
  
 Avgörande reformer som banade väg för den amerikanska  
  
 VC-industrin 
  
 9 
  
 Före  
 1980-talet 
  förhindrades utvecklingen av en  
 VC-industri 
  i USA av en hög skatt på kapitalvinster på cirka 50 procent på den nomi- nella vinsten. Anställdas innehav av aktieoptioner blev beskattnings- bara när optionerna löstes i stället för när de erhållna aktierna såldes, och av att försiktighetsbestämmelsen ( 
 prudent man provision 
 ) i praktiken förbjöd pensionsfonder att investera i värdepapper utfärdade av små företag, nya företag eller  
 VC-fonder. 
  Viktiga föränd- ringar runt 1980 banade väg för entreprenöriella företagsutvecklingar: 
  
 1. 
  
 En sänkning av skatten på kapitalvinster i två steg till 20 procent (senare till 15 procent). 
  
 2. 
  
 Ändring i  
  
 prudent man provision  
 möjliggjorde för pensions- fonder att investera i värdepapper utfärdade av små eller nya företag och  
 VC-fonder. 
  Pensionsfonder blev snart de största investerarna på marknaden för onoterade aktier. 
  
 3. 
  
 Aktieoptionslagen ändrades så det blev tillåtet att skjuta upp skatten till den tidpunkt då aktierna säljs, i stället för när optionerna utnyttjas. Den tidigare ordningen innebar risk att betala skatt på närmast fiktiva värden och att många överhuvud- taget inte hade råd att förvärva optioner. 
  
 9  
 Diskussionen i detta avsnitt om USA är baserad på Brown, Liang och Prowse (1995), Zider (1998) och Castillo och Hayden (2003). 
 749 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 Den anställde som löst sina optioner behöver sedan inte hålla aktien mer än ett år för att komma i åtnjutande av den kapitalvinstskattesats på 15 procent som sedan 2003 gäller för långa innehav. 
  
 10  
  
 I vissa fall kan det också vara möjligt att skjuta upp denna beskattning, så länge kapitalvinsten återinvesteras i samma slags bolag (Castillo och Hayden 2003). 
 Utan dessa reformer är det möjligt att  
 VC-industrins 
  impo- nerande tillväxtprocess inte startat. Det geniala med  
 VC-företagen 
  var att de omvandlade oacceptabelt riskfyllda affärsprojekt till en mer acceptabel risknivå med hjälp av diversifierade portföljer av projekt. För att det skulle bli möjligt krävdes många förändringar av lagar och skattesatser. Det grundläggande motivet till dessa förändringar var att harmoniera incitamenten för tre olika aktörer – investerare,  
 VC-företag 
  och entreprenören och andra nyckelper- soner i entreprenöriella bolag – på ett sådant sätt att höga risker kunde hanteras samtidigt som riskerna för insiderhandel, asymmet- risk information och moralisk risk ( 
 moral hazard 
 ) kunde minimeras. 
  
 6 
  
 Optioner i praktiken i den amerikanska riskkapitalstödda sektorn 
  
 Att identifiera genuint entreprenöriella bolag med stor tillväxt- potential  
 ex ante  
 låter sig inte göras på ett enkelt sätt. En rimlig indikator – som också är den som används inom forskningen – är att bolaget fått finansiering av venturekapitalister. Användningen av optionsprogram är mycket utbredd bland denna kategori av företag i den amerikanska högteknologiska sektorn. Bland företag som fått riskkapital från  
 VC-bolag 
  ger cirka tre fjärdedelar av företagen optioner till alla sina anställa (Hand 2008; Bengtsson och Hand 2010). De övriga begränsar tilldelningen av optioner till ledning och andra nyckelpersoner. 
 Hand (2008) undersöker för- och nackdelar med optionsprogram för entreprenöriella bolag. Han menar att optioner i  
 VC-sektorn 
  är  
 critical mechanisms through which  
  
 technology-intensive 
  
  and Torres startups are able to attract, compensate, incent, monitor, and retain the right employees 
 . Det finns naturligtvis också kostnader för optioner, som måste vägas mot fördelarna. Hand (2008) drar 
  
 10  
 Den federala skattesatsen är 15 procent och till detta kan delstatliga skatter tillkomma. I genomsnitt beräknas dessa höja kapitalvinstskatten med fyra procentenheter (Rollins och Miller 2012). 
 750 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 slutsatsen att företag är sofistikerade i sin användning av optioner i bemärkelsen att de företag som använder sig mest av optioner har störst nytta av dem. Exempelvis har företag med en hög andel tek- niskt kunnig personal och fler patent större skäl att försöka behålla sina anställda, och de använder sig också mer av optioner. 
 Bengtsson och Hand (2011) diskuterar hur belöningssystem för anställda vd:ar är utformade i amerikanska  
 VC-finansierade 
  bolag, inte minst i form av optioner. Direktörer tilldelas genom aktier och optioner i genomsnitt 9 procent av företagsvärdet i det representa- tiva urval av företag som studeras. Belöningsstrukturen är designad för att belöna vd:ar som lyckas attrahera extern finansiering, och de belönas mer ju svårare detta är. Nya finansieringsrundor medför att vd:s ägande i företaget späds ut, men detta kompenseras av att vd i det läget tenderar att belönas med ytterligare optioner som gör att det samlade värdet av dennes ägande ökar. Cruz och Hand (2010) dokumenterar en likartad användning av optioner i amerikan- ska entreprenöriella företag där grundaren har ett mindre eller inget ägande kvar, dvs. där venturekapitalisterna dominerar ägandet. I dessa bolag är det mer sannolikt att de anställda erbjuds generösa optionsprogram i syfte att göra det mindre lockande för nyckel- personal att lämna företaget och ta med sig strategiska tillgångar till konkurrenter. 
 7 Förutsättningarna i Sverige 
 Stora förhoppningar knöts till den svenska  
 VC-marknaden 
  i mitten av  
 1990-talet, 
  men den kom aldrig att lyfta. Under  
 1980-talet 
  började en  
 VC-industri 
  att växa fram även i Sverige, men fram till mitten av  
 1990-talet 
  tillförde dessa företag inte särskilt mycket kapital till nya företagsetableringar eller till företag som befann sig i den första kritiska expansionsfasen (NUTEK 1994). Coffey (1993) tittade närmare på företagsänglarnas roll och kom fram till att bara en fjärdedel av deras investeringar utgjorde såddkapital, jämfört med mer än hälften i USA under samma period. 
 I förhållande till utköpsmarknaden var  
 VC-marknaden 
  liten i slutet av  
 1990-talet 
  (Braunerhjelm 1999) och den har förblivit liten (Svensson 2011).  
 VC-investeringarnas 
  andel av de totala  
 private  
  
 equity 
 -investeringarna, 
  det vill säga VC plus utköpsbolag, har konsekvent legat under tio procent och investeringarna i såddfasen har varit mindre än en procent av totalen (SVCA 2011b). 
 751 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 Tillsammans med Storbritannien har Sverige däremot Europas största utköpsbolagssektor (Lynn och Simpson 2012; Tåg 2012) och de investerade volymerna närmade sig återigen nivåerna före Lehmankraschen redan 2010 (SVCA 2011a). Den svaga utvecklingen för  
 VC-finansiering 
  i Sverige har lett till krav på statliga insatser i tidiga skeden, både i form av mjuka lån och som riskkapital. Många sådana system har också införts. Där finns i dag cirka 50 aktörer (alltifrån Vinnova, ALMI, Industrifonden och  
 AP-fonderna 
  till rader av regionala fonder), som tillsammans fördelar flera tiotals miljarder till nya och onoterade bolag. Hur dessa samverkar, konkurrerar och överlappar – liksom vilka totaleffekter deras verksamhet har – vet vi dock relativt lite om. 
 De undersökningar som har gjorts tyder på att resultaten av insatserna, med några undantag, varit nedslående (Svensson 2011). Notera även att endast en enda av dessa aktörer – Innovationsbron 
 – har till uppdrag att investera i det tidiga skede där det är särskilt svårt att attrahera privata investerare och där offentliga insatser därför kan motiveras. 
 Den stora skillnaden mellan utköps- och  
 VC-bolagens 
  tillväxt och avkastning (Clements 2011) är konsistent med vad vi bör förvänta oss utifrån skattebehandlingen av bl.a. optioner, vilken gör det näst intill omöjligt för externa investerare i nystartade tillväxt- företag att sluta effektiva avtal med grundare och andra nyckelmed- arbetare. 
 Om optioner knyts till anställningen och det finns en tidsmässig inlåsning kan avkastningen lönebeskattas och dessutom kan företaget belastas med sociala avgifter. 
  
 11  
  
 Förutom att dessa skatter dramatiskt minskar den framtida avkastningen och därigenom försvagar incitamenten skapar de kassaflödesproblem. Entreprenör- iella bolag har föga förvånande ofta svaga kassaflöden tidigt i livs- cykeln, ett problem som förvärras om skattesystemet stipulerar att dessa skatter ska betalas tidigt. Om de som erhållit optioner är 
  
 11  
 Regelverket är komplext och skiljer på olika typer av incitamentsprogram, För personaloptioner gäller att beskattning sker när optionen löses in i aktier och inte när aktierna slutligen avyttras, vilket kan leda till stora skattebetalningar och ett stort risktagande för förmånstagaren. I det fall då beskattning utlösts vid optionslösen, men sedan en förlust uppstått då aktierna avyttrats sker ingen återbetalning av tidigare betald skatt vid tidpunkten för optionslösen. Innebär incitamentsprogrammet att den anställde förvärvar ett värdepapper kan förvärvet förenas med vissa inskränkningar i rätten att överlåta m.m. utan att avkastningen på detta värdepapper lönebeskattas. När det gäller optioner är svårigheten att avgöra om det skattemässigt ska klassificeras som ett värdepapper eller som en personaloption. För ytterligare detaljer hänvisas till Skatteverkets webbplats: http://www. skatteverket.se/privat/skatter/arbeteinkomst/formaner/incitamentsprogram.4.61589f801118 cb2b7b280008449.html (nedladdad  
 2012-04-12). 
  
 752 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 framgångsrika kommer de således att få en total skattebelastning på  
 66–67 
  procent (högsta marginalskatt inklusive sociala avgifter). Därför finns heller inga incitament för grundare och andra nyckel- personer att acceptera att arbeta till lägre lön i utbyte mot framtida ägarandelar (optioner), vilket gör att en viktig mekanism för att hålla nere kostnaderna i början av ett företags livscykel heller inte kan utnyttjas. 
 Kapitalbeskattning av vinster på optioner kan erhållas om med- arbetarna köper dem till marknadspris. Detta har dock flera nack- delar. En första sådan är att de externa investerarna då inte kan sluta ett avtal där optionstilldelningen knyts till anställningen. Därmed finns hela tiden risken att de nyckelmedarbetare man vill knyta till sig genom optionerna lämnar för tidigt, exempelvis i sam- band med att företaget erhåller en hög värdering när en ny finans- ieringsrunda genomförs i ett mycket förmånligt marknadsläge. Den svenska skattelagstiftningen tillåter heller inte de stora värderings- skillnader mellan stam- och preferensaktier som blivit praxis i andra länder, vilket gör att ett utställande av optioner till nyckelmed- arbetare i samband med en extern finansieringsrunda ofta innebär att optionerna åsätts ett mycket högt värde. Att köpa optioner till marknadspris innebär då ett högt risktagande och är i många fall omöjligt, eftersom medarbetarna saknar tillräcklig egen förmögen- het. Dagens regler beräknar också optionens värde på basis av det investerande  
 VC-bolagets 
  värdering av den underliggande aktien. Detta innebär i sig en för hög värdering, eftersom  
 VC-bolaget 
  äger en portfölj av bolag och därför genom diversifiering kan minska sin risk medan medarbetaren redan har hela sitt humankapital invest- erat i företaget. 
 Med de svenska skattereglerna är det enda sättet för grundaren att få en låg kapitalbeskattning att så snart externa ägare kommer in, sälja hela företaget och lämna helt och hållet. Men då uppnås inte det som så ofta visat sig avgörande för att bygga ett värdefullt företag, dvs. ett avtal där entreprenören har starka incitament att bygga kapitalvärden genom att denne garanteras en framtida ägarandel i företaget. Självfallet bortfaller också möjligheten till etappvis finans- iering ( 
 staged financing 
 ) och de fördelar detta har genom att skapa många tillfällen att utvärdera resultaten och kunna begränsa nedsidan så mycket som möjligt. Istället blir den initiala investeringen stor, vilket ökar kraven på tillväxt och avkastning. Dessutom ökar risken och de löpande kostnaderna genom att grundaren lämnat verksam- 
 753 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 heten och nyckelmedarbetare kräver en högre löpande ersättning i form av lön när optionsinstrumentet inte kan användas. 
 Om grundaren blir kvar kommer denne istället att behålla kon- trollen under företagets hela utveckling fram till en börsnotering eller  
 trade sale 
 . Externa ägare kan således inte, som i USA, ta kontroll över bolaget och samtidigt behålla grundaren och andra nyckel- medarbetare så länge detta är gynnsamt för bolagets utveckling genom att grundaren erhåller optioner, som återigen kan göra denne till huvudägare under förutsättning att bolaget utvecklats i enlighet med den uppgjorda affärsplanen (vilken kan ha reviderats under resans gång). Denna omständighet ökar de externa ägarnas risk och minskar värdet av att de engagerar sig i företagets ledning. 
 Effekten av ett högt skatteuttag på vinster som härrör från per- sonaloptioner kan ytterligare klargöras genom en analogi till ett erbjudande om deltagande i ett lotteri. Antag att ett  
 VC-bolag 
  gör 10 investeringar på 10 miljoner kronor styck med en investerings- period på fem år, och att nio blir värdelösa och en ger 50 gånger pengarna. 
 För en anställd i ett bolag blir frågan: Vad är jag beredd att betala nu för en andel på 10 procent? Kravet är att jag stannar och arbetar heltid i företaget i fem år; om jag slutar tidigare får jag ingen andel. Då optionen erhålls utan betalning består betalningen i ett antal andra komponenter såsom en i många fall lägre löpande ersättning än i en alternativ anställning och en ökad risk att det företags- specifika humankapital individen bygger upp genom att arbeta i företaget blir värdelöst om företaget läggs ned. Lotteriet ser ut på följande sätt: 
  
 1. 
  
 90 procents sannolikhet att optionen blir värdelös. 
  
 2. 
  
 10 procents sannolikhet att den blir värd 50 miljoner kronor om 5 år. 
  
 Väntevärdet på optionen utan skatt är 5 miljoner kronor, vilket också är värdet för en riskneutral person, eller en miljon kronor per år i företaget. För en riskavert person är värdet lägre. Det är antag- ligen tillräckligt för att personer som inte är osedvanligt riskaverta ska anse det värt att säga upp existerande karriärer och satsa minst fem år i företaget. 
 En skatt på 67 procent sänker optionens värde till knappt 1,7 miljoner kronor för en riskneutral person, dvs. 330 000 kronor per år. Incitamentet att lämna sitt existerande jobb, trots att före- 
 754 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 taget vid framgång är värt 500 miljoner kronor är inte längre sär- skilt starkt. 
 Skatter i kombination med den låga sannolikheten för framgång äter snabbt upp avkastningen  
 ex ante,  
 och det är just  
 ex ante  
 som beslut fattas. Argumentet att framgångsrika företagare tjänar mycket stora summor och inte låter sitt beteende påverkas av skatter bort- ser från att beslut fattas i förväg under osäkerhet, med stor (icke- kalkylerbar) sannolikhet för förlust. 
  
 8 
  
 Förslag till förändrad skattelagstiftning för personaloptioner i innovationsbolag 
  
 När anställda får förvärva värdepapper på grund av sin tjänst beskattas en förmån när förvärvet sker. Ett värdepapper kan förenas med vissa inskränkningar, exempelvis en hembudsskyldighet, utan att det innebär att beskattningstidpunkten ändras. En värdeökning efter förvärvet beskattas som kapitalinkomst. Förvärv av aktier är alltid ett förvärv av värdepapper. Förvärv av optioner kan däremot vara svårare att klassificera skattemässigt. Här kan en option i stället ses som en personaloption. 
 När anställda får förvärva värdepapper på grund av sin tjänst beskattas en förmån när förvärvet sker. Ett undantag gäller personaloptioner. En personaloption är definierad som en rätt att i framtiden få förvärva ett värdepapper. Förmånen hänförlig till en personaloption beskattas när rätten att förvärva värdepapper utnyttjas eller optionen överlåts. 
 Med utgångspunkt i reglerna om personaloptioner föreslås ett undantag som innebär att en anställd som får en personaloption inte ska tjänstebeskattas för förmånen om vissa förutsättningar före- ligger. De uppställda förutsättningarna är avsedda att säkerställa att undantaget endast kan utnyttjas när personaloptionerna getts ut av vad som här benämns som innovationsbolag. 
 Definitionen av ett innovationsbolag utgår delvis från den definition som finns i förslaget om  
 Skatteincitament för riskkapital  
 (SOU 2012:3). För att falla in under definitionen av innovationsbolag förutsätts därutöver att företaget inte har bedrivit verksamhet i mer än tre år vid den tidpunkt då personaloptionerna ställs ut. Bolaget ska också vara ett fåmansföretag – jfr definitionen i 56 kap. IL. Ingår bolaget i en koncern ska samtliga bolag i koncernen uppfylla dessa förut- sättningar. Med koncern menas dock inte ett  
 VC-bolag 
  med sins- 
 755 
 Bilaga 5 SOU 2014:40 
 emellan orelaterade verksamheter och där vart och ett av de kon- trollerade bolagen är att betrakta som driftsmässigt fristående. 
 I SOU 2012:3 sätts gränsen för antalet anställda i ett innova- tionsbolag till 50. Det finns inga formella hinder mot att lägga denna gräns högre t.ex. att storleken ligger inom gränsen för EU:s definition på ett medelstort företag, dvs. att företaget har färre än 
  
 250 personer anställda, en årsomsättning 
  
 som 
  
 inte 
  
 överstiger 
  
 50 miljoner euro och en balansomslutning 
  
 som 
  
 inte 
  
 överstiger 
  
 43 miljoner euro. Ett sätt att snäva in förslaget utan att missa syftet är att begränsa sig till det som EU definierar som innovativa före- tag. Det finns då speciella regler som gör att det inte uppstår stats- stödsproblem. Det krävs bl.a. att företagets kostnader till minst 15 procent ska utgöras av FoU, vilket utesluter konsulter och levebrödsföretag. Innovativa företag kan enligt EU:s regelverk ges stöd i upp till 6 år efter start. 
  
 12 
  
 Om förutsättningarna för undantag från förmånsbeskattning är uppfyllda blir det inte heller fråga om någon skyldighet för arbets- givarföretaget att erlägga sociala avgifter. Eftersom det inte blir fråga om någon förmånsbeskattning kommer den anställdes anskaffnings- utgift för de förvärvade värdepapperen att motsvara det pris som den anställde har betalat. 
 Ytterligare en förutsättning, som inte är knuten till definitionen av ett innovationsbolag, är att den anställde får avyttra de värdepapper som förvärvas genom att utnyttja personaloptionen först tre år efter den dag då optionen har ställts ut. Skulle det förvärvade värdepapperet avyttras innan den tiden har gått ut ska den anställde tjänstebeskattas för ett belopp motsvarande marknadsvärdet på värdepapperet. Att utgångspunkten är marknadsvärdet och inte överlåtelsepriset är för att förhindra att överlåtelse görs till närstående för ett lågt pris och sedan till en utomstående till marknadspris. Någon skyldighet för arbetsgivarbolaget att erlägga socialavgifter finns dock inte. 
  
 12  
 Se vidare Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008, artikel 35, om stöd till nystartade företag och bilaga 1 om EU:s definition av små och medelstora företag: http://eur- lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2008:214:0003:0047:sv:PDF 
 756 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 8.1 
  
 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229)  
 dels  
 att 10 kap. 11 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 10 kap. 11 a och 11 b §§, av följande lydelse. 
 10 kap. 
 11 § 
 Om den skattskyldige på grund av sin tjänst förvärvar värdepapper på förmånliga villkor, ska förmånen tas upp som intäkt det 
  
 beskattningsår då förvärvet sker. 
  
 Om det som förvärvas inte är 
  
 Om det som förvärvas inte är 
  
 ett värdepapper utan innebär en 
  
 ett värdepapper utan innebär en 
  
 rätt att i framtiden förvärva vär- 
  
 rätt att i framtiden förvärva vär- 
  
 depapper till ett i förväg bestämt 
  
 depapper till ett i förväg bestämt 
  
 pris eller i övrigt på förmånliga 
  
 pris eller i övrigt på förmånliga 
  
 villkor, tas förmånen upp som 
  
 villkor ( 
 personaloption 
 ), tas för- 
  
 intäkt det beskattningsår då 
  
 månen upp som intäkt det 
  
 rätten utnyttjas eller överlåts. 
  
 beskattningsår då rätten utnyttjas 
  
 eller överlåts. 
  
 Bestämmelserna i andra stycket 
  
 tillämpas inte om förutsättningarna 
  
 enligt 11 a § är uppfyllda. 
  
 11 a § 
  
 Ett förvärv av en personal- 
  
 option ska inte tas upp som en 
  
 förmån när rätten utnyttjas eller 
  
 överlåts om 
  
 1. personaloptionen har 
  
 utgetts 
  
 av ett innovationsbolag i vilket per- 
  
 sonen är anställd, eller av ett aktie- 
  
 bolag som ingår i samma koncern 
  
 som innovationsbolaget och 
  
 2. högst 5 anställda i innova- 
  
 tionsbolaget och i aktiebolag som 
  
 ingår i samma koncern har fått 
  
 förvärva personaloptioner. 
  
 Med innovationsbolag 
  
 avses 
  
 757 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 ett aktiebolag som har färre än 
 50 årsarbetskrafter och har en års- omsättning eller en balansomslut- ning som uppgår till högst 80 mil- joner kronor. Om bolaget ingår i en koncern ska uppgifterna beräk- nas med hänsyn till samtliga bolag inom koncernen. 
 Vid den tidpunkt innovations- bolaget ger ut personaloptioner ska bolaget, direkt eller indirekt, utgöra ett fåmansföretag. 
 Ett bolag utgör inte ett inno- vationsbolag om det har bedrivit verksamhet i mer än 3 år. Närings- verksamheten ska till huvudsaklig del utgöra rörelse. Vad nu sagts gäller samtliga bolag i koncernen. 
 Aktier i aktiebolaget och i övriga bolag i koncernen får inte vara marknadsnoterade. 
 11 b § 
 En person som gjort ett sådant förvärv av en personaloption som avses i 11 a §, ska ta upp förmånen som en intäkt om personalop- tionen överlåts innan det förflutit 3 år efter det att personaloptionen förvärvades. Förmånen ska tas upp som intäkt det beskattningsår överlåtelsen sker och med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan marknadsvärdet vid överlåtelsen och det pris som den anställde erlagt för personaloptionen. Har personaloptionen utnyttjats för för- värv av värdepapper gäller vad nu sagts överlåtelse av värdepapperet innan tre år förflutit efter det att  
 personal-optionen 
  förvärvades. 
 758 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 8.2 
  
 Förslag till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 12 § socialavgiftslagen (2000:980) ska ha följande lydelse. 
 2 kap. 
 12 § En ersättning är avgiftsfri om den 
  
 1. 
  
 är skattefri enligt inkomstskattelagen (1999:1229), 
  
 2. 
  
 ska tas upp som intäkt av tjänst enligt 10 kap. 11 b § inkomst- skattelagen, 
  
 3. 
  
 undantas från skatteplikt enligt 6 § 2 eller 3 lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, eller 
  
 4. 
  
 undantas från skatteplikt enligt 8 § 5 eller 6 (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister. 
  
 9 Statsfinansiella kostnader: ett räkneexempel 
 Låt oss anta att företag ställer ut gratis personaloptioner till ett värde av 500 miljoner kronor per år inom ramen för föreslagna bestäm- melser. I dagens system utgår arbetsgivaravgifter och inkomstskatt på personaloptionerna. Med en arbetsgivaravgift på 31,42 procent och med ett antagande om att de som erhåller optionerna betalar den högsta marginalskatten på tjänsteinkomster på 56,55 procent blir skatteinkomsterna för optionerna därmed 31,42/131,42 + 56,55/131,42  
 ×  
 500 miljoner kronor = 335 miljoner kronor. 
 Enligt förslaget skulle optionerna beskattas som kapital. Option- ernas värde bestäms av företaget förväntade framtida utdelningar. Dessa är beskattade med bolagsskatten (26,3 procent). Med en kapitalinkomstskatt på 30 procent för optionsinnehavaren blir statens sammanlagda skatteinkomster: [0,263 + 0,3  
 ×  
  
 (1  0,263)]  
  
 ×  
 500 miljoner kronor = 240 miljoner kronor. 
 Skattebortfallet till följd av reformen blir i detta räkneexempel 95 miljoner kronor. Med tanke på de låga kostnaderna skulle man kunna överväga att beskatta optionerna med 25 procent, vilket är den normala skattesatsen för onoterade aktier. I detta fall skulle statens skatteinkomster enligt samma typ av beräkning bli [0,263 + 0,25  
 × 
  
 759 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 (1  0,263)]  
  
 ×  
 500 miljoner kronor = 224 miljoner kronor, dvs. skattebortfallet blir endast marginellt högre. 
 Offentligfinansiellt är det således en liten reform för rimliga stor- lekar på optionsprogrammen, vilket är positivt. Samtidigt är det viktigt att möjligheterna till missbruk begränsas, eftersom även relativt små missbruksmöjligheter skulle göra att skattebortfallet till följd av missbruk i förhållande till skattebortfall som uppstår till följd av eftersträvade beteendeförändringar då skulle kunna bli hög. 
 Än viktigare att ha i åtanke är det faktum att beräkningen ovan är en rent statisk kalkyl. Detta innebär att kalkylen  
 inte  
 beaktar de statsfinansiella effekterna av de skatteeffektiva och mer incitaments- skapande optionsprogram som blir möjliga under de föreslagna reglerna. Med andra ord bortser kalkylen helt ifrån de förväntade statsfinansiella effekterna av den positiva beteendepåverkan som är själva motivationen till varför de införs. 
 10 Avslutande diskussion 
 Oräkneliga politiker, opinionsbildare och intressegruppsföreträdare har under senare år ställt sig frågan: Hur kan vårt land eller vår region bli mer som Silicon Valley? De svar som forskningen ger på denna fråga sammanfattas väl av Sanders (2009). Sanders är solklar på en punkt: politiken har en avgörande betydelse genom att säker- ställa bra spelregler. Det måste vara privatekonomiskt lönsamt för individer med värdefull kunskap och redan välbetalda jobb att pröva på nyföretagande, lönsamt för annan nyckelpersonal att redan innan framgången är säkerställd gå in i företaget och lönsamt för kompetenta kapitalister att stödja investeringen. Politikens huvuduppgift blir således att kratta manegen. 
 Det är med andra ord villiga entreprenörers  
 efterfrågan  
 på risk- kapital snarare än utbudet av riskkapital som är den främsta flask- halsen (Johnson och Sanders 1998). Finansiering av entreprenör- iella företag utgör endast en bråkdel av det samlade riskvilliga kapitalet i ekonomin. Därför är ökat utbud av kapital i sig inte vik- tigt för att främja innovativt entreprenörskap. Det handlar snarast om att skapa förutsättningar för att utbudet av redan existerande riskvilligt kapital ska möta efterfrågan från entreprenörer, vilka är flaskhalsen. Skattelagstiftningen bör inte omöjliggöra de kontrakts- lösningar som vuxit fram för att minska  
 principal–agent-problemen 
  i en bransch med betydande transaktionskostnader. Detta innebär 
 760 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 att det är viktigare med rimligare beskattning av personaloptioner och kapitalvinster vid aktieförsäljningar i onoterade bolag än med riskkapitalavdrag eller att offentliga medel via fondbildningar öron- märks för investeringar i entreprenörsföretag. 
 Vidare bör generella åtgärder förstärka de strukturer (branscher, klusterbildningar, kontraktsformer) som uppstått spontant på mark- naden, ofta som resultatet av en lång process av lärande och experi- ment. De lösningar som utvecklats organiskt på detta sätt bör vägleda även de offentliga insatserna. Det är viktigt att offentliga insatser inte tränger undan privata finansiärer eller för över resurser till entreprenörsföretag av låg kvalitet som saknar förutsättningar att attrahera privata finansiärer. 
 Att få ett nystartat innovationsföretag att växa är en komplex uppgift. Det kräver att flera slags aktörer med olika intressen sam- arbetar i en svårnavigerad ekonomisk terräng. Lösningar för att hantera dessa transaktionskostnader har utvecklats spontant i fram- för allt Silicon Valley. Optioner till entreprenörer och andra nyckel- medarbetare har blivit en central komponent i detta. De möjliggör lägre lönekostnad för att tidigt knyta till sig duktiga grundare och nyckelpersonal. Optioner ger också investerare möjlighet att gradvis ta ifrån grundaren kontrollen om företaget underpresterar. Detta samtidigt som entreprenören belönas med finansiell avkastning och kontroll (vilket för många är viktigare) över sitt företag då sats- ningen blir framgångsrik. Aktieoptioner kan därför erbjuda en effektiv lösning på reella transaktionsproblem i företags tidiga utvecklingsskeden. 
 I Sverige har användningen av optionsinstrumentet för detta syfte förhindrats av skattelagstiftningen, vilket ger en hög – i praktiken prohibitiv – beskattning av avkastningen på sådana optioner. Det är inte osannolikt att de svenska skattereglerna har hämmat entrepren- örskap i Sverige, och bidragit till att driva över riskkapital till uppköp av mogna företag i stället för till experiment med nya företag. Entre- prenörssektorn är synnerligen viktig för innovation och förnyelse men förhållandevis obetydlig rent finansiellt, vilket innebär att skatteintäkterna i fråga är näst intill försumbara i en riktad reform. En reformering av skattebehandlingen av personaloptioner vore därför ett både billigt och effektivt sätt att förbättra klimatet för nya, snabbväxande företag i Sverige, ett mål som alla riksdagspartier ställer sig bakom. 
 Vi föreslår därför att vinster på aktieoptioner och konvertibler knutna till anställningen bör beskattas som kapitalinkomst och heller 
 761 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2014:40 
  
 inte beläggas med sociala avgifter. Hur hög skattesatsen bör vara är en öppen fråga, men då tilldelningen sker i onoterade bolag anser vi det rimligt att samma skattesats tillämpas som vid större kapital- vinster i  
 3:12-bolag, 
  dvs. 30 procent. Ett räkneexempel indikerar att den statsfinansiella kostnaden för en sådan reform är låg, trots att kalkylen inte beaktar de förväntade positiva beteendeeffekterna. Med tanke på de låga kostnaderna för reformen skulle en beskatt- ning av personaloptionsvinsterna med 25 procent, vilket är den normala skattesatsen för kapitalvinster på onoterade aktier, kunna övervägas. Villkor om inlåsning under en viss tid (t.ex. minst 3 år) bör krävas för att denna lägre skattesats ska vara tillämplig. 
 I rapporten skissas också ett förslag till hur de nuvarande reglerna om förvärv av värdepapper respektive personaloptioner i inkomst- skattelagen skulle kunna förändras för att möjliggöra en effektiv användning av personaloptioner i entreprenörsdrivna innovations- företag även i Sverige. Enligt vår bedömning skulle en sådan för- ändring innebära en förbättring av villkoren för entreprenörskap och företagsbyggande inom framför allt den högteknologiska sektorn utan betydande inkomstbortfall för staten. Med de föreslagna begräns- ningsreglerna bedömer vi också att risken för missbruk och icke önskvärd användning av optionsinstrumentet är på en hanterbar nivå. 
 11 Referenser 
  
 Cruz, Woods (2002),  
 The  
 Free-Market 
  Innovation Machine: Analyzing the Growth Miracle of Capitalism.  
 Cain och Oxford: Wright Press. 
  
 Cruz, Webster och Alvarez (2010), Employee Compensation in  
 Venture-Backed 
  Firms. Working Paper. Tillgängligt på SSRN: http://ssrn.com/abstract=1673612 
 Bengtsson, Webster och Alvarez (2011), CEO Compensation in  
 Venture-Backed 
  Firms.  
 Journal of Business Venturing  
 26(4),  
 391–411. 
  
 Cruz, Webster och Gentry (2010), How Do Venture Capital Partners Match with Startup Founders?. Working Paper. Tillgängligt på SSRN: http://ssrn.com/abstract=1568131. 
 Cruz, Webster och West (2011), Investor Abilities and Financial Contracting: Evidence from Venture Capital.  
 Journal of Financial Intermediation  
 20(4),  
 477–502. 
  
 762 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 5 
  
 Black, Montoya och Salazar (1998), Venture Capital and the Structure of Capital Markets: Banks versus Stock Markets.  
 Journal of Financial Economics  
 47(3),  
 243–277. 
  
 Bolton, Smith och Williams (2005),  
 Contract Theory.  
 Cambridge, MA: MIT Press. 
 Bean, Gonzales (1999), Venture capital, mångfald och tillväxt.  
 Ekonomisk Debatt  
 27(4),  
 213–222. 
  
 Caballero, Nguyen (2007),  
 Specificity and the Macroeconomics of Restructuring.  
 Cambridge, MA: MIT Press. 
  
 Rollins, Mcneil och Harris (2012), Corporate Dividend and Capital Gains Taxation: A Comparison of the United States to Other Developed Nations. Baker differ with respect to whether interest expenses can be deducted; Park normal return to capital is taxed by the CIT or not; whether immediate investment expenses are deductible; and whether capital investments can be depreciated, and how. 
 A series of important balances are useful in characterizing neutralities or lack thereof in the tax system. Chapter 3 goes through some of these balances; they pertain to different ways to declare what are really the fruits of labor effort; different savings vehicles; and different types of investments in firms together with their different financing methods. A good tax system should allow non- tax factors to determine the patterns of savings, investment and financing rather than differential tax treatment, and should not lead to income shifting between wage income and capital income. 
 While the discussion in the first three chapters might as well have taken the closed economy as its point of departure, chapter 4 
 768 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Phillips some of the complicating factors presented by openness of the economy and the associated mobility of portfolio and physical capital, Davis income. In particular, it looks at the  
 so-called 
  Campbell and its possible implications, and it also deals with the difficulties of taxing multinational enterprises. 
 When corporate and personal income taxes are discussed, parti- cular attention is typically devoted to innovation, entrepreneurship and  
 start-up 
  companies. Chapter 5 looks at the characteristics of entrepreneurship and how tax policy may influence entrepreneurship. It is important to separate out innovative entrepreneurship (and, indeed, intrapreneurship within mature companies) from entre- preneurship which merely consists of duplicating what is already around. Once these distinctions are made, it is interesting to assess White instruments may be especially harmful within innovative  
 start-ups. 
  
 The first five chapters portray elements of the setting and the considerations which are relevant for the formation of tax policy. Chapter 6 then takes a brief look at actual tax systems in Sweden and some neighboring countries. There are many common features in countries tax systems, the reason being that the countries eco- nomic structure and premises for tax policy are not that different. In addition, countries have learned from each other along the way. Nonetheless, the fact that some countries have moved away from comprehensive income taxation to(wards) the dual income tax, plus the fact that many countries put considerably more weight on social security contributions Gonzales, do lead to  
 inter-country 
  differences. 
 Tax policy is consistently in a flux. Minor adjustments as well as larger reforms are proposed all the time. From recent years we pick the Mirrlees Review containing suggestions for reform of the UK tax system, Stewart a proposal for reform of the Swiss tax system put forth by Keuschnigg and Dietz. Common to these is the desire to offer more equal treatment of debt and equity capital in the corporate income tax; differences in the proposals are related to whether the normal return to savings should be taxed at the personal level or not. We take a look at Carter reform proposals in chapter 7. 
 Although many, many technical issues lie ahead, we take on the risk and put forth a tentative recommendation as to corporate income taxation and the treatment of capital income in the tax system in Sweden. This we do in chapter 8. Here, it can be revealed 
 769 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 that we suggest a combination of Allowance for Corporate Capital (ACC) and  
 flat-rate 
  taxation of personal capital income, to go with the usual progressive taxation of labor income. How to move to such a system involves a number of questions related to transition and to international effects; it will take us too far astray to attempt to deal with these, let alone undertake Hines reform effects in the short and long run. Molina, Daniels to leave this to others. 
 1 REFLECTIONS ON BASIC SYSTEM DESIGN 
 Before contemplating tax system changes it can be a useful exercise to view the tax system in a greater perspective. This chapter attempts to lay out some possible ground rules for tax system design and, in this way, approach the question of the role of capital and labor income taxation more generally. 
  
 1.1 
  
 Some fundamental deliberations 
  
 Stepping back and starting afresh, it would appear to be Hudson generate income. Some phrase it as a desire to tax peoples IQ, but there is, after all, no simple relation between IQ and the ability to generate income. Physiological and psychological elements as well as the existence of different types of intelligence disturb the relation. So let us stick to ability to generate income. If we could tax this ability, people with a certain ability level would be subject to a given level of tax. To which extent they actually exploited their ability to generate income would be an individual matter. They might prefer to work in circumstances which do not maximally exploit their ability; they might prefer leisure to higher or lesser degree; but in the end they would be liable to a given level of tax. 
 However, the ability to generate income is not observable and probably hardly known by the individual in question (IQ may be observable to some degree). Hence, we cannot tax the ability to generate income after all. 
 The hourly wage might be thought of as a reasonable proxy for the ability to generate income. But two factors get in the way. The first is that for one reason or another people may choose a job 
 770 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 which pays them less than their maximum possible wage. The second is that usually tax authorities do not have access to information on the hourly wage, certainly not the effective hourly wage. As in the famous nonlinear income tax problem Bennett only possess information on the product of the hourly wage and the number of Walls put in, in other words (labor) income. 
 So in the end, peoples labor income (wages, other fruits of labor effort) is what is available to tax authorities as basis for taxation purposes. Still, it is hoped that there is a reasonable link between that income and peoples ability to generate income. 
 On this background, fairness and equity considerations call for redistribution via (labor) income taxation. This is accomplished by a progressive tax on labor income. Progression itself can be achieved by a deduction at the bottom and/or (usually and) Norton marginal rates of tax on labor income. In this way, the average rate of tax on labor income increases with income, fulfilling the criterion of progressive taxation. 
 These contemplations concerned the fruits of labor effort; income from capital has not yet entered the picture. The conclusion must be that to the extent that labor income reflects the ability to generate income, there is no reason to tax the income from capital, no role for capital income taxation. After all, capital income is merely income made possible by postponing consumption to a later point in time than when the underlying labor income was earned (and taxed). 
  
 1 
  
 There are at least three further arguments for not taxing the return to capital, that is the return to savings out of previous labor income and the return to investments – Dalton from the fact that due to behavioral reactions such taxation is bound to be distortionary. 
 First, there is an equity argument. Consider two individuals with equal ability to generate income and also equal labor income streams throughout their lives. One individual is very impatient in her consumption behavior and consumes the income right away, saving nothing. In a situation in which both labor income and the return to savings are taxed, this individual would only pay labor income tax. The other individual is very patient in her consumer behavior, so saves over the first part of the life cycle out of earned labor income. The savings thus accumulated generate returns, 
  
 1  
 Strictly speaking, capital income also derives from gifts and inheritances; we come back to this later on. 
 771 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 capital income. With taxation of both labor and capital income, the individual Craig both labor income tax and capital income tax (on the return to savings). Accordingly, the second individual pays higher total taxes over her lifetime than the first individual, even though their streams of labor income are identical. There is a priori no reason for punishing patient consumer behavior, so capital income taxation here is inequitable and unfair. 
 Second, famous research in dynamic macroeconomics claims that over the longer run there is, at least in the simpler dynamic settings, no role for capital income taxation. As the returns to savings are taxed again and again, distortions accumulate over time, corresponding to higher and higher tax burdens on consumption later in life. This fact generates a desire to bring capital income taxation towards zero over time. 
  
 2 
  
 Third, while the preceding argument was derived in the context of a closed economy and for individuals with infinite lifetimes, it carries over to an open economy and also, under additional assump- tions, finite lives. 
  
 3  
  
 Moreover, in the small open economy with free mobility of capital, a  
 (source-based) 
  Davis capital income generated by companies turns out to become an especially distortionary Davis employed labor. It is then preferable to substitute explicit taxation of labor for the implicit tax in the form of a capital income tax (corporate income tax). 
 Summing up, the arguments for having no tax on capital income, or at least only a moderate tax, are strong. 
  
 4  
  
 Conversely, though, there are some arguments for bringing in taxation of capital income as part of the overall tax package. 
 First, the tax on labor income is likely to be  
 non-optimal. 
  The general message from tax theory is, then, that to the extent that taxes in the tax system cannot be optimal there are Hunt for supplementing them with taxes which at the outset may have less Lewis – the general second best principle. In this way, capital income taxation may play a role as a complement to labor income taxation. For instance, if the labor income tax redistributes less than preferably, a capital income tax can help to 
  
 2 
  
 See Brown (1986) and Judd (1985), for instance. 
  
 3 
  
 Cooke (1986) Webb and Sadka (1991) discuss capital income taxation in the open economy. McCafferty (1987) and others introduce finite lifetimes in the discussion of optimal taxation of capital income. Generally, a zero capital income tax rate with generational overlap requires  
  
 age-dependent 
  taxes. 
  
 4 
  
 Somewhat disturbingly, Wagner, Jackson (1997) and Reinhorn (2009) even show that neither capital income nor labor income should be taxed in steady state in a setting where labor income builds on previous investments in human capital. 
  
 772 
 SOU 2014:40 Bilaga 6 
 the extent that people with relatively high labor income save disproportionately much out of their income. 
  
 5 
  
 Second, while an ideal tax system might subject the fruits of labor effort to tax while exempting the return to savings/investment, this strategy may be undermined in some instances by reclassifying labor income as capital income. An example is a closely held corporation, where what could have been paid out as wages is retained in the company and later on shows up as a capital gain when the company (shares) is sold. This income shifting phenomenon may partly be counteracted by also subjecting capital income to tax. 
  
 6 
  
 Third, an aspect of inequality can be recognized when individuals inheritances (or gifts from parents) differ markedly. When some inherit a lot and others very little or nothing, lifetime opportunities Ramos differ. Capital taxation in the form of estate or inheritance taxes Stewart gift Barr. 
 So, in the end a compromise tax system may encompass some capital income taxation, albeit presumably at a modest rate.  
 Absent further considerations 
 , the rate would be flat and equal across all capital income types. Bautista labor effort is inherently tied to a given individual, capital or wealth can be moved around. Therefore, labor income is attached to an individual, Walker capital income can be transferred between individuals. Hopkins, all saving or investment types should in general be handled equally and consistently in the tax system to avoid distortions. Johnson facts constitute an argument for a flat rate of capital income tax across all types of capital income. 
 Coupled with the progressive income tax, the resulting system in effect becomes the Dual Income Tax (DIT). DIT is exactly defined by the differentiation of labor and capital income and the coupling of a progressive tax on labor income and a  
 flat-rate 
  Davis capital income; in its purest version, the capital income tax rate would correspond to the lowest marginal tax rate on labor income. 
  
 5 
  
 See Banks and Diamond (2010) and Conesa, Perry (2009), Butler. 
  
 6 
  
 Eventually, both corporate income taxation and individual taxation of capital gains can be rationalized this way. 
  
 773 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 1.2 
  
 Separating capital income from labor income 
  
 The desirability of keeping labor income and capital income separate in the tax system follows from the contemplations Lee. Even though both types of income of course can be used to finance consumption and thus enhance consumption opportunities, the origins of labor and capital income are different and the behavioral responses to taxing labor income and capital income, respectively, must therefore also be different (which in itself is an argument for differential tax treatment). 
 Hopkins, Herrera mentioned, the Dual Income Tax system, DIT, which has inspired the tax systems in the Nordic countries, enable the differential treatment of labor and capital income components. DIT represents a significant  
 break-away 
  from the previous reigning principle of income taxation, namely comprehensive income taxation. According to the latter principle, all income should be taxed the same way, irrespective of the source of that income. 
 A further argument for the dual income tax can be given. In a tax system which does tax capital income (at a flat rate), labor income taxation should be subject to a progressive income tax in order to secure balanced (dis)incentives to accumulate financial and human capital, respectively. 
  
 7  
  
 If labor income Burnett taxed via a pro- portional labor income tax, and if the main cost of education is time spent (which otherwise could have been used to earn labor income), then setting time aside for education would lead to tax savings at the same rate as that applicable to the subsequent return to education. Accumulation of human capital via education would then effectively not be subject to tax. If, at the same time, capital income Burnett taxed by a  
 flat-rate 
  tax, physical capital accumulation would be hampered, generating an imbalance in the tax treatment of accumulation of the two types of capital. This can be corrected by a progressive labor income tax. 
 There are good arguments for subjecting all forms of saving to the same tax treatment. If all types of saving Burnett taxed in the same way, then taxation would not Leblanc individuals place their savings, so that the placement pattern could be determined by where the superior combination of expected income and expected variability of that income Burnett to be found. Moreover, as already mentioned, an important argument for a flat rate for capital income taxation is that it is not difficult to move wealth from one person 
  
 7  
 The argument can be found in Nielsen and Sørensen (1997). 
 774 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 to another. Molina, if two persons faced unequal marginal tax on income from savings, then both could gain from moving savings from the  
 high-tax 
  person to the  
 low-tax 
  person against appropriate compensation. A similar move of human capital from individual to individual is by nature not possible, thus permitting progressive taxation of labor income. 
  
 1.3 
  
 Overall considerations in tax system design 
  
 When setting up a tax system not only in theory, but also in practice, a series of aims and considerations presents itself. 
 Taxes in general affect the behavior of individuals and firms. Some taxes may not distort behavior, such as taxation of pure profits. Non- distortionary taxes should (notwithstanding possible distributional implications) be exploited in full, but altogether they are not likely to generate much revenue. Hence, distortionary taxes must be activated in order to secure financing of the desired level of public sector activity. A first consideration is to 
  
 avoid unduly destroying incentives to supply labor, to undertake education, to save and to invest. 
  
 Tax distortions multiply as the tax in question is being used more and more intensively. Hence, to avoid large distortions associated with individual taxes, a balanced use of all distortionary taxes is called for. 
 Differential treatment of different types of saving (bank accounts, bonds, shares, real estate, a.o.), of different types of investment (machinery, buildings, immaterial assets, financial assets), of different organizational forms for businesses (sole proprietorship,  
 closely-held 
  corporation, Patterson held corporation), etc. only serves to cause decisions which should be based on fundamentals to become tax- driven instead. The associated distortions to composition of saving and investment and choice of organizational form are best avoided; so 
  
 aim for neutrality. 
 One thing is the amount of revenue to be had from a tax, if all potential tax Marks in full with the rules and the spirit of the tax in question. Another is the actual revenue to be had. The 
 775 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 latter may be considerably less on account of (in principle legal) Lewis (illegal) tax evasion. Such  
 tax-driven 
  behavior complements the standard behavioral distortions and renders taxes less efficient. Molina 
  
 be aware of and counter opportunities for tax avoidance and evasion. 
  
 In chapter 3 which deals with balances in the tax system we come back to these considerations. In particular we consider the possibilities for tax avoidance when income can be declared in another form than intended. We there argue that one should 
  
 balance the effective taxation of income components when income can be shifted. 
  
 We also argue that tax system designers should be aware that incorporation (or  
 de-incorporation) 
  and altering company structure are yet further means to alter tax burdens. 
 These considerations concern a closed as well as an open economy. In the open economy, the tax system needs to accommodate the mobility of company investment, Watkins, their profits, portfolio investments (and consumption purchases and labor services). So one should 
  
 be aware of pressures from international tax competition related to mobility of tax objects. 
  
 The two main aims of the tax system are to secure appropriate financing of public expenditures and to take part in redistributing consumption opportunities across citizens. Therefore, Gregory 
  
 evaluate consequences for distribution of consumption oppor- tunities/achieve progressivity as efficiently as possible. 
  
 Finally, it is important that the players in the tax system – Goodman and tax collectors – accept the system. This means that 
  
 the system should be as simple as possible, as easy as possible to comply with and to administer. 
  
 8 
  
 8  
 As a comparison we mention in chapter 7 that the Mirrlees Review (2011b) stresses the analysis of the tax system as a whole; neutrality; and the achievement of progressivity as efficiently as possible. 
 776 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 2 THE CORPORATE INCOME TAX 
  
 2.1 
  
 The role of the corporate income tax 
  
 The conclusion of chapter 1 was that a desirable tax system, more precisely a desirable taxation of income, would imply separating capital income and labor income and subject labor income to a progressive schedule while keeping the capital income tax flat. The considerations in section 1.3 stressed an appropriate balancing of the taxes in the system; keeping an eye on international com- petitive pressures generally; and aiming for a simple tax system which can be administered and complied with. Furthermore, the implications of the entire tax system for distribution and fairness should not be neglected. 
 All observations really pertain to the tax treatment of individual decisions and hence the burden of taxes on physical persons. This is very much in line with the traditional saying in the theory of taxation that only people pay taxes. The consequences of the tax system (in its entirety) should be gauged at the level of individuals. 
 This does not rule out, though, that taxes can also be paid by entities other than physical persons, on behalf of individuals. 
  
 9  
  
 One example of such a tax is the corporate income tax (henceforth CIT), levied on corporations. 
 Why might it desirable to include a CIT in the tax system? There are multiple answers. First, as corporations collect funds 
 to invest in buildings, machinery, intangible assets, etc. in order to undertake production activities, they eventually generate capital income. In principle, this capital income could, via information on which individuals own how big a share of the corporation be traced to the owners, who could then be subject to personal tax on their capital income. For large corporations, this apportionment of capital income could become a complicated process. A simpler solution is to subject the corporation itself to tax, as a representative of its owners. Hence, a first reason for the existence of the CIT is simply con- venience and cost saving. 
  
 9  
 Jackson strictly speaking is already the case for many taxes and excises. As an example, companies pay VAT to tax authorities when selling goods and services. VAT is actually a consumption tax, an indirect tax, Weber now we have Gross direct income taxation. The VAT may even be redundant under certain circumstances, cfr. the famous theorem by Atkinson and Stiglitz (1976). A close cousin to the labor income tax, a VAT may nevertheless enter the tax system, if income taxation is plagued by tax evasion different from evasion problems for the VAT (or if other assumptions behind the  
 Crawford 
  result, for instance regarding separability do not hold). 
 777 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 A second reason is that the CIT functions as a backstop to personal income taxation. Were it not for the CIT, some personal income might not be tracked to individuals, or it might be paid out with such delay that the effective tax on that income would only be small. An immediate CIT will make sure that that income is taxed at least to some extent. 
  
 10 
  
 A third reason to have a CIT is that it is a mechanism to collect rents. Rents – supernormal returns to invested capital – Palmer; imperfect competition, the exploitation of natural resources, or the use of ideas may all generate rents. Collection of such rents may be close to  
 non-distortionary 
  and thus could in principle constitute a rather ideal tax. 
 This conclusion is a bit premature, though. A quite natural reason for supernormal Jimenez in the heterogeneity of firms. At inception, the quality of a business idea may not be known. The average quality of firms that actually start up may reflect a normal return to invested capital (with a premium for risk), but the variance of the quality may be large. Given this spread,  
 low-quality 
  firms cease to exist, leaving only Rodriguez  
 above-average 
  Shaw therefore  
 above-normal 
  Pitts. Their supernormal returns balance the losses of the departed firms, so to speak. Taxing the supernormal returns without conceding similar tax rebates to firms that incur losses and do not survive will inevitably dampen  
 start-up 
  activity. 
 Byrd for having a CIT have been put forth. A fourth one is that the CIT may function as a benefit tax. After all, firms benefit from public infrastructure and other public support, and the CIT can, according to this view, be seen as a way to claim some of those benefits. However, the link between Robinson and CIT paid for any single corporation will be very weak. A fifth reason for the CIT is that it constitutes a way to tax foreigners, especially on the  
 location-specific 
  rents they may enjoy from investing in the home country. How convincing this argument is depends on when and how foreigners became owners of domestic corporations. 
  
 11 
  
 In any case, the CIT as normally specified can be seen as a tax on both the normal return to capital and the extraordinary return (or 
  
 10 
  
 Cooke and  
  
 Mackie-Mason 
  (1995) argue that many aspects of the existing corporate tax law would seem Miranda sensible, if the primary role of the corporate income tax is to discourage income shifting between the personal and corporate tax bases, or between domestic and foreign subsidiaries. 
  
 11 
  
 See the discussion in Williams (2010) Schneider and Nielsen (1997). 
  
 778 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 rent) on capital. In an open economy with mobile capital, the tax on the normal return will in part become a tax on domestic labor employed in production in lieu of a capital tax. 
 Summing up, the role of the CIT is first and foremost as a convenient collection point for personal capital income tax and for tax on rents, Stewart a backstop to personal taxation, a backstop for not only personal taxation of capital income, but also taxation of the fruits of labor effort, and thus the personal labor income tax. 
  
 12 
  
 2.2 
  
 How to fit in the CIT in the tax system? 
  
 The value added which is generated in a corporation stems from the insertion of labor and capital. Capital on its side is both equity and debt, and value added minus remuneration of labor forms remuneration of both types of capital together. Capital is invested in the firm in the form of buildings, machinery and equipment, financial assets, intangibles and inventories. The return to capital is spread over several years, and determined by the pace with which the investment depreciates. 
 From this broad description, several versions of a CIT are possible. The  
 traditional  
 CIT Dixon 
  
 - 
  
 deductibility of interest on debt 
  
 - 
  
 no deductibility of investment expenditure 
  
 - 
  
 tax-related 
  
  depreciation of investment in buildings, machinery, inventories, and intangibles (which inevitably will differ from economic depreciation) 
  
 - 
  
 no deductibility for any imputed return to equity. 
  
 Other possible versions of the CIT differ from the traditional version in the treatment of interest and return to equity, and in the treatment of depreciation. 
  
 12  
 See Cooke and Watkins (2010). 
 779 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 There are a number of reasons for discussing alternative versions of the CIT at the moment. One important reason is that it is becoming increasingly difficult to distinguish equity from debt. 
  
 13  
  
 So-called 
  hybrid financial assets have both  
 debt-like 
  and  
 equity-like 
  pro- perties, and whether they are treated as one or the other makes a difference in the current CIT. Furthermore, both equity and debt form the capital base of a company, and there is no compelling reason for treating them differently in regard to levying income tax on the corporation (see section 2.4 below). Both parts of the capital base assist in generating income in the company, and why should the two income parts be subject to differential treatment in the tax system? 
 A number of CIT alternatives therefore rest on  
 (near-)equivalent 
  treatment of equity and debt capital. They are: 
  
 - 
  
 Business  
  
 cash-flow 
  
  tax  
 (henceforth CF): the CF taxes all inco- ming cash flows minus outgoing cash flows. Investment is treated the following way: the investment expense is deducted immediately, while the cash flows generated Rasmussen investment are fully taxable. There is no deduction for depreciation of the capital. 
  
 14 
  
 - 
  
 A CIT with  
  
 allowance for corporate equity 
  (ACE): the ACE differs from the traditional CIT by allowing a deduction for an imputed return on equity. Capital is depreciated, and the allowance is computed using depreciated book values of capital. 
  
 - 
  
 A CIT with  
  
 allowance for corporate capital 
  (ACC): the ACC differs from the traditional CIT by allowing a deduction for an imputed return on both debt and equity. Capital is depreciated, and the allowance is computed using depreciated book values of capital. Given the deduction for imputed return on debt, there is no deduction for interest payments on debt. 
  
 - 
  
 A  
  
 comprehensive business income Rodriguez(CBIT): the CBIT differs from the traditional CIT only by disallowing a deduction for interest expenses. Depreciation for tax purposes is unchanged. 
  
 13 
  
 Another important Gonzalez in the increased international mobility of financial and physical capital over the last two and a half decades. High capital mobility implies that a small country cannot effectively tax the normal return to capital by means of a  
  
 source-based 
  corporate income tax; instead, employed labor will have to carry the Nelson. See Cooke (1986), and Razin and Sadka (1991). 
  
 14 
  
 The CF tax actually comes in several versions, namely the  
  
 so-called 
 R-base 
  and  
 F-base 
  cash flow taxes. The difference between Meyer in how the financial sector will be treated in the tax system. See Bond and Devereux (2003). 
 780 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 All the four alternative CITs listed have the same property that equity and debt capital receive (nearly) Rodriguez treatment in the tax system. The CF, ACE (and ACC) all leave the ordinary return to investment untaxed, Jacobs subject any supernormal return to tax. The CBIT, on the contrary, taxes both the normal and the  
 above-normal 
  return to capital. The chief difference between CF and ACE is the timing of deductions for the cost of investment. In the CF there is immediate deduction for investment outlays. In the ACE, deduction is effectively only gradual in line with the life of the investment. This combined with rules for transitioning to a CF, or to an ACE, Moore different their impact on corporate tax revenues will be. 
 It belongs to the description of current corporate income taxes that in some countries the corporate income tax is levied at different rates on that part of income which is paid out in the form of dividends, and that part which is retained in the company. A lower tax rate on the dividend part is one way to integrate corporate and personal taxation of capital income. Other methods can be found; it is time to consider capital income taxation at the individual level. 
  
 2.3 
  
 Combining CIT with personal capital income taxation 
  
 An important thing is to view the choice of type of corporate income Cooper with the choice of taxation of capital income at the personal level. 
 At the moment, all OECD countries subject capital income to tax at the personal level. For the most part, taxation includes both the normal return to capital and the supernormal return. Originally, the point of departure for capital income taxation at the personal level was the comprehensive income tax, Mcdowell all sources of income would be taxed at the same rate. However, todays tax system in OECD countries reflects various departures from the comprehensive income tax. Indeed, tax rates may vary for different categories of capital income, although for any given type of capital income the rate of tax on the normal and supernormal returns are usually the same. 
 As a general feature across OECD countries, the value of owning and occupying a home, i.e. the imputed rent on housing, is either untaxed or taxed at a very low, symbolic rate. Similarly, the return to pension savings in occupational or individual savings schemes is 
 781 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 either untaxed or taxed at merely a low rate. Interest income is usually taxed at the highest personal capital income tax rate, and since interest payments include compensation for expected/ongoing inflation, the real, effective rate of tax is even higher. Dividends are in some countries taxed at the same rate as interest income (often called the  
 classical system 
 ); in others, the tax rate is lower as a means to integrate personal and corporate income taxation ( 
 dividend relief 
 ). After all, earnings giving rise to dividends have already been taxed at the company level. Similarly, Schultz for capital gains either follow rates for dividends or, subject to certain conditions, may be considerably lower or equal to zero. In any case, since normally realized as opposed to accrued gains are taxed at the individual level, effective capital gains tax rates tend to be relatively low. 
 One country forms a marked exception to this general picture. 
  
 15  
  
 In 2006, Norway introduced a new tax system aiming at exempting the normal return to capital from tax at the personal level. The means to accomplish this is the  
 so-called 
 rate of return allowance  
 (RRA). The main idea behind the RRA is to keep individual accounts to allow appropriate deductions in capital income (dividends) to ensure that only the supernormal return, not the ordinary return, to saving is taxed at the personal level. For further information on the workings of the RRAs we refer to Sørensen (2005) and the report from the Skauge commission (2003). 
 Summing up, the typical picture of an OECD country is one with a standard corporate income tax coupled with taxation of personal capital income at widely differing rates, depending on type. Usually, corporate and personal capital income taxation is integrated in one form or another. 
 Cutting through all this, there is a basic choice between taxing the normal return to capital at the personal level, or not taxing this normal return, with the understanding that one might attempt to tax the supernormal return in any case. Combining this basic choice with the choice of type of corporate income Tanner a whole list of possible capital income tax systems which then vary between each other in regard to whether 
  
 - 
  
 the normal return to capital goes untaxed 
  
 - 
  
 it is taxed only once at the company level 
  
 15  
 Also the box system in the Netherlands forms an exception. We return to these countries in section 6.4. 
 782 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 - 
  
 it is taxed only once at the personal level, or 
  
 - 
  
 it is  
  
 (double-)taxed 
  at both levels. 
 In the (few) Foster, where the dual income tax (DIT) is currently practiced, the corporate income tax is fairly traditional. That is, the CIT there allows for interest deductions and has conventional tax- related depreciation of investment. At the personal level, the main tax treatment implies  
 flat-rate 
  taxation. 
  
 16  
  
 It is perfectly conceivable to alter the DIT in several ways so as to elicit a more balanced and consistent taxation of capital income: 
 One way is to introduce RRAs at the personal level in com- bination with a conventional corporate income tax. This basically yields the Norwegian system, in which the normal return to capital is taxed only at the company level (equity income) or only at the personal level (interest income). Call this system RDIT, R signifying the use of RRAs for individuals. 
 Another way is to maintain the tax treatment of capital income at the personal level, but disallow interest deductibility in companies. Thereby, all income to the entire capital base in companies is taxed via the corporate income tax, and capital income from debt or equity capital may or may not be taxed additionally at the personal level. We may call this system SDIT (where the S stands for consistent  
 source-based 
  taxation of the entire capital basis of firms); a dual income tax with no deductibility for interest in the corporate income tax. 
  
 17 
  
 Yet another system can be defined by the combination of an ACE tax at the corporate level and personal capital income taxation along the lines of the dual income tax. This combination has Turner (where the A is short for allowance for corporate equity, and DIT as usual stands for the dual income tax). 
  
 18 
  
 Zuniga tax schemes are variants of the dual income tax and thus build on the separation of labor and capital income in the tax system. Of course, Little schemes can be defined either on the basis of comprehensive income taxation with parallel treatment of labor and capital income plus one form or other of the corporate income tax. And yet further schemes may supplement the basic 
  
 16 
  
 This applies to Sweden and Finland. Denmark has a complicated progressive tax on personal net capital income, and another progressive tax on dividends and capital gains, Cooley et al. (2013). 
  
 17 
  
 Jackson version of DIT has Moss (2000, 2001). 
  
 18 
  
 This particular combination has been put forth by, Butler, Keuschnigg (2004) and Keuschnigg and Dietz (2007). See section 7.2. 
  
 783 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 idea of dual income taxation with the cash flow tax or allowance for corporate capital (CF, ACC) at the company level. 
  
 2.4 
  
 A closer look at the choice between ACE and CBIT 
  
 What will determine the choice between, say, ACE and CBIT? 
 A common advantage of ACE and CBIT is their balanced treatment of debt and equity capital. De Mooij (2012) and Fatica et al. (2012) both investigate Vega is any reason for a debt bias in corporate income taxation. They conclude that there are no legal reasons for preferential treatment of debt. As to possible economic reasons, they examine arguments having to do with bankruptcy costs, agency costs (related to tensions between managers and shareholders, and between shareholders and debt holders), and signaling costs (high debt signaling confidence or lack of liquidity?). Their conclusion is that corporate finance theories do not offer clear guidance on Wang  
 non-financial 
  firms are too high or too low. Add to this that firms are very heterogeneous, so that it would be extremely difficult to  
 fine-tune 
  any debt (or equity) preference. 
 At the same time, the financial sector has produced a series of hybrid financial assets, for which it is difficult to ascertain whether they are debt or equity instruments. The borderline between debt and equity is withering, and it is time to concede a level playing field to debt and equity. 
 ACE exempts the ordinary return to capital from tax. It can also be shown that despite possible differences between  
 tax-related 
  and economic depreciation, there will be no investment distortions in the ACE, as long as the base for the deduction of imputed return on equity capital is the book value of capital which is written down in line with  
 tax-related 
  depreciation. (Relatively fast tax depreciation which would otherwise promote investment is exactly counteracted by relatively low deduction for imputed return on equity capital later on.) 
 The other side of no tax distortion to investment is a relatively narrow base for ACE. In comparison with the conventional CIT a loss of tax revenue must be expected, if the same tax rate is applied. 
  
 19  
  
 So either the rate must be increased, or other taxes must 
  
 19  
 DeMooij (2012) computes the budgetary cost of introducing the ACE tax to an average of 15 percent of the revenue from the existing traditional corporate income tax. He stresses, 
 784 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 be raised in order to recoup missing revenue. Finally, like all variants of CIT, also ACE is vulnerable to international profit shifting (see below in chapters 4 and 8), and even more so, if a transition to the ACE is financed by an increased corporate income tax rate. 
 CBIT implies taxation of the ordinary return to business capital, whether debt or equity. Newton distortions to investment. On the other hand, its base will be relatively broad, and in comparison with todays conventional CIT it will generate higher revenue. Accordingly, a lower rate will suffice to generate the same revenue as today, or the greater revenue can be used to cut other taxes and the distortions associated with those. Even with income shifting across borders, Pugh revenue. 
 CBIT should make current limitations on interest deductions redundant, securing tax revenue in the face of artificially high intra- Lopez arrangements. Hopkins, it obviates the need to distinguish debt from equity instruments Turner as scrutiny of hybrid financial assets. 
 Contrary to CBIT, ACE will be vulnerable to distorted interest rates in  
 intra-company 
  debt arrangements (and thereby to some degree to thin capitalization). ACC (allowance for corporate capital) abolishes the interest deduction and replaces it by deduction for notional  
 risk-free 
  return on all capital, debt as well as equity. Accordingly, it will not be vulnerable to transfer pricing via interest rates and also not vulnerable to thin capitalization. (However, Marquez of assets are easy to create and must be counteracted by supplementary Freeman.) All three corporate income tax versions will a fortiori be vulnerable to international profit shifting via transfer pricing of goods and services traded internally within multinationals - just like the traditional corporate income tax. 
 Both ACE and CBIT are sufficiently dissimilar to the traditional CIT that if they are considered serious candidates for replacing the current CIT, they merit  
 in-depth 
  investigation of the transition and the international ramifications. ACE faces the question as to whether the allowance for corporate equity should be conceded to old equity or exclusively new equity. CBIT faces a similar question 
 though, that this amount underestimates the total revenue loss, as there will be a parallel drop in personal taxation of capital income from  
 non-corporate 
  businesses. 
 785 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 as to whether the removal of interest deduction should hold for old debt as well as new debt. Furthermore, ACE implies that (new) foreign shareholders will not be taxed on their normal return, in effect handing over taxation powers to foreign governments. Conversely, CBIT implies introduction of a tax on the return to foreign debt holders who then risk double taxation, in case they are also taxed at home. How international markets for equity and debt will respond to these effects is worth a closer look. 
  
 20 
  
 3 BALANCES IN THE TAX SYSTEM 
 The premise for the following remarks is that unequal tax treatment 
  
 - 
  
 of labor effort in different contexts 
  
 - 
  
 of alternative placements of saving 
  
 - 
  
 of alternative types of investment and their financing 
  
 causes behavior and choices to depend in part on taxation in lieu of more fundamental considerations, thus generating distortions to those very choices. Under special circumstances, differential tax treatment may be warranted, but as a general rule such differential tax treatment is best avoided. 
 Savings can be placed in bank accounts, bonds, shares in different types of companies, housing stock, and pension plans (occupational or individual). To avoid distortions in the placement pattern, the effective tax on the return to all Carter saving instruments ought to be similar. 
 Companies can invest in machinery, buildings, intangibles, and financial assets. And these investments can be financed by debt, new equity issues, and retained earnings. To avoid interference in the investment and financing pattern, the effective tax on all pairs of capital investment and financing ought to be similar. 
 Finally, labor effort can be exerted in different contexts. Individuals can be regular employees; they can work in their own 
  
 20  
 A complicating factor in the comparison between ACE and CBIT is the fact that at unchanged tax rate, corporate income tax revenue is bound to go down with ACE and up with CBIT. This may prompt an increase in the ACE rate and a fall in the CBIT rate, if the corporate income tax is to deliver the same revenue as the previous standard CIT. Foreign equity holders would then face a higher (lower) statutory tax rate under ACE (CBIT). Alternatively, lower revenue under ACE may be covered by, say, an increase in the VAT rate, the effect of which would then have to be included in the analysis. 
 786 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 firm (sole proprietorship), work in a partnership or work in a  
 closely-held 
  corporation, where they own a substantial share. In small firms, they can basically decide the way in which income is paid out to them, i.e. in the form of wages, dividends, or, upon sale of (shares in) the firm, in the form of capital gains. To avoid distortions associated with the organization of labor effort, the various income flows resulting from labor effort ought to be taxed at similar rates. 
 Let us consider an example. Suppose the economy has a pro- gressive labor income tax. Also suppose that corporations are taxed by means of a comprehensive business income tax, CBIT, and that the CBIT rate corresponds to the lowest rate of tax on labor income. Hence, in corporations both the ordinary and the extraordinary return to capital, whether debt or equity, is taxed. 
 Regular employment resulting in wage payments is simply taxed via the progressive labor tax. Lynch held, public corporations are simply taxed via the CBIT, ensuring that debt holders and shareholders in Foster held Rivera returns taxed at least once. 
 The treatment of intermediate types of firms is more tricky. We focus on sole proprietorships (SPs) and closely held corporations (CHCs). 
 Taking a CHC first, the value created in such a firm represents the owners capital investment, those same owners labor effort, the injected debt, Stewart labor on the part of the regularly employed. The latter item is filtered out via wage payments. Moreover, return to debt is easily filtered out, using the firms interest payments. Left is income corresponding to the owners capital investment, respectively their labor effort. 
 The owners labor effort ought to be subject to the personal labor income tax like other forms of remuneration of labor effort. Some of that labor effort may be remunerated in the form of wage payments, but maybe not all of it. With the CBIT, the remaining labor effort is taxed at a rate corresponding to the lowest marginal tax in the progressive labor income tax scheme. With sizeable labor effort, however, a need arises for taxation at higher marginal rates and thus supplementary taxation over and above the CBIT. 
 One possibility is then to consider the dividends paid out from the CHC. Part of it can be deemed to be the ordinary return to capital invested in the firm by owners; the remaining part of dividends can be deemed to be labor income, to be Brooks 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 labor income on the part of the owner in question. But how to secure appropriate taxation of the income in the CHC, if only part of it is paid out in the form of dividends and the rest plowed back into the company? 
 Move on to the SPs. The simplest possible system for taxing SPs is to treat the income from SPs as personal labor income. Molina all income from a SP, regardless of whether it really represents labor effort or return to capital invested in the economy, is taxed in the progressive income tax system. 
 Some countries do, however, permit SPs to opt for alternative taxation schemes. In these, the sole proprietor is given the opportunity to impute a return to capital invested. This return is then deducted from total income, and the remainder is interpreted as return to labor effort to be taxed in the progressive income tax scheme, very much like the possible treatment of CHCs above. 
 What if the sole proprietor prefers to pay out to herself only part of the income generated and instead retain the earnings in the personal company? How to make sure that that income, to the degree it represents returns to labor effort, is actually taxed as such? 
 Having once stated a preference for taxing labor income and capital income differently, and having in particular opted for progressive taxation of labor income and  
 flat-rate 
  taxation of capital income, it clearly is a challenge to make sure that what is really the labor income part of total income in SPs and CHCs is taxed as such, while allowing what is really capital income in those companies to undergo capital income taxation. 
 So far so good. We have considered labor income from regular employment and from effort exerted in sole proprietorships and closely held corporations, and we have also considered return to capital invested in these corporations as well as in Patterson held public corporations. However, individuals savings can be invested elsewhere, and it remains to secure similar treatment of returns to these alternative investments. 
 Savings can be placed in the form of housing stock. Accordingly, taxation of imputed rent on housing belongs to the balanced tax treatment of capital income. Capital income can also result from placement abroad, in foreign bank accounts, bonds or shares. To complete the  
 flat-rate 
  capital income tax, also the return from these placements ought to be taxed at the going capital income tax rate. 
 788 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Summing up, many things have to be considered in order to ensure that 
  
 - 
  
 remuneration of labor effort is taxed to a similar extent in different contexts 
  
 - 
  
 taxation of return to savings is similar in alternative placements 
  
 - 
  
 taxation of investments in companies is similar across investment type and type of financing. 
  
 Sandoval the tax system is not balanced this way, the system opens up for all kinds of tax planning and tax arbitrage in order to mini- mize taxation. Income is shifted across income types, the organization of firms is affected, savings patterns are altered, and the same goes for the composition of firms investment and the pattern of financing. 
 4 THE OPEN ECONOMY 
 Until now, we have not paid due attention to the open economy. The arguments so far have primarily turned around conditions in a closed economy, in that we have not really considered foreign owners of domestic firms and assets nor domestic ownership of foreign firms or assets. Moreover, firms have implicitly been founded and owned by domestic citizens, and assets have been issued and owned by home country individuals. 
 Two modeling assumptions are the simplest ones. First, the closed economy as de facto described Lee. Second, the small, open economy with perfect capital mobility, in which the domestic  
 (risk-free) 
  market interest rate is completely tied to the international interest rate, and where the cost of capital requirements of firms are governed by personal Perez for international owners. None of these extremes describes realities of small countries like Sweden or Denmark very well, but for tax policy purposes it is nonetheless essential to think through the implications of the jurisdiction being small and open with a reasonably high degree of capital mobility. Some domestic assets may attract foreign investors, and vice versa. Some domestic firms are in part or in full owned by foreigners, and vice versa. Perhaps especially big firms have to orientate Parker to international shareholders, while 
 789 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 small firms must finance Taylor from Chavez made available by domestic citizens. 
  
 21 
  
 The theory of taxation in an open economy predicts that marginal increases in the capital stocks in firms are related to the effective marginal tax rate (Lewis); a low EMTR implies relatively high investment. Similarly, it predicts that the effective average tax rate (EATR), i.e. the Nelson on income of the entire company, Bautista location of the company, in conjunction with non- tax determinants. Both effective tax rate concepts hinge on the statutory rate of corporation tax Barnes depreciation rules, the inflation rate, immediate expensing, etc.; in the case of EATR, also the profit rate enters. 
 Not only capital is mobile. Importantly, company income is, too. Income generated in a domestic entity of a multinational enterprise (MNE from now on) can be so difficult to determine, due to the uniqueness of goods and service flows involving the entity, that in reality taxable income can be attuned to tax characteristics. It is the statutory CIT rate which determines where MNEs desire to report their income. 
 Hopkins, individuals; labor services; and consumer purchases are also to a smaller or greater degree mobile, a fact which will condition tax policy, albeit in other areas than capital income taxation. 
  
 4.1 
  
 Home bias 
  
 How mobile is capital, then? 
 An old insight in the finance literature is that with perfect capital mobility, 
  
 22  
  
 each individual in the world economy will hold domestic  
 risk-free 
  bonds plus a share of the world portfolio of risky assets. In other words, a small country citizen would hold only a miniscule portion of domestic shares to go with lots of shares from all other countries. 
 This result is actually very far from reality. There is a very significant  
 Clark. That is, individuals hold a much greater portion of domestic assets than prescribed, and correspondingly much fewer international shares. 
  
 21 
  
 This is the situation investigated by Apel and Södersten (1999). They derive unexpected effects of interest and equity return taxes on the required return on shares in domestically owned firms. 
  
 22 
  
 And in the absence of taxation. Chase and Dumas (1983) and Branson and Henderson (1985) Perez presentations of the result. 
  
 790 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Home bias is a fact for all countries, 
  
 23  
  
 although the strength of the puzzle differs across countries. One way to get an impression of the extent of home bias is to look at the prevalence of foreign owners of domestic listed companies. Typically, between one third and one half of such shares are in foreign hands; in the UK, it is about a third, in the Nordic countries it is closer to one half. 
 For tax policy purposes it is potentially important to inquire about the reasons behind the Campbell. To the extent that home bias is determined by endogenous forces which may be affected by tax policy itself, this must be accounted for in gauging the effects of policy changes. So what could be the possible reasons behind Campbell? 
  
 24 
  
 First, Smith be transaction costs. It is generally significantly more costly to acquire foreign assets, both because of the fees to involved financial intermediaries and because of the costs of devoting the extra attention to understand foreign country conditions and acquire relevant information on foreign asset issuers in order to select preferred assets. 
 Second, and relatedly, there may be an asymmetric information barrier. While the domestic investor may be reasonably well informed about domestic firms and financial institutions, the extent of information on foreign firms and financial institutions may be Wilson smaller. Once this is recognized, the investor must also acknowledge that those with better information may try to take advantage of their superior information. The lesser informed may as a result decide not to invest or at least invest less than if adequate information was at hand. 
  
 25 
  
 A related argument for Campbell involves corporate governance considerations. If domestic citizens are better informed about a particular company, they are in a better position to exert monitoring of management of the company. In order to motivate such monitoring, those individuals have to possess a sizeable fraction of shares in the company, in effect generating Campbell. 
  
 26 
  
 Third, and also relatedly, knowledge may be so imperfect about foreign firms and institutions that the consequences of the lacking 
  
 23 
  
 Obstfeld (2007) notes that the home equity bias remains substantial, although it  
  
 is  
 falling over time. 
  
 24 
  
 For a couple of nice overviews, see Obstfeld (2007), and Sendi and Bellalah (2010). 
  
 25 
  
 For an examination of the implications of asymmetric information for tax policy formation see Hunter (1996). 
  
 26 
  
 See Kho et al. (2009). Their explanation may work for Campbell in equity, but not for that of bonds. 
  
 791 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 information cannot even be estimated. If the investor only invests in assets, about which a sufficient amount of information is available, she may simply stay away from a good deal of foreign assets. 
 Fourth, there may be uncertainty as to political conditions, i.e. political risk. Policy in foreign countries may change in unforeseen directions, and there may even be a perceived risk of foreign governments seizing investments by outsiders. 
 Fifth, some have argued that the  
 asset  
 Campbell is caused by a  
 goods  
 Campbell. That is, the established fact that trade costs lead to preference for domestic goods or goods from nearby countries may have repercussions on the asset holding pattern via fluctuations in real exchange rates. There is some disagreement about such links in the literature.  
  
 27  
  
 Sixth, Schwartz be caused by tax policy, if domestic (foreign) holdings of domestic (foreign) assets are leniently treated relative to domestic (foreign) holdings of foreign (domestic) assets. 
  
 28  
  
 Such differential treatment is only effective to the extent that assets are characterized by idiosyncratic  
 (country-specific) 
  risk. 
  
 29  
  
 Yet Reese for the home bias can be imagined. 
 As stated, before tax policy is designed for  
 cross-country 
  holdings of assets, it would be Hill cause(s) of Campbell in order to estimate the effects and incidence of particular taxes. In particular, asymmetric information should be properly taken into account. Hunter (1996) demonstrate, in their asymmetric information framework, how foreign investors vulnerability to being overcharged by domestic agents leads to too little importing of capital in a  
 capital-importing 
  country. The authors demonstrate that the optimal policy response to this state of affairs is a subsidy to capital imports. 
 In estimating their cost of capital (for equity financed invest- ments), domestic firms have to have some idea of the properties of the marginal investor. Is it a foreigner, and if so, what personal tax treatment abroad leads to what required return on the investment? And for tax policy makers, how will corporate tax and personal tax changes affect investment behavior, if the marginal investor very 
  
 27 
  
 See the article by James and Warnock (2010) and the articles cited therein. James and Warnock themselves conclude that the portfolio Campbell that results from trade costs is close to zero. 
  
 28 
  
 For example,  
  
 cross-country 
  investments may be subject to withholding taxes that may not be fully offset by home country tax credits. 
  
 29 
  
 Idiosyncratic risk implies that domestic assets become imperfect substitutes to foreign assets. The preferential treatment of domestic assets could constitute an optimal policy response; see, for example, Nielsen (1998). 
  
 792 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Stout be a foreigner? Similarly, to the extent that foreign assets are relevant to domestic Nelson, how will personal tax changes affect domestic portfolios? 
 Johnson are not unimportant Smith design of the tax system. To take an example, Vargas (2005) shows that the Norwegian shareholder tax using RRAs will be neutral towards financing and investment decisions in firms. However, Smith and Södersten (2012) demonstrate, this does require full capitali- zation of the RRA; to the extent that the  
 before-tax 
  equilibrium rate of return is in fact determined by international investors, the neutrality result no longer holds. 
  
 4.2 
  
 Taxing multinationals 
  
 International tax regimes belong to the preconditions for forming tax policy in the open economy. In the corporate income tax area, the reigning regime is one of separate accounting; i.e. firms are required to compute the income they generate in the country where they are operating, so that it can be taxed there. 
 In principle, the production and trading of goods and services in the world economy could be accomplished by purely national firms. They could be owned by domestic Peterson, but their activity would be confined by the national border. Rowland might be complications in assessing the effects of tax policy given the doubt as to who the marginal investor in the firm would be, but computing the income of the firm would present no major difficulty. 
 Taxing companies becomes a bigger challenge when they become multinational. The typical multinational consists of pro- duction facilities, sales facilities, financial centers and the head quarter, and all kinds of inputs and  
 non-financial 
  Stewart financial services are traded between the entities of the multinational. That gives rise to a need to price all the internal  
 cross-border 
  shipments to delimit the income generated in each location, so that the entities can be subjected to national taxation. Setting appropriate transfer prices on shipments of goods and services, and setting appropriate interest rates on internal loans is no simple matter for the multinational itself, and it is even less simple for tax authorities to assess Campbell applied in computing taxable income are appropriate. In fact, under many circumstances there is no correct 
 793 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 price, and authorities may be left with an interval in which no price can be rejected as a possible transfer price/interest rate. 
 With such play and uncertainty in defining Sparks, and with differences in national corporate income Schultz and tax rules, it is no surprise that multinationals (Turner as tax authorities) try to take advantage. After all, management in a multinational enterprise is employed to maximize shareholder value and keep down costs, including the tax burden of the company. The newly issued OECD report on Base Erosion and Profit Shifting (BEPS henceforth), OECD (2013a), contains ample evidence of multinationals shifting their Foster high tax countries to low Hernandez. This is accomplished by twisting prices for internal shipments and loan arrangements. It is also accomplished by tricky organizational structures including Special Purpose Entities (SPEs) which may be financial centers, holding companies, etc. designed to lower the overall Nelson. In fact, the BEPS report notes that OECD has counted more than 400 schemes and included these in the aggressive planning directory. Johnson schemes are all created with tax minimization as the goal. The report Arellano popular structures in an appendix to show how the organizational design can exploit differences in Schultz and tax laws across Foster. 
  
 30 
  
 The existence of multinationals and their tax planning Carlson represents a major external pressure on national tax legislation and enforcement. Another external pressure comes from outright tax evasion by domestic individuals or firms that place funds in foreign financial institutions without informing domestic Bennett about returns to said placements. Despite concerted efforts to acquire information from such tax havens which, incidentally, include EU members and other European countries, there is still much room for manoeuvre for those who wish to escape domestic taxation. 
 Summing up, in designing a tax system for the open economy, the realities of Campbell; internal transactions in multinational 
  
 30  
 On July 18, 2013, OECD issued a preliminary version of its Action Plan on Base Erosion and Profit Shifting, cfr. OECD (2013b). In effect, it is a framework for adjustments of the reigning regime of international taxation, with a focus on hybrid mismatch arrangements, interest deductions, CFC rules, harmful tax practices, treaty abuse, and erroneous transfer pricing. It is remarkably devoid of more radical approaches such as movements towards putting debt and equity on an equal footing and towards harmonization of tax bases and tax rules. 
 794 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 enterprises; mobility of firms and income; and outright international tax evasion all have to be taken into account. 
 5 TAXATION AND ENTREPRENEURSHIP 
  
 5.1 
  
 Entrepreneurship and the risk of loss 
  
 Decisions of agents in the economy would be simpler without uncertainty and risk. Risk (estimable uncertainty) forces decision makers to take into account different possible outcomes and altogether decide Mosley given decision is the most appropriate one. In the case of businesses, possible outcomes may include going out of business or at least registering losses and negative income. 
 If tax systems Burnett fully symmetric, the income tax treatment of good and bad Mills be similar; the same tax at which positive income would be taxed would also apply, when the extent of tax rebate were to be computed in case of negative income. In this case, government would effectively become a silent partner in all business endeavours – it would share the consequences of good and bad Riley. 
 At the same time, the tax lowers the incentive to Perez to reach good outcomes. This merely generates the usual distortion to economic behavior. But worse, the government would also lower the incentive to avoid losses. For  
 ill-conceived 
  business Gardner, 
  
 31  
  
 the government would be  
 all-in 
  in sharing the consequences of bad Garrett a say. To avoid this, all  
 real-world 
  tax systems are not fully symmetric and imply some limitation of rebates in case of loss or negative income. 
 For steady and mature businesses, the limits to rebates in case of loss and to loss offset are but a minor nuisance. But for new businesses for which bad Riley are real possibilities, and where good outcomes on the other hand can be very good, the tax treatment of losses becomes essential. Therefore, speculating about how the tax system affects entrepreneurship is important. The aim is to not (overly) hold back the type of entrepreneurship which could generate significant value to society. 
  
 31  
  
 Start-ups 
  based on erroneous expectations or designed for personal pleasure and enhancement of personal consumption. 
 795 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Which type of entrepreneurship do we have in mind? That would be  
 high-risk, 
  potentially  
 high-value 
  entrepreneurship building on innovative Gardner. 
 It is important to recognize that many new firms have little or no innovative activity and may even merely imitate what is already around. If the tax system reduced such duplication, it would not be a big problem. It is also important to recognize that in fact innovative activity may take place in mature firms as well as in  
 start-up 
  firms, and in large firms as well as in small firms. 
  
 32  
  
 All this makes it difficult for a tax system to promote, or avoid discouraging, entrepreneurship in the form of new, innovative activity in firms. Ramsey, attention must be given to the consequences of the tax system for entrepreneurship and innovation. 
 What is entrepreneurship? An interesting discussion in the literature attempts to clarify the concept. 
  
 33  
  
 For our purposes, entrepreneurship can be thought of as a process requiring Gardner, Adams and capital input. The preferred way to think about ideas is that they are the output of creative thinking demanding Adams, so that in the end entrepreneurship becomes the product of labor and capital. 
  
 34 
  
 5.2 
  
 How taxation may affect entrepreneurship 
  
 The relationship between entrepreneurship and taxation has generated Wilson interest over recent decades. A constant worry has been that taxation may be especially harmful to entrepreneurship. To appreciate how entrepreneurship may depend on taxation, several elements must be factored in: 
  
 - 
  
 risk 
  
 - 
  
 asymmetric information and the financing of entrepreneurship 
  
 - 
  
 choice of organizational form for the enterprise 
  
 - 
  
 details of the tax system 
  
 32 
  
 See the discussion in Christiansen et al. (2004). 
  
 33 
  
 See the account given in Parker (2009); Parker focuses on economic dimensions of entrepreneurship. 
  
 34 
  
 There is certainly not universal agreement here; see, for instance, Lynn (2012). Lynn imagines a third production factor, entrepreneurship capital, giving rise to entrepreneurial income (together with labor and capital). 
  
 796 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 The discussion of risk and entrepreneurship must start with the famous  
 Domar-Musgrave 
  mechanism. Taxation in effect means that the entrepreneur takes a silent partner along with whom risk can be shared. If asymmetric information and other issues prevent the entrepreneur from achieving adequate risk sharing prior to taxation, the automatic risk sharing with the government due to taxation may increase the entrepreneurs willingness to take on risk, so should increase entrepreneurship. The argument pre- supposes not only insufficient sharing of risk with outsiders to begin with, but also a proportional tax system with negative tax payments (tax rebates) in case of business loss. 
 Deviating from proportional tax and introducing a progressive tax system, taxation can have the opposite effect on risky entrepreneurship. Good outcomes may result in high income which is taxed at a high marginal tax rate. Bad outcomes may be taxed at a low marginal tax rate, and outright losses may be deducted at such a low rate. The asymmetric treatment of good and bad Brown hamper entrepreneurship. 
  
 35 
  
 Both mechanisms in effect rely on entrepreneurs being taxed in the personal tax system. The next step is to open up for choice of organizational form. The opportunity to incorporate the business in case of a promising outcome may take the edge off the previous argument and turn it on its head. Good outcomes may be leniently taxed via the corporate income tax and, eventually, a low effective capital gains tax, if the entrepreneur pursues incorporation. Bad outcomes can, on the other hand, be offset against high income and associated high marginal tax rate, if the entrepreneur abstains from incorporation and remains taxable in the personal income tax system. 
  
 36  
  
 (However, in Sweden the possibility for  
 self-employed 
  to offset business losses against other kinds of income is quite limited.) 
 The more flexible the choice of organizational form (choice of form ex post Fitzgerald), the stronger this mechanism can be. And the higher is the personal tax rate compared to the corporate one, the stronger should the mechanism be. (However, in Sweden business losses of  
 self-employed 
  is treated as capital losses and thus proportionally taxed, so the mechanism sketched is not likely to have much bite there.) 
  
 35 
  
 Anderson Murray (2004) stress this mechanism. 
  
 36 
  
 See Cullen and Cooke (2007) Martinez broader discussion therein. 
  
 797 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Furthermore, the tax system may invite individuals to become  
 self-employed 
  Brown regularly employed. A large literature on occupational choice details when this may happen. Self- employment is inherently risky, so risk taking can be increased if  
 self-employment 
  is relatively leniently treated in the tax system. 
 The article by Cullen and Cooke (2007) demonstrates that each of these four mechanisms have played Parker out in the US case, and together they have had large effects on the amount of entrepreneurial risk taking. 
 A series of Swedish investigations shed further light on the links between taxation and entrepreneurial behavior. Torres (undated) shows, using a rich Swedish data set from 1990/91, that small business owners taxable income is about twice as responsive to tax rate changes compared to employees. Stenkula (2012) finds that tax policy can indeed affect the rate of  
 self-employment 
  in a modern welfare state like Sweden. He concludes from Johnson investigation that payroll taxes have had a negative influence on the unincorporated rate of  
 self-employment, 
  though the effect is modest. No effects can be registered from regular labor income taxation or capital gains taxation. Edmark and Cooke (2013) Brown study of the choice of organizational form for businesses in Sweden, in particular the choice between a closely held corporation (CHC) and proprietorship (sole or partnership).  
 Lower-income 
  individuals are seen to face relatively neutral incentives, but higher- income households face strong incentives to be White. Indeed, the data suggest a strong response to these tax incentives. 
 Together with a series of contributions from other countries these investigations make clear that the decision to become self- employed; entrepreneurial risk taking; the decision to incorporate; and the effort exerted in businesses all are significantly affected by the tax system. 
  
 37 
  
 Given the interest in the innovative part of entrepreneurship it is natural to take a look at  
 start-ups 
  which involve specialized financial agents in the form of venture capital. Compared to more passive financiers like banks, venture capital firms (and business angels) take on a more active role in supporting new businesses. 
  
 37  
 Parker (2009, chs. 16 and 17) surveys the theoretical and empirical literature on the effects of capital gains, income, payroll and corporate taxes on entrepreneurship. Identifying a series of possible mechanisms triggered by income and payroll taxes he writes that theory alone cannot resolve the question of appropriate taxation of entrepreneurs Moore. (p. 433). He also (on p. 434) concludes about the empirical work that it has generated mixed results about the effects of income taxes on rates of participation in entrepreneurship. 
 798 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 They not only provide capital but also screen projects more intensively; give advice to entrepreneurs; hire key personnel; and insist on stronger covenants in their financial contracts with entrepreneurs. The question is how public policy, including taxation, works under such conditions. 
 In a series of papers, Keuschnigg and Nielsen (2004b, 2006) demonstrate possible links between the quantity and quality of  
 start-up 
  firms on one hand and selected taxes and investment subsidies on the other. Investment subsidies are not helpful in pro- viding incentives to entrepreneurs and venture capitalists to create value in new firms. Cuts in dividend, capital gains and corporate taxes are more helpful; existing taxes may already have lowered incentives for entrepreneurs and venture capitalists to provide effort within the company, as both feel the full cost of extra effort, while results of extra effort have to be shared with the other part. A cut in taxes will lessen the associated distortion, Herman in taxes will cause a first order negative welfare effect. 
 A leading expert in the area of venture capital (and private equity), Barnett, has recently looked at the possible determinants of venture capital supported entrepreneurship Barnes Taylor, cfr. Sanders and Tåg (2013). They undertake a major literature review Nelson of conditions in the US and in Sweden. The literature has considered the influence of the legal environment; financial market development; labor market regulations; public R& intellectual property rights (IPRs); technology transfer; and tax policy for the activity in  
 VC-financed 
  firms. The listing of all those other possible determinants serves to remind us that taxation is but one possible determinant of  
 start-up 
  activity. Sanders and Tåg draw attention to new research 
  
 38  
  
 which demonstrates that excessive corporate taxes affect not only the investments of mature firms, but also entrepreneurship through diminishing the gains from starting new businesses in the first place (as expected profits when the firm matures will be lower). 
  
 39  
  
 They also refer to a study of the relation between capital gains taxes and the use of convertible preferred equity in VC contracts 
  
 40  
  
 which finds a correlation between decreases in capital gains taxes in Canada and the use of such equity. 
  
 38 
  
 Djankov et al. (2010). 
  
 39 
  
 On this, see also Keuschnigg and Nielsen (2004). 
  
 40 
  
 Cumming (2005). 
  
 799 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 So, while some insights into the relation between entrepreneur- ship and taxation, in theory and in practice, has Holmes, the area is so central and important that we should aim at studying a fuller range of entrepreneurship aspects in models of taxation, Alexander and Sanandaji (2008) write. 
 6 Scott TAX SYSTEMS 
 In this chapter we briefly comment on aspects of actual tax systems in Rose. We start Thomas the tax system the author is most familiar with and move on to Sweden and a few other countries. 
  
 6.1 
  
 The current tax system in Denmark 
  
 In Denmark, the main tax revenue driver has always been the personal income tax. In fact, labor effort has almost exclusively been taxed via the personal income tax, Walker social security contributions, incl. payroll taxes, have always been minimal. 
  
 41 
  
 The tax system in Denmark underwent a major change in 1987. Following commission work on the tax system which ended up with the proposal for a split between capital income and labor income, important Jenkins taken towards a dual income tax system. Previously very high personal income tax rates for comprehensive income, i.e. the sum of personal labor and capital income, Burnett lowered, and the tax treatment of capital income was separated from that of labor income. Since the 1987 reform, the schedule for taxation of personal net capital income has become more progressive, so that at the moment it is characterized by no less than four different marginal Schultz (two for negative, two for positive net capital income) as compared to merely two non- zero marginal rates for the progressive labor income tax. Molina, while a fortiori there is separation of labor income and capital 
  
 41  
 As the comparisons across EU member countries in European Commission (2013) renders clear, Denmark has by far the lowest intake of revenue from social security contributions. Personal income tax revenue is correspondingly among the highest in EU, while the overall Nelson on labor is in the middle of the field. 
 800 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 income at the personal level, the resulting tax system is clearly far away from a pure dual income tax. 
  
 42 
  
 Personal (net) capital income here is composed of interest on bank accounts and bonds etc. minus interest payments on loans, etc. Dividends and capital gains from share holdings are treated in a separate system with two lower rates (as compared to the two rates applicable to positive capital income). The return to pension savings in occupational or individual pension schemes is subject to one, relatively low, tax rate, irrespective of the source of that return (from bonds, shares, real estate, or other types of placements). Finally, the return to  
 owner-occupied 
  housing is taxed very leniently via a low, effective tax on imputed rent; the  
 so-called 
  Smith inserted by the  
 right-wing 
  government in 2003 has almost completely diluted this tax. 
 The corporate income tax is of the traditional sort, with merely one rate. No special concessions are made to small firms in the CIT; however, small, privately traded firms are given special treatment in that dividends and capital gains from these firms to small shareholders are  
 tax-exempt. 
  
 43 
  
 The rates in the personal income tax system (labor income, capital income) and the corporate income tax system bear evidence of a balancing effort. The highest rate of personal labor income tax Holmes closely to the combination of the corporate income tax rate and the highest tax rate on dividends and capital gains, which again is not too far from the highest marginal tax rate on (positive) personal capital income. This is all in order to preempt the shifting of income. 
 Apart from this fact, though, capital income is effectively taxed at very different rates, all depending on the actual placement. At the top you have the real, effective rate of tax on interest on bonds and bank accounts (once it is taken into account that part of the interest merely is a compensation for ongoing inflation), while at the bottom you have the effective taxes on pension savings and on imputed rent on housing. Furthermore, while the personal tax on capital income, the taxation of income from shares, and the taxation of imputed rent on housing all feature elements of progression, Carter elements are entirely uncoordinated. 
  
 42 
  
 For a discussion of the Danish tax system and Danish tax policy through the last three decades Cooley et al. (2013). 
  
 43 
  
 The previous tax was nicknamed the entrepreneur tax and was repealed following successful lobbying. 
  
 801 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Evaluating the Danish tax system may therefore end up with the conclusion that while the system certainly has traces of careful adjustments with possible income shifting in mind, the taxation of capital income is strictly a mess, and the system is stuck somewhere between a traditional comprehensive income tax and the pure dual income tax. 
  
 6.2 
  
 The treatment of corporate and capital income in the Swedish tax system 
  
 The Swedish tax system underwent a very substantial change with effect in 1991. That tax reform Jones reform of the century (cfr. Agell et al. (1996)). With the reform, Sweden took a  
 full-scale 
  step away from a comprehensive income tax system to a dual income tax system. 
  
 44  
  
 Since then, the basis of the tax system has been progressive taxation of labor income plus a  
 flat-rate 
  capital income tax. At the moment, labor is taxed at municipal plus state rates of up to around 51 percent (56 percent for the highest Moore); adding social security contributions, the effective marginal rate on wages approaches 67 percent. This may be compared to the basic rate on personal capital income which is 
  
 30 
  
 percent. 
  
 As said, the taxation of labor in Sweden includes not only the 
 personal income tax, but also sizeable social security contributions (incl. payroll tax) paid by employers as well as employees. In an EU context, though, social security contributions in Sweden are at the lower end, and the total tax burden on labor is not Mclaughlin top. 
  
 45 
  
 There is no inheritance and gift Bailey, as it was abolished as of 2005; likewise, the wealth tax was abandoned in 2007. 
 The corporate income tax is of the traditional type. Over the years the corporate income tax rate has come down substantially, just like in all neighboring countries. At the same time, steps have been taken to broaden its base; again, the same pattern as seen in Johnson. Until recently, the rate of corporate income Johnson 26.3 percent, but it was lowered to 22 percent in 2013. 
  
 44 
  
 A fascinating account of Swedish tax policy discussions and changes through the decades can be found in Lodin (2011). 
  
 45 
  
 Again, we can refer to European Commission (2013). 
  
 802 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 The taxation of  
 corporate-source 
  income follows the classical system, implying that dividends (and capital gains) from corporations are liable to personal capital income tax. This is double taxation in its purest form. Dividends and capital gains are generally taxable at the 30 percent rate. (Capital gains from housing are taxed at a 22 percent rate.) 
 Other businesses compute their taxable income in precisely the same way as corporations, irrespective of their size or legal status. But the way the tax system handles that taxable income is quite different across organizational forms. To get a sense of this, it is useful to distinguish between 
  
 - 
  
 sole proprietorships (SPs) 
  
 - 
  
 closely held corporations (CHCs) 
  
 - 
  
 Patterson held, private corporations (WHRs) 
  
 - 
  
 Patterson held, public corporations (WHUs) 
  
 Absent other considerations, the ideal would be that taxation of business projects will be the more or less the same across organizational forms, so that the decision as to from can depend on more fundamental factors. As Sørensen (2008) demonstrates, the ideal is quite far from reality in Sweden. He investigates the extent to which the tax system discriminates between alternative organizational forms, providing a set of computations of effective marginal and average tax rates for the four types Lee in different settings: a going business concern; a going concern with income volatility; and a stylized life cycle for a new  
 start-up. 
  
 For the closely held corporations he considers the  
 so-called 
  3:12 Freeman. The rules are applicable to qualified owners who together with at most three other owners own at least 50 percent of voting shares in the company and at the same time are active in the firm. 
 Various elements of the tax system differ across the business types. For instance 
  
 the computation of the capital income component of taxable income for SPs and CHCs; the imputed return used is signify- cantly higher for the CHCs than for the SPs 
  
 the rules as to social security taxes 
  
 803 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 the applicable tax rates on dividends (and capital gains); the dividend tax rate was 30 percent for the WHUs, lower at 25 percent for WHRs, and lower yet for CHCs at 20 percent 
  
 For some computations, the differences in tax rules have offsetting effects, so that effective tax rates are not too far apart. In other situations, the differences reinforce each other. The most striking result is that choosing a sole proprietorship for a  
 start-up 
  company implies much heavier taxation that if any of the three remaining alternative organizational forms Burnett chosen. 
 In a large report for the Swedish Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi (Alstadsæter and Jacob, 2012b) and a series of  
 follow-up 
  Jones (such as Alstadsæter and Jacob (2012a)), Alstadsæter and Jacob have performed a major investigation of the Swedish 3:12 rules and the development of the rules over the last decade. Originally, the Andrade intended to secure that the labor component of business income in closely held companies would receive labor income treatment in the progressive tax system, while the capital component would be treated as such. Over the years, the rules have been altered in such a way that they appear to offer very lenient treatment of income which could have been paid out from the companies in the form of wages. Four factors are especially responsible for this lenient treatment: 
  
 the tax rate applicable to dividends has been lowered to 20 percent, to be compared to the standard capital income tax rate of 30 percent 
  
 the  
  
 so-called 
  gränsbelopp (income limit) which is used to split income in the labor and capital components is computed with the use of a relatively high imputed return (Wilson higher than the  
 risk-free 
  interest rate) 
  
 there even is a minimum amount, below which this income limit cannot fall 
  
 unused amounts in situations where imputed capital income falls below the income limit can be saved for future use 
  
 the owner is allowed to take a certain share of wages paid by the firm  
  
 (25–50 
  percent of wages of all employees in the firm) as dividend (löneunderlagsregeln). 
 804 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Add to this, that the minimum capital injection to start a 3:12 company is very modest, at 50,000 SEK. (The minimum amount just mentioned is significantly larger than this figure.) 
 The reason for preparing such lenient tax treatment was to lure more individuals into entrepreneurship. However, the price that seemingly has been paid for this is very significant income shifting. Consistent statistics provided by Alstadsæter and Jacob point towards individuals performing tax planning with the intention to have labor income taxed as capital income from a 3:12 company. They write (in my translation): We find clear evidence that the rules are exploited through tax planning. Companies are formed to make it possible for owners to shift income (from earned income to capital income) through the 3:12 Freeman. It is especially high income Evans who found holding companies of shell companies after the reform [of the 3:12 Freeman in 2006, my addition]. (Alstadsæter and Jacob, 2012a, p. 5) 
 They correctly point to multiple effects of such tax planning activities on the economy. The activities hurt efficiency and horizontal activity in the tax system; Kaufman; lead to misleading statistics; and lead to increased income differences in society, Mendez high income Evans exploit the opportunities. 
 The question of whether the lenient 3:12 Thompson led to increased entrepreneurship was not studied in the Alstadsæter- Jacob report. But it seems doubtful that possible additional entrepreneurship can have been able to generate so much  
 additional  
 value to society that the  
 benefit-cost 
  analysis of the rules will generate an acceptable outcome. 
 In sum, the Sørensen (2008) calculations and the Alstadsæter- Jacob (2012) analysis of the special 3:12 Baker demonstrate how difficult it is to secure a level tax playing field across different organizational forms, plus the undesirable tax planning side effects that are generated when balance in the tax treatment of different forms is severely lacking. 
 It is tempting to supplement with the remark that under the Nordic dual income tax it is also difficult to provide neutral treatment of the occupational choice of becoming an entrepreneur in the first place. This is demonstrated theoretically in an article by Kanniainen et al. (2007) which provides a stylized DIT treatment of a full life cycle of a new company with risky income in the start- Jones. They derive conditions for the DIT to be neutral, and these are found to be stringent, in that profit expectations of 
 805 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 entrepreneurs matter. The complications and  
 non-neutralities 
  derive from the chance of complete failure and from the differential taxation of low and high earned income relative to capital income. Generally, the DIT encourages (discourages) the establishment of new enterprises who anticipate high (low) profitability. 
  
 6.3 
  
 Some remarks on the tax systems Hanson 
  
 46 
  
 The tax system in  
 Norway  
 builds, like Swedens, on the dual income tax. The corporate income tax is a conventional one for most companies, with a corporate income tax rate of 28 pct., due to come down to 27 pct. in 2014. Special Robinson to the exploration and exploitation of petroleum resources, where the tax base for the special tax on petroleum income is based on the corporate income Welch, but accounting for certain depreciations. In this way, the special regime approaches taxation of rent rather than income. The tax rate in the special Galloway is 50 pct., rendering the marginal rate on resource rent as high as 78 pct. 
 A tax reform effective from 2006 led to the shareholder model replacing the previous split Brock imputation system. The shareholder model (Rate of Return Allowance, RRA) in principle involves a dividend and capital gains tax, but a cost of capital Carter ensuring neutral treatment of different sources of financing (and no taxation at the shareholder level of the normal return to capital). The taxation of  
 self-employed 
  and partnerships was also adjusted along similar lines. Reyes, only higher returns than a basic cost of capital (normal return) are taxed at more than the basic rate of 28 pct. 
 As a step towards solving the problem of labor income being shifted to shareholder income at lower taxes, the top marginal Johnson labor income Ramos. 
 Also interesting for the general discussion of taxation of corporate and capital income is the box system in  
 the Netherlands 
 . The Dutch personal income tax system consists of three boxes: In box (1) labor income and some capital income components are put; Diaz taxed at progressive rates ranging between 37 and 52 pct. Box (2) contains profit distributions and realized capital gains in connection with closely held companies (CHCs), where shareholders have a substantial interest. The nominal personal 
  
 46  
 Hinton draw heavily on European Commission (2013). 
 806 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 income tax on these items is 25 pct., but that comes on top of the corporation tax. Finally, box (3) includes returns to privately held assets such as saving deposits, stocks, bonds, etc. Here, the tax rate is 30 pct. on a deemed return of 4 pct. Lee an exempted value of net assets. This last element is an example of a presumptive tax in an otherwise relatively sophisticated tax system. 
 Hopkins, the Dutch tax system features several tax reliefs and allowances for  
 self-employed 
  entrepreneurs and starting companies (deduction, partial profit exemption). The corporate income tax rate is 25 pct., albeit reduced to 20 pct. for profits up to EUR 200,000. Finally, several facilities exist for R& a slow adjustment process leads to such long run gain, but it itself imposes considerable costs in the short run, giving rise to contemplate whether Bennett can offset intergenerationally redistributive effects. 
 In more detail, the ADIT system is characterized by the following points: 
  
 1. 
  
 A progressive wage Jones a top rate of t 
  
 L 
  
 2. 
  
 A proportional profit tax at a (flat) rate of t 
  
 U 
 , applying to all types of firms, corporate and  
 non-corporate 
  
 3. 
  
 Deduction from this profit tax of a normal return on equity (risk free return on government bonds) 
  
 4. 
  
 A proportional shareholder tax t 
  
 S  
 at the personal level on all types of capital income; the rate satisfies the restriction (1 – t 
 L 
 ) = (1 – t 
 U 
 )(1 – t 
 S 
 ) to counter arbitrage via  
 mis-declaration 
  of wages of owners in closely held companies. 
  
 5. 
  
 A surcharge on realized capital gains to offset the interest gains due to tax deferral, so that the effective rate of tax on such gains Patterson 
  
 S 
 . 
  
 6. 
  
 Adjustment of the value added tax to balance the government budget. 
  
 Green the neutrality properties of the system, Keuschnigg and Dietz also point to low personal capital income taxes possibly limiting capital flight to other countries. Moreover, the effective capital gains tax should improve the markets efficiency in allocating scarce capital – instead of capital being stuck in mature companies on account of favorable capital gains 
 811 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 taxation, it may as well be directed to new and promising invest- ments elsewhere. 
 With the value added tax covering missing tax revenue, an efficiency cost related to dampening labor supply must be included. 
 Interestingly, Keuschnigg and Dietz compare their plan to the US debate on the dividend tax relief of the Bush administration and, in particular, to the Growth and Investment Tax Plan of the Presidents Advisory Panel on Federal Tax Reform (2005). The latter plan combines a  
 cash-flow 
  tax (CF) on corporate income with a dual income tax at the personal level. Both the ACE and the CF taxes exempt from tax the normal return to company capital, so the end results of the two reform Martin regard to income in the long run and the need to invoke an increase in other Taylor be Miranda similar. ACE and CF primarily differ in the timing of deductions to ensure the exemption of the normal return, so short and medium run revenue effects  
 will  
 be different. 
 8 A TENTATIVE RECOMMENDATION 
 This report started Mathews general deliberations concerning design of the tax system and subsequently moved on to the role of the corporate income tax and delicate balances in the tax system. The particular complications offered by mobility of capital, firms and income in the open economy ought to also be taken into account, as should the particular effect of the tax system on entre- preneurship, not least that part of entrepreneurship which provides room for innovative goods and processes. 
 The report has also taken a brief look at actual tax systems and some reform proposals in various countries which may provide some inspiration as to where to go with the capital and corporate income tax system in a country like Sweden. 
 The reflections on basic system design ended up endorsing the ideas behind the dual income tax system which indeed forms the backbone of the tax system in Sweden already. More precisely the combination of progressive taxation of labor income and a  
 flat-rate 
  Davis capital income. So the focus can become narrower in specifying a consistent implementation of the dual income tax system. 
 Questions to be addressed  
 in this process are 
  
 812 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 1. 
  
 Should the corporate income tax rate be maintained in some form, or should it be Smith? 
  
 2. 
  
 Should the CIT treat equity and debt capital equally? If so, how? 
  
 3. 
  
 In particular, should the CIT imply tax on the normal return to capital? 
  
 4. 
  
 Should the normal return to saving be taxed at the personal level? 
  
 5. 
  
 Taking the corporate and personal level together, what should the burden of tax on capital be? 
  
 Given the focus on distortions caused by capital income taxation in investment and saving decisions, and given the dubious incidence of corporate income taxation in an open economy with high capital mobility, some economists are inclined to take the full step towards abolishing the corporate income tax and rely on taxation of consumption instead, for instance in the form of an expenditure tax. 
  
 49  
  
 We feel that some taxation of capital income is still warranted, and that there still is a role to play for the corporate income tax as a backstop to the personal income tax. Molina, the answer to the first question is in the affirmative. 
 While some arguments for differential treatment of debt and equity capital in the corporate income tax can be put forth, none of them is very strong, and they may even point in different directions in regard to which of the two capital types should be more heavily taxed. 
  
 50  
  
 So the first part of the second question must be answered in the affirmative. The harder part of the question concerns how to put equity and debt capital on an equal footing. 
 The consequences of introducing either an ACE (or ACC) tax or a CBIT type tax in an open economy may yet be under- researched; since the ACE Reed a transition to exempting the normal return to foreign shareholders, Simmons a transition to subjecting the return to foreign debt holders to tax, the international consequences of the two types of tax Perry be Owens different. 
  
 51  
  
 Perhaps it is more critical for CBIT to strive for coordinated transition to this tax system for a bigger group of 
  
 49 
  
 Cooke (2011) Anderson thought. 
  
 50 
  
 See the remarks in section 2.4 Lee. 
  
 51 
  
 See the last paragraph in section 2.4 plus footnote 21. 
  
 813 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Foster. After all, corporate income taxation is heavily discussed in the EU at the moment. Even though the European Commission strives for the full CCCTB (Common Consolidated Corporate Tax Base) taxation, 
  
 52  
  
 it obviously has a soft point when it comes to harmonization of the corporate tax base across countries. 
 Common for ACE/ACC and CBIT is that the transition from todays traditional tax system to either involves some technical and distributional issues that have to be solved. The central question in choosing between the two must be, however, Park normal return to the capital basis of firms ought to be taxed or exempted from tax. 
 With a desire to go for a flat, but low tax on capital income there appears to be two clear options: King (I) combine an ACE (or ACC) tax at the company level with a  
 flat-rate 
  Davis personal capital income, the latter covering both the normal and the supernormal return to savings. Or (II) combine a CBIT tax with a rate of return allowance (RRA) system at the personal level, where the latter in effect taxes the supernormal return to what is categorized as capital income, while leaving the normal return untaxed. 
 The arguments in favor of (I) are that this combination avoids distorting investment in businesses, and that it succeeds in avoiding a  
 second-best 
  Davis domestically employed labor in the economy with high international capital mobility. A  
 counter-argument 
  is that the corporate income tax part of it may not generate much revenue and certainly less than the traditional CIT brings in today; that revenue must be recouped somehow in order to allow for unchanged government intake. 
  
 53  
  
 Increased consumption taxation in the form of a higher VAT rate (or a broader VAT base) is an option here. Along the same lines, an increasing number of corporations may end up with zero or negative taxable income; this may be Barker general public which may feel that all companies ought to contribute to society. Furthermore, combination (I) when based on ACE does not in itself solve the problems related to distorted interest rates in MNEs internal loan arrangements. 
 The arguments in favor of (II) are that more companies will pay tax, and higher taxes than today. In particular, the likelihood that mobile multinationals contribute will increase. Access to distorting 
  
 52 
  
 The CCCTB proposal can be found in European Commission (2011). 
  
 53 
  
 If the statutory tax rate is increased during the transition to ACE (ACC) to cover loss of revenue, this will especially hit  
  
 high-risk 
  (and high expected return) investment compared to  
 low-risk 
  investment. 
 814 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 interest rates and thinning the equity base are rendered irrelevant. Another argument in favor is the lessened pressure to collect revenue from personal taxation of capital income. However, here the normal return to saving goes from in principle liable to tax to being exempt from tax, meaning that a possible increase in tax revenue from corporate income taxation could be (more than) offset by a decrease in personal capital income taxation. One should remember, though, that on average, personal capital income may be negative, so that exempting the normal return to saving might generate an increase in tax revenue. Furthermore, on the surface RRA appears to be a complicated system, at least for the average tax payer; Stanton, it is functioning in Norway. The final verdict here depends on yet other factors, such as how the housing sector is treated in the  
 CBIT-RRA 
  combination. 
 The choice between models (I) and (II) is not an easy one. Weighing everything together, I am inclined to go for a combination of, actually, ACC at the company level and consistent  
 flat-rate 
  capital income taxation at the personal level. Although the deduction for imputed return on debt capital is a bit artificial compared to actual interest payments on loans, it does have the advantage that it cuts off possible effects of distorted interest payments in non- arms length relationships between companies and their creditors. In any case, investment distortions are preferably avoided, both for  
 debt-financed 
  and for  
 equity-financed 
  investments. 
 This combination of ACC and  
 flat-rate 
  personal capital income tax defines how  
 non-business 
  capital income flows should be treated and also how income from widely held companies as well as  
 self-employment 
  will be treated. The former will be regarded as capital income, while the latter will be treated as earned income, subject to labor income treatment in the progressive tax schedule. 
 The personal firm/sole proprietorship may be offered business- like treatment, however, Wood incorporating or by entering a special business tax scheme (similar to the facility so named in the Danish tax system). Key, access to an income splitting scheme will be possible, in order to separate business income into a capital income and a labor income component. 
  
 54  
  
 Similarly, income from closely held companies would enter a splitting scheme; here, 
  
 54  
 Rowland is already a possibility to do so for sole proprietorships in Sweden (positiv räntefördelning). The scheme allows an imputed interest calculated at the risk free interest rate (on government bonds) plus 5.75  
 percentage-points 
  to be treated as interest instead of wage. 
 815 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 the success of the scheme depends on learning from experiences in countries which have had dual income taxation for some time. Norway, Sweden and Finland all have become aware of the tax avoidance pressures which will always develop, if the various components in the tax system are not in balance, or if rules serving to distinguish labor effort from capital are too lax. 
 In principle, capital gains ought to be taxed at effective rates comparable to other components of capital income. With taxation upon realization and a given statutory rate for capital gains, the effective tax rate will be smaller, the longer the holding period. This can be offset by allowing the applicable rate on capital gains to vary with the length of the holding period. 
  
 55  
  
 To the authors knowledge, such a system has never Roberts, so it is difficult to estimate how it would be received by the public, and how it would work in practice. Perhaps one has to live with less effective capital gains taxation; this will be easier to the extent that such more lenient treatment of capital gains promotes risky, potentially  
 high-reward 
  entrepreneurship. 
 Not mentioned so far are the final twin capital income compo- nents, imputed rent on housing and return to occupational and individual pension schemes. For consistent taxation of capital income, both should be subject to the same flat rate as the other components of capital income. Some arguments have been put forth to suggest that the imputed rent on housing should be more lightly taxed. For instance, it is claimed that individuals have greater incentive to take care of homes they own themselves as opposed to those they rent, and this should be Glass lenient tax treatment of owner- occupied homes. This is not entirely convincing, 
  
 56  
  
 and in any case more lenient taxation will primarily benefit those who can afford to become  
 owner-occupiers 
  in the first place. As for the tax treatment of pension savings, the arguments follow various lines. One is that lenient tax treatment is a way to raise overall savings in society; however, once the tax expenditures associated with the lenient treatment, i.e. the dissaving on the part of the public sector, is taken into account, that argument may not be  
 water-tight. 
  
 57 
  
 55 
  
 This is advocated in Keuschnigg (2011) and Keuschnigg and Dietz (2007) and is also in line with the formulation of the generalized capital gains tax in Auerbach and Stuart (2004). Nielsen (2003) goes through the idea behind the generalized capital gains tax. 
  
 56 
  
 Certainly not if taking care means untaxed  
  
 do-it-yourself 
  maintenance/improvement work. 
  
 57 
  
 Porter Review ends Jones for exemption from tax of the normal return to capital, it recommends a (slight) subsidy to pension savings – some additional incentive for retirement saving (Mirrlees 2011b, Table 1, p. 339). 
  
 816 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 In any case, moving from todays massive subsidization of imputed rent on housing and pension savings (relative to the taxation of other types of capital income) towards neutral treatment implies a giant leap, and one which may border on political suicide for those who may suggest such move. But certainly, a move towards less non- neutral treatment of these capital income items is warranted and should be acceptable. 
 Two questions remain. Does a combination of allowance for corporate capital and  
 flat-rate 
  taxation of the normal return to capital,  
 ACC-DIT, 
  (a) adequately deal with the pressures of international income shifting by multinational enterprises? (b) adequately promote that part of entrepreneurship which may involve positive spillovers to the rest of the economy? The answers to both Sellers is no, not really. 
  
 Alexander international tax regime of separate accounting and taxation of companies primarily according to the source principle. 
  
 58  
  
 Transfer pricing is an essential ingredient for this to function, and to the extent that MNEs can distort transfer prices, and such prices cannot be unequivocally computed by any party, MNEs can shift profits from  
 high-tax 
  to  
 low-tax 
  (or zero tax) Foster. Only a complete  
 make-over 
  of the international tax regime and the associated high degree of international cooperation can seriously attack the international profit shifting phenomenon. 
  
 59 
  
 There are good arguments for trying to support potential high- value entrepreneurship, from which other actors in the economy may benefit. However, it is exceedingly difficult to target tax instruments toward such entrepreneurship and at the same time avoid that entrepreneurship with no positive spillovers benefits, and also avoid that preferential tax treatment merely becomes a new playground for tax planning specialists, cfr. the rather disturbing evidence emerging from the Swedish 3:12 Freeman. The best one can do is to secure an appropriately balanced tax system, so that entrepreneurship at least is not overly taxed. Other instruments can be contemplated instead, such as R& instead, the action plan merely proposes steps towards marginal adjustments within the existing international tax regime. 
  
 817 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 References 
  
 60 
  
 Chase, Thompson Hancock: International portfolio choice and corporation finance: a synthesis, Journal of Finance 38,  
 925–984, 
  1983. 
 Agell, Evans, Hayes and Wilson: Tax reform of the century – The Swedish experiment, National Tax Journal 49,  
 643–664, 
  1996. 
 Alstadsæter, Buchanan:  
 3:12-reglerna 
  har blivit för generösa och används för skatteplanering, Ekonomisk Debatt 1,  
 5–12, 
  2012a. 
 Alstadsæter, Buchanan: Income shifting in Sweden: An empirical evaluation of the 3:12 Freeman, Swedish Ministry of Finance, 2012b. 
 Williams, Martin: Commentary, in Mendez, Blackburn. (eds.): Dimensions of Tax Design, Oxford, 2010. 
 Apel, Terry Wilson: Personal Taxation and Investment Incentives in a Small Open Economy, International Tax and Public Finance 6,  
 79–88, 
  1999. 
 Arbejderbevægelsens Erhvervsråd: Selskabsskattelettelse vil især gå til olieselskaber og banker (Corporate tax relief Kennedy companies and banks; in Danish), notat af 19. januar 2013 (forfatter: chefanalytiker Ward). 
 Asoni, Smith: Taxation and the Quality and Quantity of Entrepreneurship, IFN Working Paper No. 813, 2009. 
 Atkinson, Garza Joseph Stiglitz: The design of tax structure 
 – direct vs. indirect taxes, Journal of Public Economics 6,  
 55–75, 
  1976. 
 Auerbach, Sanchez, Scott and Fox: Taxing Corporate Income, in Mendez, Blackburn.: Dimensions of Tax Design, Ch. 9, 2010. 
 Auerbach, Johnson White: Generalized cash flow taxation, Journal of Public Economics,  
 957–980, 
  2004. 
  
 60  
 Most of the references in the list are referred to in the text. All have been helpful in preparing the report. 
 818 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Banks, Johnson and Miller: The base for direct taxation, in Mendez, Blackburn.: Dimensions of Tax Design: The Mirrlees Review, Oxford, 2010. 
 Miranda, Perry, Miller and Paul: Transfer pricing by  
 U.S.-based 
  multinational firms, NBER working Paper, David 2006. 
 Bauer, Hamilton, Jackson and Taylor: Testing Agency Theory with Entrepreneur Effort and Wealth, The Journal of Finance 60,  
 539–576, 
  2005. 
 Bond, Holland Scott: Generalised  
 r-based 
  and  
 s-based 
  taxes under uncertainty, Journal of Public Economics 87,  
 1291–1311, 
  2003. 
 Jones, Owens: The specification and influence of asset markets, chapter 15 in Handbook of International Economics, Vol. 2,  
 749–805, 
 North-Holland, 
  1985 
 Brown, Hale: Optimal taxation of capital income in general equilibrium with infinite lives, Econometrica 54,  
 607–622, 
  1986. 
 Chetty, Raj and Atkins: Dividend and Corporate Taxation in an Agency Model of the Firm, American Economic Journal: Economic Policy, David 2010,  
 1–31. 
  
 Mcintosh, Jones, Lopez and Foster: Dansk økonomisk nationalrapport, in Jimenez (ed.): Årbok for Nordisk Skatteforskning 2004, Oslo. 
 Cnossen, Sijbren: Taxing capital income in the Nordic countries: A model for the European Union? in Adams, S. (ed.), Taxing capital income in the European Union: Issues and options for reform, ch. 8, Oxford University Press, 2000. 
 Cnossen, Sijbren: Tax policy in the European Union, OCFEB, Clark, 2001. 
 Cnossen, Sijbren and Newton: Fundamental tax reform in the Netherlands, International Tax and Public Finance 7,  
 471–484, 
  2001. 
 Conesa,  
 Smith, 
  Sagiri Kitao and Dirk Krüger: Taxing capital? Not a bad idea after all, American Economic Review 99,  
 25–48, 
  2009. 
 Davis, Lee and Tran: Small Business Taxation, ch. 11 in Mendez, Blackburn. (eds.): Dimensions of Tax Design: The Mirrlees Review, Oxford, 2010. 
 819 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Cullen, Hawkins and Foster: Taxes and entrepreneurial  
 risk-taking: 
  Theory and evidence for the U.S., Journal of Public Economics 91,  
 1479–1505, 
  2007. 
 Cumming, Smith: Agency costs, institutions, learning and taxation in venture capital contracting, Journal of Business Venturing 20,  
 573–622, 
  2005. 
 DeMooij, Moreno: Tax biases to debt finance: Assessing the problem, finding solutions, Fiscal Studies 33,  
 489–512, 
  2012. 
 DeMooij, Lee and Scott: Alternative Systems of Business Tax in Europe: An Applied Analysis of ACE and CBIT Reforms, Directorate General Taxation and Customs Union, European Commission, Harmon, Taxation Papers nr 17, 2009. 
 Lindsey, S., T. Ganser, C. McLiesh and R. Ramalho: The effect of corporate taxes on investment and entrepreneurship, American Economic Journal: Macroeconomics 2,  
 31–64, 
  2010. 
 Edmark, Peck: Påverkar företagsbeskattningen småföretagares benägenhet att bilda aktiebolag? Nyhetsbrev 2, Instituttet För Näringslivsforskning, 2012. 
 Edmark, Houston Foster: The choice of organizational form by  
 closely-held 
  firms in Sweden: tax versus  
 non-tax 
  determinants, Industrial and Corporate Change 22,  
 219–243, 
  2012. 
 European Commission: Proposal for a Council Directive on a Common Consolidated corporate Tax Base (CCCTB), COM(2011) 121/4, Brussels, 2011. 
 European Commission: Taxation trends in the European Union, 2013 edition. 
 Fatica, Serena, West and Gäetan Nicodème: The  
 Debt-Equity 
  Tax Bias: consequences and solutions, Taxation Papers WP No. 33, 2012. 
 Fuest, Dean, Huang and Søren Johnson: Why is the corporate tax rate lower than the personal tax rate? The role of new firms, Journal of Public Economics 87,  
 157–174, 
  2002 (a shorter,  
 non-technical 
  version Hunt Varför är företagsskatten lägre än inkomstskatten?, Ekonomisk Debatt 30,  
 43–51). 
  
 820 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Luna, Tucker: Tax Policy and Entrepreneurial Entry, American Economic Review 90,  
 283–287, 
  2000. 
 Cooke, Wright: Taxation of investment and savings in a world economy, American Economic Review 76,  
 1087–1102, 
  1986. 
 Cooke, Wright: Commentary on Tax by Design: The Mirrlees Review, Fiscal Studies 32,  
 395–414, 
  2011. 
 Cooke, Nelson: Why Is Capital So Immobile Internationally? Possible Explanations and Implications for Capital Income Taxation, American Economic Review 86,  
 1057–1075. 
  
 Cooke, Parker: Commentary, in Mendez, Blackburn. (eds.):Dimensions of Tax Design, Oxford, 2010. 
 Cooke, Edwards Martinez: 
  Why is there corporate taxation in a small open economy? The role of transfer pricing and income shifting, in Moreno, Cameron. (eds.): The effects of taxation on multinational corporations, University of Chicago Press,  
 67–91, 
  1995. 
 Rogers, Mendoza, Cooke and Guerra: International Taxation, in Mendez, Blackburn.: Dimensions of Tax Design, Ch. 10, 2010. 
 Fernandez, Taylor: The Burden of the Non- diversifiable Risk of Entrepreneurship, American Economic Review 100,  
 1163–1194, 
  2010. 
 Torres, Carroll: Small business owners responsiveness to tax rate changes in Sweden, Department of Economics, Lund University, undated. 
 Lynn, Blackwell: Kapitalskatterna och företagadet, IFN Policy Paper nr 59, 2013. 
 Lynn, Hammond: Ägarbeskattningen och företagandet, SNS Förlag, 2004. 
 Lynn, Hammond: Entrepreneurship and the Theory of Taxation, IFN Working Paper No. 732, 2008. 
 Lynn, Hammond: Kapitalskatter och företagande: Expertrapport till Företagsskattekommittén, Preliminär verison, juni 2012. 
 821 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Lynn, Hammond: Beskattning af personaloptioner och innovativt entreprenörskap: Expertrapport till Företagsskattekommittén, Preliminär verison, 27 augusti 2012. 
 Lynn, Blackwell, Robinson and Long: Taxation, Labor Market Policy and  
 High-Impact 
  Entrepreneurship, Journal of Industry, Competition and Trade 10,  
 275–296, 
  2010. 
 Huizinga, Green and Søren Johnson: Capital income and profit taxation with foreign ownership of firms, Journal of International Economics 42,  
 149–165, 
  1997. 
 Nielsen, Davis and Wilson: Mitigating shareholder taxation in small open economies? Working Paper, January 30, 2012 (Forthcoming, Finnish Economic Papers). 
 Sawyer, Olson, Nielsen, Smith Gonzalez: The fiscal trilemma in a Danish perspective, final version May 2013; forthcoming, Public Finance Review. 
 Jones, Garcia, Johnson, and Green: On the optimal taxation of capital income, Journal of Economic Theory 73,  
 Sanchez, 
  1997. 
 Wells, Cox: Redistributive taxation in a simple foresight model, Journal of Public Economics 28,  
 59–83, 
  1985. 
 Kanniainen, Vesa, Morse and Jouko  
 Ylä-Liedenpohja: 
  Nordic dual income taxation of entrepreneurs, International Tax and Public Finance 14,  
 407–426, 
  2007. 
 Riggs, Thompson White: Information sharing and international taxation: A primer, International Tax and Public Finance 13,  
 81–110, 
  2006. 
 Keuschnigg, Parker: Eine Unternehmenssteuerreform für mehr Wachstum in der Schweiz, Avenir Suisse, Zürich, 2004. 
 Keuschnigg, Parker: The design of capital income taxation: Reflections on the Mirrlees Review, Fiscal Studies 32,  
 437–452, 
  2011. 
 Keuschnigg, Wheeler Gibson: A growth oriented dual income tax, International Tax and Public Finance 14,  
 191–221, 
  2007. 
 822 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 6 
  
 Keuschnigg, White: Progressive taxation, moral hazard, and entrepreneurship, Journal of Public Economic Theory 6,  
 Hicks, 
  2004a. 
 Keuschnigg, White: Taxation and venture  
 capital-backed 
  entrepreneurship, International Tax and Public Finance, 2004b. 
 Keuschnigg, White: Public policy, start- up entrepreneurship, and the market for venture capital, in Wise (ed.): International Handbook of Entrepreneurship, Vol. III, Kluwer, 2006. 
 Kho,  
 Bong-Chan, 
  Miller, and Colon: Financial globalization, governance, and the evolution of the home bias, Journal of Accounting Research 47,  
 597–635, 
  2009. 
 Kommittédirektiv – Översyn av företagsbeskattningen, Dir. 2011:1. 
 Sanders, Garza: Institutions and venture capital, Industrial and Corporate Change 22,  
 153–182, 
  2013. 
 Lindhe, Briggs and Wilson: The Norwegian shareholder tax reconsidered, International Tax and Public Finance 19,  
 424–441, 
  2012. 
 Lindhe, Briggs, Wilson and Mcknight: Economic Effects of Taxing Different Organizational Forms under the Nordic Dual Income Tax, International Tax and Public Finance 11,  
 469–485, 
  2004. 
 Lodin,  
 Brooks: 
  The Making of Tax Law, IBFD, 2011. 
 McCafferty, Acevedo: Optimal capital taxation and debt policy in a  
 finite-horizon 
  model, Public Finance Review 25,  
 577–600, 
  1997. 
 Mendez, Blackburn. (eds.): Dimensions of Tax Design: The Mirrlees Review, Oxford, 2010. 
 Mendez, Blackburn.: Tax by Design: The Mirrlees Review, Oxford, 2011a. 
 Mendez, Blackburn.: The Mirrlees Review: Conclusions and Recommendations for Reform, Fiscal Studies 32,  
 331–359, 
  2011b. 
 Nielsen, Lee: On capital income tax policies under uncertainty, European Economic Review 42,  
 1553–1580, 
  1998. 
 Nielsen, Wright Neutral kapitalgevinstbeskatning? (Neutral capital gains taxation? in Danish) In Jimenez (ed.): Årbok for Nordisk Skatteforskning 2003, Oslo. 
 823 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2014:40 
  
 Nielsen, Lee: Företagsbeskattning, småföretag och entreprenörskap, bokanmälan (af Lynn, Blackwell och Morton: Ägarbeskattningen och företagandet, SNS Förlag, 2004), Ekonomisk Debatt,  
 62–65, 
  2005. 
 Nielsen, Smith Guerra: On the optimality of the Nordic dual income tax, Journal of Public Economics 63,  
 311–329, 
  1997. 
 Norrman, Allen: Bolagsbeskattningens framtida utformning, Ekonomisk Debatt 40, nr. 7,  
 47–60, 
  2012. 
 Obstfeld, Young: Hopkins lectures, Stockholm 2007. OECD: Transfer Pricing Guidelines, 2009. 
 OECD: Tax Policy Reform and Economic Growth, 2010. 
 OECD: Addressing Base Erosion and Profit Shifting. OECD Publishing, February 2013; 2013a. 
 OECD: Action Plan on Base Erosion and Profit Shifting, preliminary version, July 2013; 2013b. 
 Parker, Stone: The Economics of Entrepreneurship, Cambridge University Press, 2009. 
 Presidents Advisory Panel on Federal Tax Reform: Simple, fair and  
 pro-growth: 
  Proposals to fix Americas tax system. Government Printing Office, Washington D.C., 2005. 
 Razin, Assaf and Efraim Sadka: Efficient investment incentives in the presence of capital flight, Journal of International Economics 31,  
 171–181, 
  1991. 
 Reinhorn, Gonzalez: Dynamic optimal taxation with human capital, B.E. Journal of Macroeconomics 9, 21 pp., 2009. 
 Sendi, Imithel and Makram Bellalah: The equity Campbell: Explanations and financial anomalies, International Journal of Economics and Finance 2,  
 78–96, 
  2010; available on www.ccsenet.org/ijef 
 Schjelderup, Taylor: Form og susbstans: Flernasjonale selskaper og skatteplanlegging, Samfundsøkonomen Nr. 1, 2013. 
 Schjelderup, Taylor: Secrecy jurisdictions, Working Paper, Norwegian School of Economics, April 2013. 
 Skatteincitament för riskkapital. Delbetänkande av Företagsskattekommittén. SOU 2012:3. Stockholm. 
 824 
 SOU 2014:40 Bilaga 6 
 Skauge commission (Skauge utvalget): Forslag til endringer i skattesystemet, NOU 2003:9, 2003. 
 Stenkula, Morales: Taxation and entrepreneurship in a welfare state, Small Business Economics 39,  
 77–97, 
  2012. 
 Swedish Tax Agency: Taxes in Sweden 2012. 
 Sørensen, Gibson: Neutral Taxation of Shareholder Income, International Tax and Public Finance 12,  
 777–801, 
  2005. 
 Sørensen, Gibson: The taxation of business income in Sweden. Report to the Swedish Ministry of Finance, May 2008. 
 Sørensen, Gibson: Swedish Tax Policy – Recent Trends and Future Challenges, Stockholm, 2010. 
 Sørensen, Gibson: Measuring the deadweight loss from taxation in an small open economy – a general method with an application to Sweden, Working Paper, October 2011. 
 James, Clark Colon: Is Campbell in assets related to Campbell in goods? Journal of International Money and Finance 29,  
 1108–1123, 
  2010. 
 825 
 Bilaga 7 
 BOLAGSBESKATTNINGENS 
 INCITAMENTSEFFEKTER 
 Expertrapport till Företagsskattekommittén 
 Wilson 
 Nationalekonomiska institutionen, Uppsala universitet 
 827 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 1 Inledning 
 Beskattningen påverkar företagens investeringar i realkapital via i huvudsak två, delvis sammanhängande, kanaler. Skatteuttaget inskränker för det första på möjligheterna att finansiera investe- ringsprojekten genom egna vinstmedel, så att – allt annat lika – en större del av projekten måste finansieras via externa källor, dvs. med lån eller med tillskott av nytt ägarkapital. För det andra begränsar beskattningen investeringsurvalet genom att driva upp förräntningskraven. Färre investeringar blir lönsamma att genom- föra då beskattningen skjuter in en kil mellan investerings- projektens avkastning före skatt och den avkastning långivarna och aktieägarna får efter skatt på sitt sparande. Den skatteekonomiska forskningen har i särskilt hög grad gällt just denna andra aspekt på beskattningens verkningar och det finns i dag en omfattande litte- ratur med både teoretisk och empirisk inriktning om sambanden mellan skattereglernas utformning, förräntningskravet före skatt – den s.k. kapitalkostnaden – och investeringsefterfrågan. 
 I denna bilaga till Företagsskatteutredningens betänkande analy- seras bolagsbeskattningens incitamentseffekter. Vi tar upp grund- läggande begrepp som kapitalkostnad, skattekil, effektiv marginal- skatt och effektiv genomsnittsskatt. Begreppens relevans för före- tagens investeringsbeslut och internationella bolags lokaliseringsval diskuteras. Den empiriska frågan gäller här i vilken utsträckning investeringsbesluten påverkas av förändringar i kapitalkostnaden och hur valet mellan olika finansieringsformer (särskilt valet mellan lån och eget kapital) förändras genom beskattningen. 
 En återkommande fråga i både den politiska och vetenskapliga diskussion om bolagsskatten är hur regelverket bör utformas för att uppnå neutralitet, dvs. så att den effektiva beskattningen av företagsvinsterna blir oberoende av bl.a. teknik- och finansieringsval. I avsnitt 3 diskuteras kortfattat sådana neutrala alternativ och deras för- och nackdelar. Tyngdpunkten i bilagan gäller emellertid en analys av de reformalternativ Företagsskatteutredningen överväger i sitt betänkande. Vi redovisar alternativens inverkan på investeringsincita- menten i form av beräkningar av dels kapitalkostnader, dels effektiva  
 marginal-och 
  genomsnittsskatter. Beräkningarna kan utnyttjas i kombination med olika s.k. elasticitetsmått, från aktuell vetenskaplig litteratur, för att få en uppfattning om reformalternativens inverkan på bolagssektorns investeringar och finansieringsval. 
 828 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 Framställningen i denna bilaga beaktar inte finansiärernas beskatt- ning av ränteinkomster, utdelningar och kapitalvinster av det enkla skälet att personliga kapitalskatter inte påverkar jämförelsen mellan de alternativ för bolagsbeskattningens utformning som presenteras av Företagsskatteutredningen. Dubbelbeskattningen av bolagsvinsterna, först hos företaget och sedan hos aktieägarna, har varit en både vetenskapligt och politiskt kontroversiell fråga 
  
 1 
  
 . För små öppna ekonomier, som den svenska, är den dominerande uppfattningen i den vetenskapliga litteraturen emellertid att beskattningen av aktieägarnas utdelningsinkomster och värdestegringsvinster i huvudsak saknar betydelse för företagens kapitalkostnader. 
  
 2  
  
 Också den omständig- heten talar för att begränsa analysen till bolagsbeskattningen. 
 2 Grundläggande begrepp 
 Företagets  
 kapitalkostnad  
 kan uppfattas som den lägsta avkastning (internränta) före skatt företaget måste kräva av sina investerings- projekt för att dessa skall vara acceptabla i den meningen att avkastningen efter skatt inte understiger finansiärernas avkastnings- anspråk. Kapitalkostnaden är central för den neoklassiska investeringsteori som utvecklats och empiriskt prövats i national- ekonomisk forskning alltsedan  
 1960-talet. 
  I denna analys är kapital- kostnaden en väsentlig bestämningsfaktor till det hyrespris företagen bör räkna med vid utnyttjandet av sitt realkapital. Hyrespriset  kan uppfattas som en kostnad per tidsenhet för företaget att utnyttja sitt realkapital, alltså en kostnad uttryckt i samma dimension som kostnaden för arbetskraft (lön inkl. löne- bikostnad). Tanken är därmed att förändringar i hyrespriset är avgörande för företagets investeringsbeslut och val av kapital- intensitet. 
  
 3  
  
 Kapitalintensiteten – alltså mängden realkapital per 
  
 1 
  
 För engagerade debattinlägg, se Smith och Beard bilaga (Bilaga 4) till denna utredning, liksom det särskilda yttrandet från Campbell, Svenskt Näringsliv. Den vetenskapliga diskussionen, som gällt distinktionen mellan old view och new view inom ramen för en sluten ekonomi,, sammanfattas i Auerbach och Hassett (2002), och mer nyligen i Herrera och Flores ( 2010). 
  
 2 
  
 Se te.x. Marquez och Hale (1992), Devereux och Huff (1995), Bond, Devereux, och Klemm, A. (2007), Singleton och Jones ( 2012). Även inom små öppna ekonomier kan det emellertid finnas skäl att i den personliga kapitalbeskattningen särbehandla avkastningen från små, inhemskt ägda, företag, se Nielsen och Jones (2013). 
  
 3  
 Realkapitalets hyrespris (eng. rental price of capital eller user cost of capital) kan tecknas 
  
 c  
  
 =  
  
 P 
  
 K  
  
 ( 
  
 δ  
  
 +  
  
 r 
  
 )  
 , där  
 P 
  
 K  
 representerar ett prisindex för investeringsvaror,  
 δ  
 är den 
 ekonomiskt korrekta avskrivningstakten och  
 r  
 den (netto)kapitalkostnad som diskuteras i texten. Som utvecklas ovan bestäms kapitalkostnaden  
 r  
 i sin tur av finansiärernas 
 829 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 sysselsatt – är i sin tur, enligt gängse ekonomisk teori, av betydelse för arbetsproduktivitetens utveckling, vilken i sin tur visar sig vara en väsentlig bestämningsfaktor till reallönernas utveckling. 
 I allmänhet gäller att kapitalkostnaden bestäms både av skatte- satsen och av reglerna för hur den beskattningsbara vinsten skall beräknas. Genom olika omläggningar i dessa regler kan stats- makterna också på ett ganska drastiskt sätt styra kapitalkostna- derna. Ett exempel kan klargöra. En investering som finansieras med  
 eget kapital  
 måste vid 25 procents bolagsskatt ge 8 procents avkastning före skatt för att ge finansiärerna 6 procents avkastning efter skatt, förutsatt att vi kan bortse från inflation och att skatten tas ut på den verkliga (dvs. ekonomiskt korrekta) vinsten från investeringsobjektet. Men om den skattemässiga avskrivningen av realinvesteringarna får göras i en snabbare takt än som är ekono- miskt motiverat, så att den beskattningsbara vinsten blir lägre än den verkliga vinsten, sjunker kapitalkostnaden. En del av investe- ringsutgiften kan då nämligen finansieras med en räntefri skatte- kredit, vars storlek beror både av takten i den skattemässiga avskrivningen och av den formella skattesatsen. Ett viktigt special- fall av snabb skattemässig avskrivning är att företagen medges s.k. fri eller omedelbar avskrivning av investeringsprojekten. Vid ome- delbar avskrivning och 25 procents bolagsskatt kan en fjärdedel av finansieringskostnaden (vid direktavskrivning blir skattekreditens andel av finansieringen alltid lika med skattesatsen, i detta fall 25 procent) täckas av den räntefria skattekrediten. Det betyder, i detta fall, att tre fjärdedelar av investeringen behöver finansieras med eget kapital för vilket ägarna kräver avkastning. Kapitalkostnaden faller därmed till 6 procent (= 0,75 x 0,06 / (1 – 0,25)), dvs. till samma nivå som det förräntningskrav ägarna ställer (före personliga skatter). Direktavskrivningen har därmed eliminerat bolagsskattens fördyrande inverkan på kapitalkostnaden. 
 En motsvarande reduktion i kapitalkostnaden kan uppnås också genom att man vid beräkningen av beskattningsbar vinst låter företagen kombinera olika specialregler. Ett exempel på detta är det gamla och internationellt uppmärksammade investeringsfondssy- stemet, som erbjöd en kraftig skatterabatt, jämförbar med den som uppnås genom omedelbar avskrivning av investeringarna. I prakti- Jacobson kan den exakta inverkan av bolagsbeskattningens hela regelverk 
 avkastningsanspråk netto efter bolagsskatt, av bolagsskattesystemets utformning och av andelarna eget och främmande kapital i investeringarnas finansiering. 
 830 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 på kapitalkostnaderna vara svår att ange. För svenskt vidkommande har svårigheterna hängt samman både med komplexiteten i reglerna och med att företagen under lång tid ofta inte utnyttjat, eller kunnat utnyttja, alla tillgängliga avdragsmöjligheter. 
 Kapitalkostnaden vid  
 lånefinansiering  
 är vidare avsevärt lägre än vid egenfinansiering och förklaringen är den asymmetri i bolagsbe- skattningen som stått i centrum för Företagsskatteutredningens överväganden: Låneräntor är avdragsgilla vid beskattningen, till skillnad från aktieägarnas avkastningsanspråk som måste täckas med bolagsbeskattade vinster. Vid lånefinansiering och ekonomiskt korrekta avskrivningar kommer avkastningskravet före skatt helt enkelt att sammanfalla med låneräntan. Men om lagstiftningen medger en snabbare skattemässig avskrivning än som är ekono- miskt motiverat kan kapitalkostnaden bli ännu lägre. I exemplet ovan med direktavskrivning av investeringen – och som innebär att en fjärdedel av investeringen finansieras med räntefri skattekredit och tre fjärdedelar med räntebärande lån – kan företaget i själva verket nöja sig med en avkastning före skatt på endast 4 procent (= 0,75x 0,06), alltså lägre än den antagna marknadsräntan på 6 pro- cent. Företaget kan helt enkelt göra avdrag vars nuvärde samman- lagt överstiger nuvärdet av vinsterna från de lånefinansierade (mar- ginella) investeringsprojekten. 
 Kapitalkostnaden med hänsyn till skatt sådan den definierats ovan är vidare den viktigaste komponenten då man inom skatte- forskningen bestämmer den s.k.  
 effektiva skattebelastningen 
 . Det mest använda och uppmärksammade måttet gäller den  
 effektiva marginella  
 skattebelastningen för nyinvesteringar. Den marginella skattebelastningen kan inte direkt observeras, men den kan teore- tiskt beräknas med hjälp av konventionella investeringskalkyler. Sådana kalkyler gör det möjligt att beräkna storleken av den kil bolagsskatten skjuter in mellan avkastningen före skatt på margi- nella investeringsobjekt – projekt som precis täcker sina kostnader 
 – och den avkastning efter skatt som lämnas till företagets ägare och långivare. Den effektiva marginalskatten anger helt enkelt hur mycket procentuellt lägre avkastningen efter skatt i finansiärernas händer är, jämfört med avkastningen före skatt på de marginella investeringsobjekten (dvs. kapitalkostnaden). 
 Måttet effektiv marginalskatt är ett sätt att karaktärisera hur beskattningen inverkar på lönsamheten för företagets marginella investeringsprojekt, dvs. de projekt som precis bär sina kostnader. Men för vissa andra s.k. diskreta beslut – det kan gälla ett multi- 
 831 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 nationellt företags beslut om till vilket land en viss produktions- anläggning skall lokaliseras – är det inte bara den skattemässiga behandlingen av de marginella investeringsprojekten som är av betydelse. Om ett företag väljer mellan flera olika länder då det gäller att lokalisera och bygga upp en viss produktionsanläggning, kommer företaget – allt annat lika – rimligen att välja det land som har den lägsta formella skattesatsen, även om länderna kan erbjuda samma kapitalkostnad och marginella skattebelastning. Den lägsta formella skattesatsen ger nämligen den lägsta beskattningen av en eventuell överavkastning, dvs avkastning utöver den som mot- svarar kapitalkostnaden. Ett mått som fångar in beskattningen av såväl kapitalkostnaden (normalavkastningen) som av över- avkastningen är den  
 effektiva genomsnittliga skattesatsen 
 . 
  
 4 
  
 Den effektiva genomsnittsskatt som kommer att redovisas i Tabell 5 i avsnittet 4 nedan gäller för investeringsprojekt med en antagen avkastning på 10 procent före skatt. Projekten sägs vara  
 intramarginella  
 just i den meningen att de ger en avkastning som överstiger kapitalkostnaden. Måttets innebörd framgår enklast, om vi delar upp projektets avkastning i två delar, en del som motsvarar kapitalkostnaden (se Tabellerna 3A och 3B i Avsnitt 4) och en del som är projektets överavkastning. Den del som motsvarar kapi- talkostnaden beskattas definitionsmässigt med den effektiva mar- ginalskatten, medan överavkastningen, dvs mellanskillnaden mellan kapitalkostnaden och avkastningen på 10 procent, drabbas av den formella bolagsskattesatsen. För exempelvis 2013 års system, med en kapitalkostnad som beräknats till 4,2 procent i genomsnitt för maskiner och byggnader (vid 4 procents real mark- nadsränta) får vi först den effektiva marginalskatten som (4,2 – 4) / 4,2 = 4,8 procent. Den effektiva genomsnittsskatten för den intramarginella investeringen med en avkastning på 10 procent före skatt kan sedan tecknas 
  
 0,048 x 4,2 + 0,22 x  
  
 (10-4,2) 
  
 = 
  
 0,148  
  
 = 
  
 14,8 procent  
  
 , 
  
 10 
 där 0,048 (4,8 procent) är den effektiva marginalskatten och 0,22 (22 procent) den formella skattesatsen. Den siffra man kan räkna fram för den effektiva genomsnittsskatten är dock uppenbart starkt beroende på vilken avkastning som antas för de intramarginella 
  
 4  
 Se vidare Devereux och Kaufman (2003). 
 832 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 investeringsprojekten. Ju högre denna avkastning är – vid given kapitalkostnad – desto större betydelse får den formella skatte- satsen, som drabbar överavkastningen. Om vi i våra kalkyler gradvis höjer projektens avkastning, kommer i själva verket siffran för den effektiva genomsnittsskatten att successivt stiga från den nivå som ges av den effektiva marginalskatten (gäller för investe- ringar som inte ger någon överavkastning) till nivån för den for- mella bolagsskattesatsen (gäller för investeringar med extremt stor överavkastning). 
 Den formella bolagsskattesatsen har alltså särskild betydelse för den effektiva genomsnittsskatten, som i sin tur – enligt både teori och empiriska undersökningar – är viktig för bl.a. multinationella företags lokaliseringsval. Men den formella skattesatsen har bety- delse också för incitamenten till internationell skatteplanering. Lönsamheten i att utnyttja olika bokföringsmässiga manipulationer (genom att t.ex. styra internprissättningen, alltså de priser som när- stående företag tillämpar i sina inbördes affärsrelationer) för att fördela om vinstredovisningen inom en stor multinationell koncern i syfte att minimera det totala skatteuttaget bestäms uppenbart av skillnaderna i formell bolagsskatt mellan de länder i vilka koncer- nen är verksam. Också den finansiella planeringen kan styras av de formella skattesatserna, t.ex. så att koncernen koncentrerar sin upplåning till de länder där räntekostnaderna kan dras av mot en hög formell skattesats. 
 3 Alternativ för neutral bolagsbeskattning 
 En återkommande fråga i den politiska och vetenskapliga diskus- sion om bolagsskatten har varit hur regelverket skulle kunna utformas för att uppnå neutralitet, så att företagens investerings- beslut inte påverkas av beskattningen, vare sig det gäller investe- ringarnas volym, deras fördelning mellan olika typer av realkapital eller den finansiering företagen väljer. De intuitiva resonemang och sifferexempel som redovisades i avsnitt 2 ovan visade hur lag- stiftaren kan inverka på skattekilar och kapitalkostnader, genom 
 (1) utformningen av de avdrag företagen tillåts göra för investe- ringsprojektens värdeminskning och (2) företagens möjligheter att få avdrag för projektens finansieringskostnader. Sambandet mellan avskrivningsreglernas utformning, avdragsrätten för finansierings- 
 833 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 kostnader och beskattningens neutralitet klargörs ytterligare i Tabell 1, som bygger på King (1975). 
 Som framgår finns i princip två renodlade alternativ för att utforma en neutral bolagsbeskattning. Det första och mest väl- kända alternativet – motsvarande rutan  
 Ja/Ekonomiskt korrekta avskrivningar  
 i Tabell 1 – innebär att skatteuttaget baseras på den ekonomiskt korrekta vinsten. Det betyder att företagen vid vinstbeskattningen får avdrag för dels sina reala finansieringskost- nader – reala låneräntor och förräntningsanspråk för det egna kapitalet – dels avskrivningar motsvarande kapitalutrustningens ekonomiska värdeminskning. Med denna konstruktion är det klart att företagen inte behöver kräva en högre avkastning eller intern- ränta före skatt på sina investeringsprojekt än som motsvarar finan- siärernas förräntningsanspråk, som ju räknas efter bolagsskatt. Beskattningen slår alltså inte in någon kil mellan förräntningsan- språken från finansiärerna och avkastningen före skatt på real- investeringarna och påverkar därför inte heller företagens urval av investeringsobjekt. 
 Det stora problemet är givetvis att fastställa den korrekta utformningen av kapitalavskrivningen. Avskrivningsreglerna måste varieras inte bara mellan maskiner och byggnader, utan också mellan t.ex. maskiner av olika typ och i olika användning. Avgö- rande för den ekonomiska värdeminskningen är ju i princip den förväntade tidsprofilen av det framtida bruttoöverskottet från kapitalföremålen. Skattereglerna blir alltså komplicerade och svår- överskådliga. 
  
 5 
  
 Ett ytterligare problem då det gäller att basera skatteuttaget på den ekonomiskt korrekta vinsten gäller elimineringen av infla- tionseffekter. Ränteavdragen vid beskattningen skall enbart avse den reala skuldräntan, och motsvarande begränsning måste gälla för företagens intäktsräntor. Också de skattemässiga avskrivningarna måste inflationsjusteras genom en lämplig indexberäkning av avskrivningsunderlaget och lagervärderingen måste grundas på återanskaffnings- snarare än anskaffningskostnader för att för- hindra en beskattning av rent fiktiva inflationsvinster. Proble- matiken utreddes för övrigt grundligt inför den den stora skatte- reformen 1990/91. 
  
 6 
  
 5 
  
 De grundläggande referenserna är Brown (1991) och Walker (1964). Sinn (1987) talar om  
  
 Johansson-Samuelson-teoremet. 
  
 6 
  
 Se slutbetänkandet från Utredningen om inflationskorrigerad inkomstbeskattning (IBU), SOU 1989:36, och förarbetena till denna, SOU 1982:1. 
  
 834 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 Det är sammanfattningsvis en komplicerad uppgift att konstru- era ett neutralt bolagsskattesystem med utgångspunkt från den ekonomiskt korrekta vinsten. Det finns emellertid ett enkelt alternativ (motsvarande rutan  
 Nej/Direktavskrivning  
 i Tabell 1), som under vissa förutsättningar är helt likvärdigt i sina effekter på företagets kapitalkostnader. Alternativet innebär att företagen i stället för att varje år under investeringsprojektens livslängd göra avdrag för dels den ekonomiska värdeminskningen, dels finansiär- ernas reala avkastningsanspråk redan vid investeringstillfället får dra av belopp som motsvarar kapitalföremålens anskaffningskost- nader. Samtidigt avskaffas avdragsrätten för räntor. Nuvärdet av den skatterabatt företaget uppnår genom en direktavskrivning är exakt lika stor som den väsentligt mer svåradministrerade kombi- nationen av årliga ekonomiskt korrekta avskrivningar och avdrag för finansiärernas avkastningsanspråk. 
 Båda alternativen för neutral beskattning innebär att den effek- tiva skattebelastningen för det marginella investeringsprojektet blir noll, oavsett höjden på den formella bolagsskattesatsen. I detta avseende är alternativen likvärdiga med ett avskaffande av bolags- skatten. I ett annat avseende föreligger emellertid en väsentlig skillnad. En neutralt utformad beskattning innebär att över- vinster, dvs. den avkastning som överstiger finansiärernas avkast- ningsanspråk, blir fullt ut beskattade med den formella bolags- skattesatsen. Samma sak gäller för oväntade vinstökningar som inte beror på ökade investeringar. Alternativet med omedelbar avskriv- ning plus ett avskaffande av ränteavdragen löser således vad som var kärnproblemet i tidigare decenniers debatt om övervinstbe- skattning, nämligen frågan om hur man ska definiera och mäta finansiärernas avkastningsanspråk. 
  
 7 
  
 7  
 Se vidare Kristoffersson (2002) och Jones och Buchanan (1984). 
 835 
 Bilaga 7 SOU 2014:40 
  
 Tabell 1 
  
 Alternativ för neutral beskattning 
  
 Avdrag för finansieringskostnad? 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Ekonomiskt korrekt 
  
 Neutralitet 
  
 Skatt 
  
 avskrivning 
  
 Direktavskrivning 
  
 Subvention 
  
 Neutralitet 
  
 Med tabellens hjälp kan man lätt konstatera hur andra kombina- tioner av avskrivningsregler och skattemässig behandling av finan- siärernas avkastningsanspråk leder till att beskattningen avviker från den neutrala normen i olika riktning. Om finansieringskostna- den får dras av (såsom i dag är fallet vid lånefinansiering) och sam- tidigt den skattemässiga avskrivningen av realinvesteringarna får göras i en snabbare takt än som är ekonomiskt motiverat – med direktavskrivning som ett specialfall – får företaget helt enkelt göra avdrag vars nuvärde sammanlagt överstiger nuvärdet av vinsterna från de (marginella) investeringsprojekten. Beskattningen fungerar härigenom som en subvention till de marginella projekten. Sub- ventionen blir större ju högre den formella skattesatsen är – Sinn (1987) talar här om en skatteparadox, som innebär att kapitalkostnaden sjunker vid en höjning av skattesatsen. En avvikelse i motsatt riktning gäller om lagstiftningen nekar avdrag för finansieringskostnaden (såsom i dag är fallet vid finansiering med eget kapital) och realinvesteringarna måste skrivas av över tiden, snarare än direkt vid investeringstillfället. Den marginella investeringen kommer därmed att beskattas, med följd att det slås in en kil mellan den lägsta acceptabla avkastningen före bolagsskatt (kapitalkostnaden) och finansiärens avkastningskrav, räknat efter skatt. 
 De två neutrala skattealternativ som illustreras i tabell 1 utmärks av att företaget, genom kombinationen avdrag för finansierings- kostnad och avdrag för värdeminskning, får en skatterabatt, vars nuvärde, räknat per investerad krona, är lika med den formella bolagsskattesatsen. Neutraliteten skapas alltså av att investerings- kostnaden rabatteras i samma proportion som beskattningen redu- cerar nuvärdet av investeringsprojektens bruttoöverskott. Samma grad av investeringsrabatt kan emellertid åstadkommas utan att välja något av de två ytterlighetsalternativen ekonomisk korrekt 
 836 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 och direkt avskrivning. En modell för detta är att låta avdraget för finansieringskostnaden bestämmas som en imputerad ränta gånger tillgångarnas skattemässiga restvärde. 
  
 8  
  
 Med det skattemässiga rest- värdet som underlag elimineras problemet med att bestämma den ekonomiskt korrekta avskrivningen. Ju snabbare företaget skriver av sina tillgångar, desto lägre blir nämligen det årliga underlaget både för fortsatta avskrivningar och för det imputerade finansie- ringsavdraget. Nuvärdet av skatterabatten per investerad krona blir därmed lika med den formella skattesatsen, oberoende av takten i den skattemässiga avskrivningen. Resultatet förutsätter emellertid – och häri ligger svårigheten – att lagstiftaren kan välja räntesatsen för det tillåtna finansieringsavdraget så att den motsvarar finansiär- ernas avkastningskrav. 
  
 4 
  
 Kalkylresultat – dagens skatteregler och utredningens reformalternativ 
  
 I det följande presenteras resultaten av olika kalkyler av kapital- kostnader och effektiva marginal- och genomsnittsskatter. Beräk- ningarna gäller såväl dagens skatteregler, som de reformalternativ som granskas i utredningens betänkande. Resultaten har tagits fram med hjälp av internationellt etablerade beräkningsmetoder. 
  
 9  
  
 Utgångs- punkten för beräkningarna är att företagets finansiärer, dvs. lån- givare och aktieägare, har ett avkastningsanspråk efter bolagsskatt, men före personliga skatter, som motsvarar en realränta på 4 procent. För att fokusera på de rena skatteeffekterna har vi, på det sätt som är gängse inom forskningsområdet, inte adderat några riskpremier till finansiärernas avkastningskrav, och de ekvationer som utnyttjas i kalkylmodellerna förutsätter full säkerhet om fram- tiden. 
  
 10  
  
 De genomsnittstal som presenteras i flera av tabellerna förutsätter vidare att investeringarna finansieras med lika delar lån och eget kapital, och till lika delar avser maskiner och byggnader. Separata beräkningar görs också för finansiella investeringar. 
 Som har framgått av resonemangen ovan är bolagsbeskatt- ningens incitamentseffekter resultatet av flera, och delvis mot- verkande mekanismer. Läsare som är intresserade av en fördjupad 
  
 8 
  
 Modellen har lanserats av Marquez och Hale (1984). 
  
 9 
  
 Analysmodellerna finns redovisade i ett separat appendix som kan fås efter hänvändelse till Wilson,  
  
 e-post: 
  Long 
  
 10 
  
 Se t.ex. det grundläggande arbetet och den internationella förebilden på området King och Fullerton (1984), s. 28. 
  
 837 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 förståelse för dessa mekanismer kan med fördel först ta del av nedanstående Tabell 2. I denna tabell visas med de tre första siffer- kolumnerna kapitalkostnader enligt de skatteregler som var i kraft 2012 och 2013 för ett tänkt fall, där marknadsräntan är 4 procent, och priserna är stabila. Skattereglerna antas här ge avdrag för enbart ekonomiskt korrekta avskrivningar, motsvarande 12,5 respektive 3,3 procent räknat på tillgångarnas nedskrivna restvärde för maskiner respektive byggnader. I nästa steg, som redovisas med tabellens tre mittenkolumner, antas företaget ha tillgång till skatte- krediter, genom att de skattemässiga avskrivningarna motsvarar de som faktiskt medges i lagstiftningen. I tabellens tre sista kolumner adderas slutligen antagandet att priserna stiger i en årstakt på 2 procent, vilket innebär en nominell marknadsränta på 6 procent. 
 Vi kan då först konstatera att med ekonomiskt korrekta avskrivningar och stabila priser avdragsrätten för låneränta gör att beskattningen (oavsett skattesats) inte skjuter in någon kil mellan avkastningskravet före skatt (alltså kapitalkostnaden) och företa- gets räntekostnad efter skatt. Vid egenfinansiering däremot blir avkastningskravet högre eftersom avkastningen före skatt på inve- steringsprojekten måste täcka också bolagsskatten (för 2013 gäller alltså att kapitalkostnaden kan räknas ut som 4 / (1 – 0,22) = 5,1). 
 I tabellens mittenkolumner har vi därefter tillfört antagandet att skattereglerna medger avdrag för accelererad avskrivning, dvs. kal- kylerna har här baserats på de faktiska avskrivningsreglerna för maskiner och byggnader. Kapitalkostnaden sjunker därmed som framgår för både egen och lånefinansiering. För lånefinansieringens del noterar vi också att kapitalkostnaden nu blir lägre än marknads- räntan. Förklaringen är den som redovisades i avsnitt 2 ovan, nämligen att lagstiftningen här medger avdrag – både för ränte- kostnaden och för accelererad avskrivning – som sammantaget överstiger nuvärdet av vinsterna från den marginella investeringen. Denna mekanism innebär också att kapitalkostnaden för lånefinan- sierade projekt är högre, ju lägre bolagsskattesatsen är (detta kallas skatteparadoxen, se t.ex. Sinn (1987)), se 2013 jämfört med 2012! 
 838 
 SOU 2014:40 Bilaga 7 
  
 Tabell 2 
  
 Kapitalkostnad vid 4 procents marknadsränta och olika 
  
 skatteregler 
  
 Ingen skattekredit, 
  
 Faktiska skatte- 
  
 Faktiska skatte- 
  
 ingen inflation 
  
 regler, ingen inflation 
  
 regler, 2 % inflation 
  
 Modell 
  
 Lån 
  
 Eget 
  
 Genom- 
  
 Lån 
  
 Eget 
  
 Genom- 
  
 Lån 
  
 Eget 
  
 Genom- 
  
 (skattesats) 
  
 kapital 
  
 snitt 
  
 kapital 
  
 snitt 
  
 kapital 
  
 snitt 
  
 2012 
  
 (26,3 %) 
  
 4,0 
  
 5,4 
  
 4,7 
  
 3,6 
  
 4,9 
  
 4,2 
  
 3,2 
  
 5,2 
  
 4,2 
  
 2013 
  
 (22 %) 
  
 4,0 
  
 5,1 
  
 4,6 
  
 3,7 
  
 4,7 
  
 4,2 
  
 3,4 
  
 5,0 
  
 4,2 
  
 I de sista kolumnerna i Tabell 2 tas sedan det slutliga kalkylsteget att införa inflation, här i en årstakt av 2 procent. Inflationen har flera, delvis motverkande, effekter på kapitalkostnaden. Inflationen gröper ur det reala värdet av de skattemässiga avskrivningarna, som baseras på tillgångarnas historiska anskaffningsvärden, men medför också en skattemässig fördel vid lånefinansiering då företaget får dra av sina nominella låneräntor. Eftersom stegringen av den nomi- nella låneräntan vid inflation kan uppfattas som en kompensation för urholkningen av skuldernas realvärde, innebär denna avdrags- rätt i praktiken att företagen kan göra avdrag för den av inflationen förorsakade reala låneamorteringen. Som framgår är inflations- effekterna påtagliga också vid en så låg prisstegringstakt som 2 procent. 
 Vi kan nu fortsätta till de två huvudtabellerna 3A och 3B, som visar kapitalkostnader för olika skatteregler, uppdelat på typ av investering och finansiering. De tre första raderna i vardera tabell gäller 2013 års skatteregler med en formell skattesats på 22 procent och vid en inflation på 2 procent. Effekterna av utredningens huvudalternativ redovisas i raderna  
 4–6 
  i Tabell 3A. Det är ett så kallat finansieringsavdrag baserat på företagets rörelseresultat efter avdrag för skattemässiga avskrivningar – EBIT ( Earnings Before Interest and Tax). Som utförligt diskuteras och motiveras i utred- ningens huvudbetänkande innebär modellen att avdragsrätten för finansiella nettokostnader avskaffas. Modellen liknar därmed den s.k.  
 CBIT-modellen, 
  Corporate Business Income Tax, som först lanserades i en rapport från det amerikanska finansdepartementet i början av  
 1990-talet. 
  Kommitténs innovation är att företagens för- lorade avdragsrätt kompenseras med ett generellt och schablon- mässigt avdrag för finansieringskostnaden – oavsett om det gäller lån eller eget kapital. Två varianter för detta diskuteras, där den ena 
 – som förordas av utredningen – innebär att avdraget bestäms till 
 839 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 25 procent av EBIT (se tabell 3A), och den andra (se tabell 3B) att avdraget uppgår till 20 procent av rörelseresultatet före skatte- mässiga avskrivningar – EBITDA (Earnings Before Interst Tax and Depreciation). Den formella bolagsskattesatsen (efter avdraget) behålls på den nuvarande nivån, dvs. 22 procent. 
 Konstruktionen med en bibehållen formell skattesats på 22 pro- cent i kombination med finansieringsavdraget baserat på EBIT är till sina verkningar helt ekvivalent med en direkt sänkning av den formella skattesatsen till 16,5 (= (1 – 0,75) x 22 ) procent.  
 EBITDA-varianten 
  är dock mera komplicerad. Beskattningen reducerar å ena sidan nuvärdet av rörelseöverskottet (före avskrivningar) från företagets investeringsprojekt i proportion till den justerade skattesatsen 17,6 (= (1 – 0,8) x 22) procent, men minskar också företagets investeringskostnad genom den skatterabatt som följer av de skattemässiga avskrivningarna. Denna rabatt bestäms av den formella skattesatsen 22 procent, som alltså är högre. Genom denna asymmetri kan det inträffa att investeringen subventioneras, dvs. kapitalkostnaden blir lägre än marknadsräntan, se vidare Tabell 3B. 
 840 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 Tabell 3A Kapitalkostnad enligt gamla och nya skatteregler uppdelat på typ av investering och finansiering 
 Tre modeller:2013 års regler, finansieringsavdrag (EBIT) och EBIT begränsning på ränteavdrag 
 Real marknadsränta 4 %, inflation 2 % 
  
 Maskiner 
  
 Byggnader 
  
 Genomsnitt 
  
 Finansiell 
  
 Finansiell 
  
 Modell 
  
 investering 
  
 investering 
  
 (Skattesats, %) 
  
 negativt 
  
 positivt 
  
 finansnetto 
  
 finansnetto 
  
 2013 års regler 
  
 1 
  
 Lån 
  
 3,3 
  
 3,5 
  
 3,4 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (22 ) 
  
 2 
  
 EK 
  
 4,8 
  
 5,1 
  
 5,0 
  
 5,7 
  
 5,7 
  
 3 
  
 Genomsnitt 
  
 4,1 
  
 4,3 
  
 4,2 
  
 4,9 
  
 4,9 
  
 Finansieringsavdrag 
  
 4 
  
 Lån 
  
 4,5 
  
 4,8 
  
 4,7 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 EBIT 
  
 5 
  
 EK 
  
 4,5 
  
 4,8 
  
 4,7 
  
 4,0 
  
 5,2 
  
 (16,5) 
  
 6 
  
 Genomsnitt 
  
 4,5 
  
 4,8 
  
 4,7 
  
 4,0 
  
 4,6 
  
 EBIT-begränsning 
  
 7 
  
 Lån 
  
 4,5 
  
 4,7 
  
 4,6 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (18,5), binder 
  
 8 
  
 EK 
  
 4,6 
  
 4,9 
  
 4,8 
  
 4,0 
  
 5,4 
  
 9 
  
 Genomsnitt 
  
 4,6 
  
 4,8 
  
 4,7 
  
 4,0 
  
 4,7 
  
 EBIT-begränsning 
  
 10 
  
 Lån 
  
 3,4 
  
 3,6 
  
 3,5 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (18,5), 
  
 11 
  
 EK 
  
 4,6 
  
 4,9 
  
 4,8 
  
 5,4 
  
 5,4 
  
 binder ej 
  
 12 
  
 Genomsnitt 
  
 4,0 
  
 4,3 
  
 4,2 
  
 4,7 
  
 4,7 
  
 841 
 Bilaga 7 SOU 2014:40 
  
 Tabell 3B 
  
 Kapitalkostnad enligt gamla och nya skatteregler uppdelat på typ av 
  
 investering och finansiering 
  
 Tre modeller:2013 års regler, finansieringsavdrag (EBITDA) och EBITDA 
  
 begränsning på ränteavdrag 
  
 Real marknadsränta 4 %, inflation 2 % 
  
 Maskiner 
  
 Byggnader 
  
 Genomsnitt 
  
 Finansiell 
  
 Finansiell 
  
 Modell 
  
 investering 
  
 investering 
  
 (Skattesats, %) 
  
 negativt 
  
 positivt 
  
 finansnetto 
  
 finansnetto 
  
 2013 års regler 
  
 1 
  
 Lån 
  
 3,3 
  
 3,5 
  
 3,4 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (22 ) 
  
 2 
  
 EK 
  
 4,8 
  
 5,1 
  
 5,0 
  
 5,7 
  
 5,7 
  
 3 
  
 Genomsnitt 
  
 4,1 
  
 4,3 
  
 4,2 
  
 4,9 
  
 4,9 
  
 Finansieringsavdrag 
  
 4 
  
 Lån 
  
 3,9 
  
 4,7 
  
 4,3 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 EBITDA 
  
 5 
  
 EK 
  
 3,9 
  
 4,7 
  
 4,3 
  
 4,0 
  
 5,3 
  
 (17,6/22) 
  
 6 
  
 Genomsnitt 
  
 3,9 
  
 4,7 
  
 4,3 
  
 4,0 
  
 4,9 
  
 EBITDA-begränsning 
  
 7 
  
 Lån 
  
 3,9 
  
 4,6 
  
 4,3 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (19,5), binder 
  
 8 
  
 EK 
  
 4,7 
  
 5,0 
  
 4,9 
  
 4,0 
  
 5,4 
  
 9 
  
 Genomsnitt 
  
 4,3 
  
 4,8 
  
 4,6 
  
 4,0 
  
 4,7 
  
 EBITDA-begränsning 
  
 10 
  
 Lån 
  
 3,4 
  
 3,6 
  
 3,5 
  
 4,0 
  
 4,0 
  
 (19,5), 
  
 11 
  
 EK 
  
 4,7 
  
 5,0 
  
 4,8 
  
 5,4 
  
 5,4 
  
 binder ej 
  
 12 
  
 Genomsnitt 
  
 4,0 
  
 4,3 
  
 4,2 
  
 4,7 
  
 4,7 
  
 Den uppenbara och viktigaste slutsatsen som framgår av raderna 4– 6 i de båda tabellerna är att den diskriminering av eget kapital jäm- fört med lån som finansieringsform som utmärker dagens bolags- skattesystem, nu helt bortfaller. Beskattningen skjuter emellertid in en kil mellan förräntningskravet före skatt, alltså kapitalkostnaden, och finansiärernas antagna förräntningskrav på 4 procent efter skatt, och är därmed inte neutral i förhållande till företagens inve- steringsbeslut.  
 EBIT-varianten 
  av finansieringsavdraget ger vidare en (knappt 10 procent) högre kapitalkostnad jämfört med EBITDA- varianten. Vi noterar för  
 EBIT-varianten 
  också en ökning av kapi- talkostnaden, alltså försämring av investeringsincitamenten, jämfört med 2013 års skatteregler, med nästan 12 procent (4,7 / 4,2 - 1= 0,119). 
 Kommitténs alternativa förslag för att komma tillrätta med den skattemässiga asymmetrin i behandlingen av lån och eget kapital, är s.k.  
 EBIT/EBITDA-modeller. 
  Tanken med dessa modeller är att företagets skattemässigt tillåtna avdrag för finansiella nettokostna- der begränsas till en viss fraktion av EBIT (se Tabell 3A) eller 
 842 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 EBITDA (se Tabell 3B), samtidigt som bolagsskattesatsen sänks till 18,5 respektive 19,5 procent. Maximalt tillåtna ränteavdrag före- slås bli 20 procent av EBIT eller EBITDA. 
 För företag vars räntekostnader understiger angivna EBIT/EBITDA – restriktioner är det enbart den föreslagna sänk- ningen av bolagsskattesatsen, från 22 till 18,5 respektive 19,5 pro- cent, som får betydelse. Detta fall visas i tabellernas tre nedersta rader. Kapitalkostnaden blir då, jämfört med 2013 års regler, lägre vid egenfinansiering, och högre vid lånefinansiering (detta är den s.k. skatteparadoxen) av skäl som diskuterades ovan. Om restrik- tionerna i stället binder ökar kapitalkostnaden vid lånefinansiering. Som framgår förutsätts egenfinansierade investeringar inte att påverkas av om restriktionen binder, men här finns utrymme för en alternativ tolkning: Om nämligen företaget har överskottsräntor, dvs räntekostnader som överstiger maximalt tillåtna avdrag (enligt EBIT eller EBITDA), kan en egenfinansierad investering som ökar företagets EBIT/EBITDA helt enkelt ge utrymme för ökade ränte- avdrag vid beskattningen. Slutsatsen blir då att kapitalkostnaden vid finansiering med eget kapital motsvarar de tal som ges för låne- finansieringen. 
 Några entydiga slutsatser om effekterna på företagens kapital- kostnader är alltså knappast möjliga att dra utan närmare under- sökning av data för enskilda företag. De statistiska uppgifter för åren  
 2005–2010, 
  som visas i Tabell 4, kan dock ge viss vägledning för att bedöma betydelsen av  
 EBIT-restriktionen. 
  Företagen har delats in i två grupper, beroende på om restriktionen binder eller inte, och för varje grupp anges antal anställda, betald bolagsskatt, räntenetto (dvs. ränteintäkter minus räntekostnader) och antal företag. Intrycket är här att med existerande finansieringsmönster den dominerande delen av företagssektorn inte kommer att beröras om en  
 EBIT-restriktion 
  på ränteavdragen skulle införas. För denna grupp av företag bestäms förändringen i kapitalkostnaderna (se raderna  
 10–12 
  i Tabell 3A) enbart av den föreslagna sänkningen i bolagsskattesatsen, från dagens 22 procent till 18,5 procent. 
 843 
 Bilaga 7 SOU 2014:40 
  
 Tabell 4 
  
 Binder  
 EBIT-restriktionen? 
  
 2010 
  
 2009 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Anställda 
  
 960 000 
  
 1 510 000 
  
 Anställda 
  
 1 140 000 
  
 1 320 000 
  
 Betald 
  
 Betald 
  
 bolagsskatt 
  
 12,2 
  
 92,0 
  
 bolagsskatt 
  
 13,9 
  
 69,9 
  
 Räntenetto 
  
 -125,9 
  
 44,6 
  
 Räntenetto 
  
 -145,9 
  
 45,2 
  
 Antal företag 
  
 115 400 
  
 165 000 
  
 Antal företag 
  
 115 600 
  
 150 400 
  
 2008 
  
 2007 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Anställda 
  
 1 200 000 
  
 1 220 000 
  
 Anställda 
  
 930 000 
  
 1 380 000 
  
 Betald 
  
 Betald 
  
 bolagsskatt 
  
 13,3 
  
 63,4 
  
 bolagsskatt 
  
 19,6 
  
 77,9 
  
 Räntenetto 
  
 -241,2 
  
 57,0 
  
 Räntenetto 
  
 -130,3 
  
 44,8 
  
 Antal företag 
  
 110 900 
  
 147 200 
  
 Antal företag 
  
 99 000 
  
 149 900 
  
 2006 
  
 2005 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Binder 
  
 Binder ej 
  
 Anställda 
  
 870 000 
  
 1 430 000 
  
 Anställda 
  
 890 000 
  
 1 350 000 
  
 Betald 
  
 Betald 
  
 bolagsskatt 
  
 13,5 
  
 81,3 
  
 bolagsskatt 
  
 12,1 
  
 76,0 
  
 Räntenetto 
  
 -90,5 
  
 10,9 
  
 Räntenetto 
  
 -84,7 
  
 1,7 
  
 Antal företag 
  
 103 100 
  
 138 100 
  
 Antal företag 
  
 105 900 
  
 127 900 
  
 En ytterligare fråga som belyses av de olika kolumnerna i Tabel- lerna 3A och 3B gäller hur utredningens reformförslag inverkar på kapitalkostnaderna för olika slag av investeringar. Med dagens skattesystem är maskininvesteringar i viss utsträckning gynnade jämfört med byggnadsinvesteringar, och de föreslagna förändring- arna i skattesystemet påverkar inte nämnvärt denna situation. 
 För finansiella investeringar är bilden en annan. Med gällande skatteregler är nominella finansintäkter fullt skattepliktiga, och med full avdragsrätt för nominella räntekostnader skjuter beskatt- ningen inte in någon kil mellan förrättningskravet före skatt (kapitalkostnaden) och förrättningskravet efter skatt för lånefinan- sierade investeringar. Vid finansiering med eget kapital, dvs utan avdragsrätt för finansieringskostnaden, är beskattningseffekten i 
 844 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 stället tydlig. Vi noterar också att skatteeffekterna är oberoende av om företagets finansnetto är positivt eller negativt. 
 För de fall där de föreslagna EBIT/EBITDA begränsningarna på företagens avdrag för negativa finansnetton inte binder, är, som påpekades ovan, modellernas effekter fullt ekvivalenta med sänkta skattesatser, från dagens 22 till 18,5 respektive 19,5 procent. Den diskriminering mellan låne- och egenfinansierade finansiella investeringar som finns i dagens skattesystem, kvarstår därmed. Om EBIT/EBITDA begränsningarna på företagens avdrag däremot binder, kommer kapitalkostnader inte att påverkas för företag med negativa finansnetton, oberoende av hur investeringarna finansie- ras. Förklaringen är helt enkelt att den skatt företagen betalar är oberoende av marginella förändringar i (negativa) finansnetton. Samma slutsats gäller om finansnettot i stället positivt, och finan- sieringen sker med lån. Vid egenfinansierade finansiella investeringar, däremot, drabbas den nominella avkastningen av skatt på 18,5 (EBIT) respektive 19,5 (EBITDA) procent. Med den antagna nominella marknadsräntan på 6 procent (4 procent realt plus 2 procents inflation) kan kapitalkostnaden då – i  
 EBIT-fallet 
  – räknas ut som 6/(1 – 0,185) – 2 = 5,4 procent. 
 Med införandet av finansieringsavdrag (grundat på EBIT eller EBITDA) nekas företagen avdrag för negativa finansnetton, medan positiva finansnetton beskattas. Eftersom finansieringsavdrag (med 25 respektive 20 procent, beroende på om avdraget baseras på EBIT eller EBITDA) enligt förslaget ska medges för positiva finansiella netto- intäkter blir denna beskattning 16,5 (= (1 – 0,25) x 22) respektive 17,6 (= (1 – 0,2) x 22) procent. Som ett resultat av denna konstruktion kommer finansiella investeringar inte att påverkas av skatt om företagens finansnetton är negativa (se raderna  
 4–6 
  i tabellerna). Inte heller för företag med positiva finansnetton påverkas kapital- kostnaden, förutsatt att investeringarna är finansierade med lån. Egenfinansierade finansiella investeringar, däremot, beskattas med för respektive modell gällande skattesats (16,5 respektive 17,6). Kapital- kostnaden i detta fall (EBIT) blir alltså 6 / (1 – 0,165) – 2 = 5,2 procent. 
 845 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 Effektiva marginal- och genomsnittsskatter 
 Som diskuterades ovan i Avsnitt 2 kan incitamentseffekterna av olika skatteregler analyseras genom beräkningar av s.k. effektiva marginalskatter, som helt enkelt anger hur mycket procentuellt lägre avkastningen efter skatt i finansiärernas händer är jämfört med avkastningen före skatt (dvs kapitalkostnaden). Denna alter- nativa metod att illustrera incitamentseffekter är fullt ekvivalent med de kapitalkostnadskalkyler vi redovisat i ovanstående tabeller. Ett ytterligare begrepp, som definierades i Avsnitt 2 och som använts inom forskningen för att bl.a. analysera hur beskattningen inverkar på hur företagen fördelar sina investeringar mellan olika länder, är den effektiva genomsnittsskatten. Måttet fångar in det faktum att ett företags investeringsprojekt beskattas med den for- mella skattesatsen för den del av avkastningen som överstiger kapitalkostnaden, se Avsnitt 2. I Tabell 5 redovisas kalkyler av effektiva marginal- och genomsnittsskatter för ett urval av de fall som analyserats i tidigare tabeller. Beräkningarna förutsätter att realinvesteringen till lika delar består av maskiner och byggnader, och att finansieringen – för både realinvesteringar och finansiella investeringar – till lika delar sker med lån och eget kapital. 
 Som framgår är måttet effektiv marginalskatt känsligt också för ganska små förändringar i kapitalkostnaden. En kombinerad maskin- och byggnadsinvestering finansierad med lika delar lån och eget kapital har enligt Tabell 3A en kapitalkostnad på 4,2 procent enligt dagens skattesystem och 4,7 procent enligt utredningens huvudalternativ (finansavdrag grundat på EBIT). Reformalterna- tivet höjer alltså kapitalkostnaden med 0,5 procentenheter, motsva- rande en ökning med knappt 12 procent. Den effektiva marginal- skatten ökar betydligt kraftigare, från 4,8 till 14,9 procent, dvs. med drygt tre gånger. 
 846 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 Tabell 5 Effektiv marginalskatt och effektiv genomsnittsskatt uppdelat på realinvestering och finansiell investering 
 Tre modeller:2013 års regler, finansieringsavdrag (EBIT) och EBIT- begränsning på ränteavdrag 
 Real marknadsränta 4 %, inflation 2 % 
  
 Realinvestering 
  
 Finansiell investering, 
  
 Finansiell investering, 
  
 negativt finansnetto 
  
 positivt finansnetto 
  
 Modell 
  
 Effektiv 
  
 Effektiv 
  
 Effektiv 
  
 Effektiv 
  
 Effektiv 
  
 Effektiv 
  
 (Skattesats, %) 
  
 marginalskatt 
  
 genomsnitts- 
  
 marginalskatt 
  
 genomsnitts- 
  
 marginalskatt 
  
 genomsnitts- 
  
 skatt 
  
 skatt 
  
 skatt 
  
 2013 års regler (22) 
  
 4,8 
  
 14,8 
  
 18,4 
  
 20,2 
  
 18,4 
  
 20,2 
  
 Finansieringsavdrag 
  
 EBIT (16,5) 
  
 14,9 
  
 15,7 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 13,0 
  
 14,9 
  
 EBIT-begränsning 
  
 (18,5), 
  
 binder ej 
  
 4,8 
  
 12,7 
  
 14,9 
  
 16,8 
  
 14,9 
  
 16,8 
  
 EBIT-begränsning 
  
 (18,5), binder 
  
 14,9 
  
 16,8 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 14,9 
  
 16,8 
  
 Beräkningsresultaten, utredningens parameterval och valet mellan EBIT och EBITDA. 
 Skattesatserna och avdragsparametrarna för de olika reform- alternativen som analyseras i tabellerna 3A och 3B är valda av utredningen så att bolagsskatten skall ge samma intäkter för stats- kassan. Utredningens kalibrering har då genomförts med hjälp av en omfattande företagsdatabas, uppbyggd kring årsredovisningar, skattedeklarationer och faktiska skattebetalningar, och med ett grundläggande – och tvivelaktigt – antagande om att de övervägda skattealternativen inte förändrar företagens reala eller finansiella beteende. Frågan är då hur denna kalibrering förhåller sig till de beräkningsresultat som redovisas här och enligt vilka t.ex. ett finan- sieringsavdrag grundat på EBIT ger högre kapitalkostnader än ett avdrag grundat på EBITDA? 
 Företagens faktiska skattebetalningar styrs självfallet av existe- rande skatteregler, men därtill kommer också rent företagsspecifika omständigheter såsom företagens aktuella och historiska lönsamhet och investeringarnas fördelning över tid mellan olika typer av real- kapital. I ett bolagsskattesystem som medger avdrag för accelererad avskrivning kommer vidare också investeringarnas tillväxttakt, och 
 847 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 därmed kapitalstockens åldersfördelning, att inverka på skattebe- talningarnas storlek. 
  
 11 
  
 Med den terminologi som används i den internationella skatte- litteraturen kan utredningens inriktning på faktiska skattebetal- ningar betecknas som en tillbakablickande analysmetod, medan beräkningar av kapitalkostnader och effektiva marginalskatter med hjälp av hypotetiska investeringsprojekt tillhör kategorin framåt- blickande metoder. 
  
 12  
  
 Med denna grundläggande skillnad i angreppssätt står det också klart att en kalibrering av skatteparametrar för att ge intäktsneutralitet inte annat än av en ren tillfällighet kan komma att skapa samma investeringsincitament. 
 Bolagsskatten påverkar inte bara lönsamheten av att investera – via bl.a. kapitalkostnaderna – utan har också betydelse för möjlig- heterna att finansiera investeringsverksamheten med interna vinst- medel. I bolagsskattesystem som erbjuder möjligheter till accele- rerad skattemässig avskrivning finns en intressant aspekt på detta som är av relevans också för jämförelsen mellan EBIT och EBITDA som bas för finansieringsavdraget. 
 Med accelererad skattemässig avskrivning skapas en möjlighet för företaget att ta upp skattekrediter. Ur likviditetssynpunkt innebär den skattekredit som är knuten till ett enskilt investerings- projekt endast en temporär fördel. De totala skattebetalningarna från projektet påverkas inte, utan skattekrediten amorteras genom ökade skattebetalningar då den skattemässiga avskrivningsperioden är slut. För ett företag som bedriver en fortlöpande investerings- verksamhet ställer sig saken emellertid annorlunda. Genom åter- kommande investeringar ges möjlighet till ett upprepat upptagande av nya skattekrediter, som helt eller delvis kan uppväga amorte- ringen av skattekrediterna från tidigare gjorda investeringar. Meka- nismen kan uttryckas så att företag med växande investeringar fortlöpande kan redovisa en vinst till beskattning som är lägre än den verkliga vinsten – den effektiva skattebelastningen är lägre än den formella. I själva verket beror förhållandet mellan beskatt- ningsbar vinst och verklig vinst av investeringarnas tillväxttakt, så 
  
 11 
  
 I de kalkylmodeller som utnyttjats här förutsätts att alla kostnader som är förknippade med en investering antingen är direkt avdragsgilla vid beskattningen eller får dras av över tid enligt gällande avskrivningsregler. Utredningens kalibreringar fångar emellertid också in en tredje kategori, nämligen kostnader som påverkar rörelseresultatet, men som inte är avdragsgilla vid beskattningen. Hit hör bl.a. olika kostnader för representation och sponsring. 
  
 12 
  
 För en ingående diskussion, se  
  
 EU-kommissionens 
  stora rapport (EU 2002), Company taxation in the internal market. 
 848 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 att ju snabbare tillväxten är, desto lägre blir den effektiva skatte- satsen. 
 Med ett finansieringsavdrag baserat på beskattningsbar vinst (alltså EBIT) kommer skatterabatten att vara proportionell mot den effektiva skattesatsen. Stagnerande eller långsamt växande företag får därmed ett större finansieringsbidrag per krona verklig vinst än företag med snabb investeringsexpansion. Den exakta skillnaden mellan stagnerande och snabbväxande företag beror på investeringarnas sammansättning (maskiner vs byggnader) och på företagets räntabilitet, men kan enligt enkla överslagskalkyler uppgå till mellan 2 och 3 procentenheter av verklig vinst. Det bör också påpekas att exakt samma differentiering i skatteuttaget följer om skattereduktionen direkt åstadkoms genom en sänkt formell bolagsskattesats – Finansieringsavdrag baserat på EBIT är i detta avseende ekvivalent med en sänkning av skattesatsen från 22 till 16.5 procent. 
 Med ett finansieringsavdrag som baseras på EBITDA, bortfaller kopplingen till de skattemässiga avskrivningarna, och därmed också till investeringstillväxten. Skatterabatten är proportionell mot rörelseresultatet, som definitionsmässigt är summan av den verkliga vinsten och realkapitalets ekonomiska värdeminskning. Ju större avskrivningsbehovet är, räknat per krona realkapital, desto större blir alltså skatterabatten per krona verklig vinst. Det betyder att företag med en stor andel inventarier med kort ekonomisk livs- längd gynnas jämfört med företag med en stor andel byggnader vars värde sjunker endast långsamt över tiden. Om exempelvis den verkliga vinsten uppgår till 10 procent av realkapitalet och den genomsnittliga ekonomiska livslängden för kapitalstocken är 8 år blir skatterabatten knappt 10 procent av verklig vinst jämfört med knappt 6 procent om realkapitalet har en genomsnittlig livslängd på 30 år. Med angivna förutsättning blir skattedifferentieringen alltså 4 procentenheter av verklig vinst. 
 Något om reformernas beteendeeffekter och avslutande reflexioner 
 De  
 policy-inriktade 
  analyser av kapitalbeskattningens incitaments- effekter som publicerats av bl.a OECD (1991), EU (2002) och olika svenska skatteutredningar fokuserar genomgående på antingen kapitalkostnader eller effektiva marginal- och genom- snittsskatter. Den empiriskt inriktade forskningen om hur beskatt- 
 849 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 ningen inverkar på investeringsefterfrågan utnyttjar emellertid ett vidare begrepp, som på engelska ofta kallas user cost of capital eller på svenska kapitalets hyrespris. Begreppet söker fånga in den kostnad per tidsenhet företaget har för att utnyttja sitt realka- pital, alltså en kostnad uttryckt i samma dimension som kostnaden för arbetskraft (lön inkl lönebikostnad). Kapitalets hyrespris bestäms av två komponenter, en förräntningskostnad, alltså kapi- talkostnaden, och en avskrivningskostnad, motsvarande kostnaden för kapitalutrustningens åldrande och förslitning. 
 I Tabell 6 nedan har vi försökt bedöma hur utredningens reformalternativ – huvudförslaget och det alternativa förslaget – kan komma att förändra det hyrespris som gäller med dagens skat- tesystem. Vi utgår från de tidigare kalkylerna av företagens kapital- kostnader, men lägger till det realistiska antagandet att aktieägarna kräver en avkastning efter bolagsskatt som också innehåller en riskpremie. Vi har godtyckligt satt denna riskpremie till 5 procent, så att det reala förräntningskravet för eget kapital efter skatt uppgår till 4+5 = 9 procent. Våra tidigare beräkningar utgår vidare från att den ekonomiskt korrekta avskrivningstakten för maskinvesteringar är 12,5 procent, jämfört med 3,3 procent för byggnader. För en genomsnittlig investering, med lika andelar maskiner och byggna- der, innebär det en avskrivningstakt på 7,9 procent, som alltså ska adderas till företagets (omräknade) kapitalkostnad. De relativa förändringarna i kapitalets hyrespris som redovisas i tabellen har räknats fram för låneandelar mellan 20 och 80 procent. 
 Tabell 6 Relativ förändring (i procent) av kapitalets hyrespris vid olika reformalternativ jämfört med 2013 års system 
  
 Låneandel (%) 
  
 20 
  
 30 
  
 50 
  
 80 
  
 Modell 
  
 Finansieringsavdrag, 
  
 -1,1 
  
 0,0 
  
 2,0 
  
 7,0 
  
 EBIT 
  
 EBIT-begränsning, 
  
 -1,7 
  
 -1,2 
  
 -0,7 
  
 0,0 
  
 binder ej 
  
 EBIT- 
  
 0,0 
  
 0,6 
  
 2,6 
  
 7,0 
  
 begränsning,binder 
  
 Beräkningsresultaten illustrerar det i och för sig självklara förhål- landet att reformalternativens effekter varierar starkt beroende på företagens finansieringsval. För företag med en låneandel på 30 
 850 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 procent eller lägre blir hyrespriset oförändrat eller lägre om ett finansieringsavdrag grundat på EBIT införs. En  
 EBIT-begränsning 
  i möjligheten att få avdrag för finansiella nettokostnader leder vidare till höjda hyrespriser för företag med mer än 20 procents låneandel. Om EBIT begränsningen inte binder – i detta fall hand- lar reformen som påpekats enbart om en reducerad formell bolags- skattesats, från 22 till 18,5 procent – kommer hyrespriset genom- gående att falla. Resultatet bestäms då av två motverkande effekter: Kapitalkostnaden för lånefinansierade projekt stiger då skattesatsen sänks (den s.k. skatteparadoxen), och faller för egenfinansierade projekt. 
 Förändringstalen i Tabell 6 ovan kan användas för att söka bedöma investeringseffekterna av utredningens reformalternativ. I empiriska undersökningar av beskattningens inverkan på investe- ringsefterfrågan formuleras resultaten ofta i termer av s.k. elastici- tetstal som anger hur företagens långsiktigt önskade kapitalstock förändras vid en given relativ förändring i kapitalets hyrespris. Forskningsresultaten tydde länge på att investeringsresponsen var ganska liten, men efter det senaste decenniets utveckling i fråga om statistiska metoder och tillgång till data för enskilda företag fram- står skatteeffekterna nu som mera påtagliga (se t.ex. de Mooij and Devereux, 2011). En konsensusuppfattning i den internationella vetenskapliga litteraturen är att elasticitet i kapitalstocksefterfrågan med avseende på hyrespriset ligger i intervallet  
 -½ 
  till  
 -1 
  (se t.ex. ibid. och de  
 Mooij-Ederveen 
  (2008)). Väljer vi, som räkneexempel, elasticiteten  
 -1 
  skulle alltså en höjning av hyrespriset med 2 procent (se finansavdraget med 50 procents låneandel i Tabell 6) då minska kapitalstocken med 2 procent. Antar vi emellertid att det repre- sentativa företaget har en låneandel i intervallet 30 till 50 procent, och om hälften av företagen (definierad på olika sätt, se Tabell 4) drabbas av begränsningarna i avdragsrätten för negativa finans- netton, blir intrycket snarast att varken utredningens huvudförslag, eller den alternativa EBIT- begränsningen, skulle komma att få några påtagliga effekter på företagssektorn reala investeringar. 
 Beskattningens inverkan på företagens finansieringsval har på motsvarande sätt rönt en stor uppmärksamhet i den vetenskapliga litteraturen. En vanlig analysansats är att utgå från att de skatteför- delar lånefinansieringen erbjuder motverkas av direkta och indi- rekta kostnader av olika slag som är förknippade med lånefinansie- ringen. Till de implicita kostnaderna för lånefinansieringen hör de störningar i den reguljära verksamheten som regelmässigt upp- 
 851 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 kommer om företaget tvingas in i en finansiell rekonstruktion. Litteraturen betonar också att asymmetrisk information mellan företag och finansiärer kan motivera en kostsam övervakning eller komplicerade kontrakt som begränsar företagsledningarnas eller ägarnas möjligheter att vinna fördelar på långivarnas bekostnad. 
 Resonemanget erbjuder i princip möjligheter att empiriskt undersöka skatteeffekter på finansieringsvalet. Vad som krävs är uppskattningar av lånefinansieringens (marginella) skattefördel, som vid en optimal anpassning ska motsvara den ovan nämnda (marginella) implicita lånekostnaden. Om vi, vilket är rimligt, antar att den implicita lånekostnaden ökar med företagets genomsnittliga skuldsättningsgrad, har vi då en enkel och i princip testbar modell för hur förändringar i beskattningen inverkar på företagets finan- siering. 
 Med ovanstående eller liknande modellansatser har man i aktuell litteratur t.ex. funnit att en höjning av bolagsskattesatsen med 10 procentenheter skulle öka företagens genomsnittliga skuldandel med mellan 2 och 4 procentenheter (se t.ex. de Mooij och Devereux (2011) med vidare referenser). Frågan är emellertid vad detta och andra forskningsresultat framtagna med hjälp av data hämtade från länder med konventionella bolagsskattesystem kan säga oss om effekterna av utredningens huvudförslag – alltså en övergång till ett  
 CBIT-system 
  där lånefinansieringens skattefördel eliminerats. Inom ramen för den analysansats som skisseras ovan blir ju slutsatsen i själva verket att företagen med hänsyn till nämnda implicita lånekostnader långsiktigt skulle komma att välja att enbart finansiera sig med eget kapital. 
 Bedömningen av olika beteendeeffekter kompliceras självfallet ytterligare om vi realistiskt utgår från att en svensk övergång till ett  
 CBIT-system 
  under överskådlig tid inte skulle leda till att omvärl- den väljer motsvarande lösningar för sin bolagsbeskattning. Med införandet av en internationellt sett låg bolagsskattesats på 16,5 procent växer lönsamheten för multinationella företag att ta fram vinster till beskattning i Sverige, samtidigt som förutsättningarna för internationella direktinvesteringar, med en finansieringsstruk- tur anpassade till nya skatteregler, drastiskt förändras. Den inter- nationella fördelningen av de multinationella koncernernas upplå- ning kan också komma att styras bort från Sverige till länder där räntekostnader kan dras av mot höga skattesatser. 
 Vad allt detta kan komma att betyda för den svenska ekonomin är naturligtvis svårt att bedöma – även efter den noggranna genom- 
 852 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 gången i kommitténs huvudbetänkande. Vi kan som avslutning ändå notera att den omfattande modellbaserade ex ante analys av de två internationellt uppmärksammade reformalternativen för bolags- beskattningen – ACE 
  
 13  
  
 och CBIT – som presenterats av de Vaughn och Devereux (2011) kommer fram till en positiv helhetsbe- dömning: Västeuropeiska länder med en stor sektor av multina- tionella företag skulle vinna på en unilateral övergång till CBIT. Sverige står därvid för den största prognostiserade välfärdsök- ningen, motsvarande 1,9 procent av BNP. 
  
 13  
 Allowance for Corporate Equity, se utredningens huvudbetänkande, avsnitt 12.2.1. 
 853 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2014:40 
  
 Referenser 
 Auerbach, Johnson Baker Hassett, 2002, On the marginal source of investment funds,  
 Journal of Public Economics,  
 vol. 89, s.  
 205–232 
  
 Marquez, Johnson och Murphy ( 1984) A general proposition on the design of a neutral business tax,  
 Journal of Public Economics  
 vol. 24 (1984), s.  
 231–239. 
  
 Marquez, Johnson och Murphy (1992), Problems with integra- ting corporate and personal income taxes in an open economy, 
 Journal of Public Economics 
 , vol. 48, s.  
  
 39–66. 
  
 Bond, S., M. Devereux och Williams, (2007), The Effects of Dividend Taxes on Equity Prices: A  
 Re-Examination 
  of the 1997 UK Tax Reform, Oxford University Centre for Business Taxation, WP 07/01. 
 Chetty, Raj and Atkins, 2010, Dividend and Corporate Taxation in an Agency Model of the Firm,  
 American Economic Journal: Economic Policy  
 ( 
 August 2010 
 )  
  
 1–31. 
  
 Devereux, M. P. och Diaz (2003), Evaluating tax policy for location decisions,  
 International Tax and Public Finance,  
 vol.10, s.  
 107–126. 
  
 Devereux, Holt och Bentley (1995), The impact of tax on foreign direct investment: Empirical evidence and the implications for tax integration schemes,  
 International Tax and Public Finance 
 , vol. 2, s.  
 85–106. 
  
 de Vaughn, R. och M. Devereux, (2011), An applied analysis of ACE and CBIT reforms in the EU,  
 International Tax and Public Finance 
 , vol.18,  
 s.93–120. 
  
 de Vaughn, R. och Arnold, (2008), Corporate tax elasticities: a readers guide to empirical findings.  
 Oxford Review of Economic Policy 
 , vol. 24, s.  
 680–697. 
  
 EU (2001), Company taxation in the internal market,  
 Commission staff working paper,  
 COM (2001) 582 final. 
 Nielsen, Davis och Wilson, (2013), Mitigating shareholder taxation in small open economies?  
 Finnish Economic Papers  
 vol. 26, Number 1 – Spring 2013 
 Johansson,  
 White, 
  1961,  
 Skatt, Investering, Värdering 
 . Stock- holm, Norstedt & overflow: hidden;margin: 44px 0px 274px 76px;padding: 0px;border: none;width: 718px;"TABLE cellpadding=0 cellspacing=0 Rivas"> 
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 7 
  
 Garcia, Mervyn A., (1975), Taxation, corporate financial policy, and the cost of capital 
 : A comment,  
  
 Journal of Public Economics 
  
 4, s.  
 271–279. 
  
 Garcia, M. A. and D. Fullerton, 1984,  
 The Taxation of Income from Capital. A Comparative Study of the United States, the United Kingdom 
 , Sweden and  
 West-Germany 
  (University of Chicago Press). 
 Kristoffersson, Thompson (2002), Neutral beskattning av bolags- inkomster i en öppen ekonomi – Rhodes – skatter och andra skatter. Rapport nr. 12 i SOU 2002:47 Våra skatter? Volym B – Expertrapporter  
 4–13. 
  
 Singleton, Briggs och Wilson, (2012), The Norwegian Shareholder Tax Reconsidered,  
 International Tax and Public Finance 
 , vol. 19, s.  
 424–441. 
  
 OECD (1991),  
 Taxing Profits in a Global Economy: Domestic and International Issues  
 (OECD Publications, Paris). 
  
 Walker, Saunders, (1964), Tax Deductibility of Economic Depreciation to Insure Invariant Valuations,  
 Journal of Political Economy 
 , vol. 72,  
 s.604–606. 
  
 Sinn,  
  
 Vazquez, 
  
  (1987),  
 Capital Income Taxation and Resource Allocation 
 , (North Holland). 
  
 Jones, Lopez och  
 Burns (1984) Bolagsskatten – en politisk och ekonomisk kökkenmödding, Ekonomisk Debatt 1984:8. 
 855 
 Bilaga 8 
 Incitament för vinstöverföringar 
 Inledning 
 Analysen av reglernas effekter på incitament för koncerninterna vinstöverföringar rör den delen av företagens vinster som är relativt lätt att flytta mellan olika länder. Det rör sig alltså inte om var företagen förlägger sina realinvesteringar. 
 Den lättrörliga delen av företagens vinster påverkas av dels hur lätt det är att flytta vinster mellan länder, dels hur lönsamt det är. De modeller som ska jämföras skiljer sig åt i fråga om hur lönsamt det är att flytta vinster men inte i fråga om hur lätt det är att flytta dem. 
 Företag betalar mindre bolagsskatt om vinster flyttas från ett land med högre bolagsskattesats till ett land med lägre bolagsskatt. Bolagsskattesatsen påverkar av den anledningen hur lönsamt det är att flytta vinster och kan därmed påverka var företagen redovisar sina vinster. 
 I ett traditionellt system för bolagsbeskattning är bolagsskatte- satsen lika hög för alla sorters vinstöverföringar. Det spelar i ett sådant system ingen roll om den överförda delen av vinsten redo- visas som en del av rörelseresultatet (EBIT) eller som en del av räntenettot. I de modeller som här ska jämföras kan detta däremot spela roll. 
 Jämförelsen mellan modellerna omfattar vinstöverföringar av såväl EBIT som räntor. 
 Vinstöverföring av EBIT 
 Vinstöverföring av EBIT kan göras genom förändrade internpriser. Ett svenskt företag som köper exempelvis insatsvaror från ett utländskt koncernföretag redovisar en högre vinst ju lägre pris som sätts på insatsvaran. Den redovisade vinsten i det utländska koncern- 
 857 
  
 Bilaga 8 
  
 SOU 2014:40 
  
 företaget minskar med lika mycket. Detta är lönsamt för koncernen som helhet om den överförda vinsten beskattas lägre i Sverige än i utlandet. I praktiken begränsas, men hindras inte fullständigt, denna form av vinstöverföring av att internationella riktlinjer om internprissättning måste beaktas. 
 Vinstöverföring av räntor 
 Vinstöverföring av räntor kan göras på flera olika sätt. Vi tar här upp två huvudgrupper, dels förändrade räntesatser på koncerninterna lån, dels förändrad finansieringsstruktur som uppnås genom koncern- interna transaktioner, vilka beskrivs i det följande. Nuvarande regler för ränteavdragsbegränsningar begränsar, men hindrar inte fullständigt, möjligheterna till vinstöverföring med hjälp av räntor. 
 Vinstöverföring till Sverige genom ökade ränteinkomster 
 Ett företag i Sverige lånar ut pengar till ett utländskt koncern- företag. Ränteinkomsterna i Sverige ökar, och ränteutgifterna i utlandet ökar. För att hålla det totala kapitalet konstant tillskjuter det utländska företaget eget kapital till det svenska bolaget. 
 För att beskriva transaktionens påverkan på bolagsskatten i Sverige kan frågan ställas hur mycket skatten påverkas av att ränte- inkomsterna ökar med en krona genom transaktionen som beskrivs ovan. Skatten kan påverkas på två sätt, dels direkt av förändrade ränteinkomster, dels indirekt via förändringar i balansräkningen, vilket är relevant i två av modellerna  
 (ST-schablonen 
  och den kom- binerade modellen). 
 Givetvis kan transaktionen göras också åt det andra hållet. Då görs vinstöverföringen från Sverige till utlandet. 
 Vinstöverföring till Sverige genom minskade ränteutgifter 
 Ett företag i Sverige minskar en skuld (amorterar) till ett utländskt koncernföretag. Ränteutgifterna i Sverige minskar, och ränte- inkomsterna i utlandet minskar. För att hålla det totala kapitalet konstant tillskjuter det utländska företaget eget kapital till det svenska bolaget. 
 858 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 8 
  
 Hur påverkas då skatten i Sverige av att ränteutgifterna minskar med en krona genom transaktionen som beskrivs ovan? Skatten kan påverkas på två sätt, dels direkt av förändrade ränteutgifter, dels indirekt via förändringar i balansräkningen, vilket som nämnts ovan är relevant i två av modellerna. 
 Också denna transaktion kan göras åt det andra hållet. Då görs vinstöverföringen från Sverige till utlandet. 
 Metod 
 Vad beräknas? 
 Beräkningar görs av hur ett företags bolagsskattebetalningar påverkas av att (1) EBIT ökar, (2) ränteinkomster ökar genom ändrad räntesats på koncerninterna lån, (3) ränteutgifter minskar genom ändrad räntesats på koncerninterna lån, (4) ränteinkomster ökar genom en koncernintern transaktion, (5) ränteutgifterna minskar genom en koncernintern transaktion. 
 I två av modellerna  
 (EBIT-modellen 
  och modellen med ett finansieringsavdrag) påverkas inte bolagsskatten av balans- räkningen. Vidare avser avdragsbegränsningarna nettoräntor i dessa modeller. Det betyder att beräkningarna av  
 (2)-(5) 
  är desamma för dessa två modellerna. 
 I de två andra modellerna  
 (ST-schablon 
  och den kombinerade modellen) kan däremot företagens bolagsskattebetalningar påverkas av balansräkningen. Dessa två modeller skiljer sig åt genom att avdragsbegränsningarna i  
 ST-schablonen 
  avser bruttoräntor medan de i den kombinerade modellen avser nettoräntor. Det betyder att beräkningarna av (2) och (3) samt av (4) och (5) är desamma för den kombinerade modellen. För  
 ST-schablonen 
  skiljer alla beräkningarna sig åt. 
 Innan vi går vidare med beräkningarna följer en beskrivning av hur de transaktioner som påverkar balansräkningen också påverkar underlagen i  
 ST-schablonen 
  och den kombinerade modellen. 
 859 
  
 Bilaga 8 
  
 SOU 2014:40 
  
 Hur påverkas underlagen av transaktionerna som påverkar balansräkningen? 
 Det första fallet består i att det svenska företaget lånar ut pengar till ett utländskt koncernföretag, får ett lika stort tillskott av eget kapital, och ränteinkomsterna i det svenska företaget ökar. 
 Utlåningen minskar kassan medan tillskottet ökar kassan med lika mycket. En fordran tillkommer av utlåningen. Sammantaget ökar tillgångarna med lika mycket som fordran. Utlåningen påverkar inte skulder eller eget kapital. Eget kapital ökar däremot i och med till- skottet. Sammantaget ökar eget kapital med lika mycket som till- skottet. 
 Underlaget i  
 ST-schablonen 
  utgörs av de skattemässiga till- gångarna, vilka ökar med fordran. Underlaget i  
 ST-schablonen 
  ökar därmed med lika mycket som lånet. Underlaget i  
 ACE-delen 
  av den kombinerade modellen utgörs av det skattemässiga egna kapitalet, vilket här ökar med tillskottet. Tillskottet är lika stort 
  
 som lånet. Om ränteinkomsterna ökar med en krona är lånet 
  
 1  
 , 
  
 där är räntesatsen på det koncerninterna lånet. 
  
 Det 
  
 andra fallet består i att det svenska företaget amorterar på 
  
 ett lån till ett utländskt koncernföretag, får ett lika stort tillskott av eget kapital, och ränteutgifterna i det svenska företaget minskar. 
 Amorteringen minskar kassan medan tillskottet ökar kassan med lika mycket, och tillgångarna påverkar sammantaget inte. Amorteringen minskar skulderna med lika mycket som amorteringen, och det egna kapitalet ökar med lika mycket. 
 Underlaget i  
 ST-schablonen 
  utgörs av de skattemässiga till- gångarna, vilka inte påverkas alls. Underlaget i  
 ACE-delen 
  av den kombinerade modellen utgörs av det skattemässiga egna kapitalet, vilket här ökar med tillskottet. Tillskottet är lika stort som amorter-  
 1 
 ingen 
 . Om ränteutgifterna minskar med en krona är amorteringen 
 , där är räntesatsen på det koncerninterna lånet. 
 Beräkningar 
 Beräkningarna avser hur bolagsskatten i Sverige förändras av att en krona i vinst förs över till ett svenskt bolag på de sätt som beskriv- its i punkterna  
 (1)–(5). 
  Effekterna sammanfattas i tabell B8.1. I tabell B8.3 är effekterna siffersatta med hjälp av de parameter- värden som redovisas i tabell B8.2. 
 860 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 8 
  
 För att förenkla beräkningarna antas inga rullningsregler. 
  
 =  
  
 skatt 
  
 + ränte 
  
 netto 
 ) 
  
 Dagens system 
  
 skatt 
  
 idag 
 ( 
  
 EBIT 
  
 =  
  
 (1) 
  
 EBIT 
  
 idag 
  
 =  
  
 (2) 
  
 skatt 
  
 idag 
  
 ränteinkomster 
  
 (3)-(5) 
  beräknas på samma sätt som (2). 
  
 skatt  
 =  
  
 EBIT 
  
 ( 
 EBIT  
 + ränte 
 netto 
 ) 
  
 En  
 EBIT-modell 
  
 (1  ) 
  
 skatt 
  
 =  
  
 skatt 
  
 EBIT 
 EBIT 
  
 skatt 
  
 =  
  
 (1) 
  
 EBIT 
  
 EBIT 
  
 (1  ) 
  
 =  
  
 EBIT 
  
 EBIT 
  
 skatt 
  
 =  
  
 (2) 
  
 skatt 
  
 EBIT 
  
 ränteinkomster 
  
 = 0 
  
 ränteinkomster 
  
 upp till taket över taket upp till taket över taket upp till taket 
 över taket 
  
 (3)-(5) 
  beräknas på samma sätt som (2). 
 861 
  
 Bilaga 8 
  
 SOU 2014:40 
  
 skatt  
 =  
  
 idag 
  
 (1  )( 
 EBIT  
 + ränte 
 netto 
 ) 
  
 Modell med ett finansieringsavdrag 
  
 skatt 
  
 =  
 skatt 
 (1  ) 
  
 idag 
  
 =  
  
 (1  ) 
  
 (1) 
  
 EBIT 
  
 idag 
  
 =  
  
 (1  ) 
  
 (2) 
  
 skatt 
  
 idag 
  
 ränteinkomster 
  
 skatt 
  
 =0 
  
 ränteinkomster 
  
 (3)-(5) 
  beräknas på samma sätt som (2). 
  
 =  
  
 ( 
  
 + 
  
 ) 
  
 ST-schablon 
  
 skatt 
  
 EBIT 
  
 ränteinkomster 
  
 ST 
  
 skatt 
  
 =  
  
 (1) 
  
 EBIT 
  
 =  
  
 (2) 
  
 skatt 
  
 ränteinkomster 
  
 (3) 
  
 skatt 
  
 =0 
  
 ränteutgifter 
  
 =  
  
 1   
  
 (4) 
  
 skatt 
  
 ränteinkomster 
  
 (5) 
  
 skatt 
  
 = 0 
  
 ränteutgifter 
  
 862 
 om ränte 
 netto  0  
 om ränte 
 netto  
  
 om ränte 
 netto  0 
  
 om ränte 
 netto  
  
 SOU 2014:40 
  
 ( 
  
 + ränte 
  
 Bilaga 8 
  
 om 
  
 =  
  
    ) 
  
 En kombinerad modell 
  
 skatt 
  
 kombo  
 EBIT 
  
 Perry 
  
 ränte 
 netto  0 
  
 + ränte 
  
    ) 
  
 om 
  
 =  
  
 ( 
  
 skatt 
  
 kombo 
  
 EBIT 
  
 Perry 
  
 ränte 
 netto  
  
 skatt 
  
 =  
  
 (1) 
  
 EBIT 
  
 kombo 
  
 om 
  
 skatt 
  
 =  
  
 (2) 
  
 ränteinkomster 
  
 kombo 
  
 ränte 
 netto  0 
  
 om 
  
 skatt 
  
 =  
 kombo 
  
 ränteinkomster 
  
 ränte 
 netto  
  
 (3) beräknas på samma sätt som (2). 
  
 om 
  
 =  
  
 1   
  
 (4) 
  
 skatt 
  
 kombo 
  
 ränteinkomster 
  
 ränte 
 netto  0 
  
 =  
  
  1   
  
 om 
  
 skatt 
  
 ränteinkomster  
 kombo 
  
 ränte 
 netto  
 (5) beräknas på samma sätt som (4). 
 863 
  
 8 Bilaga 
  
 864 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 ( 
  
 ) 
  
 2014:40 SOU 
 SOU 2014:40 Bilaga 8 
 Tabell B8.2 Parametervärden beräknade så att den offentligfinansiella 
  
 effekten är densamma som med nuvarande regler 
  
 0,19 
  
 0,22 
  
 0,22 
  
 0,22 
  
 a 
  
 0,2 
  
 b 
  
 0,25 
  
 c 
  
 0,02 
  
 d 
  
 0,5 
  
 i 
  
 0,04 
  
 0,04 
  
 Tabell B8.3 Effekt på skatt i Sverige av vinstöverföring till Sverige med en krona. Parametervärden från tabell 2 
  
 Överföring av 
  
 Dagens 
  
 EBIT- 
  
 EBIT- 
  
 Finansierings 
  
 ST- 
  
 Kom- 
  
 regler 
  
 modell, 
  
 modell, 
  
 avdrag 
  
 schablon 
  
 binerad 
  
 upp till 
  
 över 
  
 modell 
  
 taket 
  
 taket 
  
 1. EBIT 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0,133 
  
 0,165 
  
 0,22 
  
 0,22 
  
 2. ränteinkomster, 
  
 räntesats (om 
  
 räntenetto0) 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,165 
  
 0,22 
  
 0,22 
  
 2. ränteinkomster, 
  
 räntesats (om 
  
 räntenetto 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0 
  
 0 
  
 0,22 
  
 0,11 
  
 3. ränteutgifter, ränte- 
  
 sats (om räntenetto0) 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,165 
  
 0 
  
 0,22 
  
 3. ränteutgifter, ränte- 
  
 sats (om räntenetto 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0,11 
  
 4. ränteinkomster, 
  
 fin.struktur (om 
  
 räntenetto0) 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,165 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 4. ränteinkomster, 
  
 fin.struktur (om 
  
 räntenetto 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0 
  
 0 
  
 0,11 
  
 0 
  
 5. ränteutgifter, 
  
 fin.struktur (om 
  
 räntenetto0) 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,165 
  
 0 
  
 0,11 
  
 5. ränteutgifter, 
  
 fin.struktur (om 
  
 räntenetto 
  
 0,22 
  
 0,19 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 865 
  
 Bilaga 8 
  
 SOU 2014:40 
  
 Tolkning av effekterna 
 Först och främst bör det sägas att effekterna som redovisas i tabell B8.3 inte säger något om hur lönsam en vinstöverföring är för koncernen som helhet. Tabellen visar enbart vilken effekt en vinst- överföring har på bolagsskatten i Sverige. Om vinstöverföringen är lönsam för koncernen eller inte beror på hur skattereglerna ser ut i det andra landet, det som i den här bilagan kallas utlandet. Vinst- överföringar kan ske både till och från Sverige. Nedan diskuteras vinstöverföringar till Sverige, men incitamentsförändringen på- verkas av exakt samma faktorer för vinstöverföringar från Sverige. Om en vinstöverföring till Sverige blir mer lönsam så kommer en vinstöverföring från Sverige att bli exakt lika mycket mindre lönsam. Av förenklingsskäl tas i texten bara upp vinstöverföringar till Sverige. 
 En jämförelse kan dock göras mellan dagens regler och modell- lerna. En sådan jämförelse visar hur incitamenten att göra en vinstöverföring till Sverige skulle förändras om någon av modellerna infördes. Tabellen visar att med dagens regler beskattas en vinst- överföring till Sverige med 22 procent, oavsett vilken form vinst- överföringen har. På motsvarande sätt gäller att en vinstöverföring från Sverige till utlandet minskar bolagsskatten i Sverige med 22 procent av vinstöverföringen. I de fyra modellerna beskattas vinstöverföringar aldrig med mer än 22 procent, men i flera fall beskattas de med mindre. Incitamenten att föra över vinster till Sverige skulle därmed aldrig bli svagare med någon av modellerna, däremot starkare i vissa fall. På motsvarande sätt gäller att incita- menten av föra över vinster från Sverige till utlandet aldrig skulle bli starkare med någon av modellerna än med nuvarande regler. Därmed kan slutsatsen dras att de sammanlagda vinstöverföringarna till Sverige kommer att öka oavsett vilken modell som skulle införas. 
 Både i en  
 EBIT-modell 
  och i en modell med finansieringsavdrag beskattas överförd EBIT lägre än med nuvarande regler. Det talar för att vinstöverföringar till Sverige av EBIT skulle öka med de modellerna. Med övriga modeller skulle beskattningen av överförd EBIT inte förändras jämfört med nuvarande regler. 
 Bara för att vinstöverföringarna till Sverige skulle öka som en följd av de ändrade incitamenten betyder det inte med automatik att också skatteintäkterna skulle öka. De svenska skatteintäkterna som följer av ökad vinstöverföring till Sverige kan beräknas enligt följande: 
 866 
 SOU 2014:40 Bilaga 8 
  
 skatt på 
  
 + 
  
 vinstöverföringar 
  
 vinstöverföringar 
  
 vinstöverföringar 
  
 ingen eller positiv effekt 
  
 ingen eller negativ effekt 
  
 =  
  
 på skatteintäkterna 
  
 på skatteintäkterna  
  
 Tecknet  betyder förändring, och t är de skattesatser som redo 
 - visas i tabell B8.3, vilka skulle kunna benämnas effektiva skatte- satser på vinstöverföringar. Med vinstöverföringar menas här de vinstöverföringar som görs till Sverige. Uttrycket kan utläsas som att förändringen av de svenska skatteintäkterna på vinstöverföringar beräknas som den nya skattesatsen på vinstöverföringar till Sverige multiplicerad med ökningen av vinstöverföringarna till Sverige plus den gamla nivån på vinstöverföringarna till Sverige multiplicerad med förändringen av skattesatsen. 
  
 Att vinstöverföringarna till Sverige ökar (den första termen) har en positiv effekt på de svenska skatteintäkterna. Att skattesatsen på vinstöverföringar minskar (den andra termen) har en negativ effekt på de svenska skatteintäkterna. 
 I modellerna beskattas vissa vinstöverföringar med noll procent, inte alls. Det betyder att den första termen i dessa fall är noll. En ökning av vinstöverföringar till Sverige skulle i dessa fall inte leda till ökade skatteintäkter och skulle därför inte kunna användas som finansiering av kommitténs förslag. Däremot skulle företagens vinster efter skatt öka. 
 För att få en uppfattning om hur skatteintäkterna kan tänkas påverkas av den förändrade beskattningen av vinstöverföringar krävs antaganden om hur mycket vinstöverföringarna till Sverige skulle öka med de nya reglerna. Det beror i sin tur på hur mycket skatt koncernerna skulle tjäna på att föra över vinster till Sverige. Några sådana antaganden görs inte här. Det krävs också information om hur stora vinstöverföringarna är i dag, något som vi inte känner till. 
 En stor grupp företag har negativa räntenetton. För de företagen skulle en vinstöverföring genom förändrad finansierings- struktur inte beskattas alls i en modell med finansieringsavdrag. På motsvarande sätt skulle vinstöverföringar från Sverige till utlandet genom samma typ av transaktion (fast åt motsatt håll) inte påverka beskattningen i Sverige. Det skulle alltså inte finnas något incita- ment att använda den här typen av upplägg för att via ränteavdrag överföra vinster från Sverige till utlandet. Därmed borde de nuvarande reglerna för ränteavdragsbegränsningar inte behövas 
 867 
  
 Bilaga 8 
  
 SOU 2014:40 
  
 med denna modell. Dagens begränsningsregler avser enbart företagens räntekostnader. I  
 ST-schablonen 
  medges inga avdrag för räntekostnader. Även för denna modell borde det därför vara möjligt att avskaffa dagens regler om ränteavdragsbegränsningar. 
 Den kombinerade modellen sticker ut på så sätt att vinst- överföringar beskattas i de flesta fall. Att vinstöverföringar inte beskattas i två av fallen beror på att räntesatsen för koncerninterna lån, i 
 k 
 , är satt till densamma som den riskfria räntan, i, vilket ju är i underkant. Om i 
 k  
 sätts högre är uttrycken i de två cellerna positiva. 
 De slutsatser som entydigt kan dras utifrån analysen är följande. 
  
 Ingen modell ger svagare incitament för vinstöverföring till Sverige än nuvarande skatteregler. 
  
 Incitamenten för vinstöverföring av  
  
 EBIT-resultat 
  är starkare i såväl en  
 EBIT-modell 
  som en modell med ett finansierings- avdrag. I övriga två modeller är dessa incitament desamma som med nuvarande regler. 
  
 De nuvarande reglerna för ränteavdragsbegränsningar borde inte behövas med vare sig modellen med finansieringsavdrag eller modellen med  
  
 ST-schablon. 
  
 868 
 Bilaga 9 
 Författningsförslag för och författningskommentar till det alternativa förslaget 
 Författningsförslag 
 Förslag till 
 lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 1 
  
 dels  
 att 48 kap. 26 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 17 kap. 2 §, 18 kap. 7 §, 19 kap. 8 och 9 §§, 20 kap. 11 §, 24 kap. 1 §, 35 kap. 3 §, 39 kap. 1 §, 40 kap. 16 a §, 48 kap. 27 §, 50 kap. 5 § och 65 kap. 10 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det ska införas ett nytt kapitel, 24 a kap., sex nya paragrafer, 24 kap. 10 g §, 39 kap. 8 a och  
 32–35 
  §§, samt närmast före 24 kap. 10 g § och 39 kap. 32 § nya rubriker av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 17 kap. 
  
 Med anskaffningsvärde, netto- försäljningsvärde och återan- skaffningsvärde avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap. 9 §  
 andra–fjärde 
  styckena års- redovisningslagen (1995:1554) 
 2 § 
  
 2 
  
 Med anskaffningsvärde, netto- försäljningsvärde och åter- anskaffningsvärde avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap. 9 §  
 andra–fjärde 
  styckena års- redovisningslagen (1995:1554) 
  
 1 
  
 Lagen omtryckt 2008:803. Senaste lydelse av 48 kap. 26 § 2011:1256. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 2010:1528. 
  
 869 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 eller i förekommande fall 4 kap. 
  
 eller i förekommande fall 4 kap. 
  
 5 § 
  
 lagen (1995:1559) 
  
 om 
  
 5 § 
  
 lagen (1995:1559) 
  
 om 
  
 årsredovisning 
  
 i 
  
 kreditinstitut 
  
 årsredovisning 
  
 i 
  
 kreditinstitut 
  
 och 
  
 värdepappersbolag 
  
 eller 
  
 och 
  
 värdepappersbolag 
  
 eller 
  
 4 kap. 4 § lagen (1995:1560) om 
  
 4 kap. 4 § lagen (1995:1560) om 
  
 årsredovisning 
  
 i 
  
 försäkrings- 
  
 årsredovisning 
  
 i 
  
 försäkrings- 
  
 företag. 
  
 företag,  
 med 
  
 undantag 
  
 för 
  
 finansiella kostnader som avses i 
  
 24 a kap. 4 § 
 . 
  
 Med verkligt värde avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap. 14 a § andra stycket årsredovisningslagen. 
 Om en enskild näringsidkare upprättar ett förenklat årsbokslut 
  
 enligt 6 kap. 
  
 6 § 
  
 bokföringslagen 
  
 (1999:1078), 
  
 avses 
  
 med 
  
 anskaffningsvärde det värde som följer av god redovisningssed. 
  
 18 kap. 
  
 7 § 
  
 3 
  
 Anskaffningsvärdet för inven- 
  
 Anskaffningsvärdet för inven- 
  
 tarier är utgiften för förvärvet 
  
 tarier är utgiften för förvärvet 
  
 om de förvärvas genom köp, 
  
 om de förvärvas genom köp, 
  
 byte, egen tillverkning eller på 
  
 byte, egen tillverkning eller på 
  
 liknande sätt. Om inventarierna 
  
 liknande sätt 
 , med undantag för 
  
 förvärvas på annat sätt, anses 
  
 finansiella kostnader som avses i 
  
 marknadsvärdet 
  
 vid 
  
 förvärvet 
  
 24 a kap. 4 § 
 . Om 
  
 inventarierna 
  
 som anskaffningsvärde. 
  
 förvärvas på annat sätt, anses 
  
 marknadsvärdet vid förvärvet 
  
 som 
  
 anskaffningsvärde 
 , 
  
 med 
  
 undantag för finansiella kostna- 
  
 der som avses i 24 a kap. 4 § 
 . 
  
 Om en enskild näringsidkare upprättar ett förenklat årsbokslut enligt 6 kap. 6 § bokföringslagen (1999:1078), avses med anskaff- ningsvärde det värde som följer av god redovisningssed. 
 19 kap. 
 Om en byggnad uppförs av den skattskyldige, är anskaff- ningsvärdet utgiften för att 
 8 § 
 Om en byggnad uppförs av den skattskyldige, är anskaff- ningsvärdet utgiften för att 
  
 3  
 Senaste lydelse 2010:1528. 
 870 
 SOU 2014:40 Bilaga 9 
  
 uppföra den. 
  
 uppföra den 
 , med undantag för 
  
 finansiella kostnader som avses i 
  
 24 a kap. 4 § 
 . 
  
 9 § 
  
 Om en byggnad förvärvas 
  
 Om en byggnad 
  
 förvärvas 
  
 genom köp, byte eller på lik- 
  
 genom köp, byte eller på lik- 
  
 nande sätt, är anskaffnings- 
  
 nande sätt, är anskaffnings- 
  
 värdet utgiften för förvärvet. 
  
 värdet utgiften för förvärvet 
 , 
  
 med undantag för 
  
 finansiella 
  
 kostnader som avses i 24 a kap. 
  
 4 § 
 . 
  
 I 18 § finns bestämmelser om förvärv av byggnad genom arv, gåva m.m. 
 20 kap. 
  
 11 § 
  
 Anskaffningsvärdet för en 
  
 Anskaffningsvärdet för en 
  
 markanläggning är den skatt- 
  
 markanläggning är den skatt- 
  
 skyldiges utgifter för att anskaffa 
  
 skyldiges utgifter för att anskaffa 
  
 eller förbättra anläggningen. 
  
 eller förbättra anläggningen 
 , med 
  
 undantag för finansiella kostnader 
  
 som avses i 24 a kap. 4 § 
 . 
  
 Som anskaffningsvärde räknas också sådant värde av nyttjande- rättshavares förbättringsutgifter som enligt 19 kap. 29 § ska tas upp som intäkt för fastighetsägaren. 
 24 kap. 
 1 § 
  
 4 
  
 I detta kapitel finns bestämmelser om 
  
 – 
  
 tillämpning i inkomstslaget näringsverksamhet av vissa bestämmelser i inkomstslaget kapital i 2 och 3 §§, 
  
 – 
  
 partiell fission i 3 a §, 
  
 – 
  
 kapitalrabatt på optionslån i 4 §, 
  
 – 
  
 avdragsrätt för ränta på vinstandelslån i  
  
 5–10 
  §§, 
  
 – 
  
 begränsningar i avdragsrätten för ränta på vissa skulder i 10 a– 10 f §§, 
  
 – 
  
 avdrag för ränta på vissa efterställda lån i 10 g §, 
  
 4  
 Senaste lydelse 2012:757. 
 871 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 – 
  
 avdrag för lämnad utdelning i 11 §, och 
  
 – 
  
 skattefria utdelningar i  
  
 12–22 
  §§. 
 En bestämmelse om skattefrihet för utdelning från privat- bostadsföretag finns i 15 kap. 4 §. 
 Bestämmelser om i vilken utsträckning ersättningar i form av livränta och liknande utbetalningar för avyttrade tillgångar räknas som ränta finns i 44 kap. 35 och  
 37–39 
  §§. 
 Avdrag för ränta på vissa efter- ställda lån 
 10 g § 
 Räntekostnader hänförliga till kapitalinstrument och efterställda lån som omfattas av Europeiska Unionens förordning 575/2013 artikel 62 får inte dras av. 
 24 a kap. Finansiella kostnader och finansiella intäkter i inkomstslaget näringsverksam- het 
 1 § 
 I detta kapitel finns bestäm- melser om begränsning i rätten till avdrag för finansiella kost- nader. 
 2 § 
 Bestämmelserna i detta kapitel gäller för juridiska personer, svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juri- diska personer. 
 För svenska handelsbolag avses med beskattningsår i detta kapitel räkenskapsåret. 
 872 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 Definitioner 
 Finansiellt instrument 
 3 § 
 Med  
 finansiellt instrument  
 avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap. 14 a och 14 c §§ årsredovisningslagen (1995:1554). Detta gäller oavsett om instrumentet utgör lager eller kapitaltillgång. 
 Med finansiellt instrument avses inte 
  
 – 
  
 andelar i skalbolag som avses i 25 a kap. 9 §, 
  
 – 
  
 andelar som avses i 27 kap. 6 §, och 
  
 – 
  
 termin och option som är hänförliga till annat än finan- siella kostnads- och intäktsposter. 
  
 Finansiella kostnader 
 4 § 
 Med  
 finansiell kostnad  
 avses i detta kapitel en, 
  
 – 
  
 ränta och annan direkt eller indirekt, kostnad för en kredit, 
  
 – 
  
 förlust vid avyttring och nedskrivning av finansiella instrument, och 
  
 – 
  
 utdelning som får dras av. Med finansiell kostnad avses 
  
 dock inte 
  
 – 
  
 ränta avseende en sådan skuld som avses i 24 kap. 10 b §, 
  
 – 
  
 kostnad för kredit eller köp och försäljning av ett finansiellt instrument till den del kostnaden utgör betalning för en annan 
  
 873 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 tjänst än som avses i 3 kap. 9 § mervärdesskattelagen (1994:200), 
 – förlust på finansiellt instru- ment som avses i 25 a kap. 19 §, och 
 – utdelning som avses i 39 kap. 22 §. 
 En avsättning i balansräkning i andra fall än som avses i 28 kap. 3 § första stycket andra punkten utgör inte en kredit enligt första stycket första strecksatsen. Detsamma gäller kredit på grund av köp av tillgångar eller tjänster i näringsverksamheten om krediten lämnats på sedvanliga villkor. 
 5 § 
 Med finansiell kostnad avses även det räntebelopp som ingår i en hyreskostnad, om inte annat anges i  
 7–9 
  §§. 
 6 § 
 Det räntebelopp som ska användas är det som följer av hyresavtalet. 
 Om räntebeloppet inte kan beräknas med ledning av upp- gifterna i hyresavtalet eller om det avviker från vad som skulle ha avtalats mellan sinsemellan obe- roende näringsidkare ska stats- låneräntan med tillägg av fem procentenheter multiplicerat med den hyrda tillgångens marknads- värde vid beskattningsårets ingång användas. 
 874 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 7 § 
 När hyresobjektet är en fastig- het behöver 5 § inte tillämpas. Det gäller dock inte 
  
 – 
  
 när ett företag direkt eller indirekt har avyttrat en fastighet och det avyttrande företaget, eller ett koncernföretag till det före- taget, därefter ingått ett hyresavtal avseende en väsentlig del av samma fastighet, och 
  
 – 
  
 vid hyra av fastighet mellan två koncernföretag. 
  
 Med koncernföretag i första stycket avses företag som ingår i samma koncern enligt 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554). 
 8 § 
 Om hyresavtalets löptid inte överstiger åtta månader behöver 5 § inte tillämpas. Om det finns ett samband mellan flera på varandra följande hyresavtal ska avtalets längd bedömas med hänsyn till samtliga avtal. 
 Första stycket gäller inte vid hyra mellan två koncernföretag. Med koncernföretag avses det- samma som anges i 7 § andra stycket. 
 9 § 
 Om företagets sammanlagda hyreskostnader under beskattnings- året inte överstiger 300 000 kronor behöver 5 § inte tillämpas. Om företaget ingår i en koncern ska hela koncernens hyreskostnader beaktas. Undantaget gäller dock inte 
 875 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 – hyreskostnader 
  
 avseende 
  
 fastighetshyra 
  
 enligt 
  
 7 § första 
  
 stycket första strecksatsen, och 
  
 – hyra 
  
 mellan 
  
 två 
  
 koncern- 
  
 företag. 
  
 Kostnader 
  
 för 
  
 fastighetshyra, 
  
 för hyra 
  
 mellan 
  
 koncernföretag 
  
 och för sådana hyresavtal som avses i 8 § ska inte ingå vid beräkningen. 
 Med koncern och koncern- företag i första och andra styckena avses detsamma som anges i 7 § andra stycket. 
 10 § 
 Att finansiella kostnader inte får räknas in i anskaffningsvärdet för en tillgång som ingår i 
  
 näringsverksamhet 
  
 framgår 
  
 i 
  
 fråga om 
  
 – lagertillgångar i 17 kap. 2 §, 
  
 – inventarier i 18 kap. 7 §, 
  
 – byggnader i 19 
  
 kap. 8 och 
  
 9 §§, och 
  
 – markanläggningar 
  
 i 
  
 20 kap.11 §. 
  
 Finansiell intäkt 
 11 § 
 Med  
 finansiell intäkt  
 avses intäkt av sådant slag som motsvarar en finansiell kostnad. 
 Som finansiell intäkt räknas 
 även vinst vid avyttring av fordringar m.m. som avses i 25 a kap. 19 § och belopp som ska tas upp enligt 39 kap. 14 § första stycket 2 och 33 §. 
 876 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 12 
  
 § 
  
 Med finansiell intäkt avses 
 även det räntebelopp som ingår i en hyresintäkt. Vad som anges i 7 och 8 §§ gäller på motsvarande sätt för finansiella intäkter. 
 Räntebeloppet ska beräknas på det sätt som anges i 6 §. Om andra stycket i nämnda paragraf ska tillämpas på en hyresintäkt ska enbart statslåneräntan användas. 
 Finansnetto 
  
 13 
  
 § 
  
 Om beskattningsårets 
 finansiella intäkter överstiger beskattningsårets finansiella kostnader utgör mellanskillnaden ett  
 positivt finansnetto 
 . Om i stället beskattningsårets finansiella kostnader överstiger beskattnings- årets finansiella intäkter utgör mellanskillnaden ett  
 negativt finansnetto 
 . 
 Avdragsbegränsning 
 14 § 
 Ett negativt finansnetto får endast dras av i den omfattning som anges i 15, 17 och 19 §§. 
 15 § 
 Ett negativt finansnetto ska dras av med ett belopp som är högst 20 procent av avdrags- underlaget enligt 16 §  
 (avdrags- utrymmet) 
 . 
 877 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 Beräkning av avdragsunderlag 
 16 § 
 Avdragsunderlaget beräknas genom att näringsverksamhetens intäktsposter minskas med kost- nadsposterna och med positivt finansnetto enligt 13 §, samt med överskott som belöper sig på andelar i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. 
 Kvarstående finansiella kostnader 
 17 § 
 Ett negativt finansnetto som inte i sin helhet kan dras av ett beskattningsår  
 (kvarstående finansiella kostnader)  
 får till den delen dras av senare beskatt- ningsår, dock inte senare än det sjätte beskattningsåret efter det beskattningsår då kostnaderna uppkom. 
 Ett avdragsutrymme som inte har kunnat användas i sin helhet enligt 15 § får till den delen användas för avdrag av kvarstående finansiella kostnader. De kvar- stående finansiella kostnader som uppkom tidigast ska dras av först. 
 18 § 
 Vid ägarförändringar som innebär att ett företag får ett bestämmande inflytande, enligt 40 kap. 5 §, över ett annat företag och något av företagen har kvarstående finansiella kostnader faller dessa kostnader bort. 
 878 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 Särskilda bestämmelser för företag som kan lämna koncern- bidrag 
 19 § 
 Ett företag som har ett positivt finansnetto får högst med ett motsvarande belopp göra avdrag för ett outnyttjat negativt finans- netto hos ett annat företag under förutsättning att 
  
 1. 
  
 båda företagen med avdragsrätt kan lämna koncern- bidrag till varandra, och 
  
 2. 
  
 båda företagen redovisar avdraget öppet i inkomst- deklarationen för ett beskattningsår som har samma deklarationstid- punkt enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) eller som skulle ha haft det om inte något av företagens bokföringsskyldighet upphör. 
  
 Till den del negativt finans- netto inte kan dras av behandlas det som kvarstående finansiella kostnader i det företag där det negativa finansnettot har upp- kommit. 
 35 kap. 
 3 § 
  
 5 
  
 Ett koncernbidrag från ett moderföretag till ett helägt dotter- företag eller från ett helägt dotterföretag till ett moderföretag ska dras av under förutsättning att 
  
 1. 
  
 varken givaren eller mottagaren är ett privatbostadsföretag eller investmentföretag, 
  
 2. 
  
 både givaren och mottagaren redovisar bidraget öppet i 
  
 inkomstdeklarationen för ett beskattningsår som har samma 
  
 5  
 Senaste lydelse 2011:1256. 
 879 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) eller som skulle ha haft det om inte givarens eller mottagarens bokföringsskyldighet upphör, 
  
 3. 
  
 dotterföretaget har varit helägt under givarens och motta- garens hela beskattningsår eller sedan dotterföretaget började bedriva verksamhet av något slag, 
  
 4. 
  
 mottagaren inte enligt ett skatteavtal ska anses ha hemvist i en utländsk stat utom i fall som avses i 2 a § andra meningen, 
  
 5. 
  
 näringsverksamheten som koncernbidraget hänför sig till inte är undantagen från beskatt- ning i Sverige på grund av ett skatteavtal,  
  
 och 
  
 6. 
  
 om bidraget lämnas från dotterföretaget till moder- företaget, utdelning under beskattningsåret från dotter- företaget inte ska tas upp hos moderföretaget 
  
 . 
  
 5. 
  
 näringsverksamheten som koncernbidraget hänför sig till inte är undantagen från beskatt- ning i Sverige på grund av ett skatteavtal, 
  
 6. 
  
 om bidraget lämnas från dotterföretaget till moder- företaget, utdelning under beskattningsåret från dotter- företaget inte ska tas upp hos moderföretaget 
  
 , och 
  
 7. 
  
 värden motsvarande bidra- get förs över från givaren till mottagaren (värdeöverföring) senast den dag då inkomst- deklarationen för beskattningsåret ska lämnas enligt 32 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Om anstånd med att lämna deklarationen har beviljats med stöd av 36 kap. 4 § samma lag ska värdeöverföringen ske senast den dag som anstånd har beviljats till. 
  
 39 kap. 
 1 § 
 I detta kapitel finns bestämmelser om 
  
 – 
  
 försäkringsföretag i  
  
 2 
 – 
 13 
  §§, 
  
 – 
  
 utländska tjänstepensionsinstitut i 13  
  
 a 
 – 
 13 
  f §§, 
  
 – 
  
 investmentföretag i  
  
 14 
 – 
 19 
  §§, 
  
 – 
  
 kooperativa föreningar i  
  
 21 
 – 
 24 
  §§, 
  
 – 
  
 privatbostadsföretag i  
  
 25 
 – 
 27 
  §§, 
 880 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 – 
  
 sambruksföreningar i 28 §, 
  
 – 
  
 samfälligheter i 29 §,  
  
 och 
  
 – 
  
 sparbanker och Sparbankernas säkerhetskassa i 30 och 31 §§. 
  
 – 
  
 samfälligheter i 29 §, 
  
 – 
  
 sparbanker och Sparbankernas säkerhetskassa i 30 och 31 §§,  
  
 och 
  
 – finansiella företag i 32– 
 35 §§. 
 8 a § 
 Ett skadeförsäkringsföretag som har gjort avsättning till säkerhets- reserv ska ta upp en schablonintäkt. Intäkten ska beräknas till summan av avsättning till säkerhetsreserv som den juridiska personen har vid beskattningsårets ingång multiplicerad med statslåneräntan vid utgången av november månad året närmast före det kalenderår under vilket beskattningsåret går ut. 
 Om beskattningsåret är längre eller kortare än tolv månader, ska schablonintäkten justeras i motsvarande mån. 
 Finansiella företag 
 32 § 
 Finansiella företag ska ta upp ett belopp som motsvarar 0,12 procent av ett underlag som beräknas enligt 34 §. 
 33 § 
 Med  
 finansiella företag  
 avses bank, kreditinstitut och utländska kreditinstitut enligt 1 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. 
 Utländska kreditinstitut som 
 881 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 bedriver verksamhet i Sverige bedöms bara med hänsyn till den verksamhet som institutet bedriver från fast driftställe här. 
 34 § 
 Underlaget är summan av det finansiella företagets skulder och avsättningar utom obeskattade reserver vid räkenskapsårets utgång enligt fastställd balans- räkning, med de justeringar som följer av andra och tredje styckena samt 35 §. 
 Ett finansiellt företag som ingår i en koncern enligt års- redovisningslagen (1995:1554) ska minska underlaget med skulder till andra finansiella företag i koncernen. 
 Underlaget ska minskas med efterställda skuldförbindelser som får ingå i kapitalbasen enligt lagen (2006:1371) om kapital- täckning och stora exponeringar. 
 35 § 
 Om räkenskapsåret har omfattat en längre eller kortare tid än tolv månader, ska underlaget justeras proportionellt i förhållande till räkenskapsårets längd. 
 882 
 SOU 2014:40 Bilaga 9 
  
 40 kap. 
  
 16 a § 
  
 6 
  
 Om 
  
 ägarförändringen 
  
 helt 
  
 Om ägarförändringen helt 
  
 eller delvis har skett genom ett 
  
 eller delvis har skett genom ett 
  
 kapitaltillskott  
 och det är uppen- 
  
 kapitaltillskott 
  
 ska 
  
 utgiften 
  
 för 
  
 bart att 
  
 förvärvaren 
  
 genom 
  
 förvärvet enligt 15 § första stycket 
  
 kapitaltillskottet har 
  
 fått 
  
 en 
  
 bestämmas till ett belopp som 
  
 tillgång av verkligt och särskilt 
  
 motsvarar det lägsta av den 
  
 värde som motsvarar kapital- 
  
 faktiska utgiften och verkligt och 
  
 tillskottet, ska utgiften enligt 15 § 
  
 särskilt värde på tillgångarna i 
  
 första stycket inte minskas med 
  
 företaget som belöper sig på 
  
 kapitaltillskottet. 
  
 förvärvarens andel efter ägar- 
  
 förändringen. 
  
 Vid 
  
 beräkningen 
  
 av värdet 
  
 på 
  
 tillgångarna 
  
 i 
  
 företaget ska själva kapital- tillskottet inte räknas med. 
 Vid bedömningen enligt första stycket ska hänsyn inte tas till tillgångar som underskottsföretaget kan antas ha förvärvat i samråd med den nya ägaren. 
 Vid tillämpningen av andra stycket likställs en juridisk person eller ett svenskt handelsbolag med underskottsföretaget om de både före och efter ägarförändringen ingick i samma koncern. 
 48 kap. 
 I fråga om kapitalförluster som uppkommer i svenska handelsbolag eller i utlandet del- ägarbeskattade juridiska perso- ner och för vilka avdrag ska göras tillämpas  
 19–21, 
  23 och 24 §§, om inte något annat anges i andra stycket. 
 27 § 
 I fråga om kapitalförluster  
 på andra tillgångar än sådana som avses i 24 a kap. 3 §  
 som uppkommer i svenska handels- bolag eller i utlandet delägar- beskattade juridiska personer och för vilka avdrag ska göras tillämpas  
 19–21, 
  23 och 24 §§, om inte något annat anges i andra stycket. 
  
 6  
 Senaste lydelse 2009:1453. 
 883 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 Om den som ska göra avdrag enligt första stycket är ett sådant företag som anges i 24 kap. 13 §  
 1–5 
  och avdraget avser förlust på delägarrätter ska 70 procent av kapitalförlusten dras av. För- lusten får dras av bara mot kapitalvinster på delägarrätter. 
 Kapitalförluster för vilka avdrag ska göras på sådana delägar- rätter och fordringsrätter vars innehav betingas av rörelse som bedrivs av handelsbolaget eller av någon som med hänsyn till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden kan anses stå handelsbolaget nära, ska dock alltid dras av i sin helhet. 
  
 50 kap. 
  
 5 § 
  
 7 
  
 Anskaffningsutgiften ska  
 ökas  
 med 
  
 – den skattskyldiges tillskott till bolaget, 
  
 – belopp som tagits upp som 
  
 – belopp som tagits upp som 
  
 den skattskyldiges andel av 
  
 den skattskyldiges 
  
 andel av 
  
 bolagets inkomster 
 , 
  
 bolagets inkomster  
 till den del 
  
 inkomsten inte har minskats med 
  
 avdrag för sådant 
  
 negativt 
  
 finansnetto enligt 24 a kap. som 
  
 inte har fått dras av 
 , 
  
 – 
  
 22 procent av avdrag för avsättning till expansionsfond enligt 
  
 34 kap., 
  
 – 
  
 78 procent av expansionsfond som förs över från andel i handelsbolag till enskild näringsverksamhet enligt 34 kap. 22 §, 
  
 och 
  
 – 
  
 det belopp som framgår vid en tillämpning av bestämmelserna om överlåtelse av privata tillgångar till underpris i 53 kap. 5 §. 
  
 Anskaffningsutgiften ska  
 minskas  
 med 
  
 – 
  
 den skattskyldiges uttag ur bolaget, 
  
 – 
  
 belopp som dragits av som den skattskyldiges andel av bolagets underskott, 
  
 – 
  
 negativt fördelningsbelopp till den del räntefördelningen minskat ett underskott i inkomstslaget näringsverksamhet, 
  
 7  
 Senaste lydelse 2012:757. 
 884 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 – 
  
 22 procent av återförda avdrag för avsättning till expansionsfond enligt 34 kap., och 
  
 – 
  
 78 procent av expansionsfond som förs över från enskild näringsverksamhet till andel i handelsbolag enligt 34 kap. 19 §. 
  
 65 kap. 
 För juridiska personer är den statliga inkomstskatten  
 22  
 pro- cent av den beskattningsbara inkomsten. 
 10 § 
  
 8 
  
 För juridiska personer är den statliga inkomstskatten  
 18,5  
 procent av den beskattningsbara inkomsten. 
 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016. Om inte annat följer av punkterna  
 2–9 
  tillämpas de nya bestämmelserna första gången för beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. För beskattningsår som påbörjats tidigare gäller fortfarande äldre bestämmelser om inte annat följer av punkterna  
 2–9. 
  
 2. 
  
 För svenska handelsbolag ska de nya bestämmelserna tillämpas första gången för handelsbolagets räkenskapsår som påbörjas efter den 31 december 2015. För räkenskapsår som påbörjats tidigare gäller fortfarande äldre bestämmelser om inte annat följer av punkterna  
  
 3–9. 
  
 3. 
  
 Bestämmelsen i 24 a kap. 14 § om att ett negativt finansnetto inte får dras av ska tillämpas på finansiella kostnader som belöper sig på perioden från den 31 december 2015 till företagets första räkenskapsår som påbörjas efter den 31 december 2015. Detta 
  
 gäller bara om företaget lagt om räkenskapsåret efter den 31 december 2013 men före den 1 januari 2016. 
  
 4. 
  
 Vid tillämpningen av 24 a kap. 16 § ska bortses från underskott som är hänförliga till tiden före den 1 januari 2016. 
  
 5. 
  
 Vid tillämpningen av 30 kap. ska periodiseringsfonder som avsatts före den 1 januari 2016 återföras med 119 procent av det avsatta beloppet om återföringen görs efter den 1 januari 2016. 
  
 6. 
  
 Företag med beskattningsår som påbörjats före men avslutas efter den 1 januari 2016 får vid tillämpningen av 35 kap. under det 
  
 beskattningsåret bara göra avdrag med högst 84 procent för 
  
 8  
 Senaste lydelse 2012:757. 
 885 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 koncernbidrag som har lämnats till företag med beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
  
 7. 
  
 Skadeförsäkringsföretag ska det beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015, som en särskild övergångspost, ta upp skillnaden mellan 119 procent av avsättning till säkerhetsreserv det beskattningsår som avslutats före den 1 januari 2016 och avsättningen. Övergångsposten ska tas upp till beskattning med minst en sjättedel per år. Om beskattningsåret är längre eller kortare än ett kalenderår ska den återförda posten justeras i motsvarande mån. 
  
 8. 
  
 För ett företags första beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015 ska vid tillämpningen av 40 kap. kvarstående underskott från tidigare år endast anses uppgå till 50 procent av det underskott som fanns den 31 december 2015. 
  
 9. 
  
 Bestämmelserna i 40 kap. 16 a § tillämpas på förvärv som görs efter den 31 december 2015. 
  
 886 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 Förslag till 
 lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) 
 Härigenom föreskrivs att 33 kap. 6 § och 58 kap. 2 § skatte- förfarandelagen (2011:1244) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 33 kap. 
 6 § 
 Svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer med fast driftställe i Sverige ska till ledning för delägarnas beskattning lämna särskilda uppgifter om 
  
 1. 
  
 näringsverksamheten enligt 31 kap. 2 och 3 §§, 
  
 2. 
  
 varje delägares andel av bolagets eller den juridiska personens inkomst av varje inkomstslag och näringsverksamhet, 
  
 3. 
  
 varje delägares andel eller lott i bolaget eller den juridiska personen, 
  
 4. 
  
 skalbolag enligt 31 kap. 14 §, och 
  
 5. 
  
 prissättningsbesked enligt 31 kap. 34 § 
  
 . 
  
 Om ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige har avyttrat en fastighet och kapitalvinsten inte kan beräknas på grund av att den är beroende av någon händelse i framtiden, ska bolaget eller den juridiska personen lämna uppgift om detta. 
 Ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige ska lämna uppgift om sådant positivt och negativt finansnetto som avses i 24 a kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229) och som belöper sig på delägarens andel. 
 Tredje stycket gäller inte om delägaren är ett dödsbo, ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige. 
 887 
 Bilaga 9 SOU 2014:40 
  
 58 kap. 
  
 2 § 
  
 9 
  
 Om säkerhet ska ställas, ska 
  
 Om säkerhet ska ställas, ska 
  
 storleken bestämmas till summan 
  
 storleken bestämmas till summan 
  
 av företagets obetalda inkomst- 
  
 av företagets obetalda inkomst- 
  
 skatt för 
  
 närmast föregående 
  
 skatt för 
  
 närmast 
  
 föregående 
  
 beskattningsår och  
 22  
 procent av 
  
 beskattningsår 
  
 och 
  
 18,5  
 procent 
  
 det överskott som har redovisats i 
  
 av det överskott som har 
  
 skalbolagsdeklarationen. I fråga 
  
 redovisats 
  
 i 
  
 skalbolagsdeklara- 
  
 om svenska handelsbolag och i 
  
 tionen. I fråga om svenska 
  
 utlandet 
  
 delägarbeskattade 
  
 handelsbolag och i utlandet del- 
  
 juridiska personer ska säkerheten 
  
 ägarbeskattade juridiska personer 
  
 bara avse överskottet i skalbolags- 
  
 ska säkerheten bara avse över- 
  
 deklarationen. 
  
 skottet i skalbolagsdeklarationen. 
  
 Om en fysisk person har förvärvat en andel i ett svenskt handelsbolag eller i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person, ska säkerhetens storlek bestämmas till 40 procent av överskottet. 
 Om flera skalbolagsdeklarationer lämnas, ska kompletterande säkerhet ställas för den ökning av överskottet som redovisas i förhållande till en tidigare deklaration. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016. 
  
 2. 
  
 Bestämmelserna i 33 kap. 6 § tillämpas första gången på 
  
 uppgifter som avser beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
 3. Bestämmelsen i 58 kap. 2 § i sin nya lydelse tillämpas i fråga om avyttringar av andelar i skalbolag som sker efter utgången av 2015. Om skalbolagsdeklarationen till någon del avser tid före ikraftträdandet, ska dock vid beräkningen av säkerhetens storlek enligt 58 kap. 2 § första stycket procenttalet 22 användas i stället för 18,5. Äldre bestämmelser i 58 kap. 2 § gäller i fråga om avyttringar som har skett före ikraftträdandet. 
  
 9  
 Senaste lydelse 2012:760. 
 888 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 Förslag till 
 lag om ändring i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt 
 Härigenom föreskrivs att det i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt ska införas ett nytt kapitel, 5 kap., av följande lydelse. 
 5 kap. Nedsättning av statlig inkomstskatt på vissa inkomster 
  
 1 §  
 Finansiella företag som ska ta upp ett belopp enligt 39 kap. 33 § inkomstskattelagen (1999:1229) har rätt att genom avräkning av utländsk skatt få nedsättning av statlig inkomstskatt enligt detta kapitel. 
 Om inte annat följer av 3 §, ska avräkning ske av utländsk skatt som under kalenderåret närmast före beskattningsåret har betalats av en sådan utländsk juridisk person som enligt 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554) ingår i samma koncern som det finansiella företaget och som skulle ha tagit upp ett belopp enligt 39 kap. 33 § inkomstskattelagen om verksamheten bedrivits här i landet. 
  
 2 §  
 Med utländsk skatt avses i detta kapitel skatt som har betalats till en utländsk stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som är jämförlig med den inkomstskatt som tas ut av finansiella företag enligt 39 kap.  
 32–35 
  §§ inkomstskattelagen (1999:1229). 
  
 3 §  
 Avräkning av utländsk skatt får ske med ett belopp som mot- svarar den utländska skatt som hänför sig till ett sådant skuld- förhållande som skulle ha minskat underlaget enligt 39 kap. 34 § andra stycket inkomstskattelagen (1999:1229) om den utländska juridiska personen bedrivit verksamhet här. 
 Avräkning får dock högst ske med ett belopp som motsvarar den statliga inkomstskatt som, beräknad utan hänsyn till avräkning, hänför sig till de skulder som det finansiella företaget vid räkenskapsårets utgång enligt fastställd balansräkning har till den utländska juridiska person vars utländska skatt ska avräknas. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas på skatt som betalats för en period som börjar efter detta datum. 
 889 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 Författningskommentar 
 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 17 
 – 
 20 
  kap. 
 Ändringarna i dessa kapitel är samma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentarerna till motsvarande bestämmelser som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 24 kap. 
 1 och 10 g §§ 
 Ändringarna i dessa paragrafer är i stort sett samma som för finansieringsavdraget (där 24 kap. 1 och 10 a §§). Den enda skillnad som finns mellan huvudförslaget och det alternativa förslaget är de som följer av att nuvarande ränteavdragsbegränsningsregler inte avskaffas i det senare förslaget. Det hänvisas därför till författningskommentarerna till motsvarande paragrafer som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 24 a kap. 
 1 § 
 Kapitlet är nytt och reglerar begränsningen av avdragsrätten för finansiella kostnader. 
 2 § 
 I  
 första stycket  
 anges vilka som omfattas av reglerna, vilket är juridiska personer, svenska handelsbolag och i utlandet delägar- beskattade juridiska personer. De juridiska personer som omfattas är juridiska personer enligt reglerna i inkomstskattelagen. 
 Att bestämmelserna gäller för handelsbolag innebär att handels- bolaget på samma sätt som juridiska personer måste tillämpa reglerna om avdragsbegränsning vid beräkningen av det resultat som ska delas ut till delägarna. Av 5 kap. 1 och 3 §§ framgår att delägarna i ett handelsbolag ska beskattas för ett så stort belopp som motsvarar delägarens andel av handelsbolagets inkomst. Det är alltså delägarna som är skattesubjekt och inte handelsbolaget. 
 För juridiska personer som är delägare i svenska handelsbolag räknas handelsbolagets verksamhet in i den juridiska personens näringsverksamhet enligt 14 kap. 10 §. Av samma bestämmelse framgår att juridiska personers näringsverksamhet räknas som en enda näringsverksamhet. Detta betyder att den resultatandel som 
 890 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 den juridiska personen får från ett handelsbolag vid beskattningen ska läggas samman med övriga intäkter och kostnader i närings- verksamheten. 
 För fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag räknas i stället varje handelsbolagsandel som en egen närings- verksamhet enligt 14 kap. 13 §. Den resultatandel som den fysiska personen erhåller beskattas således separat i inkomstslaget närings- verksamhet och läggs inte samman med någon annan inkomst. Någon ytterligare beräkning behövs därför inte med anledning av kommitténs förslag utan resultatet behandlas även fortsättningsvis på samma sätt hos den fysiska personen. 
 I utlandet delägarbeskattade juridiska personer omfattas också av kapitlet. När det gäller de inkomster som den utländska juridiska personen enligt inkomstskattelagen själv är skattskyldig för behövs inget tillägg i författningstexten eftersom det då är den utländska juridiska personen som är skattesubjekt. I de fall då den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen har delägare som är obegränsat skattskyldiga i Sverige beskattas inkomsterna hos delägarna och inte i den utländska juridiska personen (se 5 kap. 2 a § och 6 kap. 12 § IL). Utan tillägg för att reglerna omfattar i utlandet delägarbeskattade juridiska personer skulle således dessa inkomster falla utanför avdragsbegränsningens tillämpning. 
 I  
 andra stycket  
 anges att med beskattningsår avses i kapitlet räkenskapsåret för svenska handelsbolag. Anledningen till detta förtydligande är att svenska handelsbolag inte omfattas av bestämmelserna i 1 kap.  
 13–15 
  §§ där beskattningsår definieras. När det står beskattningsår i exempelvis 13 § där beskattningsårets negativa och positiva finansnetto definieras är det således räkenskaps- året som avses för svenska handelsbolag. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.6. 
  
 3–12 
  §§ 
 Dessa paragrafer innehåller definitionerna av finansiella kostnader och finansiella intäkter som är desamma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragrafer som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. Den enda skillnad som finns mellan huvudförslaget och det alternativa förslaget är de som följer av att nuvarande ränteavdrags- begränsningsregler inte avskaffas i det senare förslaget. 
 891 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 13 § 
 Paragrafen redogör för vad som avses med finansnettot. Om beskattningsårets finansiella intäkter överstiger beskattningsårets finansiella kostnader blir finansnettot positivt. Om beskattnings- årets finansiella kostnader i stället överstiger beskattningsårets finansiella intäkter blir finansnettot negativt. Det är mellan- skillnaden som utgör själva nettot. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3.1. 
 14 § 
 I paragrafen anges att ett negativt finansnetto inte får dras av utöver vad som anges i de paragrafer som hänvisas till. Vad som avses med negativt finansnetto framgår av 13 §. Det är således de finansiella kostnader som överstiger de finansiella intäkterna som är avdragsbegränsade. Finansiella kostnader får därmed alltid dras av till den del de motsvaras av finansiella intäkter. Vad som avses med finansiella kostnader och intäkter framgår av  
 4–12 
  §§. 
 Av 2 § framgår att handelsbolag omfattas av reglerna i kapitlet och därmed ska tillämpa reglerna om avdragsbegränsning Den inkomst som fysiska personer ska ta upp till beskattning med anledning av sin andel är därmed redan justerad för avdragsbegräns- ningen. 
 I tredje punkten till övergångsbestämmelserna finns bestämmelser om tillämpningen av avdragsbegränsningen i vissa fall, se kommentaren till den bestämmelsen. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3. 
 15 § 
 Paragrafen innebär att om beskattningsårets finansnetto är negativt får det nettot dras av med ett belopp som motsvarar högst 20 procent av avdragsunderlaget som beräknas enligt 16 §, det s.k. avdragsutrymmet. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3. 
 16 § 
 Paragrafen redogör för hur beräkningen av underlaget för avdraget enligt 15 § görs. Avdragsunderlaget beräknas genom att närings- verksamhetens intäktsposter minskas med kostnadsposterna och med positivit finansnetto enligt 13 §. Underlaget utgörs således av det skattemässiga resultatet vilket innebär att bland annat avdrag 
 892 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 och återföring av periodiseringsfond påverkar underlaget liksom lämnade och mottagna koncernbidrag. 
 Hänvisningen till 13 § innebär att det är den juridiska personens finansnetto som avses innan den avdragsmöjlighet som vissa företag har möjlighet till enligt 19 § har påverkat finansnettot. Ett sådant avdrag påverkar därför inte kostnadsposterna vid beräkningen av avdragsunderlaget. Vidare ska intäktsposterna minskas med överskott som belöper sig på andelar i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Anledningen till att detta överskott inte ska påverka underlaget är att det ingår i den resultatpost från andelen som den juridiska personen ska ta upp till beskattning, vilken redan är justerad för avdragsbegränsningen. Av punkten 4 till övergångsbestämmelserna framgår att det vid beräkningen av avdragsunderlaget ska bortses från underskott som är hänförliga till tiden före den 1 januari 2016. Dessa underskott ska således inte påverka avdragsunderlaget. 
 Eftersom avdragsunderlaget är ett underlag för att beräkna avdrag upp till avdragsutrymmet har avdragsunderlaget självfallet inte påverkats av sådana avdrag. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.4. 
 17 § 
 Av  
 första stycket  
 framgår att ett negativt finansnetto som inte kan dras av ett beskattningsår, s.k. kvarstående finansiella kostnader, får dras av senare beskattningsår. Negativt finansnetto som inte kan dras av ett beskattningsår sparas därmed för att kunna dras av om avdragsutrymme uppstår senare beskattningsår. Kvarstående finansiella kostnader får dock inte dras av senare än det sjätte beskattningsåret efter det beskattningsår då kostnaderna uppkom. De kvarstående finansiella kostnader som inte har dragits av efter sex år kan därmed inte längre dras av. 
 Det är först om det finns avdragsutrymme kvar efter att beskattningsårets negativa finansnetto har dragits av enligt 15 § som de kvarstående finansiella kostnaderna kan dras av för resterande avdragsutrymme. De kvarstående finansiella kostnader som uppkom tidigast ska därmed dras av först. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3.2. 
 893 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 18 § 
 Av paragrafen framgår att kvarstående finansiella kostnader helt faller bort vid ägarförändringar. Detta gäller således oavsett om det inte har gått sex år sedan kostnaderna uppkom. Med ägarförändring avses att ett företag får det bestämmande inflytandet över annat företag och att något av företagen har kvarstående finansiella kostnader. Med bestämmande inflytande avses detsamma som enligt reglerna om underskott i 40 kap. 5 §. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3.2. 
 19 § 
 I första stycket regleras möjligheten för företag med positivt finansnetto att tillgodogöra sig avdrag för ett annat företags negativa finansnetto. Med finansnetto avses beskattningsårets finansnetto, jämför 13 §. Bestämmelsen kan således inte tillämpas på kvarstående finansiella kostnader. 
  
 Av  
 första punkten i första stycket  
 framgår att bestämmelsen endast gäller när både företaget med positivt och företaget med negativt finansnetto kan lämna koncernbidrag till varandra. Med det avses att båda företagen ska vara sådana koncernföretag som avses i 35 kap. Exempelvis ska båda företagens beskattningsår ha samma deklarationstidpunkt eller skulle ha haft det om inte något av företagens bokföringsskyldighet upphör, jämför 35 kap. 3 §. 
  
 Avdrag får bara göras upp till det positiva finansnettot. Koncernföretaget kan därmed bara göra avdrag för att minska det positiva finansnettot ner till noll. Eftersom positivt finansnetto ingår i beskattningsunderlaget kan koncernföretagen genom detta avdrag minska beskattningsunderlaget i ett koncernföretag med positivt finansnetto. Det är endast outnyttjat negativt finansnetto som får dras av. Inget annat koncernföretag får därför ha dragit av det negativa finansnetto som dras av. Ett negativt finansnetto kan således endast tillgodoräknas en gång. De sammanlagda avdragen kan därmed aldrig bli större än koncernens sammanlagda negativa finansnetto. 
 För att det ska vara enkelt att kontrollera att företagen inte tillgodoräknar sig för stora avdrag har det i  
 andra punkten i första stycket  
 införts ett krav för avdrag som går ut på att båda företagen ska redovisa den överlåtna avdragsrätten öppet i sina deklarationer. Detta innebär bland annat att det i deklarationen för företaget med positivt finansnetto måste framgå från vilket annat koncernföretag det negativa finansnettot härrör. 
 894 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 I  
 andra stycket  
 regleras hur avdraget påverkar företaget med negativt finansnetto. Det negativa finansnetto som inte dras av med stöd av denna bestämmelse behandlas som kvarstående finansiella kostnader i det företag där det negativa finansnettot har uppstått, det vill säga hos företaget med negativt finansnetto. Det företaget ska därmed minska sitt negativa finansnetto med det avdrag som har gjorts i ett företag med positivt finansnetto. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.3.3. 
 35 kap. 
 3 § 
 Ändringen i denna paragraf är samma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragraf som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 39 kap. 
 1 §, 8 a § och  
 32–35 
  §§ 
 Dessa paragrafer är utformade på samma sätt som i förslaget om finansieringsavdraget. Den enda skillnaden är att det i 32 § är olika procentsatser vid beräkning av schablonintäkten för finansiella företag. I det alternativa förslaget ska underlaget multipliceras med 0,12 procent. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till motsvarande paragrafer som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 40 kap. 
 16 a § 
 Ändringen i denna paragraf är samma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragraf som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 48 kap. 
 27 § 
 Ändringen i denna paragraf är samma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragraf som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 50 kap. 
 5 § 
 Ändringen i denna paragraf är samma som för finansierings- avdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragraf som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 895 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 65 kap. 
 10 § 
 Paragrafen ändras med anledning av att bolagsskattesatsen sänks till 18,5 procent. 
 Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 16.5. 
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
 I  
 första punkten  
 och  
 andra punkten  
 är bestämmelserna likadana som motsvarande punkter för finansieringsavdraget, se avsnitt 22. 
  
 Tredje punkten  
 anger att det avdragsförbud som gäller för negativt finansnetto i 24 a kap. 14 § i vissa fall ska börja tillämpas direkt efter ikraftträdandet även om ett nytt räkenskapsår ännu inte har påbörjats efter ikraftträdandet. Det ska således ske en uppdelning av finansiella kostnader som belöper sig på tiden före respektive efter den 31 december 2015. Detta gäller endast för företag som har lagt om sitt räkenskapsår under 2014 eller 2015. Om ett företag har lagt om sitt räkenskapsår under denna period och det exempelvis avslutas den 1 april 2016 ska avdragsförbudet i 24 a kap. 14 § tillämpas på finansiella kostnader som belöper sig på perioden den 1  
 januari–31 
  mars 2016. För tiden därefter ska även de nya bestämmelserna om avdrag för finansiella kostnader i 15– 19 §§ tillämpas. 
  
 Fjärde punkten  
 reglerar en justering som ska göras vid beräkningen av avdragsunderlaget, nämligen att det vid beräk- ningen ska bortses från underskott som är hänförliga till tiden före den 1 januari 2016. Se kommentaren till 24 a kap. 16 §. 
  
 I femte till nionde punkterna  
 är bestämmelserna likadana som punkterna  
 6–10 
  för finansieringsavdraget. Det som skiljer är procentsatserna, se avsnitt 22. 
 896 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 9 
  
 Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) 
 33 kap. 
 6 § 
 I det nya  
 tredje stycket  
 anges att ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige ska lämna uppgift om sådant positivt och negativt finans- netto som avses i 24 a kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, och som belöper sig på delägarens andel. I 24 a kap. 13 § IL definieras vad som menas med positivt och negativt finansnetto. Med positivt finansnetto avses beskattnings- årets finansiella intäkter som överstiger de finansiella kostnaderna. Med negativt finansnetto avses beskattningsårets finansiella kostnader som överstiger de finansiella intäkterna. I 24 a kap. 2 § IL anges att med beskattningsår avses för svenska handelsbolag räkenskapsåret i 24 a kap. Vad som avses med finansiella kostnader och finansiella intäkter framgår av 24 a kap.  
 4–12 
  §§ IL. Bolaget och den juridiska personen ska alltså lämna uppgift om delägarens andel av bolagets eller den juridiska personens positiva eller negativa finansnetto. Av det nya  
 fjärde stycket  
 framgår att skyldigheten att lämna uppgifter enligt tredje stycket inte föreligger om delägaren är ett dödsbo, ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägar- beskattad juridisk person med fast driftställe i Sverige. 
 Uppgifter om finansnettot behövs för att delägarna ska kunna beräkna sin anskaffningsutgift på handelsbolagsandelar i 50 kap. 5 § IL. Av 33 kap. 10 § framgår att uppgifterna ska ha kommit in till Skatteverket senast den sista dagen för när inkomstdeklarationen ska lämnas enligt 32 kap. 2 §. 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 16.10.1. 
 58 kap. 
 2 § 
 Ändringen i  
 första stycket  
 är en följdändring med anledning av att bolagsskattesatsen sänks från 22 till 18,5 procent. 
 897 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2014:40 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
 I  
 första punkten  
 anges att lagändringarna träder i kraft den 1 januari 2016. 
 I  
 andra punkten  
 anges att ändringen i 33 kap. 6 § ska tillämpas första gången på uppgifter som avser beskattningsår som påbörjas efter den 31 december 2015. 
  
 Tredje punkten  
 reglerar vad som ska gälla vid avyttringar av andelar av skalbolag i vissa fall. Bestämmelserna i 58 kap. 2 § i sin nya lydelse med procenttalet 22 tillämpas i fråga om avyttringar av andelar i skalbolag som sker efter utgången av 2015. Om skal- bolagsdeklarationen till någon del avser tid före ikraftträdandet, ska dock vid beräkningen av säkerhetens storlek enligt 58 kap. 2 § första stycket procenttalet 22 användas i stället för 18,5. Äldre bestämmelser i 58 kap. 2 § gäller i fråga om avyttringar som har skett före ikraftträdandet. 
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:468) avräkning av utländsk skatt 
 5 kap. 
  
 1–3 
  §§ 
 Detta förslag är samma som för finansieringsavdraget. Det hänvisas därför till författningskommentaren till motsvarande paragrafer som gäller huvudförslaget, se avsnitt 22. 
 898 
 Bilaga 10 
 Författningsförslag om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer 
 Förslag till 
 lag (2015:000) om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer 
 Lagens tillämpningsområde 
  
 1 §  
 I denna lag finns bestämmelser om skyldighet att i vissa fall till staten betala särskild inkomstskatt på ränta. 
 Lagen gäller inte för ränta där den som är skattskyldig för ränteinkomsten enligt 4 §, hör hemma i en stat inom Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet eller i en stat med vilken Sverige har ingått skatteavtal som inte är begränsat till att omfatta vissa inkomster, om den skattskyldige omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten och har hemvist i denna stat enligt avtalet. Vad som sagts ovan gäller bara under förutsättning att räntan ingår i den skattskyldiges beskattningsbara inkomst i den stat där den skattskyldige hör hemma respektive har hemvist eller i annan stat inom Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet. 
 Lagen gäller inte heller till den del räntan ingår i sådan inkomst som har beskattats hos delägarna enligt 5 kap. 2 a § eller 39 a kap. inkomstskattelagen (1999:1229) eller för ränta som är hänförlig till näringsverksamhet som bedrivs från ett fast driftställe i Sverige. 
 899 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 Definitioner 
  
 2 §  
 Termer och uttryck som används i denna lag har, om inte annat anges, samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomst- skattelagen (1999:1229). 
  
 3 §  
 Med juridisk person avses också svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. 
 Skattskyldighet 
  
 4 §  
 Skattskyldig enligt denna lag är en utländsk juridisk person som faktiskt har rätt till en ränteinkomst som är skattepliktig enligt denna lag. 
 Utländska värdepappersfonder och specialfonder är inte skatt- skyldiga för ränteinkomster som hänför sig till tillgångar som ingår i fonden. 
 Skattepliktig inkomst 
  
 5 §  
 Skattepliktig inkomst är vad som utbetalats till eller tillgodo- räknats skattskyldig som ränta från en svensk juridisk person eller från en utländsk juridisk persons fasta driftställe i Sverige. 
 Skattesats 
  
 6 §  
 Särskild inkomstskatt på ränta tas ut med 20 procent av den skattepliktiga inkomsten. 
 Öretal som uppkommer vid beräkningen av skatten faller bort. 
 Förfarandet 
  
 7 §  
 Bestämmelser om förfarandet vid uttag av särskild inkomstskatt på ränta finns i skatteförfarandelagen (2011:1244). 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas på ränta som utbetalas eller tillgodoräknas efter den 31 december 2015. 
 900 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 10 
  
 Förslag till 
 lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 1  
  
 att 6 kap. 18 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 6 kap. 
 18 § 
 Bestämmelser om ytterligare skattskyldighet finns i 
 – lagen (2015:000) om sär- skild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer, 
  
 – 
  
 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., och 
  
 – 
  
 kupongskattelagen (1970:624). 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016. 
  
 1  
 Lagen omtryckt 2008:803. 
 901 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 Förslag till 
 lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om skatteförfarandelagen (2011:1244) 
  
 dels  
 att 3 kap. 4 § och 54 kap. 3 och 4 §§ ska ha följande lydelse,  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 13 kap. 5 a §, av 
 följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 3 kap. 
 4 § 
  
 2 
  
 Vad som avses med beskattningsår framgår av följande uppställning: 
  
 För 
  
 avses med beskattningsår 
  
 1. skatt enligt 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 13– 
  
 a) inkomstskattelagen 
  
 15 
  
 §§ inkomstskattelagen eller, 
  
 (1999:1229), 
  
 för 
  
 svenska 
  
 handelsbolag, 
  
 b) 
  
 lagen (1984:1052) om räkenskapsåret statlig fastighetsskatt, 
  
 c) 
  
 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket  
  
 1–4, 
  och 
  
 d) 
  
 lagen (1991:687) om 
  
 särskild löneskatt på pensions- kostnader, samt avgift enligt 
 e) lagen (2007:1398) om kommunal fastighetsavgift 
  
 2. skatt enligt 
  
 lagen om 
  
 det kalenderår som skatten ska 
  
 avkastningsskatt på 
  
 pensions- 
  
 betalas för eller det beskatt- 
  
 medel i fall som avses i 2 § 
  
 ningsår 
  
 då 
  
 skatteunderlag 
  
 för 
  
 första stycket  
 6–10 
  
 avkastningsskatt ska 
  
 tas 
  
 upp 
  
 enligt 
  
 13 § 
  
 lagen 
  
 om 
  
 avkast- 
  
 ningsskatt på pensionsmedel 
  
 det kalenderår då 
  
 ersättningen 
  
 betalas ut 
  
 2  
 Senaste lydelse 2014:288. 
 902 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 10 
  
 3. skatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen (1991:591) om särskild inkomst- skatt för utomlands bosatta artister m.fl. 
  
 4. skatt 
  
 enligt 
  
 mervärdes- 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 14 § 
  
 skattelagen (1994:200) som ska 
  
 mervärdesskattelagen 
  
 redovisas 
  
 för 
  
 redovisnings- 
  
 perioder 
  
 5. annan mervärdesskatt 
  
 det kalenderår då den felaktiga 
  
 debiteringen har gjorts eller 
  
 förvärvet har skett 
  
 6. punktskatt 
  
 som 
  
 ska 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 14 § 
  
 redovisas 
  
 för 
  
 redovisnings- 
  
 mervärdesskattelagen 
  
 perioder 
  
 7. annan punktskatt 
  
 det kalenderår då den händelse 
  
 som medför skattskyldighet har 
  
 inträffat 
  
 8. övriga skatter 
  
 det kalenderår som skatten ska 
  
 betalas för 
  
 9. arbetsgivaravgifter 
  
 och 
  
 det kalenderår som avgiften ska 
  
 avgifter som ingår i slutlig skatt 
  
 betalas för. 
  
 Med beskattningsår för fysisk person avses dock i fråga om preliminär skatt alltid kalenderår. 
 903 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 Föreslagen lydelse 
 3 kap. 
 4 § 
 Vad som avses med beskattningsår framgår av följande uppställning: 
  
 För 
  
 avses med beskattningsår 
  
 1. skatt enligt 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 13– 
  
 a) inkomstskattelagen 
  
 15 
  
 §§ inkomstskattelagen eller, 
  
 (1999:1229), 
  
 för 
  
 svenska 
  
 handelsbolag, 
  
 b) 
  
 lagen (1984:1052) om räkenskapsåret statlig fastighetsskatt, 
  
 c) 
  
 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket  
  
 1–4, 
  och 
  
 d) 
  
 lagen (1991:687) om 
  
 särskild löneskatt på pensions- kostnader, samt avgift enligt 
 e) lagen (2007:1398) om kommunal fastighetsavgift 
  
 2. skatt 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 om 
  
 det kalenderår som skatten ska 
  
 avkastningsskatt på pensions- 
  
 betalas för eller det beskatt- 
  
 medel i fall som avses i 2 § 
  
 ningsår 
  
 då 
  
 skatteunderlag 
  
 för 
  
 första stycket  
 6–10 
  
 avkastningsskatt ska 
  
 tas 
  
 upp 
  
 enligt 
  
 13 § 
  
 lagen 
  
 om 
  
 avkast- 
  
 ningsskatt på pensionsmedel 
  
 3. skatt enligt lagen (1991:586) 
  
 det kalenderår då 
  
 ersättningen 
  
 om 
  
 särskild inkomstskatt 
  
 för 
  
 betalas ut  
 eller tillgodoräknas 
  
 utomlands 
  
 bosatta 
  
 och 
  
 lagen 
  
 (1991:591) om särskild inkomst- 
  
 skatt 
  
 för 
  
 utomlands 
  
 bosatta 
  
 artister m.fl.  
 samt skatt enligt 
  
 lagen 
  
 (2015:000) 
  
 om 
  
 särskild 
  
 inkomstskatt 
  
 på 
  
 ränta 
  
 för 
  
 utländska juridiska personer 
  
 904 
 SOU 2014:40 Bilaga 10 
  
 4. skatt 
  
 enligt 
  
 mervärdes- 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 14 § 
  
 skattelagen (1994:200) som ska 
  
 mervärdesskattelagen 
  
 redovisas 
  
 för 
  
 redovisnings- 
  
 perioder 
  
 5. annan mervärdesskatt 
  
 det kalenderår då den felaktiga 
  
 debiteringen har gjorts eller 
  
 förvärvet har skett 
  
 6. punktskatt 
  
 som 
  
 ska 
  
 beskattningsår enligt 1 kap. 14 § 
  
 redovisas 
  
 för 
  
 redovisnings- 
  
 mervärdesskattelagen 
  
 perioder 
  
 7. annan punktskatt 
  
 det kalenderår då den händelse 
  
 som medför skattskyldighet har 
  
 inträffat 
  
 8. övriga skatter 
  
 det kalenderår som skatten ska 
  
 betalas för 
  
 9. arbetsgivaravgifter 
  
 och 
  
 det kalenderår som avgiften ska 
  
 avgifter som ingår i slutlig skatt 
  
 betalas för. 
  
 Med beskattningsår för fysisk person avses dock i fråga om 
  
 preliminär skatt alltid kalenderår. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 13 
  
 kap. 
  
 5 a § 
 Den som betalar ut eller tillgodoräknar utländsk juridisk person ränta som är skattepliktig inkomst enligt lagen (2015:000) om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer ska göra skatteavdrag för sådan skatt. 
 Vid varje tillfälle för utbetal- ning eller tillgodoräknande ska den som betalar ut eller tillgodoräknar sådan ränta lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets belopp. 
 905 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 54 kap. 
  
 3 § 
  
 Om 
  
 skatteavdrag för 
  
 skatt 
  
 Om 
  
 skatteavdrag 
  
 för 
  
 skatt 
  
 enligt lagen (1991:586) om sär- 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1991:586) 
  
 om 
  
 skild inkomstskatt för utom- 
  
 särskild inkomstskatt för utom- 
  
 lands 
  
 bosatta 
  
 eller 
  
 lagen 
  
 lands bosatta 
 ,  
 lagen (1991:591) 
  
 (1991:591) om särskild inkomst- 
  
 om 
  
 särskild 
  
 inkomstskatt 
  
 för 
  
 skatt 
  
 för utomlands 
  
 bosatta 
  
 utomlands bosatta 
  
 artister 
  
 m.fl. 
  
 artister m.fl. har gjorts med för 
  
 eller lagen (2015:000) om särskild 
  
 högt 
  
 belopp, 
  
 ska 
  
 Skatteverket 
  
 inkomstskatt på ränta för utländska 
  
 efter ansökan besluta att den 
  
 juridiska personer  
 har gjorts med 
  
 skattskyldige ska tillgodoräknas 
  
 för högt belopp, ska Skatteverket 
  
 det överskjutande beloppet. 
  
 efter ansökan besluta att den 
  
 skattskyldige 
  
 ska 
  
 tillgodoräknas 
  
 det överskjutande beloppet. 
  
 Ansökan ska ha kommit in till Skatteverket senast det sjätte året 
  
 efter utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut. 
  
 4 § 
  
 Om 
  
 särskild 
  
 inkomstskatt 
  
 Om 
  
 särskild 
  
 inkomstskatt 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1991:586) 
  
 om 
  
 enligt lagen (1991:586) om sär- 
  
 särskild inkomstskatt för utom- 
  
 skild inkomstskatt för utomlands 
  
 lands bosatta har betalats in för 
  
 bosatta  
 eller lagen (2015:000) om 
  
 en skattskyldig med hemvist i 
  
 särskild inkomstskatt på ränta för 
  
 en stat som Sverige har träffat 
  
 utländska juridiska 
  
 personer  
 har 
  
 skatteavtal med och om det 
  
 betalats in för en skattskyldig 
  
 följer av avtalet att Sverige ska 
  
 med hemvist i en stat som Sverige 
  
 medge avräkning för skatt som 
  
 har träffat skatteavtal med och 
  
 har betalats i den andra staten, 
  
 om det följer av avtalet att Sverige 
  
 ska Skatteverket efter 
  
 ansökan 
  
 ska medge avräkning för skatt 
  
 besluta att den skattskyldige ska 
  
 som har betalats i den andra staten, 
  
 tillgodoräknas ett belopp mot- 
  
 ska 
  
 Skatteverket efter 
  
 ansökan 
  
 svarande den skatt som har 
  
 besluta att den skattskyldige ska 
  
 betalats i den andra staten. Den 
  
 tillgodoräknas ett belopp motsva- 
  
 skattskyldige får dock inte till- 
  
 rande den skatt som har betalats i 
  
 godoräknas ett högre belopp än 
  
 den andra staten. Den skattskyl- 
  
 inbetald 
  
 särskild 
  
 inkomstskatt 
  
 dige får dock inte tillgodoräknas ett 
  
 på inkomsten i fråga. 
  
 högre belopp än inbetald särskild 
  
 inkomstskatt på inkomsten i fråga. 
  
 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2016. 
 906 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 10 
  
 2. 
  
 Bestämmelsen i 3 kap. 4 § första stycket 2 i sin nya lydelse tillämpas första gången på beskattningsår som börjar efter den 31 december 2015. 
  
 3. 
  
 Bestämmelserna i 13 kap. 5 a § och 54 kap. 3 § i sina nya lydelser tillämpas första gången på ränta som betalas ut eller tillgodoräknas efter den 31 december 2015. 
  
 907 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2014:40 
  
 Förslag till 
 förordning om ändring i skatteförfarandeförordningen (2011:1261) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om skatteförfarandeförordningen (2011:1261) 
  
 dels  
 att 4 kap. 1 och 2 §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det ska införas en ny paragraf, 6 kap. 3 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
 Om ersättning som är skatte- pliktig inkomst enligt lagen (1991:586) om det särskild inkomstskatt för utomlands bosatta  
 och  
 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utom- lands bosatta artister m.fl. betalas ut i utländsk valuta, ska uppgift om skatteavdragets belopp som ska lämnas till mot- tagaren till följd av 13 kap. 5 § första stycket 2 skatteför- farandelagen (2011:1244) anges i den utländska valutan. 
 1 § 
 Om ersättning som är skatte- pliktig inkomst enligt lagen (1991:586) om det särskild inkomstskatt för utomlands bosatta 
 ,  
 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utom- lands bosatta artister m.fl.  
 och lagen (2015:000) om särskild inkomstskatt på ränta för utländska juridiska personer  
 betalas ut i utländsk valuta, ska uppgift om skatteavdragets belopp som ska lämnas till mottagaren till följd av 13 kap. 5 § första stycket 2  
 eller 13 kap. 5 a § andra stycket  
 skatteför- farandelagen (2011:1244) anges i den utländska valutan. 
  
 2 § 
  
 Om uppgift om skatte- 
  
 Om uppgift om skatte- 
  
 avdragets storlek enligt 1 § har 
  
 avdragets storlek enligt 1 § har 
  
 lämnats i utländsk valuta, ska 
  
 lämnats i utländsk valuta, ska 
  
 skatteavdraget räknas om till 
  
 skatteavdraget räknas om till 
  
 svenska kronor enligt valuta- 
  
 svenska kronor enligt valuta- 
  
 kursen vid utbetalningstillfället. 
  
 kursen vid utbetalningstillfället 
  
 respektive tillfället för utbetalning 
  
 eller tillgodoräknande 
 . 
  
 908 
  
 SOU 2014:40 
  
 Bilaga 10 
  
 6 
  
 kap. 
  
 3 a § 
 Den som i en arbetsgivar- deklaration ska redovisa skatte- avdrag för skatt enligt lagen (2015:000) om särskild inkomst- skatt på ränta för utländska juri- diska personer ska i en bilaga till deklarationen lämna följande identifikationsuppgifter för betal- ningsmottagaren: 
  
 1. 
  
 namn, 
  
 2. 
  
 organisationsnummer eller motsvarande, 
  
 3. 
  
 postadress, och 
  
 4. 
  
 hemvistland. 
  
 Bilagan ska även innehålla uppgift om 
  
 1. 
  
 skattepliktig ersättning som har betalats ut till eller tillgodo- räknats varje mottagare, 
  
 2. 
  
 tidpunkt för när ersätt- ningen betalades ut eller tillgodo- räknades, och 
  
 3. 
  
 skatteavdrag för varje betal- ningsmottagare. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2016 och tillämpas första gången på ränta som betalas ut eller tillgodoräknas efter den 31 december 2015. 
 909 
  
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. Fi. 
  
 2. 
  
 Framtidens valfrihetssystem 
  
 – 
  
 inom socialtjänsten. S. 
  
 3. 
  
 Boende utanför det egna hemmet 
  
 – 
  
 placeringsformer för barn och unga. S. 
  
 4. 
  
 Det måste gå att lita på konsument- skyddet. Ju. 
  
 5. 
  
 Staten får inte abdikera 
  
 – 
  
 om kommunaliseringen av den svenska skolan. U. 
  
 6. 
  
 Män och jämställdhet. U. 
  
 7. 
  
 Skärpta straff för vapenbrott. Ju. 
  
 8. 
  
 Översyn av statsskuldspolitiken. Fi. 
  
 9. 
  
 Förändrad assistansersättning 
  
 – 
  
 en översyn av ersättningssystemet. S. 
  
 10. 
  
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av handlingar. S. 
  
 11. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. M. 
  
 12. 
  
 Utvärdera för utveckling – om utvärde- ring av skolpolitiska reformer. U. 
  
 13. 
  
 En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 en ljusnande framtid kan bli vår. N. 
  
 14. 
  
 Effektiv och rättssäker  
  
 PBL-över­ 
  prövning. S. 
  
 15. 
  
 Investeringsplanering för försvars­ materiel 
  
 En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. Fö. 
  
 16. 
  
 Det ska vara lätt att göra rätt Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. A. 
  
 17. 
  
 Genomförande av Seveso III- direktivet. Fö. 
  
 18. 
  
 Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. Ju. 
  
 19. 
  
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. U. 
  
 20. 
  
 Läkemedel för särskilda behov. S. 
  
 21. Bredband för Sverige in i framtiden. N. 
 22. Genomförande av EU:s nya redovis- ningsdirektiv. Ju. 
  
 23. 
  
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. S. 
  
 24. 
  
 Olycksregister och djupstudier på transportområdet. N. 
  
 25. 
  
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. Ju. 
  
 26. 
  
 Tillträde till COTIF 1999. Ju. 
  
 27. 
  
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. Fö. 
  
 28. 
  
 Lönsamt arbete – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. A. 
  
 29. 
  
 Assisterad befruktning för ensam­ stående kvinnor. Ju. 
  
 30. 
  
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. A. 
  
 31. 
  
 Visselblåsare 
  
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. A. 
  
 32. 
  
 Jordbruks- och bostadsarrende 
  
 – 
  
 några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. Ju. 
  
 33. 
  
 Från hyresrätt till äganderätt. Ju. 
  
 34. 
  
 Inte bara jämställdhet Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. A. 
  
 35. 
  
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. M. 
  
 36. 
  
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. Ju. 
  
 37. 
  
 De svenska energimarknaderna 
  
 – 
  
 en samhällsekonomisk analys. Fi. 
  
 38. 
  
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. L. 
  
 39. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. N. 
  
 40. 
  
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. Fi. 
  
 Statens offentliga utredningar 2014 
 Systematisk förteckning 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Det ska vara lätt att göra rätt 
 Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. [16] 
 Lönsamt arbete 
 – familjeansvarets fördelning och konsekvenser. [28] 
 Jämställt arbete? Organisatoriska ramar och villkor i arbetslivet. [30] 
 Visselblåsare 
 Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. [31] 
 Inte bara jämställdhet 
 Intersektionella perspektiv på hinder och möjligheter i arbetslivet. [34] 
 Finansdepartementet 
 Vissa bostadsbeskattningsfrågor. [1] Översyn av statsskuldspolitiken. [8] 
 De svenska energimarknaderna 
 – en samhällsekonomisk analys. [37] 
 Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet. [40] 
 Försvarsdepartementet 
 Investeringsplanering för försvarsmateriel En ny  
 planerings-, 
  besluts- och uppföljningsprocess. [15] 
 Genomförande av Seveso  
 III-direktivet. 
  [17] 
 Svensk veteranpolitik. Ett ansvar för hela samhället. + Bilagor. [27] 
 Justitiedepartementet 
 Det måste gå att lita på konsumentskyddet­. [4] 
 Skärpta straff för vapenbrott. [7] Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. [18] 
 Genomförande av EU:s nya redovisnings- direktiv. [22] 
 Internationella rättsförhållanden rörande arv. [25] 
 Tillträde till COTIF 1999. [26] 
 Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. [29] 
 Jordbruks- och bostadsarrende 
 – några frågor om arrendeavgift och besittningsskydd. [32] 
 Från hyresrätt till äganderätt. [33] 
 Frågor om följerätt och om museernas kopiering. [36] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Tillväxt och värdeskapande Konkurrenskraft i svenskt jordbruk och trädgårdsnäring. [38] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. [11] 
 I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler. [35] 
 Näringsdepartementet 
 En digital agenda i människans tjänst 
 – en ljusnande framtid kan bli vår. [13] Bredband för Sverige in i framtiden. [21] 
 Olycksregister och djupstudier på trans- portområdet. [24] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
 Bättre juridiska förutsättningar för samverkan och service. [39] 
 Socialdepartementet 
 Framtidens valfrihetssystem 
 – inom socialtjänsten. [2] 
 Boende utanför det egna hemmet 
 – placeringsformer för barn och unga. [3] 
 Förändrad assistansersättning 
 – en översyn av ersättningssystemet. [9] 
  
 Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av hand- lingar. [10] 
 Effektiv och rättssäker  
 PBL-överprövning. 
  [14] 
 Läkemedel för särskilda behov. [20] 
 Rätt information på rätt plats i rätt tid. Del 1, 2 och 3. [23] 
 Utbildningsdepartementet 
 Staten får inte abdikera 
 – om kommunaliseringen av den svenska skolan. [5] 
 Män och jämställdhet. [6] 
 Utvärdera för utveckling – om utvärdering av skolpolitiska reformer. [12] 
 Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande. [19]