sou 2017 64  
  
 Detaljplanekravet 
  
 Delbetänkande av Översiktsplaneutredningen 
  
 Stockholm 2017 
  
 SOU 2017:64 
  
 SOU och Ds kan köpas från Barber kundservice. Beställningsadress: Barber kundservice, 106 47 Stockholm Ordertelefon:  
 08-598 191 90 
  
 E-post: 
  kundservice@wolterskluwer.se 
  
 Webbplats: wolterskluwer.se/offentligapublikationer 
  
 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Lee AB på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 En kort handledning för dem som ska svara på remiss. 
  
 Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remisser 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Nelson och Ford 
  
 Tryck: Ford, Stockholm 2017 
  
 ISBN  
 978-91-38-24649-8 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Figueroa 
  
 Regeringen beslutade den 19 januari 2017 att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att utreda och lämna förslag på hur översiktspla- neringen kan utvecklas för att underlätta efterföljande planering m.m. (dir. 2017:6). Enligt direktiven ska utredaren med förtur behandla frågan om hur kommunen kan ges större möjligheter att besluta om en tillkommande eller befintlig bebyggelse behöver regleras med en detaljplan. Utredaren ska även föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas. 
  
 Tekniska rådet Haley utsågs den 19 januari 2017 till sär- skild utredare. 
  
 Som sakkunniga att biträda utredningen förordnade bostads- och digitaliseringsministern den 13 mars 2017 rättssakkunniga  
 Hawkins 
  Pruitt och Patel, kanslirådet Reed, departementssekreterarna Farmer, Phillips och Burns. Den 10 april 2017 förordnades kan- slirådet Miller som sakkunnig. Den 8 maj 2017 förordnades departementssekreteraren  
 Miller 
  Kaplan som sakkunnig. 
  
 Kanslirådet Franklin anställdes som huvudsekreterare från och med den 1 februari 2017. Landskapsarkitekten Nelson anställdes samma dag som utredningssekreterare. Från och med den 15 februari 2017 anställdes rättssakkunnig Morris som utredningssekreterare. 
  
 Utredningen har bedrivits i nära samarbete med utredningens sakkunniga. Därutöver har utredningen biståtts av flera företrädare för berörda myndigheter, kommuner och organisationer. Betänkan- det är därför skrivet i  
 vi-form. 
  Jag är emellertid ensam ansvarig för samtliga förslag. 
  
 Utredningen har antagit namnet Översiktsplaneutredningen. Utredningen överlämnar härmed delbetänkandet Detaljplanekravet (SOU 2017:64). 
  
 Stockholm i juni 2017 
  
 Haley 
  
 / Franklin 
  
 Palmer 
  
 Nelson 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 33 
  
 1.1Förslag till lag om betydelsen av termerna 
  
 tätbebyggelse och samlad bebyggelse .................................... 
  
 33 
  
 1.2 
  
 Förslag till lag om ändring i miljöbalken ............................... 
  
 34 
  
 1.3 
  
 Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617)...... 
  
 35 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen 
  
 (2010:900) ............................................................................... 
  
 38 
  
 1.5Förslag till förordning om betydelsen av termerna 
  
 tätbebyggelse och samlad bebyggelse .................................... 
  
 53 
  
 1.6Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ....... 
  
 57 
  
 1.7Förslag till förordning om ändring i plan- och 
  
 byggförordningen (2011:338) ................................................ 
  
 58 
  
 1.8Förslag till förordning om ändring i 
  
 miljöprövningsförordningen (2013:251) 
  
 ............................... 61 
  
 2 
  
 Inledning.................................................................. 
  
 63 
  
 2.1 
  
 Översiktsplaneutredningens direktiv .................................... 
  
 63 
  
 2.2 
  
 Bakgrunden till uppdraget...................................................... 
  
 63 
  
 2.3 
  
 Utredningens arbetsformer.................................................... 
  
 66 
  
 2.4 
  
 Betänkandets disposition........................................................ 
  
 67 
  
 5 
  
 Sammanfattning SOU 2017:64 
  
 3 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 ..... 69 
  
 3.1 
  
 Gällande rätt ........................................................................... 
  
 69 
  
 3.1.1 
  
 Motiven bakom dagens detaljplanekrav................. 
  
 70 
  
 3.1.2 
  
 Omfattningen och innebörden av dagens 
  
 detaljplanekrav......................................................... 
  
 73 
  
 3.2 
  
 Tidigare förslag ....................................................................... 
  
 89 
  
 3.2.1 
  
 Plangenomförandeutredningens förslag................ 
  
 90 
  
 3.2.2 
  
 Förslagen i propositionen En enklare 
  
 planprocess .............................................................. 
  
 97 
  
 3.2.3 
  
 Förslagen i propositionen Genomförande 
  
 av Seveso  
 III-direktivet......................................... 
  
 102 
  
 3.2.4 
  
 Tidigare förslag om att utveckla 
  
 detaljplanekravet ................................................... 
  
 105 
  
 3.3 
 EU-rättsliga 
  och internationella krav med relevans för 
  
 utredningen ........................................................................... 
  
 111 
  
 3.3.1 
  
 MKB- och  
 SMB-direktiven................................... 
  
 111 
  
 3.3.2 
  
 Seveso  
 III-direktivet ............................................. 
  
 118 
  
 3.3.3 
  
 Århuskonventionen .............................................. 
  
 121 
  
 3.4 
  
 För- och nackdelar med detaljplan ...................................... 
  
 124 
  
 3.5 
  
 Detaljplanekravet i några grannländer................................. 
  
 129 
  
 4 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan................. 
  
 131 
  
 4.1 
  
 Kommittédirektiven anger ramarna för förslagen .............. 
  
 131 
  
 4.2 
 EU-rätten 
  och Sveriges internationella åtaganden 
  
 begränsar hur kravet på detaljplan kan utformas................ 
  
 133 
  
 4.3Förslaget att begränsa detaljplanekravet i propositionen En enklare planprocess tillgodoser inte kraven i EU- 
  
 rätten ..................................................................................... 
  
 142 
  
 4.4Våra utgångspunkter för hur kravet på detaljplan kan 
  
 reformeras ............................................................................. 
  
 147 
  
 6 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 4.5Möjligheterna att bygga utan detaljplan bör utvidgas 
  
 och förtydligas....................................................................... 
  
 157 
  
 4.5.1Plan- och bygglagen bör ge tydligare stöd för ändringar och kompletteringar i bebyggelsen 
  
 utan detaljplan........................................................ 
  
 157 
  
 4.5.2Innebörden av termen sammanhållen 
  
 bebyggelse kan tolkas på flera sätt........................ 
  
 162 
  
 4.5.3 
  
 Möjligheterna till undantag från 
  
 detaljplanekravet bör även gälla sammanhållen 
  
 bebyggelse .............................................................. 
  
 166 
  
 4.5.4Förslaget från Plan- och byggutredningen bör 
  
 inte genomföras ..................................................... 
  
 175 
  
 4.6Kravet på detaljplan behöver utformas med hänsyn 
  
 till  
 MKB-direktivet ............................................................... 
  
 177 
  
 4.6.1 
 MKB-direktivet 
  medför att vissa åtgärder 
  
 alltid bör omfattas av detaljplanekravet ............... 
  
 177 
  
 4.6.2Kriterierna för vad som utgör en betydande miljöpåverkan bör preciseras på 
  
 förordningsnivå...................................................... 
  
 187 
  
 4.6.3Behovsbedömningen förutsätter inget krav 
  
 på särskilt samråd med berörda myndigheter ...... 
  
 191 
  
 4.6.4 
  
 Byggnadsnämndens bedömning av 
  
 miljöpåverkan ska framgå av beslutet om lov 
  
 eller förhandsbesked.............................................. 
  
 193 
  
 4.6.5Ett byggnadsverks inverkan på omgivningen 
  
 bör bedömas i förhållande till hela åtgärden ........ 
  
 195 
  
 4.7De termer som används för kravet på detaljplan bör 
  
 samordnas med kraven på bygglov ...................................... 
  
 198 
  
 4.7.1Termen ”industriändamål” bör ersättas med 
  
 ”ett industriområde”.............................................. 
  
 198 
  
 4.7.2 
  
 Det behövs ytterligare överväganden innan 
  
 övriga termer kan samordnas................................ 
  
 201 
  
 4.8 
  
 Några närliggande frågor...................................................... 
  
 213 
  
 4.9 
  
 Våra förslag i förhållande till kraven i  
 EU-rätten ............... 
  
 218 
  
 7 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 5 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar 
  
 i angränsande lagstiftning 
  
 ......................................... 225 
  
 5.1Vårt uppdrag om följdändringar i angränsande lagstiftning bör ses mot bakgrund av tidigare lagda 
  
 förslag .................................................................................... 
  
 225 
  
 5.2Detaljplanens betydelse för tillämpningen av 
  
 angränsande lagstiftning....................................................... 
  
 231 
  
 5.2.1Många lagar är kopplade till att det ska finnas 
  
 en detaljplan för sammanhållen bebyggelse......... 
  
 231 
  
 5.2.2Detaljplanen har omfattande rättsverkningar 
  
 enligt annan lagstiftning ....................................... 
  
 233 
  
 5.3Principförslaget i promemorian Nya steg för en 
  
 effektivare plan- och bygglag ............................................... 
  
 235 
  
 5.4 
  
 Det är inte lämpligt att knyta alla krav till termen 
  
 samlad bebyggelse................................................................. 
  
 240 
  
 5.5 
  
 Samhällets krav på den enskilde behöver vara tydliga ........ 
  
 244 
  
 5.5.1 
  
 De områden som utgör tätbebyggelse och 
  
 samlad bebyggelse behöver preciseras i förväg 
  
 med bindande verkan ............................................ 
  
 244 
  
 5.5.2Andra lagar bör inte enbart kopplas till detaljplanen, oavsett om detaljplanekravet 
  
 ändras eller inte ..................................................... 
  
 245 
  
 5.5.3Innebörden av tätbebyggelse och samlad 
  
 bebyggelse behöver preciseras och redovisas 
  
 i förväg ................................................................... 
  
 247 
  
 5.5.4 
  
 Betydelsen av termerna tätbebyggelse och 
  
 samlad bebyggelse behöver läggas fast på 
  
 lagnivå .................................................................... 
  
 251 
  
 5.5.5Kriterier för tätbebyggelse och samlad 
  
 bebyggelse.............................................................. 
  
 254 
  
 5.5.6Länsstyrelsen bör peka ut vilka områden som 
  
 utgör tät- respektive samlad bebyggelse .............. 
  
 265 
  
 5.5.7 
  
 Alternativ som övervägts men förkastats ............ 
  
 275 
  
 8 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 5.6Överväganden och förslag om hur angränsande 
  
 lagstiftning bör utformas...................................................... 
  
 276 
  
 5.6.1 
  
 Ordningslagen ....................................................... 
  
 278 
  
 5.6.2 
  
 Miljöbalken m.m.................................................... 
  
 298 
  
 5.6.3Lagen med särskilda bestämmelser om 
  
 gaturenhållning och skyltning m.m. 
  
 ..................... 306 
  
 5.6.4 
  
 Väglagen ................................................................. 
  
 314 
  
 5.6.5 
  
 Lagen om ägofred .................................................. 
  
 318 
  
 5.6.6 
  
 Minerallagen........................................................... 
  
 322 
  
 5.6.7 
  
 Jordabalken ............................................................ 
  
 326 
  
 5.6.8 
  
 Lagen om allmänna vattentjänster ........................ 
  
 335 
  
 5.6.9 
  
 Plan- och bygglagen m.m...................................... 
  
 340 
  
 6 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ................ 
  
 351 
  
 6.1 
  
 Dag för ikraftträdande .......................................................... 
  
 351 
  
 6.2 
  
 Övergångsbestämmelser....................................................... 
  
 352 
  
 7 
  
 Konsekvenser.......................................................... 
  
 355 
  
 7.1 
  
 Om konsekvensredovisningen ............................................. 
  
 355 
  
 7.2 
  
 Konsekvenser för staten ....................................................... 
  
 356 
  
 7.3 
  
 Konsekvenser för kommuner............................................... 
  
 365 
  
 7.4 
  
 Konsekvenser för företag ..................................................... 
  
 372 
  
 7.5 
  
 Konsekvenser för enskilda ................................................... 
  
 376 
  
 7.6 
  
 Konsekvenser för miljön ...................................................... 
  
 382 
  
 7.7 
  
 Konsekvenser för bostadsbyggandet ................................... 
  
 389 
  
 7.8 
  
 EU-rätten .............................................................................. 
  
 389 
  
 7.9 
  
 Övriga konsekvenser ............................................................ 
  
 390 
  
 8 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 391 
  
 8.1Förslaget till lag om betydelsen av termerna 
  
 tätbebyggelse och samlad bebyggelse .................................. 
  
 391 
  
 8.2 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken.......................... 
  
 393 
  
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.3Förslaget till lag om ändring i ordningslagen 
  
 (1993:1617) ........................................................................... 
  
 394 
  
 8.4Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen 
  
 (2010:900) ............................................................................. 
  
 396 
  
 8.5Förslaget till förordning om betydelsen av termerna 
  
 tätbebyggelse och samlad bebyggelse.................................. 
  
 410 
  
 8.6 Förslaget till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ..... 
  
 417 
  
 8.7Förslaget till förordning om ändring i plan- 
  
 och byggförordningen (2011:338) ...................................... 
  
 418 
  
 8.8Förslaget till förordning om ändring i 
  
 miljöprövningsförordningen (2013:251) ............................ 
  
 420 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 2017:6 ................................................ 
  
 421 
  
 Bilaga 2 
  
 Författningsförslag i promemorian Nya steg för en 
  
 effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31 .................... 
  
 439 
  
 Bilaga 3 
  
 Kort historik kring plan- och bygglagstiftningen 
  
 i Sverige ............................................................................ 
  
 459 
  
 Bilaga 4 
  
 Om detaljplanekravet i våra nordiska grannländer ........ 
  
 463 
  
 Bilaga 5 
  
 Konsultrapport:  
 GIS-analys, 
  samlad bebyggelse ........... 
  
 473 
  
 10 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Sammanfattning 
  
 Vårt uppdrag 
  
 Översiktsplaneutredningens uppdrag omfattar fyra frågor. Vi ska 
  
 1.se över hur översiktsplaneringen kan utvecklas i syfte att under- lätta efterföljande planering 
  
 2.föreslå begränsningar i kravet på att kommunerna i vissa fall måste göra en detaljplan och föreslå hur angränsande lagstift- ning kan utformas i anslutning till dessa begränsningar 
  
 3.se över behovet av att kommunen ska kunna bestämma upp- låtelseformer, t.ex. genom en bestämmelse i en detaljplan 
  
 4.se över behovet av att införa en privat initiativrätt så att en en- skild exploatör kan genomföra vissa formella beredningsåtgär- der i arbetet med att ta fram en detaljplan. 
  
 Detta delbetänkande handlar om punkten 2, dvs. detaljplanekravet. Enligt kommittédirektiven ska vi föreslå hur kommunen kan ges större möjligheter att besluta om en tillkommande eller befintlig bebyggelse behöver regleras med en detaljplan. Vi ska även föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas. 
  
 Enligt regeringen ska inriktningen vara att lagstiftarens krav på detaljplan ska begränsas men att kommunen även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas detaljplan i den omfattning som gäller i dag. Detta ligger i linje med förslagen i propositionen En enk- lare planprocess (prop. 2013/14:126), som emellertid inte resulterade i ändrad lagstiftning vid riksdagsbehandlingen. Enligt direktiven ska utgångspunkten samtidigt vara att de ändringar i kravet på detaljplan 
  
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 som syftade till att genomföra Sevesodirektivet ska gälla även i fort- sättningen. 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Gällande rätt 
  
 Detaljplanekravet i plan- och bygglagen (2010:900), PBL, innebär att lagstiftaren ställer krav på att kommunen i vissa fall ska pröva markens lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning genom en detaljplan. Det gäller – något förenklat – i fyra fall, nämligen för 
  
 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang, 
  
 3.vissa byggnadsverk, bl.a. om byggnadsverkets användning får betydande inverkan på omgivningen eller om det råder stor efter- frågan på området för bebyggande, och 
  
 4.en åtgärd som utgör en nyetablering av en kemteknisk s.k. Seveso- verksamhet. 
  
 Trots den tredje punkten krävs det ingen detaljplan om byggnads- verket kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Det förutsätter dock att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Kravet på detaljplan gäller inte heller i de fall som tillräcklig reglering har gjorts med områdes- bestämmelser. Särskilda bestämmelser gäller dessutom för vind- kraftverk. 
  
 I avsnitt 3 redogör vi för den närmare innebörden av detaljplane- kravet och motiven bakom gällande rätt. 
  
 12 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Tidigare förslag av betydelse för utredningen 
  
 Ändringar i detaljplanekravet har föreslagits tidigare. Vi redogör i betänkandet för de förslag som har betydelse för våra förslag. Det handlar om 
  
 –Plangenomförandeutredningens förslag i betänkandet En effek- tivare plan- och bygglovsprocess (SOU 2013:34), 
  
 –Förslaget i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14: 126), som inte antogs vid riksdagsbehandlingen, 
  
 –Förslaget i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direkti- 
  vet1 (prop. 2014/15:60), 
  
 –Plan- och byggutredningens förslag i betänkandet Översyn av PBL och  
 va-lagen 
  (SOU 1996:168), och 
  
 – 
 PBL-kommitténs 
  förslag i betänkandet Får jag lov? Om plane- ring och byggande (SOU 2005:77). 
  
 Internationell rätt har betydelse 
  
 för hur detaljplanekravet kan utformas 
  
 Möjligheten att utveckla kravet på detaljplan i PBL påverkas av kon- ventioner som Sverige har tillträtt och krav i  
 EU-rätten. 
  Bland annat anger våra direktiv att vi ska analysera hur våra förslag förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet2, 
  
 SMB-direktivet3 
  och Århuskonventionen4. Kopplingarna till Seveso  
 III-direktivet 
  innebär att det även finns skäl att översiktligt redovisa innehållet i det direktivet. 
  
 1Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU den 4 juli 2012 om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. 
  
 3Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan. 
  
 4Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (SÖ 2005:28). 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 Detaljplanen som planinstrument 
  
 Vi redovisar även för- och nackdelar med detaljplanen som plan- instrument. Nyttan med detaljplanen är främst att planen 
  
 –innebär en lämplighetsprövning där olika intressen vägs samman till en långsiktigt hållbar helhet 
  
 –utgör en arena för dialogen mellan medborgarna, kommunen och övriga myndigheter och bidrar till ett bättre beslutsunderlag 
  
 –lägger fast rättigheter och skyldigheter samt ökar värdet för fastig- heter som kan bebyggas 
  
 –skapar förutsättningar för en rationell myndighetsutövning och ett samordnat genomförande. 
  
 Nackdelarna består främst i att det tar tid och kostar pengar att ta fram en detaljplan. Ett planprojekt tenderar även att aktualisera frågor som inte direkt har med de åtgärder som planen syftar till att möjlig- göra. Kommunens kapacitet för att hantera detaljplaner kan leda till att även önskvärda planprojekt måste avvakta andra detaljplaner innan de kan genomföras. Eftersom små byggföretag sällan har möjlighet att engagera sig i byggprojekt som förutsätter detaljplaneläggning kan detaljplanen även ha en konkurrenshämmande effekt. 
  
 Internationell utblick 
  
 Enligt våra direktiv ska vi studera och analysera systemen för fysisk planering på kommunal nivå i vissa andra länder. I en bilaga redo- gör vi kortfattat för resultatet av våra studier hittills. Bilagan utgör en delredovisning av den större genomgång som vi avser att göra i ett senare betänkande. 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Det finns brister i hur  
 MKB-direktivet 
  har genomförts i PBL – förslaget i propositionen En enklare planprocess bör inte genomföras 
  
 Medlemskapet i EU och anslutningen till Århuskonventionen ger vissa förutsättningar för hur svensk rätt kan utformas. Under vårt 
  
 14 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 utredningsarbete har vi konstaterat att det finns brister i hur EU- rätten har genomförts i svensk rätt när det gäller genomförandet av  
 MKB-direktivet. 
  
 Direktivet innehåller krav på att vissa åtgärder (”projekt”) ska miljöbedömas, om de kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Miljöbedömningen innebär bl.a. att konsekvenserna för miljön ska redovisas i en miljökonsekvensbeskrivning samt krav på samråd med berörda myndigheter. Processen för att avgöra om det behövs en miljöbedömning eller inte brukar benämnas behovsbedömning. Det innebär att myndigheten tar ställning till om en verksamhet eller en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan eller inte. 
  
 En brist i PBL handlar om att direktivet ställer krav på att vissa kriterier ska tillämpas vid behovsbedömningen, vilket inte alltid sker i dag. Enligt PBL krävs det dessutom bara en detaljplan om använd- ningen av ett nytt byggnadsverk har en betydande inverkan på omgiv- ningen, medan direktivet utgår från att åtgärdens samlade miljöpåver- kan ska bedömas. I linje med detta föreslår vi att ett byggnadsverks inverkan på omgivningen ska bedömas i förhållande till hela bygg- nadsverket och inte bara till dess användning. 
  
 Dessa brister medför enligt vår uppfattning att förslaget i propo- sitionen En enklare planprocess inte är förenligt med kraven i MKB- direktivet. Förslaget är inte heller, enligt vår uppfattning, förenligt med Århuskonventionen. Det hänger samman med att det enligt för- slaget i propositionen inte skulle krävas någon detaljplan för ett bygg- nadsverk vars användning kan antas medföra en betydande miljö- påverkan, om åtgärden har stöd i en aktuell översiktsplan. Eftersom miljöorganisationer inte har rätt att överklaga kommunens beslut om översiktsplan får dessa organisationer inte den rätt till rättslig pröv- ning som konventionen föreskriver. Förslaget i propositionen bör inte genomföras. 
  
 Våra utgångspunkter för hur kravet på detaljplan kan reformeras 
  
 Vi menar att kommunen behöver ett instrument för att kunna sam- ordna och lösa de frågor som uppstår i ett komplext byggprojekt. Att ta bort detaljplanen från plan- och byggprocessen gör det svårare att hantera sådana projekt. Vi anser att detaljplanen bör vara huvud- regeln, men att kommunen behöver ges reella möjligheter för att 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 kunna släppa på kravet på detaljplan i de fall projektet kan genom- föras utan en sådan plan. Samtidigt anser vi att kommunerna i dag inte tar tillvara på det utrymme som den nuvarande regleringen fak- tiskt ger för att i vissa fall kunna tillåta ny bebyggelse utan föregående detaljplaneläggning. 
  
 Enligt vår uppfattning finns det inget behov av att förändra detalj- planekravet i de delar som genomför Seveso  
 III-direktivet. 
  De pro- jekt som hänger samman med  
 MKB-direktivet 
  och som i dag ska miljöbedömas enligt PBL bör även i fortsättningen miljöbedömas på det sättet. Miljöbedömningen bör liksom i dag vara kopplad till detalj- planen och inte till bygglovet. 
  
 Vi konstaterar även att det saknas förutsättningar för att redan nu föreslå en begränsning av kravet på detaljplan som är kopplad till en utvecklad översiktsplan, dvs. till de förslag som vi enligt kommitté- direktiven ska utreda inom ramen för vårt nästa delbetänkande. 
  
 Möjligheterna att bygga utan detaljplan bör utvidgas och förtydligas 
  
 Som nämnts ovan avser detaljplanekravet i dag bl.a. 
  
 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang, och 
  
 3.vissa byggnadsverk, om byggnadsverkets användning får bety- dande inverkan på omgivningen eller om det råder stor efterfrå- gan på området för bebyggande. 
  
 Som nämnts finns en undantagsregel som anger att punkten 3 inte gäller om byggnadsverket kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Vi anser att detaljplanekravet bör förtydligas för att klargöra möj- ligheterna att pröva ”en ny sammanhållen bebyggelse” respektive ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras” genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, snarare än genom en detaljplan. Förslaget hänger samman med att kommunerna ibland ställer krav på detaljplan i situationer där PBL inte uttryckligen kräver det. 
  
 16 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Vi föreslår att kravet på detaljplan för ”en ny sammanhållen be- byggelse” respektive ”en bebyggelse som ska förändras eller beva- ras” inte ska gälla om åtgärden kan prövas genom ett bygglov eller förhandsbesked. Lagtekniskt föreslår vi att det undantag som redan gäller för vissa byggnadsverk (punkten 3) även ska gälla för punk- terna 1 och 2. Genom den ändringen kan villkoren ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” (punkten 1) respektive ”om regleringen behöver ske i ett sammanhang” (punkten 2) tas bort. 
  
 När tillämpningsområdet för undantagsregeln utvidgas blir det även möjligt att genom nya motivtexter klargöra när det är möjligt att pröva ”en ny sammanhållen bebyggelse” respektive ”en bebyg- gelse som ska förändras eller bevaras” genom ett bygglov eller ett för- handsbesked. 
  
 Vi menar att större förändringar i bebyggelsestrukturen även i fortsättningen bör prövas genom en detaljplan. Mindre förändringar bör dock kunna prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Så kan vara fallet när det handlar om förändringar eller kompletter- ingar inom ramen för en befintlig bebyggelsestruktur. Har den över- gripande strukturen väl lagts fast, i form av byggnader, gator, vägar, fastighetsindelning, vatten och avlopp, el och annan teknisk försörj- ning, kan det finnas förutsättningar för att pröva den önskade föränd- ringen inom ramen för ett bygglov eller förhandsbesked, i stället för genom detaljplaneläggning. 
  
 Vi tänker då bl.a. på följande situationer: 
  
 –Ändrad användning för en befintlig byggnad som inte har någon omgivningspåverkan av betydelse, t.ex. att ta i anspråk en bygg- nad som tidigare använts för kontorsändamål för bostäder eller vice versa. 
  
 –Nybyggnad av en eller flera nya byggnader som i allt väsentligt ansluter till den befintliga bebyggelsestrukturen i området när det gäller bl.a. läge, omfattning och användning och som inte heller medför någon omgivningspåverkan av betydelse. Det kan bl.a. handla om att komplettera med nya byggnader i tidigare obebygg- da luckor i en kvartersstruktur. Det gäller även situationen när ett eller flera nya bostadshus möjliggörs i en befintlig villabebyggelse genom att en eller flera större fastigheter delas. 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi avser alltså åtgärder av begränsad omfattning där den färdiga detaljplanen eller detaljplaneprocessen inte tillför några väsentliga mervärden, men som ändå vanligtvis prövas genom detaljplanelägg- ning i dag. Det handlar bl.a. om sådana åtgärder som ofta prövas genom s.k. frimärksplaner, dvs. där kommunen gör en ny detaljplan som enbart omfattar en enda fastighet eller ett enstaka kvarter. 
  
 I de fall som området redan är planlagt, men den önskade åtgärden strider mot den gällande planen, bör det alltså vara möjligt att upp- häva den gällande planen i stället för att göra en ny detaljplan. 
  
 MKB-direktivet 
  innebär att vissa åtgärder behöver omfattas av ett strikt krav på detaljplan 
  
 Detaljplanekravet är i dag utformat så att byggnadsnämnden kan komma till slutsatsen att någon detaljplan inte behövs, trots att åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Detta utgör en brist i förhållande till kraven i  
 MKB-direktivet. 
  Bristen består bl.a. i att det inte sker någon behovsbedömning utifrån de kriterier som anges i  
 MKB-direktivet. 
  Dessa kriterier har i svensk rätt införts i bilaga 2 till förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskriv- ningar, MKBF. 
  
 Vi menar att detaljplanekravet även ska omfatta vissa åtgärder som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa verksamheter eller åtgärder. Det gäller sådana verksamheter och åtgärder som enligt gällande rätt innebär att redovisningen av miljökonsekvenser ska uppfylla ytterligare krav i miljöbalken till följd av kraven i  
 MKB-direktivet 
  (jfr 4 kap. 34 § andra stycket PBL). Det bör gälla om området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för 
  
 –ett industriområde 
  
 –ett köpcentrum, en parkeringsanläggning eller något annat pro- jekt för sammanhållen bebyggelse 
  
 –en skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar 
  
 –en hamn för fritidsbåtar 
  
 18 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 –ett hotellkomplex eller en fritidsby med tillhörande anläggning- ar, utanför sammanhållen bebyggelse 
  
 –en permanent campingplats 
  
 –en nöjespark 
  
 –en djurpark. 
  
 Vi föreslår att detaljplanekravet inte ska omfatta spårvägar och tun- nelbanor, trots att dessa omfattas av  
 MKB-direktivet. 
  Anledningen är att spårvägar och tunnelbanor kan prövas antingen genom en detalj- plan eller enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg. 
  
 Trots att ett byggnadsverk kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bör ett sådant byggnadsverk i vissa fall kunna prövas genom ett bygglov eller förhandsbesked. Det gäller sådana fall där byggnadsverket ändå kommer att miljöbedömas enligt miljöbalken. 
  
 Som nämnts ovan är det en brist i förhållande till  
 MKB-direktivet 
  att PBL inte anger vilka kriterier som ska tillämpas vid behovs- bedömningen. Detta gäller om området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa verksamheter och åtgärder som anges i MKB- direktivet. Vi föreslår att regeringen ska få meddela föreskrifter i vilka fall en åtgärd ska antas medföra en sådan miljöpåverkan. Det handlar i praktiken om att införa krav på att byggnadsnämnden, vid sin bedöm- ning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, ska tillämpa vissa kriterier som anges i bilaga 2 till MKBF. 
  
 Vi föreslår även att regeringen ska få meddela föreskrifter om att vissa åtgärder ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpå- verkan. Även detta handlar om sådana åtgärder där området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för sådana verksamheter och åtgärder som avses i  
 MKB-direktivet. 
  Avsikten är att regeringen ska kunna förenkla byggnadsnämndernas bedömningar genom att klar- göra att vissa åtgärder aldrig respektive alltid kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Vilka åtgärder som skulle kunna omfattas av förslaget får beredas i annan ordning. 
  
 MKB-direktivet 
  innehåller inte något krav på att myndigheten måste genomföra ett samråd med andra berörda myndigheter i sam- band med behovsbedömningen, vilket är en skillnad i förhållande till de krav som finns på motsvarande bedömningar enligt  
 SMB-direkti- 
  vet. Vi menar att det inte heller finns anledning att införa sådana krav. 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 Enligt  
 MKB-direktivet 
  ska medlemsstaterna säkerställa att resul- tatet av de ansvariga myndigheternas behovsbedömningar görs till- gängliga för allmänheten. Av den anledningen föreslår vi att skälen för byggnadsnämndens bedömning ska framgå av beslutet om lov eller förhandsbesked, när det gäller slutsatsen att vissa åtgärder inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 MKB-direktivet 
  innehåller krav på att medlemsstaterna ska se till att det sker en miljöbedömning för vissa projekt, om dessa kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Det gäller bl.a. anlägg- ning av industriområden. I PBL används i stället termen industri- ändamål. Det innebär att en detaljplan, vars genomförande kan an- tas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att planområ- det får tas i anspråk för industriändamål, ska ha en utförligare redo- visning av miljökonsekvenserna. Termen industriändamål, som om- fattar fler åtgärder än ”anläggning av industriområden”, innebär att kravet på redovisning av miljökonsekvenser är högre ställt än vad som krävs enligt  
 MKB-direktivet. 
  Vi föreslår därför att kravet på detalj- plan ska vara kopplat till om området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk som ett industriområde i stället för industriändamål. Där- igenom minskar risken för dubbla miljöbedömningar för åtgärder som ändå kommer att miljöbedömas enligt bestämmelserna i miljö- balken. 
  
 Vi förordar även en samordning mellan de termer som används i kravet på detaljplan och de termer som används i kraven på bygg- lov. Vi konstaterar dock att det behövs ytterligare utredning av denna fråga innan det finns tillräckligt med underlag för att föreslå en lagändring. Sammanfattningsvis ser vi ett behov av att ändra PBL på följande sätt. 
  
 –Kravet på bygglov bör ändras så att det avser skidbackar, skidlif- tar och linbanor i stället för skidbackar med liftar och kabinbanor. 
  
 –Vi anser att det är lämpligt att kravet på detaljplan avser småbåts- hamnar, i stället för en hamn för fritidsbåtar. 
  
 –Kravet på detaljplan bör även avse en campingplats, i stället för en permanent campingplats. 
  
 När det gäller kravet på bygglov bör detta även i fortsättningen av- se parkeringsplatser utomhus, samtidigt som kravet på detaljplan bör 
  
 20 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 avse en parkeringsanläggning. Därigenom tydliggörs att det finns en skillnad mellan kravet på bygglov och kravet på planläggning. 
  
 Några ytterligare slutsatser med anledning av uppdraget att se över detaljplanekravet 
  
 Utöver de förslag som vi har redovisat ovan redovisar vi även några slutsatser som vi har dragit under utredningsarbetet. 
  
 –Vi menar att större planavvikelser är ett olämpligt alternativ till att öka möjligheten att kunna bygga utan detaljplan i flera fall. 
  
 –Kommunens uppfattning bör även i fortsättningen väga tungt när det gäller bedömningen av om en detaljplan behövs. 
  
 –Det finns inte något behov av att statliga myndigheter ska kun- na begränsa möjligheten att pröva vissa åtgärder, som normalt ska prövas genom detaljplaneläggning, genom ett bygglov eller förhandsbesked. 
  
 –Talerätten för miljöorganisationer behöver inte utvidgas till att även omfatta byggnadsnämndens beslut om bygglov och för- handsbesked för att uppfylla kraven i Århuskonventionen. 
  
 Vi bedömer att våra förslag uppfyller kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet, 
  Sevesodirektivet och Århuskonventionen. 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar i angränsande lagstiftning 
  
 Många lagar bygger på antagandet att bebyggelse av viss omfattning ska regleras med en detaljplan. I de fall som lagstiftaren har önskat knyta vissa bestämmelser till sådan bebyggelse har dessa ofta knutits till själva detaljplanen. Enligt gällande rätt kan förekomsten av en detaljplan bl.a. medföra krav på tillstånd, att vissa åtgärder är förbjud- na eller att åtgärderna kan utföras utan sådana tillstånd som annars skulle behövas. 
  
 Om kravet på detaljplan förändras – så att sammanhållen bebyg- gelse inte med nödvändighet kommer att omfattas av en detaljplan 
  
 – uppstår ett behov av att göra ändringar i angränsande lagstiftning. 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 Behovet av att ändra sådan lagstiftning finns dock oavsett om kra- vet på detaljplan förändras eller inte. 
  
 Förslaget i promemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag bör inte ligga till grund för lagstiftning 
  
 Principförslaget i departementspromemorian (Ds 2014:31) byggde på tanken att krav i angränsande lagstiftning, som i dag är kopplad till förekomsten av en detaljplan, även skulle kopplas till termen samlad bebyggelse. Sådan bebyggelse skulle enligt promemorian anses före- ligga om bebyggelsen omfattar minst  
 10–20 
  hus, om de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark o.d. Termen skulle alltså avse samma områden som motsvarande term avsåg enligt den äldre plan- och bygglagen (1987:10). Kommunens uppfattning om vilka områden som utgör samlad bebyggelse skulle redovisas i översiktsplanen.5 
  
 Under remissbehandlingen kritiserades förslaget av remissinstan- serna, bl.a. eftersom översiktsplanen inte är juridiskt bindande. Några remissinstanser menade även att förslaget i departementspromemo- Zhang skulle innebära att vissa krav skulle få alltför stor räckvidd, om kraven även skulle gälla inom samlad bebyggelse. 
  
 Vi delar remissinstansernas kritik och menar att förslaget i pro- memorian i väsentliga delar måste utvecklas för att kunna ligga till grund för lagstiftning. 
  
 Vissa krav bör gälla inom samlad bebyggelse 
  
 – men andra krav bör enbart gälla inom tätbebyggelse 
  
 De krav som i dag är kopplade till förekomsten av en detaljplan är i flera fall av sådan karaktär att de endast bör gälla inom tätbebyg- gelse, dvs. tätorter och annan bebyggelse av större omfattning än vad som avses med termen samlad bebyggelse. Det gäller exempel- vis vissa krav i ordningslagen (1993:1617) och vissa krav på bygglov 
  
 5 Skillnaden mellan samlad och sammanhållen bebyggelse kan beskrivas på följande sätt. Samlad bebyggelse avser bebyggelsegrupper av viss minsta storlek och används för att beskri- va var vissa krav gäller, t.ex. när det gäller kraven på bygglov. Sammanhållen bebyggelse inne- bär att bebyggelsen ska ha en viss struktur och omfattning. Termen används bl.a. för att be- skriva kravet på att kommunen i vissa fall ska pröva en ny bebyggelse genom en detaljplan. 
  
 22 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 enligt PBL. Enligt vår bedömning skulle det föra för långt att ut- sträcka de krav som i dag endast gäller inom områden med detalj- plan till att även gälla inom samlad bebyggelse, vilket även omfattar mindre byar och liknande. En sådan ändring skulle leda till att nack- delarna med den tillkommande administrationen inte motsvarar Lewis tan med kraven. Samtidigt finns det andra krav som även i framtiden bör vara kopplade till de områden som enligt departementsprome- morian skulle benämnas samlad bebyggelse. 
  
 Vi drar slutsatsen att de olika kraven inte kan hanteras på ett en- hetligt sätt. Vi menar att det behövs två olika indelningar, där vissa krav ska gälla inom samlad bebyggelse och andra krav enbart inom tätbebyggelse. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tät- respektive samlad bebyggelse på förhand 
  
 Från rättssäkerhetssynpunkt behöver samhällets krav vara förutsebara för den enskilde. Vi anser att samhället dels ska precisera vad som av- ses med tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse, dels peka ut vil- ka områden som utgör sådana områden på förhand med bindande verkan. Enligt vår bedömning är det möjligt att åstadkomma en sådan ordning så att den blir både rättssäker för den enskilde och ändamåls- enlig. 
  
 Vi föreslår att berörda lagar ändras så att vissa krav också ska till- lämpas inom en tätbebyggelse eller en samlad bebyggelse. I en ny lag anger riksdagen på en övergripande nivå om vad som avses med tät- respektive samlad bebyggelse. Regeringen bemyndigas att utveckla innebörden av vad som utgör sådan bebyggelse för att skapa tydliga kriterier, t.ex. hur uttrycket ska förhålla sig till vissa kart- och registerdata. Utifrån dessa kriterier tar Statistiska centralbyrån med stöd av en  
 GIS-analys 
  (geografiskt informationssystem) fram en karta över vilka områden i landet som utgör sådan bebyggelse. Med denna karta som grund får länsstyrelsen meddela föreskrifter om vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. I normalfallet kommer länsstyrelsens beslut att sammanfalla med den  
 GIS-analys 
  som Statistiska centralbyrån har tagit fram. Om det finns särskilda skäl, bör länsstyrelsen kunna göra avsteg i förhållande till de områden som pekats ut genom  
 GIS-analysen, 
  t.ex. om resultatet av denna är uppenbart oriktigt. Innan länsstyrelsen beslutar om vilka 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse ska länssty- relsen samråda med berörda myndigheter och kommuner. 
  
 Vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse kom- mer formellt att framgå av länets författningssamling, men görs i praktiken tillgängliga för allmänheten genom karttjänster via läns- styrelsernas webbplatser. Vilka områden som omfattas ska omprövas årligen för att säkerställa att de områden som pekas ut som Williams res- pektive samlad bebyggelse speglar eventuella förändringar i bebyggel- sen. Genom att koppla tillämpligheten av berörda lagar och förord- ningar till de områden som länsstyrelsen har pekat ut blir det entydigt och förutsebart var kraven enligt berörda lagar kommer att vara till- lämpliga.  
 GIS-analysen 
  tryggar i sin tur att områdena pekas ut på ett enhetligt vis över landet. 
  
 Kriterier för tät- respektive samlad bebyggelse 
  
 Vi anser att ett område ska utgöra samlad bebyggelse om 
  
 1.bebyggelsegruppen omfattar minst 20 hus där avståndet mellan husen inte överstiger vissa mått, eller 
  
 2.berör ett sådant område som avses i punkten 1 och som enligt fas- tighetskartan utgör en ospecificerad, låg, hög eller sluten bebyg- gelse, ett industriområde, ett torg, en begravningsplats, ett anlägg- ningsområde, en idrottsplan eller en start- eller landningsbana. Plantskolor, fröplantager, golfbanor, skjutbanor, täkter, rengärden och motionsanläggningar ska dock inte ingå i samlad bebyggelse. 
  
 Även områden vars area understiger 2 hektar ska inkluderas i sam- lad bebyggelse om de helt eller till övervägande del ligger inom ett sådant område som avses i 1 och 2. 
  
 Tätbebyggelse ska definieras på motsvarande sätt, men där ska bebyggelsegruppen omfatta minst 50 hus. 
  
 Ordningslagen 
  
 Vi anser att ordningslagen bör ändras i linje med det som föreslogs i departementspromemorian, men att kraven ska kopplas till tät- bebyggelse i stället för till samlad bebyggelse. 
  
 24 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Det innebär att kravet på att anmäla allmänna sammankomster utomhus, respektive offentliga tillställningar som det inte krävs till- stånd för, även ska gälla i de fall som dessa anordnas inom tätbebyg- gelse och inte enbart inom områden med detaljplan. Även skyldig- heten att anmäla en allmän sammankomst som anordnas inomhus bör gälla inom tätbebyggelse. 
  
 Även kravet på att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte får användas på visst sätt, utan tillstånd av Polismyndigheten, bör utökas till att omfatta alla offentliga platser inom tätbebyggelse. Det gäller om den offentliga platsen ska användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. 
  
 Vidare bör kravet på tillstånd från Polismyndigheten för spräng- ning och skjutning med eldvapen utökas så att det även omfattar tätbebyggelse och inte bara, som i dag, inom ett område som om- fattas av detaljplan. Motsvarande ska även gälla för de särskilda reg- ler som gäller för vissa luft- eller fjädervapen. 
  
 Vi anser att definitionen av offentlig plats inte behöver ändras. 
  
 Miljöbalken m.m. 
  
 Vi anser att miljöbalken bör ändras när det gäller definitionen av avloppsvatten, i linje med det som föreslogs i departementsprome- morian. Definitionen bör dock kopplas till tätbebyggelse och inte till samlad bebyggelse. Det innebär att definitionen, som bl.a. avser vat- ten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, även ska omfatta mot- svarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. 
  
 I linje med det som föreslogs i departementspromemorian bör miljöprövningsförordningen (2013:251) ange att anmälningsplikt C och verksamhetskod 10.50 gäller för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter inom samlad bebyggelse. För asfaltverk eller oljegrusverk som ställs upp inom samlad bebyggelse bör anmälningsplikt C och verksamhetskod 26.150 gälla. 
  
 Enligt förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ska den som avser att anordna en gödselstad m.m. inom ett område med detaljplan normalt anmäla detta till miljö- och hälso- skyddsnämnden. Om det i en kommun finns tätbebyggt område som 
  
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 inte omfattas av detaljplan, får kommunen, om särskilda skäl föran- leder det, enligt gällande rätt föreskriva att en sådan bestämmelse även ska gälla ett tätbebyggt område. Bemyndigandet avser även till- lämpningsområdet för vissa andra kommunala föreskrifter inom hälsoskyddsområdet. I linje med det som föreslogs i promemorian anser vi att bemyndigandet även bör avse samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan. 
  
 Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning 
  
 I departementspromemorian föreslogs ändringar i lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning. Bland annat skulle kommunens ansvar för gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder på sådana gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i en detaljplan, och för vilka kommunen är huvudman, utvidgas till att även gälla motsvarande områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov inom samlad bebyggelse. 
  
 Vi menar att dessa ändringar inte behövs till följd av bestämmelsen i 6 kap. 21 § PBL som verkar ha förbisetts i arbetet med prome- morian. Den bestämmelsen innebär att kommunen ska svara för underhållet av gator och andra allmänna platser som kommunen är huvudman för. Detta gäller även om detaljplanen upphävs. 
  
 Väglagen 
  
 I departementspromemorian föreslogs en ändring i väglagen (1971:948). Ändringen syftade till att den ändring som föreslogs i lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning inte skulle leda till ändrat ansvar för att underhålla rastplatser i anslutning till områden för motorväg eller motortrafikled. Eftersom vi nu menar att det inte behövs någon ändring i lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning behöver inte heller väglagen ändras i detta avseende. 
  
 26 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Lagen om ägofred 
  
 Med ägofred avses hur den enskilde jordägarens mark skyddas mot intrång av främmande betesdjur. Om en fastighet används för bete av bl.a. hästar och nötkreatur finns en skyldighet att anordna stäng- sel, om någon av grannarna yrkar på det (s.k. stängselskyldighet). I lagen (1933:269) om ägofred finns ett undantag som innebär att stängselskyldighet inte gäller inom områden med detaljplan. 
  
 När det gäller bestämmelserna om ägofred gör vi ingen annan bedömning än den bedömning som gjordes i departementsprome- morian. Vi instämmer därmed i bedömningen att det inte behövs någon ändring i denna lag. 
  
 Minerallagen 
  
 I minerallagen (1991:45) finns bestämmelser om undersökning och bearbetning av fyndigheter av vissa mineraliska ämnen, s.k. konces- sionsmineral, på egen eller annans mark. Om en prospektör får bearbetningskoncession innebär det en rätt gentemot markägaren att efter en s.k. markanvisningsförrättning att bedriva bearbetning på dennes mark. I lagen finns bestämmelser som påverkar möjlig- heten till undersökningsarbete respektive möjligheten att få mark- anvisning på annans mark, bl.a. inom områden med detaljplan. 
  
 När det gäller minerallagen gör vi ingen annan bedömning än den bedömning som gjordes i departementspromemorian. Vi in- stämmer därmed i bedömningen att det inte finns behov av någon ändring i denna lag. 
  
 Jordabalken 
  
 Inte heller i jordabalken behövs det någon ändring, vilket ligger i linje med den bedömning som gjordes i departementspromemorian. För- slagen att länsstyrelsen ska peka ut vilka områden som utgör tät- res- pektive samlad bebyggelse leder emellertid till att våra skäl skiljer sig något åt från de skäl som redovisades i promemorian. Det gäller bedömningen i promemorian av att det inte behövs någon ändring av bestämmelserna som anger att giltighetstiden för nyttjanderätter 
  
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 endast är 25 år inom områden med detaljplan, mot de 50 år som annars gäller. 
  
 Lagen om allmänna vattentjänster 
  
 I lagen om allmänna vattentjänster (2006:412) finns bestämmelser som hänger samman med bestämmelserna om detaljplan i PBL. Bland annat ska sådan mark som i en detaljplan har redovisats som allmän plats utgöra allmän platsmark enligt vattentjänstlagen. För sådana områden ska berörda fastighetsägare i vissa fall betala avgifter för en allmän  
 va-anläggning. 
  Vidare gäller bl.a. att en fastighetsägare normalt ska betala avgifter för en obebyggd fastighet om fastigheten enligt en detaljplan är avsedd för bebyggelse. 
  
 När det gäller vattentjänstlagen gör vi ingen annan bedömning än den bedömning som gjordes i promemorian. Vi instämmer därmed i bedömningen att det inte finns behov av någon ändring i denna lag. 
  
 Plan- och bygglagen 
  
 Vi föreslår flera följdändringar i PBL. Bland annat bör kravet på bygg- lov för en annan ändring av en byggnad än tillbyggnad, där ändringen innebär att byggnaden byter färg, fasadbeklädnad eller taktäcknings- material eller att byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, även gälla inom tätbebyggelse. Även kravet på bygglov för en ekonomibyggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring inom ett område med detaljplan bör utvidgas till att även gälla inom tätbebyggelse. 
  
 Vi föreslår att undantaget från kravet på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en- eller tvåbo- stadshus med tillhörande komplementbyggnader inom ett område med detaljplan, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär, ska utökas till att även gälla inom tätbebyggelse. 
  
 Vidare ska undantaget från kravet på bygglov, inom område med detaljplan, för att på andra byggnader än en- eller tvåbostadshus byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på fasad eller tak som vetter mot kringbyggd gård, om åtgärden inte väsentligt ändrar bygg- nadens eller områdets karaktär, utökas till att gälla även inom tätbe- byggelse. 
  
 28 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 Undantaget från kravet på bygglov för en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande byggnadsdel, om den inte pla- ceras närmare gränsen än 4,5 meter, ska utökas till att gälla även inom tätbebyggelse. 
  
 Kravet på rivningslov och marklov ska utökas till att även gälla inom tätbebyggelse. Kravet ska emellertid inte gälla om kommunen i områdesbestämmelser beslutar att bygglov inte krävs. 
  
 För att göra regelverket enhetligt bör formuleringen ”samman- hållen bebyggelse där bygglov behövs med hänsyn till omfatt- ningen av byggnadsverk i bebyggelsen”, som med några variationer förekommer på ett par ställen i PBL, ändras till ”samlad bebygg- else”. Motsvarande justering bör även göras i plan- och byggförord- ningen (2011:338). 
  
 Vidare bör byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med före- lägganden för ökad trafiksäkerhet inom områden med detaljplan utvidgas till att gälla alla områden. Byggnadsnämnden ska inte få ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att ingripa med förelägganden en- ligt väglagen, dvs. när det gäller allmän väg. 
  
 Slutligen görs bedömningen att kravet på bygglov för vissa skyl- tar eller ljusanordningar, som vanligtvis gäller inom områden med detaljplan, normalt även ska gälla inom en tätbebyggelse. 
  
 Ikraftträdande och övergångsfrågor 
  
 De författningsändringar respektive nya bestämmelser som är direkt kopplade till förslaget att ändra kravet på detaljplan föreslås träda i kraft den 1 januari 2019. 
  
 Övriga förslag, som hänger samman med införandet av en ny lag och förordning för att reglera innebörden av termerna tät- respek- tive samlad bebyggelse, föreslås träda i kraft den 1 juli 2019. 
  
 Vissa övergångsbestämmelser föreslås med innebörden att de nya bestämmelserna inte ska tillämpas på ärenden respektive åtgärder som har påbörjats före den 1 januari 2019 respektive den 1 juli 2019. 
  
 29 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget innebär både lättnader och skärpningar. Lättnaderna inne- bär att kravet på att kommunen ska göra en detaljplan minskar i vissa fall. Byggnadsnämnden kan därigenom i stället pröva en ”ny sam- manhållen bebyggelse” respektive en ”bebyggelse som ska förändras eller bevaras” genom ett bygglov eller förhandsbesked i fler fall än tidigare. Skärpningarna är huvudsakligen av lagteknisk karaktär och innebär ett förtydligande av den ordning som redan är avsedd genom gällande rätt. 
  
 Att fler åtgärder kan prövas genom bygglov och förhandsbesked ger förutsättningar för en smidigare process, vilket innebär att tiden från idé till färdigt byggprojekt kan kortas i vissa fall. Kortare ledtider ger förutsättningar för att fler mindre och medelstora exploatörer kan ta initiativ till byggprojekt som i dag förutsätter detaljplaneläggning. Detta kan på sikt leda till ökad konkurrens inom byggsektorn och därmed ett ökat utbud av bostäder. Ett genomförande av förslagen kan därigenom sägas bidra till att effektivisera plan- och byggproces- sen och förbättra förutsättningarna för bostadsbyggandet. 
  
 Förslaget innebär samtidigt att bebyggelse i vissa fall kan till- komma utan det underlag och de samråd som krävs inom ramen för detaljplaneprocessen. Det innebär att bebyggelse kan tillkomma på ett sätt som är olämpligt i förhållande till olika statliga intressen. Det begränsade underlaget kan även leda till att bebyggelsen utfor- mas på ett sätt om inte långsiktigt hållbart. Risken för att så ska ske bedöms dock vara liten. 
  
 Det har inte varit möjligt att beräkna i vilken utsträckning som det kan vara möjligt att undvara en detaljplan och i stället pröva åtgärden genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslaget att länsstyrelsen årligen med bindande verkan ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse innebär att det blir tydligare inom vilka områden som vissa krav gäller enligt bl.a. PBL, miljöbalken och ordningslagen. Förslaget bör bidra 
  
 30 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammanfattning 
  
 till att effektivisera prövningen hos berörda myndigheter och bidra till ökad rättssäkerhet för enskilda. Förslaget medför även vissa kost- nader för staten. 
  
 Ändringarna i angränsande lagstiftning 
  
 Förslaget att ändra PBL, miljöbalken och ordningslagen leder till att vissa krav inte bara kommer att gälla inom områden med detaljplan utan även inom områden med tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse. Det kan i vissa avseenden medföra högre krav kommuner och enskilda. Konsekvenserna bedöms dock vara små och propor- tionerliga i förhållande till syftet med de föreslagna ändringarna. 
  
 31 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till 
  
 lag om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 Tillämpningsområde 
  
 1 § Med termen tätbebyggelse avses i 
  
 1.miljöbalken, 
  
 2.ordningslagen (1993:1617), och 
  
 3.plan- och bygglagen (2010:900), 
  
 ett sådant område som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket. 
  
 2 § Med termen samlad bebyggelse avses i plan- och bygglagen (2010:900) ett sådant område som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket. 
  
 Föreskrifter om tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 3 § Regeringen får meddela föreskrifter om kriterier för tätbebyggel- se och samlad bebyggelse. Sådana föreskrifter ska avse bebyggelse av en viss minsta omfattning och täthet eller mark som används eller kommer att användas för ett visst ändamål. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får därefter meddela föreskrifter om vilka geografiska områden som ut- gör tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 1.2Förslag till 
  
 lag om ändring i miljöbalken 
  
 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 2 § miljöbalken ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 kap. 
  
 2 § 
  
 Med avloppsvatten avses 
  
 1.spillvatten eller annan flytande orenlighet, 
  
 2.vatten som använts för kylning, 
  
 3. vatten som avleds för sådan 
  
 3. vatten som avleds för sådan 
  
 avvattning av mark inom detalj- 
  
 avvattning av mark inom en 
  
 plan som inte görs för en viss eller 
  
 detaljplan 
  
 eller 
  
 en 
  
 tätbebyggelse 
  
 vissa fastighetes räkning, eller 
  
 som inte görs för en viss eller 
  
 vissa fastigheters räkning, eller 
  
 4. vatten som avleds för avvattning av en begravningsplats. 
  
 I lagen (2018:000) om bety- 
  
 delsen 
  
 av 
  
 termerna 
  
 tätbebyggelse 
  
 och 
  
 samlad 
  
 bebyggelse finns 
  
 bestämmelser om vad som avses 
  
 med tätbebyggelse i första stycket 3. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 34 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3Förslag till 
  
 lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om ordningslagen (1993:1617) dels att det ska införas en ny paragraf, 1 kap. 3 §, av följande ly- 
  
 delse, 
  
 dels att 2 kap. 5 § och 3 kap. 1 och 6 §§ ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 3 § 
  
 I lagen (2018:000) om betydel- sen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestäm- melser om vad som avses med tät- bebyggelse i denna lag. 
  
 2kap. 
  
 5 § 
  
 Den som avser att inom ett 
  
 Den som avser att inom ett 
  
 område som redovisas i detaljplan 
  
 område som redovisas i detaljplan 
  
 anordna en sådan allmän sam- 
  
 eller inom en tätbebyggelse anord- 
  
 mankomst utomhus eller offent- 
  
 na en sådan allmän sammankomst 
  
 lig tillställning som det inte krävs 
  
 utomhus eller offentlig tillställ- 
  
 tillstånd för enligt 4 § skall anmäla 
  
 ning som det inte krävs tillstånd 
  
 detta. 
  
 för enligt 4 § ska anmäla detta. 
  
 Anmälningsskyldighet 
  
 gäller 
  
 Anmälningsskyldighet gäller 
  
 också för en allmän samman- 
  
 också för en allmän samman- 
  
 komst som anordnas 
  
 inomhus 
  
 komst som anordnas inomhus 
  
 inom ett område som redovisas i 
  
 inom ett område som redovisas i 
  
 detaljplan och för en offentlig 
  
 detaljplan eller inom en tätbebyg- 
  
 tillställning som anordnas ut- 
  
 gelse och för en offentlig till- 
  
 omhus utom detaljplanelagt om- 
  
 ställning som anordnas utomhus 
  
 råde, om det på grund av det 
  
 utanför sådana områden, om det 
  
 förväntade antalet 
  
 deltagare vid 
  
 på grund av det förväntade anta- 
  
 sammankomsten 
  
 eller 
  
 tillställ- 
  
 let deltagare vid sammankomsten 
  
 ningen finns risk 
  
 för 
  
 att 
  
 ord- 
  
 eller tillställningen finns risk för 
  
 35 
  
 Författningsförslag SOU 2017:64 
  
 ningen störs eller säkerheten 
  
 att ordningen störs eller säker- 
  
 äventyras vid den eller, som en 
  
 heten äventyras vid den eller, 
  
 direkt följd av den, i dess omedel- 
  
 som en direkt följd av den, i dess 
  
 bara omgivning eller för att tra- 
  
 omedelbara omgivning eller för 
  
 fiken störs. 
  
 att trafiken störs. 
  
 En allmän sammankomst som avses i 1 § första stycket 4 behö- ver inte anmälas, om den med hänsyn till det förväntade antalet del- tagare, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samt de anordningar som avses förekomma kan antas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. 
  
 Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för tra- fiken, får anordnaren befrias från anmälningsskyldigheten i fråga om allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar av visst slag. Ett beslut om befrielse får förenas med villkor. 
  
 3 kap. 
  
 1 §1 
  
 En offentlig plats inom detalj- 
  
 En offentlig plats inom detalj- 
  
 planelagt område får inte utan 
  
 planelagt område eller inom tät- 
  
 tillstånd av Polismyndigheten 
  
 bebyggelse får inte utan tillstånd 
  
 användas på ett sätt som inte 
  
 av Polismyndigheten användas på 
  
 stämmer överens med det ända- 
  
 ett sätt som inte stämmer över- 
  
 mål som platsen har upplåtits för 
  
 ens med det ändamål som platsen 
  
 eller som inte är allmänt veder- 
  
 har upplåtits för eller som inte är 
  
 taget. Tillstånd behövs dock inte, 
  
 allmänt vedertaget. Tillstånd be- 
  
 om platsen tas i anspråk endast 
  
 hövs dock inte, om platsen tas i 
  
 tillfälligt och i obetydlig omfatt- 
  
 anspråk endast tillfälligt och i 
  
 ning och utan att inkräkta på 
  
 obetydlig omfattning och utan 
  
 någon annans tillstånd. 
  
 att inkräkta på någon annans till- 
  
 stånd. 
  
 I fråga om allmänna vägar gäller kravet på Polismyndighetens tillstånd endast sådana åtgärder som inte är reglerade i väglagen (1971:948). 
  
 1 Senaste lydelse 2014:590. 
  
 36 
  
 SOU 2017:64 Författningsförslag 
  
 6 §2 
  
 Sprängning 
  
 och skjutning 
  
 Sprängning 
  
 och skjutning 
  
 med eldvapen får inte utan till- 
  
 med eldvapen får inte utan till- 
  
 stånd 
  
 av Polismyndigheten äga 
  
 stånd av 
  
 Polismyndigheten äga 
  
 rum inom område som omfattas 
  
 rum inom ett område som om- 
  
 av detaljplan. 
  
 fattas av detaljplan eller inom en 
  
 tätbebyggelse. 
  
 Förbudet gäller inte för sådan 
  
 sprängning och skjutning med eld- 
  
 vapen som sker på övnings- eller 
  
 skjutfält som hör till försvars- 
  
 makten. 
  
 Den som är under 18 år får 
  
 Den som är under 18 år får 
  
 inte utan tillstånd av Polismyn- 
  
 inte utan tillstånd av Polismyn- 
  
 digheten inom område som om- 
  
 digheten inom ett område som 
  
 fattas av detaljplan utomhus an- 
  
 omfattas av detaljplan eller inom 
  
 vända luft- eller fjädervapen med 
  
 en tätbebyggelse, utomhus använ- 
  
 vilka kulor, hagel eller andra pro- 
  
 da luft- eller fjädervapen med 
  
 jektiler kan skjutas ut. Detsamma 
  
 vilka kulor, hagel eller andra 
  
 gäller utanför sådant område, om 
  
 projektiler kan skjutas ut. Det- 
  
 inte 
  
 vapnet 
  
 används under 
  
 samma 
  
 gäller 
  
 utanför sådana 
  
 uppsikt av någon som har fyllt 20 
  
 områden, om inte vapnet an- 
  
 år. 
  
 vänds under uppsikt av någon 
  
 som har fyllt 20 år. 
  
 Skjutbanor som inte hör till försvarsmakten får användas endast efter tillstånd av Polismyndigheten. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utfö- rande och besiktning av skjutbana. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 2 Senaste lydelse 2014:590. 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 1.4Förslag till 
  
 lag om ändring i plan- och bygglagen (2010:900) 
  
 Härigenom föreskrivs3 att 1 kap. 4 §, 4 kap. 2, 34 och 42 §§, 9 kap. 2, 3,  
 5–8, 
  10, 11, 13, 39 och 40 §§, 11 kap. 22 och 23 §§ och 16 kap. 1 § plan- och bygglagen (2010:900) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 4 §4 
  
 I denna lag avses med 
  
 allmän plats: en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat om- råde som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov, 
  
 bebygga: att förse ett område med ett eller flera byggnadsverk, bebyggelse: en samling av byggnadsverk som inte enbart består av 
  
 andra anläggningar än byggnader, 
  
 byggherre: den som för egen räkning utför eller låter utföra pro-  
 jekterings-, 
  
 byggnads-, 
  rivnings- eller markarbeten, 
  
 byggnad: en varaktig konstruktion som består av tak eller av tak och väggar och som är varaktigt placerad på mark eller helt eller delvis under mark eller är varaktigt placerad på en viss plats i vatten samt är avsedd att vara konstruerad så att människor kan uppehålla sig i den, 
  
 byggnadsnämnden: den eller de nämnder som fullgör kommu- nens uppgifter enligt denna lag, 
  
 byggnadsverk: en byggnad eller annan anläggning, 
  
 byggprodukt: en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk, 
  
 exploateringsavtal: avtal om genomförande av en detaljplan och om medfinansieringsersättning mellan en kommun och en byggherre eller en fastighetsägare avseende mark som inte ägs av kommunen, 
  
 3Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i lydelsen enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/52/EU av den 16 april om ändring av direktiv 2011/92/EU om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. 
  
 4Senaste lydelse 2017:181. 
  
 38 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 dock inte avtal mellan en kommun och staten om utbyggnad av statlig transportinfrastruktur, 
  
 genomförandetiden: den tid för genomförandet av en detaljplan som ska bestämmas enligt 4 kap.  
 21–25 
  §§, 
  
 kvartersmark: mark som enligt en detaljplan inte ska vara allmän plats eller vattenområde, 
  
 markanvisning: ett avtal mellan en kommun och en byggherre som ger byggherren ensamrätt att under en begränsad tid och under givna villkor förhandla med kommunen om överlåtelse eller upplåtelse av ett visst av kommunen ägt markområde för bebyggande, 
  
 medfinansieringsersättning: ersättning som en byggherre eller en fastighetsägare i samband med genomförande av en detaljplan åtar sig att betala för en del av en kommuns kostnad för bidrag till byggande av en viss väg eller järnväg som staten eller ett landsting ansvarar för, 
  
 miljönämnden: den eller de nämnder som fullgör kommunens uppgifter på miljö- och hälsoskyddsområdet, 
  
 nybyggnad: uppförande av en ny byggnad eller flyttning av en tidi- gare uppförd byggnad till en ny plats, 
  
 ombyggnad: ändring av en byggnad som innebär att hela byggna- den eller en betydande och avgränsbar del av byggnaden påtagligt för- nyas, 
  
 omgivningsbuller: buller från flygplatser, industriell verksamhet, spårtrafik och vägar, 
  
 planläggning: arbetet med att ta fram en regionplan, en över- siktsplan, en detaljplan eller områdesbestämmelser, 
  
 samlad bebyggelse: områden som utgör samlad bebyggelse enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket lagen (2018:000) om betydelsen av ter- merna tätbebyggelse och samlad bebyggelse, 
  
 sammanhållen bebyggelse: bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark, 
  
 tillbyggnad: ändring av en byggnad som innebär en ökning av byggnadens volym, 
  
 tomt: ett område som inte är en allmän plats men som omfattar mark avsedd för en eller flera byggnader och mark som ligger i direkt 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 anslutning till byggnaderna och behövs för att byggnaderna ska kunna användas för avsett ändamål, 
  
 tätbebyggelse: områden som ut- gör tätbebyggelse enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och sam- lad bebyggelse, 
  
 underhåll: en eller flera åtgärder som vidtas i syfte att bibehålla eller återställa en byggnads konstruktion, funktion, användningssätt, utseende eller kulturhistoriska värde, och 
  
 ändring av en byggnad: en eller flera åtgärder som ändrar en byggnads konstruktion, funktion, användningssätt, utseende eller kulturhistoriska värde. 
  
 4 kap. 
  
 2 §5 
  
 Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vatten- områdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera 
  
 bebyggelsemiljöns utformning för 
  
 1. en ny sammanhållen bebyg- 
  
 1. en ny sammanhållen bebyg- 
  
 gelse, om det behövs med hänsyn 
  
 gelse, 
  
 till omfattningen av bygglovsplik- 
  
 tiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 ändras eller bevaras, om regler- 
  
 ändras eller bevaras, 
  
 ingen behöver ske i ett samman- 
  
 hang, 
  
 3. ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk, om byggnadsverket kräver bygglov eller är en annan byggnad än en 
  
 sådan som avses i 9 kap. 4 a §, och 
  
 a) byggnadsverkets använd- 
  
 a) byggnadsverket får en bety- 
  
 ning får betydande inverkan på 
  
 dande inverkan på omgivningen, 
  
 omgivningen eller om det råder 
  
 stor efterfrågan på området för be- 
  
 byggande, eller 
  
 5 Senaste lydelse 2015:235. 
  
 40 
  
 SOU 2017:64 Författningsförslag 
  
 b) om det råder stor efterfrågan 
  
 på området för bebyggande, eller 
  
 b) byggnadsverket placeras i 
  
 c) byggnadsverket placeras i 
  
 närheten av en verksamhet som 
  
 närheten av en verksamhet som 
  
 omfattas av lagen (1999:381) om 
  
 omfattas av lagen (1999:381) om 
  
 åtgärder för att förebygga och 
  
 åtgärder för att förebygga och 
  
 begränsa följderna av allvarliga 
  
 begränsa följderna av allvarliga 
  
 kemikalieolyckor, och 
  
 kemikalieolyckor, 
  
 4. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 4. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 lov vid nyetablering av en verk- 
  
 lov vid nyetablering av en verk- 
  
 samhet som omfattas av lagen 
  
 samhet som omfattas av lagen 
  
 om åtgärder för att förebygga 
  
 om åtgärder för att förebygga 
  
 och begränsa följderna av allvar- 
  
 och begränsa följderna av allvar- 
  
 liga kemikalieolyckor. 
  
 liga kemikalieolyckor, och 
  
 5. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 lov, om åtgärden kan antas med- 
  
 föra en betydande miljöpåverkan 
  
 på grund av att området är ian- 
  
 språktaget eller kan tas i anspråk 
  
 för 
  
 Trots första stycket 3 krävs det ingen detaljplan om byggnads- verket kan prövas i samband med 
  
 a)ett industriområde, 
  
 b)ett köpcentrum, en parke- ringsanläggning eller något annat projekt för sammanhållen bebygge- lse, 
  
 c)en skidbacke, en skidlift eller en linbana med tillhörande anlägg- ningar, 
  
 d)en hamn för fritidsbåtar, 
  
 e)ett hotellkomplex eller en fri- tidsby med tillhörande anlägg- ningar, utanför sammanhållen be- byggelse, 
  
 f)en permanent campingplats, 
  
 g)en nöjespark, eller 
  
 h)en djurpark. 
  
 Trots första stycket  
 1–3 
  krävs det ingen detaljplan om åtgärden kan prövas i samband med en 
  
 41 
  
 1. en verksamhet eller åtgärd som avses i 2 § första stycket 5  
 a–h, 
  
 2. en spårväg, eller 
  
 3. en tunnelbana. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan. 
  
 prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked och, i fråga om en ny sammanhållen bebyg- gelse, åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpå- verkan. 
  
 34 §6 
  
 Om genomförandet av planen kan antas få en betydande miljö- påverkan, ska redovisningen enligt 33 § första stycket 4 i fråga om miljökonsekvenserna ha det innehåll som följer av 6 kap. 12 § och 13 § första stycket miljöbalken. 
  
 Redovisningen ska också uppfylla kraven i 6 kap. 7 § första och andra styckena miljöbalken, om genomförandet av detaljplanen kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för 
  
 1. industriändamål, 
  
 2.ett köpcentrum, en parke- ringsanläggning eller något annat projekt för sammanhållen bebyg- gelse, 
  
 3.en skidbacke, skidlift eller lin- bana med tillhörande anlägg- ningar, 
  
 4.en hamn för fritidsbåtar, 
  
 5.ett hotellkomplex eller en fri- tidsby med tillhörande anläggning- ar, utanför sammanhållen bebyg- gelse, 
  
 6.en permanent campingsplats, 
  
 7.en nöjespark, 
  
 8.en djurpark, 
  
 9. en spårväg, eller 
  
 10. en tunnelbana. 
  
 6 Senaste lydelse 2012:444. 
  
 42 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 42 § 
  
 Med områdesbestämmelser får kommunen endast reglera 
  
 1.grunddragen för användningen av mark- och vattenområden för bebyggelse, fritidsanläggningar, kommunikationsleder och andra jäm- förliga ändamål, om det behövs för att säkerställa syftet med översiktsplanen eller för att tillgodose ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken, 
  
 2.användningen och utformningen av mark för gemensam an- vändning, 
  
 3.största tillåtna byggnads- eller bruksarean för fritidshus och storleken på tomter för sådana hus, 
  
 4. omfattningen av kraven på 
  
 4. omfattningen av kraven på 
  
 bygglov enligt det som anges i 
  
 bygglov enligt det som anges i 
  
 9 kap. 7 och 8 §§, rivningslov 
  
 9 kap. 7 och 8 §§, rivningslov en- 
  
 enligt 9 kap. 10 § första stycket 2 
  
 ligt 9 kap. 10 § första stycket 2 
  
 och marklov enligt 9 kap. 13 §, 
  
 och 3 och marklov enligt 9 kap. 
  
 och 
  
 11 § första stycket och 13 §, och 
  
 5. placering, utformning och utförande av byggnadsverk och tom- ter och i samband med det bestämma 
  
 a)om vegetation och markytans utformning och höjdläge inom sådana områden som avses i 9 kap. 13 § 1, 
  
 b)om skyddsanordningar för att motverka sådana störningar från omgivningen som avses i 12 § 1, och 
  
 c)i frågor som avses i 16 § 2, 4 och 5. 
  
 I samband med en reglering enligt första stycket 2 eller 5 får kommunen även reglera skydd för sådana särskilt värdefulla bygg- nadsverk, tomter och bebyggelseområden som avses i 2 kap. 6 § tredje stycket och 8 kap. 13 § samt för sådan mark för gemensam användning som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt. 
  
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 9 kap. 
  
 2 § 
  
 Det krävs bygglov för 
  
 1.nybyggnad, 
  
 2.tillbyggnad, och 
  
 3.annan ändring av en byggnad än tillbyggnad, om ändringen innebär att 
  
 a) byggnaden helt eller delvis tas i anspråk eller inreds för ett vä- sentligen annat ändamål än det som byggnaden senast har använts för eller enligt senast beviljade bygglov har anpassats till utan att den avsedda användningen kommit till stånd, 
  
 b) det i byggnaden inreds någon ytterligare bostad eller någon ytterligare lokal för handel, hantverk eller industri, eller 
  
 c) byggnaden byter färg, fasadbeklädnad eller taktäcknings- material eller byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt. 
  
 Första stycket 3 c gäller bara om byggnaden ligger i ett om- råde som omfattas av en detalj- plan. 
  
 Första stycket 3 c gäller bara om byggnaden ligger i ett områ- de som omfattas av en detaljplan eller inom en tätbebyggelse. 
  
 3 §7 
  
 Trots 2 § första stycket 1, 2 
  
 Trots 2 § första stycket 1, 2 
  
 och 3 b krävs det inte bygglov för 
  
 och 3 b krävs det inte bygglov för 
  
 en ekonomibyggnad för jord- 
  
 en ekonomibyggnad för jord- 
  
 bruk, skogsbruk eller annan lik- 
  
 bruk, skogsbruk eller annan lik- 
  
 nande näring, om åtgärden vidtas 
  
 nande näring, om åtgärden vidtas 
  
 i ett område som inte omfattas av 
  
 utanför områden med detaljplan 
  
 en detaljplan. 
  
 eller tätbebyggelse. 
  
 5 §8 
  
 För en- och tvåbostadshus och 
  
 För en- och tvåbostadshus och 
  
 tillhörande 
  
 komplementbyggna- 
  
 tillhörande 
  
 komplementbyggna- 
  
 der inom ett område med detalj- 
  
 der inom ett område med detalj- 
  
 plan krävs 
  
 det, 
  
 trots 
  
 2 §, 
  
 inte 
  
 plan eller tätbebyggelse krävs det, 
  
 bygglov för 
  
 att 
  
 färga 
  
 om, 
  
 byta 
  
 trots 2 §, 
  
 inte bygglov för att 
  
 7Senaste lydelse 2011:335. 
  
 8Senaste lydelse 2017:424. 
  
 44 
  
 För en- och tvåbostadshus inom ett område med detaljplan eller tätbebyggelse krävs det, trots 2 §, inte bygglov för en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande bygg- nadsdel, om den inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter. En åtgärd som avses i första stycket får vidtas närmare gränsen än 4,5 meter, om de grannar som berörs medger det. 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 fasadbeklädnad eller byta taktäck- ningsmaterial, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär. 
  
 Första stycket gäller inte om kommunen enligt 8 § första stycket 6 har bestämt att åtgär- den kräver bygglov. 
  
 färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial, om åtgärden inte väsentligt änd- rar byggnadens eller områdets karaktär. 
  
 Första stycket gäller inte om kommunen enligt 8 § första stycket 6 eller 7 har bestämt att åtgärden kräver bygglov. 
  
 5 a §9 För en- och tvåbostadshus 
  
 inom ett område med detaljplan krävs det, trots 2 §, inte bygglov för en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstick- ande byggnadsdel, om den inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter. En åtgärd som avses i första stycket får vidtas närmare gränsen än 4,5 meter, om de grannar som berörs medger det. 
  
 Första stycket gäller inte om 
  
 1.kommunen enligt 8 § första stycket 8 har bestämt att åtgär- den kräver bygglov, eller 
  
 2.åtgärden vidtas på en byggnad eller inom ett bebyggelseom- råde som avses i 8 kap. 13 §. 
  
 6 §10 
  
 För en- och tvåbostadshus och 
  
 För en- och tvåbostadshus och 
  
 tillhörande komplementbyggna- 
  
 tillhörande komplementbyggna- 
  
 der, murar och plank utanför ett 
  
 der, murar och plank utanför 
  
 område med detaljplan krävs det, 
  
 områden 
  
 med detaljplan 
  
 eller 
  
 trots 2 § och föreskrifter som har 
  
 samlad bebyggelse krävs det, trots 
  
 meddelats med stöd av 16 kap. 
  
 2 § och 
  
 föreskrifter som 
  
 har 
  
 9Senaste lydelse 2017:424. 
  
 10Senaste lydelse 2014:900. 
  
 45 
  
 Författningsförslag SOU 2017:64 
  
 7 §, inte bygglov för att 
  
 meddelats med stöd av 16 kap. 
  
 7 §, inte bygglov för att 
  
 1.göra en liten tillbyggnad, om åtgärden inte vidtas närmare grän- sen än 4,5 meter, eller 
  
 2.uppföra en komplementbyggnad, en mur eller ett plank i omedelbar närhet av bostadshuset, om åtgärden inte vidtas närmare gränsen än 4,5 meter. 
  
 En åtgärd som avses i 1 eller 2 får vidtas närmare gränsen än 4,5 meter, om de grannar som berörs medger det. 
  
 Första och andra styckena gäl- ler inte om kommunen enligt 8 § första stycket 3 har bestämt att åtgärden kräver bygglov eller om åtgärden vidtas inom en samman- hållen bebyggelse och bygglov be- hövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen. 
  
 Första och andra styckena gäl- ler inte om kommunen enligt 8 § första stycket 3 har bestämt att åtgärden kräver bygglov. 
  
 6 a §11 
  
 För andra byggnader än så- 
  
 För andra byggnader än såd- 
  
 dana som avses i 5 § inom ett 
  
 ana som avses i 5 § inom ett 
  
 område med detaljplan krävs det, 
  
 område med detaljplan eller tät- 
  
 trots 2 §, inte bygglov för att fär- 
  
 bebyggelse krävs det, trots 2 §, inte 
  
 ga om, byta fasadbeklädnad eller 
  
 bygglov för att färga om, byta 
  
 byta taktäckningsmaterial på 
  
 fasadbeklädnad eller byta tak- 
  
 fasad eller tak som vetter mot 
  
 täckningsmaterial på fasad eller 
  
 kringbyggd gård. 
  
 tak som vetter mot kringbyggd 
  
 gård. 
  
 Första stycket gäller inte om 
  
 Första stycket gäller inte om 
  
 1. kommunen enligt 8 § för- 
  
 1. kommunen enligt 8 § första 
  
 sta stycket 6 har bestämt att åt- 
  
 stycket 6 eller 7 har bestämt att 
  
 gärden kräver bygglov, eller 
  
 åtgärden kräver bygglov, eller 
  
 2. åtgärden vidtas på en byggnad eller inom ett bebyggelseom- råde som avses i 8 kap. 13 §. 
  
 11 Senaste lydelse 2017:424. 
  
 46 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 7 § 
  
 I den omfattning som kommunen med stöd av 4 kap. 15 eller 42 § har bestämt ska gälla som undantag från kravet på bygglov krävs det, trots 2 §, inte bygglov för att 
  
 1.inom ett område med detaljplan, genomföra en åtgärd på det sätt och under den tid som kommunen har bestämt i planen, eller 
  
 2.inom ett område som omfattas av områdesbestämmelser på det sätt som kommunen har bestämt i områdesbestämmelserna 
  
 a) vidta en åtgärd som avser en komplementbyggnad, b) göra en liten tillbyggnad, 
  
 c) göra en tillbyggnad till eller annan ändring av en industri- byggnad, eller 
  
 d) vidta en åtgärd som avser ett enkelt fritidshus, en kolonistuga eller annan liknande byggnad. 
  
 För att inom en sammanhållen 
  
 För att inom en samlad be- 
  
 bebyggelse vidta en åtgärd som 
  
 byggelse vidta en åtgärd som 
  
 avses i första stycket 2 a eller b 
  
 avses i första stycket 2 a eller b 
  
 krävs medgivande från berörda 
  
 krävs medgivande från berörda 
  
 grannar för att åtgärden ska få 
  
 grannar för att åtgärden ska få 
  
 vidtas utan bygglov, om ett sådant 
  
 vidtas utan bygglov. 
  
 medgivande behövs med hänsyn 
  
 till omfattningen av byggnadsverk 
  
 i bebyggelsen. 
  
 Första och andra styckena gäller inte om en bygglovsprövning är nödvändig för att tillvarata grannars intressen eller allmänna in- tressen. 
  
 8 §12 
  
 Utöver det som följer av  
 2–7 
  §§ krävs det bygglov i den ut- sträckning som framgår av 
  
 1.föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 §, 
  
 2.det som kommunen för ett område som utgör en värdefull 
  
 miljö 
  
 a) i en detaljplan har bestämt för att vidta en åtgärd som avses i 4 § första stycket 3 eller 4  
 Henryc §§, 
  
 12 Senaste lydelse 2017:424. 
  
 47 
  
 1. inom ett område med de- taljplan om kommunen inte har bestämt något annat i planen, 
  
 2. inom ett område med tätbe- byggelse, om kommunen inte har bestämt något annat i områdes- bestämmelser, och 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 b)i en detaljplan eller områdesbestämmelser har bestämt för att underhålla eller ändra ett byggnadsverk eller bebyggelseområde som avses i 8 kap. 13 §, 
  
 c)i områdesbestämmelser har bestämt för att i området byta en byggnads färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller vidta 
  
 någon annan åtgärd som avsevärt påverkar byggnadens yttre utse- ende, 
  
 3. det som kommunen i om- 
  
 3. det som kommunen i om- 
  
 rådesbestämmelser har bestämt 
  
 rådesbestämmelser har bestämt 
  
 för att utanför en sammanhållen 
  
 för att utanför en samlad bebyg- 
  
 bebyggelse vidta åtgärder som 
  
 gelse vidta åtgärder som avses i 
  
 avses i 6 § första stycket 1 och 2, 
  
 6 § första stycket 1 och 2, 
  
 4.det som kommunen i områdesbestämmelser har bestämt i fråga om ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller liknande näring, 
  
 5.det som kommunen i en detaljplan eller områdesbestämmelser har bestämt för att anordna eller väsentligt ändra anläggningar för sådana grundvattentäkter som avses i 11 kap. 11 § 1 miljöbalken. 
  
 6.det som kommunen i en detaljplan har bestämt för att i området färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial, 
  
 7.det som kommunen i områdesbestämmelser har bestämt för att i området byta en byggnads färg, fasadbeklädnad eller taktäck- ningsmaterial eller vidta någon annan åtgärd som avsevärt påverkar byggnadens yttre utseende, 
  
 8.det som kommunen i en detaljplan har bestämt i fråga om en sådan tillbyggnad som avses i 5 a §. 
  
 Första stycket 4 och 5 gäller endast om det finns särskilda skäl för en bygglovsprövning. 
  
 10 § 
  
 Det krävs rivningslov för att riva en byggnad eller en del av en byggnad 
  
 1. inom ett område med de- taljplan, om kommunen inte har bestämt något annat i planen, och 
  
 48 
  
 Det krävs marklov för schakt- ning, fyllning, trädfällning och skogsplantering utanför områ- den med detaljplan eller tätbebyg- gelse, om 
  
 SOU 2017:64 Författningsförslag 
  
 2. utanför ett område med 
  
 3. utanför sådana områden, om 
  
 detaljplan, om kommunen i om- 
  
 kommunen i 
  
 områdesbestäm- 
  
 rådesbestämmelser har bestämt 
  
 melser har bestämt att ett riv- 
  
 att ett rivningslov krävs. 
  
 ningslov krävs. 
  
 Det krävs dock inte rivningslov, om byggnaden eller byggnads- delen får uppföras utan bygglov och kommunen i detaljplanen eller områdesbestämmelserna inte har bestämt att det krävs rivningslov. 
  
 11 §13 
  
 Det krävs marklov för schakt- 
  
 Det krävs marklov för schakt- 
  
 ning eller fyllning som inom ett 
  
 ning eller fyllning som inom ett 
  
 område med detaljplan avsevärt 
  
 område med detaljplan eller tät- 
  
 ändrar höjdläget inom en tomt 
  
 bebyggelse avsevärt ändrar höjd- 
  
 eller för mark inom en allmän 
  
 läget inom en tomt eller för mark 
  
 plats, om inte kommunen har 
  
 inom en allmän plats, om inte 
  
 bestämt annat i detaljplanen. 
  
 kommunen har bestämt något 
  
 annat i detaljplanen eller i områ- 
  
 desbestämmelser. 
  
 Om ett visst höjdläge för markytan är bestämt i detaljplanen, krävs det trots första stycket inte marklov för att höja eller sänka markytan till den nivån. 
  
 13 § Det krävs marklov för schakt- 
  
 ning, fyllning, trädfällning och skogsplantering i ett område utanför detaljplan, om 
  
 1.åtgärden ska genomföras i ett område som är avsett för bebyg- gelse eller i närheten av en befintlig eller planerad anläggning för totalförsvaret, statlig flygplats, annan flygplats för allmänt bruk, kärn- reaktor, annan kärnenergianläggning eller annan anläggning som krä- ver ett skydds- eller säkerhetsområde, och 
  
 2.kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att det krävs sådant marklov i området. 
  
 13 Senaste lydelse 2014:900. 
  
 49 
  
 2. en upplysning om att för- handsbeskedet inte innebär att åtgärden får påbörjas, 
  
 3. de villkor som behövs för att förhandsbeskedet ska vara förenligt med de förutsättningar som gäller för den kommande bygglovsprövningen, och 
  
 4. skälen för att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, om denna ska vid- tas inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 och som inte omfattas av en detaljplan. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 39 § 
  
 Ett förhandsbesked som innebär att en åtgärd kan tillåtas ska inne- hålla 
  
 1. en upplysning om att förhandsbeskedet endast gäller om bygg- lov för åtgärden söks inom två år efter det att beslutet om förhands- besked vann laga kraft, 
  
 2. en upplysning om att för- handsbeskedet inte innebär att åtgärden får påbörjas, och 
  
 3. de villkor som behövs för att förhandsbeskedet ska vara förenligt med de förutsättningar som gäller för den kommande bygglovsprövningen. 
  
 40 §14 
  
 Av ett bygglov, rivningslov eller marklov ska det framgå 
  
 1.vilken giltighetstid lovet har, 
  
 2.om det ska finnas någon som är kontrollansvarig och i så fall vem eller vilka som är kontrollansvariga, och 
  
 3.att lovet inte innebär en rätt att påbörja den sökta åtgärden förrän byggnadsnämnden har gett startbesked enligt 10 kap. 
  
 Lovet ska också innehålla de villkor och upplysningar som följer av 23, 36, 37 eller 38 § eller behövs i övrigt. 
  
 Om ett bygglov avser nybyggnad eller tillbyggnad av en bo- stadsbyggnad utanför ett område med detaljplan ska det, om det inte kan anses obehövligt med hänsyn till bullersituationen, även framgå beräknade värden för omgivningsbuller vid bostadsbyggna- dens fasad och vid en uteplats om en sådan ska anordnas i anslut- ning till byggnaden. 
  
 14 Senaste lydelse 2014:902. 
  
 50 
  
 51 
  
 Byggnadsnämnden får föreläg- ga ägaren av en fastighet eller en byggnad att anordna stängsel eller ändra utfart eller annan utgång mot gator eller vägar, om det be- hövs med hänsyn till trafiksäker- heten. Detta gäller dock inte sådan anslutning till allmän väg som avses i 40 § väglagen (1971:948). 
  
 SOU 2017:64 Författningsförslag 
  
 Om den sökta åtgärden ska vidtas inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 och som inte omfattas av en detaljplan, så ska även skälen för att åtgärden inte kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan framgå. 
  
 11 kap. 
  
 22 § 
  
 Om ett byggnadsverk inom 
  
 Om ett byggnadsverk inne- 
  
 ett område med detaljplan inne- 
  
 bär stora olägenheter för trafik- 
  
 bär stora olägenheter för trafik- 
  
 säkerheten på grund av att för- 
  
 säkerheten på grund av att för- 
  
 hållandena har ändrats, får bygg- 
  
 hållandena har ändrats, får bygg- 
  
 nadsnämnden förelägga ägaren 
  
 nadsnämnden förelägga ägaren 
  
 att ta bort byggnadsverket eller 
  
 att ta bort byggnadsverket eller 
  
 att vidta någon annan åtgärd 
  
 att vidta någon annan åtgärd 
  
 med det som avhjälper eller 
  
 med det som avhjälper eller 
  
 minskar olägenheterna. 
  
 minskar olägenheterna. 
  
 Om byggnadsverket är en byggnad, får ett föreläggande att ta bort eller flytta byggnaden meddelas endast om byggnaden kan flyttas utan svårighet eller har ett ringa värde. 
  
 Första och andra styckena gäl- ler inte sådana byggnadsverk som avses i 52 § väglagen (1971:948). 
  
 23 § Byggnadsnämnden får före- 
  
 lägga ägaren av en fastighet eller en byggnad inom ett område med detaljplan att anordna stängsel eller ändra utfart eller annan utgång mot gator eller vägar, om det behövs med hänsyn till trafiksäkerheten. 
  
 Författningsförslag SOU 2017:64 
  
 16 kap. 
  
 1 §15 Regeringen får meddela föreskrifter om 
  
 1. att kommunen ska skicka beslut enligt 3 kap. 27 § om över- siktsplanens aktualitet till myndigheter, kommuner och andra berörda, 
  
 2. när genomförandet av en 
  
 2. i vilka fall genomförandet 
  
 detaljplan på grund av en sådan 
  
 av en detaljplan på grund av en 
  
 användning som avses i 4 kap. 
  
 sådan användning som avses i 
  
 34 § andra stycket kan antas 
  
 4 kap. 34 § andra stycket kan an- 
  
 medföra en betydande miljöpå- 
  
 tas medföra en betydande miljö- 
  
 verkan, och 
  
 påverkan, 
  
 3. i vilka fall en åtgärd som 
  
 avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 
  
 kan antas medföra en betydande 
  
 miljöpåverkan, 
  
 4. att vissa slag av åtgärder som 
  
 avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 
  
 ska eller inte ska antas medföra en 
  
 betydande miljöpåverkan, och 
  
 3. undantag från kommunens 
  
 5. undantag från kommunens 
  
 skyldighet enligt 5 kap. 32 eller 
  
 skyldighet enligt 5 kap. 32 eller 
  
 39 § att skicka handlingar om 
  
 39 § att skicka handlingar om 
  
 detaljplaner eller områdesbestäm- 
  
 detaljplaner eller områdesbestäm- 
  
 melser till länsstyrelsen. 
  
 melser till länsstyrelsen. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2019 i fråga om 4 kap. 
  
 2och 34 §§, 9 kap. 39 och 40 §§ samt 16 kap. 1 § och i övrigt den 
  
 1juli 2019. 
  
 2.Bestämmelserna i 4 kap. 2 och 34 §§ och 9 kap. 39 och 40 §§ ska inte tillämpas på ärenden om detaljplan, bygglov eller förhands- besked som har påbörjats före den 1 januari 2019. 
  
 3.Bestämmelserna i 9 kap. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11 och 13 §§ ska inte tillämpas på åtgärder som har påbörjats före den 1 juli 2019. 
  
 15 Senaste lydelse 2011:335. 
  
 52 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.5Förslag till 
  
 förordning om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 1 § Förordningen är meddelad med stöd av 3 § lagen (2018:000) om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse i fråga om  
 4–6 
  §§ och med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga bestämmelser. 
  
 Tillämpningsområde 
  
 2 § Med tätbebyggelse avses i plan- och byggförordningen (2011:338) ett sådant område som följer av föreskrifter som har med- delats med stöd av 6 §. 
  
 3 § Med samlad bebyggelse avses i 
  
 1.förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd, 
  
 2.plan- och byggförordningen (2011:338), och 
  
 3.miljöprövningsförordningen (2013:251), 
  
 ett sådant område som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 6 §. 
  
 Kriterier för tätbebyggelse 
  
 4 § Med tätbebyggelse avses ett område som 
  
 1.enligt fastighetskartan eller fastighetsregistrets byggnadsdel lig- ger inom 75 meter från en bostad eller inom 150 meter från en bygg- nad som används för ett annat ändamål än bostad (byggnadsområde) och som direkt eller via ett annat byggnadsområde berör ytterligare minst 49 sådana områden, 
  
 2.berör ett sådant område med tätbebyggelse som avses i punk- ten 1 och som enligt fastighetskartan utgör 
  
 a) en ospecificerad bebyggelse, b) en låg bebyggelse, 
  
 c) en hög bebyggelse, 
  
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 d)en sluten bebyggelse, 
  
 e)ett industriområde, 
  
 f)ett torg, 
  
 g)en begravningsplats, 
  
 h)ett anläggningsområde, som inte utgör en plantskola, en frö- plantage, en golfbana, en skjutbana, en täkt eller ett rengärde, 
  
 i)en idrottsplan, som inte utgör en golfbana eller motionsanlägg- ning, eller 
  
 j)en start- och landningsbana, eller 
  
 3. är ett område vars area understiger 2 hektar och som helt eller till övervägande del ligger inom ett sådant område med tätbebyg- gelse som avses i punkten 1 eller 2. 
  
 Trots första stycket 1 ska en byggnad inte anses ha ett byggnads- område om byggnaden 
  
 1.utgör en komplementbyggnad vars area är 25 kvadratmeter eller mindre, eller 
  
 2.är markerad som avregistrerad enligt fastighetsregistrets bygg- nadsdel. 
  
 Vid tillämpningen av första stycket 1 ska 
  
 1.en byggnad anses ha ett byggnadsområde även om den är mar- kerad som planerad i fastighetsregistrets byggnadsdel, och 
  
 2.de delar av ett byggnadsområde som enligt fastighetskartan ut- gör en vattenyta anses utgöra en tätbebyggelse bara om en byggnad är belägen inom denna vattenyta. 
  
 Kriterier för samlad bebyggelse 
  
 5 § Med samlad bebyggelse avses ett område som 
  
 1.enligt fastighetskartan eller fastighetsregistrets byggnadsdel ligger inom 75 meter från en bostad eller inom 150 meter från en byggnad som används för ett annat ändamål än bostad (byggnadsom- råde) och som direkt eller via ett annat byggnadsområde berör ytter- ligare minst 19 sådana områden, 
  
 2.berör ett sådant område med samlad bebyggelse som avses i punkten 1 och som enligt fastighetskartan utgör 
  
 a) en ospecificerad bebyggelse, b) en låg bebyggelse, 
  
 c) en hög bebyggelse, 
  
 54 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 d)en sluten bebyggelse, 
  
 e)ett industriområde, 
  
 f)ett torg, 
  
 g)en begravningsplats, 
  
 h)ett anläggningsområde som inte utgör en plantskola, en frö- plantage, en golfbana, en skjutbana, en täkt eller ett rengärde, 
  
 i)en idrottsplan, som inte utgör en golfbana eller motions- anläggning, eller 
  
 j)en start- och landningsbana, eller 
  
 3. är ett område vars area understiger 2 hektar och som helt eller till övervägande del ligger inom ett sådant område med samlad bebyggelse som avses i punkten 1 eller 2. 
  
 Trots första stycket 1 ska en byggnad inte anses ha ett bygg- nadsområde om byggnaden 
  
 1.utgör en komplementbyggnad, vars area är 25 kvadratmeter eller mindre, eller 
  
 2.är markerad som avregistrerad enligt fastighetsregistrets bygg- nadsdel. 
  
 Vid tillämpningen av första stycket 1 ska 
  
 1.en byggnad anses ha ett byggnadsområde även om den är markerad som planerad i fastighetsregistrets byggnadsdel, och 
  
 2.de delar av ett byggnadsområde som enligt fastighetskartan utgör en vattenyta anses utgöra en samlad bebyggelse bara om en byggnad är belägen inom denna vattenyta. 
  
 Föreskrifter om tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 6 § Länsstyrelsen får efter att ha gett 
  
 1.Polismyndigheten, 
  
 2.Försvarsmakten, 
  
 3.Trafikverket, 
  
 4.länsstyrelserna i angränsande län, och 
  
 5.kommunerna i länet, 
  
 tillfälle att yttra sig, meddela föreskrifter om vilka geografiska områden som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse enligt kriterierna i 4 och 5 §§. 
  
 Om det finns särskilda skäl får länsstyrelsen göra undantag från dessa kriterier. 
  
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 Karta över tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 7 § Länsstyrelsen ska redovisa på en karta vilka områden i länet som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse enligt föreskrifter meddelade med stöd av 6 §. Kartan ska uppdateras årligen. 
  
 Underlag till kartan 
  
 8 § Statistiska centralbyrån ska senast den 15 januari varje år förse länsstyrelsen med en karta över de områden som avser tätbebyg- gelse och samlad bebyggelse enligt kriterierna i 4 och 5 §§. 
  
 Underrättelse om beslut om föreskrifter 
  
 9 § När ett beslut om föreskrifter med stöd av 6 § meddelas eller ett tidigare beslut ändras eller upphävs ska beslutet inom två veckor kungöras på det sätt som är föreskrivet för författningar i allmän- het. En kungörelse om beslutet ska också införas i ortstidning. 
  
 Kartan över tätbebyggelse och samlad bebyggelse ska göras tillgänglig på länsstyrelsens webbplats. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 56 
  
 Om det i en kommun finns samlad bebyggelse som inte om- fattas av detaljplan, får kommu- nen, om särskilda skäl föranle- der det, föreskriva att en bestämmelse som avses i 37, 39 eller 40 § första stycket 2 ska gälla även sådant område med samlad bebyggelse. 
  
 I lagen (2018:000) om betydel- sen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestäm- melser om vad som avses med samlad bebyggelse i första stycket. 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.6Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd 
  
 Härigenom föreskrivs att 42 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 42 § Om det i en kommun finns 
  
 tätbebyggt område som inte om- fattas av detaljplan, får kommu- nen, om särskilda skäl föranle- der det, föreskriva att en be- stämmelse som avses i 37 eller 40 § första stycket 2 skall gälla även sådant tätbebyggt område. 
  
 1.Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 2.Föreskrifter som en kommun med stöd av 42 § i den äldre lydelsen har beslutat före ikraftträdandet gäller fortfarande. 
  
 57 
  
 I områden som omfattas av en detaljplan eller inom en tät- bebyggelse krävs det bygglov för att sätta upp, flytta eller väsent- ligt ändra en skylt. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 1.7Förslag till 
  
 förordning om ändring i plan- 
  
 och byggförordningen (2011:338) 
  
 Härigenom föreskrivs16 i fråga om plan- och byggförordningen (2011:338) 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf, 2 kap. 5 a §, av följande lydelse, 
  
 dels att 6 kap. 3, 3 a och 6 §§ ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 5 a § 
  
 När byggnadsnämnden prövar om en detaljplan behövs till följd av att någon avser att vidta en åtgärd inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 plan- och bygglagen (2010:900), ska byggnadsnämnden vid sin bedöm- ning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan tillämpa kriterierna i bilaga 2 till förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar. 
  
 6 kap. 
  
 3 §17 I områden som omfattas av 
  
 en detaljplan krävs det bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra en skylt. 
  
 16Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i lydelsen enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/52/EU av den 16 april om ändring av direktiv 2011/92/EU om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. 
  
 17Senaste lydelse 2017:102. 
  
 58 
  
 I områden som omfattas av en detaljplan eller inom en tätbeby- ggelse krävs det bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra en ljusanordning om 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 Trots första stycket krävs det inte bygglov för 
  
 1.en skylt vars area är högst 1,0 kvadratmeter, 
  
 2.en skylt för ett tillfälligt evenemang, om skylten är uppsatt under högst fyra veckor, 
  
 3.en orienteringstavla vars area är högst 2,0 kvadratmeter, 
  
 4.en skylt inomhus, 
  
 5.valreklam i samband med val till riksdagen, landstingsfullmäk- tige, kommunfullmäktige, Europaparlamentet eller Sametinget, eller 
  
 isamband med folkomröstning, 
  
 6.en nationsflagga, flagga med kommunvapen eller liknande, 
  
 7.ett vägmärke, en tilläggstavla eller annan anordning för anvis- ning av trafik enligt vägmärkesförordningen (2007:90), och 
  
 8.ett sjövägmärke eller en säkerhetsanordning för sjöfarten en- ligt sjötrafikförordningen (1986:300). 
  
 Andra stycket 1 och 3 gäller inte om skylten eller orienteringstav- lan placeras på eller i anslutning till en sådan byggnad eller inom ett sådant bebyggelseområde som avses i 8 kap. 13 § plan- och bygg- lagen (2010:900). 
  
 3 a §18 I områden som omfattas av en 
  
 detaljplan krävs det bygglov för att sätta upp, flytta eller väsent- ligt ändra en ljusanordning om 
  
 1.den avsedda användningen av anordningen kan ha betydande inverkan på omgivningen, eller 
  
 2.anordningen placeras på eller i anslutning till en sådan bygg- nad eller inom ett sådant bebyggelseområde som avses i 8 kap. 13 § plan- och bygglagen. 
  
 6 § Kravet på anmälan enligt 5 § gäller inte 
  
 1. rivning av en byggnad eller en del av en byggnad som är 
  
 a)en komplementbyggnad, 
  
 b)ett sådant skärmtak eller en sådan tillbyggnad som avses i 9 kap. 4 eller 6 § plan- och bygglagen (2010:900), eller 
  
 18 Senaste lydelse 2017:102. 
  
 59 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2017:64 
  
 c) en ekonomibyggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring, 
  
 2.annan åtgärd än rivning som rör en ekonomibyggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring inom ett område som inte omfattas av en detaljplan, 
  
 3.åtgärd som avses i 5 § första stycket 3, 4, 5 eller 6 i fråga om en byggnad eller tomt som tillhör staten eller ett landsting, 
  
 4.åtgärd som rör en sådan byggnad eller annan anläggning som är avsedd för totalförsvaret och som är av hemlig natur, 
  
 5. åtgärd 
  
 som 
  
 avses 
  
 i 5 § 
  
 5. åtgärd som 
  
 avses i 5 § 
  
 första stycket 10, 12 eller 13, om 
  
 första stycket 10, 12 eller 13, om 
  
 åtgärden vidtas utanför ett om- 
  
 åtgärden vidtas utanför områden 
  
 råde med detaljplan och utanför 
  
 med 
  
 detaljplan 
  
 eller 
  
 samlad 
  
 en sammanhållen bebyggelse där 
  
 bebyggelse, och 
  
 anmälan behövs med hänsyn till 
  
 omfattningen 
  
 av byggnadsverk i 
  
 bebyggelsen, och 
  
 6. åtgärd som avses i 5 § första stycket 3 i fråga om 
  
 a) en sådan komplementbygg- 
  
 a) en sådan komplementbygg- 
  
 nad, 
  
 tillbyggnad 
  
 eller takkupa 
  
 nad, 
  
 tillbyggnad 
  
 eller 
  
 takkupa 
  
 som avses i 5 § första stycket 10, 
  
 som avses i 5 § första stycket 10, 
  
 12 och 13, om åtgärden vidtas 
  
 12 och 13, om åtgärden vidtas 
  
 utanför ett område med detaljplan 
  
 utanför områden med detaljplan 
  
 och 
  
 utanför 
  
 en 
  
 sammanhållen 
  
 eller samlad bebyggelse, eller 
  
 bebyggelse där anmälan 
  
 behövs 
  
 med hänsyn till omfattningen av 
  
 byggnadsverk i bebyggelsen, eller 
  
 b) en sådan komplementbyggnad eller tillbyggnad som avses i 9 kap. 6 § plan- och bygglagen 
  
 1.Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2019 i fråga om 2 kap. 5 a § och i övrigt den 1 juli 2019. 
  
 2.Bestämmelsen i 2 kap. 5 a § ska inte tillämpas på ärenden om bygglov eller förhandsbesked som har påbörjas före den 1 januari 2019. 
  
 3.Bestämmelserna i 6 kap. 3, 3 a, och 6 §§ ska inte tillämpas på åtgärder som har påbörjats före den 1 juli 2019. 
  
 60 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningsförslag 
  
 1.8Förslag till 
  
 förordning om ändring 
  
 i miljöprövningsförordningen (2013:251) 
  
 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 6 § och 14 kap. 17 § miljöpröv- ningsförordningen (2013:251) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 6 § 
  
 Anmälningsplikt C och verksamhetskod 10.50 gäller för anlägg- ning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra 
  
 jordarter 
  
 1. inom område som omfat- 
  
 1. inom område som omfat- 
  
 tas av detaljplan eller områdes- 
  
 tas av detaljplan eller områdes- 
  
 bestämmelser, eller 
  
 bestämmelser, 
  
 2. utanför område som omfattas 
  
 2. inom samlad bebyggelse, eller 
  
 av detaljplan eller områdesbestäm- 
  
 melser, om verksamheten bedrivs 
  
 på samma plats under en längre 
  
 tid än trettio kalenderdagar under 
  
 en tolvmånadersperiod 
  
 3. inom övriga områden, om 
  
 verksamheten bedrivs på samma 
  
 plats under en längre tid än 
  
 30 kalenderdagar under en tolv- 
  
 månadersperiod. 
  
 I lagen (2018:000) om betydel- 
  
 sen av termerna tätbebyggelse och 
  
 samlad bebyggelse finns bestäm- 
  
 melser om vad som avses med 
  
 samlad bebyggelse i första stycket 2. 
  
 61 
  
 Författningsförslag SOU 2017:64 
  
 14 kap. 
  
 17 §19 
  
 Anmälningsplikt C och verksamhetskod 26.150 gäller för asfalt- 
  
 verk eller oljegrusverk 
  
 1. som ställs upp inom områ- 
  
 1. som ställs upp inom områ- 
  
 de med detaljplan eller områdes- 
  
 de med detaljplan eller områdes- 
  
 bestämmelser, eller 
  
 bestämmelser, 
  
 2. som ställs upp utanför om- 
  
 2. som ställs upp inom samlad 
  
 råde med detaljplan eller områdes- 
  
 bebyggelse, eller 
  
 bestämmelser i mer än 90 kalender- 
  
 dagar under en tolvmånaders- 
  
 period. 
  
 3. som ställs upp inom övriga 
  
 områden i mer än 90 kalender- 
  
 dagar under en tolvmånaders- 
  
 period. 
  
 I lagen (2018:000) om betydel- 
  
 sen av termerna tätbebyggelse och 
  
 samlad bebyggelse finns bestäm- 
  
 melser om vad som avses med 
  
 samlad bebyggelse i första stycket 2. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2019. 
  
 19 Senaste lydelse 2016:1188. 
  
 62 
  
 2 Inledning 
  
 2.1Översiktsplaneutredningens direktiv 
  
 Regeringen beslutade den 19 januari 2017 kommittédirektiven En utvecklad översiktsplanering (dir. 2017:6), bilaga 1. Enligt direktiven ska en särskild utredare bl.a. utreda och lämna förslag på hur över- siktsplaneringen kan utvecklas för att underlätta efterföljande planer- ing och hur dialogen mellan staten och kommunen om fysisk pla- nering i större omfattning ska kunna hanteras inom ramen för över- siktsplaneringen. 
  
 Enligt direktiven ska utredaren föreslå hur kommunen kan ges större möjligheter att besluta om en tillkommande eller befintlig be- byggelse behöver regleras med en detaljplan. Utredaren ska även före- slå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas. Dessa frågor, som enligt direktiven ska redovisas senast den 20 juni 2017, behandlas i detta delbetänkande. 
  
 Utredaren ska även utreda behovet av och förutsättningarna för att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer, exempel- vis genom en bestämmelse i en detaljplan. Utredaren ska därtill ut- reda behovet av och förutsättningarna för att införa en privat initia- tivrätt till detaljplaneläggning. 
  
 Av direktiven framgår att utredaren senast den 15 mars 2018 ska redovisa uppdraget om en utvecklad översiktsplanering och upp- draget att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer. Uppdraget ska slutredovisas senast den 15 november 2018. 
  
 2.2Bakgrunden till uppdraget 
  
 I plan- och bygglagen (2010:900), förkortad PBL, finns krav på att kommunen i vissa fall ska pröva om ett mark- eller vattenområde är lämpligt för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- 
  
 63 
  
 Inledning 
  
 SOU 2017:64 
  
 miljöns utformning genom en detaljplan. Detaljplanekravet utgår från sådana fall där detaljplanen typiskt sett är den lämpligaste regler- ingsformen. 
  
 I propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) före- slogs att detaljplanekravet skulle begränsas så att det inte skulle vara obligatoriskt med detaljplan i lika många fall som i dag. Däremot skulle kommunens möjligheter att ställa krav på att det ska finnas en detaljplan inte begränsas. Förslaget vann inte riksdagens stöd och led- de inte till någon lagändring (bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14:366). Efter regeringens förslag i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60) har en mindre del av förslaget till ändrat detaljplanekrav genomförts, men med en något ändrad inrikt- ning jämfört med den som föreslogs i prop. 2013/14:126. 
  
 I direktiven framhåller regeringen att den tid som går åt till detalj- planeläggning bl.a. påverkar förutsättningarna för en effektiv kon- kurrens i byggsektorn. De ibland omfattande processerna tar stora personella och ekonomiska resurser i anspråk hos exploatören, men även markinnehavet i sig kan medföra betydande kostnader under planprocessen. Många mindre aktörer i byggsektorn saknar i dag förutsättningar för att genomföra projekt som förutsätter detalj- planeläggning, vilket hämmar bostadsbyggandet (jfr Utredningen om bättre konkurrens för ökat bostadsbyggande, SOU 2015:105 s. 151). Genom att korta tiden från idé till byggstart kan förutsättningarna, framhåller regeringen, förbättras så att fler mindre och medelstora exploatörer kan ta initiativ till komplexa byggprojekt. Fler aktörer leder till ökad konkurrens och ökad kapacitet inom byggsektorn vil- ket i sin tur skapar förutsättningar för att fler bostäder kan byggas. 
  
 Finansministern och bostadsministern presenterade i juni 2016 ett bostadspolitiskt paket med förslag på 22 åtgärder för fler bostäder. I paketet föreslås flera reformer som förutsätter ytterligare utrednings- insatser som ett led i genomförandet. Bland annat aviseras förslag om en utvecklad översiktsplanering, en begränsning av detaljplanekravet och en översyn av kommunens möjligheter att reglera upplåtelsefor- mer. Dessa frågor omfattas av utredningens direktiv. 
  
 I det bostadspolitiska paketet anges att kravet på detaljplan bör begränsas i huvudsaklig överensstämmelse med förslaget i proposi- tionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126), men att förslaget behöver justeras med hänsyn till att delar av förslaget redan har 
  
 64 
  
 SOU 2017:64 Inledning 
  
 genomförts genom propositionen Genomförandet av Seveso III- direktivet (prop. 2014/15:60). 
  
 Regeringen framhåller i kommittédirektiven att ett nytt förslag behöver utarbetas som grund för ändrad lagstiftning. Det gäller både bestämmelserna i PBL och de följdändringar i angränsande lag- stiftning som behövs om kravet på detaljplan ändras. Av direktiven framgår att inriktningen bör vara – i linje med vad som föreslogs i prop. 2013/14:126 – att lagstiftarens krav på detaljplan begränsas men att kommunen även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas detaljplan i den omfattning som gäller i dag. Utgångs- punkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i prop. 2014/15:60 ska gälla även i fortsättningen. 
  
 Propositionen En enklare planprocess innehöll inga förslag till nödvändiga följdändringar i anslutande lagstiftning. Denna fråga be- handlades i departementspromemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31). I promemorian föreslogs bl.a. att flera lagar, som i dag innehåller krav som är kopplade till förekomsten av en detaljplan, borde ändras så att kraven även skulle gälla inom samlad bebyggelse. Det syftade till att bebyggelseområden, som i dag omfattas av en detaljplan, även i fortsättningen skulle omfattas av sådana krav som enligt angränsande lagstiftning enbart är tillämpliga inom områden med detaljplan. Att det generella kravet på detaljplan förändras skulle därmed inte påverka räckvidden av angränsande lag- stiftning. Författningsförslagen från promemorian redovisas i bila- ga 2, i den utsträckning dessa avser de frågor som vi tar upp i detta betänkande. 
  
 Remissbehandlingen av förslagen i departementspromemorian föranledde kritik från remissinstanserna i några avseenden, bl.a. efter- som förslagen ansågs kunna leda till minskad förutsebarhet för en- skilda. Bland annat framförde remissinstanserna att det är otydligt hur termen samlad bebyggelse ska förstås och att det därmed blir otydligt inom vilka områden som angränsande lagstiftning, som är kopplade till förekomsten av en detaljplan, kommer att vara tillämp- lig. Förslagen till följdändringar i angränsande lagstiftning har ännu inte lett till någon proposition. 
  
 I direktiven framhåller regeringen att det finns anledning att utre- da möjligheterna att öka förutsebarheten om var angränsande lag- stiftning kommer att vara tillämplig om kravet på detaljplan begrän- 
  
 65 
  
 Inledning 
  
 SOU 2017:64 
  
 sas, exempelvis genom att förtydliga innebörden av termen samlad bebyggelse. 
  
 Av direktiven framgår sammanfattningsvis att utredaren ska 
  
 –föreslå hur kravet på detaljplan kan begränsas, 
  
 –utreda förutsättningarna för att utforma angränsade lagstiftning, som för närvarande innehåller krav som är kopplade till före- komsten av en detaljplan, på ett sätt som i högre grad tillgodo- ser remissinstansernas synpunkter och ökar förutsebarheten för berörda aktörer om var sådan lagstiftning ska vara tillämplig, 
  
 –föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas, 
  
 –analysera hur förslagen förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonventionen, och 
  
 –lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs. 
  
 Direktiven innehåller även krav på konsekvensbeskrivningar, om in- ternationella jämförelser och samråd med berörda myndigheter, kom- muner och organisationer. 
  
 2.3Utredningens arbetsformer 
  
 Av direktiven framgår att utredaren ska samråda med Boverket, Folk- hälsomyndigheten, Försvarsmakten, Havs- och vattenmyndigheten, Lantmäteriet, Myndigheten för samhällskydd och beredskap, Natur- vårdsverket, Riksantikvarieämbetet, Statens geotekniska institut, Thompson tens jordbruksverk, Statens energimyndighet, Trafikverket, länsstyrel- serna, Sveriges Kommuner och Landsting och andra berörda aktörer. 
  
 Utredningen har bedömt att även övriga riksintressemyndigheter får anses vara berörda av utredningsuppdraget om en begränsning av detaljplanekravet, dvs. Post- och telestyrelsen, Sametinget, Strålsäker- hetsmyndigheten, Sveriges geologiska undersökning och Tillväxtver- ket. Även Polismyndigheten, Fastighetsägarna, Naturskyddsför- eningen, Stadsarkitektföreningen, Sveriges arkitekter och Sveriges byggindustrier har bedömts vara berörda i sådan omfattning att det har funnits skäl att samråda med dessa organisationer. För att fånga 
  
 66 
  
 SOU 2017:64 
  
 Inledning 
  
 upp relevanta kommunala erfarenheter har utredningen även samrått med Malmö, Järfälla och Östersunds kommuner. 
  
 Utredningen har genomfört två större sammankomster där ut- redningsuppdraget och utredningens förslag har diskuterats med fler- talet av ovan nämnda myndigheter och organisationer (alla myndig- heterna hörsammade inte utredningens inbjudan). Därutöver har ut- redningen sammanträtt med de sakkunniga som har knutits till utred- ningen. Utredningen har även deltagit vid ett antal möten och kon- ferenser i syfte att inhämta synpunkter från berörda aktörer. Särskilda överläggningar med andra myndigheter och företrädare för olika sakintressen har också genomförts i syfte att få fram värdefulla syn- punkter och upplysningar. 
  
 2.4Betänkandets disposition 
  
 Detta betänkande innehåller tre huvudkapitel: om förutsättningarna för hur detaljplanekravet kan begränsas (avsnitt 3), våra överväganden om kravet på detaljplan (avsnitt 4), och en genomgång av de följd- ändringar som behövs i annan lagstiftning om kravet på detaljplan begränsas (avsnitt 5). 
  
 Avsnitt 3 inleds med en genomgång av gällande rätt (avsnitt 3.1). Vi redovisar de förslag som lämnats tidigare som har betydelse för våra förslag (3.2). Vi redovisar även innehållet i relevanta  
 EU-direk- 
  tiv och Århuskonventionen, eftersom dessa påverkar hur detaljplane- kravet kan utformas (3.3). Avsnittet innehåller även en redogörelse för detaljplanens funktion i  
 PBL-systemet 
  (3.4). Vi redovisar även kortfattat hur detaljplanekravet ser ut i några grannländer. I bilaga 3 gör vi en kort historisk tillbakablick på plan- och bygglagstift- ningen i Sverige och i bilaga 4 ges ytterligare information om hur plansystemen ser ut i dessa länder. 
  
 Avsnitt 4 inleds med en genomgång av de ramar som kommitté- direktiven anger för vårt arbete (4.1). Vi ger även några exempel på hur gällande rätt förhåller sig till  
 EU-rätten 
  och Århuskonventionen (4.2) och hur det förslag som redovisades i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) förhåller sig till dessa krav (4.3). Vi redovisar även våra utgångspunkter för hur detaljplanekravet kan reformeras (4.4). Därefter redovisar vi våra förslag i dessa avseenden. Dels anser vi att möjligheterna att bygga utan detaljplan bör utvidgas 
  
 67 
  
 Inledning 
  
 SOU 2017:64 
  
 och förtydligas (4.5), dels att detaljplanekravet behöver förtydligas för att säkerställa att  
 MKB-direktivet 
  genomförs på ett korrekt sätt (4.6). I anslutning till detta pekar vi även på att det finns ett behov av att samordna de termer och uttryck som används i plan- och bygg- lagen, plan- och byggförordningen och  
 MKB-direktivet 
  (4.7). Vi redo- gör även för några närliggande frågor (4.8) och för hur våra förslag förhåller sig till kraven i  
 EU-rätten 
  och Århuskonventionen (4.9). 
  
 Avsnitt 5 inleds med en redogörelse för hur uppdraget att se över angränsande lagstiftning förhåller sig till tidigare lagda förslag (5.1). Vi redovisar hur förekomsten av en detaljplan påverkar till- lämpningen av angränsande lagstiftning i gällande rätt (5.2) och principförslaget i departementspromemorian Nya steg för en effek- tivare plan- och bygglag (Ds 2014:31) (5.3). Vi konstaterar att det inte är lämpligt att knyta alla krav till termen samlad bebyggelse, utan att vissa krav bör knytas till termen tätbebyggelse (5.4). Där- efter redovisar vi våra förslag i dessa avseenden, bl.a. att länsstyrelsen ska besluta vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyg- gelse (5.5). Avsnittet avslutas med en redogörelse för våra över- väganden om hur angränsande lagstiftning bör utformas (5.6). I bilaga 5 finns en konsultrapport som redogör för de tester vi har låtit göra för att visa på möjligheten att genom en  
 GIS-analys 
  iden- tifiera områden som utgör samlad bebyggelse. 
  
 I avsnitt 6 behandlar vi vissa ikraftträdande- och övergångsfrå- gor, i avsnitt 7 redogör vi för vilka konsekvenser som våra förslag kan antas ge upphov till och i avsnitt 8 finns kommentarer till våra författningsförslag i avsnitt 1. 
  
 68 
  
 3Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 I detta avsnitt redogör vi för några väsentliga förutsättningar för möjligheten att utveckla kravet på detaljplan i plan- och bygglagen (2010:900), PBL. Avsnittet utgör en bakgrund inför redovisningen av våra överväganden och förslag i avsnitt 4. 
  
 Avsnittet inleds med en redogörelse för motiven bakom gällande rätt och hur bestämmelserna ska förstås (avsnitt 3.1). Till följd av att förslag till ändringar i detaljplanekravet även har diskuterats tidigare innehåller avsnittet även en redogörelse för tidigare lämnade förslag, i den utsträckning som dessa är av intresse i dag (avsnitt 3.2). 
  
 Möjligheten att utveckla kravet på detaljplan i PBL påverkas av konventioner som Sverige har tillträtt och  
 EU-rätten, 
  vilket medför ett behov av att även redovisa sådana förutsättningar (avsnitt 3.3). Vi redovisar även för- och nackdelar med detaljplanen som planinstru- ment (avsnitt 3.4). Avsnittet avslutas med en redogörelse för de inter- nationella studier som vi ska göra enligt våra kommittédirektiv (av- snitt 3.5). 
  
 3.1Gällande rätt 
  
 Dagens plan- och bygglagstiftning är resultatet av ett långvarigt re- formarbete som skett i många etapper. Den första egentliga planlag- stiftningen i Sverige kom med 1874 års byggnadsstadga. I stadgan slogs för första gången fast ett allmänt plankrav. För varje stad skulle finnas en plan för stadens ordnande och bebyggande. 
  
 Med 1947 års byggnadslag infördes begreppet tätbebyggelse. Prin- cipen var att tätbebyggelse bara fick komma till stånd där det allmänna ansåg det lämpligt utifrån en antagen och fastställd stads- eller bygg- nadsplan. 
  
 69 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Det var dock inte förrän plan- och bygglagen trädde i kraft 1987 som kommunerna själva gavs möjlighet att själv anta rättsverkande planer. I och med införandet av plan- och bygglagen blev också den översiktliga planeringen obligatorisk för varje kommun. 
  
 En kortfattat historisk tillbakablick över hur kravet på detaljplan har vuxit fram finns att läsa i bilaga 3. 
  
 3.1.1Motiven bakom dagens detaljplanekrav 
  
 Av förarbetena till den äldre plan- och bygglagen (1987:10), ÄPBL, framgår att detaljplanen har två huvudsyften (prop. 1985/86:1, s. 149). 
  
 Det ena är att reglera förändringar av markanvändning och bebyggelse. Det andra är att mera varaktigt reglera bevarande av vissa byggnader och bebyggelsemiljöer eller reglera förutsättningar för förnyelse och om- byggnad av befintliga bebyggelseområden. I båda fallen handlar det om att för varje fastighet precisera rättigheter och skyldigheter för att man i miljöhänseende ska uppnå en god helhetsverkan och en lämplig samhälls- utveckling. Det är också viktigt att dessa preciseringar sker i former som ger medborgarna och intressenterna information och möjligheter att påverka beslutet. 
  
 Dessa båda skäl – helhetssyn på lämplighetsfrågan och intressenternas inflytande – ansågs tala för att det borde finnas ett krav på detaljplan när ÄPBL infördes. 
  
 Detaljplanens uppgift kan även utryckas som att planen är avsedd att ge den helhetsbedömning av miljön1 som behövs för ställnings- tagande till olika ärenden om lov inom området. Planen avgör också 
  
 – inom givna gränser – omfattningen av samhällets kontroll av miljö- förändringar inom området. I denna mening är planen ett sätt att rationalisera prövningen av efterföljande lovärenden. Med de möjlig- heter som detaljplanen erbjuder att påverka den lokala miljön, ratio- nalisera prövningen av lov m.m. ligger det enligt lagstiftarens mening i hög grad i kommunens eget intresse att använda detaljplan. 
  
 Planläggning är emellertid en relativt tids- och kostnadskrävande process, och den färdiga planen för ofta med sig ekonomiska åliggan- den och andra skyldigheter för kommunen. När ÄPBL tillkom an- 
  
 1 I propositionen till ÄPBL används ordet ”miljö” i flera betydelser. I de sammanhang som 
  
 återges i detta avsnitt uppfattar vi att den föredragande departementschefen främst avser bebyggelsemiljön eller den lokala miljön, snarare än ”miljö” i vid bemärkelse på det sätt som ordet vanligtvis används i dagligt tal i dag. 
  
 70 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 sågs det därför inte vara självklart att kommunerna av eget intresse alltid skulle komma att upprätta detaljplaner i tillräcklig utsträckning. Detta medförde att det bedömdes vara nödvändigt att införa bestäm- melser med krav på att en detaljplan ska antas i vissa situationer (a. prop. s. 150). 
  
 Detaljplanekravet kan sägas utgöra en precisering av bestämmelsen i 2 kap. 4 § PBL. Denna bestämmelse anger att mark får tas i anspråk för att bebyggas endast om den vid planläggning eller i ärenden om bygglov eller förhandsbesked har bedömts vara från allmän synpunkt lämplig för ändamålet. 
  
 Detaljplanekravet tar sikte på sådana fall där detaljplanen typiskt sett är den lämpligaste regleringsformen. Kravet är även utformat med hänsyn till att grunddragen i fråga om bebyggelseutvecklingen ska framgå av översiktsplanen. Det innebär att ny bebyggelse inte alltid behöver föregås av planläggning, då en aktuell översiktsplan i vissa fall kan fungera som ett underlag för prövningen av ansökningar om lov. 
  
 Avgörande för frågan när detaljplan ska användas är enligt för- arbetena främst (a. prop. s. 150) 
  
 –omfattningen och arten av befintlig bebyggelse inom och i an- slutning till det aktuella området 
  
 –efterfrågan på mark för bebyggelse i området, dvs. bebyggelse- tryckets styrka 
  
 –förekomsten av motstridiga markanvändningsintressen inom om- rådet, om inte frågorna har lösts genom områdesbestämmelser 
  
 –allmänhetens intresse av vad som ska hända i området liksom an- talet berörda sakägare och andra enskilda intressenter 
  
 –regleringsbehov för bebyggelsen som inte har beaktats i översikts- planen eller i områdesbestämmelser 
  
 –anspråken på kommunens medverkan vid genomförandet av be- byggelsen. 
  
 Det är således en rad olika lokala förhållanden som bör vara utgångs- punkt för att avgöra när detaljplanekravet ska hävdas. Enligt för- arbetena ligger det i sakens natur att bedömningen också bör inne- 
  
 71 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 fatta en framtidsaspekt, eftersom planläggning just syftar till att behandla den framtida lämpliga miljöutformningen (a. prop. s. 151). 
  
 I förarbetena framhålls att kommunens medverkan vid genom- förande av bebyggelse ofta förutsätter en detaljplan. Detaljplane- kravet är utformat utifrån synsättet att det i många fall är naturligt att kommunen engagerar sig vid tillkomsten av bebyggelse och andra anläggningar på olika sätt. Kommunen har en viktig rådgivnings- funktion som en följd av skyldigheten att pröva bygglov. Kommunen har även omfattande uppgifter när det gäller service och teknisk för- sörjning med t.ex. gator, parker, vatten och avlopp samt värme. I samband med tillkomsten av ÄPBL fick kommunen även ökade befogenheter när det gäller att bestämma lämpligheten av olika admi- nistrativa åtgärder, t.ex. fastighetsbildning, gemensamhetsanlägg- ningar och former för exploateringens genomförande. Detaljplanen ansågs vid tillkomsten av ÄBPL vara den naturliga beslutsformen, vilket hade betydelse för hur detaljplanekravet utformades. 
  
 Även omsorgen om grannarnas intressen ansågs ha betydelse för utformningen av detaljplanekravet. Bland annat framhölls att om kommunen avstår från planläggning, kan det få till följd att medbor- garna och sakägarna undanhålls insyn och inflytande, att markägare får osäkrare utgångspunkter för byggande och förvaltning, att pröv- ningen av lov blir osäkrare, exempelvis i fråga om miljöutformningen, samt att gemensamma behov, såsom service,  
 va-försörjning, 
  rekrea- tionsmöjligheter med mera inte får en tillfredsställande utformning. För såväl sakägare och andra intressenter kan det enligt förarbetena finnas beaktansvärda intressen av att planläggning sker, där situa- tionen så kräver. 
  
 Innebörden av kravet bör enligt förarbetena vara att detaljplan ska antas för områden där samlad bebyggelse2 ska komma till stånd. Kra- vet ansågs vidare behöva gälla för enstaka byggnader vars användning får betydande inverkan på omgivningen, eller som ska ligga där efter- frågan på mark är stor. Samtidigt fanns en insikt om att lämplighets- bedömningen av sådana enstaka byggnader i vissa fall skulle kunna göras i samband med prövningen av bygglov eller förhandsbesked. 
  
 2 Vid beredningen av ÄPBL ersattes uttrycket ”samlad bebyggelse” under riksdagsbehand- lingen med uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” (bet. BOU 1986/87:1 s. 77). 
  
 72 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 I förarbetena konstateras att det i vissa fall är förenat med svå- righeter att avgöra om en detaljplan måste upprättas eller inte. Detalj- planekravet måste med nödvändighet bli allmänt hållet. 
  
 De justeringar av detaljplanekravet som har gjorts sedan ÄPBL trädde i kraft har huvudsakligen varit av lagteknisk karaktär. De motiv som redovisades ovan får således anses vara aktuella även för den nu gällande regleringen. 
  
 3.1.2Omfattningen och innebörden av dagens detaljplanekrav 
  
 Detaljplanekravets funktion 
  
 Bestämmelser om detaljplanekravet finns i 4 kap.  
 2–4 
  §§ PBL. Inne- börden av kravet är att kommunen i vissa fall ska pröva markens lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- miljöns utformning genom en detaljplan. Det gäller i fyra fall, nämli- gen för 
  
 –en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 –en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen be- höver ske i ett sammanhang, 
  
 –vissa byggnadsverk, om byggnadsverkets användning får bety- dande inverkan på omgivningen eller om det råder stor efterfrå- gan på området för bebyggande, och 
  
 –en åtgärd som innebär att ett byggnadsverk placeras i närheten av en kemteknisk s.k. Sevesoverksamhet eller utgör en nyetable- ring av en sådan verksamhet. 
  
 Detaljplan behövs inte, om tillräcklig reglering har skett genom om- rådesbestämmelser. Särskilda regler gäller för vindkraftverk. 
  
 Om någon av de angivna förutsättningarna för kravet på detalj- plan föreligger, kan kommunen åberopa behovet av detaljplanelägg- ning som enda skäl för avslag på en ansökan om bygglov (9 kap. 31 § 2 PBL). Den enskilde kan i ett sådant läge inte tvinga kommu- nen till planläggning, utan kommunen kan fritt bestämma tidpunkten för planläggning (prop. 1985/86:1, s. 153). 
  
 73 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Beslut som innebär en prövning av detaljplanekravet kan dock överklagas. Ett beslut att vägra bygglov med hänvisning till detalj- planekravet kan med andra ord överklagas av den som önskar bygga. Denne kan då få prövat om kommunen haft fog för att åberopa detalj- planekravet eller om byggnadsföretaget kan prövas i ett ärende om bygglov. Vidare kan t.ex. en granne överklaga ett beslut om bygglov och få prövat om förhållandena är sådana att detaljplan krävs för att tillvarata hans rätt. Om grannen får framgång med sitt överklagande kan dock kommunen inte tvingas att anta en detaljplan. 
  
 Bestämmelserna om detaljplanekravet innebär ett krav från sta- tens sida på kommunerna att pröva de åtgärder som avses i 4 kap. 2– 3 §§ PBL. Där regleras alltså i första hand i vilken form åtgärder ska prövas i samband med bygglovsprövning eller i en detaljplanepro- cess. Avgörandet av den frågan har emellertid också den effekten, vad som kan kallas planmonopoleffekten, att den enskilde, om kravet på detaljplan gäller, inte har någon rätt att kräva detaljplaneläggning. Det är alltså upp till kommunen att avgöra om och när en detaljplan ska upprättas. Bestämmelserna om detaljplanekravet har därmed stor betydelse för den enskildes möjligheter att använda sin egendom. 
  
 Visserligen reglerar bestämmelserna om detaljplanekravet bara frå- gan om i vilken form beslut ska fattas – genom detaljplaneläggning eller i samband med prövningen av en ansökning om bygglov. Pröv- ningen av detaljplanekravet utgör emellertid en avgörande delfråga i prövningen av bygglovsansökningen. 
  
 I situationer där detaljplanekravet eller andra skäl inte kan åberopas som grund för att säga nej till en ansökan om bygglov (som byggnads- nämnden bedömer vara olämplig), kan kommunen ändå besluta att prövningen ska föregås av detaljplaneläggning. Enligt 9 kap. 28 § PBL får nämligen byggnadsnämnden, om arbete påbörjas med att anta en detaljplan, besluta att ärendet om lov inte ska avgöras förrän planarbe- tet har avslutats. Det finns inget som hindrar att beslut om att påbörja planarbete fattas vid samma tillfälle som beslutet om anstånd. Om kommunen inte har avslutat planarbetet inom två år från det att ansökningen om lov kom in till byggnadsnämnden, ska dock ärendet om lov eller förhandsbesked avgöras utan dröjsmål. 
  
 74 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Författningsregleringen i plan- och bygglagen 
  
 Detaljplanekravet finns i 4 kap. PBL. Enligt 4 kap. 2 § ska kommunen pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning med en detaljplan för 
  
 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till om- fattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behö- ver ske i ett sammanhang, 
  
 3.ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk, om byggnads- verket kräver bygglov eller är en annan byggnad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a §, och 
  
 a)byggnadsverkets användning får betydande inverkan på omgivning- en eller om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, eller 
  
 b)byggnadsverket placeras i närheten av en verksamhet som omfat- tas av lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, och 
  
 4.en åtgärd som kräver bygglov vid nyetablering av en verksamhet som omfattas av lagen om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. 
  
 Trots första stycket 3 krävs det ingen detaljplan om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller för- handsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas med- föra en betydande miljöpåverkan. 
  
 För vindkraftverk gäller särskilda bestämmelser enligt 4 kap. 3 §: 
  
 Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för ett vindkraftverk, om 
  
 1.vindkraftverket omfattas av krav på bygglov eller anmälan enligt före- skrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 eller 8 §, 
  
 2.det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, och 
  
 3.kraftverket inte kan prövas i samband med prövning av ansökan om bygglov, förhandsbesked eller anmälan. 
  
 Trots 4 kap. 2 och 3 §§ PBL behövs ingen detaljplan, om tillräcklig reglering har gjorts med områdesbestämmelser. Det framgår av 4 kap. 4 §. 
  
 75 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Innebörden av författningsregleringen 
  
 Den närmare innebörden av de olika delbestämmelserna i 4 kap. 2 och 3 §§ utvecklas i det följande, huvudsakligen utifrån de motiv som angetts i förarbetena till ÄPBL respektive PBL. Redovisningen följer dispositionen av paragraferna. 
  
 Första stycket punkt 1: en ny sammanhållen bebyggelse … 
  
 Enligt 4 kap. 2 § första stycket 1 PBL ställs krav på att detaljplan ska upprättas för att pröva lämpligheten och reglera miljön vid tillkoms- ten av ”en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Enligt förarbetena bör behovet av detaljplan i sådana fall vanligtvis vara förutsett i översiktsplanen. Områden för mer intensiv bebyg- gelseutveckling bör enligt förarbetena regelmässigt träffas av bestäm- melsen. Det gäller t.ex. exploateringsområden och kommunens akti- va planläggning för industriområden, service och teknisk försörjning (prop. 1985/86:1, s. 552). 
  
 Bestämmelsen gäller bebyggelse som avses komma till stånd, dvs. inte för en befintlig sammanhållen bebyggelse. Omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda bör enligt förarbetena bli avgörande för hur behovet av detaljplan ska bedömas, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Den avsedda förändringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen. Enligt förarbetena till ÄPBL bör kravet inte knytas till att ett visst bestämt antal byggnader ska komma till stånd, vilket den s.k.  
 PBL-utredningen 
  hade föreslagit. Denna stånd- punkt upprepades i propositionen till nya PBL, som vi strax ska se. 
  
 Termen bebyggelse definieras i 1 kap. 4 § PBL som ”en samling av byggnadsverk som inte enbart består av andra anläggningar än byggnader”. Med ”en samling” avses då minst tre byggnader (prop. 2009/10:170 Del 1, s. 143). 
  
 Termen bebyggelse ingår i sin tur i uttrycket ”sammanhållen be- byggelse”, som i samma bestämmelse definieras som ”bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark”. 
  
 Regeringen anförde följande i propositionen till nya PBL om behovet av de nya definitionerna (a. prop. s. 151 f.). 
  
 76 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 En av anledningarna till att en definition av termen ”bebyggelse” bör införas i lagen är de tillämpningsproblem som termen hittills har vållat, särskilt vid tillämpningen av gällande 5 kap. 1 § om krav på detaljplan (jfr prop. 2008/09:146, s. 32 f.). En fråga som har uppkommit är vad som avses med ”sammanhållen” och hur långt ifrån varandra byggnaderna eller anläggningarna kan vara placerade. 
  
 Uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” bör definieras som ”bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark”. Liksom i dag bör kommunen även enligt den nya lagen pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och bygg- nadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning med detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse. 
  
 Det nuvarande uttrycket ”samlad bebyggelse” som används i några be- stämmelser i nuvarande 8 kap. bör i den nya lagen ersättas med uttrycket 
  
 ”sammanhållen bebyggelse” (se författningskommentaren till 9 kap. 6– 8 §§). För att inte denna förenkling av använda uttryck i lagen ska leda till att dessa senare bestämmelser om krav på bygglov m.m. ändras i sak bör, på samma sätt som föreslås i bestämmelsen om krav på detaljplan (se föreslagna 4 kap. 2 §), i två av bestämmelserna uttrycket ”samman- hållen bebyggelse” förenas med ett krav på ”behov med hänsyn till om- fattningen av byggnadsverk i bebyggelsen”. 
  
 Referensen i det återgivna första stycket avser att det tidigare hade varit oklart hur en grupp vindkraftverk skulle ses i förhållande till kra- vet i ÄPBL på att en ny sammanhållen bebyggelse skulle prövas genom planläggning. Detta ledde fram till en reglering som i allt väsentligt motsvarar den nuvarande särregleringen för vindkraft som finns i 4 kap. 3 § PBL. 
  
 Eftersom termen ”bebyggelse” och uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” finns definierade i 1 kap. 4 § får innebörden av det första ledet i punkten 1 anses vara tydlig. Däremot blir räckvidden enligt vår uppfattning otydlig genom rekvisitet (villkoret) ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. I författningskommentaren till den nya bestämmelsen sägs bl.a. följande (prop. 2009/10:170 Del 1, s. 425 f.). 
  
 I likhet med det som angavs i förarbetena till nuvarande bestämmelser (prop. 1985/86:1, s. 552) är det inte lämpligt att knyta kravet på detalj- plan till ett visst antal byggnader. I stället bör omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda bli avgörande för hur man skall bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Den avsedda föränd- ringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen. 
  
 För att inte den nya definitionen av ”sammanhållen bebyggelse” ska leda till att det ställs krav på detaljplan så fort några icke lovpliktiga bodar ska byggas kompletteras kravet på detaljplan vid sammanhållen 
  
 77 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 bebyggelse med ett behov av en detaljplan också utifrån omfattningen av bygglovpliktiga byggnadsverk i bebyggelsen. Avsikten är att bestäm- melsen inte ska ändras i sak i förhållande till nuvarande bestämmelse. 
  
 Innebörden av uttrycket sammanhållen bebyggelse är entydig, på så vis att det ska vara fråga om minst tre byggnadsverk, som inte enbart består av andra anläggningar än byggnader, på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark. Det är dock inte tydligt hur villkoret ”om det behövs med hänsyn till om- fattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” påverkar det första ledet. Författningskommentaren får förstås som att enbart byggnadsverk som kräver bygglov ska beaktas vid bedömningen av om det är fråga om sammanhållen bebyggelse. Samtidigt framgår av författningskommentaren att antalet byggnadsverk över huvud taget inte har någon betydelse för när detaljplanekravet inträder, vilket om- intetgör den klarhet som följer av att lagstiftaren har använt sig av det definierade uttrycket sammanhållen bebyggelse. Det medför enligt vår bedömning att det inte är tydligt hur punkten 1 ska förstås. 
  
 För att förstå innebörden av uttrycket ”en sammanhållen bebyg- gelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovsplik- tiga byggnadsverk i bebyggelsen” kan det ligga nära till hands att jäm- föra med andra ställen i PBL där skrivningen ”[behov] med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” förekommer. Den- na skrivning används även i 9 kap. 6 § tredje stycket och 7 § andra stycket PBL, för att särskilja att vissa lättnader i kraven på bygglov – i områden som inte omfattas av detaljplan – inte gäller i de fall då bebyggelsen har en viss karaktär. 
  
 I författningskommentaren till 9 kap. 6 § uttalar regeringen föl- jande om innebörden (a. prop. s. 468). 
  
 Innehållet i paragrafen överensstämmer med Lagrådets förslag, men ligger närmare lydelsen av gällande rätt. I samband med den slutliga beredningen av ärendet har framkommit att det nuvarande uttrycket ”samlad bebyg- gelse” bör slopas i den nya lagen och ersättas av det i föreslagna 1 kap. 4 § definierade uttrycket ”sammanhållen bebyggelse”. För att denna föränd- ring inte ska leda till ändrade förutsättningar för tillämpningen av denna paragraf justeras utformningen av tredje stycket på så sätt att ”eller om 
  
 åtgärden vidtas inom en sammanhållen bebyggelse och bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” läggs till. 
  
 Den nuvarande skillnaden i betydelse mellan uttrycken ”sammanhål- len bebyggelse” och ”samlad bebyggelse” beskrivs i avsnitt 7. 
  
 78 
  
 SOU 2017:64 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Referensen till avsnitt 7 avser den tidigare återgivna skrivningen på s. 151 i propositionen. Innebörden av hänvisningen till avsnitt 7 bör vara att det använda uttrycket ”behov med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” behöver läggas till för att det använda uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” inte ska ändras i sak, jämfört med vad som gällde enligt ÄPBL. 
  
 Jämförelsen med det uttryck som används i 9 kap. 6 och 7 §§ gör emellertid det ännu svårare att förstå innebörden av uttrycket i punk- ten 1. I de bestämmelser som föregick 9 kap. 6 och 7 §§ användes tidi- gare uttrycket ”samlad bebyggelse” (nämligen 8 kap. 4 b och 5 §§ ÄPBL). Enligt förarbetena till den äldre lagen ska samlad bebyggelse anses föreligga om bebyggelsegruppen utgörs av  
 10–20 
  hus och de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark och dylikt (bet. BoU 1986/87:1, s. 99). Innebörden av ut- trycket samlad bebyggelse utvecklas ytterligare i avsnitt 5. 
  
 Mot denna bakgrund kan vi konstatera att det är vanskligt att med säkerhet uttala sig hur kravet på detaljplan enligt punkten 1 ska för- stås. Uppenbarligen kan bestämmelsen tolkas på flera sätt. Kravet på detaljplan kan förstås som att det inträder såväl vid 3 hus som vid  
 10–20 
  hus, förutsatt att byggnaderna ligger på angivet sätt i för- hållande till varandra. Bestämmelsen kan emellertid på goda grunder även förstås som att det inte är möjligt att utgå från antalet byggnader i bebyggelsen, utan att kravet på detaljplan endast beror på ”omfatt- ningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda blir avgörande för hur man ska bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden” och att ”den avsedda förändringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen” (a. prop. s. 425). Vi återkommer till frågan om hur detaljplanekravet för en ny sammanhållen bebyggelse ska förstås i avsnitt 4.5.2. 
  
 I detta sammanhang bör även återges att detaljplanekravet om- fattar s.k. randzoner (prop. 1985/86:1, s. 555 f.). 
  
 Större tätorters närområden, de s.k. randzonerna, utgör sådana områden är ett exempel där behov av detaljplaneläggning så gott som alltid före- ligger, oavsett byggnadsföretagets omfattning. Behovet av att hushålla med mark, samordna fysiska förhållanden och prioritera mellan mot- stående markanvändningsintressen ställer krav på en sammanvägning som lämpligast sker genom detaljplaneläggning. Att frågorna prövas i bestämda former ger en garanti för att alla intressenter kommer till tals. 
  
 79 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Med begreppet större tätorter menar jag orter av en sådan storlek att det i allmänhet finns en uttalad förväntan på förändringar och efterfrågan på den obebyggda marken närmast runt tätortens exploaterade yta. Även inom vissa delar av mindre tätorters närområden kan jämförbara omstän- digheter föreligga och därmed också ett behov av planläggning. Som exempel kan nämnas det område längs en tillfartsväg som ligger i tät- ortens naturliga tillväxtriktning. 
  
 Första stycket punkt 2: en bebyggelse som ska förändras eller bevaras … 
  
 Enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 PBL ställs krav på att detaljplan ska upprättas för att pröva lämpligheten och reglera miljön för ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang”. Den andra punkten har enbart ändrats redak- tionellt sedan den infördes genom ÄPBL. Även denna punkt tar i första hand sikte på kommunens aktiva avsikter, bl.a. när det gäller stadsförnyelse och upprustning av bebyggelsen (prop. 1985/86:1, s. 553). Enligt förarbetena bör översiktsplanen och bostadsförsörj- ningsprogrammet – som i dag i princip motsvaras av kommunens riktlinjer för bostadsförsörjningen – till en del ge besked om var plan- läggning i dessa syften avses komma till stånd. 
  
 Enligt förarbetena kan det vara svårt att på förhand avgöra vilka typer av förändringar som blir aktuella och om detaljplan därför för- utsätts. Förändringarna kan bland annat inrymma förtätning av bebyggelsen i form av större tillbyggnader och insprängning av nya byggnader. Det kan också vara aktuellt med utvidgning av befintliga bebyggelseområden till att omfatta tidigare obebyggd mark. I båda dessa fall bör detaljplan regelmässigt användas. I de flesta fall måste även äldre planer ändras för att möjliggöra förnyelsen. 
  
 Den bebyggelse som ska regleras i ett sammanhang behöver inte utgöras endast av den nya bebyggelse som kanske initierar planlägg- ningen, utan innefattar också den reglering som behövs för en lämplig anknytning till bebyggelsen i grannskapet. En bedömning av när detaljplan krävs kan alltså inte enbart utgå från omfattningen av den avsedda åtgärden utan måste också beakta i vilken fysisk miljö åtgär- den avses bli genomförd. 
  
 Många gånger torde detaljplanen användas för att slå vakt om värdefulla byggnader och bebyggelsemiljöer, t.ex. för att säkerställa ett riksintresse för kulturmiljövården eller för att i andra fall trygga 
  
 80 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 särskilda inslag i miljön, vilket denna punkt ger visst stöd för. Detalj- planen kan i sådana fall behövas för att bevarandekraven ska kunna hävdas på ett likartat sätt gentemot alla berörda fastighetsägare inom området. 
  
 Till skillnad från vad som gällde enligt äldre lagstiftning aktuali- serar förekomsten av befintlig bebyggelse i sig inte detaljplanekravet. Avgörande för frågan om detaljplanekravet bör utlösas eller inte är enligt förarbetena vilket inflytande samhället behöver över bebyggel- sen och dess förändringar. 
  
 Inledningen till första stycket punkt 3: ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk … 
  
 Av 4 kap. 2 § första stycket 3 PBL framgår att detaljplanekravet i vissa fall även gäller ”ett nytt byggnadsverk som inte är ett vind- kraftverk, om byggnadsverket kräver bygglov eller är en annan bygg- nad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a §”. 
  
 Med byggnadsverk avses enligt 1 kap. 4 § ”en byggnad eller annan anläggning”. Termen användes tidigare i den numera upphävda lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Av förarbetena till den lagen framgår att med ”annan anläggning” avses inte bara sådana anläggningar som kräver bygglov enligt PBL (nu- mera 6 kap. 1 § PBF), utan även t.ex. vägar, järnvägar, ledningsnät, plattformar, slussar och dammar (prop. 1993/94:178, s. 127). 
  
 En förutsättning för att detaljplanekravet ska gälla är att ”bygg- nadsverket kräver bygglov eller är en annan byggnad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a § [PBL]”. De byggnader som avses i det lagrum som bestämmelsen hänvisar till är de s.k. Attefallshusen, dvs. sådana komplementbostadshus och komplementbyggnader som i vissa fall kan byggas utan krav på bygglov och som dessutom tillåts strida mot detaljplanen. Inledningen till den tredje punkten omfattar således alla andra byggnader än Attefallshusen, oavsett om dessa omfattas av krav på bygglov eller inte. Motivet till att undanta de s.k. Attefallshusen från kravet på detaljplan är att det är fråga om åtgärder som utgör komplement till redan befintlig bebyggelse samt att dessa byggnader kan uppföras i strid med en detaljplan (prop. 2013/14:127, s. 53). 
  
 När det gäller ”andra anläggningar” än byggnader omfattas endast sådana anläggningar som kräver bygglov. Det innebär att kravet bl.a. omfattar nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med lif- 
  
 81 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 tar, kabinbanor, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar, frilufts- bad, motorbanor, golfbanor, radio- och telemaster, torn, vissa upplag och materialgårdar, vissa tunnlar och bergrum, vissa fasta cisterner, vissa murar och plank, vissa parkeringsplatser utomhus samt begrav- ningsplatser och transformatorstationer (6 kap. 1 § PBF). 
  
 Att bestämmelsen inte omfattar vindkraftverk hänger samman med att dessa särregleras i 6 kap. 3 § PBL. 
  
 Som framgår av 4 kap. 2 § andra stycket gäller inte detaljplanekra- vet för byggnadsverken i tredje punkten, så länge som byggnads- verket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygg- lov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Punkt 3 a: ett nytt byggnadsverk vars användning får betydande inverkan på omgivningen … 
  
 Som ett exempel på ett nytt byggnadsverk, vars användning kan få betydande inverkan på omgivningen, nämns i förarbetena till ÄPBL en enstaka större byggnad för t.ex. handel, industri eller service. Det kan gälla störningar av olika slag från verksamheten som sådan eller sekundära effekter i form av trafikalstring eller säkerhetsrisker. I dessa och liknande fall kan det, enligt förarbetena, vara av stort in- tresse för sakägarna och de boende i grannskapet att genom plan- reglering också få klarhet i de framtida möjligheterna till utveckling av verksamheten på platsen (prop. 1985/86:1, s. 553). 
  
 Behov av detaljplan kan också aktualiseras när bostadshus ska uppföras i närheten av en störande verksamhet eller omvänt. Behovet av planläggning kan uppstå t.ex. för att skydda landsbygdens närings- liv eller viktiga trafikanläggningar. Enligt förarbetena kan översikts- planen eller enklare planutredningar3 ibland tillgodose detta behov. Ett varaktigt säkerställande av skyddsområde för en viss verksamhet torde dock normalt kräva områdesbestämmelser eller detaljplan. Som exempel nämns i förarbetena till ÄPBL att lokaliseringen av svin- fabriker och liknande större lantbruksbyggnader med påtagliga miljö- 
  
 3 Med planutredning avses en utredning som klarlägger förutsättningar och restriktioner i grannskapet till den plats där en byggnadsåtgärd aktualiseras (prop. 1985/86:1 s. 557). 
  
 82 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 effekter för befintlig bebyggelse kan behöva den prövning av till- låtlighet och placering som en detaljplan medför (a. prop. 557 f.)4. 
  
 Ett ytterligare exempel på anläggningar som kan behöva detalj- regleras enligt förarbetena är småbåtshamnar, som vanligtvis består av anläggningar i vattnet och byggnader, upplag m.m. på land. Inpla- ceringen i ett kanske känsligt strandlandskap med många intressenter motiverar att detaljplan upprättas enligt förarbetena. I vattenområdet blir det aktuellt med flytande och kanske fasta bryggor och pirar som kan störa vattenrörelser, fiske etc. Klubbhus, servicebyggnad, tillfart och parkeringar ska samordnas på land. Vinteruppläggningen ska organiseras i kvarter med erforderliga brandgator och kanske skyd- dande planteringar. Även utformningen av en sådan anläggning bör enligt förarbetena normalt regleras i detaljplan. Samma resonemang är enligt förarbetena tillämpligt på många andra anläggningar, särskilt så- dana som har betydande inverkan på miljön i området. 
  
 Som nämnts gäller kravet på detaljplan i denna punkt inte om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Det förutsätter att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan. I detta sammanhang uppstår frågan hur uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” förehåller sig till uttrycket ”betydande mil- jöpåverkan”. I samband med att det senare uttrycket infördes i ÄPBL, som en följd av genomförandet av det s.k.  
 MKB-direktivet 
  i svensk rätt, uttalade regeringen bl.a. följande om innebörden av uttrycket 
  
 ”betydande inverkan på omgivningen” (prop. 1992/93:60, s. 22). 
  
 Detta uttryck är inte liktydigt med betydande miljöpåverkan, som inne- bär en större omgivningspåverkan. Det kan inte råda någon tvekan om att en åtgärd som har betydande miljöpåverkan skall prövas genom detalj- plan och inte med stöd av den undantagsbestämmelse som medger att prövning kan ske i samband med prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Innebörden av de båda uttrycken utvecklas ytterligare nedan i an- slutning till våra kommentarer till 4 kap. 2 § andra stycket. 
  
 4 I Plan- och bygglagen (2010:900)En kommentar, Roberts m.fl. påpekas att eftersom bygglov inte krävs för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring (jfr 9 kap. 3 § PBL), får exemplet med svinfabriker och liknande större lantbruksbyggnader antas ta sikte på ekonomibyggnader som inte är bygglovsbefriade. 
  
 83 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Punkt 3 a: … eller om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande 
  
 Kravet på detaljplan gäller även för ett nytt byggnadsverk, om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande. Därmed åsyftas sådana områden där en successiv utbyggnad är att vänta och där utbyggnaden på sikt kan leda till att det uppkommer en sammanhål- len bebyggelse. 
  
 Inom områden med ett existerande eller förväntat bebyggelse- tryck blir kravet på detaljplan enligt förarbetena beroende av vilka förhållanden som råder på platsen. Områden där det råder stor efter- frågan på mark för bebyggande torde enligt förarbetena normalt redovisas i översiktsplanen. Ofta bör dessa områden vara desamma som i randzonerna (jfr under punkten 1 ovan). De bör då också behandlas på motsvarande sätt. Bebyggelsetrycket bör i annat fall vara dokumenterat och ha aktualitet för att detaljplanekravet ska gälla. Med detta avses att det under senare år ska ha förekommit ett påvisbart intresse att få bygga i området, vilket kan ha tagit sig ut- tryck i förfrågningar hos byggnadsnämnden, lämnade bygglov eller avslagna ansökningar. Skälet till att detaljplanekravet bör hävdas i dessa situationer är enligt förarbetena att marken bör utnyttjas på ett rationellt och ändamålsenligt sätt, att den samlade bebyggelsens lämplighet och utformning därför kan behöva bedömas i ett sam- manhang samt att sakägarnas och övriga intressenters intresse av tidig information och medverkan måste tillgodoses. Man bör med andra ord inte föregripa den samlade bedömning som måste ske i form av detaljplan genom att ta ställning i det ena ärendet efter det andra (prop. 1985/86:1, s. 556). 
  
 Områden med bebyggelsetryck kan enligt förarbetena även ligga långt från tätorterna. Som exempel nämns områden där efterfrågan på mark för fritidsbebyggelse är mycket stark. Ett annat exempel är storstadsregionerna. Bebyggelsetrycket gör sig här gällande på bety- dande avstånd från de centrala delarna. Möjligheterna till pendling och de starka motstående markanvändningsintressen som ofta finns innebär att flera kommuner kan utgöra ett sammanhängande område med bebyggelsetryck. Endast om förhållandena är okomplicerade, kan detaljplaneläggning här undvaras vid lämplighetsbedömningen enligt förarbetena. I sådana fall kan ett ställningstagande i ett bygg- lovsärende exempelvis grundas på en mer preciserad översiktsplan 
  
 84 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 eller en enklare så kallad planutredning som klarlägger förutsätt- ningar och restriktioner i grannskapet till den plats där en byggnads- åtgärd aktualiseras. 
  
 Även närheten till ett område som redan har en samlad bebygg- else av viss omfattning, t.ex. en bybildning eller en grupp med fri- tidshus, kan utlösa detaljplanekravet. Här går det emellertid inte att säga något allmängiltigt enligt förarbetena. Omfattningen av den aktuella åtgärden och behovet av samordning med befintlig bebyg- gelse och befintliga anläggningar måste vara avgörande. Även den rådande plansituationen, dvs. vilket planmaterial som finns, har bety- delse. Rör det sig om några enstaka byggnadsverk, vilkas lämplighet i stort kan bedömas på grundval av översiktsplanen, kan i vissa fall en enkel planutredning utgöra tillräckligt underlag för den slutliga lämp- lighetsprövningen av ett bygglovsärende. 
  
 Punkt 3 b: ett byggnadsverk som placeras i närheten av en s.k. Sevesoverksamhet 
  
 De byggnadsverk som omfattas av punkten är sådana som placeras i närheten av en kemteknisk verksamhet som omfattas av den s.k. Sevesolagen, dvs. lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Kravet inför- des i PBL den 1 juni 2015 efter förslag i propositionen Genom- förande av Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60). 
  
 Bakgrunden till den nya punkten är att de skedde en stor indu- striolycka i staden Seveso i Italien 1976. Därefter inleddes ett arbete inom Europeiska gemenskapen för att ta fram gemensamma regler för att förebygga och hantera stora industriolyckor. Arbetet ledde fram till det s.k. Sevesodirektivet. Direktivet innehåller krav på åt- gärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olycks- händelser där farliga ämnen ingår. Innebörden av direktivet utvecklas i avsnitt 3.3.2. 
  
 Punkten 3 b innebär att det som huvudregel krävs en detaljplan för nya byggnadsverk som placeras i närheten av en befintlig Sevesoverk- samhet. Punkten 3 b hänger ihop med kraven i punkt 4, som innebär att det krävs en detaljplan för lovpliktiga åtgärder vid etablering av nya Sevesoverksamheter. Sevesolagen, som punkten hänvisar till, syftar till att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och att begränsa följderna av sådana olyckor för människors hälsa och miljön. 
  
 85 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Det ligger enligt förarbetena i sakens natur att intresset av att reglera markanvändningen genom en detaljplan är större när det är frågan om ett sådant byggnadsverk som människor uppehåller sig på eller i och som därmed kan komma att påverkas i händelse av en olycka vid en Sevesoverksamhet. Om det är fråga om ett byggnads- verk som människor inte annat än undantagsvis uppehåller sig i eller på, t.ex. en mur eller ett upplag, eller om det står klart att inga män- niskor eller miljön kan komma att påverkas negativt i händelse av en olycka vid Sevesoverksamheten, finns vanligtvis inte heller något behov av att åtgärden ska regleras med en detaljplan (a. prop. s. 53). 
  
 Byggnadsverket ska anses vara placerat i närheten av en Seveso- verksamhet om byggnadsverket, eller de som uppehåller sig i bygg- naden, kan komma att skadas vid en olycka som berör Sevesoverk- samheten. Detta innebär enligt förarbetena att avståndet till Seveso- verksamheten får stor betydelse för bedömningen. Vid denna be- dömning ska hänsyn tas både till arten av det tillkommande bygg- nadsverket och till de risker som är förknippade med den aktuella Sevesoverksamheten. Bostadsbyggnader och t.ex. skolor, sjukhus och industrier kan således kräva ett större avstånd till Sevesoverksam- heten än viss annan bebyggelse. Kravet på detaljplan ska således prö- vas utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet och beror följakt- ligen på arten av den tillkommande bebyggelsen och på de risker som är förknippade med den aktuella Sevesoverksamheten. Kravet på detaljplan enligt denna punkt är oberoende av kraven i första stycket 3 a. Det är således ingen förutsättning att byggnadsverkets använd- ning även ska få betydande inverkan på omgivningen eller att det ska råda stor efterfrågan på området för bebyggande för att byggnadsver- ket ska omfattas av kravet på detaljplan enligt denna punkt (a. prop. s. 102 f.). 
  
 Liksom punkten 3 a omfattas denna punkt av bestämmelsen i andra stycket, vilket innebär att det i vissa fall är möjligt att pröva ett byggnadsverk som placeras i närheten av en Sevesoverksamhet genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 86 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Första stycket punkt 4: en åtgärd som kräver bygglov vid nyetablering av en s.k. Sevesoverksamhet 
  
 Enligt bestämmelsen ska kommunen med en detaljplan pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnads- verk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning för en åtgärd som kräver bygglov, vid nyetablering av en verksamhet som omfattas av Sevesolagen. Även denna punkt infördes i PBL den 1 juni 2015 efter förslag i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60). 
  
 Med nyetablering avses dels situationen att en ny verksamhet etableras på en viss plats där den inte har funnits tidigare, dels situa- tionen att en befintlig verksamhet utökas på ett sådant sätt att den efter utökningen omfattas av Sevesolagen. Det saknar betydelse på vilket sätt som åtgärden kräver bygglov, t.ex. om det är fråga om en åtgärd som avser nybyggnad, tillbyggnad eller annan ändring än till- byggnad. En befintlig byggnad som tas i anspråk för Sevesoverk- samhet, som tidigare använts för något annat ändamål, omfattas såle- des av detaljplanekravet. 
  
 Andra stycket 
  
 Som redan nämnts krävs det ingen detaljplan när det är frågan om sådana byggnadsverk som avses i första stycket 3, om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Andra stycket är avsett för sådana fall då bedömningen av be- byggelsens lokalisering – med hänsyn till PBL:s bestämmelser om allmänna intressen i 2 kap. liksom grannelagsfrågorna – kan klaras av i samband med prövningen av bygglov eller förhandsbesked. Det kan t.ex. vara fallet vid komplettering med bebyggelse på s.k. lucktomter eller nya bostäder i samband med generationsskifte i ett jordbruks- företag (prop. 1985/86:1, s. 553). 
  
 Möjligheten att i vissa fall kunna avstå från planläggning förutsät- ter att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Bakgrunden till denna begränsning är kra- ven i  
 MKB-direktivet, 
  som ställer krav på att vissa projekt som om- fattas av direktivets bilaga 2 måste miljöbedömas, om projektet kan 
  
 87 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 antas medföra en betydande miljöpåverkan. Miljöbedömningen inne- fattar bl.a. att miljökonsekvenserna måste beskrivas i en  
 miljö-kon- 
  sekvensbeskrivning och att samråd måste ske med vissa parter. PBL ger ingen möjlighet att pröva åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan genom ett bygglov. Om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan gäller ett strikt krav på detalj- plan. Kraven på samråd och att miljökonsekvenserna beskrivs kom- mer därigenom att tillgodoses inom ramen för detaljplaneprocessen. 
  
 Det andra ledet i bestämmelsen, som innebär att en prövning genom ett bygglov eller förhandsbesked förutsätter att byggnadsver- kets användning inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, tillkom i samband med nya PBL. Bakgrunden till ändringen var att  
 PBL-kommittén 
  i betänkandet Får jag lov? Om planering och bygg- ande (SOU 2005:77, s. 480 f.) hade uppmärksammat att det förekom- mit att kommuner kringgått kravet på detaljplan genom att ge bygg- lov för byggnader eller anläggningar med stor omgivningspåverkan. Kommittén anförde följande. 
  
 Det är inte tillfredsställande att lämpligheten av enstaka byggnader och anläggningar med omgivningspåverkan prövas direkt i samband med bygglovsansökan utan föregående detaljplaneläggning som belyser skilda konsekvenser och ger möjligheter för olika intressenter att påverka. Nuvarande lydelse som innebär ett undantag från plankravet för sådana byggnader och anläggningar bör därför tas bort och kravet på detaljplan förtydligas så att byggnader som får en betydande miljöpåverkan ska prövas genom detaljplan. Ett förtydligande av detaljplanekravet i denna del är vidare motiverat för att Sverige fullt ut ska uppfylla  
 EG-direktivet 
  om miljökonsekvensbeskrivningar för projekt. 
  
 Mot denna bakgrund föreslog  
 PBL-kommittén 
  att det nuvarande ut- trycket ”betydande inverkan på omgivningen” skulle ersättas med uttrycket ”betydande miljöpåverkan”. Regeringen såg emellertid svå- righeter med en sådan ändring (prop. 2009/10:170 Del 1, s. 195). 
  
 Regeringen delar  
 PBL-kommitténs 
  bedömning att de nuvarande bestäm- melserna om krav på detaljplan inte är helt entydiga i detta avseende. Samtidigt finns det inte tillräckligt underlag för att helt ersätta kravet på detaljplan vid en betydande inverkan på omgivningen med ett krav på detaljplan endast vid en betydande miljöpåverkan. Utöver miljöpåverkan får uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” även anses omfatta betydande inverkan på landskapsbilden eller på den arkitektoniska stads- miljön eller på förutsättningarna för trafiken eller på förutsättningarna för friluftslivet. Uttrycket en ”betydande inverkan på omgivningen” får således anses omfatta mer än uttrycket ”en betydande miljöpåverkan”. 
  
 88 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Bestämmelserna bör dock förtydligas så att det framgår att kravet på detaljplan aldrig kan ersättas av en prövning i ett ärende om bygglov eller förhandsbesked om byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Ett förtydligande av bestämmelserna i detta avseende innebär inte en skärpning av kravet på detaljplan, utan ger tvärtom en ut- trycklig möjlighet att på ett enklare sätt pröva enstaka byggnadsverk direkt i samband med bygglovsprövningen, så länge planen inte medför en betydande miljöpåverkan. Därmed ges stöd för en rationell hantering av bygglovsprövningen och en tydlig samordning med bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar. 
  
 Det åsyftade förtydligandet utgör följaktligen det sista ledet i be- stämmelsens andra stycke. 
  
 Kravet på planläggning för vindkraftverk i 4 kap. 3 § 
  
 Som berörts ovan under kommentaren till detaljplanekravet i 4 kap. 2 § första stycket 1, var det tidigare otydligt hur detaljplanekravet skulle förstås i fråga om vindkraftsparker. Innan ÄPBL ändrades den 1 augusti 2009, till följd av förslagen i propositionen Prövning av vindkraftverk (prop. 2008/09:146), skedde även en omfattande dub- belprövning av vindkraftverk enligt bestämmelserna i miljöbalken och ÄPBL. Dessa prövningar handlade till stor del om samma frågor. Ändringarna som genomfördes i ÄPBL innebar bl.a. att de tidigare kraven på detaljplan och bygglov i huvudsak togs bort för sådana vindkraftverk som omfattas av ett tillstånd enligt miljöbalken. Även efter ändringen krävs emellertid en detaljplan när vindkraftverk ska uppföras i områden där det råder stor efterfrågan på mark för bebyg- gelse eller anläggningar. 
  
 3.2Tidigare förslag 
  
 Enligt direktiven ska utredaren bl.a. föreslå hur kravet på detaljplan kan begränsas. Av direktiven framgår att inriktningen bör vara – i linje med vad som föreslogs i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) – att lagstiftarens krav på detaljplan begränsas men att kommunen även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas en detaljplan i den omfattning som gäller i dag. Utgångspunkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till 
  
 89 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 följd av förslagen i propositionen Genomförande av Seveso III- direktivet (prop. 2014/15:60) ska gälla även i fortsättningen. 
  
 Mot bakgrund av hur uppdraget ser ut finns anledning att över- siktligt redovisa hur de tidigare förslagen såg ut, dvs. Plangenomför- andeutredningens ursprungliga förslag som låg till grund för den efterföljande propositionen, förslaget i propositionen En enklare planprocess – som inte antogs vid riksdagsbehandlingen – och de ändringar som genomfördes 2015 i syfte att genomföra det s.k. Seveso  
 III-direktivet. 
  
 3.2.1Plangenomförandeutredningens förslag 
  
 Regeringen beslutade i november 2011 att en särskild utredare skulle se över bestämmelserna om genomförande av detaljplan (dir. 2011:104). Utredaren skulle bl.a. åstadkomma en tydlig, effek- tiv och transparent plangenomförandelagstiftning som kunde vinna acceptans hos kommuner och fastighetsägare samtidigt som den skulle skapa förbättrade förutsättningar för planeringen och byg- gandet. Utredningen antog namnet Plangenomförandeutredningen. 
  
 Uppdraget utvidgades i november 2012 till att även omfatta hur plan- och byggprocessen kan förenklas och förkortas genom att ut- redaren bl.a. skulle se över kravet på detaljplan (dir. 2012:114). 
  
 Plangenomförandeutredningen överlämnade i januari 2013 del- betänkandet Ett effektivare plangenomförande (SOU 2012:91) som i maj 2013 följdes av slutbetänkandet En effektivare plan- och bygg- lovsprocess (SOU 2013:34). I förhållande till vårt uppdrag är det en- bart förslagen i slutbetänkandet som är relevanta. 
  
 Plangenomförandeutredningens förslag i sammanfattning 
  
 Plangenomförandeutredningens andra delbetänkande innehåller om- fattande förslag till förändringar av  
 PBL-systemet. 
  För att bättre kunna förstå utredningens förslag om att begränsa kravet på detalj- plan finns därför skäl att redovisa relevanta delar av utredningens förslag. 
  
 Under rubriken ”Våra utgångspunkter” anförde utredningen bl.a. följande (SOU 2013:34, s. 15 f.). 
  
 90 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Vi anser att större tyngd bör läggas vid översiktsplaneringen. Översikts- planen är det forum där många frågor bör klaras ut, inte minst i dialogen mellan staten och kommunen. Frågor av övergripande karaktär, t.ex. miljökvalitetsnormer, mellankommunal samordning eller riksintressen, bör sålunda redan vara utredda på denna nivå inför den efterföljande dia- logen mellan byggherren och kommunen om det konkreta projektet. 
  
 Vi menar att detaljplanekravet i många fall kan slopas, om det finns en aktuell översiktsplan som tydligt redovisar markanvändningen för en tätort eller stadsdel. Om staten och kommunen redan har kommit över- ens om markanvändningen på den översiktliga nivån, bör det vanligtvis vara möjligt att slopa detaljplanekravet. 
  
 Om en tydlig och aktuell översiktsplan kan leda till att detaljplaner inte behöver upprättas i samma omfattning som i dag, skapas ett tydligt incitament för kommunerna att lägga större tyngd vid översiktsplaner- ingen. Ansökningar om bygglov kan då prövas direkt mot översiktspla- nen. Detaljplanekravet bör med andra ord kunna begränsas, om vissa förutsättningar är uppfyllda. 
  
 Under rubriken ”Våra förslag” anförde utredningen bl.a. följande (SOU 2013:34, s. 16 f.). 
  
 Vi föreslår att översiktsplanen utvecklas som verktyg för att ge tydlig vägledning för efterföljande beslut. Merparten av dialogen mellan stat och kommun bör klaras ut i arbetet med översiktsplanen. När över- siktsplanen upprättas, ska riksintressen, miljökvalitetsnormer, mellan- kommunala frågor och miljöbedömningar så långt möjligt vara avgjor- da. De övergripande strukturerna för lokaliseringen av bebyggelse ska således vara utredda. 
  
 Om översiktsplanen uppfyller vissa kriterier, bl.a. att den tydligt redo- visar markanvändningen, ska det kunna leda till att detaljplanekravet upphör att gälla. En sådan översiktsplan kallar vi för områdesplan. 
  
 Om staten och kommunen är överens om markanvändningen, upphör detaljplanekravet att gälla inom områdesplanen. Fler ärenden kan då hanteras direkt i bygglovet, vilket underlättar förändringar. Även om staten inte har något krav på detaljplan, kan kommunen fortfarande hävda detaljplanekravet, t.ex. i fall med komplexa genomförandefrågor. Länsstyrelsens möjligheter att ingripa mot efterföljande beslut när det gäller riksintressen och mellankommunala frågor slopas också inom om- rådesplanerna. 
  
 Om kommunen och staten inte kommer överens inom ramen för över- siktsplaneprocessen, t.ex. om vissa områden behöver studeras mer i detalj, behålls detaljplanekravet. Behovet av avvikelser från områdesplanen kan tillgodoses genom en ny detaljplan. 
  
 Liksom översiktsplanen ska inte heller områdesplanen vara bindande. För befintliga områden bör en områdesplan i normalfallet ange använd- ning, byggnadstyp, maximal totalhöjd, möjlighet till kompletteringar och förändringar samt vilka hänsyn som ska tas i kulturmiljöfrågor, t.ex. om kommunen anser att endast vissa material och utformningar kan 
  
 91 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 komma i fråga. För nya områden kan områdesplanen redovisas med oli- ka detaljeringsgrad, men kan i normalfallet göras schematisk. Områdes- planen ger inte samma förutsebarhet som en detaljplan, men planen bör 
  
 även i fortsättningen vara ”moraliskt bindande” och få samma tydliga vägledande roll som dagens översiktsplaner. 
  
 Planeringshorisonten för bebyggelseutvecklingen bör vara 10 år. Ett krav införs med innebörden att kommunen i översiktsplanen ska redo- visa hur bostadsbehovet ska tillgodoses de närmaste 10 åren. Behovet kan naturligtvis preciseras i områdesplaner. Därigenom länkas PBL bättre till bostadsförsörjningslagen. […] 
  
 Områdesplanen kan vid behov ange när ett visst område tidigast kommer att kunna byggas ut för att samordna genomförandet, dvs. när kommunen avser att färdigställa allmänna platser där kommunen för- utses vara huvudman. Bygglov kan vägras med hänsyn till att planen anger att området ska byggas ut vid en senare tidpunkt. 
  
 Inflytandet bör ligga på den nivå och i de skeden där det finns en reell möjlighet att påverka. Medborgarinflytandet bör huvudsakligen hanteras inom ramen för översiktsplanen och i mindre omfattning i enskilda projekt. […] 
  
 En detaljplan ska generellt sett endast behövas om en bebyggelse eller ett byggnadsverk kan antas medföra betydande miljöpåverkan. Där- utöver får kommunen neka bygglov med hänsyn till att en detaljplan behövs i vissa särskilt angivna fall. Det gäller bl.a. för en sammanhållen bebyggelse som ska förändras och det råder komplexa fastighetsrättsliga förhållanden eller för ett nytt byggnadsverk, som är beroende av en allmän plats som kommunen ska vara huvudman för. 
  
 Från redogörelsen ovan vill vi särskilt peka på några passager som vi uppfattar som centrala i förhållande till detaljplanekravet. Det gäller följande delar. 
  
 Om översiktsplanen uppfyller vissa kriterier, bl.a. att den tydligt redo- visar markanvändningen, ska det kunna leda till att detaljplanekravet upphör att gälla. En sådan översiktsplan kallar vi för områdesplan. 
  
 Om staten och kommunen är överens om markanvändningen, upphör detaljplanekravet att gälla inom områdesplanen. […] Även om staten inte har något krav på detaljplan, kan kommunen fortfarande hävda detaljplanekravet, t.ex. i fall med komplexa genomförandefrågor. […] 
  
 Om kommunen och staten inte kommer överens inom ramen för över- siktsplaneprocessen, t.ex. om vissa områden behöver studeras mer i detalj, behålls detaljplanekravet. Behovet av avvikelser från områdes- planen kan tillgodoses genom en ny detaljplan. 
  
 Ett villkor för att kravet på detaljplan skulle upphöra att gälla var att översiktsplanen uppfyllde vissa kriterier, ett annat att kommunen och staten kommit överens om markanvändningen inom ramen för översiktsplaneprocessen. Anledningen till att vi särskilt vill peka på 
  
 92 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 dessa villkor är att dessa mekanismer saknas i Plangenomförande- utredningens författningsförslag, som vi belyser i det följande. 
  
 Plangenomförandeutredningens författningsförslag om att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Detaljplanekravet finns i 4 kap.  
 2–4 
  §§ PBL. För att bättre förstå Plangenomförandeutredningens förslag till detaljplanekrav finns skäl att här återge utredningens förslag till 4 kap. 2 §, se figur 3.1. 
  
 Författningsförslaget kommenteras kortfattat i utredningens för- fattningskommentar (SOU 2013:34, s. 382). 
  
 Detaljplanekravet ändras. Endast en förutsättning blir kvar när lämplig- heten av bebyggelse behöver prövas genom detaljplan, nämligen när åtgärden innebär betydande miljöpåverkan. En åtgärd behöver dock inte prövas med detaljplan om den inte strider mot en områdesplan som är aktuell och förenlig med länsstyrelsens granskningsyttrande. Vilka förut- sättningar som ska gälla för att en områdesplan ska anses vara aktuell regleras i 3 kap. 28 a §. 
  
 Kommunen får enligt tredje stycket kräva detaljplan om det behövs vid ny sammanhållen bebyggelse eller byggnadsverk om det behövs med hänsyn till fastighetsrättsliga förhållanden eller om det krävs för inrät- tandet av allmänna platser. Kommunen ges därigenom ett tydligt stöd för att kräva detaljplan i ett enskilt bygglovsärende, t.ex. om det behövs för ett ändamålsenligt genomförande. 
  
 I fjärde stycket finns en bestämmelse att det liksom tidigare inte be- hövs någon detaljplan om det är möjligt att pröva åtgärden i ett bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Förslaget att detaljplanekravet enbart skulle omfatta bygglovspliktiga åtgärder som innebär betydande miljöpåverkan medför att lagstifta- rens krav på detaljplan skulle bli väsentligt mindre omfattande än i dag. Bland annat skulle det inte krävas detaljplan för en ny samman- hållen bebyggelse eller för en bebyggelse som ska förändras (eller be- varas), förutsatt att åtgärderna inte kan anses innebära betydande miljöpåverkan. 
  
 93 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Dåvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Kommunen ska med en detalj- 
  
 Kommunen ska med en detalj- 
  
 plan pröva ett mark- eller vatten- 
  
 plan pröva ett mark- eller vatten- 
  
 områdes lämplighet för bebyg- 
  
 områdes lämplighet för bebyg- 
  
 gelse 
  
 och 
  
 byggnadsverk 
  
 samt 
  
 gelse 
  
 och 
  
 byggnadsverk samt 
  
 reglera 
  
 bebyggelsemiljöns 
  
 ut- 
  
 reglera 
  
 bebyggelsemiljöns 
  
 ut- 
  
 formning för 
  
 formning för bygglovspliktiga åt- 
  
 1. en ny sammanhållen bebygg- 
  
 gärder 
  
 som 
  
 innebär 
  
 betydande 
  
 else, om det behövs med hänsyn 
  
 miljöpåverkan. 
  
 till omfattningen av bygglovsplik- 
  
 Trots 
  
 första 
  
 stycket 
  
 behövs 
  
 tiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 ingen detaljplan om åtgärden inte 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 strider mot en aktuell områdes- 
  
 ändras eller bevaras, om regle- 
  
 plan som är förenlig med läns- 
  
 ringen behöver ske i ett samman- 
  
 styrelsens granskningsyttrande. 
  
 hang, och 
  
 Kommunen får bestämma att 
  
 3. ett 
  
 nytt 
  
 byggnadsverk 
  
 som 
  
 en detaljplan krävs för att pröva 
  
 inte är ett vindkraftverk, om 
  
 1. sammanhållen 
  
 bebyggelse 
  
 a) byggnadsverket är en bygg- 
  
 som ska förändras om det behövs 
  
 nad 
  
 eller 
  
 kräver bygglov enligt 
  
 med hänsyn till fastighetsrättsliga 
  
 9 kap. eller föreskrifter som har 
  
 förhållanden, och 
  
 meddelats 
  
 med 
  
 stöd 
  
 av 16 kap. 
  
 2. byggnadsverk som 
  
 för 
  
 ett 
  
 7 §, och 
  
 ändamålsenligt nyttjande är bero- 
  
 b) byggnadsverkets 
  
 använd- 
  
 ende av en allmän plats. 
  
 ning får betydande inverkan på 
  
 omgivningen eller om det råder 
  
 stor efterfrågan på området för 
  
 bebyggande. 
  
 Trots 
  
 första 
  
 stycket 3 
  
 krävs 
  
 Trots tredje stycket krävs det 
  
 det ingen detaljplan, om bygg- 
  
 ingen detaljplan, om byggnads- 
  
 nadsverket kan prövas i sam- 
  
 verket kan prövas i samband 
  
 band med en prövning av ansö- 
  
 med en prövning av ansökan om 
  
 kan om bygglov eller förhands- 
  
 bygglov eller förhandsbesked. 
  
 besked 
  
 och 
  
 användningen av 
  
 Första 
  
 till 
  
 fjärde 
  
 styckena 
  
 byggnadsverket 
  
 inte 
  
 kan 
  
 antas 
  
 gäller inte för vindkraftverk. 
  
 medföra en betydande miljöpå- 
  
 verkan. 
  
 94 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Det kan konstateras att utredningens författningsförslag till nytt detaljplanekrav inte förutsätter att staten och kommunen är överens om markanvändningen eller att översiktsplanen måste vara utformad på visst sätt. Enligt förslaget förutsätts att översiktsplanen bl.a. ska redovisa områdets huvudsakliga indelning i allmänna platser, kvarters- mark och vattenområden samt principer för bebyggelsens utformning och trafikförsörjningen för att planen ska få status som områdesplan. 
  
 Utredningens författningsförslag till nytt detaljplanekrav över- ensstämmer således inte med motivtexten. 
  
 Remisskritiken mot Plangenomförandeutredningens förslag 
  
 Remissinstanserna var övervägande negativa till utredningens för- slag och endast en del av förslagen har lett till lagstiftning. I det följande sammanfattas remisskritiken mot utredningens förslag. För en utförligare redovisning av remisskritiken hänvisas till den remissammanställning som finns tillgänglig i Regeringskansliet (dnr S2013/3597/PBB). 
  
 –En remissinstans menar att detaljplanen ses som ett problem, men att detaljplanen i själva verket är en förutsättning för lös- ningar av ett problem. Ambitionen att minska kravet på detaljplan kommer inte i nämnvärd utsträckning att tillföra någon möjlighet till att minska kravet på detaljplan i större projekt. 
  
 –Merparten av remissinstanserna är negativa till att det statliga detaljplanekravet endast ska omfatta åtgärder som omfattar be- tydande miljöpåverkan. En detaljplan kan även behövas om stat och kommun inte är överens om hur ett riksintresse ska tillgodo- ses. Förslaget omhändertar inte de statliga intressena på ett över- tygande sätt. 
  
 –Flera remissinstanser var positiva till förslaget att detaljplane- kravet ska upphöra att gälla, om kommunen och staten har kom- mit överens om markanvändningen på översiktsplanenivån. 
  
 –Några remissinstanser anser att systemet skulle bli än svårare att överblicka och det finns risk för stora skillnader mellan kommu- nerna om kommunens utrymme att bestämma själva skulle öka. Att som utredningen föreslår göra allt detaljplanearbete valbart 
  
 95 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 i stället för kravstyrt öppnar för otydlighet, diskussion och frågor kring rättssäkerhet. 
  
 –Utan detaljplan skulle en byggherre få svårare att överblicka rätts- läget och bedöma vad som är möjligt att bygga, såväl på den egna tomten som på angränsande tomter. Vidare anses det vara oför- utsägbart, ineffektivt och otillräckligt att pröva frågor om markens lämplighet, plushöjder, trafiksäkerhet etc. i varje enskilt bygglov. 
  
 –Detaljplanekravet är inte bara ett krav från staten på att vissa frågor måste prövas för att staten ska kunna bevaka sina intressen. Kravet är även ett skydd för kommunen, så att oönskade för- ändringar i markanvändningen inte kan uppnås genom ett över- klagat bygglov. Planen säkerställer att kommunen har ett veto genom sin rätt att bestämma om en detaljplan ska antas eller inte. 
  
 –Några remissinstanser ifrågasätter om utredningens förslag upp- fyller de krav som följer av  
 MKB-direktivet 
  respektive SMB- direktivet. Inte heller anses kraven i  
 Seveso-direktivet 
  vara upp- fyllda. (Innebörden av direktiven utvecklas i avsnitt 3.3.) 
  
 –Flera remissinstanser anser att kommunen måste kunna ställa krav på detaljplan i fler fall än vad utredningen har föreslagit – flera kommuner menar att dagens möjligheter behöver finnas kvar. Bland annat anser en kommun att detaljplanekravet för ny sam- manhållen bebyggelse behöver finnas kvar, även om det inte behövs med hänsyn till fastighetsrättsliga förhållanden. Det kan också finnas skäl att reglera ny bebyggelse i andra fall, t.ex. i stä- dernas randzoner. 
  
 –En remissinstans pekar på att många av de fastighetsrättsliga frå- gor som lantmäterimyndigheterna arbetar med är av sådan art att genomförandet snarare underlättas än fördröjs av att frågorna kla- ras ut i en planprocess. 
  
 –En remissinstans befarar att de större kommunerna i flertalet situationer kommer att ställa krav på detaljplan och menar att det måste finnas en möjlighet att överklaga beslutet att upprätta detaljplan. 
  
 96 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 3.2.2Förslagen i propositionen En enklare planprocess 
  
 Med utgångspunkt i Plangenomförandeutredningens förslag före- slog den dåvarande regeringen i propositionen En enklare planpro- cess (prop. 2013/14:126) att det inte skulle vara obligatoriskt med detaljplan i lika många fall som enligt de bestämmelser som gällde vid denna tidpunkt. En kommuns möjlighet att ställa krav på att det i vissa fall ska finnas en detaljplan skulle dock inte inskränkas (a. prop. s. 54). Författningsförslaget redovisas i figur 3.2. 
  
 Förslaget i propositionen är delvis annorlunda jämfört med Plan- genomförandeutredningens förslag. Några av skillnaderna förklaras av att väsentliga delar av utredningens förslag aldrig ledde till lagstift- ning. Bland annat bedömde regeringen att delar av förslagen behövde beredas ytterligare, bl.a. när det gällde förslagen om områdesplaner och att det i normalfallet inte skulle krävas bygglov för att bygga i enlighet med planen under planens genomförandetid. Regeringen motiverade sitt ställningstagande med att förslagen behövde be- dömas tillsammans med resultatet av några då pågående utredningar, bl.a. Bostadsplaneringskommitténs översyn av de regelverk som styr fysisk planering på regional nivå (SOU 2015:59) och Riksintresse- utredningens översyn av hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. miljöbalken (SOU 2015:99). Vi uppfattar propositionen som att även remisskritiken mot Plangenomförandeutredningens förslag har haft betydelse för regeringens bedömning (a. prop. s. 53). 
  
 Bland likheterna mellan utredningsförslaget och den dåvarande regeringens förslag kan nämnas att det obligatoriska kravet på detalj- plan huvudsakligen skulle begränsas till att avse en åtgärd som kräver bygglov, om användningen av byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. En annan likhet mellan förslagen är att kommunen skulle ges större möjligheter att själv bestämma när det skulle krävas en detaljplan. 
  
 En skillnad mellan förslagen är att regeringen ansåg att en detalj- plan även skulle behövas i samband med nyetablering av en s.k. Sevesoverksamhet, dvs. en sådan verksamhet som omfattas av lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, den s.k. Sevesolagen. Det skulle även krävas en detaljplan för ett nytt byggnadsverk som kräver bygglov, om det behövs med hänsyn till närheten till en Sevesoverksamhet. 
  
 97 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Dåvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 2 § 
  
 Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vatten- områdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera 
  
 bebyggelsemiljöns utformning för 
  
 1. en ny sammanhållen be- 
  
 1. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 byggelse, om det behövs med hän- 
  
 lov, om användningen av bygg- 
  
 syn till omfattningen av bygglovs- 
  
 nadsverket kan antas medföra en 
  
 pliktiga byggnadsverk i bebygg- 
  
 betydande miljöpåverkan, 
  
 elsen, 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 2. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 ändras eller bevaras, om regler- 
  
 lov, vid nyetablering av en verk- 
  
 ingen behöver ske i ett samman- 
  
 samhet som omfattas av lagen 
  
 hang, och 
  
 (1999:381) om åtgärder för att 
  
 förebygga och 
  
 begränsa följderna 
  
 av allvarliga 
  
 kemikalieolyckor, 
  
 och 
  
 3. ett nytt byggnadsverk som 
  
 3. ett nytt byggnadsverk som 
  
 inte är ett vindkraftverk, om 
  
 kräver bygglov, om det behövs 
  
 a) byggnadsverket är en bygg- 
  
 med hänsyn till närheten till en 
  
 nad eller kräver bygglov enligt 
  
 verksamhet som omfattas av lagen 
  
 9 kap. eller föreskrifter som har 
  
 om åtgärder för att förebygga och 
  
 meddelats med stöd av 16 kap. 
  
 begränsa följderna av allvarliga 
  
 7 §, och 
  
 kemikalieolyckor. 
  
 b) byggnadsverkets använd- 
  
 ning får betydande inverkan på 
  
 omgivningen eller om det råder 
  
 stor efterfrågan på området för 
  
 bebyggande. 
  
 Trots första stycket 3 krävs 
  
 Trots första stycket 1 krävs 
  
 det ingen detaljplan, om bygg- 
  
 det ingen detaljplan, om åtgär- 
  
 nadsverket kan prövas i samband 
  
 den har stöd i en aktuell översikts- 
  
 med en prövning av ansökan om 
  
 plan som är förenlig med länssty- 
  
 bygglov eller förhandsbesked och 
  
 relsens granskningsyttrande enligt 
  
 98 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betyd- ande miljöpåverkan. 
  
 3 kap. 16 § och den sammanfatt- ande redogörelsen enligt 3 kap. 28 §. 
  
 3 a § 
  
 Kommunen får bestämma att det krävs en detaljplan för att pröva ett mark- eller vatten- områdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning för 
  
 1.en ny sammanhållen be- byggelse, om det behövs med hän- syn till omfattningen av bygg- lovspliktiga byggnadsverk i be- byggelsen, 
  
 2.en bebyggelse som ska för- ändras eller bevaras, om regle- ringen behöver ske i ett samman- hang, och 
  
 3.ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk, om 
  
 a) byggnadsverket är en bygg- 
  
 nad eller 
  
 kräver bygglov enligt 
  
 9 kap. eller föreskrifter 
  
 som 
  
 har 
  
 meddelats 
  
 med stöd av 
  
 16 
  
 kap. 
  
 7§, 
  
 b)byggnadsverkets användning får betydande inverkan på om- givningen eller om det råder stor efterfrågan på området för be- byggande, och 
  
 c)byggnadsverket inte kan prövas i samband med en pröv- ning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. 
  
 99 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Plangenomförandeutredningens förslag var utformat så att kom- munens möjligheter att ställa krav på en detaljplan skulle begränsas till de fall då det behövs för att pröva 
  
 1.en sammanhållen bebyggelse som ska förändras, om det behövs med hänsyn till fastighetsrättsliga förhållanden, eller 
  
 2.ett byggnadsverk som för ett ändamålsenligt nyttjande är bero- ende av en allmän plats. 
  
 Regeringens förslag till den nya paragrafen 4 kap. 3 a § utformades emellertid så att kommunen skulle kunna kräva en detaljplan i sam- ma utsträckning som enligt (då) gällande rätt, dvs. för 
  
 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang, och 
  
 3.ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk, om 
  
 a)byggnadsverket är en byggnad eller kräver bygglov, och 
  
 b)byggnadsverkets användning får betydande inverkan på om- givningen eller om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande. 
  
 Möjligheten att ställa krav på en detaljplan enligt punkt 3 a eller 3 b förutsatte emellertid att byggnadsverket inte kunde prövas i sam- band med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Det bör för övrigt nämnas att regeringen inte föreslog några följdändringar i annan lagstiftning. Som framgår av avsnitt 5.2 kan en detaljplan ha betydelse för hur annan lagstiftning ska tillämpas, men i proposition anförde regeringen att följdändringarna behövde beredas ytterligare (a. prop. s. 65). Regeringen motiverade sitt val att gå fram med ett förslag till ändrat detaljplanekrav enligt följande. 
  
 Mot bakgrund av att planprocessen ofta tar lång tid i anspråk anser reger- ingen emellertid att det finns skäl att redan nu föreslå en ändring av detaljplanekravet i PBL. Därigenom kan byggherrar och kommuner så snart som lagändringen har beslutats börja planera kommande plan- och byggprojekt utifrån de förutsättningar som kommer att gälla i framtiden. 
  
 100 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Riksdagsbehandlingen 
  
 Under riksdagsbehandlingen väcktes flera motioner med anledning av förslaget till ändrat detaljplanekrav. 
  
 I en motion5 föreslogs att riksdagen skulle avslå lagförslaget i den del det avsåg förslaget om ändrat krav på detaljplan. Enligt motio- närerna skulle ett genomförande av förslaget kunna få en negativ påverkan på bostadsbyggandet. Möjligheten för kommunerna att avstå från detaljplaneläggning skulle också kunna leda till olika tillämpning i kommunerna samt risk för godtycklighet, utpressningssituationer och i värsta fall korruption. Regeringsförslaget ansågs också motverka en hållbar utveckling och möjligheterna att uppnå relevanta miljömål. Motionärerna riktade även kritik mot att regeringen hade valt att lägga fram förslaget trots att man inte har utrett behovet och konsekven- serna av den nödvändiga följdlagstiftningen. 
  
 I en annan motion6 föreslogs att lagförslaget skulle avslås vad gäl- ler att krav på detaljplan inte ska gälla när byggnadsverkets använd- ning får betydande inverkan på omgivningen. Motionärerna hän- visade till att remissinstanserna riktat kritik mot regeringens förslag i denna del. 
  
 Civilutskottet gjorde följande bedömning (bet.2013/14:CU31, s. 11 f.). 
  
 Utskottet anser att regeringens förslag utgår från en helt ny syn på detaljplanens betydelse för planering och prövning av markens använd- ning och lämplighet för bebyggelse. Detaljplanen har hittills ansetts vara nödvändig för att i vissa angivna situationer skapa långsiktiga rättigheter och skyldigheter samt skapa en förutsägbarhet om den kommunala utvecklingen. Utskottet vill med anledning av regeringens förslag erinra om skälen till att detaljplanekravet infördes genom den äldre plan- och bygglagen (1987:10), numera förkortad ÄPBL. I pro- positionen (prop. 1985/86:1) framhöll det föredragande statsrådet bl.a. följande vad gäller behovet av ett lagstadgat detaljplanekrav: 
  
 Detaljplanen bör enligt min mening ha två huvudsyften. Det ena är att reglera förändringar av markanvändning och bebyggelse. Det and- ra är att mera varaktigt reglera bevarande av vissa byggnader och be- byggelsemiljöer eller reglera förutsättningar för förnyelse och ombygg- nad av befintliga bebyggelseområden. I båda fallen handlar det om att för varje fastighet precisera rättigheter och skyldigheter för att man i 
  
 5Motion 2013/14:Garner av Williams m.fl. (S) yrkande 2. 
  
 6Motion 2013/14:C15 av Butler m.fl. (MP) yrkande 1. 
  
 101 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 miljöhänseende skall uppnå en god helhetsverkan och en lämplig sam- hällsutveckling. Det är också viktigt att dessa preciseringar sker i for- mer som ger medborgarna och intressenterna information och möjlig- heter att påverka beslutet. Dessa båda skäl – helhetssyn på lämplighets- frågan och intressenternas inflytande – anser jag tala för att ett detalj- planekrav införs i PBL. 
  
 Statsrådet konstaterade i detta sammanhang att det inte är självklart att kommunerna av eget intresse alltid kommer att upprätta detaljplaner i tillräcklig utsträckning och att det därför borde införas bestämmelser med krav på att detaljplan ska antas i vissa situationer. Jonestet anser att de skäl som låg till grund för att detaljplanekravet infördes i huvud- sak fortfarande gör sig gällande. Den ordning som regeringen före- språkar innebär en alltför långtgående begränsning av detaljplanekravet som kan medföra en osäkerhet om när det kommer att krävas en de- taljplan. Den kan också, som påpekas i en av motionerna, leda till olika tillämpningar i landets kommuner och till att likartade situationer behandlas olika inom samma kommun. Därigenom motverkas en strä- van efter en ökad förutsägbarhet för fastighetsägare och byggherrar. 
  
 Utskottet anser således att riksdagen bör avslå regeringens förslag om att detaljplanekravet ska begränsas på det sätt som beskrivs i propositionens avsnitt 5. 
  
 Riksdagen delade utskottets bedömning och avslog förslaget om ett ändrat krav på detaljplan (rskr. 2013/14:366). 
  
 3.2.3Förslagen i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  
 I det s.k. Seveso  
 III-direktivet 
  finns krav på åtgärder för att förebygga faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår. Direktivet presenteras i avsnitt 3.3.2. 
  
 Enligt artikel 13 i Seveso  
 III-direktivet 
  ska medlemsstaterna ha en lagstiftning som reglerar planeringen av markanvändning på ett sådant sätt att målen att förebygga allvarliga olyckshändelser och be- gränsa följderna av dem för människors hälsa och miljön beaktas. Artikeln täcker lokalisering såväl av nya verksamheter, som ändring av befintliga verksamheter. Artikeln omfattar även nya projekt som bl.a. transportleder, platser som används av allmänheten och bostads- områden i närheten av verksamheter, när lokaliseringen eller utbygg- naderna kan vara en källa till eller öka risken för allvarliga olycks- händelser eller förvärra följderna av dem. Enligt direktivet åligger det vidare medlemsstaterna att på lång sikt se till att upprätthålla tillbör- 
  
 102 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 liga säkerhetsavstånd mellan verksamheter som omfattas av direk- tivet och bostadsområden, byggnader och områden som används av allmänheten, rekreationsområden och, så långt som möjligt, större trafikleder. Vidare ska medlemsstaternas planering i fråga om mark- användning vid behov, genom tillbörliga säkerhetsavstånd eller andra relevanta åtgärder, skydda naturområden som är av särskilt intresse eller är särskilt ömtåliga och som ligger nära verksamheter. 
  
 Seveso  
 III-direktivet 
  ersatte det s.k. Seveso  
 II-direktivet. 
  Robinson ringen gav i april 2013 en särskild utredare i uppdrag att bl.a. lämna förslag på hur Seveso  
 III-direktivet 
  skulle genomföras i svensk rätt (dir. 2013:38), den s.k. Seveso  
 III-utredningen. 
  Uppdraget redo- visades i betänkandet Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  (SOU 2014:17). 
  
 Parallellt med utredningsarbetet pågick beredningen av proposi- tionen En enklare planprocess. I sitt betänkande gör utredningen bedömningen att PBL i den då gällande lydelsen bör förtydligas när det gäller detaljplaner som rör Sevesoverksamheter. Utredningen kon- staterade dock att den då beslutade lagrådsremissen En enklare plan- process gav uttryck för samma bedömning och att de lagförslagen bedömdes vara tillräckliga. Några ytterligare lagstiftningsförslag på- kallades därför inte från utredningens sida (SOU 2014:17, s. 190 f.). 
  
 Riksdagens beslut att avslå förslagen i propositionen medförde emellertid att de ändringar som ansågs vara nödvändiga för att svensk rätt skulle uppfylla kraven i  
 Seveso-direktiven 
  inte infördes som pla- nerat. 
  
 Införandet av Seveso  
 III-direktivet 
  föranledde regeringen att be- sluta om propositionen Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60). I denna proposition föreslog regeringen på nytt ändringar i PBL i syfte att säkerställa genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  i svensk rätt, se figur 3.3. 
  
 Det kan konstateras att de lagändringar som föreslogs i proposi- tionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  inte är identiska med det som tidigare föreslagits i propositionen En enklare planprocess. Det gäller bl.a. möjligheten att i vissa fall kunna pröva en åtgärd i närheten av en Sevesoverksamhet genom en ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Det finns även skillnader i beskrivningen av hur de föreslagna bestämmelserna är avsedda att tillämpas. Skillnaderna är dock begränsade. 
  
 103 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Dåvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4kap. 
  
 2 § 
  
 Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vatten- områdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning för 
  
 1. en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 ändras eller bevaras, om regler- 
  
 ändras eller bevaras, om regler- 
  
 ingen behöver ske i ett samman- 
  
 ingen behöver ske i ett samman- 
  
 hang, och 
  
 hang, 
  
 3. ett nytt byggnadsverk som 
  
 3. ett nytt byggnadsverk som 
  
 inte är ett vindkraftverk, om 
  
 inte är ett vindkraftverk, om 
  
 a) byggnadsverket är en annan 
  
 byggnadsverket kräver 
  
 bygglov 
  
 byggnad än en sådan som avses i 
  
 eller är en annan byggnad än en 
  
 9 kap. 4 a § eller byggnadsverket 
  
 sådan som avses i 9 kap. 4 a §, 
  
 kräver bygglov enligt 9 kap. eller 
  
 och 
  
 föreskrifter som har 
  
 meddelats 
  
 med stöd av 16 kap. 7 §, och 
  
 b) byggnadsverkets 
  
 använd- 
  
 a) byggnadsverkets 
  
 använd- 
  
 ning får betydande inverkan på 
  
 ning får betydande inverkan på 
  
 omgivningen eller om det råder 
  
 omgivningen eller om det råder 
  
 stor efterfrågan på området för 
  
 stor efterfrågan på området för 
  
 bebyggande. 
  
 bebyggande, eller 
  
 b) byggnadsverket placeras i 
  
 närheten av en verksamhet som 
  
 omfattas av lagen (1999:381) om 
  
 åtgärder för att förebygga och 
  
 begränsa följderna 
  
 av 
  
 allvarliga 
  
 kemikalieolyckor, och 
  
 4. en åtgärd som kräver bygg- 
  
 lov vid nyetablering av en verk- 
  
 samhet som omfattas av lagen om 
  
 åtgärder för att förebygga och be- 
  
 gränsa följderna 
  
 av 
  
 allvarliga 
  
 kemikalieolyckor. 
  
 104 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Trots första stycket 3 krävs det ingen detaljplan om byggnads- verket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygg- lov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Det kan för övrigt noteras att direktiven för Översiktsplaneutred- ningen anger att utgångspunkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  ska gälla även i fortsättningen (jfr bilaga 1, s. 14). 
  
 Riksdagen antog förslagen i propositionen (bet. 2014/15:FöU8, rskr. 2014/15:168) och bestämmelserna trädde i kraft den 1 juni 2015. 
  
 3.2.4Tidigare förslag om att utveckla detaljplanekravet 
  
 Plan- och byggutredningen 
  
 Regeringen gav i november 1992 en särskild utredare i uppdrag att se över vissa frågor i ÄPBL, bl.a. detaljplanekravet (dir. 1992:104). Ut- redaren skulle klarlägga om lagstiftningen borde preciseras ytter- ligare för att bl.a. stärka den enskildes ställning, mot bakgrund av erfarenheterna från hur detaljplanekravet hade tillämpats sedan ÄPBL trädde i kraft. 
  
 I delbetänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36) före- slog utredningen att kommunens möjlighet att avslå ansökningar om bygglov med hänvisning till detaljplanekravet skulle begränsas. Enligt förslaget skulle en ansökan om bygglov, för en åtgärd som tidigare nekats bygglov med hänvisning till detaljplanekravet, endast kunna nekas på nytt med hänvisning till detta krav om det föreligger syn- nerliga skäl. Det skulle gälla i de fall som det hade gått mer än tre år från den tidpunkt då det tidigare beslutet hade meddelats. 
  
 Förslaget kritiserades starkt av remissinstanserna. I tilläggsdirek- tiv uttalade regeringen att förslaget inte borde ligga till grund för lag- stiftning och att frågorna borde utredas ytterligare (dir. 1995:90). Enligt direktiven borde det även fortsättningsvis vara möjligt för en kommun att på sakliga grunder hävda behovet av detaljplaneläggning och att det måste ankomma på kommunerna att avgöra i vilken ord- ning detaljplaner ska utarbetas. Däremot fanns det enligt regeringen 
  
 105 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 skäl att ytterligare se över de villkor som ska gälla för att kravet ska kunna åberopas mot enskilda när det handlar om att förhindra att en från allmän synpunkt olämplig bebyggelse kommer till stånd. 
  
 I slutbetänkandet Översyn av PBL och  
 va-lagen 
  (SOU 1996:168) presenterade utredningen ett nytt förslag om kravet på detaljplan. Förslaget innebar att kravet på detaljplan för en ny enstaka byggnad skulle ändras så att möjligheten till undantag från detaljplanekravet för byggnad som får betydande inverkan på omgivningen slopas. Samtidigt skulle tillämpningsområdet för den kvarvarande undantags- regeln vidgas något, dvs. för en ny enstaka byggnad som ska förläg- gas inom ett område där det råder stor efterfrågan på mark för be- byggelse. Utredningen föreslog ingen ny författningsreglering i den delen, utan menade att det var tillräckligt med kompletterande motivuttalanden. 
  
 Remissutfallet var huvudsakligen positivt. Några remissinstanser menade dock att de avsedda lättnaderna i fråga om möjligheten att bygga i områden där det råder stor efterfrågan för mark på bebygg- else borde synliggöras i lagstiftning. 
  
 Plan- och byggutredningens förslag i dessa avseenden ledde aldrig till någon ändring i ÄPBL. 
  
 PBL-kommittén 
  
 Regeringen beslutade i juni 2002 att tillsätta en parlamentariskt sam- mansatt kommitté och gav den i uppdrag att se över plan- och bygglagstiftningen samt lämna förslag till de lagändringar som behövs (dir. 2002:97). I direktiven konstaterar regeringen att vissa av Plan- och byggutredningens förslag inte hade resulterat i några slutgiltiga ställningstaganden från regeringens sida, bl.a. några av förslagen i betänkandet Översyn av PBL och  
 va-lagen 
  (SOU 1996: 168). Reger- ingen konstaterade även att det fanns flera andra förslag till ändringar i ÄPBL och att det därmed fanns skäl att göra en samlad översyn. 
  
 Direktiven tar inte upp frågan om detaljplanekravet, men PBL- kommittén fann ändå anledning att ta upp denna fråga. I sitt slut- betänkande Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77) redovisade kommittén sina erfarenheter av hur detaljplanekravet till- lämpades (s. 480). 
  
 106 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Erfarenheterna från bl.a. prövningen av överklagade bygglov visar att kommunerna inte alltid tillämpar bestämmelserna om kravet på detalj- plan i enlighet med PBL:s bestämmelser. Det förekommer att kommu- nerna kringgår kravet på detaljplan genom att ge bygglov för enstaka byggnader eller anläggningar med omgivningspåverkan eller där regle- ringen uppenbarligen behöver ske i ett sammanhang. Aktuella exempel är några större handelsetableringar där bygglov har beviljats utan de- taljplaneläggning eller som lov för tillfällig åtgärd både inom och utom detaljplan. Det finns också exempel där lokaliseringen av miljöstöran- de anläggningar och verksamheter såsom vindkraftsanläggningar har prövats i samband med enstaka bygglov. Förfarandet får bl.a. till följd att man kringgår PBL:s generella krav på en bred och öppen planlägg- ningsprocess med möjligheter till inflytande för kommuninvånare, grannkommuner och länsstyrelsen. Inte heller detaljplanekravet för förändringar och bevarande av bebyggelse tillämpas fullt ut, vilket kan leda till att enstaka bygglov successivt ges i ett avgränsat bebyggelse- område utan att de samlade effekterna blivit föremål för en bedömning i ett sammanhang genom detaljplaneläggning. Konsekvenserna av ett för- farande utan detaljplaneläggning kan även bli att enskilda bygglovs- sökande varken behandlas på ett likvärdigt eller förutsägbart sätt. 
  
 PBL-kommittén 
  ansåg att detaljplanekravet i huvudsak borde vara formulerat på det sätt som gällde vid tidpunkten för kommitténs arbete. Kommittén menade dock att erfarenheterna från tillämp- ningen talade för att det fanns anledning att föreslå vissa förtydlig- anden i bestämmelserna. Eftersom dessa förslag hänger samman med våra förslag i avsnitt 4 finns det anledning här att återge en del av kommitténs synpunkter (s. 481). 
  
 Det är inte tillfredsställande att lämpligheten av enstaka byggnader och anläggningar med omgivningspåverkan prövas direkt i samband med bygglovsansökan utan föregående detaljplaneläggning som belyser skilda konsekvenser och ger möjligheter för olika intressenter att på- verka. Nuvarande lydelse som innebär ett undantag från plankravet för sådana byggnader och anläggningar bör därför tas bort och kravet på detaljplan förtydligas så att byggnader som får en betydande miljöpå- verkan ska prövas genom detaljplan. [Ett] förtydligande av detalj- planekravet i denna del är vidare motiverat för att Sverige fullt ut ska uppfylla  
 EG-direktivet 
  om miljökonsekvensbeskrivningar för projekt. Genom ändring i 5 kap. 18 § tredje stycket7 infördes år 2005 krav på en miljökonsekvensbeskrivning för vissa projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Kommittén föreslår därför att kravet på detalj- plan för ny enstaka byggnad eller anläggning anpassas till denna lydelse. Förslaget i denna del kan även anses ligga i linje med syftet med nuva- 
  
 7 Bestämmelsen motsvarar i dag 4 kap. 42 § PBL. 
  
 107 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 rande bestämmelser. Enligt uttalandena i förarbetena (prop. 1985/86:1, s. 553) har enstaka större byggnader för t.ex. handel, industri eller ser- vice som regel en betydande inverkan för omgivningen, varför det kan vara av stort intresse för sakägarna och de boende i grannskapet att genom en planreglering få klarhet i de framtida möjligheterna till utvecklingen av verksamheten på platsen. 
  
 Med dessa motiv föreslog kommittén att kravet på detaljplan för en ny enstaka byggnad ”vars användning får betydande inverkan på om- givningen” i stället skulle gälla om byggnaden ”genom sin använd- ning får en betydande miljöpåverkan”. 
  
 Detta förslag ledde aldrig till någon lagändring, vilket vi åter- kommer till i avsnitt 4.6.5. 
  
 PBL-kommittén 
  tog i sitt betänkande även upp frågan om kra- vet på detaljplan för en ny enstaka byggnad som ska förläggas i ett område där det råder stor efterfrågan på mark för bebyggande, dvs. samma fråga som Davis och byggutredningen hade tagit upp i sitt betänkande (se ovan). Kommittén anförde följande (s. 481 f.). 
  
 Nuvarande bestämmelser innehåller dessutom ett krav på detaljplan för ny enstaka byggnad eller anläggning som ska förläggas i ett område där det råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse, om inte tillkomsten prövas i samband med prövning av ansökan om bygglov eller förhands- besked. Denna bestämmelse ger kommunen en möjlighet, där så krävs, att samlat kunna pröva frågor som rör t.ex. omvandling av gamla fritids- husområden till områden för permanent bebyggelse eller i övrigt förut- sättningar för förtätning av bebyggelseområden. Därigenom underlättas bl.a. möjligheterna att samordna bebyggelseutvecklingen med den utbyggnad av kommunal service som kan bli nödvändig. Samtidigt kan det, som också framhålls i förarbetena (s. 553), när det gäller komplet- tering av byggnader på obebyggda s.k. lucktomter vara möjligt att bedöma lämpligheten direkt vid tillståndsprövningen. Betydande skäl talar därför för att denna bestämmelse bör behållas. 
  
 PBL-kommittén 
  nämner i sitt betänkande inte Plan- och byggutred- ningens förslag att genom nya motiv ge bestämmelsen ”en ny enstaka byggnad som ska förläggas inom ett område där det råder stor efter- frågan på mark för bebyggelse” en delvis ny innebörd, för att där- igenom minska på kravet på detaljplan. 
  
 Kommittén redogör även för hur detaljplanekravet tillämpas vid bygglovsprövningen och sina överväganden med anledning av detta. Texten bör återges i detta sammanhang, huvudsakligen för att texten bidrar till förståelsen av de konsekvenser som kan uppstå för den enskilde när detaljplanekravet tillämpas i praktiken (s. 482 f.). 
  
 108 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 Under kommitténs arbete har frågan om kommunens rätt att på det sätt som sker i dag kunna åberopa detaljplanekravet som grund för att avslå en ansökan om bygglov aktualiserats. Det kan nämnas att frågan också behandlades av den tidigare Plan- och byggutredningen i betänkandet Översyn av PBL och  
 va-lagen 
  (SOU 1996:168). Frågan gäller särskilt möjligheten att åberopa detaljplanekravet när det gäller ny enstaka byggnad som ska förläggas inom ett område där det råder stor efter- frågan på mark för bebyggelse. Utgångspunkten har i första hand varit att kommunens möjligheter i detta avseende bör begränsas med hänsyn till enskilda fastighetsägares berättigade intressen av att inom rimlig tid kunna få en prövning i sak av möjligheterna att kunna bygga på sina fastigheter. PBL:s reglering innebär ju att kommunen själv avgör om den vill upprätta en detaljplan eller inte. Om kommunen avslår en ansökan om bygglov enbart med en allmän hänvisning till behovet av detaljplane- läggning men samtidigt gör klart att någon detaljplan inte är aktuell inom överskådlig tid kan den enskilde lätt hamna i en situation där han under mycket lång tid inte kan få någon reell prövning av förutsätt- ningarna att få disponera sin mark. Detta är naturligtvis inte godtagbart från enskild synpunkt. En sådan tillämpning skulle också vissa fall kunna påstås komma i konflikt med proportionalitetsprincipen. 
  
 En väg att komma ifrån det angivna problemet skulle kunna vara att ta bort möjligheten att åberopa detaljplanekravet i den angivna situationen. Det skulle kunna hävdas att det räcker med de möjligheter att kontrol- lera bebyggelseutvecklingen som en prövning mot kraven i 2 kap. inne- bär. Om en ny byggnad enligt dessa bestämmelser är olämplig inom ett område behöver ju inte detaljplanekravet åberopas. Om det t.ex. gäller ett område där höga naturvärden helt talar emot ny bebyggelse synes det också vara naturligt att i första hand göra en prövning gentemot bestäm- melserna i 2 kap. 
  
 Inte sällan kan emellertid situationen inom berörda områden med högt bebyggelsetryck vara sådan att ny bebyggelse i och för sig kan tänkas inom området men att det krävs en sådan samlad prövning av hur bebyg- gelsen ska utvecklas som bäst kan ske genom detaljplaneläggning. Ibland kan tidsaspekten vara väsentlig på det sättet att utvecklingen av enskild bebyggelse inom området behöver samordnas med utbyggnaden av t.ex. vägar samt vatten- och avloppsanläggningar. I sådana fall torde detalj- planekravet ofta vara kommunens enda möjlighet att styra bebyggelse- utvecklingen på ett sådant sätt att olägenheter både för samhället och berörda enskilda genom en alltför splittrad utbyggnad undviks. Att den enskilde i sådana fall kan få vänta en viss tid innan det är möjligt att på ett ändamålsenligt sätt närmare planera och genomföra den del av utbyggnaden som berör bl.a. hans fastighet kan därvid inte anses vara ett sådant åsidosättande av hans intressen som inte kan godtas vid en pro- portionalitetsbedömning. 
  
 För att undvika att den enskilde i situationer av berört slag drabbas av alltför långa väntetider har ifrågasatts om man inte i vart fall bör begränsa 
  
 109 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 den tid den enskilde ska behöva vänta på ett besked. En tid motsvarande den kommunen enligt 8 kap. 23 § [ÄPBL]8 kan vänta med att, i avvaktan på en planändring, avgöra ett lovärende, dvs. två år har därvid nämnts. Med hänsyn till hur mycket planeringssituationen kan variera i olika fall är emellertid generella tidsfrister av angivet slag ett mycket trubbigt instrument för att motverka att detaljplanekravet ibland används på ett olämpligt sätt. Det kan i och för sig hävdas att det inte ska behöva ta längre tid än två år att ta fram en detaljplan. Huvudproblemet torde dock ofta inte vara arbetet och kostnaderna enbart för själva detaljplanen utan de stora kostnader som krav på utbyggnad av infrastruktur och på social service kan innebära för en kommun om bebyggelseutvecklingen inom områden med hårt bebyggelsetryck tillåts ske på ett sätt som kommunen själv inte kan påverka. 
  
 Det finns således mycket starka skäl att behålla de möjligheter som nu- varande lagstiftning ger en kommun att åberopa detaljplanekravet för att kunna styra bebyggelseutvecklingen på ett lämpligt sätt. Det är samtidigt angeläget att bestämmelserna inte utnyttjas på ett sätt som inte varit avsett. Ett av syftena med  
 [ÄPBL]-reformen 
  var ju att undvika de tidi- gare vanligt förekommande mycket långvariga nybyggnadsförbuden. Det är då inte godtagbart om detaljplanekravet används på ett sätt som på nytt skapar situationer där enskilda under mycket lång tid kan hållas i ovisshet om vad som gäller för deras fastigheter. 
  
 En tillämpning av detaljplanekravet på ett alltför schablonmässigt sätt i nu berörda situationer kan dock inte anses vara förenlig med gällande bestämmelser. Proportionalitetsprincipen innebär att det också vid till- lämpningen av detaljplanekravet är nödvändigt att i det enskilda ärendet göra en bedömning av om det föreligger en rimlig balans mellan nyttan från allmän synpunkt av beslutet och de nackdelar beslutet innebär för fastighetsägaren. Det bör bl.a. anses innebära att kommunen alltid måste motivera varför det inte går att göra prövningen i det enskilda ärendet. Således måste kommunen kunna motivera varför en enstaka byggnad inte kan tillåtas på den avsedda platsen vid den avsedda tidpunkten och varför den måste prövas i ett sammanhang. Av praxis framgår att bl.a. tidsaspekten kan vara av betydelse vid avvägningen i ärendet. Genom förslaget att i 1 kap. 3 § förtydliga proportionalitetsprincipen […] bör riskerna för att detaljplanekravet används på ett sätt som inte är godtag- bart med hänsyn till enskilda intressen minska. Det finns därmed inte tillräckliga skäl att genom ytterligare lagstiftningsåtgärder begränsa möj- ligheterna att åberopa detaljplanekravet. 
  
 I sammanhanget bör framhållas möjligheten att utnyttja översiktspla- nen som stöd såväl när kommunen vill hävda plankravet som när kom- munen vill avstå från planläggning. 
  
 8 Bestämmelsen motsvarar nuvarande 9 kap. 28 § PBL. 
  
 110 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 3.3 
 EU-rättsliga 
  och internationella krav med relevans för utredningen 
  
 Våra direktiv anger att vi bl.a. ska analysera hur våra förslag förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonven- tionen. Det finns därför skäl att här redogöra för innehållet i dessa rättsakter. Kopplingarna till Seveso  
 III-direktivet 
  innebär att det även finns skäl att översiktligt redovisa innehållet i detta direktiv. 
  
 Redovisningen är inte heltäckande, utan avser främst att ge den bakgrund som kan behövas för att sätta in våra överväganden och för- slag i sitt rättsliga sammanhang. 
  
 3.3.1MKB- och  
 SMB-direktiven 
  
 Inom  
 EU-rätten 
  finns det två direktiv om miljöbedömningar, dels Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt  
 (MKB-direktivet), 
  dels Europaparla- mentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan  
 (SMB-direk- 
  tivet). Bestämmelser med krav som rör allmänhetens deltagande i utarbetandet av planer och program finns också i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG av den 26 maj 2003 om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om ändring, med avseende på allmänhetens delta- gande och rätt till rättslig prövning, av rådets direktiv 85/337/EEG och 96/61/EG. Det sistnämnda direktivet innehöll även ändringar i  
 MKB-direktivet. 
  
 Utöver dessa direktiv finns det också krav på miljökonsekvens- beskrivningar och miljörapporter i Esbokonventionen om miljökon- sekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang samt i protokollet till denna konvention. I protokollet regleras bl.a. vilka planer och program som berörs av protokollet genom att de kan antas medföra en betydande påverkan på miljön. Av protokollet framgår också vilka uppgifter en miljörapport ska innehålla och hur samråd ska genomföras. De flesta av protokollets bestämmelser har en mot- svarighet i  
 SMB-direktivet. 
  
 111 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 SMB-direktivet 
  
 Syftet med  
 SMB-direktivet 
  är att integrera miljööverväganden vid utarbetande och antagande av vissa planer och program vars genom- förande kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 SMB-direktivet 
  är tillämpligt på planer och program som tas fram eller antas av en myndighet eller kommun eller som antas genom ett lagstiftningsförfarande. Även ändringar av planer och program om- fattas av direktivet. Vidare ska det vara fråga om planer och program som krävs enligt lag eller annan författning. En sista förutsättning för att en plan eller ett program ska omfattas av direktivet är att genom- förandet av planen eller programmet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 De planer och program som omfattas av direktivets tillämpnings- område kan delas upp i två grupper. I den första gruppen finns pla- ner och program som typiskt sett kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Denna grupp kan i sin tur delas upp i två kategorier. I den första kategorin ingår planer och program som upprättas för ett antal i direktivet uppräknade områden som t.ex. fysisk planering eller markanvändning och som anger förutsättningarna för tillstånd till verksamheter som omfattas av bilaga 1 eller 2 till  
 MKB-direktivet 
  (se vidare nedan). I den andra kategorin ingår planer och program som kan antas påverka s.k. Natura  
 2000-områden. 
  Till den andra gruppen hör planer och program som inte typiskt sett anses medföra en bety- dande miljöpåverkan. Bedömningen av om planen eller programmet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan ska i stället göras i det enskilda fallet utifrån vissa i direktivet fastställda kriterier. Denna del kallas vanligen för behovsbedömning. Till denna grupp hör dels planer och program som omfattas av den första gruppen men som bara gäller små områden på lokal nivå, dels planer och program inom andra områden än de som omfattas av den första gruppen och som anger förutsättningarna för andra verksamheter och åtgärder än de som räknas upp i bilagorna till  
 MKB-direktivet. 
  
 Enligt  
 SMB-direktivet 
  ska en miljörapport tas fram inom ramen för miljöbedömningen. Termen miljörapport motsvaras i svensk lag- stiftning av termen miljökonsekvensbeskrivning. I rapporten ska den betydande miljöpåverkan redovisas och rimliga alternativ med hänsyn till planens eller programmets syfte och geografiska räckvidd identi- fieras, beskrivas och bedömas. De uppgifter som en miljörapport ska 
  
 112 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 innehålla listas i bilaga 1 till direktivet. I direktivet finns vidare bestäm- melser om samråd med myndigheter och allmänhet. När planen eller programmet tas fram ska hänsyn tas till miljörapporten och de syn- punkter som lämnats vid samråd. När en plan eller ett program har antagits ska berörda myndigheter och allmänheten informeras. Direk- tivet innehåller också bestämmelser om vad som gäller när ett genom- förande av en plan eller ett program kan antas medföra en betydan- de miljöpåverkan i en annan medlemsstat. 
  
 MKB-direktivet 
  
 Syftet med  
 MKB-direktivet 
  är att säkerställa att en systematisk be- dömning av miljöpåverkan genomförs för projekt som på grund av sin art, storlek eller lokalisering medför en betydande miljöpåverkan. För detta ändamål föreskriver direktivet tillståndsplikt och krav på en bedömning av projektens miljöpåverkan innan tillstånd ges. 
  
 I bilaga 1 till direktivet finns en lista över de projekt som alltid kan antas medföra betydande miljöpåverkan och för vilka en miljökon- sekvensbedömning och en tillståndsprövning är obligatoriskt. En mil- jökonsekvensbedömning motsvaras i  
 SMB-direktivet 
  av termen miljö- bedömning. I bilaga 2 till  
 MKB-direktivet 
  finns en lista över de pro- jekt där medlemsstaterna själva får bedöma från fall till fall eller med tillämpning av gränsvärden eller kriterier om en miljökonsekvens- bedömning ska göras. Vid prövningen av om en miljökonsekvens- bedömning ska göras för projekt som anges i bilaga 2 till direktivet ska de urvalskriterier som anges i bilaga 3 till direktivet tillämpas. Det är denna prövning som kallas behovsbedömning. Direktivet innehåller inte något krav på att ett samråd ska ske innan behovsbedömningen. 
  
 De typer av projekt som omfattas av direktivet är dels sådana som i Sverige tillståndsprövas enligt miljöbalken – miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet – dels sådana som huvudsakligen prövas enligt bl.a. PBL, t.ex. projekt som rör viss infrastruktur och vissa anlägg- ningar för turism och fritid. 
  
 För projekt där en miljökonsekvensbedömning ska göras ställer direktivet krav på att verksamhetsutövaren ska utarbeta en miljökon- sekvensbeskrivning, vars innehåll regleras i bilaga 4 till direktivet. Vil- ket krav som i det enskilda fallet kan ställas på en miljökonsekvens- beskrivning avgörs från fall till fall. Processen innefattar även samråd, 
  
 113 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 granskning och bedömning och avslutas med ett beslut om tillstånd. Direktivet innehåller också bestämmelser om vad som gäller när ett projekt kan antas medföra betydande miljöpåverkan på miljön i en annan medlemsstat. 
  
 För de verksamheter och åtgärder som inte bedöms ha en bety- dande miljöpåverkan eller som inte finns upptagna på vare sig bila- ga 1 eller 2 ställer  
 MKB-direktivet 
  inte några krav på vare sig till- ståndsplikt eller en bedömning av deras miljöpåverkan. 
  
 MKB-direktivet 
  har ändrats genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/52/EU av den 16 april 2014 om ändring av direk- tiv 2011/92/EU om bedömning av inverkan på miljön av vissa offent- liga och privata projekt (ändringsdirektivet). Många av ändringarna är förtydliganden med anledning av  
 EU-domstolens 
  rättspraxis. Andra syftar t.ex. till att effektivisera förfarandet och öka kvaliteten på be- slutsunderlaget och miljöbedömningarna. 
  
 Ändringsdirektivet trädde i kraft den 15 maj 2014. Sista dag för ikraftträdande för de författningar som är nödvändiga för att följa ändringsdirektivet är den 16 maj 2017. 
  
 Hur direktiven har genomförts i PBL 
  
 Historik 
  
 Riksdagen beslutade 1994 om de första bestämmelserna om miljö- konsekvensbeskrivningar i ÄPBL. Bakgrunden var att det inte fanns någon motsvarighet i svensk lagstiftning för vissa åtgärder som angavs i det dåvarande  
 MKB-direktivet. 
  Regeringen uttalade i pro- positionen att kravet på kommunerna att göra en miljökonsekvens- beskrivning för de aktuella åtgärderna borde införas som ett led i detaljplaneförfarandet (prop. 1992/93:60). 
  
 Riksdagen beslutade 1996 om ett generellt krav på upprättande av miljökonsekvensbeskrivning vid detaljplaneläggning som medger en användning av mark eller av byggnader eller andra anläggningar som innebär en betydande påverkan på bl.a. miljön (prop. 1994/95:230). Fortfarande fanns det inte några särskilda bestämmelser om inne- hållet i en miljökonsekvensbeskrivning. 
  
 Riksdagen beslutade 2004 om omfattande ändringar i ÄPBL, främst i syfte att genomföra  
 SMB-direktivet. 
  Direktivet genomför- des huvudsakligen i nya bestämmelser om miljökonsekvensbeskriv- 
  
 114 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 ningar och miljöbedömningar av planer och program i 6 kap. miljö- balken. Bestämmelserna strukturerades på ett sådant sätt att det tyd- ligt skulle framgå vilka krav som måste uppfyllas för planer och program respektive för verksamheter och åtgärder. I ÄPBL genom- fördes  
 SMB-direktivet 
  genom att de nya bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken om planer och program skulle tillämpas både för detalj- planer och för översiktsplaner som kan antas medföra betydande miljöpåverkan (prop. 2003/04:116). Efter att lagändringarna trätt i kraft meddelade regeringen föreskrifter i förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar, MKBF, om den behovsbedöm- ning som en myndighet eller en kommun ska göra när den upprättar en plan eller ett program. 
  
 Regeringen förtydligade vid genomförandet av  
 SMB-direktivet 
  förhållandet mellan PBL och miljöbalken. Generellt gäller att de båda lagarna tillämpas parallellt med varandra. Vid miljöbedömningen av planer enligt PBL är däremot förhållandet sådant att miljöbalken ska tillämpas endast när detta anges särskilt i PBL. För PBL innebar genomförandet av  
 SMB-direktivet 
  att förfarandet enligt direktivet integrerades i det befintliga förfarandet enligt ÄPBL. Regeringen ansåg att det var lämpligt att införa regler som tydligt klargör att även 6 kap. miljöbalken ska tillämpas, eftersom ÄPBL redan innehöll vissa krav på miljöhänsyn av något slag (prop. 2003/04:116, s. 46). 
  
 Riksdagen beslutade 2005 att göra ändringar i ÄPBL på grund av kritik från Europeiska kommissionen för att Sverige inte fullt ut uppfyllt sina skyldigheter enligt  
 MKB-direktivet. 
  Bestämmelserna i ÄPBL om vad en miljökonsekvensbeskrivning skulle innehålla och hur den ska användas i planförfarandet stämde inte helt överens med direktivet. De projekt som omfattades av kommissionens kri- tik var sådana som bara tillståndsprövades enligt bestämmelserna i ÄPBL (prop. 2004/05:59, s. 8 f.). 
  
 Regeringen behandlade i propositionen på nytt frågan om var kravet på en miljökonsekvensbeskrivning skulle placeras. Regeringen uttalade att det skulle strida mot systematiken i ÄPBL att placera detta krav i bygglovsskedet, som vissa remissinstanser hade förordat, och utvecklade sitt resonemang enligt följande. Vid prövningen av en ansökan om bygglov inom detaljplanelagt område görs inte några bedömningar avseende påverkan på miljön till följd av den verksam- het eller åtgärd som byggnaden eller anläggningen inrymmer. Det som prövas i anslutning till bygglovet är hur åtgärden förhåller sig till 
  
 115 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 detaljplanen samt om byggnaden uppfyller vissa krav som ställs på byggnader. Vid prövning av en ansökan om bygglov inom detalj- planelagt område förutsätts således att bedömningen av byggnadens eller anläggningens miljöeffekter har gjorts i samband med detalj- planeläggningen. Det är mot denna bakgrund olämpligt att lägga in bestämmelser om upprättande av miljökonsekvensbeskrivning i anslutning till bygglovsprövningen (prop. 2004/05:59, s. 8 f. och 19). 
  
 Gällande rätt 
  
 Sverige har genomfört  
 SMB-direktivet 
  i PBL bl.a. genom en bestäm- melse för översiktsplaner (3 kap. 8 §) som hänvisar till reglerna om miljöbedömning i 6 kap. miljöbalken och en bestämmelse för detalj- planer (4 kap. 34 § första stycket) som i huvudsak innebär att ett planförslag ska innehålla en miljökonsekvensbeskrivning, om plan- förslaget kan antas få en betydande miljöpåverkan. Vidare hänvisar den bestämmelsen till vissa bestämmelser i 6 kap. miljöbalken som anger vad en miljökonsekvensbeskrivning ska innehålla. 
  
 Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning för planer och pro- gram är att identifiera, beskriva och bedöma den betydande miljö- påverkan som planens eller programmets genomförande kan antas medföra. Vidare ska rimliga alternativ med hänsyn till planens eller programmets syfte och geografiska räckvidd identifieras, beskrivas och bedömas (6 kap. 12 § miljöbalken). 
  
 Sambandet mellan  
 MKB-direktivet 
  och  
 SMB-direktivet 
  kan be- skrivas som att  
 SMB-direktivet 
  ställer krav på en miljöbedömning av sådana planer och program som anger förutsättningarna för kom- mande tillstånd för de verksamheter och åtgärder som räknas upp i  
 MKB-direktivet. 
  Miljöbedömningen enligt direktiven skiljer sig åt genom att de har olika kriterier för bestämmande av vad som är betydande miljöpåverkan och olika krav på beskrivning av miljö- konsekvenser. 
  
 Sverige har genomfört  
 MKB-direktivet 
  i PBL i huvudsak genom en bestämmelse i 4 kap. 34 § andra stycket, vilken bara berör detalj- planer. I bestämmelsen finns en uppräkning av vissa verksamheter och åtgärder, som motsvarar de projekt som anges i bilaga 2 till direktivet. Miljökonsekvensbeskrivningen i en planbeskrivning ska uppfylla vissa ytterligare krav om detaljplanen kan antas få en bety- 
  
 116 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 dande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för vissa angivna verksamheter och åtgärder. 
  
 Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning för verksamheter och åtgärder är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effek- ter som den planerade verksamheten eller åtgärden kan medföra för människor, djur, växter, mark, vatten, luft, klimat, landskap och kul- turmiljö, hushållningen med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt och annan hushållning med material, råvaror och energi. Vida- re är syftet att möjliggöra en samlad bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön (6 kap. 3 § miljöbalken). 
  
 Frågan om en miljöbedömning ska göras för översiktsplanen eller detaljplanen är som huvudregel beroende av om genomförandet av planen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Kommunen ska därför först göra en s.k. behovsbedömning för att kunna avgöra om en miljöbedömning ska göras av planen. Vid behovsbedöm- ningen ska kommunen ta hänsyn till vissa kriterier, som motsvaras av kraven i de olika direktiven. För detaljplaner som bara träffas av  
 SMB-direktivet 
  ska kommunen också genomföra ett samråd. Be- stämmelser om det förfarande som beskrivits ovan finns i MKBF, som regeringen utfärdat med stöd av ett bemyndigande i 6 kap. 11 § miljöbalken. 
  
 Att kommunen ska göra en behovsbedömning när den upprättar översiktsplaner och detaljplaner framgår av 3 kap. 8 § respektive 4 kap. 34 § första stycket PBL. Hur kommunen ska göra denna bedömning finns det bestämmelser om i MKBF. Bestämmelserna i MKBF om behovsbedömning för planer och program finns i  
 4–7 
  §§. Vissa planer och program ska alltid antas medföra en betydande miljöpåverkan, om de inte bara avser användningen av små områden på lokal nivå eller om kommunen bara gör mindre ändringar i sådana planer och program (4 §). Detaljplaner får generellt anses avse använd- ningen av små områden på lokal nivå (bet. BoU 1986/87:1, s. 23). Kommunen ska beakta kriterierna i bilaga 4 till MKBF när den gör behovsbedömningen för detaljplaner som bara avser användningen av små områden på lokal nivå. 
  
 Som redovisats i avsnitt 3.1.2 innebär detaljplanekravet att kom- munen i vissa fall ska pröva om ett mark- eller vattenområde är lämpligt för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- miljöns utformning genom en detaljplan. Tanken är att sådana verk- samheter och åtgärder som anges i 4 kap. 34 § andra stycket PBL ska 
  
 117 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 prövas enligt bestämmelserna i PBL om bygglov. De verksamheter och åtgärder som anges i 4 kap. 34 § andra stycket PBL omfattas i olika avseenden av krav på bygglov, antingen som byggnader enligt 9 kap. 2 § PBL eller som anläggningar enligt 6 kap. 1 § PBF. Avsikten är att kommunen inom ramen för bygglovsprövningen ska ta ställ- ning till om byggnadsåtgärden är förenlig med den detaljplan som gäller för området. Finns det inte någon detaljplan för området, ska kommunen pröva om ett beslut om bygglov behöver föregås av detaljplaneläggning. Det ställs alltså inga krav på att en miljökonse- kvensbeskrivning ska upprättas inom ramen för själva bygglovspröv- ningen. Kommunen ska i stället bedöma miljökonsekvenserna av att mark eller byggnader eller andra anläggningar används på ett visst sätt inom ramen för detaljplaneläggningen av ett område. Frågan om det behövs en miljökonsekvensbeskrivning ska följaktligen prövas i sam- band med att ett förslag till detaljplan för ett område tas fram. 
  
 Kommunen ska tillämpa kriterierna i bilaga 2 till MKBF vid be- hovsbedömningen i samband med att en detaljplan tas fram som med- ger att planområdet får tas i anspråk för en sådan verksamhet eller åtgärd som anges i 4 kap. 34 § andra stycket PBL (se 16 kap. 1 § 2 PBL och 2 kap. 5 § PBF). 
  
 3.3.2Seveso  
 III-direktivet 
  
 Efter en stor industriolycka i Seveso i Italien 1976 inleddes ett arbete inom Europeiska gemenskapen för att ta fram gemensamma regler avseende förebyggande åtgärder och hanteringen av stora industri- olyckor. 1982 antogs direktivet om risker för storolyckor i vissa industriella verksamheter (85/501/EEG), det s.k. Sevesodirektivet. Rådets direktiv (96/82/EG) av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår, det s.k. Seveso  
 II-direktivet, 
  trädde i kraft den 3 februari 1997. Direktivet är en vidareutveckling av det ursprungliga Sevesodirektivet. 
  
 Europaparlamentet och rådet antog den 4 juli 2012 direktiv 2012/18/EU om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv 96/82/EG. Direktivet, det s.k. Seveso  
 III-direktivet, 
  trädde i kraft den 13 augusti 2012 och 
  
 118 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 ersätter Seveso  
 II-direktivet 
  som upphörde att gälla den 1 juni 2015. Syftet med Seveso  
 III-direktivet 
  är att förebygga allvarliga olycks- händelser inom den kemikaliehanterande industrin och att begränsa följderna av en olycka för människor och miljön. Det övergripande målet är att säkerställa höga skyddsnivåer inom EU. 
  
 Direktivet ska tillämpas på alla verksamheter där farliga ämnen förekommer eller kan förekomma i viss omfattning. Vilka farliga äm- nen som omfattas av direktivet och i vilka kvantiteter framgår av en bilaga till direktivet. Reglerna tillämpas på den verksamhet som har tillräckligt mycket av något ämne som är tillräckligt farligt. Det behöver inte vara frågan om någon tillverkning, utan det räcker med att ämnet finns inom anläggningen. 
  
 Direktivet innehåller skyldigheter för verksamhetsutövaren och medlemsstaterna. Verksamheterna delas in i en lägre respektive en högre kravnivå. Ju större kvantiteter farliga ämnen, desto strängare bestämmelser. Driften av verksamheten kan förbjudas om de åtgär- der som verksamhetsutövaren vidtagit för att förebygga och be- gränsa följderna av en kemisk olycka är uppenbart otillräckliga. 
  
 De svenska bestämmelserna på området återfinns i dag i huvudsak i lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följ- derna av allvarliga kemikalieolyckor, Sevesolagen, med tillhörande förordning (1999:382), Sevesoförordningen, miljöbalken med tillhö- rande förordningar, samt arbetsmiljölagen (1977:1160). Bestämmel- serna i PBL är av vikt när det gäller att uppfylla Seveso  
 III-direktivets 
  och Industriolyckskonventionens krav för nu aktuella verksamheters lokalisering och kontroll över markanvändningen i anslutning till sådana verksamheter. 
  
 Seveso-direktivens 
  genomförande i PBL 
  
 Som berörts i avsnitt 3.2.3 anger Seveso  
 III-direktivet 
  att medlems- staterna ska ha en lagstiftning som reglerar planeringen av mark- användning på ett sådant sätt att målen att förebygga allvarliga olyckshändelser och begränsa följderna av dem för människors hälsa och miljön beaktas (artikel 13). Artikeln täcker lokalisering såväl av nya verksamheter, som ändring av befintliga verksamheter, samt nya projekt som innefattar bl.a. transportleder, platser som används av allmänheten och bostadsområden i närheten av verksamheter, när 
  
 119 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 lokaliseringen eller utbyggnaderna kan vara en källa till eller öka ris- Hicks för allvarliga olyckshändelser eller förvärra följderna av dem. Enligt direktivet åligger det vidare medlemsstaterna att på lång sikt se till att upprätthålla tillbörliga säkerhetsavstånd mellan verksam- heter som omfattas av direktivet och bostadsområden, byggnader och områden som används av allmänheten, rekreationsområden och, så långt som möjligt större trafikleder. Vidare ska medlemsstaternas planering i fråga om markanvändning vid behov genom tillbörliga säkerhetsavstånd eller andra relevanta åtgärder skydda naturområden som är av särskilt intresse eller är särskilt ömtåliga och som ligger nära verksamheter. 
  
 Kravet på redovisning av särskilda miljö- och riskfaktorer inför- des i ÄPBL år 1996. Översiktsplanen ska redovisa miljö- och risk- faktorer som bör beaktas vid beslut om markanvändningen, t.ex. i fråga om sådana områden som kräver särskild uppmärksamhet. Risk- faktorer kunde i detta sammanhang avse skred eller översvämningar och sådant som utsläpp av farliga gaser och kemikalier vid olycks- händelser under transporter eller från anläggningar. ÄPBL komplet- terades ytterligare i samband med risk- och sårbarhetsutredningens genomförande, då planeringen till skydd mot olyckor fick en mer framträdande plats (prop. 2006/07:122). 
  
 Den 1 juni 2015 trädde nya bestämmelser i 4 kap. 2 § första stycket 3 b och 4 PBL om Sevesoverksamheter i kraft (jfr avsnitt 3.2.3). Bak- grunden var att regeringen såg att det fanns ett behov av tydligare reglering på markplaneringsområdet när det gäller Sevesoverksam- heter och deras omgivning (prop. 2014/15:60, s. 51 f.). 
  
 Enligt regeringens uppfattning ligger det i sakens natur att en pla- nerad Sevesoverksamhet på högre kravnivå som omfattar bygglovs- pliktiga åtgärder alltid kan antas medföra betydande miljöpåverkan, varigenom det redan enligt då gällande rätt krävdes att den planerade verksamheten skulle prövas genom en detaljplan. En sådan bedöm- ning ansågs dock inte vara självklar då det gäller en Sevesoverksam- het på lägre kravnivå. För att säkerställa att kraven i Seveso  
 III-direk- 
  tivet uppfylldes ansåg regeringen att PBL borde ange att det alltid behövs en detaljplan vid nyetablering av en Sevesoverksamhet, förut- satt att åtgärden kräver bygglov. Regeringen ansåg att en detaljplan även behövs när det är fråga om förändringar i anslutning till en befintlig Sevesoverksamhet. För att säkerställa att regleringen i PBL uppfyller kraven i direktivet ansåg regeringen att det behöver framgå 
  
 120 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 av PBL att det alltid ska upprättas en detaljplan när det är fråga om ett nytt byggnadsverk, om det placeras i närheten av en Sevesoverk- samhet. 
  
 Det går inte att ange ett generellt avstånd till en Sevesoverksamhet då detaljplanekravet inträder, utan frågan om en detaljplan behövs måste prövas utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet. Vid denna prövning måste hänsyn tas till både vad det nya byggnadsverket ska användas till och de risker som är förknippade med Sevesoverksam- heten i fråga. En bostad kan således kräva ett väsentligt större avstånd från en Sevesoverksamhet än t.ex. en lagerbyggnad. Behovet av att kunna förebygga och begränsa följderna av en olycka i en Seveso- verksamhet ska vara vägledande i bedömningen (prop. 2014/15:60, s. 54). 
  
 3.3.3Århuskonventionen 
  
 Allmänt om Århuskonventionen 
  
 Sverige är sedan 2005 part till Konventionen om tillgång till infor- mation, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, Århuskonventionen, som även Euro- peiska unionen anslutit sig till. Konventionen utgör därför en integre- rad del av unionens rättsordning (se  
 EU-domstolens 
  avgörande  
 C-240/09). 
  Århuskonventionen föreskriver en skyldighet för parter- na att garantera allmänheten rätt att få tillgång till information, delta i beslutsprocesser och få tillgång till rättslig prövning rörande miljö- frågor. Med allmänhet avses både fysiska och juridiska personer samt miljöorganisationer (artikel 2.4). 
  
 Enligt artikel 9.2 i Århuskonventionen ska varje part inom ramen för sin nationella lagstiftning se till att den berörda allmänheten som har ett tillräckligt intresse eller som hävdar att en rättighet kränkts har rätt att överklaga vissa beslut enligt artikel 6. Denna artikel regle- rar allmänhetens deltagande i beslut om vissa verksamheter och innefattar miljötillstånd till verksamheter som räknas upp i bilaga 1 till konventionen (artikel 6.1 a). Det är typiskt sett mycket miljö- störande verksamheter som avfallsanläggningar m.m. Enligt punkt 20 i bilagan inkluderas, förutom de verksamheter som räknas upp, även all verksamhet där allmänhetens deltagande är föreskrivet enligt ett 
  
 121 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 förfarande för bedömningen av miljöpåverkan enligt den nationella lagstiftningen. 
  
 Det saknas en övergripande  
 EU-lagstiftning 
  som genomför kon- ventionens bestämmelser om tillgång till rättslig prövning, men arti- kel 11 i  
 MKB-direktivet 
  är ett genomförande av Århuskonventio- nens artikel 9.2.  
 EU-domstolen 
  har i sin praxis bekräftat att natio- nella bestämmelser som fastställer krav för att en ickestatlig miljö- organisation ska anses ha en rätt att överklaga, måste säkerställa en omfattande rätt till rättslig prövning och att bestämmelserna i MKB- direktivet om rätt till rättslig prövning ges en ändamålsenlig verkan (se mål  
 C-263/08, 
  
 Zavala 
  Värtans Miljöskyddsförening mot Stockholms kommun). 
  
 Förutom denna skyldighet att möjliggöra tillgång till domstols- prövning i artikel 9.2 ska parterna till konventionen enligt artikel 9.3 se till att den allmänhet som uppfyller eventuella kriterier i nationell rätt har rätt att få handlingar och underlåtenheter av personer och myndigheter som strider mot den nationella miljölagstiftningen prö- vad av domstol eller i administrativ ordning. Detta innefattar även en rätt att överklaga beslut av myndigheter som kan strida mot miljö- lagstiftningen. Av artikel 9.3 följer inget krav på domstolsprövning utan prövning efter överklagande kan även ske i administrativ ord- ning, dvs. till en förvaltningsmyndighet. 
  
 Det är inte helt klart vad som avses med den nationella miljölag- stiftningen. Århuskonventionens efterlevnadskommitté har uttalat att begreppet inte ska tolkas för snävt utan även ett beslut som strider mot t.ex. lagstiftning om buller eller hälsa ryms i begreppet (Århus- konventionens efterlevnadskommittés beslut ACCC/C/2010/50, Tjeckien). Enligt implementeringsguiden till konventionen är arti- kel 9.3 inte begränsad till lagstiftning som heter något med miljö utan det avgörande är om bestämmelsen i fråga på något sätt gäller miljön. Som exempel anges bestämmelser om stadsplanering och mil- jöskatt (Aarhus Convention An Implementation Guide, s. 207). 
  
 Vad gäller vilka som ska ha rätt att överklaga beslut enligt arti- kel 9.3 ger konventionen en ganska stor flexibilitet till konven- tionens parter att bestämma detta. Kriterier får dock inte uppställas som i praktiken hindrar alla eller i stort sett alla miljöorganisationer eller företrädare för allmänheten från att utmana myndigheters handling eller underlåtenhet som strider mot den nationella miljölag- stiftningen (Århuskonventionens efterlevnadskommittés beslut 
  
 122 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 ACCC/C/2006/18, Danmark). Miljöorganisationer har i flera mål i Mark- och miljööverdomstolen och i Kammarrätten i Stockholm tillerkänts talerätt med stöd av artikel 9 i Århuskonventionen. 
  
 Århuskonventionen och  
 EU-lagstiftningen 
  
 Såväl EU som samtliga medlemsstater i EU är i dag parter till Århus- konventionen. Eftersom EU är part till konventionen är konventio- nen en del av unionens rättsordning. För genomförande av Århus- konventionen inom unionsrätten har flera rättsakter antagits9. 
  
 Tillämpningen av artikel 9.3 i Århuskonventionen på nationell nivå har prövats av  
 EU-domstolen 
  i bl.a. mål  
 C-240/0910. 
  Domstolen har funnit att artikel 9.3 inte har direkt effekt i unionsrättslig mening. Artikeln innebär dock att det ankommer på nationell domstol att i den utsträckning det är möjligt tolka den processuella rätten, avse- ende de villkor som ska vara uppfyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i administrativ ordning, så att den står i överens- stämmelse med såväl målen i artikel 9.3 (dvs. att allmänheten ska ges den tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor som följer av konven- tionen) som målet att säkerställa ett effektivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unionsrätten, dvs. att en miljöskyddsförening ges möjlighet att väcka talan vid domstol mot ett beslut fattat efter ett ad- ministrativt förfarande som kan strida mot unionens miljölagstiftning. 
  
 Århuskonventionens genomförande i PBL 
  
 För att leva upp till kraven i Århuskonventionen infördes 2008 bestämmelser i PBL om klagorätt för miljöorganisationer. Gällande bestämmelser i PBL hindrade visserligen inte miljöorganisationer från 
  
 9Bland annat miljöinformationsdirektivet, dvs. Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG, direktivet om allmänhetens deltagande, dvs. Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG av den 26 maj 2003 om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om ändring, med avseende på allmänhetens deltagande och rätt till rättslig prövning, av rådets direktiv 85/337/EEG och  
 MKB-direktivet. 
  
 10Målet gällde en slovakisk miljöförenings rätt att vara part och överklaga bl.a. beslut om undantag från bestämmelser om skydd för djurarter, i detta fall brunbjörnen vilken omfattas av art- och habitatdirektivet (Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter). 
  
 123 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 att komma till tals innan beslut fattas om kommunala planer. Däremot hade de i sin egenskap av miljöorganisationer ingen rätt att överklaga beslut enligt PBL. Mot denna bakgrund fann  
 PBL-kommittén 
  att en sådan rätt måste införas för att genomföra Århuskonventionen och  
 MKB-direktivet 
  på ett korrekt sätt (prop. 2006/07:122, s. 61). 
  
 Rätten för miljöorganisationerna att klaga infördes i en ny be- stämmelse i 13 kap. 6 § (numera 12 §) PBL och begränsades till beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas medföra betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i an- språk för verksamheter eller åtgärder som anges i 4 kap. 34 §. I bestämmelsen finns en hänvisning till 16 kap. 13 § miljöbalken som innehåller en avgränsning för vilka miljöorganisationer som ska ha talerätt på miljöområdet. 
  
 För att miljöorganisationerna skulle få samma rätt som sakägare och andra som under utställningstiden har lämnat synpunkter i detalj- planeärendet, gjordes ett tillägg i 5 kap. 30 § (numera 29 §) PBL. Tillägget innebär att kommunen, under de förutsättningar som anges i paragrafen, även ska sända sitt beslut om antagande av detaljplan med fullföljdshänvisning till miljöorganisationer som har rätt att klaga enligt 13 kap. 6 § PBL. 
  
 Den 1 juli 2009 trädde en ny bestämmelse i kraft i 13 kap. 6 § PBL, genom vilken miljöorganisationernas överklaganderätt utvidgades. De miljöorganisationer som omfattas av bestämmelserna får därmed även överklaga beslut av kommunen att upphäva strandskyddet genom en bestämmelse i en detaljplan. Samtidigt infördes en bestäm- melse i miljöbalken som ger miljöorganisationerna rätt att överklaga domar och beslut om upphävande av skydd av områden enligt 7 kap. miljöbalken. 
  
 3.4För- och nackdelar med detaljplan 
  
 Beslut om hur mark och vatten ska användas och hur bebyggelsen ska utformas berör många människor, företag och organisationer i sam- hället. Besluten innebär ofta stora och långsiktiga investeringar. Besluten kräver därför noggranna överväganden. 
  
 Med dessa utgångspunkter finns det anledning att redogöra för nyttan med en detaljplan och de nackdelar som är kopplade till in- 
  
 124 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 strumentet. Vår redovisning i det följande gör inte anspråk på att vara en heltäckande redovisning. 
  
 Nyttan med detaljplanen 
  
 På ett övergripande plan kan nyttan med en detaljplan samman- fattas i följande punkter. 
  
 –Detaljplanen innebär en omfattande lämplighetsprövning där olika intressen vägs samman till en långsiktigt hållbar helhet. 
  
 –Detaljplanen är en arena för dialog mellan medborgare, kommun och övriga myndigheter som bidrar till ett bättre beslutsunderlag. 
  
 –Detaljplanen lägger fast rättigheter och skyldigheter. 
  
 –Planen skapar förutsättningar för en rationell lovhantering och ett samordnat genomförande. 
  
 Detaljplanen innebär en omfattande lämplighetsprövning där olika intressen vägs samman till en långsiktigt hållbar helhet 
  
 Det finns ofta olika intressen om hur ett område bör användas och utvecklas. Någon vill kanske använda området för bostäder, en annan som industriområde och en tredje vill kanske att området ska förbli naturmark. 
  
 Planprocessen skapar förutsättningar för att kommunen ska kun- na väga samman olika anspråk på hur området bör utvecklas och bevaras på ett ändamålsenligt och långsiktigt hållbart sätt. Vid detalj- planeläggningen ska kommunen ta hänsyn till allmänna och enskilda intressen. Detaljplanen ger därmed en samlad bild av vad som utgör en lämplig användning av mark och vatten. Detaljplanen är även ett instrument för kommunen att förverkliga den lokala bebyggelsepoli- tiken, t.ex. för att förverkliga sociala ambitioner och att främja en ekonomisk och rationell byggproduktion. 
  
 I och med att planen ger en samlad bild av vad som utgör en lämp- lig markanvändning ger planen också en rätt att bygga i enlighet med planen. Detaljplanen ger både en ram för hur bebyggelsen kan utfor- mas när planen är ny, men även hur bebyggelsen kan utvecklas lång- 
  
 125 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 siktigt. I detaljplanen avgörs också många frågor som rör byggandet i sig och relationen mellan olika fastigheter. 
  
 Planen är en arena för dialog mellan medborgare, kommun 
  
 och övriga myndigheter som bidrar till ett bättre beslutsunderlag 
  
 Detaljplaneprocessen syftar bl.a. till att få fram ett så bra besluts- underlag som möjligt och att ge möjlighet till insyn och påverkan. Det gäller alla berörda intressenter: fastighetsägare, boende, allmän- het, statliga och kommunala myndigheter, m.fl. Alla som har ett väsentligt intresse av förslaget ska få information om detta och ges möjlighet att lämna synpunkter. 
  
 Genom samråd med berörda intressenter kan önskemål och syn- punkter övervägas i ett tidigt skede i planarbetet. Det handlar både om att kommunen ska få kännedom om de olika anspråk och intres- sen som finns om hur området bör användas, men också om att kommunen ska kunna skapa förståelse för och delaktighet i kommu- nens beslut. 
  
 Genom information och dialog kan de som beslutar om planen 
  
 – kommunfullmäktige, kommunstyrelsen eller byggnadsnämnden – få ett beslutsunderlag som är så heltäckande som möjligt. 
  
 Genom kravet på att vissa åtgärder ska prövas genom en detalj- plan ges även staten möjlighet att bevaka sina intressen. Om planen kan antas leda till att vissa utpekade statliga intressen inte tillgodo- ses, de s.k. ingripandegrunderna, kan länsstyrelsen upphäva planen och därmed förhindra en från statlig synpunkt oönskad utveckling av bebyggelsen. 
  
 Detaljplanen lägger fast rättigheter och skyldigheter 
  
 Detaljplanen medför vissa rättsverkningar, både för kommunen, andra myndigheter och enskilda. Bland annat lägger planen fast ramar för hur fastighetsägarna och kommunen kan, och i vissa avseenden ska, genomföra planen. 
  
 Fastighetsägarna har under planens genomförandetid – som ska vara minst fem och högst femton år – en garanterad byggrätt i enlig- het med planen. Om en detaljplan ändras eller upphävs före genom- förandetidens utgång, har den som äger en fastighet rätt till ersättning 
  
 126 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 av kommunen för den skada som ändringen eller upphävandet med- för för ägaren. Fastighetsägarna har även viss rätt att få ersättning för skada som uppstår till följd av detaljplanen. I vissa fall har de rätt att få sina fastigheter inlösta av kommunen. 
  
 Efter genomförandetidens utgång är byggrätten mer osäker. Kom- munen kan då ersätta, ändra eller upphäva planen, utan att behöva betala någon ersättning för sådan byggrätt som fastighetsägarna inte har utnyttjat. 
  
 Detaljplanens byggrätter ger en garanti för att marken kan bebyg- gas, vilket påverkar värdet av fastigheten. Den byggrätt som detalj- planen ger leder även till att det blir möjligt att belåna fastigheten i högre utsträckning än vad som annars är fallet. 
  
 Kommunen är normalt huvudman för allmänna platser. Kommu- nen har då rätt och skyldighet att lösa in mark för att kunna anordna sådana platser. Planen ger därmed rätt för kommunen att komma åt den mark som behövs för att t.ex. bygga ut gator, vägar och andra platser som ska användas för att tillgodose gemensamma behov. Pla- nen medför även en skyldighet för kommunen att anordna gator och andra allmänna platser i takt med att planen genomförs. 
  
 Kommunen kan också ta ut ersättning för kostnaderna för att an- lägga gator och andra allmänna platser av fastighetsägarna. Efter genomförandetidens utgång har kommunen dessutom rätt att lösa sådana delar av ett planområde som är avsedda för enskilt bebygg- ande och som inte blivit bebyggda i huvudsak i enlighet med planen. 
  
 Om kommunen inte ska vara huvudman för allmänna platser är det upp till fastighetsägarna att anlägga och förvalta de allmänna plat- ser som behövs. 
  
 Med detaljplanen följer även att kraven på bygglov, marklov och rivningslov är mer omfattande än vad som gäller generellt i områden utan detaljplan. 
  
 Planen skapar förutsättningar för en rationell lovhantering och ett samordnat genomförande 
  
 Detaljplanen innebär att marken har bedömts vara lämplig för det ändamål som bestämts i planen, t.ex. bostäder eller industriverksam- het. Det innebär att vissa frågor inte behöver prövas på nytt i ett bygglov eller ett förhandsbesked. Genom att viktiga frågor klaras ut redan i samband med planarbetet blir lovhanteringen mer rationell 
  
 127 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 med mindre risk för tvister om vad som utgör en lämplig mark- användning i sena skeden. Byggherren får också ett bättre och säkrare underlag för sin projektering. 
  
 Detaljplanen skapar också förutsättningar för ett samordnat ge- nomförande, där gemensamma nyttigheter som vägar, el, vatten och avlopp kan byggas i takt med de nya byggnaderna. Planen förenklar även fastighetsbildningen och bildandet av anläggningar som ska för- valtas gemensamt av fastighetsägarna. 
  
 Till detaljplanen kopplas ofta ett exploateringsavtal. I detta reglerar kommunen och byggherren vem som ska ansvara för att anlägga gator, vägar och andra allmänna platser, anordna vattenförsörjning och avlopp och vidta andra åtgärder som är nödvändiga för att genomföra planen. 
  
 Nackdelar med detaljplanen 
  
 Det tar både tid och resurser i anspråk att ta fram en detaljplan. Om kravet på detaljplan tas bort för vissa situationer försvinner ett for- mellt beslutsmoment hos kommunen. Det krävs inte heller något samråd om planen och inte heller något arbete för att formulera plan- bestämmelser. Vidare försvinner möjligheten att överklaga detalj- planen. Sammantaget skapar det förutsättningar för en smidigare och snabbare process. 
  
 Eftersom kommunens kapacitet för att ta fram nya detaljplaner är begränsad tenderar mindre planprojekt att få vänta på andra pro- jekt, exempelvis för att kommunen anser att andra projekt bör prio- riteras högre. Om det inte behövs någon detaljplan kan kommunens resurser i vissa avseenden läggas på andra angelägna frågor. 
  
 I vissa fall drar planarbetet ut på tiden. Personalomsättning hos kommunen kan då leda till att projektet i vissa avseenden behöver göras om, vilket leder till en långsam och ineffektiv process. 
  
 Detaljplaner tenderar ofta att bli alltför detaljerade vilket leder till att de åldras snabbt och kan medföra inlåsningseffekter genom att planen inte medger önskad användning eller utformning. Detta trots att den önskade användningen eller utformningen är lämplig sett från allmän och enskild synpunkt. 
  
 Den tid som går åt till detaljplaneläggning påverkar bl.a. förut- sättningarna för en effektiv konkurrens i byggsektorn. De ibland om- 
  
 128 
  
 SOU 2017:64 
  
 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan 
  
 fattande processerna tar dels stora personella och ekonomiska resur- ser i anspråk hos exploatören, dels kan markinnehavet i sig medföra betydande kostnader under den tid som planläggningen pågår. Många mindre aktörer i byggsektorn saknar i dag förutsättningar för att ge- nomföra projekt som förutsätter detaljplaneläggning, vilket hämmar bostadsbyggandet (jfr Utredningen om bättre konkurrens för ökat bostadsbyggande, SOU 2015:105, s. 151). 
  
 De frågor som prövas inom ramen för ett planprojekt tenderar ibland att växa till följd av synpunkter från omgivningen under plan- processen. Det kan leda till att genomförandet av den åtgärd som egentligen föranleder planen kan fördröjas i onödan. Den dialog som krävs med andra intressenter medför att även irrelevanta frågor kan behöva hanteras innan det är möjligt att färdigställa planen. 
  
 Även om det ibland går att skapa en smidigare process genom att avstå från detaljplaneläggning finns det anledning att understryka att det ofta finns behov av ett omfattande utredningsarbete för att pro- jektera och genomföra ett större byggprojekt. Det kan exempelvis handla om tekniska, miljömässiga, arkitektoniska och ekonomiska utredningar som behöver tas fram för att klarlägga förutsättningarna för att genomföra projektet. Dessa utredningar behövs oavsett om kommunens prövning sker genom detaljplan och bygglov, eller en- bart genom bygglov. 
  
 3.5Detaljplanekravet i några grannländer 
  
 Enligt våra direktiv ska vi studera och analysera systemen för fysisk planering på kommunal nivå i Danmark, Finland, Norge och 
  
 Tyskland. Med anledning av rapporten Sweden’s Business Climate – opportunities for entrepreneurs through improved regulations (Världsbanken, 2014, s. 39 f.) ska vi även studera motsvarande system i Singapore och Nya Zeeland. 
  
 Det framgår inte av våra direktiv att redovisningen ska ske redan till utredningens första delbetänkande. Vi har inlett vårt arbete i denna del och bedömer att det är värdefullt att sätta in våra förslag om detaljplanekravet i ett internationellt sammanhang. En översiktlig bild av hur detaljplanekravet ser ut i våra nordiska grannländer finns därför att läsa i bilaga 4. Vi avser att återkomma till hur planerings- systemen som helhet ser ut i de utpekade länderna i nästa betänkande. 
  
 129 
  
 4Våra överväganden 
  
 om kravet på detaljplan 
  
 4.1Kommittédirektiven anger ramarna för förslagen 
  
 Vårt utredningsuppdrag är förenat med vissa krav och begränsningar som anger hur våra förslag ska utformas. 
  
 I våra direktiv framhålls följande under rubriken ”Utrednings- behovet” (kommittédirektiven s. 9). 
  
 I det bostadspolitiska paketet anges att kravet på detaljplan bör be- gränsas i huvudsaklig överensstämmelse med förslaget i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126), men att [förslaget i] pro- positionen behöver justeras med hänsyn till att delar av förslaget redan har genomförts genom propositionen Genomförandet av Seveso III- direktivet (prop. 2014/15:60). 
  
 Mot denna bakgrund behöver ett nytt förslag utarbetas som kan ligga till grund för ändrad lagstiftning, både när det gäller bestämmel- serna i PBL och de följdändringar i angränsande lagstiftning som behövs om kravet på detaljplan ändras. 
  
 Under rubriken ”Uppdraget om en begränsning av kravet på detalj- plan” framhålls följande (s. 14 f.). 
  
 Om översiktsplanen delvis görs bindande bör kraven på att föränd- ringar i markanvändningen i vissa fall ska prövas genom detaljplan kunna minskas. Detaljplaner kommer dock att behövas även i fram- tiden, bl.a. eftersom det kan vara svårt att ta tillräcklig hänsyn till alla förekommande intressen inom översiktsplaneringen. Även behovet av att kommunens arbete med översiktsplaneringen inte ska behöva bli alltför komplext talar för att det är önskvärt att begränsa översiktspla- nens detaljeringsgrad. I många utvecklingsprojekt kan det således även i fortsättningen finnas behov av att kunna klarlägga förutsättningarna för byggandet mer i detalj än vad som är ändamålsenligt inom ramen för översiktsplaneringen. 
  
 I linje med vad som föreslogs i prop. 2013/14:126 bör inriktningen vara att lagstiftarens krav på detaljplan begränsas men att kommunen 
  
 131 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas detalj- plan i den omfattning som gäller i dag. Utgångspunkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i prop. 2014/15:60 ska gälla även i fortsättningen. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 –föreslå hur kravet på detaljplan kan begränsas, 
  
 –utreda förutsättningarna för att utforma angränsade lagstiftning, som för närvarande innehåller krav som är kopplade till förekomsten av en detaljplan, på ett sätt som i högre grad tillgodoser remissinstanser- nas synpunkter och ökar förutsebarheten för berörda aktörer om var sådan lagstiftning ska vara tillämplig, 
  
 –föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas, 
  
 –analysera hur förslagen förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonventionen, och 
  
 –lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs. 
  
 Som framgår av uppdraget ska utredaren ”föreslå hur kravet på detaljplan kan begränsas”. Detta kan jämföras hur direktiven lyder i de delar som vi ska redovisa senare – dvs. uppdraget om en utveck- lad översiktsplanering, möjligheten att reglera upplåtelseformer genom en bestämmelse i en detaljplan respektive privat initiativrätt – där det anges att utredaren ska lämna författningsförslag och förslag i 
  
 övrigt, ”om det finns behov och bedöms lämpligt”. Vår tolkning av uppdraget är därför att vi inte ska ta ställning till om det är lämpligt att begränsa kravet på detaljplan, utan hur kravet på detaljplan ska begränsas. 
  
 Kommittédirektiven anger även vissa riktlinjer för utredningens förslag i fråga om hur kravet ska begränsas: 
  
 –Inriktningen ska vara att lagstiftarens krav på detaljplan begränsas men att kommunen även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas detaljplan i den omfattning som gäller i dag. 
  
 –Utgångspunkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i prop. 2014/15:60, dvs. de delar av detaljplane- kravet som genomför Seveso  
 III-direktivet, 
  ska gälla även i fort- sättningen. 
  
 Vi tolkar kommittédirektiven som att våra förslag även bör uppfyl- la följande kriterier: 
  
 132 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 –Kravet på detaljplan bör begränsas i huvudsaklig överensstäm- melse med förslaget i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126). 
  
 –Utredningens förslag bör tillgodose kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonventionen. 
  
 Av direktiven framgår att uppdraget om en begränsning av kravet på detaljplan ska redovisas senast den 20 juni 2017 medan uppdra- get om en utvecklad översiktsplanering ska redovisas senast den 15 mars 2018. Samtidigt görs i direktiven en koppling mellan ut- formningen av översiktsplanen och kravet på detaljplan. Bland annat sägs att kravet på detaljplan bör kunna minskas om översikts- planen i vissa avseenden görs bindande. 
  
 Det har inte varit möjligt att utreda frågan om översiktsplanen kan göras bindande inom ramen för detta delbetänkande och vi uppfattar inte heller att detta skulle ha varit regeringens avsikt. Vi uppfattar inte heller direktiven som att en bindande översiktsplan skulle vara en förutsättning för att vi ska kunna lämna förslag om att begränsa kra- vet på detaljplan. Däremot konstaterar vi att de angivna tidpunkterna för redovisning innebär att det är svårt att lämna förslag om att begränsa kravet på detaljplan som förutsätter att översiktsplanen ut- formas på ett annat sätt än vad som gäller i dag. 
  
 Vi avser att återkomma till frågan om kopplingen mellan översikts- planen och räckvidden av detaljplanekravet i nästa delbetänkande. 
  
 4.2 
 EU-rätten 
  och Sveriges internationella åtaganden begränsar hur kravet på detaljplan kan utformas 
  
 Bedömning: Det finns brister i plan- och bygglagen när det gäl- ler genomförandet av  
 MKB-direktivet. 
  
 133 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Inledning 
  
 Som redovisats i avsnittet  
 EU-rättsliga 
  och internationella krav med relevans för utredningen (avsnitt 3.3) ger medlemskapet i EU och anslutningen till Århuskonventionen vissa förutsättningar för hur svensk rätt kan utformas. Under vårt utredningsarbete har vi kon- staterat att det finns brister i hur  
 EU-rätten 
  har genomförts i svensk rätt. Eftersom dessa förutsättningar är centrala för hur detaljplane- kravet kan utformas finns det därmed skäl att fördjupa oss i hur dessa krav ser ut. 
  
 MKB-direktivet 
  
 MKB-direktivet 
  innebär att vissa projekt behöver behovsbedömas – men det finns brister i hur detta har genomförts i plan- och bygglagen 
  
 MKB-direktivet 
  innehåller krav på att det ska ske en miljöbedömning av projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. För att avgöra om så kan bli fallet ska en behovsbedömning göras enligt direktivet. I PBL finns bestämmelser om att en behovsbedömning ska ske, men bestämmelserna avser enbart översiktsplaner och detaljpla- ner. För att säkerställa att de projekt som anges i  
 MKB-direktivet 
  alltid blir föremål för behovsbedömning måste kravet även gälla ansökningar om bygglov eller förhandsbesked, om den sökta åtgär- den ska vidtas i ett område som inte omfattas av detaljplan. Vi menar att bestämmelser med sådant innehåll saknas i PBL. Bakgrunden till vår uppfattning redovisas i det följande. 
  
 Enligt  
 MKB-direktivet 
  ska medlemsstaterna vidta alla nödvänd- iga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, bl.a. på grund av deras art, storlek eller lokalisering, blir föremål för krav på tillstånd och en bedömning av deras påverkan innan tillstånd ges (artikel 2.1). För vissa projekt, som redovisas i bilaga 2 till direktivet, ska medlemsstaterna bestämma om projektet ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning, som bl.a. omfattar att en miljökonsekvensbeskrivning ska utarbetas (arti- kel 4.2). Detta ska bestämmas genom en granskning från fall till fall eller genom gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlems- staten. Bedömningen av om genomförandet av ett projekt kan antas medföra betydande miljöpåverkan eller inte – den s.k. behovsbedöm- 
  
 134 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 ningen – ska göras i förhållande till vissa kriterier som framgår av direktivet. 
  
 Eftersom  
 MKB-direktivet 
  i vissa avseenden genomförs genom bestämmelser i PBL är några av de projekt som redovisas i direk- tivets bilaga 2 av särskilt intresse i detta sammanhang. Det gäller de projekt som anges i tabell 4.1. 
  
 De projekt som anges i direktivets bilaga 2 har med vissa justeringar införts i 4 kap. 34 § andra stycket PBL. Det innebär att krav ställs på att planbeskrivningen till en detaljplan ska vara utförligare när det gäller redovisningen av miljökonsekvenser, om genomförandet av detaljplanen kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för de ändamål som anges i paragrafen. 
  
 135 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 MKB-direktivets 
  krav på att vissa projekt ska miljöbedömas genomförs bl.a. genom kravet på detaljplan (4 kap. 2 § första stycket PBL), men även genom kravet på bygglov för nybyggnad (9 kap. 2 § PBL). På motsvarande sätt finns krav på bygglov för bl.a. nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med liftar, kabinbanor, cam- pingplatser och småbåtshamnar som genomför andra delar av MKB- direktivet (6 kap. 1 § PBF). 
  
 I samband med en ansökan om bygglov för en åtgärd, som avser ett område som inte omfattas av detaljplan, prövas bl.a. om åtgär- den förutsätter planläggning enligt 4 kap. 2 eller 3 § (9 kap. 31 § 2 PBL). Om ansökningen avser en ny sammanhållen bebyggelse av visst slag, måste kommunen pröva mark- eller vattenområdets lämp- lighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- miljöns utformning genom en detaljplan innan bygglov kan ges (4 kap. 2 § första stycket 1 PBL). På motsvarande sätt krävs en detaljplan om åtgärden avser ett byggnadsverk vars användning får betydande inverkan på omgivningen, förutsatt att byggnadsverket kräver bygglov och inte är ett vindkraftverk eller ett s.k. Attefallshus (4 kap. 2 § första stycket 3 PBL), om inte byggnadsverket kan prövas i samband med prövningen av ansökningen om bygglov. En prövning genom lov förutsätter att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 De projekt som omfattas av bilaga 2 till  
 MKB-direktivet 
  – dvs. sådana projekt som det här är fråga om – ska behovsbedömas i för- hållande till de relevanta kriterier som anges i direktivets bilaga 3 (artikel 4 i  
 MKB-direktivet 
  jämförd med artikel 1.4a i ändrings- direktivet). Kravet genomförs genom bestämmelserna i bilaga 2 till förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar, MKBF. Här anges i vilka fall som verksamheter och åtgärder som kräver tillstånd enligt miljöbalken ska anses medföra en betydande miljö- påverkan. De kriterier som anges i förordningen är inte direkt till- lämpliga vid den bedömning som sker enligt PBL när det gäller om det behövs en detaljplan för sådana projekt som omfattas av MKB- direktivet. 
  
 Frågan om det var tillräckligt att pröva en åtgärd genom ett bygg- lov eller om åtgärden behövde föregås av planläggning prövades i Mark- och miljööverdomstolens dom den 28 oktober 2016 (mål nr P  
 6782-15), 
  det s.k. Kolmårdenfallet. Målet avsåg en ansökan om bygglov för uppförande av en berg- och dalbana vid Kolmårdens djur- 
  
 136 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 park. Byggnadsnämnden hade bedömt att det inte var nödvändigt att pröva markens lämplighet för en berg- och dalbana genom en detalj- plan, utan att berg- och dalbanan kunde prövas i samband med an- sökan om bygglov. Efter överklagande fann länsstyrelsen att berg- och dalbanan kunde antas medföra en betydande miljöpåverkan och att åtgärden därmed skulle ha prövats genom en detaljplan. Vid över- klagande av länsstyrelsens beslut fann mark- och miljödomstolen att användningen av berg- och dalbanan visserligen skulle få betydande inverkan på omgivningen, men att detaljplanekravet inte kunde göras gällande. Domstolen bedömde att berg- och dalbanan inte skulle medföra en betydande miljöpåverkan och att åtgärden därmed kunde prövas i samband med prövningen av ansökan om lov. 
  
 Efter överklagande fann Mark- och miljööverdomstolen, i likhet med mark- och miljödomstolen, att berg- och dalbanan utgjorde ett sådant byggnadsverk vars användning medför en sådan betydan- de inverkan på omgivningen att den omfattas av detaljplanekravet enligt 4 kap. 2 § första stycket 3 PBL. Till skillnad från mark- och miljödomstolen menade Mark- och miljööverdomstolen att upp- förandet ger upphov till frågor av sådan karaktär och omfattning – bl.a. avseende trafiksituationen och åtgärdens miljöpåverkan – och att de effekter som berg- och dalbanan förväntades få på omgiv- ningen var sådana att den kunde antas medföra en betydande miljö- påverkan. Prövningen av åtgärden kunde därmed inte göras i sam- band med ansökan om lov utan föregående detaljplanering. 
  
 När det gäller frågan om huruvida berg- och dalbanan kunde an- tas medföra en betydande miljöpåverkan hänvisar Mark- och miljö- överdomstolen i domen bl.a. till  
 MKB-direktivet: 
  
 Av artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (kodifiering) framgår att det genom granskning från fall till fall får bedömas vilka projekt som ska bli föremål för en mer omfattande bedömning enligt artiklarna  
 5–10. 
  Emellertid framgår av bilaga II punkten 12 (e) jämfört med punkten 13 (a) bl.a. att förändringar och utvidgningar av temaparker vilka kan få betydande inverkan på miljön omfattas av artikel 4. Av bilaga III framgår vilka kriterier som ska gälla vid den nyssnämnda granskningen. I bilaga III nämns bl.a. att karakteristiska egenskaper i form av störningar ska beak- tas. Vidare ska miljöns känslighet i de områden som antas bli påverkade beaktas. Vid denna bedömning ska avseende den naturliga miljöns tålig- het särskilt uppmärksammas kustområden, naturreservat och Natura  
 2000-områden. 
  Ett lämpligt sätt att erhålla tillräcklig information för att 
  
 137 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 göra bedömningen kan vara att i tveksamma fall i vart fall påbörja ett detaljplanförfarande. 
  
 Kolmårdenfallet visar att det kan vara svårt att avgöra om ett projekt kan medföra en betydande miljöpåverkan. Genom att Mark- och miljööverdomstolen direkt i domen hänvisar till de kriterier som används i bilaga 3 till  
 MKB-direktivet 
  blir det uppenbart att direk- tivets bestämmelser om behovsbedömning inte har genomförts för de fall när en ansökan om bygglov ska prövas mot kravet på detaljplan. Det kan emellertid noteras att direktivet riktar sig till medlemsstater- na och att detta således inte är direkt tillämpligt inom ramen för en bygglovsprövning. 
  
 Ungefär samtidigt som Kolmårdenfallet prövades i Mark- och miljööverdomstolen yttrade sig domstolen över promemorian Miljö- bedömningar (Ds 2016:25). Promemorian innehåller bl.a. förslag till nya bestämmelser i 6 kap. miljöbalken i syfte att genomföra det s.k. ändringsdirektivet. I sitt yttrande över promemorian riktar domsto- len kritik mot hur  
 MKB-direktivet 
  har genomförts i PBL. 
  
 Av 4 kap. plan- och bygglagen (2010:900), PBL, följer att kommunen i vissa fall inte i detaljplan behöver pröva ett mark- eller ett vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- miljöns utformning. Undantaget gäller vid uppförande av byggnadsverk, om uppförandet kan prövas inom bygglovsprövningen och användning- en av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan (se 4 kap. 2 § andra stycket PBL). Detta innebär att kommunen i samband med en bygglovsansökan för uppförande av sådana byggnads- verk måste bedöma frågan om betydande miljöpåverkan och ta ställning till om byggnadsverket kan uppföras utan reglering i detaljplan. En bygglovsansökan kan t.ex. avse en sådan anläggning som avses i 4 kap. 34 § PBL. 
  
 Enligt 4 kap. 34 § PBL ska en miljöbedömning göras för vissa typer av anläggningar. Bestämmelsen har tillkommit för att genomföra artikel 4.2 och bilaga II punkt 12 i  
 MKB-direktivet. 
  I artikel 4 finns bestämmelser om hur den s.k. behovsbedömningen ska ske och att myndigheters bedömning ska göras tillgänglig för allmänheten. I PBL saknas bestämmelser som motsvarar kraven i artikel 4. Enligt gällande lagstiftning behöver kommunen varken genomföra en undersökning, hålla samråd eller offentliggöra sin bedömning. Detta innebär att direk- tivets implementering är otillräcklig. Den föreslagna lagstiftningen borde alltså även ange hur behovsbedömningen enligt 4 kap. 34 § PBL ska ske. Det bör också klargöras hur den nya tidsfristen avseende läns- styrelsens beslut om praktisk miljöbedömning (15 § miljöbedömnings- förordningen) ska tillämpas vid detaljplanering enligt 4 kap. 34 § andra stycket PBL. 
  
 138 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Vi delar Mark- och miljööverdomstolens kritik om att direktivet inte har genomförts fullt ut när det gäller behovsbedömningen. Vi anser däremot att bristen ligger i hur behovsbedömningen ska göras i samband med en prövning av detaljplanekravet enligt 4 kap. 2 § PBL och inte i hur den ska göras enligt 4 kap. 34 § PBL. Gällande rätt gör det möjligt att ge bygglov för ett projekt som omfattas av MKB- direktivet utan att byggnadsnämnden behöver tillämpa de kriterier som ska ligga till grund för att avgöra huruvida projektet behöver miljöbedömas, vilket inte är förenligt med direktivet (artikel 1.4 a i ändringsdirektivet). 
  
 I de fall då kommunen redan har bestämt att ett område ska planläggas kommer direktivet att tillämpas på rätt sätt när det gäller frågan om huruvida genomförandet av planen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan (eftersom 2 kap. 5 § PBF hänvisar till de kriterier som anges i bilaga 2 till MKBF). Motsvarande bedömning sker dock inte när det är fråga om ansökningar om bygglov och för- handsbesked, vilket vi menar är en brist. 
  
 MKB-direktivet 
  innebär att det behöver ske en behovsbedömning för projekt som avser tätortsbebyggelse 
  
 De projekt som omfattas av  
 MKB-direktivet 
  har huvudsakligen karaktären av verksamheter och åtgärder med stor påverkan på om- givningen. I många fall kan gränsdragningsproblem uppstå i förhål- lande till mindre omfattande åtgärder som inte träffas av direktivet och som därmed inte behöver miljöbedömas.  
 MKB-direktivet 
  sätter således gränser för hur kravet på detaljplan kan begränsas, åtminstone så länge kraven i direktivet inte tillgodoses på något annat sätt. 
  
 Resonemanget kan illustreras med ”ett projekt för tätortsbebyg- gelse”, som pekas ut i bilaga 2 till  
 MKB-direktivet 
  (punkten 10 [b]). Att uppföra ett enstaka nytt småhus utgör enligt vår uppfattning inte ett projekt för tätortsbebyggelse på det sätt som avses i  
 MKB-direk- 
  tivet. Inte heller bör så vara fallet om det handlar om ett begränsat an- tal småhus som uppförs samtidigt. Är det frågan om fler småhus än så kan projektet däremot utgöra tätortsbebyggelse på det sätt som avses i direktivet, vilket medför att det behöver ske en behovsbedömning för att klargöra om genomförandet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Om behovsbedömningen visar att så är fallet behövs även en miljöbedömning enligt kraven i  
 MKB-direktivet. 
  
 139 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Eftersom många åtgärder som prövas enligt PBL kan sägas ut- göra ”projekt för tätortsbebyggelse” finns anledning att här refe- rera en rapport från  
 EU-kommissionen1, 
  där kommissionen har gjort vissa uttalanden om hur detta uttryck bör förstås. 
  
 In interpreting the scope of Annex II(10)(b), the ‘wide scope and broad purpose’ of the EIA Directive should be born in mind. Conside- ration should also be given to the general objective of the Directive as expressed in Article 2(1), i.e. that ‘projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter Mitchell, of their nature, size or location are made subject to [...] an assessment with regard to their effects’. Finally, it should be noted that ‘Chavez development projects’ are also listed under the wide ‘Infrastructure projects’ heading. 
  
 The ruling of the European Court of Justice in case  
 C-332/04, 
  Commission v Spain, should also be taken into account. In that case, the Court concluded that a project for a cinema complex to be con- structed in an Chavez area fell under Brown, point 10(b). 
  
 On the basis of these considerations, it would be advisable to interpret the scope of this project category as follows: 
  
 1.Projects with similar characteristics to car parks and shopping centres should be considered to fall in Baker). This could be the case of bus garages for example, which are not explicitly men- tioned in the EIA Directive, but have similar characteristics to car parks. 
  
 2.Construction projects such as housing developments, hospitals, universities, sports stadia, Jordan also be assumed to fall within this category. The underlying principle is that all these project categories are of an urban nature and that they may cause similar types of environmental impacts2. 
  
 3.Projects to which the terms ‘Jackson ‘infrastructure’ can relate, such as the construction of sewerage and water supply networks, should also be included in this category. 
  
 […] 
  
 In relation to project location, the 5 Years Report3 points out that ‘based upon the broad interpretation of the Directive required by the [European Court of Justice], an Chavez development project should be seen as a project that is Chavez in nature regardless of its location’. Green general criterion should be taken into account for projects located 
  
 1 
 EU-kommissionen, 
  Interpretation of definitions of certain project categories of annex I and II of the EIA Directive, rapport  
 2008-022. 
  
 2Including noise and  
 traffic-related 
  disruption during the construction phase, traffic generation during the operational phase, land take, impairment of soil function due to sealing and visual impact. 
  
 3 
 EU-kommissionen, 
  ‘5 Years Report’ of 2003 on the application and effectiveness of the EIA Directive, COM(2003) 334 final. 
  
 140 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Johnson, which should therefore be deemed to fall within Baker). 
  
 Sammanfattningsvis anser  
 EU-kommissionen 
  att uttrycket ska tol- kas brett och att även projekt som lokaliseras utanför ”urbana om- råden” omfattas av uttrycket projekt för tätortsbebyggelse. Ut- trycket får således förstås som att även projekt för sammanhållen bebyggelse som lokaliseras utanför tätorter omfattas av kraven i direktivet4. 
  
 Medlemsstaterna kan besluta att tillämpa såväl en granskning från fall till fall som gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlems- staten när det gäller frågan om ett projekt bör omfattas av en miljö- konsekvensbedömning (vanligtvis benämnt miljöbedömning enligt svensk terminologi). När det gäller de ärenden som prövas enligt PBL gäller att prövningen sker från fall till fall. Vid en granskning från fall till fall ska vissa urvalskriterier i direktivets bilaga 3 beaktas. Dessa kriterier anger att hänsyn ska tas till bl.a. projektens karakteristiska egenskaper, projektens lokalisering och de potentiella effekternas typ och karakteristiska egenskaper. Vi återkommer till dessa kriterier i avsnitt 4.6.4. 
  
 Vi konstaterar att förändringar av kravet på detaljplan behöver utformas med hänsyn till kraven i  
 MKB-direktivet. 
  Vi ser även ett behov av att samordna den terminologi som används i PBL respek- tive PBF med den som används i  
 MKB-direktivet. 
  Vi återkommer till detta i avsnitt 4.7. 
  
 Övrigt 
  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet, 
  Sevesodirektivet och Århuskonven- tionen innehåller flera andra krav som behöver beaktas när föränd- ringar i PBL diskuteras. Det skulle föra för långt att redovisa samtliga förutsättningar i detta sammanhang, men de krav som redovisats ovan får stå som exempel på att reglerna i PBL behöver utformas med hänsyn till de krav som följer av medlemskapet i EU och Sveriges internationella åtaganden i övrigt. 
  
 4 En tätort ska enligt den svenska definitionen bl.a. omfatta minst 200 invånare, jfr avsnitt 5.5.3. 
  
 141 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 4.3Förslaget att begränsa detaljplanekravet i propositionen En enklare planprocess tillgodoser inte kraven i  
 EU-rätten 
  
 Bedömning: Förslaget att begränsa kravet på detaljplan i propo- sitionen En enklare planprocess är inte förenligt med kraven i  
 MKB-direktivet 
  och Århuskonventionen. 
  
 Enligt kommittédirektiven ska utredaren bl.a. analysera hur försla- gen förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonventionen. Eftersom kommittédirektiven får förstås som att kravet på detaljplan bör begränsas i huvudsaklig överens- stämmelse med förslaget i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126)5 finns således anledning att belysa det tidigare förslaget utifrån ett  
 EU-rättsligt 
  perspektiv. 
  
 Som framgår av den följande redovisningen anser vi att det finns flera skäl som talar för att det tidigare förslaget inte är förenligt med kraven i  
 EU-rätten 
  respektive kraven i Århuskonventionen. 
  
 Det tidigare förslaget är inte förenligt med kraven i  
 MKB-direktivet 
  
 Som framgått ovan (avsnitt 4.2) följer det av  
 MKB-direktivet 
  att det ska ske en bedömning av huruvida ett projekt för tätortsbebyg- gelse ska miljöbedömas. Vidare ankommer det på medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bl.a. på grund av deras art, storlek eller lokalisering blir föremål för krav på tillstånd6 och en bedömning av deras miljöpåverkan innan tillstånd ges (arti- kel 4). 
  
 I gällande rätt krävs en detaljplan för bl.a. 
  
 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen (4 kap. 2 § första stycket 1), och 
  
 5Förslaget presenteras i avsnitt 3.2.2. 
  
 6Ett tillstånd definieras i  
 MKB-direktivet 
  som den ansvariga myndighetens eller de ansvariga myndigheternas beslut, som ger exploatören rätt att genomföra projektet (artikel 1). 
  
 142 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang (4 kap. 2 § första stycket 2). 
  
 Dessa krav får anses utgöra ett led i genomförandet av  
 MKB-direk- 
  tivets krav i fråga om projekt som avser tätortsbebyggelse. 
  
 Enligt förslaget i propositionen skulle kraven på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse (punkt 1 ovan) och en bebyggelse som ska förändras eller bevaras (punkt 2) ersättas av ett krav på detaljplan som endast omfattar åtgärder som kräver bygglov, om användningen av ett byggnadsverk kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. I propositionen görs bedömningen att förslaget är förenligt med  
 EU-rätten. 
  I bedömningen redovisas i praktiken emellertid endast hur förslaget förhåller sig till kraven i Seveso II- direktivet (prop. 2013/14:126 s. 283). Någon analys av hur försla- get förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet 
  respektive  
 SMB-direk- 
  tivet redovisas varken i propositionen eller i den utredning som föregick propositionen (SOU 2013:34). 
  
 Vi bedömer att den föreslagna regleringen inte är tillräcklig för att tillgodose kraven i  
 MKB-direktivet. 
  Ett projekt för tätorts- bebyggelse innebär inte nödvändigtvis att användningen av ett eller flera av de enskilda byggnadsverk som ingår i bebyggelsen kommer att medföra en betydande miljöpåverkan. Ett projekt som avser ett större antal bostäder medför vanligtvis enbart en begränsad omgiv- ningspåverkan, och främst då i form av miljöeffekter som trafik- rörelser, uppkomst av avfall och avlopp eller föroreningar från värmeanläggningar m.m.  
 MKB-direktivet 
  ställer emellertid även krav på att miljöns känslighet måste beaktas, t.ex. den naturliga miljöns tålighet. Betydande miljöpåverkan kan även uppkomma till följd av risken för allvarliga olyckor eller risker för människors hälsa, dvs. hur det avsedda projektet förhåller sig till förutsättningarna på platsen. Direktivet tar således inte bara sikte på vilka miljöeffekter som ”driften” av den tilltänkta bebyggelsen medför på omgivningen i sig, utan även på förutsättningarna på platsen och hur de människor som kommer att använda eller bo i bebyggelsen kommer att påverkas av dessa förutsättningar. Redan på den punkten kan konstateras att kraven i  
 MKB-direktivet 
  inte tillgodoses genom den föreslagna regleringen. Vi utvecklar våra överväganden och förslag kring denna fråga i avsnitt 4.6.5. 
  
 143 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Som redovisats i avsnitt 4.2 innehåller  
 MKB-direktivet 
  krav på att behovsbedömningen ska göras i förhållande till vissa kriterier för att avgöra huruvida en miljöbedömning ska göras eller inte. Denna koppling saknas i propositionen, på samma sätt som den saknas i dag i PBL. Inte heller i detta avseende tillgodoses alltså kraven i MKB- direktivet genom den föreslagna regleringen. 
  
 Det tidigare förslaget är inte förenligt med kraven i Århuskonventionen 
  
 Förslaget i propositionen (2013/14:126) innebär att kravet på detalj- plan enligt huvudregeln skulle begränsas till åtgärder som omfattar en åtgärd som kräver bygglov, om användningen av byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, respektive vissa åtgärder som avser eller berör en s.k. Sevesoverksamhet. Trots detta skulle det inte krävas någon detaljplan för ett byggnadsverk vars användning kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, om åtgärden har stöd i en aktuell översiktsplan som är förenlig med länsstyrelsens gransk- ningsyttrande (enligt 3 kap. 16 § PBL) och länsstyrelsens samman- fattande redogörelse (enligt 3 kap. 28 § PBL). 
  
 Vi anser att den föreslagna ordningen inte är förenlig med kra- ven i Århuskonventionen, på följande grunder. 
  
 –Sådana  
 icke-statliga 
  organisationer som främjar miljöskydd, och som enligt artikel 2 i konventionen ska anses utgöra en del av den berörda allmänheten, har inte rätt att överklaga kommunfullmäk- tiges beslut om översiktsplan, vilket krävs enligt artikel 9.2. 
  
 –Kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan får enbart över- klagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), vilket inte är förenligt med kraven att den berörda allmänheten ska ha rätt att få den materi- ella och formella giltigheten av ett beslut, en handling eller en underlåtenhet som omfattas av artikel 6 prövad av domstol. 
  
 Den första strecksatsen handlar om att berörda miljöorganisationer ska ha rätt att kunna klaga på sådana beslut som innebär att vissa miljöstörande verksamheter tillåts. Kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan får enbaWalsh överklagas enligt den ordning som föreskrivs i 10 kap. kommunallagen (jfr 13 kap. 1 § PBL). Sådana beslut får 
  
 144 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 enbart överklagas av medlemmar av kommunen (10 kap. 1 § kommu- nallagen). Medlem av en kommun är den som är folkbokförd i kom- munen, äger fast egendom i kommunen eller ska betala kommunal- skatt där (1 kap. 4 § första stycket kommunallagen). Det innebär att berörda miljöorganisationer inte har rätt att överklaga kommunfull- mäktiges beslut att anta en översiktsplan. 
  
 Kommunfullmäktiges beslut att anta en översiktsplan innebär visserligen inte ett slutgiltigt ställningstagande för att tillåta ett så- dant byggnadsverk vars användning kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Som förslaget är utformat skulle berörda miljöorga- nisationer emellertid inte ges någon ytterligare möjlighet att komma till tals. 
  
 Inom ramen för detaljplaneprocessen har allmänheten möjlighet att komma till tals, bl.a. genom att allmänheten informeras om plan- processen genom kungörelser och information på kommunens webb- plats (5 kap. 11 a, 18 och 19 §§ PBL). Inom ramen för bygglovs- processen underrättas en väsentligt snävare krets. I fråga om ansök- ningar om lov, som avser en åtgärd som ska utföras i ett område som inte omfattas av en detaljplan, behöver byggnadsnämnden enbart underrätta de kända sakägarna och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs samt vissa hyresgästorganisa- tioner (9 kap. 25 § PBL). Det finns med andra ord inget krav på att byggnadsnämnden ska underrätta de miljöorganisationer som berörs inom ramen för bygglovsprocessen. 
  
 Genom att berörda miljöorganisationer inte har rätt att överklaga kommunfullmäktiges beslut om en översiktsplan strider den före- slagna ordningen mot artikel 9.2, eftersom berörda miljöorganisa- tioner utestängs från möjligheten att klaga på sådana miljöbeslut som avses i konventionen. Den föreslagna ordningen får även anses strida mot artikel 6.4, som anger att parterna till konventionen ska sörja för att allmänhetens deltagande sker på ett tidigt stadium, när alla alter- nativ är möjliga och allmänheten kan delta på ett meningsfullt sätt. 
  
 Styrkan i denna invändning kan i och för sig ifrågasättas. Vi bedömer att det sannolikt kan vara möjligt att utvidga talerätten så att även berörda miljöorganisationer ges möjlighet att överklaga kommunfullmäktiges beslut att anta en översiktsplan, med reserva- tion för att vi inte har utrett denna fråga närmare. 
  
 Däremot tror vi att det är väsentligt svårare att hantera den and- ra strecksatsen, dvs. att kommunfullmäktiges beslut om översikts- 
  
 145 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 plan enbart får överklagas i den ordning som gäller för laglighets- prövning. Konventionen anger att berörda miljöorganisationer ska ha rätt att få den materiella och formella giltigheten av ett beslut, en handling eller en underlåtenhet som omfattas av artikel 6 prövad av domstol (artikel 9.2). 
  
 Den prövning som sker inom ramen för laglighetsprövningen är begränsad till att bl.a. avse om beslutet har tillkommit i laga ord- ning (10 kap. 8 § kommunallagen). Domstolen får inte heller sätta något annat beslut i det överklagade beslutets ställe. Laglighets- prövningen leder således inte till någon prövning av beslutets mate- riella innehåll, på det sätt som avses i konventionen. 
  
 Att en domstol skulle ges möjlighet att gå in och pröva att det materiella innehållet i en översiktsplan är lämpligt utformat skulle innebära att långtgående ingrepp i den kommunala självstyrelsen. En sådan ordning skulle även få långtgående följder för översikts- planens funktion som ”policydokument” för kommunens långsikt- iga utveckling. En sådan ändring skulle medföra konsekvenser som är svåra att överblicka i nuläget. Vi bedömer preliminärt att det varken är möjligt eller lämpligt att åstadkomma en sådan ordning. 
  
 Sammanfattningsvis bedömer vi att den ordning som föreslås i propositionen inte är förenlig med kraven i Århuskonventionen. 
  
 Vi ser dock inga större problem med slutsatsen att den ordning som föreslås i propositionen inte uppfyller kraven i Århuskonventio- nen. Förslaget att det inte ska behövas en detaljplan för en bygg- lovspliktig åtgärd, om användningen av byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, bygger på tanken att kom- munen redan under arbetet med en översiktsplan ska kunna ta fram en miljökonsekvensbeskrivning för den avsedda åtgärden som till- godoser kraven i  
 MKB-direktivet. 
  En fullständig miljöbedömning av en sådan åtgärd förutsätter ett omfattande underlag. Vi menar att det inte är realistiskt att tro att en kommun skulle vilja lägga ner så mycket arbete på att miljöbedöma en miljöfarlig verksamhet inom ramen för översiktsplaneringen på det sätt som förslaget förutsätter, inte minst eftersom det ofta är förenat med betydande kostnader att ta fram det underlag som krävs för miljöbedömningen. Vi gör således bedömningen att förslaget i propositionen till ändring av 4 kap. 2 § andra stycket PBL kan utgå, utan några större olägenheter för kom- munerna eller någon annan. 
  
 146 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Förslaget behöver bearbetas om regleringen ska vara förenlig med  
 EU-rätten 
  
 Som framgått av redogörelsen ovan är varken förslaget i propositio- nen En enklare planprocess eller den nu gällande regleringen förenliga med kraven i  
 EU-rätten. 
  Mot denna bakgrund finns således skäl att överväga hur ett utvecklat förslag till detaljplan skulle kunna utfor- mas, vilket vi gör i följande avsnitt. 
  
 4.4Våra utgångspunkter för hur kravet på detaljplan kan reformeras 
  
 Bedömning: Kommunen behöver ett instrument för att sam- ordna och lösa de frågor som uppstår i ett komplext byggpro- jekt. Detaljplanen bör vara huvudregeln, men kommunen be- höver ha reella möjligheter för att släppa på kravet på detaljplan i de fall projektet kan genomföras utan detaljplan. 
  
 De projekt som omfattas av  
 MKB-direktivet 
  bör miljöbedö- mas inom ramen för plan- och bygglagen även i fortsättningen. Miljöbedömningen bör även i fortsättningen vara kopplad till detaljplanen och inte till bygglovet. 
  
 Det är inte möjligt att redan nu koppla en begränsning av kravet på detaljplan till en utvecklad översiktsplan. 
  
 Det finns inget behov av att förändra detaljplanekravet i de delar som genomför Seveso  
 III-direktivet. 
  
 Kommunen behöver ett verktyg för att lösa 
  
 de frågor som uppstår i ett komplext byggprojekt 
  
 I ett större byggprojekt är det ofta många frågor som behöver sam- ordnas. Inte sällan har berörda intressenter – däribland fastighets- ägaren, grannar, allmänheten och olika myndigheter – olika upp- fattningar om hur mark och vatten bör användas och hur ny be- byggelse kan utformas med hänsyn till andra förekommande in- tressen. En förändring i markanvändningen ger även upphov till en lång rad frågor av teknisk karaktär som behöver hanteras för ett rationellt genomförande. Det handlar bl.a. om de geotekniska och 
  
 147 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 miljömässiga förutsättningarna och om frågor som avser vatten och avlopp, dagvatten, trafikförsörjning, snöröjning, värme och kyla, el och avfall, bara för att nämna några av alla de aspekter som behöver behandlas. Ofta medför ett omfattande byggprojekt även konse- kvenser för andra verksamheter utanför det direkt berörda området, t.ex. barnomsorg, skolor och kollektivtrafik, som leder till ytterligare frågor som behöver lösas för att projektet ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Detaljplaneprocessen bidrar till att synliggöra och visa på hur sådana frågor kan och bör lösas. 
  
 I den bostadspolitiska debatten utmålas ofta detaljplanen som ett påtagligt hinder i arbetet med att tillgodose behovet av nya bo- städer, bl.a. eftersom planläggning tar tid och kostar pengar. Även de omfattande möjligheterna till överklagande lyfts ofta fram som ett argument mot detaljplanen. Riksdagen har nyligen behandlat motioner som i några fall kan uppfattas som att motionärerna anser att detaljplanen helt bör avskaffas som planinstrument7. Riksdagen har emellertid den 26 april 2017 beslutat att avslå motionerna, bl.a. med hänvisning till Översiktsplaneutredningens arbete med att se över detaljplanekravet (bet. 2016/17:CU15 s. 27, rskr. 2016/17:234). 
  
 Flertalet av dem som vi har samrått med under vårt utrednings- arbete ställer sig frågande till att detaljplanen utgör det problem som den ofta utmålas som i den bostadspolitiska debatten. Tvärt- om anses detaljplanen ofta vara ett lämpligt verktyg för att lösa de frågor som behöver hanteras inom ett stadsbyggnadsprojekt. En detaljplan skapar även trygghet i projekteringen för byggherren och skapar förutsättningar för att fastigheten ska kunna belånas. Be- hovet av att lösa uppkomna sakfrågor i samband med bebyggelse- utvecklingen försvinner inte i och med att detaljplanen tas bort som instrument. Däremot kommer kommunen att behöva hitta nya sätt för att lösa de frågor som behöver hanteras i samband med ett omfattande byggprojekt. 
  
 7 Mack m.fl. (L) begär i partimotion 2016/17:3192 yrkande 19 ett tillkännagivande om att en ordning med fördjupade översiktsplaner ska utvecklas för att kunna ersätta detalj- planer. Samma yrkande framställs i kommittémotion 2015/16:2702 av Evans Finné m.fl. (M) yrkande 14. I partimotion 2016/17:3378 av Reid Batra m.fl. (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att översiktsplaneringen ska stärkas och detaljplanekravet avskaffas. Liknande yrkanden framställs i motionerna 2015/16:2019 av Bailey (SD) yrkande 4, 2015/16:2989 av Williams och Maxwell (båda C) yrkande 2, 2016/17:2413 av Bailey (SD) yrkande 3 samt 2016/17:2602 av Maxwell och Williams (båda C) yrkande 2. 
  
 148 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Vi delar uppfattningen att bilden av att detaljplanen utgör ett pro- blem är förenklad. Likafullt anser vi att det finns flera problem som kan kopplas till hur detaljplaneringen fungerar i dag. Problemen handlar dock snarare om att detaljplanen måste hantera många kom- plexa och svårlösta sakfrågor samtidigt, snarare än att problemen är kopplade till detaljplanen som instrument. 
  
 Listan över komplexa sakfrågor som behöver hanteras i samband med bebyggelseutveckling är omfattande. Som exempel på sådana sakfrågor kan nämnas att det finns svårigheter med hur olika slag av risker och miljökvalitetsnormer ska hanteras, hur artskyddsfrågor ska bedömas och att det finns brister i de regelverk som styr hur dag- vatten kan hanteras. Dessa problem är dock endast indirekt kopplade till detaljplanen som instrument. Lösningen ligger därmed inte i att ta bort detaljplanen, utan i att skapa förutsättningar för att hantera de aktuella sakfrågorna på ett rationellt sätt. I flera fall handlar det då om att ändringar även kan behövas i annan lagstiftning, som påverkar förutsättningarna för planläggning enligt PBL. Vi avser att återkom- ma till dessa principfrågor i vårt nästa delbetänkande. 
  
 Vi delar även uppfattningen att de problem som i dag förknippas med detaljplaneringen inte kommer att försvinna om kravet på detaljplan begränsas eller om detaljplanen som instrument skulle tas bort helt. Tvärtom ser vi en risk för att det kan uppstå betydande hin- der för byggandet – och därmed för möjligheten att tillgodose beho- vet av bostäder – om kommunen inte längre kan hantera de sakfrågor som behöver hanteras i ett omfattande byggprojekt på ett ändamåls- enligt sätt. 
  
 Våra kommittédirektiv omfattar inte uppdraget att hitta alter- nativ till detaljplanen för att göra det möjligt att hantera de kom- plexa frågor som ofta uppstår inom ramen för ett omfattande bygg- projekt. Våra förslag bygger därför på att detaljplanen även i fort- sättningen kommer att vara kommunernas primära verktyg för att hantera dessa frågor. 
  
 149 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Detaljplanen bör vara huvudregeln … 
  
 Förslaget om ett begränsat krav på detaljplan i propositionen En enk- lare planprocess utgår från tanken att lagstiftarens krav på detaljplan ska begränsas, men att kommunen ska kunna ställa krav på detaljplan i lika stor utsträckning som i dag (eller rättare sagt i samma utsträck- ning som gällde vid den tidpunkt då propositionen beslutades). Lagstiftarens krav på detaljplan skulle således begränsas och kommu- nen skulle i stället få argumentera för varför ett visst byggprojekt behöver föregås av planläggning. 
  
 Under vårt utredningsarbete har det blivit tydligt att kommunerna sannolikt inte kommer att använda sig av möjligheten att tillåta ny bebyggelse utan detaljplan särskilt ofta, även om kommunerna skulle få en sådan möjlighet. Denna bild bygger bl.a. på remissvaren över departementspromemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31) och de kontakter vi har haft med kommunala företrädare. Det bottnar i att flertalet kommuner inte tror sig kunna lösa alla de frågor som behöver lösas i ett större byggprojekt utan den samordning som i dag sker inom ramen för detaljplanen. Förutsatt att denna bild är korrekt kan det tänkas bli relativt vanligt att kommunen kommer att säga nej till ansökningar om bygglov med hänvisning till att den sökta åtgärden behöver föregås av planläggning, även om kommunen skulle ges större möjlighet att välja om det behövs en detaljplan eller inte. 
  
 Vi bedömer att det inte kommer att främja effektiviten i byggsek- torn om kommunen kommer att neka fler bygglovsansökningar. En begränsning av detaljplanekravet bör visserligen leda till att fler projekt kan genomföras utan föregående planläggning, vilket i vissa fall bör kunna leda till snabbare och effektivare processer. Risken för att denna vinst äts upp av långsammare processer i andra fall, till följd av att bygglov nekas med hänvisning till att en sökt åtgärd behöver prövas genom en detaljplan, bör dock inte underskattas. Det är emellertid inte möjligt att inom ramen för detta betänkande bedö- ma hur stor nyttan med en sådan ordning kan antas vara. 
  
 Vi anser att lagstiftaren som huvudregel bör ställa krav på att mera omfattande byggprojekt ska utredas och beredas på ett sätt som ger förutsättningar för att kommunens beslut grundar sig på ett underlag av god kvalitet, dvs. genom detaljplaneläggning. Endast om projektet kan få en allsidig prövning utifrån ett begränsat underlag 
  
 150 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 bör det vara möjligt att avvika från denna huvudregel. Eller annor- lunda uttryckt: Det är inte lämpligt att kommunen ska behöva argu- mentera för varför det är nödvändigt att tänka igenom förutsätt- ningarna för ett mera omfattande byggprojekt. Alternativet att pröva projektet endast genom ett förhandsbesked eller ett bygglov bör så- ledes utgöra ett aktivt val, snarare än en huvudregel. 
  
 Vi uppfattar att våra direktiv syftar till att förenkla och effektivi- sera plan- och byggprocessen. Vi avser att i det följande föreslå åt- gärder som vidgar och förtydligar möjligheterna att bygga utan detalj- plan, men där kravet på detaljplan även i fortsättningen kommer att säkerställa att byggprojekt av större omfattning bereds och kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt. 
  
 … men kommunen behöver ha reella möjligheter för att släppa på kravet på detaljplan i de fall projektet kan genomföras utan plan 
  
 Det kan naturligtvis finnas en risk med ett relativt omfattande krav på detaljplan även i fortsättningen. Om kommunen inte måste tänka efter i varje enskilt fall, kan det tänkas att kommunen kom- mer att ställa krav på detaljplan av ”slentrian” även i fortsättningen 
  
 – och att man fortsätter att göra på samma sätt som man alltid har gjort i kommunen, även i de fall då det inte finns något behov av en detaljplan. Vi tror dock att den risken är begränsad. Att kommunen ställer krav på planläggning hänger sannolikt samman med att kom- munen bedömer att det finns ett reellt behov av planen. 
  
 En omständighet som kan ha betydelse för kommunens hantering av ett enskilt byggprojekt är hur kommunen tolkar kravet på detalj- plan. Dagens krav på ”ny sammanhållen bebyggelse” gäller enbart ny sammanhållen bebyggelse. Många kommuner synes emellertid upp- fatta kravet på detaljplan som att kravet omfattar all sammanhållen bebyggelse. Vi ser därför att det finns ett behov av att klargöra förut- sättningarna för att möjliggöra förändringar i en befintlig bebyggelse genom att upphäva en inaktuell detaljplan. 
  
 Om kommunen bedömer att det inte finns reella möjligheter att genomföra ett projekt utan detaljplan är det inte sannolikt att ett reformerat krav på detaljplan kommer att få något genomslag i prak- tiken, oavsett om reformen innebär att kommunen ges en betydande valfrihet. En väsentlig förutsättning för ändrad tillämpning bör vara att regelverket utformas så att kommunen kan känna sig trygg med 
  
 151 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 att det går att genomföra ett komplext byggprojekt utan en detalj- plan, utan att vare sig äventyra kvaliteten i den färdiga bebyggelse- miljön eller förutsättningarna för en långsiktigt hållbar bebyggelse- utveckling. I dessa avseenden bör det ha stor betydelse för kommu- nens val att regelverket är ändamålsenligt utformat för att säkerställa att krav eller lättnader enligt annan lagstiftning är anpassade till att 
  
 ”ny sammanhållen bebyggelse” inte alltid kommer att omfattas av en detaljplan. Vi återkommer i avsnitt 5.6 till frågan om hur angränsande lagstiftning bör utformas om kravet på detaljplan begränsas. 
  
 Kommunerna använder inte de möjligheter som plan- och bygglagen ger för att pröva en ny sammanhållen bebyggelse utan detaljplan 
  
 Gällande rätt utgår från tanken att en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras (eller bevaras) i princip alltid ska prövas genom en detaljplan. När det handlar om enstaka bygg- nadsverk med en betydande inverkan på omgivningen, eller som ska förläggas i områden där det råder stor efterfrågan på mark för bebyg- gande, finns en möjlighet att trots kravet på detaljplan i stället pröva byggnadsverket i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked (4 kap. 2 § andra stycket PBL). Undantags- bestämmelsen i andra stycket gäller däremot inte fall när det är frågan om en ny sammanhållen bebyggelse (4 kap. 2 § först stycket punkt 1) eller en bebyggelse som ska förändras eller bevaras (punkt 2). 
  
 Kravet på planläggning för en ny sammanhållen bebyggelse res- pektive en bebyggelse som ska förändras eller bevaras är dock inte strikt, vilket framgår av de rekvisit (villkor) som är kopplade till punkterna 1 och 2. Kravet på planläggning för en ny sammanhållen bebyggelse gäller enligt punkten 1 om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen. På motsvarande sätt gäller kravet på planläggning för en bebyggelse som ska förändras eller bevaras enligt punkten 2 om regleringen behöver ske i ett sammanhang. 
  
 Utredningstiden har inte gett oss förutsättningar för att göra en heltäckande undersökning av hur detaljplanekravet tillämpas i prak- tiken. Vårt utredningsarbete tillsammans med våra tidigare erfaren- heter av hur PBL tillämpas ger oss dock starkt stöd för påståendet att kommunerna i stort sett alltid gör en detaljplan för ny sammanhållen bebyggelse. Så är vanligtvis även fallet när det är fråga om en bebyg- 
  
 152 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 gelse som ska förändras, åtminstone i de fall där förändringen inte enbart är av begränsad omfattning. Förmodligen hänger detta sam- man med att det i dessa situationer ofta finns ett starkt kommunalt intresse av att långsiktigt reglera hur bebyggelsen ska få utvecklas. 
  
 När det är fråga om en bebyggelse som bör bevaras uppfattar vi att kommunerna i allmänhet har en mer flexibel inställning till detalj- planekravet. Frågan om en detaljplan behöver upprättas för en bebyg- gelse som bör bevaras uppkommer ofta i anslutning till mindre bygg- projekt, där det varken finns intresse eller ekonomiska förutsätt- ningar för att upprätta en detaljplan, vare sig från kommunens eller från byggherrens sida. 
  
 Som vi tidigare har redogjort för bör planläggning vara huvud- regeln när det handlar om en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras. Undantag finns dock, i synnerhet när det är frågan om mindre kompletteringar eller förändringar inom eller i anslutning till befintlig sammanhållen bebyggelse. 
  
 Vi menar att kommunerna sällan tar tillvara det utrymme som nuvarande reglering faktiskt ger för att i vissa fall kunna tillåta en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras utan föregående planläggning. Anledningen till att kommunerna inte tar tillvara detta utrymme har sannolikt flera orsaker, till exempel: 
  
 –Den lagtekniska konstruktionen ger intryck av att en ny samman- hållen bebyggelse inte kan prövas i samband med en ansökan om lov eller förhandsbesked. 
  
 –Förarbetena understryker behovet av planläggning, snarare än möjligheterna att pröva en åtgärd genom bygglov eller förhands- besked. 
  
 –Annan lagstiftning är utformad på ett sätt som förutsätter att sammanhållen bebyggelse ska omfattas av detaljplan. Även kra- ven på bygglov m.m. enligt PBL gör skillnad på områden med detaljplan respektive annan bebyggelse. 
  
 –Befintlig sammanhållen bebyggelse omfattas vanligtvis redan av en detaljplan och en förändring av bebyggelsen förutsätter då att den befintliga planen ändras eller upphävs. Det faller sig då ofta naturligt att ändra detaljplanen eftersom det ändå krävs en plan- process för att upphäva den gällande planen. Det kan även fin- 
  
 153 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 nas bristande kunskap hos kommunen om förutsättningarna för att upphäva en detaljplan. 
  
 –Även när det är fråga om en ny sammanhållen bebyggelse i anslut- ning till ett befintligt område som omfattas av detaljplan faller det sig ofta naturligt att fortsätta med en detaljplan, eftersom ”man brukar göra så”. 
  
 –Likabehandlingsprincipen kan uppfattas som att kommunen bör planlägga för en ny sammanhållen bebyggelse, eftersom den be- fintliga bebyggelsen redan är planlagd. 
  
 –Många genomförandefrågor kopplas till detaljplanen, t.ex. ett exploateringsavtal eller ett markanvisningsavtal. 
  
 –Det finns förväntningar från statliga myndigheter – bl.a. från länsstyrelsen – på att ny sammanhållen bebyggelse ska planläg- gas. Även allmänheten kan ha sådana förväntningar. 
  
 Våra förslag ska vara förenliga med kraven i  
 EU-rätten 
  och konventioner som Sverige har ratificerat 
  
 Det framgår inte uttryckligen av kommittédirektiven att våra för- slag ska vara förenliga med kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direk- 
  tivet och Århuskonventionen. Det får dock anses vara en självklar- het att de förslag som vi lägger fram ska vara utformade med hän- syn till de krav som följer av  
 EU-rätten 
  och Sveriges internationella överenskommelser. Vi avser därför att utforma våra förslag så att dessa är förenliga med kraven i  
 EU-rätten 
  och konventioner som Sverige har ratificerat, även om det kan leda till att de förslag som vi presenterar inte medför fullt så stora förenklingar som efter- frågas i direktiven. 
  
 De projekt som omfattas av  
 MKB-direktivet 
  bör miljöbedömas inom ramen för plan- och bygglagen även i fortsättningen 
  
 Omständigheten att SMB- och  
 MKB-direktiven 
  i vissa avseenden överlappar varandra leder ibland till samordningsproblem, eftersom ett projekt kan behöva miljöbedömas enligt båda direktiven utifrån delvis olika kriterier. Detta gäller om genomförandet av detaljplanen 
  
 154 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för något av de ändamål som avses i 4 kap. 34 § andra stycket PBL, dvs. sådana verksamheter och åtgärder som hänger samman med kraven i  
 MKB-direktivet: 
  
 –Industriändamål 
  
 –Ett köpcentrum, en parkeringsanläggning eller något annat pro- jekt för sammanhållen bebyggelse 
  
 –En skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar 
  
 –En hamn för fritidsbåtar 
  
 –Ett hotellkomplex eller en fritidsby med tillhörande anläggningar, utanför sammanhållen bebyggelse 
  
 –En permanent campingplats 
  
 –En nöjespark 
  
 –En djurpark 
  
 –En spårväg 
  
 –En tunnelbana. 
  
 Under beredningen av det lagstiftningsärende som ledde fram till att projektkatalogen i 4 kap. 34 § andra stycket infördes i motsva- rande bestämmelse i ÄPBL (efter förslag i prop. 2004/05:59) fram- fördes kritik mot att införa krav på miljöbedömningar enligt MKB- direktivet i  
 PBL-systemet. 
  Bland annat ansågs miljöbedömningar för verksamheter och åtgärder enligt  
 MKB-direktivet 
  ha en annan inne- börd än den miljöbedömning som ska ske för planer och program enligt  
 SMB-direktivet. 
  
 I yttranden över flera senare remisser har bl.a. Boverket återkom- mande framfört kritik mot den nuvarande regleringen och menat att det bör finnas andra sätt att tillgodose kraven i  
 MKB-direktivet 
  än genom att genomföra direktivet i PBL. Det har dock inte lett till förslag till ändrad lagstiftning från regeringens sida. 
  
 Det finns inget i våra kommittédirektiv som ger anledning att tro att regeringen är beredd att ompröva ställningstagandet att MKB- direktivet i dessa avseenden ska genomföras i PBL. Såvitt känt har det inte heller framkommit något lämpligt alternativ till att genomföra dessa delar av  
 MKB-direktivet 
  genom bestämmelser i PBL. Av den 
  
 155 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 anledningen kommer våra förslag att bygga på antagandet att lag- stiftaren anser att dessa delar av  
 MKB-direktivet 
  ska genomföras genom PBL även i fortsättningen. 
  
 Det är inte möjligt att redan nu koppla en begränsning av kravet på detaljplan till en utvecklad översiktsplan 
  
 I propositionen En enklare planprocess föreslogs att åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan inte skulle kräva en detaljplan om åtgärden har stöd i en aktuell översiktsplan, om åtgär- den är förenlig med länsstyrelsens granskningsyttrande respektive länsstyrelsens sammanfattande redogörelse. Detta förslag förutsätter enligt vår bedömning ändringar i översiktsplanen som planinstitut. Som vi har redovisat i avsnitt 4.3 är den ordning som föreslogs i pro- positionen inte förenlig med Århuskonventionen. I föregående av- snitt har vi även bedömt att det inte är särskilt troligt att kommunen kommer att vilja göra en fullständig miljöbedömning inom ramen för översiktsplaneringen av en sådan åtgärd som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Mot den bakgrunden innehåller vårt betänkande inte något förslag med denna inriktning. 
  
 Vi har tidigare även konstaterat att det saknas förutsättningar för att redan i detta delbetänkande överväga ändringar i översikts- planen (avsnitt 4.1). Frågan om hur översiktsplanen bör utformas – och om detta bör få betydelse för kravet på detaljplan – återkom- mer vi till i vårt nästa delbetänkande. 
  
 Miljöbedömningen bör även i fortsättningen vara kopplad till detaljplanen och inte till bygglovet 
  
 Processen att ta fram en miljökonsekvensbeskrivning är förhållande- vis omfattande, oavsett om det gäller en MKB för en plan eller ett program enligt  
 SMB-direktivet 
  eller för en verksamhet eller en åt- gärd enligt  
 MKB-direktivet. 
  Bland annat ställs krav på ett omfattan- de underlag som ska vara föremål för samråd under tillräcklig tid. 
  
 Bygglovsprövningen är utformad för att möjliggöra ett relativt snabbt förfarande. I detta syfte finns bl.a. krav på att byggnads- nämnden ska handlägga ärenden om lov skyndsamt och att nämn- 
  
 156 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 den normalt ska meddela sitt beslut inom tio veckor från det att den fullständiga ansökningen kom in till nämnden (9 kap. 27 § PBL). 
  
 Vi bedömer att det saknas förutsättningar och motiv för att möj- liggöra en fullständig miljöbedömning inom ramen för bygglovs- processen. I de fall som  
 EU-rätten 
  innehåller krav på att en miljö- bedömning ska göras bör denna även i fortsättningen vara kopplad till planprocessen och inte till bygglovet. 
  
 Även om miljöbedömningen bör vara kopplad till planprocessen kommer byggnadsnämnden också i fortsättningen att behöva be- döma om en åtgärd, som ska vidtas utanför detaljplanelagt område, kan antas medföra en betydande miljöpåverkan (jfr nuvarande 4 kap. 2 § andra stycket PBL). 
  
 Det finns inget behov av att förändra detaljplanekravet i de delar som genomför Seveso  
 III-direktivet 
  
 Kommittédirektiven anger att utgångspunkten för utredningen ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i prop. 2014/15:60, dvs. de delar av detaljplanekravet som genomför Seveso  
 III-direktivet, 
  ska gälla även i fortsättningen. 
  
 Vi har inte funnit något som motiverar en ändring av de delar av detaljplanekravet som genomför Seveso  
 III-direktivet. 
  Kravet är förhållandevis nytt och erfarenheterna från tillämpningen är där- med begränsade. Vår analys av nu gällande bestämmelser har inte heller pekat på att det finns några uppenbara skäl som motiverar en ändring av bestämmelserna. 
  
 4.5Möjligheterna att bygga utan detaljplan bör utvidgas och förtydligas 
  
 4.5.1Plan- och bygglagen bör ge tydligare stöd för ändringar och kompletteringar i bebyggelsen utan detaljplan 
  
 Bedömning: Plan- och bygglagen bör ge stöd för möjligheten att kunna avstå från planläggning även när det är frågan om en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras. 
  
 157 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi anser att det nuvarande kravet på detaljplan huvudsakligen är ändamålsenligt utformat. Med detta menar vi att lagstiftaren ställer krav på detaljplan i de situationer när detaljplanen behövs för att reda ut de frågor som hänger samman med genomförandet av den åtgärd som föranleder planläggningen. Vi avser även att det finns ett tillräckligt utrymme för kommunen att kunna avstå från plan- läggning i de fall när någon detaljplan inte behövs. 
  
 Vi delar uppfattningen att det inte är lämpligt att knyta detalj- planekravet till ett visst antal byggnader, vilket framhålls i förarbetena (prop. 1985/86:1 s. 552 resp. 2009/10:170 Del 1 s. 425). I stället är det omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomför- da som bör vara avgörande för hur behovet av detaljplan ska bedö- mas, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Beroende på hur förutsättningarna ser ut kan det i vissa fall vara en nödvändighet att planlägga ett om- råde för att pröva lämpligheten för några enstaka nya byggnader med stor omgivningspåverkan. Samtidigt kan det i andra fall vara obehövligt att ta fram en detaljplan för väsentligt fler hus men som å andra sidan inte medför någon omgivningspåverkan av betydelse. Därmed sagt att det är svårt att koppla detaljplanekravet till ett bestämt antal byggnader. Eller som det uttrycks i förarbetena till ÄPBL: Detaljplanekravet måste med nödvändighet bli allmänt hål- let (prop. 1985/86:1 s. 152). 
  
 Som framgått av föregående avsnitt menar vi att kommunerna ibland prövar förändringar i markanvändningen genom planlägg- ning, trots att lagstiftaren egentligen inte ställer krav på detaljplan. Mot denna bakgrund anser vi att det finns anledning att förtydliga räckvidden av detaljplanekravet så att det blir lättare att bedöma när det kan finnas förutsättningar att avstå från planläggning. 
  
 Större förändringar i bebyggelsestrukturen bör enligt vår upp- fattning normalt föregås av planläggning, dvs. när det är frågan om en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras, förutsatt att regleringen behöver ske i ett sammanhang. Vi anser att förarbetena till lagen för dessa fall är utformade på ett lämpligt sätt och att den kommunala tillämpningen i stort sett är ändamålsenlig. Detta innebär att markens lämplighet för en ny sammanhållen bebyg- gelse, där kommunen ska vara huvudman för allmänna platser, enligt 
  
 158 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 vår uppfattning normalt bör prövas genom planläggning8. Även i de fall då det är frågan om en ny sammanhållen bebyggelse där kom- munen inte ska vara huvudman för allmänna platser bör en detaljplan upprättas, åtminstone i de fall då exploateringen berör flera fastig- hetsägare och inte enbart är av begränsad omfattning. 
  
 Enligt vår uppfattning är det i vissa fall möjligt att avstå från planläggning, även när det är frågan om en ny sammanhållen bebyg- gelse eller en bebyggelse som ska förändras. Så kan vara fallet när det handlar om förändringar eller kompletteringar inom ramen för en befintlig bebyggelsestruktur. Har den övergripande strukturen väl lagts fast, i form av byggnader, gator, vägar, fastigheter, vatten och avlopp, el och annan teknisk försörjning, kan det finnas förutsätt- ningar för att i stället pröva den önskade förändringen inom ramen för ett bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Vi tänker då bl.a. på följande situationer. 
  
 –Ändrad användning för en befintlig byggnad som inte har någon omgivningspåverkan av betydelse, t.ex. att ta i anspråk en bygg- nad som tidigare använts för kontorsändamål som bostäder eller vice versa. 
  
 –Nybyggnad av en eller flera nya byggnader som i allt väsentligt ansluter till den befintliga bebyggelsestrukturen i området när det gäller bl.a. läge, omfattning och användning och som inte heller medför någon omgivningspåverkan av betydelse. Det kan bl.a. handla om att komplettera med nya byggnader i tidigare obebyggda luckor i en kvartersstruktur. Det gäller även situa- tionen när ett eller flera nya bostadshus möjliggörs i en befintlig villabebyggelse genom att en stor fastighet delas. 
  
 Vi avser således åtgärder av begränsad omfattning där den färdiga detaljplanen eller detaljplaneprocessen inte tillför några väsentliga mervärden, men som vanligtvis prövas genom en detaljplan i dag. Det handlar bl.a. om sådana åtgärder som ofta prövas genom s.k. fri- märksplaner, dvs. där kommunen gör en ny detaljplan som enbart 
  
 8 Eftersom en ”allmän plats” enligt 1 kap. 4 § PBL definieras som ”en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov” kan allmänna platser inte finnas utanför detaljplan. I detta sammanhang bortser vi från denna aspekt. De områden vi avser är alltså sådana områden som behövs för att tillgodose gemen- samma behov för att bebyggelsen ska vara funktionellt utformad. 
  
 159 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 omfattar en enda fastighet eller ett enstaka kvarter. För att det ska vara lämpligt att bygga utan en ny detaljplan anser vi att området bör inte avse nya eller ändrade allmänna platser eller andra områden av- sedda för gemensamma behov. 
  
 De markerade områdena illustrerar kompletteringar inom ramen för en befintlig struktur. 
  
 Kompletteringarna förutsätts ligga utanför strandskyddsområde. 
  
 Många av de platser som blir aktuella för den typ av åtgärder som vi nu har i åtanke omfattas redan av en detaljplan. I sådana fall behövs normalt ändå en planprocess för att upphäva den gällande planen. Det kan då invändas att det merarbete som krävs för att ta fram en ny detaljplan är av begränsad omfattning, i jämförelse med det arbete som ändå krävs för att upphäva planen. 
  
 I de fall där genomförandetiden har gått ut är det i många fall möjligt att upphäva en detaljplan genom ett förenklat förfarande (5 kap. 38 b § PBL). För sådana fall är det ofta tillräckligt att kom- munen samråder med dem som berörs av upphävandet. Villkoren för att detta förenklade förfarande ska få tillämpas är 
  
 160 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 –att upphävandet är förenligt med översiktsplanen och länsstyrel- sens granskningsyttrande, 
  
 –att det inte är av betydande intresse för allmänheten eller i övrigt av stor betydelse, och 
  
 –att det inte heller kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Ett planarbete medför emellertid ofta nya frågor som behöver hante- ras, utöver den fråga som föranleder planläggningen. Nya frågor kan uppstå som en följd av synpunkter från grannar eller andra myn- digheter, men som egentligen inte är direkt relaterade till den åtgärd som planen avser att möjliggöra. Även om den tänkta planen enbart omfattar en enda fastighet går det vanligtvis inte lika snabbt och enkelt att ta fram en ny detaljplan som att upphäva en befintlig plan med stöd av det förenklade förfarandet. 
  
 Det förtjänar även att påpekas att det i många tätorter finns om- råden som av olika skäl saknar en detaljplan sedan tidigare, låt vara att det hör till undantagen (jfr avsnitt 5.5.2). Om den avsedda plat- sen saknar detaljplan menar vi att det många gånger kan vara ända- målsenligt att pröva en åtgärd, av det slag vi har diskuterat ovan, inom ramen för ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Vi menar att många projekt som utgör förändringar eller kom- pletteringar i den befintliga bebyggelsestrukturen kan hanteras på ett förhållandevis enkelt sätt genom att upphäva en äldre inaktuell plan och i stället pröva förändringen genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Visserligen är prövningen av ett bygglov eller för- handsbesked mer omfattande för ett område som inte omfattas av en detaljplan, men vi bedömer att tidsvinsten och den minskade arbetsinsatsen för kommunens planerare kan frigöra personalresur- ser inom kommunen som i stället kan läggas på sådana detaljplaner som skapar ett reellt värde för samhället. 
  
 Sammanfattningsvis anser vi att detaljplanekravet bör justeras så att det blir tydligt att det i vissa fall är möjligt att hantera föränd- ringar och kompletteringar i bebyggelsen utan en ny detaljplan, i de fall den avsedda förändringen eller kompletteringen är av begränsad omfattning. 
  
 Vi avser att återkomma med förslag hur PBL kan utvecklas i avsnitt 4.5.3, för att möjliggöra förändringar och kompletteringar av begränsad omfattning utan detaljplan. Dessförinnan behöver vi 
  
 161 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 redovisa våra överväganden kring innebörden av punkten 1 i detalj- planekravet, dvs. kravet på att kommunen ska göra en detaljplan för 
  
 ”en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. 
  
 4.5.2Innebörden av termen sammanhållen bebyggelse kan tolkas på flera sätt 
  
 Bedömning: Innebörden av uttrycket ”en ny sammanhållen be- byggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygg- lovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” är inte entydig. Det är inte lämpligt att uttrycket används både för att beskriva detalj- planekravet och för att ange räckvidden av kraven på bygglov inom de områden som inte omfattas av detaljplan. 
  
 Termen sammanhållen bebyggelse används för att 
  
 beskriva olika företeelser i olika delar av plan- och bygglagen 
  
 Innebörden av uttrycket ”en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga bygg- nadsverk i bebyggelsen” är inte helt entydig, som vi har redovisat i avsnitt 3.1.2. Nedan redovisar vi våra överväganden om hur vi upp- fattar innebörden av detta krav, som underlag för våra förslag i nästa avsnitt. 
  
 Uttrycket kan tolkas som att det ska vara fråga om att bebyggel- sen ska innehålla minst tre byggnadsverk, varav minst ett av bygg- nadsverken ska utgöra en byggnad, som i sin tur ska förläggas på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark. Alternativt kan bestämmelsen förstås som att det i stället handlar om minst  
 10–20 
  hus som är förlagda på motsvarande sätt. Alternativt kan uttrycket förstås som att det inte går att pre- cisera ett visst antal byggnader, utan att det avgörande momentet för detaljplanekravet är omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Det sistnämnda innebär att den avsedda förändringen ska ha en viss volym och effekt för omgiv- ningen för att detaljplanekravet ska inträda. 
  
 162 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Vi uppfattar det som att lagstiftaren avsett att kravet på detaljplan inte ska inträda vid ett visst antal byggnader, utan att det avgörande momentet är omfattningen och arten av den tillkommande bebyg- gelsen. Det finns visserligen skäl som talar emot en sådan tolkning, bl.a. att motsvarande uttryck förekommer i 9 kap. PBL där det var tydligt enligt motsvarande bestämmelser i ÄPBL att det skulle vara fråga om minst  
 10–20 
  hus för att bestämmelsen skulle vara tillämplig. Även den valda författningstekniken, där flera av de termer som ingår i uttrycket är tydligt definierade i PBL, kan sägas tala emot en tolk- ning som innebär att detaljplanekravet inte ska knytas till ett visst antal byggnader. 
  
 De argument som talar för att detaljplanekravet inte kan kopplas till ett visst antal byggnader är bl.a. det faktum att detta uttryckli- gen sägs i propositionen till nya PBL. Ett sådant synsätt ligger även i linje med hur motsvarande bestämmelse tillämpades enligt ÄPBL. Tanken att lagstiftaren menat att kravet på detaljplan skulle inträda så snart någon önskar uppföra tre hus, på tomter som gränsar till varandra, framstår dessutom som olämpligt högt ställt.9 
  
 Ändringen har lett till att PBL använder två snarlika uttryck för att beskriva två olika företeelser: 
  
 –dels för att reglera kravet på detaljplan (”ny sammanhållen be- byggelse” i ÄPBL), 
  
 –dels för att beskriva de bebyggelsegrupper med viss täthet som inte omfattas av de undantag från kraven på bygglov, som annars gäller för områden som saknar detaljplan (”samlad bebyggelse” i 
  
 ÄPBL). 
  
 9 En ledtråd om hur bestämmelsen bör förstås kan möjligen fås genom att studera hur be- stämmelsen tillkom. Under beredningen av PBL tog Miljödepartementet fram en prome- moria (dnr M2009/2171/R; författningsförslaget finns redovisat i prop. 2009/10:170 Del 2 bilaga 13). I promemorian föreslogs att kravet på detaljplan i 4 kap. 2 § första stycket 1 PBL borde avse ”en ny sammanhållen bebyggelse”, dvs. i grunden samma uttryck som användes i ÄPBL. Tillägget ”om bygglov behövs med hänsyn till bygglovspliktiga byggnadsverk” tillkom först i samband lagrådsremissen, enligt redovisade motivuttalanden i syfte att de nya defini- tionerna i lagen inte skulle medföra någon ändring i förhållande till vad som gällde enligt 
  
 ÄPBL. I lagrådsremissen användes inte uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” i 9 kap. 6 och 7 §§. I de bestämmelserna användes i stället det uttryck som användes i ÄPBL, dvs. ”samlad bebyggelse”. I sitt yttrande över lagrådsremissen ansåg Lagrådet att det i den fortsatta bered- ningen borde klarläggas hur uttrycket ”en samlad bebyggelse” förhåller sig till uttrycket ”en sammanhållen bebyggelse” (a. prop. Del 2 s. 446). Lagrådets önskemål får antas vara orsaken till att lydelsen av 9 kap. 6 § i propositionen har ändrats till ”… en sammanhållen bebyggelse 
  
 [där] bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen”. En snarlik skrivning på samma tema används i 9 kap. 7 §. 
  
 163 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Detaljplanekravet och undantagen från kraven på bygglov på landsbygden bör utformas på olika sätt 
  
 Vi menar att kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebygg- else beskriver en annan företeelse än de bebyggelsegrupper som inte omfattas av de generella kraven på bygglov på landsbygden. Enligt vår uppfattning är det inte lämpligt att använda samma ut- tryck för att beskriva två olika företeelser, eftersom de två före- teelserna handlar om helt olika åtgärder. 
  
 Kravet på detaljplan avser situationen när någon önskar etablera en ny bebyggelse av viss omfattning. Anledningen till att en åtgärd i vissa fall bör prövas genom planläggning kan exempelvis handla om att den tillkommande åtgärden är av stor omfattning, att åtgär- den föranleder att många olika frågor behöver samordnas mellan olika aktörer och att frågan kan ha ett stort intresse för allmän- heten. I många fall handlar det om åtgärder av betydande omfatt- ning med stor inverkan på omgivningen. 
  
 Kraven på bygglov avser åtgärder vars omfattning och omgiv- ningspåverkan är väsentligt mindre. Enligt 9 kap. 6 § första stycket PBL krävs det inte bygglov, trots de generella kraven på bygglov för ny- och tillbyggnad i 9 kap. 2 § PBL, för att bl.a. göra en liten till- byggnad eller uppföra en komplementbyggnad, en mur eller ett plank i omedelbar närhet av ett en- eller tvåbostadshus m.m. utanför ett område med detaljplan. Denna regel gäller dock inte om åtgärden vidtas ”inom en sammanhållen bebyggelse och bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” (9 kap. 6 § tredje stycket). Här handlar det med andra ord om att en bygg- lovsprövning i vissa fall behövs när det är fråga om en liten till- byggnad, en komplementbyggnad, en mur eller ett plank, på grund av att husen står lite tätare än vad som annars är fallet på lands- bygden, trots att området inte omfattas av en detaljplan. Enligt 
  
 ÄPBL var detta ”undantag från undantaget” tillämpligt när det var frågan om samlad bebyggelse, dvs. minst  
 10–20 
  hus, förutsatt att de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark och dylikt (bet. BoU 1986/87:1 s. 99). I detta samman- hang handlar det alltså om att det behövs en förprövning från bygg- nadsnämndens sida för vissa åtgärder som främst är av intresse för de närmast berörda grannarna. 
  
 164 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Rättssäkerhetsaspekter talar för att kraven på bygglov behöver vara tydligt beskrivna – den enskilde måste i förväg kunna förstå huruvida denne måste söka bygglov för en liten tillbyggnad, en kom- plementbyggnad, en mur eller ett plank. Om den enskilde inte söker bygglov för en åtgärd, trots att detta krävs, kan den enskilde ställas till ansvar för denna underlåtenhet genom bestämmelserna om bygg- sanktionsavgifter i 11 kap. PBL. 
  
 I avsnitt 5.6 behandlar vi frågan om hur angränsande lagstiftning bör utformas, i syfte att förhindra att annan lagstiftning är beroende av att det finns en detaljplan när sådan lagstiftning egentligen tar sikte på att bebyggelsen ska ha en viss täthet. Vi föreslår i det avsnittet att vissa krav i regelverket ska knytas till termen ”samlad bebyggelse” och att samhället på förhand ska peka ut vilka områden som utgör sådan bebyggelse, utifrån vissa kriterier som läggs fast i en ny lag. I avsnitt 5.6.9 föreslår vi att kraven på bygglov knyts till detta uttryck. Därigenom bör det bli tydligt vilka områden som utgör samlad be- byggelse. 
  
 Det är naturligtvis inte lämpligt att lagstiftaren på förhand pekar ut vissa geografiska områden där vissa åtgärder behöver föregås av planläggning, eftersom detta behov kan uppstå i hela kommunen. Behovet av en detaljplan behöver i stället bedömas utifrån förut- sättningarna i det enskilda fallet. 
  
 Mycket talar för att det fanns en tanke med att använda två olika uttryck i ÄPBL. Vi menar att det är lämpligt att åter skilja på de kriterier som ska ligga till grund för detaljplanekravet respektive kraven på bygglov. Bland annat kan rättspraxis bli svårtydd om rätts- fall avseende detaljplanekravet ska tolkas in i hur kraven på bygglov ska förstås och vice versa. Erfarenheterna från den tidigare tillämp- ningen talar visserligen för att det ibland uppfattades som oklart vad som avsågs med ”sammanhållen” respektive ”samlad bebyggelse” (jfr prop. 2009/10:170 Del 1 s. 151). Genom att vi nu föreslår en ordning där samlad bebyggelse ska pekas ut på en karta utifrån fastlagda kriterier bör dock osäkerheten om vad som avses med detta uttryck minska betydligt. 
  
 Att skilja på de båda uttrycken skapar samtidigt förutsättningar för att tydliggöra räckvidden av detaljplanekravet. Hur detaljplane- kravet för en ny sammanhållen bebyggelse bör utformas redovisar vi i nästa avsnitt. 
  
 165 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 4.5.3Möjligheterna till undantag från detaljplanekravet bör även gälla sammanhållen bebyggelse 
  
 Förslag: En detaljplan ska inte krävas för en ny sammanhållen bebyggelse respektive en bebyggelse som ska förändras eller be- varas, om åtgärden kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Möjligheterna att pröva en ny sammanhållen bebyggelse och en bebyggelse som ska förändras utan detaljplan bör förtydligas 
  
 Vi föreslår en ändring i detaljplanekravet i syfte att förtydliga möj- ligheten att i vissa fall kunna pröva ”en ny sammanhållen bebyg- gelse” respektive ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras” utan detaljplan. Ändringen är dels av lagteknisk natur i syfte att förtydliga möjligheten att sådana åtgärder i vissa fall kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, dels skapar den möj- lighet för oss att genom nya motivtexter kunna peka på de situationer när det kan vara möjligt att pröva ny bebyggelse utan detaljplan. 
  
 Ordalydelsen av de nuvarande rekvisiten ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i be- byggelsen” respektive ”om regleringen behöver ske i ett samman- hang” i 4 kap. 2 § första stycket 1 och 2 PBL innebär att kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse respektive en bebyg- gelse som ska förändras eller bevaras, endast gäller de fall då det 
  
 ”finns behov” av detaljplanen. Rekvisiten kan sägas innehålla möjlig- heten att pröva ”en ny sammanhållen bebyggelse” respektive ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras” genom bygglov eller för- handsbesked. Den möjligheten är dock otydlig i bestämmelsen i dag. Otydligheten hänger bl.a. ihop med hur paragrafens andra stycke är konstruerat, där möjligheten att i vissa fall avstå från plan- läggning och i stället pröva den sökta åtgärden genom ett bygglov eller förhandsbesked enbart är kopplad till punkten 3. Det innebär att undantagsbestämmelsen endast är tillämplig då det är fråga om ett nytt byggnadsverk som får betydande inverkan på omgivningen, där det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, eller om byggnadsverket placeras i närheten av en Sevesoverksamhet. Detalj- planekravet kan alltså uppfattas som att det inte är möjligt att pröva 
  
 166 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska för- ändras eller bevaras genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Vi föreslår att bedömningsrekvisiten, enligt ovan, stryks i punk- terna 1 och 2. Samtidigt föreslår vi att räckvidden för undantags- bestämmelsen i andra stycket utvidgas så att den även träffar punk- terna 1 och 2. Därigenom blir det tydligare att det inte krävs någon detaljplan enligt punkterna 1 och 2 om dessa åtgärder kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhands- besked. I praktiken ersätts således rekvisiten ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyg- gelsen” respektive ”om regleringen behöver ske i ett sammanhang” med bestämmelsen att det trots punkterna 1 och 2 inte krävs någon detaljplan, om byggnadsverket (eller bebyggelsen) kan prövas i sam- band med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Som en följd av utvidgningen behövs en följdändring i andra stycket, så att det framgår att det trots punkterna  
 1–3 
  i första stycket inte krävs någon detaljplan om åtgärden kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Ordet åtgärden kommer därmed dels att syfta på den bebyggelse som avses i punkterna 1 och 2, dels de byggnadsverk som avses i punkten 3. 
  
 Våra förslag i dessa delar redovisas i figuren nedan. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vatten- områdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera 
  
 bebyggelsemiljöns utformning för 
  
 1. en ny sammanhållen be- 
  
 1. en ny sammanhållen bebyg- 
  
 byggelse, om det behövs med hän- 
  
 gelse, 
  
 syn till omfattningen av bygglovs- 
  
 pliktiga byggnadsverk i bebyggel- 
  
 sen, 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 2. en bebyggelse som ska för- 
  
 ändras eller bevaras, om regle- 
  
 ändras eller bevaras, 
  
 ringen behöver ske i ett samman- 
  
 hang, 
  
 […] 
  
 167 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Trots första stycket 3 krävs det ingen detaljplan om byggnads- verket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygg- lov eller förhandsbesked […]. 
  
 Trots första stycket  
 1–3 
  krävs det ingen detaljplan om åtgärden kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked […]. 
  
 Anm. Figuren visar endast de ändringar som diskuteras i avsnittet ovan. 
  
 Den föreslagna ändringen ger en skenbar skärpning av kravet på detaljplan, men skapar i praktiken en ökad flexibilitet 
  
 Att stryka rekvisiten ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” respektive ”om regleringen behöver ske i ett sammanhang” medför en skenbar skärpning av detaljplanekravet. Den skenbara skärpningen utsläcks dock av att vi samtidigt utvidgar tillämpningsområdet för det andra stycket, som vi avser att beskriva i det följande. 
  
 Som vi tidigare har redogjort för kan kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse enligt lagstiftaren inte knytas till ett visst antal byggnader, utan att det är ”omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda som är avgörande för hur man ska bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivnings- påverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden” (jfr avsnitt 4.5.2). Att stryka rekvisitet ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” medför att kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse som huvudregel kommer att sammanfalla med legaldefinitionerna av bebyggelse respektive sammanhållen bebyggelse (1 kap. 4 § PBL). Det innebär att bebyggelsen ska innehålla minst tre byggnadsverk, varav minst ett av byggnadsverken ska utgöra en byggnad, som i sin tur ska förläggas på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark. Omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda skulle därmed inte längre vara avgörande för hur behovet av detaljplan för en ny sammanhål- len bebyggelse. Som huvudregel skulle det alltså vara frågan om ett bestämt antal byggnader, som dessutom skulle kunna avse ett rela- tivt litet antal byggnader. 
  
 Som framgått ovan menar vi att den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för 4 kap. 2 § andra stycket kan ersätta rekvi- 
  
 168 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 sitet ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovs- pliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Trots kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse skulle det alltså inte krävas någon detaljplan om åtgärden kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked osv. Om en detaljplan 
  
 ”behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnads- verk i bebyggelsen” (såsom gäller i dag), skulle det även i fortsätt- ningen inte gå att pröva bebyggelsen genom ett bygglov eller ett för- handsbesked enligt undantagsregeln i 4 kap. 2 § andra stycket PBL. Motsatsvis skulle det alltså vara möjligt att pröva bebyggelsen genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, om någon detaljplan inte ”behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Motsvarande bedömning bör natur- ligtvis även gälla för en bebyggelse som ska förändras eller bevaras i punkten 2. Om en detaljplan behövs för att ”regleringen behöver ske i ett sammanhang”, skulle det följaktligen inte gå att pröva bebyg- gelsen i samband med en ansökan om bygglov eller förhandsbesked och vice versa. 
  
 Av motiven till punkten 1 framgår att kravet på detaljplan vid sammanhållen bebyggelse också ska bedömas utifrån omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, för att inte den då nya definitionen av ”sammanhållen bebyggelse” skulle leda till att det ställs krav på detaljplan så fort några icke lovpliktiga bodar ska byggas (prop. 2009/10:170 Del 1 s. 425 f.). I linje med vad vi har anfört ovan skulle denna bedömning ersättas med utvidgningen av tillämpningsområdet för det andra stycket. 
  
 Redan enligt dagens lydelse måste det alltså vara fråga om en 
  
 ”sammanhållen bebyggelse” på det sätt som följer av legaldefini- tionerna i 1 kap. 4 § PBL. Även om så är fallet finns emellertid inget strikt krav på detaljplan enligt denna punkt, eftersom kravet endast gäller ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovs- pliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. 
  
 Vi har tidigare ställt oss frågan hur lagstiftaren ska förstås när det gäller uttalandet att det inte är möjligt att knyta detaljplanekravet till ett visst antal byggnader (avsnitt 4.5.2). Vi menar att det första ledet i punkten 1, dvs. ”en ny sammanhållen bebyggelse”, måste förstås utifrån de legaldefinitioner som finns i 1 kap. 4 § PBL. Vi uppfattar att lagstiftarens uttalande om att det inte är möjligt att koppla kravet på detaljplan till ett visst antal byggnader är kopplat till den bedöm- 
  
 169 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 ning som ska ske enligt rekvisitet ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Även om bebyggelsen måste uppfylla kraven för sammanhållen bebyggelse, för att bestämmelsen i punkten 1 ska vara tillämplig, så är det inte möjligt att koppla den bedömning som ska ske enligt det andra ledet i bestämmelsen till ett visst antal byggnader. 
  
 Som framgår av förarbetena till ÄPBL måste detaljplanekravet med nödvändighet vara allmänt hållet. Förslaget att utvidga tillämp- ningsområdet för undantaget i det andra stycket utsläcker den sken- bara skärpning av kravet på detaljplan som följer av att rekvisiten i punkterna 1 och 2 tas bort. 
  
 Undantagsregler brukar tillämpas restriktivt i praxis. Det kan där- med invändas om det är ändamålsenligt att ha en långtgående huvud- regel (”en ny sammanhållen bebyggelse” respektive ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras”), när undantagsregeln avser att be- gränsa räckvidden av huvudregeln i flera fall. Vi menar emellertid att det i sak inte har någon betydelse om ”undantaget” utformas som ett rekvisit som placeras i samma punkt som huvudregeln eller om rek- visitet placeras i ett annat stycke i samma paragraf. Det som avgör räckvidden för detaljplanekravet är hur den samlade regleringen ser ut. 
  
 Alternativ som vi har övervägt men avfärdat 
  
 Vi har övervägt om det skulle vara möjligt att utvidga tillämpnings- området för det andra stycket samtidigt som rekvisiten i punkt 1 och 2 behålls, i syfte att undvika den skenbara skärpning som kan bli fallet om rekvisiten stryks. Det skulle leda till att behovet av detaljplan skulle ske i två led, dvs. enligt följande. 
  
 a)Behövs det en detaljplan ”med hänsyn till omfattningen av bygg- lovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” respektive för att ”reg- leringen behöver ske i ett sammanhang”? 
  
 b)Är det trots a) möjligt att pröva åtgärden genom ett bygglov eller ett förhandsbesked? 
  
 I princip kan de två leden sägas utgöra en bedömning av samma sak. Vi menar att en sådan ordning skulle leda till att det blir oklart hur bedömningen ska gå till i praktiken. Vi har därför avfärdat tanken på 
  
 170 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 utvidga tillämpningsområdet för det andra stycket och samtidigt behålla rekvisiten i punkt 1 och 2. 
  
 Vi har även övervägt om det skulle kunna vara ett alternativ att utmönstra termen sammanhållen bebyggelse helt och hållet och i stäl- let knyta detaljplanekravet till en helt ny punkt. Termen används dock även i flera andra sammanhang i PBL, och där på ett sätt som vi uppfattar som ändamålsenligt. Att införa ytterligare en term skulle därmed kunna leda till att det blir ännu svårare att förstå innebörden av PBL, varför vi har avfärdat den tanken. 
  
 Exempel på situationer när det bör vara möjligt att avstå från planläggning 
  
 I det följande ger vi några exempel på när det kan vara möjligt att undvara en detaljplan för ”en ny sammanhållen bebyggelse” respek- tive ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras” och i stället pröva åtgärden genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Bedömningen av om det är möjligt att pröva en ny samman- hållen bebyggelse respektive en bebyggelse som ska förändras eller bevaras genom en detaljplan bör prövas i förhållande till de motiv som ligger bakom utformningen av detaljplanekravet (prop. 1985/ 86:1 s. 50 f.), dvs. 
  
 –omfattningen och arten av befintlig bebyggelse inom och i anslut- ning till det aktuella området, 
  
 –efterfrågan på mark för bebyggelse i området, dvs. bebyggelse- tryckets styrka, 
  
 –förekomsten av motstridiga markanvändningsintressen inom om- rådet, om inte frågorna har lösts genom områdesbestämmelser, 
  
 –allmänhetens intresse av vad som ska hända i området liksom an- talet berörda sakägare och andra enskilda intressenter, 
  
 –regleringsbehov för bebyggelsen som inte har beaktats i översikts- planen eller i områdesbestämmelser, och 
  
 –anspråken på kommunens medverkan vid genomförandet av be- byggelsen. 
  
 171 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Liksom i dag bör utgångspunkten vara att en ny sammanhållen bebyg- gelse kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, såtillvida inte en detaljplan behövs med hänsyn till omfattningen av bygg- lovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen. Det är med andra ord inte lämpligt att knyta kravet på detaljplan till ett visst antal byggnader. I stället bör omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda bli avgörande för hur man ska bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Den avsedda förändringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen (jfr prop. 2009/10:170 Del 1 s. 425). 
  
 Även om avsikten är att etablera en ny sammanhållen bebyggel- se finns inget krav på att åtgärden ska planläggas i den del som den nya sammanhållna bebyggelsen utgörs av byggnader som inte krä- ver bygglov, t.ex. friggebodar, komplementbyggnader och komple- mentbostadshus (9 kap. 4, 4 a och 6 §§ PBL). Sådana byggnader ska med andra ord inte inkluderas i bedömningen. 
  
 I linje med vad som uttalades i propositionen till ÄPBL måste kravet på detaljplan självfallet hävdas med urskiljning så att det inte hindrar sådana åtgärder för vilka planläggningen är ovidkommande (prop. 1985/86:1 s. 552). 
  
 Det kan vara överflödigt att pröva en ny sammanhållen bebyggelse genom planläggning, om denna i allt väsentligt ansluter till den befintliga bebyggelsestrukturen i området när det gäller bl.a. läge, omfattning och användning och som inte heller medför någon om- givningspåverkan av betydelse. Vid denna bedömning måste särskild hänsyn tas till omfattningen av bebyggelsen och till behovet av att bebyggelsens långsiktiga utveckling regleras. Ju större omfattning och ju fler intressen som berörs, desto större är behovet av att åtgärden prövas genom planläggning. 
  
 Även om området sedan tidigare är helt obebyggt kan det i vissa fall vara möjligt att pröva en ny sammanhållen bebyggelse utan detalj- plan. Så kan vara fallet om etableringen avser en liten stugby eller lik- nande som enbart är av intresse för fastighetsägaren. Det förutsätter att åtgärden har stöd i en aktuell översiktsplan och att förut- sättningarna är av sådant slag att det inte finns skäl att tro att åtgärden kommer vara av intresse för någon annan än kommunen, fastighets- ägaren och dem som ändå kommer att ges möjlighet att yttra sig över åtgärden inom ramen för bygglovsprocessen. Däremot bör bebyg- 
  
 172 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 gelsen planläggas om området berör statliga intressen, många mot- stridiga enskilda intressen eller om området i framtiden ska ägas av flera olika aktörer. 
  
 Om det kan antas att länsstyrelsen vid en detaljplaneläggning skulle motsätta sig den sökta åtgärden med hänvisning till att åtgär- den är olämplig i förhållande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 § PBL, bör bebyggelsen prövas genom detaljplan. 
  
 För att det ska vara lämpligt att bygga utan en ny detaljplan bör området inte förutsätta nya allmänna platser (eller ”områden av- sedda för gemensamma behov”) som kommunen normalt ska vara huvudman för10. 
  
 Liksom i dag bör utgångspunkten vara att en bebyggelse som ska förändras eller bevaras kan prövas genom ett bygglov eller ett för- handsbesked, såtillvida inte en detaljplan behövs till följd av att regleringen behöver ske i ett sammanhang. 
  
 Den kan exempelvis vara möjligt att undvara en detaljplan när det är fråga om att komplettera en befintlig kvartersstruktur med nya byggnader i tidigare obebyggda luckor, förutsatt att den omgiv- ningspåverkan som uppstår inte är mer omfattande än att den kan hanteras inom ramen för en ansökan om bygglov eller förhands- besked och kompletteringen inte heller kan sägas vara av stort all- mänt intresse. Detta gäller också situationen när ett eller flera nya bostadshus möjliggörs i en befintlig villabebyggelse genom att en lite större fastighet delas i flera mindre enheter. 
  
 Det kan även handla om att ta i anspråk en befintlig bebyggelse för nya ändamål, t.ex. att en byggnad som tidigare använts för kon- torsändamål görs om till bostäder eller vice versa. En ändring från kontor till bostäder bör ofta kunna prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Stor vikt bör fästas vid arten av den önskade förändringen och den omgivningspåverkan som kan antas uppstå. Bullrande eller störande verksamheter bör exempelvis inte tillåtas i anslutning till en bebyg- gelse som är känslig för störningar, t.ex. bostäder, och vice versa. Även mängden besökare till verksamheten behöver beaktas. Sådana verksamheter som förutsätter att kunderna besöker platsen för verk- 
  
 10 Kommunen ska vara huvudman för allmänna platser. Kommunen får dock, om det finns särskilda skäl för det, i en detaljplan bestämma att huvudmannaskapet i stället ska vara enskilt för en eller flera allmänna platser (jfr 4 kap. 7 § PBL). 
  
 173 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 samheten med bil kan vara olämpliga att medge i ett renodlat bostads- område om biltrafiken i sig kan medföra olägenheter för grannarna eller om det inte är möjligt för besökarna att parkera på den tomt där verksamheten är belägen. Även olika miljöaspekter behöver beaktas, t.ex. att verksamheten är lämpligt i förhållande till förutsättningarna att tillgodose behovet av avfallshantering, vatten och avlopp. Vidare behöver den allmänna trevnaden och risken för störningar på grund av ökade transporter beaktas (jfr prop. 2013/14:126 s. 183). 
  
 På motsvarande sätt som för en ny sammanhållen bebyggelse bör en bebyggelse som ska förändras eller bevaras planläggas, om det kan antas att länsstyrelsen vid detaljplaneläggning skulle motsätta sig den sökta åtgärden med hänvisning till att åtgärden är olämplig i förhål- lande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 § PBL. 
  
 Vi avser således åtgärder av begränsad omfattning där den fär- diga detaljplanen eller detaljplaneprocessen inte tillför några väsent- liga mervärden, men som vanligtvis föregås av planläggning i dag. Det handlar bl.a. om sådana åtgärder som ofta prövas genom s.k. frimärksplaner, dvs. där kommunen gör en ny detaljplan som enbart omfattar en enda fastighet eller ett enstaka kvarter. 
  
 Vi har ovan pekat på att vissa åtgärder bör prövas med en detalj- plan, om åtgärden kan anses vara olämplig i förhållande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 § PBL. Vi anser att det inte är nödvändigt att införa någon statlig tillsyn i dessa avseenden, vilket ansluter till den nuvarande ordningen. Inte heller i dag finns någon generell statlig tillsyn för att säkerställa att byggnadsnämnden prö- var de åtgärder som träffas av detaljplanekravet genom detaljplane- läggning11. Vi återkommer till frågan om staten i vissa fall behöver kunna ställa krav på planläggning i avsnitt 4.8. 
  
 11 Länsstyrelsen kan dock för ett visst geografiskt område besluta att den statliga tillsyn som gäller detaljplaner också ska tillämpas i fråga om byggnadsnämndens beslut om lov eller förhandsbesked (11 kap. 12 § PBL). Ett sådant beslut förutsätter att det finns särskilda skäl. 
  
 174 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 4.5.4Förslaget från Plan- och byggutredningen bör inte genomföras 
  
 Bedömning: Plan- och byggutredningens förslag, när det gäller kravet på detaljplan för ett nytt byggnadsverk där det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, bör inte genomföras. 
  
 Kravet på detaljplan för ett enstaka nytt byggnadsverk gäller bl.a. om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande (4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL). Trots detta krav är det i vissa fall möjligt att pröva ett byggnadsverk inom ett sådant område genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Denna möjlighet är dock begränsad. Enligt motivuttalanden till ÄPBL kan det t.ex. gälla komplettering med byggnader på obebyggda s.k. lucktomter eller nya bostäder i sam- band med generationsskifte i ett jordbruksföretag. 
  
 I propositionen redogjorde den föredragande departementschefen för ytterligare två fall som exempel på hur detaljplanekravet skulle kunna tillämpas (prop. 1985/86:1 s. 556 f.). 
  
 –Inom områden med bebyggelsetryck långt från tätorterna anses detaljplaneläggning kunna undvaras vid lämplighetsbedömningen, om förhållandena är okomplicerade. I sådana fall ska ett ställ- ningstagande i ett bygglovsärende kunna grundas på en preciserad översiktsplan eller en enklare planutredning. Med detta avses en utredning som klarlägger förutsättningar och restriktioner i grannskapet till den plats där en byggnadsåtgärd aktualiseras. 
  
 –Närheten till ett område som redan har en samlad bebyggelse av viss omfattning kan också utlösa detaljplanekravet. Här anses det emellertid inte vara möjligt att säga något allmängiltigt, enligt förarbetena. Om det rör sig om några enstaka byggnader, vilkas lämplighet i stort kan bedömas på grundval av översiktsplanen, kan i vissa fall en enkel planutredning utgöra tillräckligt underlag för den slutliga lämplighetsprövningen av ett bygglovsärende. 
  
 Enligt Davis och byggutredningen kan dessa propositionsuttalanden inte anses vara ett uttryck för gällande rätt (SOU 1996:168 s. 472). Enligt utredningen avsågs de beskrivna fallen utgöra exempel på detaljplanekravets tillämpning enligt huvudregeln. Samma exempel återfinns nämligen i lagrådsremissen (s. 448) där det inte fanns någon 
  
 175 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 bestämmelse som gjorde det möjligt att pröva ett nytt enstaka bygg- nadsverk genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. 
  
 Huvudregeln är dock otvetydig, enligt Plan- och byggutredning- en: Det krävs detaljplan för en byggnad som ska förläggas inom område med bebyggelsetryck. Några möjligheter till undantag från detaljplanekravet ges inte, vilket var anledningen till regeringen efter lagrådsremissen med förslaget till ÄPBL ansåg att en sådan möjlighet behövdes (prop. 1985/86:1 s. 552 f.). De beskrivna fallen kan, enligt Plan- och byggutredningen, inte heller uppfattas som exempel på till- lämpningen av den senare införda undantagsbestämmelsen. Denna exemplifieras i propositionen enbart med de ovan nämnda fallen med lucktomter och nybyggnad på jordbruksfastighet i samband med generationsskifte. Enligt Davis och byggutredningen förefaller det som om de refererade exemplen på undantag från detaljplanekravet har flutit in i propositionen på grund av någon form av misstag. 
  
 Mot denna bakgrund föreslog Davis och byggutredningen en ut- vidgning av möjligheten att pröva ett byggnadsverk, som ska för- läggas i ett område där det råder stor efterfrågan på mark för be- byggelse, genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. I praktiken avsåg förslaget att regeringen genom ett nytt motivuttalande skulle återge de tidigare skrivningarna från propositionen till ÄPBL, som ett exempel på hur undantagsbestämmelsen skulle kunna tillämpas. 
  
 Såvitt vi har kunnat finna har regeringen inte tagit ställning till utredningens förslag. Till följd av vårt uppdrag att föreslå begräns- ningar i detaljplanekravet har vi därför övervägt om det finns behov av att gå vidare med Plan- och byggutredningens förslag i detta av- seende. 
  
 Vi menar att det inte är lämpligt att genomföra Plan- och bygg- utredningens förslag. Från riksdagens perspektiv bör ovan återgivna situationer, som utredningen menar har flutit in i propositionen av misstag, ha uppfattats som en del av den samlade regleringen. Vilka förslag som är kopplade till undantagsregeln framgår inte helt tydligt av propositionen, eftersom fallen ovan återfinns under den breda rubriken ”några exempel på detaljplanekravets tilllämpning”. Inte heller den som tar del av de uttalanden som görs i propositionen torde normalt heller reflektera över vilka uttalanden som fanns redan i lagrådsremissen. Exempelvis återges exemplet i den andra streck- satsen i lagkommentarerna till såväl ÄPBL som till PBL, vilket gör att åtminstone detta fall bör ha uppfattats som ett exempel på gällande 
  
 176 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 rätt.12 Inte heller har vi funnit några rättsfall som pekar på att dessa uttalanden, som det nu är fråga om, bör uppfattas på något annat sätt än som regeringens avsikt om hur de nu gällande bestämmelserna bör förstås. 
  
 Mot denna bakgrund gör vi bedömningen att det inte finns an- ledning att genomföra förslaget från Plan- och byggutredningen. 
  
 4.6Kravet på detaljplan behöver utformas med hänsyn till  
 MKB-direktivet 
  
 4.6.1 
 MKB-direktivet 
  medför att vissa åtgärder alltid bör omfattas av detaljplanekravet 
  
 Förslag: Detaljplanekravet ska även omfatta åtgärder som krä- ver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa verksamheter eller åtgärder. Det gäller så- dana verksamheter och åtgärder som enligt gällande rätt innebär att redovisningen av miljökonsekvenser ska uppfylla ytterligare krav i miljöbalken till följd av kraven i  
 MKB-direktivet. 
  Det gäl- ler om området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för ett industriområde; ett köpcentrum, en parkeringsanläggning eller något annat projekt för sammanhållen bebyggelse; en skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar; en hamn för fritidsbåtar; ett hotellkomplex eller en fritidsby med tillhörande anläggningar, utanför sammanhållen bebyggelse; en permanent campingplats; en nöjespark; eller en djurpark. Detaljplanekravet ska inte omfatta spårvägar eller tunnelbanor. 
  
 Vissa byggnadsverk, som inte omfattas av kravet på detalj- plan, ska kunna prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked, även om byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 12 Plan- och bygglagen [1987:10], Meyers Didón et al, Stockholm 2010; uttalandet åter- finns i anslutning till kommentaren till 5 kap. 1 § första stycket 2 ÄPBL. 
  
 Plan- och bygglagen (2010:900). En kommentar, Meyers Didón et al, Stockholm 2011; uttalandet återfinns i anslutning till kommentaren till 4 kap. 2 § PBL. 
  
 177 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Detaljplanekravet bör även omfatta vissa åtgärder som enligt  
 MKB-direktivet 
  kan antas medföra en betydande miljöpåverkan 
  
 Som vi tidigare har redovisat anser vi att det finns brister i genom- förandet av  
 MKB-direktivet 
  i PBL (avsnitt 4.2). Gällande rätt gör det möjligt att ge bygglov för sådana åtgärder som omfattas av  
 MKB-direktivet 
  utan att byggnadsnämnden behöver tillämpa de kriterier som ska ligga till grund för att avgöra om projektet behö- ver miljöbedömas, vilket inte är förenligt med direktivet. Det leder i sin tur till att åtgärder i vissa fall kan komma att genomföras utan föregående miljöbedömning, trots att en sådan bedömning ska ske enligt  
 MKB-direktivet. 
  
 Som vi har redovisat i avsnitt 4.4 anser vi att miljöbedömningen även i fortsättningen bör vara kopplad till detaljplanen och inte till bygglovet. För att säkerställa att en miljöbedömning sker av de verksamheter och åtgärder som omfattas av  
 MKB-direktivet 
  bör det finnas ett strikt krav på detaljplan om en sådan åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 I förarbetena till nya PBL anges att ett ovillkorligt detaljplane- krav gäller om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpå- verkan, som en följd av bestämmelserna om miljökonsekvens- beskrivningar som i dag motsvarar 4 kap. 34 § andra stycket PBL (prop. 2009/10:170 del 1 s. 194). Vi menar att denna hänvisning är felaktig. Bestämmelsen i 4 kap. 34 § innehåller krav på hur en plan- beskrivning ska utformas om genomförandet av planen kan antas få en betydande miljöpåverkan. För att denna bestämmelse ska aktua- liseras måste kommunen redan ha bestämt sig för att påbörja ett planarbete. I situationen när byggnadsnämnden ska pröva om en ansökan om bygglov behöver föregås av planläggning är bestämmel- sen inte tillämplig. 
  
 För att genomföra  
 MKB-direktivet 
  korrekt anser vi att det bör finnas ett strikt krav på detaljplan för en åtgärd som kräver bygg- lov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa verksamheter och åtgärder. Det gäller de verksamheter och åtgärder som avses i 4 kap. 34 § andra stycket, i den del de avser genomförandet av  
 MKB-direktivet. 
  Det innebär att området kan tas i anspråk för något av följande ändamål. 
  
 178 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 1.Industriändamål13 
  
 2.Ett köpcentrum, en parkeringsanläggning eller något annat pro- jekt för sammanhållen bebyggelse 
  
 3.En skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar 
  
 4.En hamn för fritidsbåtar 
  
 5.Ett hotellkomplex eller en fritidsby med tillhörande anläggning- ar, utanför sammanhållen bebyggelse 
  
 6.En permanent campingplats 
  
 7.En nöjespark 
  
 8.En djurpark. 
  
 De lovpliktiga åtgärder som avses omfattar såväl nybyggnad som ändring av ett befintligt byggnadsverk. Kravet på detaljplan är kopplat till om åtgärden kan antas medföra betydande miljöpåverkan på grund av att det avsedda området redan har tagits i anspråk för ett sådant ändamål som avses i punkterna  
 1–8 
  eller om åtgärden innebär att så blir fallet. En ändring av en befintlig byggnad omfattas således av kravet på detaljplan, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området (dvs. byggnaden och den tomt som hör till byggnaden) kan tas i anspråk som t.ex. en nöjespark. 
  
 Det bör inte spela någon roll om området tas i anspråk för ett sådant ändamål som avses i punkterna  
 1–8 
  eller om det redan tidigare har tagits i anspråk för ett sådant ändamål. Det avgörande momentet bör vara om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Detta bottnar i att  
 MKB-direktivet 
  ställer krav på att nya projekt ska miljöbedömas, liksom alla förändringar eller utvidgningar av sådana projekt som redan har godkänts, utförts eller håller på att utföras och vilka kan få betydande negativ inverkan på miljön. Motsatsvis bör detaljplanekravet inte slå till enbart på den grunden att den sökta åtgärden innebär att området tas i anspråk för ett sådant ändamål som avses i någon av punkterna  
 1–8, 
  förutsatt att den sökta åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Däremot kan det naturligtvis finnas andra skäl till att detaljplanekravet träffar en sådan åtgärd som avses i punkterna  
 1–8. 
  Exempelvis kommer ett ”annat 
  
 13 I avsnitt 4.7.1 föreslår vi att denna punkt i stället formuleras som ”ett industriområde”. 
  
 179 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 projekt för sammanhållen bebyggelse” (punkt 2 ovan) vanligtvis 
  
 även träffas av detaljplanekravet i 4 kap. 2 § första stycket 1 (”en ny sammanhållen bebyggelse”). 
  
 Det kan även tänkas att en åtgärd som prövas enligt PBL är en mindre del av ett större projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Exempelvis kan en ansökan om bygglov för nybygg- nad av en järnvägsstation vara ett led i utbyggnaden av en helt ny järnvägssträckning. Även om den nya järnvägssträckningen samman- taget kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bör detta inte utlösa ett krav på detaljplan för den nya stationsbyggnaden, annat än om stationen som sådan, dvs. den åtgärd som prövas enligt PBL, kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Den miljöpåverkan som järnvägssträckningen kan antas medföra kommer ändå att miljö- bedömas enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, benämnd banlagen. Även om järnvägsstationen i detta exempel inte behöver planläggas för att säkerställa att en miljöbedömning kommer till stånd, kan det många gånger vara lämpligt att göra en detaljplan för en ny järnvägsstation av andra skäl. Så kan vara fallet om stationen utgör ett nytt byggnadsverk som får en betydande inverkan på om- givningen och som därmed kommer att omfattas av kravet på detalj- plan enligt 4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL. 
  
 Det bör noteras att den nu föreslagna justeringen av detalj- planekravet inte utvidgar detaljplanekravet i sig. Redan i dag gäller att de listade verksamheterna och åtgärderna kräver en detaljplan, antingen på grund av detaljplanekravet för en ny sammanhållen be- byggelse m.m. (punkten 1) eller för att byggnadsverkets använd- ning får betydande inverkan på omgivningen (punkten 3 a). Möjlig- heten att pröva ett byggnadsverk, vars användning får betydande inverkan på omgivningen, genom ett bygglov eller ett förhands- besked förutsätter nämligen att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan (andra stycket sista ledet). 
  
 Kravet på detaljplan för de åtgärder som nu diskuterats bör in- föras som en ny femte punkt i 4 kap. 2 § första stycket PBL. 
  
 180 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Byggande av en spårväg eller en tunnelbana bör inte omfattas av detaljplanekravet 
  
 Katalogen över verksamheter och åtgärder i nuvarande 4 kap. 34 § andra stycket PBL omfattar även spårvägar och tunnelbanor. Inne- börden av bestämmelsen är att redovisningen av miljökonsekvenserna ska uppfylla kraven för en  
 projekt-MKB, 
  om genomförandet av en detaljplan kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för en spårväg eller en tunnelbana. 
  
 Spårvägar omfattas av punkten 10 i bilaga 2 till  
 MKB-direktivet. 
  I samma punkt anges också upphöjda eller underjordiska järnvägar, hängbanor eller liknande banor av speciell typ som endast eller i huvudsak används för passagerartransport. Tunnelbana tas inte upp särskilt i bilagan, men räknas i detta sammanhang som en underjor- disk järnväg. Det innebär att  
 MKB-direktivet 
  anger att en miljö- bedömning ska ske för en spårväg eller en tunnelbana som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Tidigare fanns krav på att den fysiska planeringsprocessen i ban- lagen skulle tillämpas på spårvägar och tunnelbanor. Samtidigt finns det i samband med spårvägs- och tunnelbaneprojekt ofta behov av att ändra eller upprätta detaljplaner. Kraven i banlagen och PBL kunde således leda till en oönskad dubbelprövning. 
  
 Efter en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2013 är det numera möjligt att planera för en spårväg eller en tunnelbana enbart genom planläggning enligt PBL. Om en tunnelbana eller en spårväg byggs med stöd av en detaljplan behöver bestämmelserna i banlagen inte tillämpas (1 kap. 1 § andra stycket banlagen). Den som ska pla- nera en tunnelbana eller spårväg får själv bedöma och bestämma om det enbart ska upprättas en detaljplan eller om det både ska upprättas en detaljplan och en järnvägsplan. 
  
 I samband med lagändringen gjordes följdändringar i PBL för att säkerställa att planbeskrivningen innehåller den information som krävs enligt  
 MKB-direktivet, 
  för de fall då genomförandet av detalj- planen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för spårväg eller tunnelbana (4 kap. 34 § andra stycket 9 och 10 PBL). 
  
 Vi anser att det skulle leda fel om detaljplanekravet även skulle omfatta spårvägar och tunnelbanor, eftersom byggande av spårvägar och tunnelbanor inte kräver bygglov. Det skulle även leda till en 
  
 181 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 oönskad dubbelprövning med ett obligatoriskt detaljplanekrav för spårväg och tunnelbana, om spårvägen eller tunnelbanan ändå kom- mer att prövas enligt banlagen. Likafullt är det angeläget att miljö- konsekvenserna beskrivs på det sätt som krävs enligt  
 MKB-direktivet, 
  för det fall detaljplanen gör det möjligt att anlägga en spårväg eller tunnelbana och genomförandet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Sammanfattningsvis bör detaljplanekravet inte omfatta byggan- det av en spårväg eller en tunnelbana. Däremot bör det nuvarande kravet för tunnelbana och spårväg finnas kvar i 4 kap. 34 § andra stycket, dvs. att redovisningen av miljökonsekvenserna ska uppfylla kraven för en  
 projekt-MKB, 
  om genomförandet av en detaljplan kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att plan- området får tas i anspråk för en spårväg eller en tunnelbana. 
  
 En ny sammanhållen bebyggelse ska inte kunna prövas genom ett bygglov, om den kan antas medföra en betydande miljöpåverkan 
  
 Som nämnts krävs det i vissa fall ingen detaljplan för ett sådant bygg- nadsverk som avses i 4 kap. 2 § första stycket 3 PBL, dvs. vissa bygg- nadsverk vars användning får betydande inverkan på omgivningen, om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, eller placeras i närheten av en Sevesoverksamhet. Det förutsätter dels att byggnadsverket kan prövas genom ett bygglov eller ett förhands- besked, dels att användningen av byggnadsverket inte kan antas med- föra en betydande miljöpåverkan (4 kap. 2 § andra stycket PBL). 
  
 Bakgrunden till att användningen av byggnadsverket inte får antas medföra en betydande miljöpåverkan, för att byggnadsverket ska kunna prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, hänger samman med kraven i  
 MKB-direktivet. 
  Villkoret tillkom i samband med nya PBL i syfte att förtydliga att kravet på detaljplan aldrig kan ersättas av en prövning i ett ärende om bygglov eller förhandsbesked, om byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan (prop. 2009/10:170 Del 1 s. 195, se vidare längre fram i detta av- snitt respektive avsnitt 3.1.2). 
  
 Behovet av villkoret upphör om detaljplanekravet utvidgas till att även omfatta de verksamheter och åtgärder som anges i  
 MKB-direkti- 
  vet enligt vad vi har föreslagit ovan. Den föreslagna nya femte punk- ten i paragrafens första stycke kommer nämligen att säkerställa att en 
  
 182 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 detaljplan görs i de fall som omfattas av direktivet. Av tydlighetsskäl ser vi dock ett behov av att behålla begränsningen för de fall då det är fråga om en ny sammanhållen bebyggelse, enligt följande. 
  
 Vi har i avsnitt 4.5.3 föreslagit att tillämpningsområdet för 4 kap. 2 § andra stycket ska utvidgas till att även omfatta punkterna 1 och 2 i paragrafens första stycke. Det innebär att detaljplanekravet inte ska omfatta ”en ny sammanhållen bebyggelse” (punkten 1), om åtgärden kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Samtidigt kommer det enligt vårt förslag att finnas ett strikt krav på detaljplan för en åtgärd som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för ett köp- centrum, en parkeringsanläggning eller något annat projekt för sam- manhållen bebyggelse (föreslagna 4 kap. 2 § första stycket 5 b). Här innebär den nya punkten 5 b med andra ord en viss dubbelreglering i förhållande till innehållet i punkten 1, i den del en sammanhållen bebyggelse kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Vi ser en risk för att bestämmelsen kan missuppfattas om till- lämpningsområdet för det andra stycket utvidgas till att även träffa första stycket 1. Risken består i att bestämmelsen kan uppfattas som att det skulle vara möjligt att även pröva en ny sammanhållen bebyg- gelse enligt punkten 1 genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, även om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Eftersom den nya punkten 5 b i första stycket uppställer ett strikt krav på planläggning för sådana fall bör villkoret behållas i de fall som den sökta åtgärden avser en ny sammanhållen bebyggelse. Det bör därmed framgå av paragrafens andra stycke att det är en förut- sättning att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljö- påverkan för att åtgärden ska kunna prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, i fråga om en ny sammanhållen bebyggelse. 
  
 I denna del blir bestämmelsen i andra stycket en upplysnings- bestämmelse eftersom detaljplanekravet redan kommer att framgå av första stycket 5 b, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan till följd av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för ett ”projekt för sammanhållen bebyggelse”. 
  
 Avslutningsvis bör nämnas att vi har övervägt om det är möjligt att utforma paragrafen på ett sätt som inte medför en dubbelregle- ring mellan punkterna 1 respektive 5 b i det första stycket. Detta avseende delen om en sammanhållen bebyggelse som kan antas 
  
 183 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 medföra en betydande miljöpåverkan. De lösningar vi har skissat på har dock inneburit omfattande ändringar i paragrafen i förhållande till dagens utformning, vilket vi har bedömt vara ett sämre alterna- tiv för dem som ska tillämpa bestämmelsen. 
  
 I vissa fall ska en åtgärd som kräver bygglov, som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, kunna tillåtas utan detaljplan 
  
 De justeringar som vi nu har föreslagit genom den nya bestämmel- sen i 4 kap. 2 § första stycket 5 respektive andra stycket PBL inne- bär att det uppstår ett utrymme för att kunna pröva åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan enbart genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Det handlar om vissa byggnads- verk som medför en betydande inverkan på omgivningen, men som ändå bedöms vara möjligt att pröva genom ett bygglov eller ett för- handsbesked. 
  
 I många fall förhindras den möjligheten till följd av de föreslag- na kraven i den nya femte punkten. Exempelvis kan det tänkas att byggnadsnämnden bedömer att en ansökan om bygglov för ett nytt köpcentrum utgör ett sådant byggnadsverk som medför en bety- dande inverkan på omgivningen. Ett sådant köpcentrum ska nor- malt prövas genom planläggning enligt 4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL, men kan i vissa fall prövas genom ett bygglov med stöd av be- stämmelsens andra stycke. Om köpcentret kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, skulle det i alla fall behöva prövas genom planläggning till följd av att ett köpcentrum kommer att omfattas av det strikta kravet på detaljplan enligt den nya punkten 5 b. 
  
 Det utrymme vi inledningsvis antydde uppstår för sådana åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, men som inte omfattas av den föreslagna katalogen i den nya femte punkten. Exempelvis kan det tänkas att någon söker bygglov för en större transformatorstation, t.ex. i form av en kopplingsstation eller ett ställverk. En sådan anläggning kan utgöra ett byggnadsverk som får en betydande inverkan på omgivningen. Anläggningen kan i vissa fall även antas medföra en betydande miljöpåverkan. I den mån en sådan anläggning etableras friliggande – och inte som en del av samman- hållen bebyggelse – bör anläggningen inte heller omfattas av något av kraven i den föreslagna femte punkten. Därmed sagt att åtgärden åtminstone i teorin skulle kunna prövas genom ett bygglov eller för- 
  
 184 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 handsbesked, trots att den kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. 
  
 Vi menar att detta är en godtagbar ordning. De byggnadsverk som prövas enligt PBL men som inte omfattas av den föreslagna femte punkten, kommer såvitt känt ändå alltid att miljöbedömas en- ligt någon annan lag, t.ex. miljöbalken eller ellagen (1997:857), om byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Därmed finns det enligt vår uppfattning inte något skäl för lagstif- taren att ställa krav på att åtgärden måste miljöbedömas inom ramen för  
 PBL-systemet. 
  Ett sådant krav skulle i vissa fall leda till en onödig dubbelprövning. 
  
 Bakgrunden till kravet att ett byggnadsverk inte kan prövas genom ett bygglov, om det kan antas medföra en betydande miljöpåverkan 
  
 I detta sammanhang finns anledning att kommentera den  
 EU-rätts- 
  liga kopplingen till kravet att ett byggnadsverk inte ska kunna prö- vas genom ett bygglov eller förhandsbesked, om det kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Under utredningsarbetet har det ifrågasatts om denna bestämmelse är ett led i genomförandet av  
 MKB-direktivet, 
  eller om bestämmelsen i själva verket avser att genomföra  
 SMB-direktivet. 
  
 Vi anser att det är tydligt att bestämmelsen infördes i syfte att genomföra  
 MKB-direktivet. 
  Bilden kompliceras emellertid av att författningskommentaren till nya PBL kan tolkas som att införan- det skulle hänga samman med kraven i  
 SMB-direktivet. 
  
 I skälavsnittet till nya PBL motiverades den nya bestämmelsen så här (prop. 2009/10:170 Del 1 s. 194 f.). 
  
 Enligt de nuvarande bestämmelserna behövs ingen detaljplan om be- dömningen kan klaras av i samband med prövningen av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. […] Om åtgärden kan antas medföra en ”betydande miljöpåverkan” gäller emellertid ett ovillkorligt detaljplane- krav som en följd av bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i nuvarande 5 kap. 18 § [ÄPBL]. Bestämmelserna, som infördes i plan- och bygglagen 1994, föranleddes av det s.k.  
 MKB-direktivet, 
  dvs. rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt […]. I förarbetena till bestämmelsen uttalades att det inte kan råda någon tvekan om att en åtgärd som har en betydande miljöpåverkan ska prövas genom en detalj- plan och inte med stöd av undantagsbestämmelsen i 5 kap. 1 § 2 plan- och bygglagen som medger att prövning kan ske i samband med 
  
 185 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked i vissa fall (prop. 1992/93:60 s. 22 och prop. 2004/05:59 s. 17). 
  
 […] 
  
 Bestämmelserna bör dock förtydligas så att det framgår att kravet på detaljplan aldrig kan ersättas av en prövning i ett ärende om bygglov eller förhandsbesked om byggnadsverket kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan. 
  
 Här sägs uttryckligen att bestämmelsen föranleddes av  
 MKB-direk- 
  tivet. I författningskommentaren till 4 kap. 2 § andra stycket hän- visar regeringen emellertid till  
 SMB-direktivet 
  (a. prop. s. 426). 
  
 Andra stycket överensstämmer med de delar av 5 kap. 1 § första stycket 2 i [ÄPBL] som saknas i första stycket 3, med tillägget att detaljplan alltid krävs om användningen av byggnaden eller den bygg- lovspliktiga anläggningen kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan. Detta tillägg görs för att tydliggöra kravet på en detaljplan om användningen av byggnadsverket kan antas att medföra en betydande miljöpåverkan. I det s.k.  
 SEA-direktivet14 
  ställs krav på att det i ett ärende som avser antagande av en plan vars ändamål ger möjlighet att uppföra ett byggnadsverk som kan antas medföra en betydande miljö- påverkan ska det finnas en miljökonsekvensbeskrivning. Miljökonse- kvensbeskrivningen ska vara framtagen på det sätt som anges i 6 kap. miljöbalken. I plan- och bygglagen finns dock inga möjligheter att ställa krav på en miljökonsekvensbeskrivning i ett lovärende utan endast i ett planärende. 
  
 Författningskommentaren kan förstås som att tillägget skulle vara motiverat av  
 SMB-direktivet, 
  vilket rimligen inte kan ha varit avsik- ten. Anledningen är att  
 SMB-direktivet 
  enbart ställer krav på att det ska göras en miljöbedömning av vissa planer och program, om genomförandet av planen eller programmet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan.  
 SMB-direktivet 
  innehåller inga krav på att vissa åtgärder måste föregås av planläggning. Däremot innehåller  
 MKB-direktivet 
  krav på att vissa verksamheter och åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan ska miljöbedömas, oavsett om verksamheten eller åtgärden är föremål för planläggning eller inte. 
  
 Kravet på detaljplan avser situationen när byggnadsnämnden ska pröva om en ansökan om bygglov eller förhandsbesked behöver före- gås av planläggning eller inte. Som nämnts tidigare finns ingen möj- lighet att göra en miljöbedömning inom ramen för bygglovsproces- 
  
 14  
 SEA-direktivet 
  är förkortningen av det engelska namnet på  
 SMB-direktivet. 
  
 186 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 sen, vilket det däremot finns inom ramen för detaljplaneprocessen. För att svensk rätt ska uppfylla kraven i  
 MKB-direktivet 
  är det såle- des nödvändigt att detaljplanekravet säkerställer att en miljöbedöm- ning sker, för de åtgärder som omfattas av bilaga 2 till  
 MKB-direk- 
  tivet och som genomförs genom PBL. 
  
 Mot bakgrund av denna redogörelse uppfattar vi det som att bestämmelsen infördes i syfte att genomföra  
 MKB-direktivet, 
  trots hänvisningen till  
 SMB-direktivet 
  i författningskommentaren. 
  
 4.6.2Kriterierna för vad som utgör en betydande miljöpåverkan bör preciseras på förordningsnivå 
  
 Förslag: Regeringen ska få meddela föreskrifter i vilka fall en åtgärd ska antas medföra en betydande miljöpåverkan, på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa ändamål som anges i  
 MKB-direktivet. 
  
 När byggnadsnämnden prövar om en detaljplan behövs till följd av att någon avser att ta i anspråk ett område för en sådan åtgärd, ska byggnadsnämnden vid sin bedömning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan tillämpa vissa kriterier som anges i bilaga 2 till förordningen om miljökon- sekvensbeskrivningar. 
  
 Regeringen ska även få meddela föreskrifter om att vissa slag av de åtgärder som det nu är fråga om, ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Regeringen bör bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan 
  
 De projekt som omfattas av bilaga 2 till  
 MKB-direktivet 
  – däribland de projekt som i svensk rätt genomförs genom bestämmelser i PBL – ska behovsbedömas i förhållande till de relevanta kriterier som anges i direktivets bilaga 3, som vi tidigare har redovisat i avsnitt 4.2. Dessa kriterier återfinns i dag i bilaga 2 till förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar, MKBF. Som nämnts i avsnitt 4.2 är dessa kriterier inte direkt tillämpliga vid den bedömning som sker enligt PBL för att avgöra om det behövs en detaljplan eller inte. 
  
 187 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Däremot finns en näraliggande bestämmelse i PBF som ska tillämpas när kommunen bedömer om en detaljplan kan antas medföra en betydande miljöpåverkan eller inte. Denna bedömning får betydelse för vilket innehåll som planbeskrivningen ska ha när det gäller redo- visningen av miljökonsekvenserna. Bestämmelsen anger att kom- munen ska tillämpa kriterierna i bilaga 2 till MKBF vid sin bedöm- ning av om en detaljplan medför en betydande miljöpåverkan, om planen medger att planområdet får tas i anspråk för en sådan verk- samhet eller åtgärd som avses i 4 kap. 34 § andra stycket PBL (2 kap. 5 § PBF). 
  
 I avsnitt 4.6.1 har vi föreslagit att kravet på detaljplan uttryck- ligen ska omfatta åtgärder som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa ändamål som anges i  
 MKB-direktivet. 
  Förslaget behöver kompletteras med en bestäm- melse som tydliggör vad som avses med betydande miljöpåverkan i detta sammanhang. Det innebär att det behövs en bestämmelse med innebörden att byggnadsnämnden ska tillämpa kriterierna i bilaga 2 till MKBF vid sin bedömning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, när nämnden prövar behovet av en detaljplan. Eftersom motsvarande bestämmelser redan i dag finns på förordningsnivå bör även den nya bestämmelsen införas på denna nivå, och då lämpligen genom att en hänvisning införs i PBF till kriterierna i bilaga 2 i MKBF. 
  
 Regeringen har meddelat bestämmelserna i 2 kap. 5 § PBF med stöd av ett bemyndigande i 16 kap. 1 § 2 PBL. Detta bemyndigande anger att regeringen får meddela föreskrifter om när genomföran- det av en detaljplan kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av en sådan användning som avses i 4 kap. 34 § andra stycket PBL. Förslaget att detaljplanekravet även ska omfatta lov- pliktiga åtgärder, som kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för de ändamål som följer av  
 MKB-direktivet, 
  medför att bemyndi- gandet behöver utvidgas. 
  
 Vi föreslår att bemyndigandet i 16 kap. 1 § PBL ska utvidgas så att det även omfattar en möjlighet för regeringen att meddela före- skrifter om när en åtgärd som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 PBL kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att om- rådet är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för de ändamål som 
  
 188 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 avses i den bestämmelsen. Den nya bestämmelsen bör lämpligen pla- ceras i 2 kap. PBF. Detta kapitel har rubriken Planer och områdes- bestämmelser och innehåller redan i dag underrubriken Betydande miljöpåverkan. Vi menar att denna placering är lämplig, även om bestämmelsen främst kommer att tillämpas av byggnadsnämnden i ärenden om lov. Att det handlar om ärenden om lov skulle i och för sig kunna tala för att bestämmelsen kan placeras i 6 kap. PBF, som har rubriken Lov och anmälan. Det nära släktskapet med 2 kap. 5 § PBF, samt att detaljplanekravet är placerat i 4 kap. PBL, talar dock för att den nya bestämmelsen bör placeras i 2 kap. PBF. 
  
 Vi har även övervägt om de nya föreskrifterna är sådana att de omfattas av regeringens normgivningsområde enligt 8 kap. 7 § re- geringsformen. Detta skulle medföra att det kunde vara lämpligt att införa en upplysningsbestämmelse i 4 kap. 2 § PBL för att göra det lättare för läsaren att hitta kriterierna för hur uttrycket en betydan- de miljöpåverkan ska förstås. I propositionen Miljöbedömningar (prop. 2016/17:200) har regeringen föreslagit en sådan upplysnings- bestämmelse i anslutning till 6 kap. 6 § andra stycket och 24 § andra stycket miljöbalken. 
  
 Som redan nämnts finns sedan tidigare ett bemyndigande i 16 kap. 1 § PBL för regeringen att meddela föreskrifter om när en detaljplan på grund av sådan användning som avses i 4 kap. 34 § andra stycket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Lagrådet hade vid bestämmelsens tillkomst inga synpunkter på att den utformades som ett bemyndigande. Syftet med detta bemyndigande var snarlikt syftet med de nya föreskrifter i PBF som nu föreslås. Med anledning av detta ser vi inte att de nya föreskrifterna skulle omfattas av reger- ingens normgivningsområde enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Vidare skulle det strida mot systematiken i PBL – där denna typ av upplys- ningsbestämmelse inte förekommer i övrigt – att införa en upplys- ningsbestämmelse på det sätt som föreslås i propositionen om miljö- bedömningar. 
  
 Upplysningsvis föreslås i den departementspromemoria som ligger till grund för propositionen Miljöbedömningar (Ds 2016:25) att bestämmelserna i MKBF ska ersättas av en ny miljöbedömnings- förordning. Om så blir fallet, kommer hänvisningen i föreslagna 2 kap. 5 a § PBF att behöva justeras så att den bestämmelsen i stället hänvisar till den nya förordningen. 
  
 189 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Regeringen bör även få meddela föreskrifter om att vissa åtgärder ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpåverkan 
  
 MKB-direktivet 
  föreskriver att medlemsstaterna ska bestämma om de projekt som anges i direktivets bilaga 2 ska bli föremål för en miljöbedömning genom en granskning från fall till fall eller genom gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaten (arti- kel 4.2). När det gäller detaljplaner har Sverige valt att göra en gransk- ning från fall till fall, i syfte att avgöra om genomförandet av planen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Utredningen bedömer att behovsbedömningen i normalfallet bör kunna hanteras relativt enkelt av byggnadsnämnden.  
 MKB-direktivet 
  tar sikte på relativt omfattande verksamheter och åtgärder, medan de åtgärder som byggnadsnämnden prövar inom ramen för ett bygglov normalt är av begränsad omfattning. Det gör att det i normalfallet inte bör råda någon tvekan om att den åtgärd som byggnads- nämnden har att pröva inte kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. Samtidigt är de kriterier som ska ligga till grund för behovsbedömningen omfattande (vi återkommer till dessa kriterier i avsnitt 4.6.4). I vissa fall kan byggnadsnämnden tänkas få anledning att vara utförligare i sin beskrivning av hur nämnden har kommit fram till slutsatsen att den sökta åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Som redan nämnts innehåller  
 MKB-direktivet 
  en möjlighet att – i stället för en granskning från fall till fall – bestämma gränsvärden eller kriterier för när en åtgärd aldrig ska antas medföra en betydan- de miljöpåverkan. På motsvarande sätt ger direktivet en möjlighet att bestämma gränsvärden eller kriterier för när en åtgärd under alla omständigheter ska genomgå en miljöbedömning. 
  
 Vi bedömer att det skulle kunna underlätta byggnadsnämnder- nas arbete om regelverket innehöll gränsvärden eller kriterier för sådana åtgärder som aldrig kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. För sådana åtgärder skulle byggnadsnämnden helt kunna låta bli behovsbedömningen och därmed kunna avstå från att redo- visa hur nämnden har kommit fram till slutsatsen att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Redan i dag finns bestämmelser i 2 § MKBF som anger att vissa verksamheter och åtgärder – som omfattas av bestämmelserna i miljöbalken – inte omfattas av skyldigheten att upprätta en miljökonsekvensbeskriv- 
  
 190 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 ning. Vi anser att regeringen bör kunna införa motsvarande be- stämmelser i PBF. 
  
 Det har inte varit möjligt för oss att inom ramen för utrednings- tiden föreslå hur gränsvärden eller kriterier skulle kunna utformas för sådana åtgärder som aldrig kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Däremot anser vi att det är lämpligt att regeringen ges möjlighet att meddela föreskrifter om att vissa slag av åtgärder – som avses i den föreslagna bestämmelsen 4 kap. 2 § första stycket 5 PBL – ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpåverkan vid byggnadsnämndens bedömning av om det krävs en detaljplan eller inte. 
  
 Vi anser att det är lämpligt att införa ett sådant bemyndigande för regeringen redan inom ramen för det lagstiftningsärende som detta betänkande kan tänkas utmynna i. Hur gränsvärden eller kriterier kan utformas får beredas i annan ordning. 
  
 Mot denna bakgrund föreslår vi ett nytt bemyndigande som ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter att vissa slag av åt- gärder ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. Bestämmelsen finns i 16 kap. 1 § PBL. 
  
 4.6.3Behovsbedömningen förutsätter inget krav på särskilt samråd med berörda myndigheter 
  
 Bedömning: Behovsbedömningen innebär inget krav på särskilt samråd med berörda myndigheter och bör inte heller göra det. 
  
 Processen för att bedöma om en åtgärd kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan ser olika ut i  
 MKB-direktivet 
  respektive SMB- direktivet. Skillnaderna består både i att bedömningen ska ske i för- hållande till olika kriterier, men även hur bedömningen ska gå till. 
  
 I dag finns krav på att kommunen ska ge den eller de länsstyrel- ser, kommuner och andra myndigheter som berörs av en detaljplan tillfälle att yttra sig, vid bedömningen av om genomförandet av en plan ska antas medföra en betydande miljöpåverkan (6 § jämförd med 4 § andra stycket MKBF). Detta krav hänger samman med kraven i artikel 3.6 i  
 SMB-direktivet, 
  som anger att ett samråd ska äga rum med de myndigheter som avses i artikel 6.3 när det görs en undersökning av om en miljöbedömning krävs. Av artikel 6.3 fram- 
  
 191 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 går att medlemsstaterna ska utse de myndigheter som på grund av sitt särskilda miljöansvar kan antas bli berörda av den miljöpåver- kan som följer av genomförandet av planer och program. 
  
 Motsvarande krav saknas i  
 MKB-direktivet15. 
  I situationen när byggnadsnämnden ska bedöma om en ansökan om lov eller förhands- besked förutsätter planläggning finns det således inget krav i EU- rätten på att nämndens ställningstagande ska föregås av ett samråd med andra kommuner eller myndigheter. 
  
 Vi gör bedömningen att det inte bör införas några ytterligare krav på att byggnadsnämnden ska samråda med övriga myndigheter, ut- över de krav som redan gäller enligt 9 kap. 25 § PBL. Anledningen till detta är att byggnadsnämnden kommer att behöva göra denna behovsbedömning i ett stort antal fall, där det i många fall kommer att handla om åtgärder som är av sådant slag att någon betydande miljöpåverkan normalt inte kommer att kunna komma i fråga. 
  
 Byggnadsnämndens prövning av om det krävs en detaljplan eller inte träffar alla ansökningar om lov och förhandsbesked som avser sådana områden som inte redan är planlagda. Det kan antas att bygg- nadsnämnderna hanterar cirka 100 000 bygglovsärenden varje år16. Såvitt känt finns det ingen statistik som visar hur många av dessa ärenden som avser åtgärder utanför områden med detaljplan, men graden kan antas variera beroende på vilken kommun det är fråga om. Sammantaget handlar det emellertid om tiotusentals ärenden där detaljplanekravet prövas varje år. Enligt vår erfarenhet handlar fler- talet av dessa ärenden om åtgärder som i sammanhanget är av begrän- sad omfattning, t.ex. byggande av garage och carportar, där det vanligtvis är uteslutet att den sökta åtgärden skulle kunna antas med- föra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Att införa krav på ytterligare samråd för att bedöma om genom- förandet av dessa åtgärder kan antas leda till en betydande miljöpå- verkan skulle leda till en omfattande administration hos byggnads- nämnderna. Mot bakgrund av karaktären i dessa ärenden skulle miljö- 
  
 15Av sista meningen i preambel 29 till ändringsdirektivet framgår uttryckligen att det inte finns något krav på formellt samråd i behovsbedömningsfasen. 
  
 16De kommuner som har bidragit med statistik till Boverkets uppföljning av PBL för 2016 anger att antalet ansökningar om lov uppgick till 85 502. Med en svarsfrekvens på 84 procent kan antalet lovansökningar totalt beräknas till cirka 100 000, förutsatt att de kommuner som inte svarat utgör ett representativt urval. 
  
 192 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 nyttan av en sådan ordning sannolikt vara begränsad och inte stå i proportion till det merarbete som kravet skulle medföra. 
  
 4.6.4Byggnadsnämndens bedömning av miljöpåverkan ska framgå av beslutet om lov eller förhandsbesked 
  
 Förslag: Byggnadsnämndens bedömning i frågan om betydande miljöpåverkan ska framgå av beslutet om lov eller förhandsbesked. 
  
 Som redan nämnts anser vi att det är en brist i genomförandet av  
 MKB-direktivet 
  att kravet enligt direktivet på att vissa projekt ska behovsbedömas inte införts vid en prövning mot kravet på detalj- plan i 4 kap. 2 § PBL. Vi föreslår därför i avsnitt 4.6.2 dels ett nytt bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om i vilka fall en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, dels en ny bestämmelse i PBF som i sin tur hänvisar till bestämmelser i MKBF där det anges vilka kriterier som byggnadsnämnden ska ta hänsyn till i sin bedömning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Dessa kriterier motsvarar de urvalskrite- rier som ska tillämpas vid behovsbedömningen enligt bilaga 3 till  
 MKB-direktivet. 
  Kriterierna redovisas i tabell 4.2. 
  
 Enligt  
 MKB-direktivet 
  ska medlemsstaterna säkerställa att resul- tatet av de ansvariga myndigheternas behovsbedömningar görs till- gängliga för allmänheten (artikel 4.4). För att genomföra direktivet även i denna del föreslår vi att bestämmelser införs som innebär att skälen för att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljö- påverkan ska framgå av beslutet om förhandsbesked eller bygglov. 
  
 I beslutet ska byggnadsnämnden alltså ange skälen till sin be- dömning att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. Det innebär att byggnadsnämnden ska motivera sin bedömning i förhållande till de kriterier som anges i tabell 4.2. Om- fattningen av skälen behöver anpassas i förhållande till förutsätt- ningarna i det enskilda fallet, utifrån åtgärdens 
  
 –karakteristiska egenskaper (punkten 1), 
  
 –lokalisering (punkten 2), och 
  
 –de potentiella effekternas karakteristiska egenskaper (punkten 3). 
  
 193 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Om den sökta åtgärden är av begränsad omfattning, har ringa eller ingen omgivningspåverkan och ska lokaliseras till ett redan bebyggt område, bör skälen kunna hållas kortfattade. I andra fall kan det fin- nas behov av att byggnadsnämnden utvecklar skälen för sin bedöm- ning i förhållande till kriterierna i tabell 4.2. 
  
 Redovisningskravet bör endast gälla för åtgärder som ska vidtas utanför detaljplanelagda områden, eftersom behovet av planlägg- 
  
 194 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 ning bara prövas i sådana fall. Vidare bör kravet endast gälla åtgär- der som ska vidtas inom ett område som är ianspråktaget eller som genom den sökta åtgärden kan tas i anspråk för sådana verksam- heter och åtgärder som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 PBL, dvs. för ett köpcentrum, en parkeringsanläggning eller något annat pro- jekt för sammanhållen bebyggelse m.m. 
  
 Bestämmelserna finns i 9 kap. 39 och 40 §§ PBL. 
  
 4.6.5Ett byggnadsverks inverkan på omgivningen bör bedömas i förhållande till hela åtgärden 
  
 Förslag: Ett byggnadsverks inverkan på omgivningen bör bedö- mas i förhållande till hela byggnadsverket och inte bara till dess användning. 
  
 Vi har i avsnitt 4.3 anfört att varken gällande rätt eller förslaget att begränsa kravet på detaljplan i propositionen En enklare planpro- cess (prop. 2013/14:126) är förenligt med kraven i  
 MKB-direktivet, 
  bl.a. eftersom ett byggnadsverks inverkan på omgivningen behöver bedömas i förhållande till hela åtgärden och inte bara till använd- ningen av byggnadsverket. Nedan utvecklar vi våra överväganden och förslag i detta avseende. 
  
 Detaljplanekravet omfattar i dag bl.a. nya byggnadsverk, om byggnadsverket kräver bygglov och byggnadsverkets användning får betydande inverkan på omgivningen (4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL). Enligt andra stycket krävs det ingen detaljplan om bygg- nadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 När det gäller uttrycket betydande inverkan på omgivningen upp- kommer frågan hur detta uttryck förhåller sig till uttrycket betyd- ande miljöpåverkan. Som exempel på en enstaka byggnad som kan ha betydande inverkan på omgivningen nämner departementschefen i samband med tillkomsten av ÄPBL större byggnader för t.ex. handel, industri eller service, där det kan vara fråga om störningar av olika slag från verksamheten som sådan eller sekundära effekter i form av trafikalstring eller säkerhetsrisker (prop. 1985/86:1 s. 553). 
  
 195 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Under förarbetena till nuvarande PBL diskuterades förhållandet mellan dessa uttryck med anledning av att  
 PBL-kommittén 
  i be- tänkandet Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77) föreslagit att uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” bor- de ersättas med ”betydande miljöpåverkan”. Regeringen anförde bl.a. följande i frågan (prop. 2009/10:170 Del 1 s. 195). 
  
 Regeringen delar  
 PBL-kommitténs 
  bedömning att de nuvarande be- stämmelserna om krav på detaljplan inte är helt entydiga i detta avse- ende. Samtidigt finns det inte tillräckligt underlag för att helt ersätta kravet på detaljplan vid en betydande inverkan på omgivningen med ett krav på detaljplan endast vid en betydande miljöpåverkan. Utöver miljöpåverkan får uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” även anses omfatta betydande inverkan på landskapsbilden eller på den arkitektoniska stadsmiljön eller på förutsättningarna för trafiken eller på förutsättningarna för friluftslivet. Uttrycket en ”betydande inverkan på omgivningen” får således anses omfatta mer än uttrycket ”en betydande miljöpåverkan”. Bestämmelserna bör dock förtydligas så att det framgår att kravet på detaljplan aldrig kan ersättas av en prövning i ett ärende om bygglov eller förhandsbesked om byggnadsverket kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Ett förtydligande av bestämmelserna i detta avseende innebär inte en skärpning av kravet på detaljplan, utan ger tvärtom en uttrycklig möjlighet att på ett enklare sätt pröva enstaka byggnadsverk direkt i samband med bygglovsprövningen, så länge planen inte medför en betydande miljöpåverkan. Därmed ges stöd för en rationell hantering av bygglovsprövningen och en tydlig samordning med bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar. 
  
 Regeringens uttalande får förstås som att innebörden av uttrycket 
  
 ”betydande inverkan på omgivningen” i vissa avseenden samman- faller med innebörden av uttrycket ”betydande miljöpåverkan”. 
  
 Därutöver anser regeringen att uttrycket även omfattar ytterligare aspekter. 
  
 Enligt vår uppfattning begränsas räckvidden av detaljplanekravet emellertid av att hänsyn till byggnadsverkets inverkan på omgiv- ningen endast ska tas till byggnadsverkets användning. Även om det inte uttryckligen framgår av förarbetena får uttrycket ”byggnads- verkets användning” förstås som att den inverkan på omgivningen, som kan utlösa ett krav på detaljplan, enbart ska beaktas i den del som byggnadsverkets inverkan på omgivningen hänför sig till använd- ningen av byggnadsverket. Därmed exkluderas den inverkan på om- givningen som kan uppkomma i samband med uppförandet. Exem- pelvis får användningen av ett bostadshus normalt anses medföra en 
  
 196 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 relativt begränsad inverkan på omgivningen. Om byggnaden förläggs i ett känsligt naturområde kan uppförandet av byggnaden emellertid få en betydande inverkan på omgivningen till följd av att omistliga naturvärden försvinner. 
  
 Uttrycket ”betydande miljöpåverkan” begränsar sig inte enbart till byggnadsverkets användning, utan omfattar byggnadsverkets samlade miljöpåverkan. Att ett byggnadsverks användning kan få en betydan- de inverkan på miljön torde därmed inte fullt ut täcka innebörden av uttrycket ”kan antas få en betydande miljöpåverkan”, på det sätt som det används i  
 EU-rätten. 
  
 Vår erfarenhet är att den nuvarande bestämmelsen tillämpas så att all inverkan på omgivningen beaktas för att bedöma om det finns ett behov av detaljplan, dvs. inte bara sådan inverkan på omgivningen som hänger samman med användningen av byggnadsverket. Inte hel- ler regeringen synes ha avsett att räckvidden ska begränsas till bygg- nadsverkets användning – aspekter som inverkan på landskapsbilden eller på den arkitektoniska stadsmiljön bör normalt inte kunna hän- föras till byggnadsverkets användning utan är kopplad till byggnads- verkets samlade inverkan på omgivningen. 
  
 Byggnadsverkets användning får 
  
 Byggnadsverket kan antas medföra 
  
 betydande inverkan på omgivningen 
  
 en betydande miljöpåverkan 
  
 Inkluderar bl.a. påverkan på 
  
 Inkluderar bl.a. påverkan 
  
 − landskapsbilden 
  
 − som inte kan kopplas till byggnadsverkets 
  
 − den arkitektoniska stadsmiljön 
  
 användning, t.ex. från anläggningsfasen 
  
 − förutsättningarna för trafiken 
  
 − på naturmiljön i området m.m. 
  
 − förutsättningarna för friluftslivet 
  
 Vi anser att det är en brist att den uttryckliga ordalydelsen i 4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL inte fångar upp byggnadsverkets samlade inverkan på omgivningen. Bestämmelsen bör därför justeras så att 
  
 197 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 den inverkan på omgivningen som ska beaktas inte begränsas till byggnadsverkets användning, utan utsträcks till att omfatta ”bygg- nadsverket” i dess helhet. Därmed inkluderas även den inverkan på natur- och kulturvärden på platsen som kan komma att ske i samband med att området tas i anspråk för byggnadsverket och sådan inverkan på omgivningen som kan komma att uppstå under byggtiden. Därutöver inkluderas bl.a. om det uppstår inverkan på omgivningen till följd av den arkitektoniska utformningen, att byggnadsverket medför skuggbildning eller att grundvattenbildning försvåras genom att ytterligare yta hårdgörs. 
  
 Med tanke på att byggnadsnämnderna redan i dag synes ta hän- syn till sådana aspekter bör ändringen från ”byggnadsverkets an- vändning” till ”byggnadsverket” inte medföra någon utvidgning av detaljplanekravet i praktiken. Vi anser likafullt att det är lämpligt att tillämpningen kommer närmare det uttryck som används i EU- rätten genom strykningen av ordet ”användningen”. 
  
 Bestämmelsen finns i 4 kap. 2 § första stycket 3 a PBL. 
  
 4.7De termer som används för kravet på detaljplan bör samordnas med kraven på bygglov 
  
 4.7.1Termen ”industriändamål” bör ersättas med ”ett industriområde” 
  
 Förslag: Kravet på detaljplan ska vara kopplat till om området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för ett industriområde i stäl- let för industriändamål. 
  
 Enligt gällande rätt ska den redovisning som ska finnas i plan- beskrivningen uppfylla vissa krav i miljöbalken, om genomförandet av detaljplanen kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för bl.a. industriändamål (4 kap. 34 § andra stycket PBL). ”Industriändamål” avses motsvara uttrycket ”anläggning av industriområden” som är det uttryck som används i 
  
 MKB-direktivet 
  (direktivets bilaga 2, punkt 10 [a]). Bytet av uttryck får till följd att kraven i svensk rätt omfattar fler fall än vad som följer av direktivet. För att komma närmare den innebörd som avses i 
  
 198 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 direktivet anser vi att termen industriändamål bör ersättas med ”ett industriområde”, av de skäl vi redovisar i det följande. 
  
 Termen industriändamål infördes i PBL år 1994 till följd av förslagen i prop. 1992/93:60 som syftade till att genomföra avtalet om Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet  
 (EES-avtalet). 
  Lagänd- ringen var en del av genomförandet av  
 MKB-direktivet 
  i svensk rätt. 
  
 Det framgår inte helt tydligt av propositionen varför termen in- dustriändamål valdes, men termen industrianläggning, som användes i den departementspromemoria som låg till grund för lagstiftnings- ärendet (Ds 1992:43) ansågs inte vara lämpligt (a. prop. s. 22 f.). 
  
 Enligt promemorian bör reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar anknytas till ett krav på obligatoriskt program i 5 kap. 18 § PBL i ären- den om sammanhållen bebyggelse, industrianläggningar, fritidsanlägg- ningar eller hotellkomplex som kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. 
  
 Som påpekats av någon remissinstans är dock denna uppräkning inte helt klar och innebär en viss diskrepans i förhållande till direktivet. De fall som skall medföra miljökonsekvensbeskrivningar bör istället preci- seras till fall när mark används för industriändamål, ny sammanhållen bebyggelse, skidliftar eller kabinbanor, hotellkomplex eller fritidsbyar eller permanenta tävlings- eller testbanor för bilar eller motorcyklar. 
  
 Termen industriändamål togs bort i samband med att kravet på miljö- konsekvensbeskrivningar gavs en generell utformning genom en lag- ändring som trädde i kraft den 1 januari 1996 (prop. 1994/95:230, bet. 1995/96:BoU1, rskr. 1995/96:30). Termen återinfördes emel- lertid i ÄPBL till följd av förslagen i prop. 2004/05:59, efter kritik från  
 EU-kommissionen 
  om hur Sverige hade genomfört  
 MKB-direk- 
  tivet. I författningskommentaren kommenteras valet på följande sätt (a. prop. s. 27 f.). 
  
 När bestämmelsen om miljökonsekvensbeskrivning enligt plan- och bygglagen tillkom 1994, i syfte att genomföra  
 MKB-direktivet, 
  om- fattade den endast vissa verksamheter eller åtgärder – bl.a. ”Anläggning av industriområde”. I plan- och bygglagen uttrycktes detta på så sätt att planområdet fick tas i anspråk för ”industriändamål”. Det senare uttycket passar bättre in i den svenska författningstexten. 
  
 199 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vad som avses med anläggning av industriområden i  
 MKB-direktivet 
  är inte helt entydigt. En rapport från  
 EU-kommission17 
  ger dock viss vägledning om hur den engelska motsvarigheten Industrial estate development projects ska förstås. 
  
 … summarising information provided by Member States and also found in UNEP18 and World Bank guidance documents19, some com- mon characteristics emerge which could be used for describing this project category. An industrial estate development project could be understood as specific area (land), which is zoned (developed) for industrial or for joint industrial and business purposes and where the necessary infrastructure is provided. 
  
 The term ‘infrastructure’ is widely interpreted and may include roads, power, and other utility services provided to facilitate the growth of industries. 
  
 It is common practice for industrial estate development projects to be intended for simultaneous use by several companies that are in close proximity. These companies may be Hubbard infrastructure for joint industrial or business utilisation. 
  
 Vi uppfattar kommissionen som att avsikten med punkten anlägg- ning av industriområden är att fånga upp sådana industriområden och företagsparker som oftast anläggs för att skapa förutsättningar för flera olika företag avseende bl.a. småindustri, lager- och spedi- tionsverksamhet, dvs. så som termen industriområde normalt till- lämpas i svenskt språkbruk. 
  
 Vi menar att punkten anläggning av industriområden måste läsas tillsammans med de övriga projekt som listas i direktivets bilaga 2, som omfattar projekt för bl.a. utvinningsindustri, framställning och bearbetning av metaller, mineralindustri, kemisk industri, livsmedels- industri samt  
 textil-, 
  läder- trä- och pappersindustri. Dessa verk- samheter och åtgärder omfattas i svensk rätt av krav på tillstånd enligt miljöbalken. I den mån dessa verksamheter och åtgärder kan antas medföra en betydande miljöpåverkan kommer de alltså att miljöbe- dömas inom ramen för den prövning av miljöfarlig verksamhet som sker enligt miljöbalken. 
  
 17 
 EU-kommissionen, 
  Interpretation of definitions of certain project categories of annex I and II of the EIA Directive, rapport  
 2008-022. 
  
 18United Nations Environmental Programme. 
  
 19UNEP. Production and Consumption Branch, 2001 and World Bank. Pollution Preven- tion and Abatement Handbook, July 1998. 
  
 200 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 I den utsträckning dessa verksamheter och åtgärder dessutom utgör industriändamål – vilket torde vara flertalet av de projekt som anges i direktivets bilaga 2 – kommer de även att omfattas av krav på miljöbedömning enligt PBL. Att termen industriändamål an- vänds i PBL innebär således att det kommer att ske en viss dubbel- prövning. 
  
 Som framgått tidigare föreslår vi ett strikt detaljplanekrav för de projekt i  
 MKB-direktivet 
  som enbart genomförs genom bestäm- melser i PBL, däribland anläggning av industriområden. Vi anser att det inte är ändamålsenligt att samma åtgärd kommer att miljöbedö- mas både enligt miljöbalken och PBL. Termen industriändamål bör därför ersättas med den snävare termen industriområde. 
  
 Kravet på planläggning bör således avse en åtgärd som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för 
  
 ”ett industriområde”. Med detta avses ett område som används eller kommer att kunna användas av en eller flera verksamheter för in- dustri, tillverkning, lagerhållning eller liknande ändamål och som genom sin utformning och verksamhet utgör en funktionell enhet i förhållande till den omgivande bebyggelsen. Avgörande för om detalj- planekravet ska vara tillämpligt bör vara att det är fråga om åtgärder som inte kommer att miljöbedömas på annat sätt. Ett område som tas i anspråk för industriell verksamhet bör således inte anses utgöra ett industriområde på det sätt som nu avses om det enbart rör en enstaka industriverksamhet som även kommer att miljöbedömas enligt be- stämmelserna om miljöfarlig verksamhet i miljöbalken. 
  
 Bestämmelsen finns i 4 kap. 2 § första stycket 5 a PBL. 
  
 4.7.2Det behövs ytterligare överväganden innan övriga termer kan samordnas 
  
 Bedömning: De termer som används i kravet på detaljplan bör samordnas med de termer som används i kraven på bygglov, men det krävs ytterligare utredning innan underlaget är tillräck- ligt för en lagändring. 
  
 Kravet på bygglov bör ändras så att det avser skidbackar, skid- liftar och linbanor i stället för skidbackar med liftar och kabin- banor. 
  
 201 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi anser att det är lämpligt att kravet på detaljplan avser små- båtshamnar, i stället för en hamn för fritidsbåtar. Kravet på de- taljplan bör även avse en campingplats, i stället för en permanent campingplats. 
  
 Kravet på bygglov bör även i fortsättningen avse parkerings- platser utomhus, samtidigt som kravet på detaljplan bör avse en parkeringsanläggning. 
  
 De termer som används i kravet på detaljplan bör samordnas med de termer som används i kraven på bygglov 
  
 I avsnitt 4.6 har vi föreslagit att vissa åtgärder som hänger samman med kraven i  
 MKB-direktivet, 
  och som kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan, ska omfattas av ett strikt krav detaljplan. De termer som vi föreslår där används – med undantag för termen ett industriområde – sedan tidigare i 4 kap. 34 § andra stycket PBL. Dessa termer skiljer sig från de termer som används i fråga om kra- ven på bygglov i PBF. 
  
 Vi anser att det är lämpligt att dessa termer samordnas, vilket bör förenkla byggnadsnämndernas arbete. Vi har dock inte hunnit utreda frågan tillräckligt för att vårt förslag ska kunna ligga till grund för lagstiftning. Vi har t.ex. inte hunnit undersöka  
 EU-dom- 
  stolens praxis inom detta område. Vi anser emellertid att det finns anledning att redogöra för samordningsbehovet, om inte annat för att remissinstanserna kan tänkas påtala att det finns ett sådant be- hov. Vi redovisar även en hypotes om hur vi tror att PBL och PBF kan utformas, så långt våra efterforskningar nu medger. 
  
 De termer som används för att beskriva kraven på bygglov i PBF skiljer sig från de termer som används i  
 MKB-direktivet 
  och PBL 
  
 De termer som i dag används i 4 kap. 34 § andra stycket för att beskriva i vilka fall som en planbeskrivning ska ha en utförligare redovisning av miljökonsekvenserna, hänger samman med de ter- mer som används i bilaga 2 till  
 MKB-direktivet. 
  Dessa termer är snarlika men inte identiska med de termer som används i PBF för att reglera kraven på bygglov för att anordna, inrätta, uppföra, flytta eller väsentligt ändra vissa anläggningar. De termer som har 
  
 202 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 sitt ursprung i  
 MKB-direktivet 
  är inte heller helt överensstämman- de med de termer som används i bilaga 2 till  
 MKB-direktivet. 
  Skill- naderna framgår av nedanstående tabell. 
  
 Skillnaderna kan leda till oklarheter om innebörden av kraven. Frågor om vad skillnaderna består i kan dessutom tänkas uppstå oftare i framtiden. Detta hänger samman med att vi nu föreslår att det ska framgå att en bygglovpliktig åtgärd ska prövas genom planläggning, om den kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för något av de ändamål som har sitt ursprung i  
 MKB-direktivet. 
  Vad skiljer t.ex. mellan en permanent campingplats och en campingplats? En hamn för fritidsbåtar och en småbåtshamn? Eller en linbana från en kabin- bana? I dag uppstår dessa frågor enbart i samband med detaljplane- ringen, och då uppmärksammas kanske inte ens de skillnader som finns mellan kraven på planbeskrivningens innehåll och räckvidden av kraven på bygglov. 
  
 Skillnaderna hänger ihop med att kraven har tillkommit på olika sätt. Kraven på bygglov tillkom i huvudsak före medlemskapet i EES respektive EU, när kraven i  
 MKB-direktivet 
  inte berörde Sverige. I andra fall – t.ex. när det gäller termen parkeringsanläggning – handlar det om ett medvetet val i samband med genomförandet av MKB- direktivet i svensk rätt för att avsiktligen åstadkomma en skillnad. 
  
 Vi anser att det är olämpligt att använda olika termer i fråga om kraven på bygglov, kravet på detaljplan respektive när planbeskriv- ningen ska ha en mer omfattande redovisning av miljökonsekvens- 
  
 203 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 erna. Termerna bör därför samordnas i vissa avseenden. I detta sam- manhang finns anledning att peka på två principiellt olika vägar för hur samordningen skulle gå kunna till. 
  
 –Från ett  
 EU-perspektiv 
  är det lämpligt att ersätta termerna i PBF med de termer som följer av  
 MKB-direktivet. 
  Det skulle leda till en reglering som är identisk med direktivet och Sverige skulle där- med inte riskera någon kritik för eventuella brister i genomföran- det. 
  
 –Från ett svenskt perspektiv är det i vissa avseenden lämpligare att ersätta termerna i PBL med de termer som används i PBF. Den rättspraxis som finns att tillgå är mer utvecklad när det gäller de svenska termerna än vad som gäller för de termer som följer av  
 MKB-direktivet. 
  Skulle termerna i PBF bytas ut skulle det därmed uppstå nya oklarheter om räckvidden av kraven på bygglov efter- som det skulle uppstå osäkerheter om äldre rättsfall kan tillämpas. 
  
 Med dessa principlösningar i bakhuvudet finns anledning att redo- göra för ursprunget och innebörden av de olika termerna. 
  
 Skidbackar med liftar och kabinbanor 
  
 I 4 kap. 34 § andra stycket PBL används uttrycket ”en skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar”. I  
 MKB-direk- 
  tivet används det närliggande uttrycket ”skidbackar, skidliftar och linbanor och härmed förbundna anläggningar”. Enligt PBF krävs bygglov för skidbackar med liftar respektive kabinbanor. 
  
 För att förstå innebörden av gällande rätt finns anledning att redogöra för hur kraven i PBL och PBF har tillkommit. 
  
 I det ursprungliga  
 MKB-direktivet 
  (85/337/EEG) användes ut- trycket ”skidliftar och Gibbs. Samma uttryck användes när kravet på miljökonsekvensbeskrivningar infördes i dåvarande 5 kap. 18 § ÄPBL efter förslag i prop. 1992/93:60. Propositionen låg även till grund för kravet på bygglov för kabinbanor. I specialmotive- ringen anförde regeringen följande (a. prop. s. 27). 
  
 20 I den engelska språkversionen används uttrycket  
 ”Ski-lifts 
  and  
 cable-cars”, 
  i den tyska ”Seil- bahnen und andere Bergbahnen” och i den danska ”Bjerg- og svævebaner”. 
  
 204 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Genom ett tillägg i första stycket 1 införs bygglovsplikt för kabin- banor så att det inte skall kunna råda någon tvekan om att det är hela anläggningens inverkan som skall prövas. Tillägget får närmast ses som ett förtydligande eftersom kabinbanor alltid torde kräva uppförande av i vart fall byggnader som redan nu är bygglovspliktiga. 
  
 Som redovisats i avsnitt 3.3.1 infördes 1996 ett generellt krav på miljökonsekvensbeskrivningar i ÄPBL vid detaljplaneläggning som medgav en användning av mark eller av byggnader m.m. som innebar en betydande påverkan på bl.a. miljön. I samband med detta togs ut- trycket ”skidliftar och kabinbanor” bort från bestämmelsen om miljökonsekvensbeskrivningar, men termen kabinbanor användes även efter denna tidpunkt för att ange kraven på bygglov. 
  
 Kraven i  
 MKB-direktivet 
  utvidgades genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. Därigenom infördes det nuvarande uttrycket ”skidbackar, skidliftar och linbanor och härmed förbundna anläggningar”21. Det framgår dock inte av direktivet vad som föranledde just denna änd- ring. Inte heller framgår vad som avses med ”härmed förbundna an- läggningar”. Vi tänker oss dock att detta uttryck bl.a. kan avse till- fartsvägar, parkeringsanläggningar, garage för pistmaskiner, anlagda dammar för tillverkning av konstsnö och liknande anläggningar som kan behövas i en skidanläggning avsedd för utförsåkning. 
  
 Som tidigare nämnts fick Sverige kritik från  
 EU-kommissionen 
  för brister i det svenska genomförandet av  
 MKB-direktivet. 
  Det ledde till att uttrycket ”skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar” infördes i dåvarande 5 kap. 18 § ÄPBL efter förslag i prop. 2004/05:59. Kravet på bygglov justerades emellertid inte, utan avsåg alltjämt skidbackar med liftar och kabinbanor. 
  
 Vid en jämförelse mellan ”skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar” och ”skidbackar med liftar och kabinbanor” kan konstateras att uttrycken är snarlika. Det finns dock skillnader, dels i fråga om lin- respektive kabinbanor, dels i fråga om ”tillhörande anläggningar”. Skillnaden mellan lin- och kabinbanor berörs i samma proposition, men då i samband med en annan fråga, nämligen om det 
  
 21 I den engelska språkversionen används uttrycket  
 ”Ski-runs, 
  
 ski-lifts 
  and  
 cable-cars 
  and associated developments”, i den tyska ”Skipisten, Skilifte, Seilbahnen und zugehörige Ein- richtungen” och i den danska ”Skiløjper, skilifter, tovbaner og hermed forbundet anlægs- arbejde”. 
  
 205 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 borde införas retroaktiva säkerhetskrav för befintliga linbanor i den dåvarande lagen (1994:847) respektive förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m., förkortade BVL respektive BVF (a. prop. s. 25 f.). 
  
 En fråga i sammanhanget är hur linbanor skall uttryckas i lagtexten. Med linbana avses i normalt språkbruk en transportanläggning med hängande korgar. I linbanedirektivet definieras ”linbana” som en anläggning vars kabiner, stolar eller korgar bärs upp eller förflyttas med hjälp av en eller flera linor. Denna definition har använts i Boverkets föreskrifter om his- sar och vissa andra motordrivna anordningar. Om uttrycket ”linbana” väljs skulle det kunna tolkas som en avsedd begränsning till anordningar som transporterar passagerarna i kabiner, stolar eller korgar. Den remissinstans som tillvaratar släpliftägarnas intressen, SLAO, har före- slagit att föreskrifter om säkerhetsåtgärder bör kunna meddelas även för släpliftar. En sådan reglering är motiverad. Bestämmelsen i 2 a § BVL bör därför utformas på ett sådant sätt att även släpliftar omfattas av regleringen. I linbanedirektivet används uttrycket ”linbaneanläggning” för att omfatta även släpliftar, bergbaneanläggningar och andra anlägg- ningar vars vagnar går på hjul eller bärs av andra anordningar och förflyttas med hjälp av en eller flera linor. I och med genomförandet av linbanedirektivet kom uttrycket ”linbaneanläggning” även att användas i 
  
 BVF och i Boverkets föreskrifter om hissar och andra motordrivna anordningar. Sammanfattningsvis är det därför lämpligt att använda uttrycket ”linbaneanläggning för persontransport”. Det finns inget i formuleringen som utesluter släpliftar och det är heller inte avsikten. 
  
 I författningskommentaren till den föreslagna ändringen i BVL anges att ”med linbaneanläggning avses anläggningar för persontransport som utgörs av t.ex. bergbanor, kabinbanor, stolliftar och släpliftar”. Kraven i BVL och BVF har därefter överförts till PBL och PBF. I 
  
 PBL används alltså redan uttrycket ”linbaneanläggning för person- transport” för att beskriva såväl skidliftar som kabinbanor. Det kan därmed tänkas ligga nära till hands att även använda detta uttryck när det gäller kraven på bygglov. 
  
 I sammanhanget bör nämnas att det s.k. linbanedirektivet, dvs. Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/9/EG av den 20 mars 2000 om linbaneanläggningar för persontransport, är på väg att ersät- tas av den s.k. linbaneförordningen, dvs. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/424 om linbaneanläggningar, utfärdad den 9 mars 2016. Förordningen ska tillämpas från och med den 21 april 2018 och ersätter då det nu gällande direktivet. Boverket har i rapporten Anpassning av svensk rätt till  
 EU-förordningen 
  om lin- 
  
 206 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 baneanläggningar (rapport 2017:3) föreslagit vissa ändringar i PBL i syfte att anpassa svensk rätt till den nya förordningen. 
  
 Innan vi redovisar våra överväganden i dessa avseenden finns även anledning att beröra skillnaden i fråga om skidbackar, där MKB- direktivet särskilt anger att skidbackar omfattas av direktivet, obero- ende av om det finns liftar eller inte. I PBF anges att kravet på bygg- lov enbart avser ”skidbackar med liftar”.  
 MKB-direktivet 
  innehåller med andra ord krav på att även skidbackar ska miljöbedömas. Där- emot kan kravet på bygglov uppfattas som att det inte omfattar skid- backar utan liftar. 
  
 Lovpliktens räckvidd för skidbackar diskuterades i samband med att ÄPBL tillkom 1987 (prop. 1985/86:1 s. 684). 
  
 Här uppkommer även frågan om vilka omständigheter som skall anses konstituera skyldigheten att ansöka om lov, dvs. vad som här menas med ”anordna”. När det gäller t.ex. idrottsplatser och golfbanor ställer sig saken ganska enkel. Sådana anläggningar kräver omfattande åtgär- der i form av markarbeten m.m. När det däremot gäller t.ex. skid- backar och badplatser är det mera osäkert när man skall anse att bygg- lovsplikten inträder. Att allmänheten utnyttjar en naturlig backe eller en badstrand för skidåkning resp. bad kan naturligtvis inte få till följd att fastighetsägaren skall bli skyldig att söka lov. Här kan man över huvud taget inte tala om att en anläggning har kommit till stånd. För att bygglovsplikt skall inträda måste fordras att fastighetsägaren vidtar åtgärder av något slag för att bereda marken för det nya ändamålet. I fråga om skidbackar kan sådana åtgärder bestå i trädfällning, mark- arbeten och inrättande av en skidlift. […] Bygglovsplikt bör då konsti- tueras av åtgärderna sammantagna, i förening med deras syfte. 
  
 Det framgår inte helt tydligt av lagtexten och förarbetena om det krävs bygglov för att anlägga en ny skidbacke om det inte samtidigt tillkommer en skidlift. Så kan t.ex. ske ibland när ett befintligt lift- system kompletteras med ytterligare nedfarter. 
  
 Vi uppfattar  
 PBL-systemet 
  som att det inte finns krav på bygg- lov för skidbackar utan liftar (6 kap. 1 § PBF), men att det trots det krävs att redovisningen av miljökonsekvenser ska uppfylla ytterli- gare krav, om genomförandet av planen kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för en skidbacke (4 kap. 34 § andra stycket 3 PBL). 
  
 När det gäller kravet på bygglov för kabinbanor ser vi ingen an- ledning att behålla denna term. Termen tillkom i syfte att genom- föra det ursprungliga  
 MKB-direktivet. 
  Direktivet har därefter änd- rats utan att PBL har ändrats på motsvarande sätt. Med tanke på att 
  
 207 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 uttrycket ”linbaneanläggningar för persontransport” redan används i PBL – vilket omfattar bl.a. kabinbanor och släpliftar – ligger det nära till hands att ersätta kravet på bygglov för liftar och kabin- banor med detta uttryck. Samtidigt kan det finnas andra typer av liftar som inte utgörs av en linbaneanläggning, t.ex. transportband som i vissa fall används som skidlift, som i sådant fall riskerar att falla utanför regleringen. Det gör att det är vanskligt att tillämpa det uttrycket, eftersom det skulle leda till att  
 MKB-direktivet 
  inte implementeras fullt ut. 
  
 MKB-direktivet 
  innehåller krav på att även skidbackar ska miljö- bedömas, om de kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. En sådan betydande miljöpåverkan kan uppstå i förhållande till en ny skidbacke (nedfart), t.ex. om skidbacken anläggs i ett känsligt miljöområde. Därmed finns det skäl för samhället att pröva den miljöpåverkan som kan uppstå. 
  
 Vi menar att det kan ifrågasättas om  
 PBL-systemet 
  är det mest ändamålsenliga sättet att pröva den miljöpåverkan som en skidbacke kan antas medföra. Om en betydande miljöpåverkan kan antas, måste miljöbedömningen ske genom detaljplaneläggning. Det kan visser- ligen finnas behov av att planlägga vissa delar av ett skidsystem, t.ex. för att pröva behovet av parkering, tillfartsvägar, värmestugor, buti- ker, garage för pistmaskiner och liknande, men nyttan av att enbart planlägga en ny nedfart på en bergssida bör vara begränsad. 
  
 Denna omständighet skulle kunna tala för att skidbackar snarare borde prövas enligt miljölagstiftningen. Redan i dag gäller att om en verksamhet eller en åtgärd, som inte omfattas av tillstånds- eller an- mälningsplikt enligt andra bestämmelser i miljöbalken, kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, ska anmälan för samråd göras till länsstyrelsen (jfr 12 kap. 6 § miljöbalken). Länsstyrelsen får i sådant fall förelägga den anmälningsskyldige att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigt för skyddet av naturmiljön, får länsstyrelsen förbjuda verksamheten. 
  
 Enligt vår bedömning innebär detta att skidbackar redan enligt gällande rätt normalt behöver prövas enligt miljölagstiftningen. Det leder till att det kan ifrågasättas om det är ändamålsenligt att även ställa krav på en miljöbedömning enligt PBL av en skidbacke, i de fall åtgärden inte samtidigt innebär byggande av skidliftar och byggnader som bör prövas enligt PBL. 
  
 208 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Som vi tidigare har redovisat har vi uppfattat att lagstiftaren valt att genomföra denna del av  
 MKB-direktivet 
  genom PBL och att det inte har ansetts vara aktuellt att göra någon ändring i detta avseen- de (avsnitt 4.4). Vi utgår därför från att lagstiftaren även i fortsätt- ningen anser att denna fråga bör prövas inom ramen för  
 PBL-syste- 
  met. 
  
 Vi bedömer att det är svårt att hitta en reglering som fullt ut till- godoser de behov som finns, både när det gäller behovet att regle- ringen ska vara förenlig med  
 EU-rätten 
  och att formen för pröv- ningen ska upplevas som ändamålsenlig. Vi menar att en lämplig lösning kan vara att detaljplanekravet utformas så att det avser ”en skidbacke, skidlift eller linbana med tillhörande anläggningar”, dvs. samma lydelse som används i 4 kap. 34 § andra stycket PBL i dag. 
  
 Tillägget ”med tillhörande anläggningar” träffar då de byggnader och parkeringar m.m. som anordnas i anslutning till skidbackarna och liftarna. Tillägget kommer då även ange hur planområdet bör avgränsas och vilka åtgärder som bör inkluderas i bedömningen av huruvida åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. 
  
 Kravet på bygglov kan då ändras till att i stället avse ”… skid- backar, skidliftar, linbanor …” i stället för ”…, skidbackar med liftar, kabinbanor …” som används i 6 kap. 1 § PBF i dag. Därmed kommer kraven på bygglov respektive kraven på detaljplan att vara samord- nade och dessutom ligga nära  
 MKB-direktivet. 
  Att även ”självstän- diga” skidbackar kommer att omfattas av kravet på bygglov utgör sannolikt en viss utvidgning av kravet på bygglov, men utvidgningen framstår som motiverad i förhållande till direktivet och torde i praktiken inte innebära någon utvidgning av kraven på bygglov, givet att nya skidbackar normalt tillkommer i samband med att nya liftar och linbanor etableras. Att kraven på bygglov inte omfattar sådana naturliga backar som allmänheten utnyttjar för skidåkning, på det sätt som avses i motiven till ÄPBL, får hanteras genom att kravet på bygglov får anses förutsätta viss markberedning. 
  
 209 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Småbåtshamn 
  
 I 4 kap. 34 § andra stycket PBL används termen ”en hamn för fri- tidsbåtar”, vilket motsvarar det uttryck som används i  
 MKB-direk- 
  tivet (”hamnar för fritidsbåtar”). I PBF används termen ”småbåts- hamn”. 
  
 I propositionen till ÄPBL anförde departementschefen att en små- båtshamn bör planläggas (prop. 1985/86:1 s. 558). 
  
 Slutligen vill jag som exempel ta en anläggning som kan behöva detalj- regleras när det gäller såväl placering som utformning och tekniskt utförande. Det kan gälla en småbåtshamn med anläggningar i vattnet och byggnader, upplag m.m. på land. Lokaliseringen i stort bör vara redovisad i översiktplanen. Inplaceringen i ett kanske känsligt strand- landskap med många intressenter motiverar enligt min mening att de- taljplan upprättas. I vattenområdet blir det aktuellt med flytande och kanske fasta bryggor, pirar som kan störa vattenrörelser, fiske etc. Klubbhus, servicebyggnad, tillfart och parkeringar skall samordnas på land. Vinteruppläggningen skall organiseras i kvarter med erforderliga brandgator och kanske skyddande planteringar. Även utformningen av en sådan anläggning bör enligt min mening normalt regleras i detalj- plan. Det torde vara bästa sättet att tillgodose de planmässiga aspek- terna och de berördas intressen. 
  
 Innebörden av termen småbåthamn har kommenterats ytterligare i lagkommentaren till PBL22. 
  
 Med småbåtshamn torde avses en anläggning med ett flertal båtplatser vid en större brygga eller i anslutning till ett sammanhängande system av bryggor inom ett avgränsat vattenområde. Ofta är området också avspärrat till lands. En närliggande fråga är hur PBL ställer sig till an- läggandet av enstaka mindre bryggor och utläggandet av bojar men så- dana anordningar torde däremot inte omfattas av bygglovsplikten. I stället kan det förhålla sig så att tillstånd enligt miljöbalken kan aktualiseras för den som vill anlägga en brygga eller lägga ut en boj. 
  
 Enligt Lagrådets uttalande i samband med tillkomsten av ÄPBL be- höver en småbåtshamn inte enbart avse hamnar för fritidsbåtar utan kan även omfatta en hamn för yrkesfiskare (jfr prop. 1985/86:1 s. 683). 
  
 I sammanhanget bör även nämnas att större hamnar normalt krä- ver tillstånd eller anmälan enligt bestämmelserna i 9 kap. miljöbalken 
  
 22 Plan- och bygglagen (2010:900). En kommentar, Meyers Didón et al, Stockholm 2011; uttalandet återfinns i anslutning till kommentaren till 9 kap. 2 §. 
  
 210 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 (jfr 24 kap.  
 1–2 
  §§ miljöprövningsförordningen [2013:251]). Även mindre hamnar kan kräva tillstånd eller anmälan enligt bestämmelser- na om vattenverksamhet i 11 kap. miljöbalken. 
  
 Vi anser att det är lämpligt att detaljplanekravet även avser små- båtshamnar för att därigenom få en samordning mellan kravet på detaljplan och kraven på bygglov. Det innebär visserligen en marginell överimplementering i förhållande till vad som krävs enligt MKB- direktivet, men från  
 EU-synpunkt 
  är detta inget problem. Som framgår av departementschefens uttalande i propositionen till ÄPBL innebär redan gällande rätt att småbåtshamnar bör planläggas, vilket gör det lämpligt att samordna kraven. 
  
 Permanent campingplats 
  
 I 4 kap. 34 § andra stycket PBL används termen ”en permanent campingplats”, vilket motsvarar det uttryck som används i MKB- direktivet (”permanenta campingplatser”). I PBF används termen ”campingplats”. Frågan uppstår då på vilket sätt en campingplats skiljer sig från en permanent campingplats. 
  
 Innebörden av termen campingplats kommenterades i proposi- tionen till ÄBPL (prop. 1985/86:1 s. 684). 
  
 I vissa fall kan bygglovsplikt inträda trots att några åtgärder inte behö- ver vidtas. Exempel på detta är upplåtelse av ett område för camping eller husvagnsuppställning. Visserligen torde detta som regel kräva sanitära åtgärder enligt hälsoskyddslagstiftningen. Men oavsett detta bör bygglovsplikten gälla, när någon skall utnyttja ett område för cam- ping eller husvagnsuppställning i en sådan omfattning att verksam- heten blir mer eller mindre yrkesmässig. 
  
 Uttalandet får förstås som att kravet på bygglov är högt ställt. Det bör med andra ord inte vara nödvändigt med markarbeten, tillfarts- vägar, elstolpar och sanitära anläggningar, för att campingplatsen ska kräva bygglov. 
  
 Vi har inte funnit någon ledning om hur uttrycket ”permanenta campingplatser” ska förstås enligt  
 MKB-direktivet. 
  Att camping- platsen ska vara permanent får dock förstås som att mera tillfälliga campingplatser inte omfattas av kravet på miljöbedömning. Till- fällig camping kan uppstå i samband med t.ex. idrottsarrangemang och festivaler. Kraven på bygglov bör inte omfatta sådan tillfällig 
  
 211 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 camping, eftersom det enligt praxis krävs att campingen har en viss varaktighet för att bygglovsplikten ska inträda. 
  
 Vi menar att det kan slå fel om kraven på bygglov för camping- platser ändras så att de endast omfattar permanenta anläggningar. Regleringen skulle även kunna missförstås i förhållande till de övri- ga anläggningar som räknas upp i 6 kap. 1 § 1 PBF om bestämmel- sen skulle ändras till att endast avse permanenta campingplatser. 
  
 Vi anser att det är lämpligt att detaljplanekravet ändras till att avse campingplatser för att därigenom få en samordning mellan kravet på detaljplan och kraven på bygglov. Som framgått av departement- schefens uttalande i propositionen till ÄPBL är emellertid kraven på bygglov högt ställda när det gäller campingplatser. Mot denna bak- grund gör vi bedömningen att det är lämpligt att samordna kraven. Såväl kraven på detaljplan som kraven på bygglov bör därmed avse campingplatser, snarare än permanenta campingplatser. 
  
 Parkeringsplatser 
  
 I 4 kap. 34 § andra stycket PBL används termen ”en parkerings- plats”, medan motsvarande term i  
 MKB-direktivet 
  är ”parkerings- platser”. I PBF används uttrycket ”parkeringsplatser utomhus”. Valet av term i PBL motiverades på följande sätt (prop. 2004/05:59 s. 28). 
  
 För att markera att det skall vara fråga om parkeringsplatser som skulle kunna antas medföra en betydande påverkan på miljön (dvs. anläggningar för parkering och inte vilken plats som helst där en eller några bilar parkerar), används uttrycket parkeringsanläggning. Parkeringsanlägg- ningar som kan förväntas föranleda upprättande av en miljökonsekvens- beskrivning är exempelvis parkeringar i anslutning till köpcentrum samt större s.k. infartsparkeringar. [Här] skall det vara fråga om att anlägg- ningen är ägnad att medföra en inte obetydlig trafiktillströmning. 
  
 Kravet på bygglov för parkeringsplatser utomhus tillkom i sam- band med ÄPBL 1987. Det framgår inte av förarbetena varför kra- vet på bygglov har begränsats till parkeringsplatser som anordnas utomhus. Det kan dock tänkas att detta hänger samman med att parkeringsplatser inomhus kommer att träffas av kravet på bygglov för byggnader, och att tillägget ”utomhus” tillkom i syfte att för- hindra en dubbelreglering i detta avseende. 
  
 Det finns både för- och nackdelar med att samordna dessa termer. 
  
 Används termen ”parkeringsplatser utomhus” kommer termen att 
  
 212 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 omfatta fler parkeringsplatser, och inte bara de större anläggningar som avses i dag i 4 kap. 34 § andra stycket. Det kan därigenom antas att fler detaljplaner kommer att träffas av kravet, eftersom relativt få detaljplaner innehåller parkeringsanläggningar medan desto fler pla- ner innehåller en eller flera parkeringsplatser. Därmed skulle följden kunna bli att fler detaljplaner behöver miljöbedömas, åtminstone om genomförandet av planen kan antas medföra en betydande miljöpå- verkan. Om uttrycken inte samordnas finns å andra sidan en viss risk för oklarheter i bedömningen av detaljplanekravet. 
  
 Vi anser att fördelarna med att samordna termerna inte motsva- rar de nackdelar som samordningen medför. Det bör dessutom vara relativt enkelt för byggnadsnämnderna att hantera skillnaden mel- lan ”en parkeringsanläggning” och ”en parkeringsplats utomhus”. 
  
 Mot denna bakgrund gör vi bedömningen att kraven på detaljplan respektive bygglov inte bör samordnas när det gäller parkerings- anläggningar respektive parkeringsplatser utomhus. 
  
 4.8Några närliggande frågor 
  
 Bedömning: Större planavvikelser är ett olämpligt alternativ till att öka möjligheten att kunna bygga utan detaljplan i flera fall. 
  
 Kommunens uppfattning bör även i fortsättningen väga tungt när det gäller bedömningen av om en detaljplan behövs. 
  
 Det finns inte något behov av att statliga myndigheter ska kunna begränsa möjligheten att pröva vissa åtgärder, som nor- malt ska prövas genom planläggning, genom ett bygglov eller förhandsbesked. 
  
 Större planavvikelser är ett olämpligt alternativ till att kunna bygga utan detaljplan i flera fall 
  
 Under vårt utredningsarbete har det framförts till oss att ett alter- nativ till att göra det möjligt att bygga utan detaljplan i fler fall skulle kunna vara att ge byggnadsnämnden fler möjligheter att ge lov för större planavvikelser än i dag. Vi menar att det är ett olämpligt alter- nativ. 
  
 213 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Som en grundläggande förutsättning för bygglov inom detaljpla- nelagda områden gäller att den sökta åtgärden måste stämma överens med planen (9 kap. 30 § PBL). Bestämmelserna medger dock att bygglov får ges för en åtgärd som avviker från detaljplanen, under förutsättning att avvikelsen är liten och förenlig med planens syfte (9 kap. 31 b § PBL). 
  
 Bestämmelser om möjligheten att avvika från det som har be- stämts i en detaljplan infördes i ÄPBL och ersatte då de tidigare relativt vidlyftiga möjligheterna att bevilja s.k. dispenser från gällande planbestämmelser. Motivet för en begränsning av möjligheterna till avvikelse var att byggandet i väsentlig grad skulle regleras genom om- sorgsfullt beredda, lokalt förankrade och politiskt beslutade detalj- planer (prop. 1985/86:1 s. 714). Ett annat motiv som framfördes var att undvika situationer, där planerna inte avspeglar de faktiska förhål- landena på marken efter genomförandet av planen. Samtidigt påta- lades att om det var frågan om en större avvikelse från planen, kunde denna behandlas på ett enkelt sätt med stöd av de särskilda reglerna för det som tidigare benämndes enkelt planförfarande23. 
  
 Möjligheterna till avvikelser utvidgades nyligen genom en lag- ändring som trädde i kraft den 1 januari 2015 (prop. 2013/14:126, bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14:366). Regeringen ansåg att star- ka skäl talade för att bestämmelserna om avvikelser borde ändras för att skapa ett större utrymme för avvikelser. Ett utvidgat utrym- me för avvikelser ansågs kunna lägga grunden för att resurskrävan- de planändringar kan undvikas, liksom en snabbare och enklare process för såväl enskilda som kommuner, vilket i sin tur skulle fri- göra resurser för andra angelägna kommunala uppgifter (a. prop. s. 179). Efter lagändringen kan bygglov i dag även ges för en åtgärd som avviker från detaljplanen, om avvikelsen är förenlig med detalj- planens syfte och åtgärden är av begränsad omfattning och nödvän- dig för att området ska kunna användas eller bebyggas på ett ända- målsenligt sätt (9 kap. 31 b § 2 PBL). Efter det att detaljplanens genomförandetid har gått ut får bygglov även ges för en åtgärd som avviker från detaljplanen, om åtgärden är förenlig med detaljplanens syfte och tillgodoser ett angeläget gemensamt behov eller ett allmänt 
  
 23 Det enkla planförfarandet motsvarar i allt väsentligt det som i dag brukar benämnas stan- dardförfarandet, dvs. det förfarande som ska tillämpas för sådana planer som inte ska hand- läggas med det utökade förfarandet, jfr 5 kap. 7 § PBL. 
  
 214 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 intresse. Det gäller även fall där åtgärden innebär en sådan annan an- vändning av mark eller vatten som utgör ett lämpligt komplement till den användning som har bestämts i detaljplanen (9 kap. 31 c § PBL). 
  
 Regeringen framhöll i lagstiftningsärendet att det är angeläget att undvika en situation, som innebär att det medges alltför stora avvikelser omedelbart efter att en plan har vunnit laga kraft, bl.a. för att de rättigheter och skyldigheter som skapas genom detaljplanen måste säkerställas under genomförandetiden. Regeringen ansåg även att det var angeläget att skapa ett system som inte riskerar att leda till minskad tilltro till planeringen och de demokratiska processerna (a. prop. s. 179). 
  
 Vi menar att det vore olyckligt att skapa utrymme för ytterligare avvikelser, i vart fall om avvikelserna ska kunna bli så stora att det kan jämställas med att bygga utan detaljplan. En sådan ordning skulle innebära att vi återgick till den situation som rådde under tiden före ÄPBL. Tilltron till detaljplan som instrument förutsätter att kommunen följer det som har bestämts i planen. Enligt vår uppfattning är det ärligare i förhållande till omgivningen att kom- munen upphäver inaktuella detaljplaner, snarare än att ge lov för långtgående avvikelser. 
  
 De nyligen införda bestämmelserna om avvikelser har därtill varit i kraft under en relativt kort tid och erfarenheterna från de nya be- stämmelserna har ännu inte utvärderats. Regeringen har dock beslutat att en sådan utvärdering ska ske (uppdrag 12 i länsstyrelsernas regleringsbrev för 2017, dnr Fi2016/04376/SFÖ m.fl.). Enligt beslu- tet ska länsstyrelserna i samband med uppföljningen av tillämpningen av plan- och bygglagstiftningen särskilt analysera och redovisa kom- munernas tillämpning av bestämmelserna som gör det möjligt att ge lov för en åtgärd som avviker från en detaljplan eller områdesbestäm- melser. Länsstyrelserna ska även bedöma om bestämmelserna är ändamålsenligt utformade. Uppdraget ska redovisas till Boverket, som senast den 30 april 2018 ska redovisa erfarenheterna till reger- ingen tillsammans med verkets egen bedömning av om bestämmel- serna är ändamålsenligt utformade. 
  
 215 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Kommunens uppfattning bör även i fortsättningen väga tungt i fråga om en detaljplan behövs 
  
 I praxis anses kommunens bedömning i fråga om behovet av detalj- plan väga tungt. Kommunens starka roll hänger samman med det s.k. planmonopolet som innebär att det är en kommunal angelägenhet att planlägga användningen mark och vatten enligt PBL (1 kap. 2 § PBL). Det som omfattas av den kommunala ensamrätten är planläggningen, dvs. befogenheten att anta detaljplaner och därigenom också befogen- heten att bestämma huruvida planläggning ska komma till stånd eller inte. 
  
 Planmonopolet innebär att byggnadsnämndens tolkning av rele- vanta kommunala styrdokument, däribland översiktsplanen, väger tungt. Nämnden måste dock tydligt redogöra för denna tolkning och de överväganden som ligger till grund för de beslut som fattas. Särskilt viktigt är detta när en ansökan om lov eller förhandsbesked avslås med stöd av detaljplanekravet. Byggnadsnämnden måste alltså förklara varför markens lämplighet för åtgärden inte kan prövas inom ramen för ett lov- eller förhandsbeskedsärende. 
  
 Byggnadsnämnden har emellertid inget veto när det gäller att be- döma behovet av detaljplan. Överinstanserna har ibland gjort en annan bedömning än nämnden. Det har handlat om att nämnden har bedömt att en åtgärd behöver prövas genom planläggning, trots att det finns förutsättningar för att pröva åtgärden genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Det har även handlat om den omvända situationen, dvs. att nämnden anser att en fråga kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked, trots att den sökta åtgärden träffas av detaljplanekravet. 
  
 Våra förslag avser ingen förändring i detta avseende, utan bygg- nadsnämndens uppfattning om en åtgärd behöver prövas genom plan- läggning eller inte bör enligt vår uppfattning tillmätas stor betydelse även i fortsättningen. 
  
 Behöver staten i vissa fall kunna ställa krav på att förändringar i markanvändningen ska prövas genom detaljplaneläggning? 
  
 De begränsningar i detaljplanekravet som vi föreslår kan tänkas leda till att det blir vanligare att sammanhållen bebyggelse tillkommer utan att prövas genom en detaljplan i fler fall än vad som gäller i dag. 
  
 216 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Eftersom den statliga överprövningen av kommunala beslut främst är kopplad till detaljplaneprocessen medför våra förslag att det finns skäl att överväga om staten i vissa fall bör kunna ställa krav på att föränd- ringar i markanvändningen ska prövas genom detaljplaneläggning. Vi menar att det inte finns några sådana behov, enligt vad vi redovisar i det följande. 
  
 Kravet på detaljplan innebär att vissa åtgärder endast kan kom- ma till stånd efter en viss process som regleras i 5 kap. PBL. Detalj- planeprocessen innebär att samråd ska ske med vissa myndigheter, organisationer och enskilda (5 kap. 11 § PBL), däribland länsstyrel- sen. 
  
 Länsstyrelsen har till uppgift att ta tillvara och samordna statens intressen under planprocessen (5 kap. 14 § PBL). Länsstyrelsen fungerar även som tillsynsmyndighet för att se till att kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan inte strider mot någon av de s.k. ingripandegrunderna. Om så är fallet ska läns- styrelsen upphäva kommunens beslut. Det gäller om beslutet kan antas innebära att ett riksintresse inte tillgodoses, att regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte samordnas på ett lämpligt sätt, att en miljökvalitetsnorm inte följs, att strandskydd upphävs i strid med gällande bestämmelser, eller att en bebyggelse blir olämplig med hän- syn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion (11 kap.  
 10–11 
  §§ PBL). 
  
 Om byggnadsnämnden gör det möjligt att etablera ny bebygg- else genom ett bygglov eller förhandsbesked, kommer länsstyrelsen normalt inte att underrättas om beslutet. Under vissa omständig- heter (”om det finns särskilda skäl”) kan dock länsstyrelsen, för ett visst geografiskt område, besluta att den tillsyn som normalt gäller för detaljplaner även ska gälla för bygglov och förhandsbesked (11 kap. 12 § PBL). Därigenom ges länsstyrelsen möjlighet att se till att inte heller bygglov eller förhandsbesked ges på ett sätt som strider mot ingripandegrunderna. Vanligtvis beslutar länsstyrelsen enbart om sådana ”förordnanden” när det behövs för att säkerställa vissa försvarsanläggningar. 
  
 Vårt förslag att i vissa avseenden göra det lättare att bygga utan detaljplan kommer sannolikt medföra att färre ärenden kommer att passera länsstyrelsen. Därigenom väcks även frågor om hur statens inflytande över bebyggelseutvecklingen påverkas. 
  
 217 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi har övervägt om det finns behov av bestämmelser med inne- börden att staten ska kunna förhindra att en åtgärd prövas genom bygglov eller förhandsbesked inom vissa geografiska områden. Det skulle kunna handla om att länsstyrelsen får möjlighet att besluta att undantagsregeln i 4 kap. 2 § andra stycket PBL inte ska kunna tillämpas i vissa områden där de statliga intressena är särskilt starka, i linje med den modell som gäller för bygglov och förhandsbesked enligt 11 kap. 12 § PBL. 
  
 Vi bedömer att det inte finns något behov av sådana bestämmelser som vi nu har skisserat. Det handlar bl.a. om att de justeringar som vi föreslår i detaljplanekravet är av begränsad omfattning. Vi bedömer även att det ofta finns ett intresse från kommunens sida för att reglera markanvändningen genom en detaljplan, om förutsättningarna är så- dana att det kan finnas skäl för länsstyrelsen att ingripa. Länsstyrelsen kan liksom i dag redovisa sin uppfattning inom ramen för översikts- planeringen, om länsstyrelsen bedömer att vissa åtgärder behöver prö- vas genom en detaljplan. Om detta inte är tillräckligt, finns även möj- ligheten att besluta om att den tillsyn som gäller för detaljplaner även ska gälla för bygglov och förhandsbesked enligt 11 kap. 12 § PBL. 
  
 Staten har visserligen även andra intressen än vad som omfattas av ingripandegrunderna, t.ex. till följd av annan lagstiftning. De ändringar vi föreslår när det gäller kravet på detaljplan medför emellertid inte att det finns skäl att begränsa möjligheten att kunna pröva vissa åtgärder genom ett bygglov eller förhandsbesked. Vi föreslår därför ingen sådan möjlighet. 
  
 4.9Våra förslag i förhållande till kraven i  
 EU-rätten 
  
 Bedömning: Talerätten för miljöorganisationer behöver inte ut- vidgas till att även omfatta byggnadsnämndens beslut om bygglov och förhandsbesked för att uppfylla kraven i Århuskonventionen. 
  
 Vi bedömer att våra förslag uppfyller kraven i  
 MKB-direkti- 
  vet,  
 SMB-direktivet, 
  Sevesodirektivet och Århuskonventionen. 
  
 Enligt våra kommittédirektiv ska utredaren analysera hur förslagen förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århus- konventionen. Det gör vi detta avsnitt. 
  
 218 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 Talerätten för miljöorganisationer i ärenden om bygglov 
  
 Utredningens förslag i avsnitt 4.6 innebär att kommunen ska pröva ett mark- och vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom planläggning för en åtgärd som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för vissa miljöstörande verksam- heter. Om en ansökan om bygglov kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på angivet sätt, ska byggnadsnämnden besluta att inte ge lov med hänvisning till att den sökta åtgärden förutsätter plan- läggning (jfr 9 kap. 31 § 2 PBL). Ska åtgärden tilllåtas måste åtgärdens miljöpåverkan prövas i samband med planläggning, vilket bl.a. innebär att en miljöbedömning kommer att göras och att en miljökon- sekvensbeskrivning kommer att upprättas. Om byggnadsnämnden däremot finner att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan kan bygglov ges – förutsatt att även övriga krav i 2 och 8 kap. PBL är uppfyllda – utan att någon miljöbedömning behöver ske. Byggnadsnämndens bedömning av om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan får således stor betydelse för vilket underlag som kommer att krävas för att åtgärden ska kunna tillåtas. Det ligger därmed nära till hands att fråga sig hur en sådan reglering förhåller sig till kraven i Århuskonventionen. 
  
 Som tidigare redovisats innehåller Århuskonventionen vissa krav för att bl.a. säkerställa att allmänheten och miljöorganisationer ges tillfälle att yttra sig i fråga om beslut om huruvida vissa miljöstörande verksamheter ska tillåtas (avsnitt 3.2.3). Bestämmelserna ska även tillämpas på beslut avseende andra verksamheter som kan ha en bety- dande påverkan på miljön. De parter som har tillträtt konventionen ska för detta ändamål avgöra om en föreslagen verksamhet omfattas av dessa bestämmelser (artikel 6.1b). 
  
 Varje part ska inom ramen för sin nationella lagstiftning se till att den berörda allmänhet som 
  
 a)har ett tillräckligt intresse, eller 
  
 b)hävdar att en rättighet kränks, när detta utgör en förutsättning en- ligt en parts förvaltningsprocessrättsliga lagstiftning, har rätt att få den materiella och formella giltigheten av ett beslut, en handling eller en underlåtenhet som omfattas av artikel 6 eller andra till- lämpliga bestämmelser i konventionen prövad av domstol eller lik- nande. 
  
 219 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vad som utgör tillräckligt intresse och kränkning av en rättighet ska avgöras i enlighet med nationell rätt och i överensstämmelse med målet att ge den berörda allmänheten en omfattande tillgång till rätts- lig prövning inom ramen för konventionen.  
 Icke-statliga 
  miljöorga- nisationer ska för detta ändamål anses ha ett sådant tillräckligt intresse som avses i a). Sådana organisationer ska även anses ha rättigheter som kan kränkas i den mening som avses i b) (artikel 9.2). 
  
 Som en följd av konventionskraven har en sådan ideell förening eller annan juridisk person som avses i 16 kap. 13 § miljöbalken rätt att överklaga ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för verksamheter eller åtgärder som anges i 4 kap. 34 § PBL (13 kap. 12 § PBL)24. Med hänvisningen till 16 kap. 13 § miljöbalken avses en sådan juridisk person som 
  
 –har till huvudsakligt ändamål att tillvarata naturskydds- eller miljö- intressen, 
  
 –inte är vinstdrivande, 
  
 –har bedrivit verksamhet i Sverige under minst tre år, och 
  
 –har minst 100 medlemmar eller på annat sätt visar att verksam- heten har allmänhetens stöd. 
  
 I det följande kallar vi en sådan organisation för miljöorganisation. Om kommunen har bedömt att genomförandet av en detaljplan inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, har kommu- nen normalt inte heller gjort någon miljökonsekvensbeskrivning. Kan en miljöorganisation visa att planen likväl kan antas medföra en betydande miljöpåverkan har organisationen också rätt att över- klaga beslutet, vilket i vissa fall kan vara lämpligt om kommunen inte har varit tillräckligt utförlig i sin redovisning av planens miljö- konsekvenser eller gjort en felaktig bedömning av den miljöpåverkan som kan uppstå om planen genomförs. Miljöorganisationernas tale- 
  
 24 Även  
 MKB-direktivet 
  innehåller krav på att medlemmar av den berörda allmänheten har rätt att få den materiella eller formella giltigheten av ett beslut, en handling eller en underlåtenhet som omfattas av bestämmelserna om allmänhetens deltagande i direktivet prövad i domstol eller något annat oberoende och opartiskt organ som inrättats genom lag (artikel 11). 
  
 220 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 rätt fyller således en viktig granskande funktion för att säkerställa att beslut i miljöfrågor fattas på ett korrekt sätt. 
  
 Även byggnadsnämndens bedömning av huruvida genomförandet av en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, inom ramen för nämndens prövning av en bygglovsansökan, kan tänkas bli fel ibland. En hypotes kan då vara att även byggnadsnämndens beslut om bygglov bör kunna överklagas av de miljöorganisationer som avses i 16 kap. 13 § miljöbalken (jfr exempelvis hanteringen av Kolmårdenfallet, avsnitt 4.2). Det kan emellertid konstateras att det finns vissa svårigheter förenade med att utöka talerätten för miljö- organisationer till att även omfatta ansökningar om bygglov, vilket vi avser att redogöra för i det följande. 
  
 Som vi har redovisat i avsnitt 4.6.3 prövar byggnadsnämnderna varje år tiotusentals lovärenden som avser åtgärder inom områden som inte omfattas av detaljplan. Av dessa bör rimligen enbart en mindre del avse åtgärder som skulle kunna antas medföra en bety- dande miljöpåverkan. Det är således uppenbart att det skulle leda till en omfattande administrativ hantering om miljöorganisationer skulle ges förutsättningar för att kunna bevaka att byggnadsnämn- den gör en korrekt bedömning av om dessa åtgärder kan antas leda till en betydande miljöpåverkan. För att en sådan ordning skulle bli ändamålsenlig skulle berörda miljöorganisationer dels behöva få del av byggnadsnämndens beslut, dels rätt att överklaga detsamma. Därtill kan det ifrågasättas om det i sådant fall inte vore ändamåls- enligt att införa krav på att byggnadsnämnden skulle ge berörda organisationer möjlighet att yttra sig i förväg över frågan om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, snarare än att nämnda organisationer enbart skulle ges en möjlighet att över- klaga sådana beslut i efterhand. Vi bedömer dock att den admini- strativa hantering som skulle bli följden av en sådan ordning skulle bli så omfattande att nyttan inte skulle stå i proportion till nack- delarna. 
  
 Vi tror för övrigt inte heller att miljöorganisationerna skulle vara intresserade av att få ta del av alla de beslut som skulle bli följden av en sådan reglering, med tanke på den omfattande ärendehantering som den nu skisserade ordningen skulle medföra. 
  
 En alternativ ordning skulle kunna vara att byggnadsnämnden sär- skiljer sådana beslut som avser en åtgärd som innebär att ett område är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för en sådan miljöstörande 
  
 221 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 SOU 2017:64 
  
 verksamhet som omfattas av  
 MKB-direktivet. 
  Om miljöorganisa- tionerna enbart skulle ges tillfälle att granska och överklaga sådana beslut skulle väsentligt färre beslut omfattas av regleringen, vilket skulle minska den administrativa bördan för byggnadsnämnderna och miljöorganisationerna. Samtidigt kan det inte uteslutas att byggnads- nämnden kan göra fel även när det handlar om huruvida den sökta åtgärden utgör en sådan åtgärd som träffas av  
 MKB-direktivet. 
  Som ”skyddsnät” för att byggnadsnämnden inte ska göra felaktiga bedöm- ningar, i fråga om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljö- påverkan eller ej, torde inte heller den nu skisserade ordningen utgöra någon garanti för att de åtgärder som ska miljöbedömas verkligen kommer att miljöbedömas. Inte heller den nu skisserade ordningen skulle medföra en sådan nytta att den kan tänkas uppväga de nack- delar som följer med den ökade administrativa hanteringen. 
  
 Vi konstaterar att det är svårt att hitta en ordning som säkerställer att byggnadsnämndens bedömning i fråga om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan blir korrekt. Vi tror inte heller att detta är nödvändigt – vi tror att byggnadsnämnden vanligtvis kommer att göra en korrekt bedömning av om en åtgärd kan hanteras inom ramen för ett bygglov eller förhandsbesked, eller om åtgärden behöver prövas genom detaljplaneläggning. Den part som sannolikt har störst intresse av att byggnadsnämnden gör en korrekt bedöm- ning av om en åtgärd behöver miljöbedömas eller inte är sannolikt de grannar och sakägare m.fl. som är mest berörda av åtgärden. Om byggnadsnämnden fattar ett beslut som kan antas medföra en be- tydande miljöpåverkan är det troligt att detta beslut kommer att över- klagas, varigenom överinstanserna får pröva om byggnadsnämnden har gjort en korrekt bedömning. 
  
 Vi anser att det är ofrånkomligt att det kan uppstå gränsdrag- ningsproblem kring vilka åtgärder som kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan. Som nu anförts är det inte heller lämpligt att inkludera berörda miljöorganisationer i alla de bygglovsärenden som avser åtgärder utanför detaljplan. Ska byggnadsnämnden endast urskilja vissa beslut – där risken för att åtgärden kan tänkas leda till en betydande miljöpåverkan är större än annars – kommer även en sådan hantering sannolikt att leda till gränsdragningsproblem. 
  
 Som nämnts ovan ska bestämmelserna i Århuskonventionen till- lämpas på beslut avseende andra verksamheter som kan ha betydande påverkan på miljön än de som anges i konventionens bilaga 1. För 
  
 222 
  
 SOU 2017:64 
  
 Våra överväganden om kravet på detaljplan 
  
 detta ändamål ska de parter som tillträtt konventionen avgöra om en föreslagen verksamhet omfattas av bestämmelserna i konventionen. 
  
 Vi menar att det är lämpligt att behålla den nuvarande ordningen, där miljöorganisationer ges möjlighet att överklaga detaljplaner som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, men att nämnda organisationer inte kan överklaga sådana beslut där byggnadsnämn- den bedömt att åtgärden inte behöver föregås av planläggning. Det innebär att gränsen mellan åtgärder som kan prövas inom ramen för en ansökan om bygglov, respektive sådana åtgärder som måste prövas genom planläggning, även utgör gränsen för om en föreslagen verk- samhet ska omfattas av bestämmelserna i konventionen på det sätt som avses i artikel 6.1b. 
  
 Kolmårdenfallet illustrerar att byggnadsnämnden ibland kan göra fel i bedömningen av om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan eller inte. Fallet illustrerar även att berörda grannar ofta bevakar sina egna intressen och ser till att överklaga sådana beslut om bygglov om beslutet går emot grannarnas intressen. Fallet ger därför visst stöd för vår bedömning att det inte finns behov av att införa krav på att även berörda miljöorganisationer ska ges möjlighet att överklaga byggnadsnämndens beslut om bygglov. 
  
 Övriga krav i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet, 
  Sevesodirektivet och Århuskonventionen 
  
 Som nämnts i inledningen till detta avsnitt anger våra direktiv att vi ska analysera hur våra förslag förhåller sig till kraven i  
 MKB-direkti- 
  vet,  
 SMB-direktivet, 
  Sevesodirektivet och  
 Århus-konventionen. 
  Dessa rättsakter innehåller en lång rad krav och det skulle föra för långt att i detta sammanhang redovisa hur våra förslag förhåller sig till alla de krav som följer av direktiven respektive konventionen. Vi bedömer att våra förslag uppfyller kraven, vilket bör vara tillräckligt i detta sammanhang. 
  
 223 
  
 5Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar 
  
 i angränsande lagstiftning 
  
 5.1Vårt uppdrag om följdändringar i angränsande lagstiftning bör ses mot bakgrund av tidigare lagda förslag 
  
 Många lagar bygger på antagandet att sammanhållen bebyggelse ska regleras med en detaljplan. I de fall som lagstiftaren har önskat knyta vissa bestämmelser till sammanhållen bebyggelse har dessa ofta knu- tits till själva detaljplanen. Enligt gällande rätt kan förekomsten av en detaljplan medföra bl.a. krav på tillstånd, att vissa åtgärder är för- bjudna eller att åtgärder kan utföras utan de tillstånd som annars skulle behövas. 
  
 Om kravet på detaljplan förändras – så att sammanhållen bebyg- gelse inte alltid kommer att omfattas av en detaljplan – uppstår ett behov av att göra följdändringar i annan lagstiftning. Som vi redovisar längre fram i detta avsnitt finns emellertid ett behov av att ändra den lagstiftningen oavsett om kravet på detaljplan förändras eller inte. 
  
 Vårt uppdrag avser att utveckla de förslag till ändringar i angränsande lagstiftning som lagts fram tidigare 
  
 Regeringen föreslog i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) en begränsning av detaljplanekravet. Som vi tidi- gare redogjort för innehöll propositionen emellertid inga förslag till nödvändiga följdändringar i angränsande lagstiftning. Frågan om följdändringar behandlades i stället i departementspromemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31). 
  
 225 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Remissbehandlingen av promemorian föranledde kritik från re- missinstanserna i några avseenden, bl.a. eftersom förslagen ansågs kunna leda till minskad förutsebarhet för enskilda. Exempelvis ansåg flera remissinstanser att det var otydligt hur det föreslagna uttrycket samlad bebyggelse skulle förstås och att det därmed blev otydligt inom vilka områden som sådan angränsande lagstiftning skulle vara tillämplig. Mot bakgrund av de synpunkter som remissinstanserna framförde finns det enligt regeringen anledning att nu utreda möjlig- heterna att öka förutsebarheten om var angränsande lagstiftning kommer att vara tillämplig om kravet på detaljplan begränsas, exem- pelvis genom att förtydliga innebörden av termen samlad bebyggelse. 
  
 Enligt kommittédirektiven ska utredaren 
  
 –utreda förutsättningarna för att utforma angränsade lagstiftning, som för närvarande innehåller krav som är kopplade till före- komsten av en detaljplan, på ett sätt som i högre grad tillgodo- ser remissinstansernas synpunkter och ökar förutsebarheten för berörda aktörer om var sådan lagstiftning ska vara tillämplig, 
  
 –föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas, och 
  
 –lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs. 
  
 En översikt över de tidigare förslagen och remissbehandlingen av dessa 
  
 I propositionen anförde den dåvarande regeringen följande skäl för att föreslå riksdagen att ändra detaljplanekravet i PBL, trots att det inte fanns något färdigt förslag om hur angränsande lagstiftning skulle kunna utformas (prop. 2013/14:126 s. 57). 
  
 Mot bakgrund av att planprocessen ofta tar lång tid i anspråk anser re- geringen emellertid att det finns skäl att redan nu föreslå en ändring av detaljplanekravet i PBL. Därigenom kan byggherrar och kommuner så snart som lagändringen har beslutats börja planera kommande plan- och byggprojekt utifrån de förutsättningar som kommer att gälla i framtiden. 
  
 Även om frågan om följdlagstiftning inte var helt utredd hade Plan- genomförandeutredningen i sitt slutbetänkande En enklare plan- och bygglovsprocess (SOU 2013:34) lagt ett principförslag om hur annan lagstiftning borde kunna ändras om kravet på detaljplan be- 
  
 226 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 gränsades. Enligt utredningen skulle ett ändrat krav på detaljplan med- föra ett behov av följdändringar i följande lagar. 
  
 –Väglagen (1971:948) 
  
 –Ordningslagen (1993:1617) 
  
 –Miljöbalken 
  
 –Lagen (1933:269) om ägofred 
  
 –Minerallagen (1991:45) 
  
 –Lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhåll- ning och skyltning 
  
 –Jordabalken. 
  
 Utredningen redovisade däremot inte några färdiga författningsför- slag för hur följdändringarna skulle kunna utformas. 
  
 Som framgått i avsnitt 3.2.2 framfördes flera invändningar mot förslaget i propositionen under riksdagsbehandlingen, bl.a. efter- som förslaget ansågs innebära en alltför långtgående begränsning av detaljplanekravet. Det framfördes även invändningar mot att beho- vet av följdändringar inte hade utretts (bet. 2013/14:CU31, motion 2013/14:Garner). Regeringens förslag om ändrat detaljplanekrav ledde således inte till någon ändring i PBL (rskr. 2013/14:366). 
  
 I departementspromemorian (Ds 2014:31) redovisade Socialde- partementet i september 2014, dvs. efter att riksdagen röstat nej till förslaget i propositionen, ett förslag till hur följdändringarna skulle kunna utformas. Under remissbehandlingen av promemorian fram- kom att flera remissinstanser var kritiska till tanken på en förändring av detaljplanekravet. Även om detta förslag inte fanns med i den remitterade promemorian präglade denna uppfattning i viss mån även remissynpunkterna över förslagen till följdändringar. 
  
 I promemorian bedömdes att de lagar som i dag är tillämpliga inom områden med detaljplan, borde ändras så att dessa inte bara ska gälla inom områden inom detaljplan utan även inom områden med samlad bebyggelse. Sådan bebyggelse skulle enligt förslaget i promemorian föreligga om det finns minst  
 10–20 
  hus och de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark och dylikt. I promemorian gavs uttryck för uppfattningen att termen samlad bebyggelse kunde leda till tolkningsproblem i det enskilda fallet. För 
  
 227 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 att begränsa tolkningsproblemen föreslogs att kommunen i översikts- planen skulle redovisa vilka områden som ansågs utgöra samlad be- byggelse på det sätt som avsågs i promemorian. 
  
 Flera remissinstanser ansåg att det vore positivt att knyta berörda lagar till ett nytt begrepp och att förslaget om följdändringar borde genomföras, oavsett om detaljplanekravet ändrades eller inte. Samti- digt ansåg ett flertal remissinstanser att termen samlad bebyggelse var så otydlig att det skulle kunna leda till tillämpningsproblem. Flera remissinstanser ansåg vidare att förslaget att kommunen skulle redo- visa vilka områden som ansågs utgöra samlad bebyggelse i översikts- planen var ologiskt, bl.a. eftersom denna inte är juridiskt bindande. Sammanfattningsvis fanns en önskan från flera remissinstanser om 
  
 –tydliga gränser för vad som ska utgöra samlad bebyggelse, 
  
 –att dessa gränser ska antas i någon form av bindande dokument, och 
  
 –att dessa gränser så långt som möjligt ska överensstämma med dagens gränser som bestäms i detaljplanerna. 
  
 När det gäller förslagen på hur berörda följdändringar bör utformas var remissinstanserna i huvudsak nöjda med förslagen. Det fanns däremot vissa kritiska synpunkter kring enskildheter i förslagen. Des- sa synpunkter redogör vi för i avsnitt 5.6. 
  
 De tidigare förslagen behöver sättas in i sitt nya sammanhang 
  
 Vi har gått igenom de förslag till lagändringar som lades fram i depar- tementspromemorian och de synpunkter som fördes fram under remissbehandlingen. Vi kan konstatera att flera remissinstanser har valt att inte lämna några synpunkter på lagförslagen i sak. Några av remissinstanserna ger uttryck för uppfattningen att det är fel att yttra sig över ett förslag till lagändringar som är kopplat till en lag- ändring som riksdagen redan har sagt nej till, bl.a. eftersom det då blir oklart i vilket sammanhang som de föreslagna lagändringarna ska tillämpas. Andra remissinstanser ägnar sina remissvar åt att redo- göra för varför det anses vara olämpligt att ändra kravet på detalj- plan på det sätt som föreslogs i propositionen, men utan att yttra sig över de förslag som var föremål för remissen. 
  
 228 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Vi menar att de tidigare lagförslagen i huvudsak är genomförbara, men att kraven behöver preciseras och differentieras för att tillämp- ningen ska blir rättssäker. Hur detta kan göras återkommer vi till i avsnitt 5.5. 
  
 Även om vi tror att de tidigare förslagen i huvudsak är genomför- bara menar vi att det finns ett behov av att göra ett omtag när det gäl- ler frågan om hur den angränsande lagstiftningen bör utformas. Det beror bl.a. på att våra förslag till ändringar i angränsande lagstiftning behöver ses och bedömas mot bakgrund av det förslag till ändrat krav på detaljplan som vi har presenterat i avsnitt 4, men även genom att vi föreslår att kraven ska knytas till delvis olika geografiska områden (vil- ket vi återkommer till i avsnitt 5.4). Effekten av en omarbetning av förslagen till ändringar i den angränsande lagstiftningen blir också att de remissinstanser som inte yttrade sig i sak över förslagen i departe- mentspromemorian nu får en ny möjlighet att lämna synpunkter på förslagen. 
  
 Mot denna bakgrund ser vi ett behov av att redogöra för vissa grundläggande förutsättningar när det gäller våra förslag till hur angränsande lagstiftning bör utformas. Vår redogörelse i detta avsnitt sammanfaller i vissa avseenden med redogörelsen i departementspro- memorian. 
  
 Om relationen mellan samlad bebyggelse och sammanhållen bebyggelse 
  
 I lagstiftningen används flera olika termer för att beskriva bebyggelse av olika täthet, t.ex. sammanhållen bebyggelse, samlad bebyggelse, tätbebyggelse och tätbebyggt område. Termerna används dessutom på olika sätt i olika bestämmelser. 
  
 I det följande kommer vi att använda termen samlad bebyggelse för att beskriva bebyggelsegrupper av viss minsta storlek. Enligt förarbetena till ÄPBL ska dessa grupper bestå av minst  
 10–20 
  hus. I avsnitt 5.5.5 föreslår vi delvis nya kriterier för hur denna term bör förstås. Vår definition skiljer sig alltså något från den som anges i för- arbetena till ÄPBL. 
  
 Med vår definition omfattar termen samlad bebyggelse allt från små byar och mindre bebyggelsegrupper på landsbygden till större tätorter. Termen används bl.a. för att ange var vissa krav gäller, t.ex. vissa krav på bygglov. 
  
 229 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 230 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Innebörden av sammanhållen bebyggelse definieras i 1 kap. 4 § PBL (jfr avsnitt 3.1.2 och 4.5.2). Termen används bl.a. för att beskriva kra- vet på att kommunen i vissa fall ska pröva en ny sammanhållen bebyggelse genom en detaljplan, men då med tillägget ”om det be- hövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” (4 kap. 2 § PBL). För att öka läsbarheten har vi ute- lämnat detta tillägg. När vi i det följande använder termen samman- hållen bebyggelse avser vi om inget annat anges bebyggelse av sådan omfattning som normalt är detaljplanelagd, dvs. tätorter och liknan- de. Detta ansluter till det sätt som termen användes i departements- promemorian. 
  
 Samlad bebyggelse och sammanhållen bebyggelse avser med andra ord i detta avsnitt samma områden när det gäller tätorter och lik- nande. Sammanhållen bebyggelse omfattar dock inte små byar och liknande, vilket samlad bebyggelse gör. Se även figur 5.1. 
  
 5.2Detaljplanens betydelse för tillämpningen av angränsande lagstiftning 
  
 Innan vi presenterar våra förslag finns anledning att beskriva hur före- komsten av en detaljplan påverkar tillämpningen av andra lagar. 
  
 5.2.1Många lagar är kopplade till att det ska finnas en detaljplan för sammanhållen bebyggelse 
  
 Många lagar bygger, som tidigare nämnts, på antagandet att samman- hållen bebyggelse ska regleras med en detaljplan. I de fall som lagstif- taren har önskat knyta vissa bestämmelser till sammanhållen bebyg- gelse har dessa ofta knutits till själva detaljplanen. 
  
 Vårt förslag om ett ändrat krav på detaljplan innebär bl.a. ett för- tydligande av i vilka situationer som kommunen inte är skyldig att upprätta en detaljplan enligt kravet i 4 kap. 2 § PBL. Om förslaget genomförs finns det skäl att anta att ny sammanhållen bebyggelse i högre grad kan komma att prövas enbart genom ett bygglov i fort- sättningen, jämfört med vad som är fallet i dag. Exempelvis skulle det kunna bli fråga om att ny bebyggelse tillkommer i randzonerna kring befintliga tätorter utan föregående detaljplaneläggning, eller att det uppstår ”luckor” utan detaljplan inom sådana tätbebyggda områden 
  
 231 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 som i övrigt omfattas av detaljplaner i dag. Det kan vara situationer när den gällande detaljplanen är inaktuell och kommunen väljer att upphäva densamma för att pröva den nya bebyggelsen genom ett bygglov eller förhandsbesked, i stället för att pröva lämpligheten genom en ny eller ändrad detaljplan. På så sätt kan det uppstå en 
  
 ”lucka” i det område som i övrigt omfattas av en eller flera detalj- planer. Med detta sagt vill vi likväl understryka att vi tror att samman- hållen bebyggelse kommer att omfattas av en detaljplan i hög grad även i fortsättningen. En utveckling av detaljplanekravet kan dock antas medföra att det på sikt blir vanligare att sammanhållen bebyg- gelse inte omfattas av en detaljplan. 
  
 Detaljplanekravet enligt gällande rätt tar i första hand sikte på ny bebyggelse eller bebyggelse som ska förändras. Det finns alltså inget uttryckligt krav på att även befintlig sammanhållen bebyggelse ska omfattas av detaljplan, om inte denna ska förändras eller bevaras och att regleringen då behöver ske i ett sammanhang. 
  
 Enligt äldre bestämmelser (före 1987) krävdes i princip alltid att markanvändningen skulle ha prövats lämplig i en stadsplan eller bygg- nadsplan för att marken skulle få användas för tätbebyggelse (jfr 5 § byggnadslagen [1947:385], BL, och 56 § 1 mom. byggnadsstadgan [1959:612]). Den äldre regleringen utgick med andra ord från att i princip all tätbebyggelse skulle omfattas av en detaljplan. Eftersom termen tätbebyggelse hade en vidsträckt innebörd enligt BL, kunde effekterna av detaljplanekravet i BL bli ganska långtgående. Kravet framstod med tiden ofta som orealistiskt (jfr prop. 1985/86:1 s. 86). 
  
 I samband med tillkomsten av den äldre plan- och bygglagen (1987:10), ÄPBL, förändrades kravet på detaljplan. Därigenom för- svann kravet på att även en befintlig sammanhållen bebyggelse – som inte ska förändras på ett sådant sätt att regleringen behöver ske i ett sammanhang – ska omfattas av en detaljplan. 
  
 När ÄPBL tillkom uppmärksammades inte frågan hur det föränd- rade kravet på detaljplan påverkade tillämpningen av annan lagstift- ning. Det finns med andra ord bestämmelser i annan lagstiftning som bygger på tanken att befintlig sammanhållen bebyggelse alltid ska omfattas av en detaljplan. Som vi kommer att uppmärksamma i avsnitt 5.5.2 finns redan i dag många centralt belägna områden inom sammanhållen bebyggelse som inte regleras med en detaljplan. Det innebär i praktiken att de krav som är tänkta att gälla inom befintlig 
  
 232 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 sammanhållen bebyggelse inte gäller i den utsträckning som lagstif- taren hade tänkt sig. 
  
 Mot denna bakgrund kan konstateras att det finns behov av vissa ändringar i angränsande lagstiftning. Detta behov är enligt vår upp- fattning oberoende av om detaljplanekravet i PBL ändras eller inte. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 5.5.2. 
  
 5.2.2Detaljplanen har omfattande rättsverkningar enligt annan lagstiftning 
  
 Flera lagar bygger alltså på antagandet att sammanhållen bebyggelse ska regleras med en detaljplan. Lagstiftaren har vidare i flera fall kopplat tillämpligheten av bestämmelserna till förekomsten av en detaljplan för att trygga att vissa bestämmelser enbart ska gälla inom områden som utgörs av sammanhållen bebyggelse. Eftersom såväl bebyggelsestrukturen som behoven skiljer sig väsentligt åt mellan områden som utgör respektive inte utgör sammanhållen bebyggelse ger förekomsten av en detaljplan upphov till en mängd olika rätts- verkningar, både enligt PBL och enligt berörda speciallagar. 
  
 I det följande ges en översiktlig bild av hur skillnaderna i rätts- verkningar ser ut inom områden som omfattas respektive inte omfat- tas av en detaljplan. Listan redovisar huvuddragen och gör inga an- språk på att vara uttömmande. 
  
 –Kraven på att vissa åtgärder kräver bygglov, rivningslov och mark- lov m.m. är mera omfattande inom områden med detaljplan. 
  
 –Den prövning som byggnadsnämnden gör i fråga om ansökningar om lov m.m. är mindre omfattande inom områden med detaljplan. 
  
 –Utanför områden med detaljplan måste markens lämplighet för bebyggelse m.m. i vissa fall prövas genom en detaljplan innan ny bebyggelse kan komma till stånd. 
  
 –Utanför områden med detaljplan har kommunen inget ansvar för att ordna gator och andra allmänna platser (6 kap. 18 § PBL). Inte heller har kommunen någon möjlighet att lösa in sådan mark som behövs för allmänna platser (6 kap. 13 § PBL). Inte heller finns det någon möjlighet för en enskild fastighetsägare att kräva att kommunen ska lösa in sådan mark (14 kap. 14 § PBL). 
  
 233 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 –Utanför områden med detaljplan är möjligheterna att styra fastig- hetsindelningen m.m. för kommunen mindre omfattande än vad som gäller inom områden med detaljplan. 
  
 –Kraven på tillstånd m.m. för allmänna sammankomster och of- fentliga tillställningar enligt ordningslagen (1993:1617) är mera omfattande inom områden med detaljplan. 
  
 –Kravet på tillstånd för sprängning och skjutning m.m. enligt 3 kap. 6 § ordningslagen gäller enligt huvudregeln endast inom områden med detaljplan. Även kravet att en offentlig plats inte utan till- stånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stäm- mer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget gäller endast inom områden med detaljplan (3 kap. 1 §). 
  
 –Förekomsten av en detaljplan begränsar vanligtvis möjligheten för andra myndigheter att ge tillstånd och dispenser m.m. i strid med detaljplanen enligt flera olika lagar, t.ex. 2 kap. 6 § miljöbal- Hicks och 6 kap. 6 § luftfartslagen (2010:500). 
  
 –Vissa förbud och krav på anmälan enligt förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd m.m. gäller endast inom områden med detaljplan, t.ex. anmälningsplikt för att anordna en gödselstad eller att kommunen får föreskriva tillståndsplikt för att hålla nötkreatur, häst, get, får, svin, orm och vissa fjäderfän m.m. 
  
 –Utanför områden med detaljplan krävs i vissa fall tillstånd från väghållningsmyndigheten eller länsstyrelsen enligt väglagen (1971:948) för olika åtgärder i anslutning till allmän väg. 
  
 –Kommunens ansvar för gaturenhållning och snöröjning m.m. enligt lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturen- hållning och skyltning gäller i princip endast inom områden med detaljplan. 
  
 –Inom områden med detaljplan gäller krav på bygglov för skyltar m.m. enligt plan- och byggförordningen (2011:338). Utanför om- råden med detaljplan gäller i stället (för vissa skyltar) krav på till- stånd från länsstyrelsen enligt lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning. 
  
 234 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 –Utanför områden med detaljplan gäller i vissa fall stängselskyl- dighet enligt lagen (1933:269) om ägofred, dvs. att den enskilde fastighetsägaren är skyldig att sätta upp stängsel om en fastighet används för bete av bl.a. hästar och nötkreatur. 
  
 5.3Principförslaget i promemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag 
  
 Bedömning: Principförslaget i departementspromemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag bör inte läggas till grund för lagstiftning. 
  
 Angränsande lagstiftning skulle enligt förslaget kopplas till förekomsten av samlad bebyggelse 
  
 I departementspromemorian konstaterades att eftersom många lagar i dag är knutna till förekomsten av en detaljplan medför en ändring av detaljplanekravet i flera fall att det behövs följdändringar i berörda lagar för att säkerställa att lagarnas räckvidd inte begrän- sas oavsiktligt. 
  
 Förslagen i promemorian utgick från principlösningen att berörda lagar, som i dag är tillämpliga inom områden med detaljplan, skulle ändras så att dessa inte bara är tillämpliga inom områden med detalj- plan utan även inom områden som utgör samlad bebyggelse. Sådan be- byggelse skulle enligt promemorian anses föreligga om bebyggelsen omfattade minst  
 10–20 
  hus, om de bebyggda tomterna gränsade till varandra eller åtskiljdes endast av väg, parkmark o.d. 
  
 I promemorian konstaterades att det behövs ett uttryck som sär- skiljer tätare bebyggda områden, dvs. städer, tätorter och byar, från områden av renodlad landsbygdskaraktär. I promemorian gjordes en grundlig genomgång av olika termer som används i lagstiftningen för att beskriva områden med tätare bebyggelse och som således skulle kunna komma i fråga för den nya regleringen (promemorian s.  
 67–75). 
  Befintliga uttryck som används i dag är bl.a. 
  
 –tätbebyggelse, 
  
 –tätbebyggt område, 
  
 235 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 –sammanhållen bebyggelse, och 
  
 –samlad bebyggelse. 
  
 Enligt promemorian borde valet falla på ett uttryck som är så precist att det blir lätt att tillämpa och som är lätt för den enskilde att förstå innebörden av. Valet av uttrycket samlad bebyggelse hänger samman med att innebörden av uttrycket i det närmaste ansågs vara syno- nymt med hur detaljplanekravet var utformat före 2011. Genom att välja ett uttryck som bedömdes ha samma räckvidd som detaljplane- kravet skulle tillämpningen av berörda lagar i princip inte ändras, även om detaljplanekravet förändrades. Eftersom uttrycket samlad bebyggelse bedömdes leda till samma resultat som kravet på detaljplan ansågs det lämpligt att utgå från de kriterier som ligger till grund för detaljplanekravet. 
  
 PBL anger att en detaljplan ska upprättas för bl.a. ”en ny sam- manhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Därmed kunde det enligt promemorian ligga nära till hands att använda just detta ut- tryck. Samtidigt är uttrycket, enligt vad som anförs i promemorian, relativt omständligt att använda, inte minst om det ska användas i för- fattningar som inte har något direkt samband med reglerna om bygg- lov. Mot denna bakgrund ansågs i promemorian att uttrycket samlad bebyggelse borde användas, eftersom det uttrycket i promemorian ansågs ha samma innebörd i ÄPBL som det nuvarande kravet på detaljplan enligt PBL. 
  
 Innebörden av uttrycket samlad bebyggelse skulle klargöras genom en ny definition i plan- och bygglagen 
  
 I promemorian gavs uttryck för uppfattningen att det i normalfallet inte skulle medföra några tolkningsproblem att förstå vad som ut- gör samlad bebyggelse, när det gäller sådana områden som i framti- den sannolikt inte kommer att omfattas av detaljplan fullt lika ofta som i dag. 
  
 I promemorian återgavs Bostadsutskottets uttalande om hur ut- trycket samlad bebyggelse bör förstås (bet. BoU 1985/86:1 s. 100). Enligt promemorian borde detta uttryck alltjämt ligga till grund för hur uttrycket samlad bebyggelse ska tolkas, dvs. att samlad bebyg- 
  
 236 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 gelse föreligger om bebyggelsegruppen utgörs av  
 10–20 
  hus och de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark o.d. 
  
 Innebörden av uttrycket skulle klargöras genom införandet av en ny legaldefinition i PBL. Enligt förslaget i promemorian skulle termen samlad bebyggelse definieras som ”sammanhållen bebyg- gelse där bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggna- der i bebyggelsen”, dvs. det uttryck som används i dag i PBL (jfr 9 kap. 6 § tredje stycket PBL). Den nya definitionen av termen samlad bebyggelse skulle därmed sammanfalla med de bebyggelse- grupper som Bostadsutskottet åsyftade vid tillkomsten av ÄPBL. 
  
 De områden som utgör samlad bebyggelse 
  
 borde enligt promemorian redovisas i översiktsplanen 
  
 Som principförslaget i promemorian är konstruerat skulle det inte finnas något krav på att de områden som utgör samlad bebyggelse skulle läggas fast i förväg med bindande verkan. Om ett område utgör samlad bebyggelse skulle i stället avgöras först i det enskilda fallet. 
  
 I promemorian framhålls att många kommuner redovisar sin upp- fattning om vad som utgör samlad bebyggelse i översiktsplanen, vilket hänger samman med att dessa områden är undantagna från vissa lätt- nader i kraven på bygglov. (Enligt PBL gäller lägre krav på bygglov på landsbygden utanför områden med detaljplan, jfr avsnitt 5.6.9.) 
  
 Förslagen i promemorian innehöll bl.a. ett krav på att kommunen skulle redovisa områden med samlad bebyggelse i översiktplanen. Ef- tersom översiktsplanen inte är bindande skulle en sådan redovisning endast bli vägledande. 
  
 I promemorian anfördes att det från såväl allmän som enskild syn- punkt är angeläget att lagbestämmelser är förutsägbara och enkla att tillämpa. Särskilt angeläget är det att bestämmelser som är kopplade till sanktioner eller straff blir entydiga. Starka skäl skulle följaktligen tala för att samhället i förväg redovisar sin uppfattning om huruvida en viss lagregel är tillämplig eller inte. Detta gäller inte minst när det är fråga om bestämmelser som är kopplad till bebyggelse av viss karaktär där det i vissa fall kan vara svårt att förstå hur en viss lagregel ska tolkas. 
  
 Enligt förslagen i promemorian skulle flera bestämmelser i olika speciallagar utsträckas till att inte bara gälla inom områden med 
  
 237 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 detaljplan utan även generellt inom samlad bebyggelse, oavsett om denna omfattas av detaljplan eller inte. De föreslagna ändringarna skulle medföra att flera olika myndigheter skulle behöva avgöra om en viss bebyggelse är att anse som samlad eller inte. Enligt prome- morian fanns det inte skäl att tro att uttrycket samlad bebyggelse skulle leda till mera omfattande tolkningssvårigheter i den praktiska tillämpningen, men i vissa fall skulle det ofrånkomligen kunna uppstå gränsdragningsproblem. I promemorian framhålls att i sådana fall är det naturligtvis önskvärt att prövningen hos berörda myndigheter leder till samma resultat. Förutsättningarna för att bedömningen ska bli enhetlig i det enskilda fallet, när det gäller frågan om en viss be- byggelse är att anse som samlad eller inte, borde enligt promemorian öka om bedömningen görs i förväg och att berörda myndigheter där- med kan utgå från ett gemensamt underlag. 
  
 Huruvida en viss bebyggelse är samlad eller inte kan enligt prome- morian redovisas på olika sätt, men avgränsningen borde med fördel redovisas på en karta. Kartan har den fördelen att den är lätt att an- vända i den praktiska tillämpningen, såväl för enskilda som för berör- da myndigheter. Bland annat kan kartan tillhandahållas digitalt på de webbplatser som hör till berörda myndigheter. 
  
 I promemorian konstateras att det kan finnas olika uppfattningar om vilken instans som är bäst lämpad för att göra avgränsningen av vad som utgör samlad bebyggelse. Enligt promemorian finns olika för- och nackdelar som är kopplade till om avgränsningen ska ske på lokal, regional eller central nivå. På lokal nivå, t.ex. hos kommunen, finns det vanligtvis goda kunskaper om förhållandena på platsen. Samtidigt finns det en viss risk att likartade förutsättningar kan komma att bedömas på olika sätt till följd av att bedömningarna då kommer att göras av väsentligt fler personer, t.ex. om 290 kommuner ska tolka lagen. På central nivå är förutsättningarna för en enhetlig bedömning större, samtidigt som det i praktiken blir omöjligt att ta hänsyn till de speciella förutsättningar som kan råda på en viss plats. 
  
 I promemorian framhålls att byggnadsnämnderna har lång erfar- enhet av att bedöma huruvida ett område utgörs av samlad bebyggel- se. Starka skäl skulle därför tala för att kommunerna bör ha hand om uppgiften att redovisa sin uppfattning om var sådan bebyggelse finns. Även den omständigheten att flera kommuner redan i dag redovisar sådana områden i sina översiktsplaner skulle enligt promemorian stödja tanken på att kommunen borde få ta hand om denna uppgift. 
  
 238 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Enligt vad som anförts i promemorian borde Boverket och länssty- relsen ge kommunerna stöd i hur dessa områden ska avgränsas i syfte att säkerställa att avgränsningen blir enhetlig utifrån ett regionalt och nationellt perspektiv och för att underlätta för kommunen att fullgöra uppgiften. I promemorian erinras om att Boverket redan enligt nu gällande regler ska ge råd och stöd om, följa upp och analysera erfaren- heterna från tillämpningen av PBL (jfr 8 kap. 19 § PBF). 
  
 Kommunens uppfattning bör enligt promemorian redovisas i översiktsplanen. Den samrådsprocess som föreskrivs i PBL för att ta fram en översiktsplan skulle ge berörda myndigheter och enskilda en möjlighet att lämna synpunkter på kommunens förslag. 
  
 Eftersom översiktsplanen inte är bindande skulle kommunens uppfattning i frågan endast bli vägledande. Huruvida det i visst fall verkligen var frågan om samlad bebyggelse skulle avgöras i det en- skilda fallet. Denna konstruktion skulle enligt promemorian medföra att kommunens avgränsning skulle få samma funktion som de områ- den som pekas ut i översiktsplanen när det gäller landsbygdsutveck- ling i strandnära lägen (jfr prop. 2008/09:119 s. 55 ff.). På samma sätt som det är vanligt att kommunen pekar ut områden för landsbygds- utveckling i strandnära lägen borde det enligt promemorian vara möj- ligt för kommunen att redovisa avgränsningen av samlad bebyggelse i ett s.k. tematiskt tillägg till översiktsplanen enligt 3 kap. 23 § PBL. 
  
 Det faktum att översiktsplanen endast är vägledande ansågs i pro- memorian ha den fördelen att det skulle vara möjligt för prövnings- myndigheten att i det enskilda fallet avvika från kommunens avgräns- ning, t.ex. i de fall där bebyggelseförhållandena har förändrats efter det att avgränsningen gjordes. Att frågan om bebyggelsens karaktär i detta avseende skulle prövas slutligt först i det enskilda beslutet skulle enligt promemorian även ha den fördelen att den enskilde fick möj- lighet att överklaga beslutet. 
  
 Remissutfallet talar för att förslaget inte bör genomföras på det sätt som föreslås i promemorian 
  
 Som framgår av kommittédirektiven föranledde remissbehandlingen kritik från remissinstanserna i några avseenden, bl.a. till följd av att förslagen ansågs kunna leda till minskad förutsebarhet för enskilda. 
  
 Av remissammanställningen framgår att många remissinstanser anser att det är positivt att knyta berörda lagar till ett nytt begrepp, 
  
 239 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 men att uttrycket samlad bebyggelse är alltför vagt och att denna konstruktion skulle öppna upp för tillämpningsproblem. 
  
 Vi delar uppfattningen att det finns många oklarheter med prin- cipförslaget i departementspromemorian. Det bör därför inte läggas till grund för lagstiftning. Förslaget behöver utvecklas för att den avsedda regleringen ska anses vara rättssäker. 
  
 5.4Det är inte lämpligt att knyta alla krav till termen samlad bebyggelse 
  
 Bedömning: Vissa krav bör gälla inom samlad bebyggelse på det sätt som föreslogs i departementspromemorian. Andra krav bör enbart gälla inom tätbebyggelse. 
  
 Det är inte lämpligt att använda en enhetlig administrativ indelning 
  
 I departementspromemorian föreslogs en principlösning med inne- börden att berörda lagar skulle ändras så att dessa inte bara är tillämp- liga inom områden med detaljplan utan även inom områden som utgör samlad bebyggelse. Vi menar att det inte är lämpligt att använda samma geografiska områden för olika slag av krav, på det sätt som föreslogs i promemorian. Kraven bör i stället kopplas till olika slag av bebyggelse, av de skäl som vi utvecklar i det följande. 
  
 Lagstiftaren har valt att knyta olika slag av bestämmelser till förekomsten av en detaljplan. Dessa bestämmelser avser i vissa av- seenden helt skilda politikområden som sinsemellan har mycket litet med varandra att göra. Som exempel kan nämnas bestämmelser om krav på bygglov för komplementbyggnader och krav på tillstånd från Polismyndigheten för sprängning och skjutning. 
  
 Vi konstaterar att det finns både för- och nackdelar med att olika krav ska tillämpas inom områden som uppfyller vissa gemensamma kriterier. Enligt vår mening är den främsta fördelen med en enhetlig 
  
 ”geografi” att det är enkelt för alla berörda om antalet administrativa indelningar kan minimeras. 
  
 En uppenbar nackdel med en enhetlig administrativ indelning är att det finns risk för att regleringen inte blir ändamålsenlig för de olika krav som gäller enligt olika lagstiftningar. Exempelvis kan sam- 
  
 240 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 hällets behov av att ställa krav på bygglov för vissa åtgärder tänkas omfatta väsentligt fler områden än vad som är fallet när det handlar om krav på tillstånd för sprängning och skjutning (eller vice versa). 
  
 De krav som i dag är kopplade till förekomsten av en detaljplan är i flera fall av sådan karaktär att de enligt vår uppfattning endast bör gälla inom tätbebyggelse, dvs. tätorter och annan bebyggelse av större omfattning än vad som avses med termen samlad bebyggelse. Det gäller exempelvis vissa krav i ordningslagen (1993:1617) och vissa krav på bygglov enligt PBL. 
  
 Som nämnts tidigare framgår av förarbetena till ÄPBL att samlad bebyggelse föreligger om bebyggelsegruppen utgörs av  
 10–20 
  hus och de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark o.d. (jfr avsnitt 5.3 och den utförligare redogörelsen längre fram i avsnitt 5.5.4 respektive 5.5.5). 
  
 De  
 GIS-analyser 
  som vi har låtit göra pekar på att det är väsentligt fler och större områden som utgör samlad bebyggelse än vad som i dag omfattas av en detaljplan. Exempelvis är arealen samlad bebyggel- se cirka 73 procent större än den areal som omfattas av en detaljplan i Västmanlands län1. Antalet byggnader inom samlad bebyggelse är i samma län 37 procent fler än antalet byggnader inom områden med detaljplan. 
  
 Det finns anledning att vara försiktig med vilka slutsatser man kan dra av relationen mellan den areal respektive det antal byggna- der som utgör samlad bebyggelse respektive ligger inom områden som omfattas av en detaljplan.2 Vi menar att siffrorna ändå ger en indikation om vilka konsekvenser som kan uppstå om de krav, som i dag endast gäller inom områden med detaljplan, skulle utvidgas till att även gälla alla de områden som utgör samlad bebyggelse. 
  
 Enligt vår bedömning skulle det föra för långt att utsträcka alla de krav som i dag endast gäller inom områden med detaljplan till att även gälla inom samlad bebyggelse. Då skulle kraven även omfatta mindre byar och liknande. En sådan ändring skulle leda till att nack- delarna med den tillkommande administrationen i vissa fall inte skul- 
  
 1Västmanland län är det län som vi har använt som underlag för våra analyser. Arealen har beräknats utifrån de kriterier som vi föreslår i avsnitt 5.5.5. 
  
 2Exempelvis kan det genomsnittliga avståndet mellan byggnader inom tätorter tänkas vara mindre än vad som är fallet i mindre byar på landsbygden. Det är också vanligare att det bor fler personer i samma byggnad i tätorterna, t.ex. i flerbostadshus, än vad som är fallet på landsbygden. 
  
 241 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 le motsvara nyttan. Utifrån resultatet av våra  
 GIS-analyser 
  gör vi be- dömningen att konsekvenserna av de förslag som redovisades i depar- tementspromemorian sannolikt har underskattats i vissa avseenden. Vi bedömer att fler områden kommer att utgöra samlad bebyggelse än vad som framgår av promemorian. 
  
 Även om vi menar att det är olämpligt att vissa krav ska omfatta samlad bebyggelse finns det andra krav som enligt vår uppfattning bör kopplas till dessa områden. Det är alltså inte en framkomlig väg att enbart ändra kriterierna för vad som avses med samlad bebyggelse. Vi menar att det inte är lämpligt att hantera alla krav på samma sätt. 
  
 Även några av de remissinstanser som yttrade sig över förslagen i departementspromemorian var i vissa fall kritiska till förslaget att krav som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan även skulle gälla inom områden med samlad bebyggelse. Bland annat framfördes kritiska synpunkter på förslaget att ändra räckvidden av kraven i ordningslagen (1993:1617). Några remissinstanser menade att försla- get skulle leda till att olämpligt många områden skulle omfattas av kraven, vilket skulle leda till bl.a. onödig administration och kompli- cera jakt på småvilt m.m. på landsbygden. Vi återkommer till den frå- gan i avsnitt 5.6.1. 
  
 Vi anser att det är önskvärt att kravet på olika administrativa för- faranden (tillstånd, anmälningar, dispenser m.m.) inte görs mer om- fattande än vad som är befogat från samhällets sida. Samtidigt ser vi ett egenvärde i att den enskilde inte ska behöva förhålla sig till alltför många olika administrativa indelningar. 
  
 Vår sammanvägda bedömning är att de olika kraven inte kan han- teras på ett enhetligt sätt. Vissa krav bör även i fortsättningen vara kopplade till samlade bebyggelse, medan andra krav är av sådan karak- tär att de endast bör gälla inom tätorter och sådan annan bebyggelse som i dag är detaljplanelagd. 
  
 Det behövs därför två olika indelningar. Vi menar att vissa krav även i fortsättningen bör gälla för de områden som utgör samlad bebyggelse. Andra krav bör enbart gälla inom områden som utgör tät- bebyggelse. 
  
 242 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Om valet av termen tätbebyggelse 
  
 Innebörden av termen tätbebyggelse utvecklades i promemorian på följande sätt (Ds 2014:31 s. 68 f.). 
  
 Termen tätbebyggelse var centralt i den numera upphävda byggnadslagen (1947:385), BL. Bland annat användes denna term i BL för att ange gränserna för kravet på detaljplan. Med tätbebyggelse avsågs ”sådan sam- lad bebyggelse som nödvändiggör särskilda anordningar för tillgodoseen- de av gemensamma behov” (6 § BL). Termen skilde sådan bebyggelse från annan bebyggelse, i lagen benämnd glesbebyggelse. Inledningsvis var glesbebyggelse i princip fri enligt BL, medan tätbebyggelse förutsatte tillstånd genom planläggning eller s.k. dispensprövning. Gränsdragningen mellan tät- och glesbebyggelse fick således stor betydelse. Behovet av att kunna skilja tätbebyggelse från glesbebyggelse bottnar i att bebyggelse som fått viss omfattning och täthet medför behov av gemensamma anläggningar som ofta måste ordnas i ett sammanhang och där genom- förandet inte utan svårigheter – eller åtminstone inte utan föregående planering – kan överlåtas till enskilda att anordna. 
  
 Av förarbetena till BL framgår att det inte ansågs vara möjligt att definiera tätbebyggelse genom att ange ett visst antal hus inom en bestämd areal eller som ett minsta våningsantal eller exploateringstal. Utgångspunkten för om tätbebyggelse föreligger är i stället om det från allmän synpunkt finns behov av att anordna bl.a. gator, vägar eller vatten och avlopp gemensamt. Definitionen av tätbebyggelse är avsedd att endast ge allmänna riktlinjer för huruvida tätbebyggelse föreligger och ger således ett relativt stort utrymme för en diskretionär prövning i det enskilda fallet. I praxis finns det exempel på att tätbebyggelse även kan omfatta områden som för många torde uppfattas som relativt gles bebyggelse. Exempelvis har tätbebyggelse ansetts föreligga i fråga om en enstaka byggnad som skulle förläggas omkring 2 km från mera omfattande bebyggelse och ca 200 m från en mindre grupp av bostads- hus, vilkas gemensamma utfartsväg måste användas även för den till- kommande byggnaden (RÅ 1968 s. 36). 
  
 Enligt  
 PBL-utredningen 
  var den närmare innebörden av termen tät- bebyggelse i många fall oklar och termen var svår att förstå, och inte bara för allmänheten. Enligt  
 PBL-utredningen 
  berodde detta på att definitionen avvek ifrån vad som i allmänt språkbruk menas med tät- bebyggelse (SOU 1979:65 s. 190). Enligt kommentaren till den äldre plan- och bygglagen (1987:10), ÄPBL, kunde effekterna av BL:s detalj- planekrav bli tämligen långtgående och kravet på detaljplan framstod ofta som orealistiskt (Plan- och bygglagen, s. 5:6 f, Didón et al.). 
  
 Tätbebyggelse används fortfarande i flera författningar, bl.a. i expro- priationslagen (1972:719), ExL, jordförvärvslagen (1979:230), och lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter samt i flera förordningar. Enligt ExL är tätbebyggelse ett av de ändamål för vilka expropriation kan ske (2 kap. 1 §). Enligt kommentaren till ExL synes någon allmän- giltig definition av begreppet inte finnas, men vid expropriation torde 
  
 243 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 den ursprungliga definitionen i BL ännu kunna anses gällande (Expro- priationslagen – en kommentar, s. 91, Dahlsjö et al.). 
  
 Det har nu gått cirka 30 år sedan BL upphörde att gälla. Vi menar att det bör vara möjligt att använda termen tätbebyggelse för att beskriva sådana områden med sammanhållen bebyggelse som i dag normalt är detaljplanelagda. Vi avser med andra ord en tillämpning som ligger närmare vad som avses med tätbebyggelse i allmänt språkbruk, snarare än den innebörd som termen hade under tiden som BL var i kraft. Den närmare innebörden av termen återkommer vi till i avsnitt 5.5.5. 
  
 5.5Samhällets krav på den enskilde behöver vara tydliga 
  
 5.5.1De områden som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse behöver preciseras i förväg med bindande verkan 
  
 Vi anser att det är lämpligt att knyta krav i olika speciallagar, som i dag är kopplade till förekomsten av en detaljplan, till att i vissa fall även gälla områden som utgör tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. En förutsättning för att denna koppling ska anses vara lämplig är att det är möjligt att dels precisera vad som avses med tät- respektive samlad bebyggelse, dels på förhand peka ut vilka områden som utgör sådan bebyggelse med bindande verkan. Enligt vår bedömning är det möjligt att åstadkomma en sådan ordning så att den blir både rätts- säker för den enskilde och ändamålsenlig i övrigt. 
  
 Sammanfattningsvis innebär vårt förslag att berörda speciallagar ändras så att vissa krav även blir tillämpliga inom tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. I en ny lag föreslås riksdagen på en övergripande nivå ange vad som avses med sådan bebyggelse i berörda lagar. Rege- ringen bemyndigas att utveckla innebörden av vad som utgör tät- respektive samlad bebyggelse för att skapa tydliga kriterier, t.ex. hur termerna förhåller sig till vissa kart- och registerdata. Utifrån dessa kriterier tar Statistiska centralbyrån fram en karta över vilka områden i landet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse, med stöd av en  
 GIS-analys3. 
  Med kartan som grund får länsstyrelsen meddela före- 
  
 3 GIS är en förkortning för geografiskt informationssystem. 
  
 244 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 skrifter om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyg- gelse i länet. I normalfallet kommer länsstyrelsens beslut att samman- falla med den  
 GIS-analys 
  som Statistiska centralbyrån har tagit fram. Om det finns särskilda skäl, bör länsstyrelsen kunna göra avsteg i förhållande till de områden som pekats ut genom  
 GIS-analysen, 
  t.ex. om resultatet av  
 GIS-analysen 
  är uppenbart oriktigt. Innan läns- styrelsen beslutar om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse ska länsstyrelsen samråda med berörda myndigheter och kommuner. Vilka områden som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse kommer formellt att framgå av länets författningssamling och görs i praktiken tillgängliga för berörda myndigheter och allmän- heten genom länsstyrelsernas webbplatser. Områdena ska omprövas årligen för att säkerställa att de områden som pekas ut som tät- respektive samlad bebyggelse speglar eventuella förändringar i bebyg- gelsen. Genom att koppla tillämpligheten av berörda lagar och förord- ningar till de områden som länsstyrelsen har pekat ut blir det entydigt och förutsebart var kraven enligt berörda lagar kommer att vara tillämpliga.  
 GIS-analysen 
  tryggar i sin tur att områdena pekas ut på ett enhetligt sätt över landet. 
  
 De närmare detaljerna kring förslaget redogör vi för i de avsnitt som följer nedan. 
  
 5.5.2Andra lagar bör inte enbart kopplas till detaljplanen, oavsett om detaljplanekravet ändras eller inte 
  
 Bedömning: Det är inte lämpligt att krav som är avsedda att regle- ra förhållanden inom sammanhållen bebyggelse i berörda lagar enbart är tillämpliga inom områden med detaljplan. Räckvidden av dessa lagar bör ses över, oberoende av om detaljplanekravet ändras eller inte. 
  
 Vi delar uppfattningen att det är nödvändigt att koppla berörda lagar till en ny term för att inte den formella räckvidden ska påverkas om detaljplanekravet i PBL ändras. Samtidigt kan vi konstatera att påfal- lande många centralt belägna områden redan i dag saknar detaljplan, trots att bebyggelsemiljön i dessa områden inte skiljer sig nämnvärt i förhållande till omgivande områden på annat sätt än att områdena 
  
 245 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … SOU 2017:64 
  
 saknar detaljplan. Företeelsen kan illustreras med förhållandena i Västerås, se figur 5.2 nedan. 
  
 Det handlar oftast om förhållandevis små områden, men innebär i vissa avseenden att det i dessa områden gäller helt andra regler än vad som normalt gäller inom sammanhållen bebyggelse. 
  
 © Lantmäteriet 
  
 Vi menar att dessa ”luckor” i den s.k. planmosaiken är ett starkt skäl för att krav i olika speciallagar inte enbart ska vara kopplade till förekomsten av en detaljplan. Redan på den grunden finns det behov av att se över räckvidden av berörda lagar. Vi bedömer att behovet av att ändra dessa lagar kommer att öka ytterligare om detaljplanekravet begränsas. 
  
 246 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 5.5.3Innebörden av tätbebyggelse och samlad bebyggelse behöver preciseras och redovisas i förväg 
  
 Bedömning: Tillämpligheten av de krav som är avsedda att reglera förhållanden inom bebyggelse av viss täthet bör kopplas till ter- merna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Vilka områden som ut- gör tätbebyggelse och samlad bebyggelse bör redovisas på en karta. Kraven i berörda lagar ska enbart vara tillämpliga inom de områden som har pekats ut på kartan. 
  
 Som redovisats tidigare har remissinstanserna haft invändningar mot den tidigare föreslagna principlösningen att koppla ihop äldre för- arbeten med en ny legaldefinition i PBL – för att därigenom peka ut inom vilka områden som viss annan lagstiftning ska vara tillämplig. Kritiken har även omfattat den föreslagna metoden att kommunen ska ges i uppgift att illustrera vilka områden som utgör samlad be- byggelse i översiktsplanen, men att det först i det enskilda fallet kom- mer att prövas om bebyggelsen är av sådant slag att kraven är tillämp- liga. Från rättssäkerhetssynpunkt har detta ansetts vara särskilt gra- verande eftersom det i vissa fall finns straffbestämmelser kopplade till sådan lagstiftning som enligt förslaget skulle göras beroende av om bebyggelsen uppfyller kriterierna för att vara samlad eller inte. Eller med andra ord: den enskilde skulle kunna straffas för att kommunen har gjort en felaktig tolkning i översiktsplanen av vilka områden som utgör samlad bebyggelse. 
  
 Mot bakgrund av remissutfallet anger kommittédirektiven att vi bl.a. ska utreda förutsättningarna för att utforma angränsade lag- stiftning på ett sätt som i högre grad tillgodoser remissinstansernas synpunkter och ökar förutsebarheten för berörda aktörer om var sådan lagstiftning ska vara tillämplig. 
  
 Vi menar att det i princip finns tre vägar att gå för att öka förut- sebarheten kring var den nu aktuella lagstiftningen är tillämplig. 
  
 1.Använd tydligare kriterier för att beskriva vilka områden som om- fattas av kraven. 
  
 2.Avgränsa vilka områden som omfattas av kraven på en karta och koppla tillämpligheten till de områden som framgår av kartan. 
  
 3.En kombination av punkt 1 och 2. 
  
 247 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Eftersom de områden som i dag är detaljplanelagda i allmänhet speg- lar en viss täthet i bebyggelsen är det naturligt att de krav som är kopplade till en detaljplan även i fortsättningen är kopplade till att be- byggelsen har en viss täthet. 
  
 Bebyggelse kan emellertid se ut på många olika sätt och vi menar att det är förenat med vissa svårigheter att hitta kriterier som på ett rättssäkert sätt skiljer tätare och glesare bebyggelse från varandra, i synnerhet om vissa byggnader (t.ex. komplementbyggnader) inte ska påverka bedömningen av om ett område ska anses vara tätare eller glesare. Vi bedömer dock att det är möjligt att definiera olika kriterier som gör det tydligt vad som ska utgöra tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse, t.ex. att husen ska finnas på visst avstånd från varandra eller att det inom en viss yta ska finnas ett visst antal bygg- nader. Tekniskt komplexa kriterier kan emellertid göra det svårt för den enskilde att förstå vilka områden som omfattas av regleringen, i synnerhet när bedömningen påverkas av kriterier som den enskilde själv inte råder över, t.ex. att grannen bygger nytt eller tar bort ett befintligt hus. 
  
 Alternativet att koppla tillämpligheten av vissa krav till områden redovisade på en karta bör öka möjligheten att förutse myndighe- ternas beslut väsentligt, jämfört med att enbart utgå från kriterier i lag. Som exempel på en reglering där tillämpligheten av vissa krav kopplas till att området har pekats ut på en karta kan nämnas länssty- relsernas beslut om utvidgat strandskydd enligt 7 kap. miljöbalken, även om förfarandet där skiljer sig från det vi föreslår. 
  
 Vi bedömer att det inte är en framkomlig väg att göra den tilltänkta regleringen ändamålsenlig och rättssäker genom att enbart koppla tillämpligheten till tydliga kriterier. Även med tydliga kriterier kan det uppstå gränsdragningsproblem, varigenom den enskilde riskerar att en domstol gör en annan bedömning och att den enskilde därigenom får ta konsekvenserna av att ha tolkat regleringen felaktigt. 
  
 Med detta sagt anser vi att den bästa lösningen är att de krav som det nu är fråga om bör kopplas till ett beslut för att bli tillämpliga. I beslutet redovisas de områden som omfattas av regleringen på en karta. 
  
 248 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Statistiska centralbyråns arbete med tätortsavgränsningar bör kunna stå som förebild för en ny reglering 
  
 Det finns mycket statistik som är kopplad till termen tätort. Statis- tiska centralbyrån, SCB, genomför vart tredje år s.k. tätortsavgräns- ningar (tidigare vart femte år). Dessa avgränsningar handlar om att identifiera vilka områden som utgör tätorter i förhållande till en defi- nition som upprättades gemensamt av de nordiska länderna år 1960. 
  
 Som tätbebyggt område räknas alla hussamlingar med minst 200 invå- nare, såvida avståndet mellan husen normalt icke överstiger 200 meter. Avståndet kan dock tillåtas överstiga 200 meter, när det gäller hussam- lingar inom en större orts influensområde. Å andra sidan bör maximi- gränsen mellan husen sättas lägre än 200 meter, där bebyggelsens karaktär så påkallar, nämligen då i små tätorter ingen tydlig tätortskärna (centrum, city) framträder och i de fall, då gränsen mellan tätort och landsbygd är diffus, med andra ord då bebyggelsen i tätorten icke framstår som avse- värt tätare än inom övriga närliggande bebyggda områden. 
  
 Vid avgränsningen av tätbebyggda områden medräknas också obebod- da hus, inräknat hus som uteslutande användes som arbetsplats. Som hus tillhörande tätortsbebyggelse betraktas dock ej jordbrukets ekonomi- byggnader, såvida dessa är fritt liggande i förhållande till huvudegen- domen. Frågan huruvida sommarbebyggelse skall inräknas eller ej hän- skjutes till de enskilda ländernas avgörande. I Sverige räknas ej ren som- marbebyggelse som tätort. Det krävs att minst hälften av husen har permanentboende. Anstalter o.d., som är belägna utanför tätbebyggt om- råde, räknas som tätort såvida anstaltens bofasta personal med familjer osv. men utan patienter, utgör minst 200 personer. 
  
 Även om avståndet mellan husen överstiger 200 meter, skall det icke betraktas som avbrott i bebyggelsen, när det mellan husen belägna om- rådet utnyttjas till allmännyttiga ändamål såsom vägar, parkeringsplatser, parker, idrottsplatser och kyrkogårdar; detsamma gäller sådana obe- byggda områden som lagerplatser, järnvägslinjer och kajer. 
  
 Uppdelningen i tätbebyggda och glesbebyggda områden företages oberoende av den administrativa indelningen. Hussamlingar som utgör en direkt fortsättning av ett tätbebyggt område i en grannkommun, in- räknas sålunda i detta område vid tätortsredovisningen. 
  
 Som framgår av definitionen innehåller denna flera olika moment av bedömningsinslag, vilket hänger samman med att definitionen ska kunna tillämpas i många olika situationer. 
  
 Tidigare har avgränsningen av tätortsområden skett manuellt, men sedan 2015 har SCB gått över till att använda sig av en  
 GIS-analys. 
  Utifrån olika logiska parametrar som kopplas till kart- och register- data sker numera analysen huvudsakligen maskinellt. I enstaka fall har 
  
 249 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 det emellertid varit nödvändigt med en manuell korrigering när grän- sen inte har upplevts spegla definitionen, vilket bl.a. hänger ihop med att tätortsdefinitionen förutsätter ett visst antal invånare. Detta med- för att obebodda byggnader i vissa fall kan exkluderas från tätorten, trots att de är belägna på ett sådant sätt att de i verkligheten upplevs som en integrerad del av tätorten. 
  
 Enligt de företrädare för SCB som vi har samrått med är erfaren- heterna av arbetet goda. Den maskinella databearbetningen leder till att avgränsningarna blir enhetliga och utan den variation som kan bli följden av en manuell analys. Enligt uppgift används i Norge en me- tod som helt bygger på maskinell databearbetning och utan den 
  
 ”handpåläggning” som SCB har använt sig av för att kvalitetssäkra avgränsningarna i förhållande till definitionen. I Norge tillämpas emellertid inte längre den tidigare gemensamma definitionen, vilket bör ha minskat behovet av manuell efterarbetning. 
  
 Vi menar att SCB:s arbete med tätortsavgränsningar kan användas som förebild för att avgränsa vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse på en karta. Kartan bygger då på att det finns tydliga kriterier för hur termerna ska förstås. Dessa kriterier används som logiska parametrar i en analys utifrån befintliga kart- och registerdata. Resultatet ligger sedan till grund för ett beslut där områdena formellt pekas ut som tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 250 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 5.5.4Betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse behöver läggas fast på lagnivå 
  
 Bedömning: Betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse bör regleras i en ny lag. Beslutet om vilka områden som utgör sådan bebyggelse bör utformas som en föreskrift. Det behövs ett bemyndigande för att få meddela föreskrifter om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Enligt den formella lagkraftens princip får en lag inte ändras eller upphävas på annat sätt än genom lag (8 kap. 18 § regeringsformen). Bland annat av hänsyn till denna princip bör lagstiftaren undvika att i lag hänvisa till en förordning. Principen torde innebära att en senare ändring i en sådan förordning eller myndighetsföreskrift inte kan påverka innehållet i lagen (se prop. 1999/2000:46 s. 173 och 211). 
  
 Vi vill knyta termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse i vissa lagar till områden på en karta som länsstyrelsen ska besluta om, vilket vi utvecklar i avsnitt 5.5.6. På grund av den formella lagkraftens prin- cip kan vi inte i respektive speciallag hänvisa till en förordning, utan hänvisningen måste vara till en lag. Betydelsen av termerna tätbebyg- gelse och samlad bebyggelse bör därför regleras på lagnivå. Som vi återkommer till längre fram kommer det huvudsakliga innehållet i lagen att bestå av ett bemyndigande. Betydelsen av termerna tätbebyg- gelse och samlad bebyggelse kommer alltså att preciseras på förord- ningsnivå och sedan genom länsstyrelsens föreskrifter. Vi bedömer att en sådan ordning är förenlig med den formella lagkraftens princip. 
  
 Beslutet om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse behöver utformas som en föreskrift 
  
 Samtidigt som betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad be- byggelse ska anges i en lag, anser vi att länsstyrelsen ska fatta ett bindande beslut om vilka områden som utgör sådan bebyggelse. En viktig utgångspunkt för utformningen av vårt förslag i den här delen är skillnaden mellan å ena sidan beslut om föreskrifter och å andra sidan förvaltningsbeslut (beslut i enskilda fall). Huvudregeln är att föreskrifter används när regeringens beslut riktas till en obestämd krets, medan förvaltningsbeslut används när beslutet riktas till en eller 
  
 251 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 ett fåtal namngivna personer eller myndigheter. Föreskrifter känne- tecknas vidare av att de är bindande för myndigheter och för enskilda. 
  
 Frågan om vilka geografiskt begränsade beslut som är att betrakta som normgivning behandlades i förarbetena till lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Ett lokalt begränsat beslut ska anses ha karaktären av författning om det helt eller främst riktar sig till medborgarna i allmänhet. Detta torde gälla även om be- slutet medför visst intrång i förfoganderätten för ägare eller inne- havare av liknande rätt till vissa bestämda fastigheter. Läget kan vara ett annat när fråga är om lokalt begränsade föreskrifter som helt eller främst är avsedda att begränsa handlingsfriheten för ägarna till vissa bestämda fastigheter eller vissa därmed jämförliga rättsinnehavare. Sådana föreskrifters generella natur kan starkt ifrågasättas. Detta gäller även när de meddelade föreskrifterna är bindande inte bara för den aktuelle ägaren eller rättsinnehavaren utan även för framtida såda- na. Det förekommer emellertid också föreskrifter som riktar sig till jordägare eller liknande personkategorier inom ett större område, t.ex. ett län. Föreskrifter av denna typ torde få anses ha så generell karaktär att de bör bedömas höra till kategorin författningar (prop. 1975/76:112 s. 65 f.). 
  
 Vi bedömer utifrån det upplägg som vi har föreslagit att länsstyrel- sens bindande beslut om vilka områden som ska utgöra tät- respek- tive samlad bebyggelse är att betrakta som föreskrifter snarare än beslut. Beslutet kommer att rikta sig till olika grupper beroende på vilka grupper som träffas av den speciallag som är kopplad till termen tät- respektive samlad bebyggelse. Enligt oss kommer grupperna oav- sett vilken av de aktuella lagarna som det handlar om att vara så stora att de i någon utsträckning är att definiera som en obestämd krets. Avgörande för vår bedömning att det är fråga om föreskrifter och inte beslut är emellertid att föreskrifterna kommer att gälla för varje län, dvs. ett stort område. 
  
 I detta sammanhang kan det tilläggas att en myndighets beslut i ärenden om meddelande av sådana föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen inte får överklagas (30 § myndighetsförordningen [2007:515]). Länsstyrelsens beslut om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse kommer alltså inte att kunna överklagas. 
  
 252 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Det behövs ett bemyndigande för att få meddela föreskrifter om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse 
  
 Det område där i första hand riksdagen har normgivningskompe- tensen kallas det primära lagområdet. Till detta område hör kompe- tensen att besluta om offentligrättsliga normer (8 kap. 2 § första stycket 2 RF). Sådana föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, ska alltså meddelas genom lag. Med ”ingrepp” menar lagstiftaren sådana åtgärder från normgivarens sida som allmänt anses innebära inskränkningar i enskildas dittillsvarande handlingsfrihet, möjligheter att förfoga över egendom etc. (prop. 1973:90 s. 210). 
  
 Riksdagen kan genom delegering till regeringen överlåta sin norm- givningskompetens att besluta bl.a. offentligrättsliga normer (8 kap. 3 § RF). I samband med att riksdagen bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett ämne kan riksdagen tillåta att regeringen i sin tur överlåter hela eller delar av denna normgivningskompetens till en förvaltningsmyndighet eller en kommun (8 kap. 10 § RF). 
  
 Det område där regeringen utan delegering får meddela före- skrifter kallas för regeringens primärområde och återfinns i 8 kap. 7 § regeringsformen. Hit hör föreskrifter om verkställighet av lag samt föreskrifter som inte enligt grundlag ska meddelas av riksdagen, den s.k. restkompetensen. Med verkställighetsföreskrifter avses dels tillämpningsföreskrifter av administrativt slag, dels föreskrifter som kompletterar en lag utan att tillföra den något väsentligt nytt. I verk- ställighetsföreskrifter får det inte ingå sådant som kan uppfattas som en ny skyldighet för enskilda eller som ett nytt ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Till restkompetensen hör sådana offentligrättsliga föreskrifter som inte rör förhållandet mellan enskilda och det allmänna utan avser de statliga myndigheternas orga- nisation, arbetsuppgifter och inre verksamhetsformer. Till restkom- petensen hör också sådana föreskrifter som visserligen rör förhållan- det mellan enskilda och det allmänna men som ur den enskildes syn- punkt inte är betungande utan gynnande eller neutrala. 
  
 Regeringen får delegera normgivningsmakten inom sitt primär- område till en myndighet under regeringen eller riksdagen (8 kap. 11 § RF). 
  
 253 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi bedömer att föreskrifter om vilka geografiska områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse och föreskrifter om krite- rierna för sådan bebyggelse som regeringen kommer att behöva med- dela är s.k. offentligrättsliga normer av betungande slag. Kopplingarna i den angränsande lagstiftningen till betydelsen av termerna tät- bebyggelse och samlad bebyggelse, dvs. till de områden i länet som enligt länsstyrelsens beslut utgör sådan bebyggelse, kommer i någon mån att innebära inskränkningar. Det gäller exempelvis enskildas möjligheter att skjuta och spränga utan tillstånd och deras möjlighe- ter att kunna bygga utan bygglov. 
  
 Regeringen kommer vidare att behöva meddela andra föreskrifter, som rör t.ex. kartunderlaget som vi i det följande föreslår att Statis- tiska centralbyrån ska förse länsstyrelsen med (avsnitt 5.5.6). Vi bedö- mer att sådana föreskrifter ryms inom regeringens s.k. restkompetens. 
  
 5.5.5Kriterier för tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 Förslag: Tätbebyggelse och samlad bebyggelse ska avse bebyggelse av en viss minsta omfattning och täthet eller att marken ska an- vändas för ett visst ändamål. 
  
 Ett område ska utgöra samlad bebyggelse om 
  
 1.bebyggelsegruppen omfattar minst 20 byggnader där avstån- det mellan husen inte överstiger vissa mått, eller 
  
 2.berör ett sådant område som avses i punkten 1 och som en- ligt fastighetskartan utgör ospecificerad, låg, hög eller sluten be- byggelse, ett industriområde, ett torg, en begravningsplats, ett anläggningsområde, en idrottsplan eller en start- och landnings- bana. Plantskolor, fröplantager, golfbanor, skjutbanor, täkter, ren- gärden och motionsanläggningar ska dock inte ingå i samlad bebyggelse. 
  
 Även områden vars area understiger 2 hektar ska inkluderas i samlad bebyggelse om de helt eller till övervägande del ligger inom ett sådant område som avses i 1 och 2. 
  
 Motsvarande kriterier ska gälla för tätbebyggelse, med undan- tag för att sådan bebyggelse ska omfatta minst 50 byggnader. 
  
 254 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Bedömning: Statistiska centralbyrån bör ges i uppdrag att studera närmare vilka kriterier som bör ligga till grund för tätbebyggelse och samlad bebyggelse. 
  
 Kriterierna för samlad bebyggelse bör bygga på äldre motivuttalanden som kompletteras med ytterligare kriterier för ett lämpligt resultat 
  
 Vi har tidigare översiktligt berört hur samlad bebyggelse skulle för- stås enligt förarbetena till ÄPBL (avsnitt 4.5.2). Innan vi redogör för vår uppfattning om de kriterier som bör användas för att avgöra om bebyggelsen är samlad eller inte behöver vi först fördjupa oss i hur uttrycket användes i ÄPBL. 
  
 Den lagtekniska lösningen tillkom under riksdagsbehandlingen av propositionen till ÄPBL (prop. 1985/86:1). Enligt förslaget i propositionen gällde att kommunerna kunde medge befrielse från bygglov för den aktuella typen av åtgärder genom områdesbestäm- melser. Bostadsutskottet anförde bl.a. följande om möjligheterna till lovbefrielse för en- eller tvåbostadshus (BoU 1986/87:1 s. 99). 
  
 Enligt utskottets uppfattning bör dock övervägas om inte ytterligare lättnader kan åstadkommas för denna bebyggelse. Som anförs i propo- sitionen bör en utgångspunkt härvid vara att bygglovsbefrielse bör kunna föreligga när varken grannintressena eller de allmänna intressena på- fordrar någon kontroll från samhällets sida. För stora delar av den glesare bebyggelsen på landsbygden torde således någon sådan kontroll inte behöva ske när det gäller mindre om- och tillbyggnader4 av en- eller tvåbostadshus. Detta har också kommit till uttryck i förslaget till PBL. Enligt förslaget ges kommunerna möjlighet att införa bygglovsbefrielse för den aktuella typen av åtgärder genom områdesbestämmelser. […] 
  
 Enligt de av bostadsutskottet förordade ändringarna kan institutet om- rådesbestämmelser endast användas för begränsade områden. Dessutom innebär utskottets förslag i denna del att en fastighetsförteckning alltid skall upprättas inför antagandet av områdesbestämmelser. Sammantaget medför detta att det framstår som administrativt krångligt att genom om- rådesbestämmelser åstadkomma den eftersträvade bygglovsbefrielsen för de relativt stora områden som bör kunna omfattas av en sådan förenk- ling. Enligt utskottets mening bör därför bestämmelserna i stället ut- formas så att mindre om- och tillbyggnad av en- och tvåbostadshus i om- 
  
 4 När det gäller ombyggnad kan noteras att enligt det ursprungliga systemet i ÄPBL innefat- tades ombyggnader i den generella bygglovsplikten, något som ändrades genom en lagänd- ring som trädde i kraft den 1 juli 1995. Åtgärder med enbart tekniska konsekvenser – t.ex. ombyggnader – granskas numera enligt systemet för teknisk kontroll i 10 kap. PBL. 
  
 255 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 råden utan samlad bebyggelse befrias från bygglovsplikt genom ett direkt stadgande i PBL. Kommunerna bör dock genom områdesbestämmelser ges möjlighet att införa bygglovsplikt för de aktuella åtgärderna där så erfordras för att tillvarata grannars intressen, av kulturhistoriska eller miljömässiga skäl eller för att undvika permanentboende i fritidshus. Skall den bygglovsbefriade åtgärden utföras närmare tomtgräns än 4,5 m skall grannes medgivande inhämtas (se prop. s. 697). 
  
 Samlad bebyggelse föreligger om 
  
 1.bebyggelsegruppen utgörs av  
 10–20 
  hus, och 
  
 2.de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark o.d. 
  
 Tomtmark definieras i sin tur i detta sammanhang enligt fastighets- taxeringslagen (1979:1152), avdelning 1, 2 kap. 4 §. 
  
 Begreppet samlad bebyggelse har alltså av Bostadsutskottet defini- erats som bebyggelsegrupper om  
 10–20 
  hus, om de bebyggda tomt- erna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark o.d. 
  
 Med ”hus” avses inte bara bostadshus utan också andra byggnader som inte utgör komplementbyggnader till bostadshus, t.ex. butiker och industribyggnader (bet. BoU 1986/87:8 s. 12). 
  
 Innebörden av samlad bebyggelse har kommenterats ytterligare i lagkommentaren till ÄPBL5. 
  
 Beträffande innebörden av begreppet ”tomtmark” hänvisade Bostads- utskottet i det ovan återgivna uttalandet (BoU 1986/87:1 s. 99) till Avd. 1. 2 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen i paragrafens lydelse år 1986. Enligt detta lagrum skall mark till en fastighet som är bebyggd med ett småhus i sin helhet utgöra tomtmark, om fastigheten har en areal som inte överstiger 2 hektar. Motivet bakom utskottets hänvisning till begreppet tomtmark i fastighetstaxeringslagen torde ha varit att klarlägga att en bebyggelse normalt inte skall anses utgöra samlad bebyggelse i PBL:s mening, om ett antal byggnader ligger utspridda på fastigheter, som vis- serligen gränsar till varandra men som var och en har en areal över- stigande 2 hektar, t.ex. på jordbruksfastigheter. Situationer kan dock tänkas där samlad bebyggelse måste anses föreligga även under sådana förutsättningar, nämligen i de fall där byggnaderna är så placerade på de stora fastigheterna att de ligger i närheten av varandra. Avsikten torde vara att man skall bedöma om det går att lägga ut en tänkt tomtplats som är större än 2 hektar kring varje hus. Om inte detta är möjligt skulle alltså samlad bebyggelse föreligga. 
  
 Uttrycket ”parkmark” som används i utskottets utlåtande är kanske mindre väl valt, eftersom frågan om bygglovsbefrielse enligt andra stycket endast är aktuell utanför planlagda områden där parker i teknisk 
  
 5 Plan- och bygglagen, Meyers Didón et al, Stockholm 2010; uttalandet återfinns i anslut- ning till kommentaren till 8 kap. 4 b § ÄPBL 
  
 256 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 mening inte förekommer. Uttalandet torde dock få tolkas så att ytor som normalt utgör en del av en bymiljö, såsom en kyrkogård, parkeringsplat- ser, samfälld mark av olika slag och andra luckor i bebyggelsen av någon tomtbredds storlek inte skall anses dela bebyggelsen i flera grupper. 
  
 Vad som är samlad bebyggelse eller ej kan det naturligtvis råda delade meningar om. […] Vid sin lagtolkning har byggnadsnämnden framför allt att ta ställning till om husgrupper där husen är flera än tio men färre än tjugo skall anses utgöra samlad bebyggelse. Härvid torde hänsynen till granneintressena spela in, men också allmänna intressen kan få betydelse. 
  
 Vad som kan behöva beaktas torde t.ex. vara områdets läge, avståndet till kommunikationer och service samt bebyggelsetrycket i området. Detta betyder att redan tio hus i ett attraktivt område nära en tätort kan utgöra samlad bebyggelse, medan avlägsna byar med lågt bebygg- elsetryck kan hänföras till samlad bebyggelse först vid en omfattning som närmar sig tjugo hus. I de grupper där tomtplatserna inte gränsar till varandra torde nämnden behöva beakta karaktären och omfattningen av den mark som skiljer tomterna åt. 
  
 Vi menar att det är lämpligt att innebörden av samlad bebyggelse an- sluter till dessa förarbeten. Vi tänker då bl.a. på uttalandena om hur många byggnader som bör finnas för att bebyggelsen ska anses vara samlad, men även att referensen till fastighetstaxeringslagen ger vissa utgångspunkter för vilka avstånd mellan byggnaderna som det bör vara fråga om för att bebyggelsen ska anses vara samlad. 
  
 De kriterier som följer av förarbetena är dock inte tillräckliga. Vi menar att det krävs ytterligare kriterier för att få en ändamålsenlig avgränsning av vilka områden som ska anses utgöra samlad bebyggel- se, vilket vi strax återkommer till. 
  
 När det gäller innebörden av termen tätbebyggelse anser vi att det är möjligt att utgå från samma kriterier som för samlad bebyggelse, med undantag för att antalet byggnader behöver vara högre. 
  
 Kriterierna bör huvudsakligen regleras på förordningsnivå – men den nya lagen bör ange ramarna för innebörden av termerna 
  
 Vi anser att det är lämpligt att knyta kriterierna till olika kart- och registerdata för att därigenom underlätta analysen om vilka områden som kan anses utgöra tät- respektive samlad bebyggelse, t.ex. till viss redovisning i Lantmäteriets fastighetskarta eller att en byggnad har registrerats i fastighetsregistrets byggnadsdel. En sådan ordning leder till att kriterierna blir relativt tekniska till sin natur och dessutom kan 
  
 257 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 behöva justeras om de tekniska underlagen ändras. Det medför att det enligt vår bedömning är olämpligt att ange samtliga kriterier på lag- nivå. 
  
 Med bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i 5 kap. miljöbal- Hicks som förebild förordar vi en ordning där regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om kriterierna för tät- respektive samlad bebyggelse, men där lagen anger ramarna för vilka föreskrifter som kan komma i fråga. Vi föreslår att sådana föreskrifter ska avse bebyg- gelse av en viss minsta omfattning och täthet eller att marken ska användas för ett visst ändamål. Att bebyggelsen ska ha en viss täthet avser i detta sammanhang att byggnaderna måste ligga på ett visst avstånd från varandra. 
  
 Kriterierna behöver utformas med hänsyn till att förändringar 
  
 i bebyggelsen snabbt ska få genomslag i de områden som pekas ut 
  
 Den bakomliggande tanken med att koppla tillämpligheten av vissa krav till förekomsten av detaljplan är – som tidigare nämnts – att bestämmelsen ska omfatta bebyggelse av viss täthet. Eftersom ny sammanhållen bebyggelse vanligtvis föregås av en ny detaljplan kom- mer kraven även att omfatta nya områden i takt med att bebyggelsen utvecklas, åtminstone så länge kommunen planlägger i den omfatt- ning som lagstiftaren avsett. 
  
 De krav som i dag enbart gäller områden med en detaljplan bör i framtiden även gälla inom områden som utgör tätbebyggelse eller samlad bebyggelse, i förhållande till de kriterier som följer av en ny lag. Av rättssäkerhetsskäl är det angeläget att samhällets krav är möj- liga att förutse, vilket ligger bakom vårt förslag att samhället ska redovisa sin uppfattning om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse i förväg. Att området har pekats ut på en karta blir därmed en förutsättning för att kraven ska vara tillämpliga. 
  
 Att vissa krav endast kommer att vara tillämpliga inom de områ- den som redovisas på kartan medför samtidigt ett behov av att med jämna mellanrum se över kartan. Denna översyn bör då leda till att förändringar i bebyggelsestrukturen också får genomslag i kartan och att kraven således utvidgas till att även gälla nya områden med tät- respektive samlad bebyggelse. På motsvarande sätt bör befintliga områden inte längre utgöra sådan bebyggelse, om byggnader rivs eller bebyggelsen förändras på ett sådant sätt att denna inte längre mot- 
  
 258 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 svarar de kriterier som ligger till grund för tät- respektive samlad be- byggelse. 
  
 Fastighetskartan bör normalt utgöra ett lämpligt underlag för ana- lyser av vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Samtidigt är kartan inte nödvändigtvis en spegel av verkligheten, utan en bild av verkligheten vid det tillfälle när kartan skapades. Hur ofta kartan uppdateras beror på vilket område som kartan avser. Inom tät- orter tillhandahåller kommunerna vanligtvis lägesinformation om nya byggnader regelbundet, normalt två gånger per år eller oftare. Inom sådana områden kan fastighetskartan därmed antas spegla verklighe- ten på ett bra sätt. 
  
 Utanför kommunernas ansvarsområden för byggnadsgeometrier ajourhålls kartan enligt Lantmäteriets bildförsörjningsprogram. Inom sådana områden tolkas nya byggnader in i kartan via flygbilder. Bild- försörjningsprogrammet innebär att det kan ta  
 6–10 
  år innan kartan görs om i de delar som förändras minst (vilket i praktiken handlar om fjällområdet). I mer tätbefolkade områden av landet tar Lantmäteriet flygbilder vartannat år. 
  
 Detta innebär att det i extrema fall skulle kunna ta uppåt 10 år in- nan en ny bebyggelse pekas ut som tätbebyggelse eller samlad bebyg- gelse, trots att bebyggelsen uppfyller kriterierna för detta. Eftersom merparten av förändringarna sker i och i anslutning till tätorterna, där kommunerna regelbundet ajourför förändringar, handlar det endast om få fall där det skulle kunna ta så lång tid som 10 år. Vi menar emellertid att utgångspunkten bör vara att kartan över tät- respektive samlad bebyggelse bör uppdateras så ofta att redovisningen på kartan i allt väsentligt motsvarar förhållandena i verkligheten. Förändringar i verkligheten bör normalt slå igenom inom högst ett år på kartan som visar vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Detta innebär att analysen av vad som utgör sådan bebyggelse inte enbart kan bygga på redovisningen i fastighetskartan. 
  
 Kriterierna bör kopplas till redovisningen i fastighetskartan och fastighetsregistret 
  
 För att underlaget för analysen ska spegla verkligheten i så stor ut- sträckning som möjligt är det lämpligt att underlaget från fastighets- kartan kompletteras med information från fastighetsregistrets bygg- nadsdel. 
  
 259 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Lantmäteriet ansvarar för drift och förvaltning av fastighetsregist- ret, dvs. det informationssystem som används för att samla, lagra, bearbeta samt lämna uppgifter om innehållet i fastighetsregistret. Fas- tighetsregistret regleras av lagen (2000:224) respektive förordningen (2000:308) om fastighetsregister. I registrets byggnadsdel registreras bl.a. uppgifter om redovisningsenhetens (byggnadens) beteckning och belägenhet. Här för kommunerna regelbundet in information om nya och borttagna byggnader. Uppgifterna ligger bl.a. till grund för adressättning och taxering. 
  
 Eftersom byggnadsinformationen förs in kontinuerligt i fastig- hetsregistrets byggnadsdel av kommunerna anser vi att även denna information bör ligga till grund för vilka områden som ska utgöra tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Departementspromemorian ger uttryck för ambitionen att det område som avses med samlad bebyggelse så långt möjligt ska upp- fattas som samlad bebyggelse på platsen. Således skulle exempelvis gränsen för samlad bebyggelse normalt sammanfalla med berörda fas- tighetsgränser, eftersom tomtens utbredning normalt sammanfaller med fastighetsgränsen (promemorian s. 75). I vissa fall, t.ex. när det är fråga om bebyggelse på större fastigheter, skulle gränsen vanligtvis sammanfalla med en häck, ett staket eller något annat i landskapet som skiljer tomten från omgivningen. Som riktmärke angavs i pro- memorian att det normalt inte kan vara frågan om samlad bebyggelse om avståndet till närmaste större byggnad överstiger 50 meter. 
  
 Vi bedömer att det är svårt att skapa förutsättningar för enhetliga och rättssäkra bedömningar med den metodik som promemorian ger uttryck för. Från rättssäkerhetssynpunkt får det anses vara viktigare att det är entydigt vilka områden som ska anses utgöra tät- respektive samlad bebyggelse än att det utpekade området uppfattas som sådan bebyggelse utifrån förhållandena på platsen. Det leder oss till slut- satsen att det är bättre att använda förhållandevis enkla och förut- sebara kriterier, snarare än kriterier som förutsätter en bedömning av hur den enskilde uppfattar situationen på platsen. 
  
 Vi menar att antalet byggnader och avståndet mellan dessa bör vara en grundläggande utgångspunkt för om ett område ska anses ut- göra tät- respektive samlad bebyggelse. Detta ligger i linje med vad Bostadsutskottet uttalade i samband med tillkomsten av ÄPBL. Det är dessutom förhållandevis enkelt för den enskilde att bedöma anta- let byggnader och avståndet till dessa. 
  
 260 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Av lagkommentaren till ÄPBL framgår att avsikten bakom Bo- stadsutskottets hänvisning till 2 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen tor- de ha varit att man ska bedöma om det går att lägga ut en tänkt tomt- plats som är större än 2 hektar kring varje hus. Om inte detta är möj- ligt skulle alltså samlad bebyggelse föreligga. 
  
 En tänkt tomtplats om 2 hektar motsvarar en kvadratisk tomt där sidorna är knappt 142 meter långa, alternativt en rund tomtplats där radien uppgår till knappt 80 meter. Modellen får därmed förstås som att det ska vara frågan om minst  
 10–20 
  hus där avståndet mellan husen inte överstiger cirka 160 meter (dvs. 80 meter för var och en av de tänkta tomtplatserna, givet att byggnaderna placeras centriskt på den tänkta tomtplatsen). 
  
 Det gråmarkerade området illustrerar tomtplatsens area som i båda fallen uppgår till 2 hektar. 
  
 Vi menar att dessa avstånd kan vara rimliga när det är frågan om fri- liggande bostadshus. Däremot bör avståndet kunna vara större när det är frågan om olika typer av verksamheter, som skolor, butiker och industrier. Vi föreslår att en lämplig schablon kan vara att ”radien” för den tänkta tomtplatsen för bostäder bestäms till 75 meter och 150 meter för verksamheter. Detta kan jämföras med de avstånd som gäller enligt tätortsdefinitionen, där avståndet mellan enstaka byggna- der tillåts vara 200 meter (dvs. en radie på 100 meter). I författnings- texten föreslår vi att det område som ligger innanför den tänkta radien ska benämnas byggnadsområde6. För att bebyggelsen ska anses 
  
 6 Med  
 GIS-terminologi 
  motsvarar byggnadsområdet den yta som uppstår när en buffertzon läggs ut kring ett objekt i kartan. 
  
 261 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 tillhöra samma bebyggelsegrupp måste dessa byggnadsområden grän- sa eller överlappa varandra. 
  
 De analyser för Västmanlands län som vi har låtit genomföra pe- kar på att 10 byggnader är ett högt ställt krav, dvs. att det leder till att relativt många områden på landsbygden kommer att anses utgöra samlad bebyggelse. Även flera områden där bebyggelsen i verkligheten inte kommer att uppfattas som ”samlad”, skulle kunna utgöra samlad bebyggelse i formell mening. 
  
 Vi menar att ett lämpligt kriterium är att bebyggelsegruppen om- fattar minst 20 byggnader för att detta ska anses utgöra samlad bebyg- gelse. Vid denna bedömning anser vi att hänsyn även bör tas till plane- rade byggnader, dvs. sådana byggnader som ännu inte har byggts men har fått bygglov och registrerats i byggnadsregistrets byggnadsdel. 
  
 De  
 GIS-analyser 
  som vi har låtit göra pekar på att det är lämpligt att sätta gränsen för tätbebyggelse vid 50 byggnader. Det antalet ger nämligen en relativt god överensstämmelse med de områden som i dag omfattas av en detaljplan. 
  
 Bilden visar två olika bebyggelsegrupper som består av elva respektive två byggnader 
  
 Enligt vår uppfattning bör en tätort normalt även utgöra tät- respek- tive samlad bebyggelse. Om enbart avståndet mellan byggnaderna beaktas kan det leda till att en tätort delas upp i flera bebyggelse- grupper som var för sig skulle utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. Detta leder till slutsatsen att tät- respektive samlad be- 
  
 262 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 byggelse behöver kompletteras med ytterligare kriterier, i linje med vad som gäller enligt definitionen för tätorter. 
  
 Även om avståndet mellan husen överstiger 200 meter, skall det icke betraktas som avbrott i bebyggelsen, när det mellan husen belägna om- rådet utnyttjas till allmännyttiga ändamål såsom vägar, parkeringsplatser, parker, idrottsplatser och kyrkogårdar; detsamma gäller sådana obe- byggda områden som lagerplatser, järnvägslinjer och kajer. 
  
 De områden som ska anses utgöra tät- respektive samlad bebyggelse bör även omfatta mark som enligt fastighetskartan anger viss mark- användning som berör sådana bebyggelsegrupper med minst 50 res- pektive 20 byggnader som vi har berört ovan. Det gäller områden som i fastighetskartan redovisas som olika slag av bebyggelse (ospe- cificerad, låg, hög och sluten bebyggelse), industriområden, torg och s.k. anläggningsområden. Vissa anläggningsområden saknar dock bebyggelsekaraktär, vilket gör att vissa slag av anläggningar inte bör inkluderas i tät- respektive samlad bebyggelse, trots att de berör ett sådant bebyggelseområde som i sig utgör sådan bebyggelse. Det gäller plantskolor, fröplantager, golfbanor, skjutbanor, täkter och rengär- den. Även s.k. idrottsplaner bor normalt ingå i tät- respektive samlad bebyggelse, dock inte i den mån de utgör golfbanor eller motions- anläggningar. Därutöver anser vi att även start- och landningsbanor bör ingå i sådana områden, förutsatt att de ligger i anslutning till en sådan bebyggelsegrupp om minst 50 respektive 20 byggnader som vi avser ovan. 
  
 I de områden som ska anses utgöra tät- respektive samlad bebyg- gelse, enligt vad vi nu har redovisat, kan det ändå uppstå en eller flera 
  
 ”luckor” inom det område som utgör en tätort (jfr ”luckan” i figur 5.5). Så kan vara fallet om marken används som parkmark, en trafikplats eller liknande som normalt inte är karterat som ett anlägg- ningsområde. Eftersom även sådan mark får anses vara en del av bebyggelsen menar vi att även sådana luckor bör inkluderades i de områden som ska utgöra tät- respektive samlad bebyggelse, i vart fall så länge de är av begränsad omfattning. Vi anser att sådana luckor bör inkluderas i tätbebyggelsen respektive den samlade bebyggelsen så länge den enskilda luckans area understiger 2 hektar. 
  
 De byggnadsområden som vi har beskrivit ovan kan i vissa fall även omfatta öppet vatten, om en byggnad ligger nära stranden. Vi menar att öppet vatten normalt inte bör anses utgöra tätbebyggelse 
  
 263 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 eller samlad bebyggelse, så till vida det inte är fråga om annat än min- dre vattenområden, t.ex. små dammar och mindre vattendrag. 
  
 I författningskommentaren till 4 och 5 §§ i förslaget till förord- ning om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse redogör vi närmare för vår syn på hur kriterierna bör utformas. 
  
 Utredningen har testat kriterierna med hjälp av en konsult – men det behövs mer arbete innan kriterierna kan användas för lagstiftning 
  
 Vi har låtit teknikkonsulten Tyréns AB testa de kriterier som vi före- slår i ett  
 GIS-system. 
  Kriterierna har testats mot kart- och register- data som omfattar Västmanlands län. Konsultens rapport från testet finns i bilaga 5. 
  
 Vi bedömer att de kriterier som vi föreslår i huvudsak ger ett ända- målsenligt resultat. Det går naturligtvis att diskutera om det är lämp- ligt att använda så schablonartade kriterier som vi har gjort, t.ex. vår hypotes att byggnadsområdet för alla bostäder ska sättas till 75 meter, oavsett om det handlar om ett enbostadshus eller ett flerbostadshus. På motsvarande sätt kan det diskuteras om det är lämpligt att scha- blonartat sätta byggnadsområdet för alla verksamheter till 150 meter, oavsett om det handlar om en stor industri eller en liten butik. Här skulle det naturligtvis vara möjligt att tillämpa en mer differentierad syn, där byggnadsområdets storlek i högre grad kopplas till byggna- dens storlek och verksamhetens art. 
  
 Vårt utrymme för testkörningar har dock varit begränsat. Som jämförelse kan nämnas att det enligt uppgift tog cirka 6 månader för SCB att utveckla kriterierna för tätortsbebyggelse. 
  
 Vi anser att den föreslagna principen fungerar i allt väsentligt, men att det är önskvärt med ytterligare studier innan kriterierna för tät- respektive samlad bebyggelse läggs fast. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör ge SCB i uppdrag att studera närmare vilka krite- rier som bör ligga till grund för sådan bebyggelse, i linje med vad vi nu har skisserat. 
  
 264 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 5.5.6Länsstyrelsen bör peka ut vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslag: Länsstyrelsen ska ansvara för att peka ut vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse på en karta. Läns- styrelsens föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse ska omfatta samtliga områden i länet och ska uppdateras årligen. Om det finns särskilda skäl, får länsstyrelsen avvika från de kriterier som följer av lagen respektive förordningen. Länsstyrelsen ska ge tillfälle till samråd med berörda myndigheter och kommuner inför beslutet om föreskrifter. Beslutet om föreskrifter ska kungöras i ortstidning och kartan ska göras tillgänglig på länsstyrelsens webbplats. 
  
 Statistiska centralbyrån ska förse länsstyrelsen med det under- lag som behövs för att ta fram föreskrifterna. 
  
 Översiktsplanen är inte en lämplig form för att peka ut tät- respektive samlad bebyggelse – det bör vara länsstyrelsens uppgift 
  
 I departementspromemorian (Ds 2014:31) föreslogs en bestämmelse med innebörden att kommunen skulle redovisa vilka områden som enligt kommunens uppfattning utgjorde samlad bebyggelse (jfr av- snitt 5.3). I promemorian framhölls att byggnadsnämnderna har lång erfarenhet av att bedöma huruvida ett område utgör samlad bebyg- gelse. Detta skulle enligt promemorian tala för att kommunerna bör få ta hand om uppgiften att redovisa sin uppfattning om var sådan bebyggelse föreligger. 
  
 Remissutfallet talar för att den konstruktion som föreslogs i pro- memorian inte bör genomföras, bl.a. för 
  
 –att översiktsplanen inte är bindande, 
  
 –att det är vanligt förekommande att aktualitetsprövningen inte fungerar på det sätt som lagstiftaren tänkt sig, och 
  
 –att det finns risk för tolkningssvårigheter om bebyggelsen utveck- las och bebyggelsen i verkligheten inte motsvarar redovisningen i planen. 
  
 265 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi delar uppfattningen att det inte är lämpligt att peka ut vilka områ- den som utgör samlad bebyggelse i översiktsplanen, bl.a. för att över- siktsplanen inte är bindande. Risk finns därmed att den enskilde får ta konsekvenserna av att redovisningen i översiktsplanen inte är korrekt. Om redovisningen av tät- respektive samlad bebyggelse i översikts- planen görs bindande minskar troligen denna risk. Vi kommer, i enlig- het med våra direktiv, att återkomma till frågan om översiktsplanen i vissa avseenden kan göras bindande i nästa delbetänkande. 
  
 I motsats till promemorian är dock vår bedömning att översikts- planen inte är en lämplig form för att peka ut samlad bebyggelse (eller tätbebyggelse), oavsett om översiktsplanen görs bindande eller inte. Vårt huvudsakliga motiv till denna bedömning är att översiktsplanen inte uppdateras tillräckligt ofta. Det innebär att det kan gå lång tid innan de krav som bör gälla inom tätbebyggelse eller samlad bebyg- gelse blir tillämpliga i nya områden. 
  
 De kriterier som vi föreslår för tät- respektive samlad bebyggelse gör att inslaget av bedömningsmoment kommer att vara väsentligt mindre än med den ordning som föreslogs i departementspromemo- rian. Om bedömningsinslaget i det enskilda fallet blir litet minskar även motiven till att avgränsningen behöver göras av någon med kun- skap om förhållandena på platsen. Eller annorlunda uttryckt: behovet av att kommunen fattar beslut om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse minskar väsentligt om uppgiften består av att tillämpa de kriterier som riksdagen och regeringen har satt upp. 
  
 De krav som ska tillämpas inom de områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse är inte heller kommunala utan statliga, även om kraven i vissa fall prövas av kommunala myndigheter i första instans. Att kraven är statliga talar i viss utsträckning för att det blir än viktigare att kraven tillämpas enhetligt över landet och att utrym- met för kommunala anpassningar är litet eller obefintligt. 
  
 Vi anser att länsstyrelsen är en lämplig aktör för att peka ut vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Länsstyrelsen ska bl.a. svara för den statliga förvaltningen i länet, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret för särskilda förvaltnings- uppgifter. Vidare ska länsstyrelsen samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser. 
  
 Vårt förslag innebär att tät- respektive samlad bebyggelse i huvud- sak ska pekas ut enligt kriterier som framgår av en förordning. Det gör att det politiska inslaget blir litet och att uppgiften i huvudsak är av 
  
 266 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 förvaltningskaraktär. Länsstyrelsen har även andra uppgifter som till sin karaktär kan sägas ligga nära uppgiften att peka ut områden med tät- respektive samlad bebyggelse, bl.a. uppgiften att peka ut sådana områden där utvidgat strandskydd behövs för att säkerställa något av strandskyddets syften (7 kap. 14 § andra stycket miljöbalken). 
  
 Som vi kommer att redogöra för längre fram bör beslutet att peka ut vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse föregås av ett samråd mellan berörda myndigheter och kommuner. I det arbetet bör länsstyrelsens erfarenheter från uppgiften att agera som statlig samordnare i länet komma till nytta (jfr 2 § förordningen [2007:825] med länsstyrelseinstruktion). 
  
 Länsstyrelsens föreskrifter bör omfatta hela kommuner 
  
 Ett beslut att precisera vilka områden som ska utgöra tät- respektive samlad bebyggelse bör omfatta samtliga områden inom ett visst om- råde, t.ex. hela länet eller en eller flera kommuner. Annars kan frågor uppstå om redovisningen är uttömmande eller om det finns ytter- ligare områden inom länet eller kommunerna som utgör tät- respek- tive samlad bebyggelse enligt kriterierna. 
  
 Att redovisningen ska vara uttömmande inom ett visst område bör dock inte hindra att länsstyrelsens beslut kan delas upp i flera del- beslut. Framför allt i de län som består av många kommuner kan det av administrativa skäl ibland vara lämpligt att länsstyrelsen kan dela upp beslutet i flera delbeslut, t.ex. så att beslutet enbart omfattar en eller flera kommuner. Det är då viktigt att det av föreskrifterna fram- går vilka kommuner som omfattas av beslutet. 
  
 Statistiska centralbyrån bör förse länsstyrelsen med det underlag som behövs för att ta fram föreskrifterna 
  
 De kriterier som vi föreslår är tänkta att vara så enkla och entydiga att de områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse ska kunna tas fram med hjälp av en  
 GIS-analys. 
  Arbetet med  
 GIS-analysen 
  bör samordnas nationellt, då merarbetet med att göra en analys som om- fattar hela landet bör vara begränsat jämfört med att göra en analys som omfattar ett enda län. Det finns med andra ord stora samord- ningsvinster att hämta om en aktör kan göra en  
 GIS-analys 
  för hela 
  
 267 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 landet, snarare än att varje länsstyrelse ska bygga upp sitt eget system och göra analysen var för sig. 
  
 Vi anser att SCB bör få i uppdrag att vara den aktör som tar fram ett underlag som visar vilka områden som utgör tät- respektive sam- lad bebyggelse enligt de kriterier som följer av den nya regleringen. Uppgiften handlar i huvudsak om att med stöd av ett  
 GIS-program 
  analysera aktuella kart- och registerdata och presentera resultatet av analysen i form av digitala kartfiler för länsstyrelserna. För denna uppgift behöver SCB bygga upp och förvalta en analysmodell. Det kan även finnas ett behov av dialog med länsstyrelserna kring metod- utveckling och rutiner, men i teorin bör SCB kunna arbeta självstän- digt. När analysmodellen väl är utvecklad bör det däremot inte finnas något behov av att SCB granskar varje enskilt område för sig – denna uppgift bör länsstyrelserna svara för. 
  
 Motivet till att SCB bör få ta hand om denna uppgift hänger sam- man med att myndigheten bör ha värdefulla erfarenheter från arbetet med att utveckla liknande analyser för vilka områden som utgör tät- orter (avsnitt 5.5.3). Genom arbetet med tätortsavgränsningar bör SCB även ha tillgång till de kart- och registerdata som behövs för ana- lysen. 
  
 Vi tror att det inte är lämpligt att lägga analysuppgiften direkt på länsstyrelserna, framför allt eftersom det då kan uppstå ett omfattan- de samordningsbehov. 
  
 Länsstyrelsen bör kunna avvika från de kriterier 
  
 som följer av förordningen, om det finns särskilda skäl 
  
 Utgångspunkten bör vara att kriterierna för tät- respektive samlad be- byggelse görs så tydliga att de områden som utgör sådan bebyggelse i huvudsak identifieras redan genom  
 GIS-analysen. 
  Det medför att behovet av lokala eller regionala anpassningar bör vara litet. Erfaren- heterna från SCB:s arbete med tätortsavgränsningar talar för att det är möjligt att driva automatiseringen mycket långt. Samtidigt talar erfa- renheterna för att det kan finnas behov av anpassningar i det enskilda fallet, t.ex. till följd av ofullständigheter eller brister i underlaget. Som exempel på behov av anpassningar i det enskilda fallet kan nämnas att parker och liknande grönområden kan vara svåra att identifiera genom  
 GIS-analys. 
  Sådana områden bör normalt anses vara en del av tät- respektive samlad bebyggelse, i vart fall så länge parken eller om- 
  
 268 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 rådet utgör anlagd mark med regelbunden skötsel. Såvitt vi känner till finns dock inget lämpligt kartunderlag som gör det lätt att identifiera sådana parker och grönområden som det nu är fråga om. Det gör att det i vissa fall kan tänkas uppstå omotiverade ”hål” i de områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse enligt  
 GIS-analysen. 
  
 Vi tror att det är fullt möjligt att ta fram kriterier som ger en god bild av alla de områden som i allmänt språkbruk kan uppfattas som tät- respektive samlad bebyggelse. Likafullt tror vi att det kan vara svårt att ge en fullständig bild enbart genom förutbestämda kriterier, givet att verkligheten rymmer en stor variationsrikedom. 
  
 Med detta sagt bedömer vi att det kan finnas situationer när läns- styrelsen behöver göra en manuell anpassning av de gränser som framkommer genom  
 GIS-analysen. 
  Länsstyrelsen bör därmed ha en möjlighet att avvika från de kriterier som anges i den föreslagna för- ordningen, om det finns särskilda skäl för det. 
  
 Ett sådant särskilt skäl kan vara att ta bort omotiverade ”hål” som i enstaka fall kan komma att uppstå utifrån de kriterier som ligger till grund för  
 GIS-analysen. 
  Att ta bort ett sådant hål innebär således att länsstyrelsen utvidgar det område som i övrigt ska anses utgöra tät- eller samlad bebyggelse till att även omfatta ett närliggande område som inte direkt omfattas av de kriterier som följer av den nya förord- ningen. En förutsättning för att en sådan lokal anpassning ska få göras bör vara att fördelarna med anpassningen överväger de nack- delar som anpassningen kan medföra från allmän eller enskild syn- punkt. Särskilda skäl kan även anses föreligga genom att det område som följer av kriterierna utvidgas i en eller flera riktningar. Ett in- dustriområde, en idrottsanläggning7, ett hamnområde eller liknande område bör således anses utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyg- gelse i sin helhet, även om de kriterier som ligger till grund för GIS- analysen anger att endast en del av området ska anses utgöra sådan bebyggelse. 
  
 I enstaka fall kan det också tänkas finnas skäl att se två mindre be- byggelsegrupper, som var för sig har färre än 50 respektive 20 bygg- nader, som en större enhet, trots att avståndet mellan två enskilda byggnader överstiger de 150 meter som följer av kriterierna. Det bör 
  
 7 I detta sammanhang avser vi idrottsanläggningar med anlagda ytor och intensiv markanvänd- ning. Däremot avser vi inte ytstora motionsanläggningar med spår för skidåkning, löpträning och liknande. 
  
 269 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 dock i så fall förutsätta att antalet byggnader i de båda bebyggelse- grupperna tillsammans överstiger de 50 respektive 20 byggnader som följer av kriterierna och att förutsättningarna i övrigt är av sådant slag att det vore oskäligt att betrakta de två bebyggelsegrupperna som två separata enheter, t.ex. när det gäller täthet och funktionella samband. 
  
 Särskilda skäl kan även föreligga i det omvända fallet, dvs. när länsstyrelsen bedömer att ett område inte ska utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse – trots att området uppfyller något av de kriterier som följer av förordningen. Det kan t.ex. vara fallet när det finns brister i kart- eller registerunderlaget. 
  
 Vid prövningen av om det finns särskilda skäl bör länsstyrelsen i första hand beakta behovet av den reglering som är kopplad till att området anses utgöra tät- respektive samlad bebyggelse. Avsikten är att länsstyrelsens möjlighet att avvika från kriterierna ska tilläm- pas restriktivt. 
  
 Tanken är inte att länsstyrelsens möjligheter att avvika från krite- rierna ska användas för att peka ut fler mindre eller glesare bebyg- gelseområden på landsbygden som normalt inte faller inom krite- rierna för tät- respektive samlad bebyggelse. Särskilda skäl kan inte anses föreligga om avsikten är att mera allmänt skydda kulturvärden i bebyggelsen genom att kraven på bygglov, marklov och rivningslov är mera omfattande inom områden med tät- respektive samlad bebyg- gelse. 
  
 Vi menar att det inte bör finnas något krav på att länsstyrelsen ska dokumentera vilka särskilda skäl som motiverar ett avsteg från de kri- terier som normalt gäller. Däremot bör länsstyrelsen motivera sitt beslut i de avseenden som beslutet går emot önskemål som berörda statliga myndigheter eller kommuner har framfört under det samråd som bör ske enligt vårt förslag. Vi återkommer till förslaget om sam- råd längre fram. 
  
 Vad händer om länsstyrelsen pekar ut fel områden? 
  
 Risken för att länsstyrelsen pekar ut andra områden som tät- respek- tive samlad bebyggelse än sådana som den föreslagna regleringen medger bedöms vara liten, i första hand på grund av att länsstyrelsen kommer att utgå från SCB:s underlag som identifierar vilka områden som ska anses utgöra sådan bebyggelse. Det kan dock inte helt ute- 
  
 270 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 slutas att länsstyrelsen kan avvika från kriterierna i lagen i större ut- sträckning än vad lagstiftaren avsett, med hänvisning till att läns- styrelsen bedömer att det föreligger särskilda skäl. 
  
 Länsstyrelsens föreskrifter kommer att vara bindande för såväl myndigheter och enskilda som träffas av kraven i berörda lagar. Nå- gon möjlighet att få en rättslig prövning av länsstyrelsens avgränsning kommer därmed inte finnas. 
  
 I sammanhanget finns anledning att påminna om regeringsformens bestämmelser som lagprövning. De innebär att om en domstol eller ett offentligt organ finner att en föreskrift står i strid med en bestäm- melse i grundlag eller annan överordnad författning får föreskriften inte tillämpas. Detsamma gäller om stadgad ordning i något väsentligt hänseende har åsidosatts vid föreskriftens tillkomst (11 kap. 14 § respektive 12 kap. 10 § RF). 
  
 Länsstyrelsen bör ge tillfälle till samråd 
  
 med berörda myndigheter och kommuner inför beslutet 
  
 Vi tror att kvaliteten i länsstyrelsens föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse blir bättre om länsstyrelsen ger berörda myndig- heter och kommunerna i länet tillfälle att yttra sig inför länsstyrelsens beslut. Inte minst kan det vara lämpligt att berörda myndigheter och kommunerna i länet ges möjlighet att yttra sig över de fall då läns- styrelsen anser att det finns skäl att avvika från de kriterier som anges i förordningen. 
  
 Av 10 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion framgår att länsstyrelsen ska samråda med andra statliga myndigheter i och utanför länet i sådana frågor inom länsstyrelsens verksamhets- område som påverkar eller har betydelse för den myndighetens verk- samhet. Kravet på samråd gäller emellertid inte kommunerna. Efter- som även kommunerna berörs av reglerna om tät- respektive samlad bebyggelse finns det således skäl att ge kommunerna möjlighet att yttra sig över förslaget, vilket motiverar att frågan regleras särskilt i regeringens föreskrifter. 
  
 Av förordningen bör även uttryckligen framgå att vissa statliga myndigheter alltid ska ges möjlighet att yttra sig. Vi bedömer att Polismyndigheten, Försvarsmakten och Trafikverket får anses vara berörda på ett sådant sätt att dessa alltid ska ges möjlighet att yttra sig 
  
 271 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 innan länsstyrelsen beslutar om vilka områden som ska utgöra tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 För att skapa förutsättningar för en enhetlig nationell tillämp- ning menar vi att även länsstyrelserna i angränsande län bör få möj- lighet att yttra sig inför beslutet om vilka områden som avses ut- göra tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Vi menar att det inte är nödvändigt att reglera att mottagarna ska få viss tid att yttra sig över förslaget utan att länsstyrelserna kan förvän- tas ge mottagarna skälig tid för att granska och yttra sig över förslaget. 
  
 Vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse bör uppdateras årligen 
  
 I takt med att bebyggelsen utvecklas och markanvändningen föränd- ras kommer nya områden att träffas av kriterierna för tät- respektive samlad bebyggelse. På motsvarande sätt kan förhållandena i sådana områden som tidigare har omfattats av kriterierna förändras så att dessa områden inte längre utgör sådan bebyggelse. Det finns med andra ord ett behov av att löpande se över att avgränsningen är kor- rekt utformad. 
  
 Vi menar att länsstyrelsen en gång per år bör ta ställning till att av- gränsningen i länet är korrekt. Inför denna uppdatering bör SCB till- handahålla ett uppdaterat underlag utifrån aktuella kart- och register- data. Av SCB:s underlag bör särskilt framgå 
  
 –vilka områden som tillkommit i förhållande till föregående år, res- pektive 
  
 –vilka områden som fallit bort, till följd av ändringar i bebyggelse- strukturen eller markanvändningen. 
  
 Med detta som underlag bör det vara förhållandevis enkelt för läns- styrelsen att se över på vilket sätt som de egna föreskrifterna behöver justeras. För att ge möjlighet för länsstyrelserna att planera sin verk- samhet bör SCB:s underlag skickas till länsstyrelserna vid samma tidpunkt varje år. Vi föreslår att SCB:s underlag ska vara länsstyrel- serna tillhanda senast den 15 januari varje år. 
  
 I samband med översynen bör länsstyrelsen ge berörda myndighe- ter och kommuner tillfälle att yttra sig över det nya förslaget. Dessa bör ges tillfälle att yttra sig, även om förslaget inte innebär någon 
  
 272 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 ändring i förhållande till de föreskrifter som redan gäller. Motivet till att berörda myndigheter och kommuner även i sådana fall bör ges tillfälle att yttra sig över beslutsförslaget är att framför allt kommu- nerna kan ha kännedom om förändringar i bebyggelsen eller mark- användningen som inte framgår av de kart- och registerdata som ligger till grund för underlaget från SCB. 
  
 I samband med att länsstyrelsen föreslår förändringar är det lämp- ligt att länsstyrelsen klargör i vilka fall som länsstyrelsen har justerat avgränsningen, både i förhållande till underlaget från SCB (dvs. sådana fall där länsstyrelsen har bedömt att det finns särskilda skäl) och i för- hållande till den senast beslutade avgränsningen. 
  
 De områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse bör kungöras i ortstidning och finnas tillgängliga på länsstyrelsens webbplats 
  
 Författningar som har beslutats av en myndighet under regeringen – däribland länsstyrelsen – ska kungöras enligt lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Med författning avses i detta sammanhang bl.a. sådana föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse som vi nu föreslår att länsstyrelsen ska få besluta om. Författningar som beslutas av en länsstyrelse ska kungöras i författ- ningssamlingen för det län inom vilket myndigheten har sitt säte. Länets författningssamling ges ut genom länsstyrelsens försorg. 
  
 Eftersom länsstyrelsens föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse kan få stor betydelse för enskilda anser vi att det är lämp- ligt att länsstyrelsens beslut om sådana föreskrifter även annonseras i ortstidning. Det innebär att en kungörelse ska införas i ortstidning på det sätt som följer av bestämmelserna av lagen (1977:654) om kun- görande i mål och ärenden hos myndighet m.m. 
  
 För att ytterligare underlätta allmänhetens möjligheter att få infor- mation om vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggel- se anser vi att kartan över denna bebyggelse ska göras tillgänglig på länsstyrelsens webbplats. Redan i dag tillhandahåller länsstyrelserna karttjänster med information, bl.a. om vilka områden i länet som ut- gör riksintressen och naturskyddsområden samt en stor mängd pla- neringsunderlag som kommuner och enskilda kan ha nytta av. Det bör därmed inte leda till något merarbete av betydelse för länsstyrel- sen att även redovisa sådana områden som utgör tät- respektive sam- lad bebyggelse enligt länsstyrelsens föreskrifter på webbplatsen. 
  
 273 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Att länsstyrelsen beslutar om föreskrifter bör säkerställas genom myndighetsstyrning 
  
 Innebörden av myndighetsföreskrifter är att en myndighet får besluta om sådana. Däremot finns ingen möjlighet att ställa krav på att myn- digheten måste besluta om föreskrifter. 
  
 Vi har övervägt om det behövs någon form av alternativ handlings- regel om länsstyrelsen inte beslutar om föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse. Effekten skulle annars kunna bli att väsentliga krav enligt berörda lagar inte kommer att bli tillämpliga i den omfattning som det är tänkt. 
  
 Ett alternativ som vi har övervägt är att kriterierna skulle kunna bli direkt tillämpliga för den myndighet som har att pröva krav enligt en viss speciallag, om länsstyrelsen inte har beslutat om föreskrifter. Nackdelen med en sådan ordning är att enskilda myndigheter då skulle börja göra tolkningar av vad som utgör tät- respektive samlad bebyggelse, trots att berörda myndigheter inte har getts tillfälle att yttra sig. 
  
 Vi bedömer att det inte är nödvändigt att införa bestämmelser för situationen att länsstyrelsen inte skulle meddela föreskrifter om tät- respektive samlad bebyggelse. Att länsstyrelsen tar fram sådana före- skrifter bör i stället följas upp inom ramen för regeringens myndig- hetsstyrning. Exempelvis kan regeringen i länsstyrelsernas reglerings- brev ge länsstyrelserna i uppgift att redovisa vilka områden som bör utgöra tät- respektive samlad bebyggelse och redovisa detta för rege- ringen. Vi bedömer att länsstyrelserna kan förväntas meddela före- skrifter om sådan bebyggelse även utan ett särskilt uppdrag i regler- ingsbrevet, men ett krav på återrapportering till regeringen kan vara ett lämpligt sätt att förvissa sig om att länsstyrelserna meddelar före- skrifter på det sätt som vi har beskrivit ovan. 
  
 Upplysningsbestämmelser behövs i de lagar och förordningar där termen tät- respektive samlad bebyggelse används 
  
 För att det ska bli tydligt för den som ska tillämpa en lag eller en för- ordning som innehåller termen tätbebyggelse eller samlad bebyg- gelse är det lämpligt att lagen eller förordningen innehåller en upp- lysning om vad som avses med termerna. 
  
 274 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Någon upplysning behövs dock inte i PBF eftersom de termer och uttryck som används i förordningen har samma betydelse som i PBL (1 kap. 2 § PBF). 
  
 Omfattningen av det arbete som följer av den föreslagna modellen bör vara begränsad 
  
 Varje förändring av regelsystemet kan förväntas medföra ett visst omställningsarbete hos berörda myndigheter och kommuner. Det arbetssätt som vi ser framför oss kan antas leda till att det krävs ett visst arbete med att bygga upp system och få rutiner på plats. Vi menar dock att omfattningen av den arbetsinsats som kan förväntas bli följden av den modell som vi här har skisserat bör vara förhållan- devis måttlig. 
  
 Vi tror att det sammantaget handlar om cirka 2,5 årsarbeten för att få systemet på plats. Det löpande arbetet med att årligen följa upp att områdena är aktuella bör vara väsentligt mindre än så. Vi bedömer att det föreslagna systemet kan motiveras, utifrån ökad rättssäkerhet och ökade möjligheter till att kunna bygga utan detaljplan i fler fall. 
  
 Vi återkommer till resursfrågorna i konsekvensavsnittet. 
  
 Vi menar att det dessutom finns ytterligare effektivitetsvinster att göra genom att koppla krav i andra författningar till de områden som avses utgöra tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse enligt vad vi nu har föreslagit. Utöver de författningar som vi nämner i detta betänkande finns krav i andra författningar med oklar räckvidd till följd av att kraven anges gälla inom ett otydligt definierat område. Genom att även koppla sådana krav till tätbebyggelse eller samlad be- byggelse skulle tillämpningen förenklas och rättssäkerheten förbättras. 
  
 5.5.7Alternativ som övervägts men förkastats 
  
 Bör giltigheten av länsstyrelsens föreskrifter begränsas i tiden? 
  
 Vi har ställt oss frågan om det kan behövas någon form av kontroll- mekanism för att säkerställa att länsstyrelsen omprövar sina föreskrif- ter regelbundet. En sådan lösning skulle kunna vara att regeringens bemyndigande begränsas i tiden så att länsstyrelsens beslut om före- skrifter skulle upphöra att gälla automatiskt om inte länsstyrelsen 
  
 275 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 omprövar föreskrifterna inom en viss tid. Vi ser dock vissa princi- piella svårigheter med en sådan lösning. Vi bedömer att det inte är nödvändigt att införa en kontrollmekanism utan att underlaget från SCB bör vara tillräckligt för att länsstyrelsen ska se över avgräns- ningen om underlaget visar att avgränsningen bör förändras i för- hållande till föregående års underlag. 
  
 Bör uppgiften att tillhandahålla ett kartunderlag i stället ges till Lantmäteriet? 
  
 Vi har övervägt om det skulle vara lämpligare att ge Lantmäteriet uppdraget att ta fram underlaget till länsstyrelserna om vilka områden som ska anses utgöra tät- respektive samlad bebyggelse, i stället för till Statistiska centralbyrån. Lantmäteriet har ett nationellt sam- ordningsansvar för produktion, samverkan, tillhandahållande och utveckling inom geodataområdet enligt förordningen (2009:946) med instruktion för Lantmäteriet. Det talar för att myndigheten även borde svara för att ta fram de områden som utgör tät- respektive sam- lad bebyggelse. 
  
 Vi tror att såväl Lantmäteriet som SCB har goda förutsättningar för att ta hand om ett sådant uppdrag. Mot bakgrund av det utveck- lingsarbete som nyligen har skett inom SCB när det gäller att auto- matisera arbetet med tätortsavgränsningar har vi dock stannat vid att uppdraget bör ges till SCB. 
  
 5.6Överväganden och förslag om 
  
 hur angränsande lagstiftning bör utformas 
  
 Förslaget i departementspromemorian (Ds 2014:31) byggde på tan- Hicks att kommunen skulle peka ut vilka områden som utgjorde samlad bebyggelse i översiktsplanen. Som framgått av avsnitt 5.4 och 5.5 anser vi att länsstyrelsen bör hand om uppgiften att med bindande verkan peka ut vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Vi gör alltså en annan bedömning om utformningen av principförslaget, än den som gjordes i promemorian. 
  
 Trots olikheterna mellan förslagen i den delen, är övervägandena om eventuella ändringar i angränsande lagstiftning som gjordes i promemorian fortfarande relevanta. Med hänsyn till detta kommer 
  
 276 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 genomgången av våra förslag när det gäller de enskilda lagarna i det följande att utgå ifrån dessa överväganden och förslag. Mot bakgrund av att vi enligt våra direktiv ska ta hänsyn till den remisskritik som förslagen i promemorian fick, redogör vi även kortfattat för de huvudsakliga dragen i denna kritik. Slutligen presenterar vi våra egna ställningstaganden. 
  
 De författningsändringar som föreslogs i angränsande lagstiftning i promemorian finns i bilaga 5. När det gäller några av de lagar som är kopplade till att det ska finnas en detaljplan för sammanhållen bebyg- gelse, anges i promemorian att det inte behövs några ändringar. Vi kommer att redogöra även för de överväganden som gjordes i prome- morian i dessa delar och huruvida vi funnit anledning att ompröva dessa överväganden. 
  
 I tabell 5.1 finns en sammanställning över hur våra bedömningar förhåller sig till de överväganden och förslag som redovisades i pro- memorian. 
  
 277 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 5.6.1Ordningslagen 
  
 Förslag: Det ska införas en upplysning om betydelsen av termen tätbebyggelse. Kravet på att anmäla allmänna sammankomster utomhus eller offentliga tillställningar som det inte krävs tillstånd för, ska utökas till att även gälla i de fall dessa anordnas inom en tätbebyggelse. 
  
 Kravet på anmälningsskyldighet ska även gälla för en allmän sammankomst som anordnas inomhus inom en tätbebyggelse. 
  
 Kravet på att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upp- låtits för eller som inte är allmänt vedertaget, ska utökas till att även omfatta offentliga platser inom en tätbebyggelse. 
  
 Kravet på att sprängning och skjutning med eldvapen inte utan tillstånd av Polismyndigheten får äga rum inom ett område som omfattas av detaljplan, ska utökas till att även omfatta tätbebyg- gelse. Samtidigt ska ett undantag från denna bestämmelse införas för sådan sprängning och skjutning som sker på övnings- eller skjutfält som hör till försvarsmakten. 
  
 Även i fråga om de särskilda regler som gäller för minderåriga avseende luft- eller fjädervapen med vilka kulor, hagel eller andra projektiler kan skjutas ut, ska kravet utökas till att även omfatta samlad tätbebyggelse. 
  
 Bedömning: Definitionen av offentlig plats behöver inte ändras. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I ordningslagen (1993:1617), OL, finns det flera bestämmelser som hänger samman med bestämmelserna i PBL. Bland annat bygger defi- nitionen av offentlig plats i OL till viss del på vad som enligt PBL ut- gör en allmän plats i en detaljplan. Därtill finns vissa bestämmelser som enbart gäller inom områden som omfattas av detaljplan. 
  
 278 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Offentlig plats 
  
 Uttrycket offentlig plats i OL har en viktig rättslig funktion. Av- gränsningen har bl.a. betydelse för regler i OL om krav på tillstånd eller anmälan för att anordna allmänna sammankomster och offent- liga tillställningar. Dessa regler berör de grundlagsfästa mötes- och demonstrationsfriheterna och uttrycket offentlig plats har därför stor betydelse för grundläggande medborgerliga rättigheter. Ett stort antal andra bestämmelser i OL är kopplade till förekomsten av offentlig plats. Uttrycket har även betydelse för räckvidden av olika lokala ordningsföreskrifter. 
  
 PBL definierar allmän plats som gata, väg, park, torg eller annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov (jfr 1 kap. 4 § PBL). Hur en allmän plats får användas är inte reglerat, men uttrycket avser sådana områden inom bebyggelse som behöver användas för gemensamma ändamål och som rymmer allmänna nyt- tigheter eller ska användas av allmänheten. Uttrycket avgränsar all- männa platser från mark som omfattas av detaljplan och som är av- sedd för privat bruk, s.k. kvartersmark. 
  
 En allmän plats enligt PBL är vanligtvis även en offentlig plats en- ligt OL, åtminstone i de fall som marken har tagits i anspråk för det avsedda ändamålet. Offentlig plats definieras i 1 kap. 2 § OL som 
  
 –allmänna vägar (punkten 1), 
  
 –gator, vägar, torg, parker och andra platser som i detaljplan redo- visas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål (punkten 2), 
  
 –områden som i detaljplan redovisas som kvartersmark för hamn- verksamhet, om de har upplåtits för detta ändamål och är tillgäng- liga för allmänheten (punkten 3), och 
  
 –andra landområden och utrymmen inomhus som stadigvarande används för allmän trafik (punkten 4). 
  
 Uttrycket offentlig plats enligt OL har alltså en vidare betydelse än vad som avses med allmän plats i PBL. 
  
 De områden som avses i punkterna 1 och 4 kan även omfatta om- råden som inte nödvändigtvis omfattas av en detaljplan. Avgörande är om områdena stadigvarande används för allmän trafik, att platsen används av allmänheten i icke ringa omfattning och att allmänheten 
  
 279 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 har fritt tillträde till platsen. Med allmän trafik avses i detta samman- hang all trafik som är allmän, dvs. både  
 gång-, 
  cykel- och motortrafik. 
  
 Enligt lagens förarbeten gäller bland annat följande områden som offentliga platser enligt punkten 4: 
  
 –vägar som används av allmänheten för gångtrafik, cykeltrafik och motorfordonstrafik som inte är av ringa omfattning, 
  
 –spontant uppkomna ”vägar” över tomtmark, som med fastighets- ägarens samtycke används för gång- eller cykeltrafik, 
  
 –vinterväg över isbelagd sjö om den används för allmän trafik, 
  
 – 
 gång-, 
  cykel- och bilvägar samt torg inom s.k. storkvarter om de används av allmänheten för allmän trafik som inte är av ringa ut- sträckning, 
  
 – 
 gång-, 
  cykel- och ridvägar inom ett fritids- eller skogsområde som stadigvarande används för allmän trafik, 
  
 –gator, tunnlar, broar, trafikkaruseller och andra trafikplatser, som i detaljplan redovisas som kvartersmark, om de används för allmän trafik av allmänheten som inte är av ringa omfattning, 
  
 –större parkeringsplatser avsedda för allmänheten och som inte ut- gör offentlig plats enligt punkterna  
 1–3, 
  
 –större parkeringsplatser i anslutning till en stormarknad, en idrotts- plats eller en friluftsanläggning, 
  
 –större innetorg som fungerar som genomgångspassager och sam- lingsplatser, och där genomgångstrafiken är av någon betydelse, 
  
 –gångtunnlar, 
  
 –för allmänheten avsedda områden eller utrymmen i eller vid järn- vägs- och tunnelbanestationer såsom nedgångar till tunnelbane- stationer och gångpassager till spårområden och som allmänheten har tillträde till utan särskilda krav, t.ex. utan att först behöva lösa färdbiljett, samt 
  
 –väntsalar och biljetthallar, järnvägsstationer, färjeterminaler samt flygplatsbyggnader som i stor utsträckning fungerar som samlings- platser där det finns butiker, serviceinrättningar, restauranger m.m. 
  
 280 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Följande områden anses inte utgöra offentlig plats på så sätt som av- ses i punkten 4: 
  
 –enskild väg som bara fungerar som infartsväg till eller som kör- väg för några enstaka fastigheter, 
  
 –skogsbilväg som får användas av allmänheten men som används endast i mycket begränsad omfattning, 
  
 –gång- och cykelvägar inom t.ex. villaområden som nästan enbart används av de närmast boende, 
  
 –mindre kundparkering med fåtal platser avsedda endast för en en- skild butiks kunder, 
  
 –boendeparkeringar, 
  
 –idrotts- eller fritidsområden, 
  
 –skogsområde som används som utflyktsmål, 
  
 –innetorg med endast ett fåtal butiker och bara en in- och utgång, 
  
 –perronger, dit allmänheten inte har tillträde utan färdbiljett, och 
  
 –väntsalar, biljetthallar i järnvägsstationer, färjeterminaler och flyg- platsbyggnader som endast används av de resande. 
  
 Lokala föreskrifter enligt ordningslagen 
  
 Enligt OL får regeringen bemyndiga en kommun att föreskriva att anläggningar för lek, idrott, camping eller friluftsliv, badplatser, järn- vägsområden, begravningsplatser och andra sådana områden, om de inte omfattas av bestämmelserna i första stycket, ska jämställas med offentliga platser vid tillämpning av 3 kap. OL och av lokala föreskrif- ter, under förutsättning att områdena är tillgängliga för allmänheten (1 kap. 2 § andra stycket). Regeringen får även bemyndiga en kom- mun att meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats (3 kap. 8 §). Regeringen har utfärdat sådana bemyn- diganden i förordningen (1993:1632) med bemyndigande för kom- muner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ord- ningslagen. 
  
 281 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vad som kan ingå i sådana lokala föreskrifter är inte reglerat i de- talj, men sådana föreskrifter får inte angå förhållanden som är reg- lerade i OL eller annan författning eller som enligt OL eller annan författning kan regleras på något annat sätt. Inte heller får lokala föreskrifter lägga onödigt tvång på allmänheten eller annars göra obe- fogade inskränkningar i den enskildes frihet (3 kap. 12 §). Lokala före- skrifter kan bl.a. avse penninginsamling och förtäring av alkohol på offentlig plats, hur markiser och reklam får sättas upp samt kopp- lingstvång för hundar, s.k. upplockningstvång, och förbud mot att låta hundar och katter vistas på vissa platser (prop. 1992/93:210 s. 143 f. och s. 228). 
  
 Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar 
  
 För att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställ- ningar på offentliga platser krävs tillstånd av Polismyndigheten. 
  
 Med allmän sammankomst avses bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller opinionsyttringar, teaterföreställningar, bio- grafföreställningar, konserter och andra sammankomster för att framföra konstnärligt verk, samt andra sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas. För att en sammankomst ska anses som allmän krävs att den anordnas för allmänheten, att allmänheten har tillträde till sammankomsten eller att sammankomsten med hänsyn till de vill- kor som gäller för tillträde till den bör anses jämställd med en sådan sammankomst (2 kap. 1 § OL). De bestämmelser som gäller för all- män sammankomst gäller även för cirkusföreställningar (2 kap. 2 §). 
  
 Med offentlig tillställning avses bl.a. idrottstävlingar, danstillställ- ningar, tivolinöjen, marknader och mässor, samt vissa andra tillställ- ningar som inte är att anse som allmänna sammankomster eller cirkus- föreställningar. För att en tillställning ska anses som offentlig krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. Även om tillträdet är begränsat, t.ex. genom krav på inbjudan eller medlemskap i en viss förening, anses allmänheten ha tillträde i de fall som tillställningen är en del av en rörelse vars verksamhet uteslu- tande eller väsentligen består i att anordna tillställningar av detta slag. Detsamma gäller om tillställningen med hänsyn till omfattningen av den krets som äger tillträde, de villkor som gäller för tillträdet eller 
  
 282 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 andra liknande omständigheter är att jämställa med sådan tillställning (2 kap. 3 §). 
  
 Tillstånd att anordna offentlig tillställning krävs även utanför offentlig plats, om det är fråga om offentliga danstillställningar, tivoli- nöjen, marknader eller liknande nöjestillställningar eller tävlingar eller uppvisningar i motorsport eller flygning. Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken, får anordnaren befrias från skyldigheten att söka tillstånd utanför offentlig plats. När det gäller teater- och biografföreställningar, konserter och andra sammankoms- ter för att framföra konstnärligt verk samt cirkusföreställningar får dessa hållas utan tillstånd, om den med hänsyn till det väntade del- tagarantalet, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samt de anordningar som avses förekomma kan antas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken (2 kap. 4 §). 
  
 Även om en allmän sammankomst eller offentlig tillställning inte kräver tillstånd så kan det krävas att åtgärden anmäls till Polismyn- digheten. Detta gäller den som avser att inom ett område som redovi- sas i detaljplan anordna en sådan allmän sammankomst utomhus eller offentlig tillställning som det inte krävs tillstånd för enligt 4 §. Med detta avses då bl.a. allmänna sammankomster utomhus som anordnas utanför offentlig plats inom planlagt område samt sådana offentliga tillställningar som inte alltid kräver tillstånd. Kravet på anmälan gäller också för en allmän sammankomst som anordnas inomhus inom ett område som redovisas i detaljplan och för en offentlig tillställning som anordnas utomhus utom detaljplanelagt område, om det på grund av det förväntade antalet deltagare vid sammankomsten eller tillställningen finns risk för att ordningen störs eller säkerheten även- tyras vid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller för att trafiken störs. Teater- och biografföreställ- ningar, konserter och andra sammankomster för att framföra konst- närligt verk behöver emellertid inte anmälas, om den med hänsyn till det förväntade antalet deltagare, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samt de anordningar som avses förekomma kan an- tas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken, får anordnaren befrias från anmälningsskyldigheten i fråga om allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar av visst slag (2 kap. 5 §). 
  
 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anordnar en allmän sam- mankomst eller offentlig tillställning utan tillstånd eller anmälan 
  
 283 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 döms till böter eller fängelse i högst sex månader (2 kap. 29 §). Det bör noteras att kommunen inte kan utsträcka räckvidden av kraven på tillstånd respektive anmälan i dessa avseenden till att även omfatta områden som inte utgör offentlig plats, eftersom bemyndigandet i 1 kap. 2 § andra stycket endast omfattar tillämpningen av 3 kap. OL och lokala föreskrifter. 
  
 Användningen av offentliga platser inom område med detaljplan 
  
 En offentlig plats inom detaljplanelagt område får inte utan tillstånd av Polismyndigheten användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är all- mänt vedertaget (3 kap. 1 §). Genom förordningen (1993: 1632) om bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala ordningsföreskrifter enligt ordningslagen har kommunen getts möj- lighet att meddela lokala ordningsföreskrifter på offentliga platser samt att föreskriva att vissa specifika områden ska jämställas med offentliga platser. Detta kan innebära en utvidgning av förbudet mot att utan tillstånd använda offentlig plats då även andra platser inom detaljplan genom kommunens föreskrifter kan komma att träffas av förbudet. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbu- det i 3 kap. 1 § döms till böter. Bland annat krävs tillstånd enligt den- na bestämmelse för att använda en offentlig plats som upplagsplats, t.ex. för byggnadsmaterial, varor, emballage eller annat skrymmande gods. Detsamma gäller när sådan plats utnyttjas för tillfälliga försälj- ningsstånd såsom flyttbara korv- eller glasstånd liksom för mera per- manenta försäljningsstånd såsom kiosker. Som ytterligare exempel på när tillstånd i regel krävs kan nämnas användande av offentlig plats för serveringar, annonspelare, s.k. vippskyltar, montrar, containrar, soffor och cykelställ. Krav på tillstånd gäller även då t.ex. en gata mera regel- bundet används för att utföra reparationer av exempelvis bilar. Upp- ställning på offentlig plats av fordon från vilka försäljning sker, fordon i vilka utställningar äger rum, fordon som utgör lotterivinster och lastfordon är exempel på markdispositioner som kan kräva tillstånd. 
  
 284 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Kravet på tillstånd för sprängning och skjutning 
  
 Sprängning och skjutning med eldvapen får inte utan tillstånd av Polismyndigheten äga rum inom område som omfattas av detaljplan. Den som är under 18 år får inte utan tillstånd av Polismyndigheten inom område som omfattas av detaljplan utomhus använda luft- eller fjädervapen med vilka kulor, hagel eller andra projektiler kan skjutas ut. Detsamma gäller utanför sådant område, om inte vapnet används under uppsikt av någon som har fyllt 20 år (3 kap. 6 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i 3 kap. 6 § döms till böter. 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Definitionen av offentlig plats behöver inte ändras 
  
 Om kommunerna väljer att upprätta färre detaljplaner i framtiden kommer färre områden att utgöras av allmän plats respektive kvar- tersmark för hamnändamål, jämfört med om kravet på detaljplan inte ändras. Jämfört med nu gällande rätt finns det således skäl att tro att färre områden kommer att utgöra offentlig plats enligt 1 kap. 2 § första stycket 2 och 3 OL. 
  
 Även om nu nämnda områden inte kommer att utgöra offentlig plats enligt punkterna 2 och 3 så kommer dessa normalt att utgöra 
  
 ”andra landområden och utrymmen inomhus som stadigvarande används för allmän trafik” (jfr 1 kap. 2 § första stycket 4) även i fram- tiden, eftersom sådana offentliga platser inte är beroende av att det berörda området ingår i en detaljplan. Om kommunen anlägger en gata eller ett torg, utan att först göra en detaljplan där området pekas ut som allmän plats, kommer området med andra ord fortfarande att utgöra offentlig plats på det sätt som avses i OL. 
  
 Det kan vidare konstateras att förekomsten av allmän platsmark eller kvartersmark i en detaljplan inte nödvändigtvis gör att det blir tydligt huruvida området utgör en offentlig plats eller inte. I en detaljplan är det inte ovanligt att områden för skilda slag av trafik, torg, parker, m.m. redovisas som kvartersmark och inte som mark för allmän plats. En vanligt förekommande planutformning, särskilt i områden med småhusbebyggelse, är så kallade storkvarter. Sådana områden avser dels mark som är avsedd för byggnader men även för 
  
 285 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 gemensamma behov, dvs. särskilt för hela husgruppen gemensamt avsatta områden som tjänar som gator, parker, m.m. Sådana s.k. kvasi- allmänna platser är i regel upplåtna för eller använda för allmän trafik. De kvasiallmänna platserna skiljer sig ofta varken till utformning eller till användningssätt från de egentliga allmänna platserna enligt PBL och uppfattas också av allmänheten som sådana. Även inom sådana områden kan det finnas ett behov av föreskrifter för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, vilket har gjort det nödvändigt med en generell bestämmelse om att även ”andra landområden” som används för allmän trafik utgör offentlig plats (jfr prop. 1992/93:210 s. 58).  
 Castro, 
  cykel- och bilvägar samt torg inom storkvarter utgör således offentliga platser, om de inte används av allmänheten i bara ringa ut- sträckning. Även gator, tunnlar, broar och liknande platser, som kanske redovisas som kvartersmark i en detaljplan, är att anse som offentliga platser. I detta sammanhang saknar det betydelse om plat- serna är belägna inom- eller utomhus. 
  
 Det nu sagda innebär att det redan med den nuvarande ordningen inte alltid är helt enkelt att avgöra huruvida ett visst område utgör offentlig plats eller inte enbart utifrån hur detaljplanen är utformad. Oavsett om ett område utgör kvartersmark i en detaljplan (för annat ändamål än hamnändamål) eller om området över huvud taget inte omfattas av en detaljplan medför bestämmelserna i punkten 4 att om- rådet fortfarande kan utgöra offentlig plats på så sätt som avses i OL. 
  
 De tänkta ändringarna i PBL när det gäller detaljplanekravet be- döms inte förändra förutsättningarna för tillämpningen av uttrycket offentlig plats i OL på något avgörande sätt. Även om t.ex. en gata eller ett torg inte planläggs som allmän plats – och därmed inte kom- mer att utgöra offentlig plats på så sätt som avses i punkten 2 – kom- mer gatan eller torget även i fortsättningen i normalfallet att utgöra offentlig plats på så sätt som avses i punkten 4. Mot denna bakgrund bedöms att det inte finns skäl att ändra definitionen av offentlig plats med anledning av de tänkta ändringarna i fråga om kravet på detalj- plan. 
  
 286 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Kravet på tillstånd för sprängning och skjutning bör utvidgas till att även omfatta samlad bebyggelse 
  
 Kravet på tillstånd för sprängning och skjutning med eldvapen m.m. utökades i samband med att ordningslagen infördes 1994. Fram till dess hade kravet på tillstånd för sprängning och skjutning endast om- fattat områden med stadsplaner, dvs. sådana äldre detaljplaner där kommunen var huvudman, medan områden med byggnadsplan inte omfattades av kravet på tillstånd. 
  
 Kravet på tillstånd för sprängning och skjutning med eldvapen om- fattar således alla områden som omfattas av en detaljplan, oavsett om området enligt detaljplanen är utpekat som allmän plats, kvartersmark eller vattenområde. Däremot finns ingen koppling till offentlig plats. 
  
 Förbudet mot att spränga och använda eldvapen m.m. inom detalj- planelagt område utan tillstånd tar sikte på sådana aktiviteter som från säkerhetssynpunkt generellt sett är olämpliga inom samlad be- byggelse. Om kommunen utan föregående planläggning medger bygglov för t.ex. ett nytt bostadsområde skulle det således vara tillåtet att kunna spränga och skjuta inom bostadsområdet utan krav på till- stånd från Polismyndigheten, förutsatt att inga ändringar görs i bestämmelsen. En sådan ordning framstår som olämplig utifrån all- männa överväganden om ordning och säkerhet. Således behöver bestämmelsen ändras för att kravet på tillstånd för sprängning och skjutning ska gälla även i fortsättningen inom samlad bebyggelse om kravet på detaljplan ändras. Även om detaljplanekravet inte ändras framstår det som önskvärt att bestämmelsen ändras för att säkerställa allmän ordning och säkerhet inom sådan bebyggelse. 
  
 Frågan blir då hur kravet på tillstånd för sprängning och skjut- ning bör utformas så att det även i fortsättningen omfattar sådana bebyggelseområden som enligt nu gällande rätt förutsätter att om- rådet prövas genom en detaljplan. 
  
 I allt väsentligt framstår det som lämpligt att behålla detaljplanen som det grundläggande kriteriet, inte minst genom att ny bebyggelse många gånger kommer att föregås av en detaljplan även i fortsätt- ningen. Dessutom är det vanligtvis lätt att avgöra vilka områden som omfattas av detaljplan. Undantagsvis kan det visserligen finnas peri- fert belägna områden som omfattas av detaljplan där kravet på till- stånd för skjutning, exempelvis vid jakt, kan uppfattas som onödigt. Sådana tillämpningsproblem bör dock vara relativt ovanliga. Från all- 
  
 287 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 män synpunkt framstår det således som lämpligt att områden som omfattas av detaljplan även i fortsättningen bör omfattas av krav på tillstånd när det gäller sprängning och skjutning. 
  
 För att inte det ändrade detaljplanekravet i PBL ska leda till att det krävs tillstånd för sprängning och skjutning i färre fall än i dag behöver kravet på tillstånd kompletteras så att det även omfattar så- dan samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan. Därigenom kan i praktiken en viss utökning av kravet på tillstånd för sprängning och skjutning komma att bli aktuell genom att kravet på tillstånd även kommer att träffa sådana befintliga bybildningar m.m. som i dag saknar detaljplan. Utvidgningen bedöms dock vara av begränsad om- fattning och framstår därtill som motiverad utifrån behovet av allmän ordning och säkerhet inom sådan bebyggelse. Från allmän synpunkt är det rimligt att sprängning och skjutning inte kan ske inom samlad bebyggelse utan föregående prövning från Polismyndighetens sida, oavsett om bebyggelsen omfattas av en detaljplan eller inte. 
  
 Tillstånd bör krävas inom samlad bebyggelse när 
  
 en offentlig plats används på ett sätt som inte har förutsetts 
  
 Som har redovisats ovan får en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av Polismyndigheten användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upp- låtits för eller som inte är allmänt vedertaget (3 kap. 1 §). 
  
 Grundtanken bakom bestämmelsen är att en offentlig plats i prin- cip alltid är upplåten eller anvisad för något visst ändamål och att platsen därför inte utan särskilt tillstånd mera varaktigt bör få an- vändas för något annat ändamål. Om offentliga platser fritt skulle få användas för olika ändamål, skulle nämligen allvarliga störningar i tra- fiken eller av den allmänna ordningen kunna uppkomma. 
  
 Kravet har begränsats till att normalt endast omfatta offentliga platser inom områden som omfattas av detaljplan. Begränsningen till- kom i samband med att allmänna ordningsstadgan (1956:617) inför- des, dvs. den lag som föregick OL. Kravet omfattade fram till till- komsten av OL endast stadsplanelagda områden, dvs. sådana äldre detaljplaner där kommunen var huvudman. 
  
 Att kravet på tillstånd endast skulle gälla inom stadsplanelagda områden utgjorde en begränsning i förhållande till utredningsför- 
  
 288 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 slaget (jfr SOU 1954:37). Departementschefen anförde följande (prop. 1956:143 s. 82 f.): 
  
 För att framhäva att ifrågavarande bestämmelse främst är avsedd för städer och andra tätorter vill jag föreslå den begränsning i förhållande till utredningens förslag, att bestämmelsernas generella giltighets- område inskränkes till allmän plats inom stadsplanelagt område i stad, köping och annat samhälle, där byggnadslagens bestämmelser för stad äger tillämpning. Det torde i huvudsak vara inom sådana områden som bestämmelsen får sin betydelse. För den egentliga landsbygden torde andra redan gällande bestämmelser – jag tänker härvid särskilt på be- stämmelserna i lagen om allmänna vägar – ofta komma att visa sig till- räckliga. Men för den händelse så icke alltid skulle vara fallet, bör möj- lighet finnas att i lokal ordningsstadga utvidga bestämmelsens tillämp- ningsområde utöver vad som avses i förevarande paragraf. Meningen är icke att införa en onödig tillståndsprövning. Viss hänsyn bör också tagas till hittillsvarande praxis. 
  
 Bestämmelsen justerades i samband med att OL tillkom, genom att kravet på tillstånd utvidgas till att även omfatta sådana detaljplaner där kommunen inte är huvudman (s.k. byggnadsplaner enligt den ter- minologi som användes i den tidigare byggnadslagen). I propositio- nen med förslag till ny ordningslag framförde departementschefen att redan innan den numera upphävda plan- och bygglagen (1987:10) trädde i kraft omfattade tillståndskravet åtskilliga allmänna platser inom byggnadsplanelagda områden till följd av föreskrifter i lokala ordningsstadgor. Den ordning som föreslogs i propositionen, som överensstämde med utredningsförslaget (SOU 1985:24 s. 91), skulle enligt departementschefen i praktiken inte innebära någon nämnvärd utvidgning av tillståndskravet i förhållande till den ordning som gäll- de tidigare (jfr prop. 1992/93:210 s. 103). 
  
 Det nu sagda innebär att sådana offentliga platser som inte omfat- tas av detaljplan – dvs. vissa av de offentliga platser som omfattas av 1 kap. 2 § första stycket 1 och 4 – inte heller omfattas av kravet på föregående tillstånd för att använda platsen på ett sätt som inte stäm- mer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det tänkas bli vanligare att delar av den tätare bebyggelsen inte längre kommer att omfattas av detaljplan. I den mån som dessa delar av bebyggelsen utgörs av offentliga platser kommer det med den nuvarande ordningen inte finns någon bestämmelse som förhindrar att dessa platser används på 
  
 289 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. 
  
 Kravet på tillstånd för att använda en offentlig plats på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget fyller en viktig funktion för att förhindra störningar i trafiken eller av den allmänna ordningen. Om OL inte ändras skulle en förändring av detaljplanekravet i PBL på sikt kunna leda till att offentliga platser i centrala delar av landets städer och tätorter skulle kunna användas som upplagsplatser, serveringar, eller som uppställningsplats för containrar, skylttavlor och cykelställ utan att det allmänna gör en bedömning av om det är lämpligt med en sådan användning. En sådan ordning framstår som mindre ändamåls- enlig. 
  
 I analogi med det resonemang som har förts ovan i fråga om be- stämmelserna om sprängning och skjutning bör OL ändras. Änd- ringen innebär att kravet på att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upp- låtits för, eller som inte är allmänt vedertaget, utvidgas till att även sådana offentliga platser inom samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan. I praktiken kan följaktligen en viss utökning av kravet på tillstånd kunna ske genom att kravet på tillstånd även kommer att träffa sådana befintliga bybildningar m.m. som i dag saknar detaljplan. Även i detta fall torde emellertid utvidgningen vara av begränsad om- fattning och ändringen framstår därtill som motiverad utifrån beho- vet av allmän ordning inom sådan bebyggelse. Många gånger bör det dessutom vara möjligt att undvara tillstånd inom sådana bybildningar m.m. genom regeln att ett tillstånd inte behövs om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att in- kräkta på någon annans tillstånd. Ändringen kan således inte anses vara oproportionerlig i förhållande till syftet med ändringen. Bestäm- melsen finns i 3 kap. 1 § tredje stycket OL. 
  
 Bestämmelserna om allmänna sammankomster och offentliga tillställningar behöver kompletteras 
  
 I 2 kap. regeringsformen, RF, finns vissa grundläggande fri- och rät- tigheter som åtnjuter särskilt skydd, däribland mötesfriheten och demonstrationsfriheten. Med mötesfrihet avses friheten att anordna 
  
 290 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 och delta i sammankomster för upplysning, meningsyttring eller an- nat liknande syfte eller för framförande av konstnärligt verk. Med demonstrationsfrihet avses friheten att anordna och delta i demon- strationer på allmän plats (2 kap. 1 § RF). Mötesfriheten och demon- strationsfriheten får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken, men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt sam- hälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Sådana begränsningar ska framgå av lag (2 kap. 20, 21 och 24 §§). De sammankomster som utgör allmän- na sammankomster enligt OL har således ett starkt stöd i RF, vilket inte är fallet med de offentliga tillställningarna som i huvudsak är av nöjeskaraktär. 
  
 Mot intresset av mötes- och demonstrationsfrihet står i viss mån intresset av allmän ordning och säkerhet. Av denna anledning finns således bestämmelser i OL som delvis begränsar mötes- och demon- strationsfriheten. Utöver krav på tillstånd eller anmälan för allmänna sammankomster finns i lagen även bestämmelser om ordningshåll- ning, om inställande, upplösning och förbud mot vissa allmänna sam- mankomster. 
  
 Tillståndsprövningen vid allmänna sammankomster har betydelse för att mötes- och demonstrationsfriheterna ska kunna utövas under fredliga och ordnade förhållanden. Prövningen i tillståndsärendet ger bl.a. polisen en möjlighet att se till att sammankomster och demon- strationer inte kolliderar utan att varje möte kan genomföras utan störningar från andra tillståndskrävande aktiviteter. Enligt lagens för- arbeten har detta fått särskilt stor betydelse sedan de politiska par- tiernas verksamhet för propaganda och opinionsbildning alltmer för- skjutits från stora enstaka demonstrationer till täta och ofta korta s.k. torgmöten på särskilt attraktiva platser och tider (prop. 1992/93:210 s. 73). Enligt förarbetena är det vidare angeläget från ordningssyn- punkt att större demonstrationståg m.m. kan skiljas åt på ett effektivt sätt, särskilt om deltagarna i olika demonstrationer företräder skilda meningsriktningar. 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det tänkas bli vanligare att delar av den tätare bebyggelsen inte längre kommer att omfattas av 
  
 291 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 detaljplan. Detta får då betydelse för kraven på tillstånd och anmälan när det gäller allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. 
  
 Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar får som huvudregel inte anordnas på offentliga platser utan tillstånd (2 kap. 4 § OL). Däremot får teater- och biografföreställningar, konserter och andra sammankomster för att framföra konstnärligt verk genom- föras på offentlig plats utan krav på tillstånd om den allmänna sam- mankomsten med hänsyn till det väntade deltagarantalet, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samt de anordningar som av- ses förekomma kan antas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. Enligt lagmotiven ska hänsyn tas till det väntade deltagarantalet, tiden och platsen för sammankomsten och de särskil- da anordningar som avses förekomma (prop. 1982/83:9 s. 25). Exem- pelvis är risken för ordningsstörningar större om sammankomsten hålls nattetid i ett bostadsområde än om den hålls dagtid i ett affärs- område. 
  
 Som har redovisats ovan är tillståndskravet inte kopplat till före- komsten av en detaljplan. Ändringen av detaljplanekravet kommer så- ledes inte att få någon betydelse för kravet på tillstånd för allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. 
  
 Kravet på tillstånd för allmänna sammankomster på offentlig plats kompletteras av kravet på anmälan för sådana allmänna samman- komster som arrangeras utomhus inom ett område som redovisas i detaljplan men som inte utgör offentlig plats, dvs. huvudsakligen så- dana områden som inom detaljplan utgör kvartersmark som inte stadigvarande används för allmän trafik. Om inga följdändringar görs i OL kommer ett ändrat krav på detaljplan således att medföra att kravet på anmälan upphör för sådana allmänna sammankomster som genomförs inom områden som inte längre kommer att omfattas av detaljplan. 
  
 Kravet på anmälan gäller också för en allmän sammankomst som anordnas inomhus inom ett område som redovisas i detaljplan, om det på grund av det förväntade antalet deltagare vid sammankomsten eller tillställningen finns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyras vid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller för att trafiken störs. Även för dessa fall kommer kravet på anmälan att upphöra till följd av det ändrade detaljplane- kravet om inga ändringar görs i OL. 
  
 292 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 När det gäller offentliga tillställningar så gäller kravet på tillstånd dels inom offentlig plats, dels även i andra fall då det är fråga om offentliga danstillställningar, tivolinöjen, marknader eller liknande nöjestillställningar eller tävlingar eller uppvisningar i motorsport eller flygning. Kravet på att söka tillstånd i dessa avseenden påverkas inte av ändringarna i detaljplanekravet. 
  
 För sådana offentliga tillställningar som inte kräver tillstånd gäller i stället ett krav på anmälan inom områden som omfattas av detalj- plan. Därtill gäller ett krav på anmälan för sådana offentliga tillställ- ningar som varken omfattas av krav på tillstånd eller anordnas inom område som omfattas av detaljplan, men endast om det på grund av det förväntade antalet deltagare vid sammankomsten eller tillställ- ningen finns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyras vid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller för att trafiken störs. 
  
 Om inga ändringar görs i OL kommer de tänkta ändringarna av detaljplanekravet medföra att vissa offentliga tillställningar inte kom- mer att omfattas av krav på anmälan, nämligen sådana offentliga till- ställningar som arrangeras i de områden som tidigare omfattats av krav på detaljplan, förutsatt att det förväntade antalet deltagare vid tillställningen inte medför att det finns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyras vid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller för att trafiken störs. 
  
 Mot bakgrund av det nu sagda finns det således skäl att utsträcka kravet på anmälan i fråga om sådana allmänna sammankomster utom- hus eller offentlig tillställning som det inte krävs tillstånd för enligt 4 § till att även omfatta samlad bebyggelse (jfr 2 kap. 5 § första stycket). Vidare finns skäl att utvidga kravet på anmälan i fråga om sådana allmänna sammankomster som anordnas inomhus så att kra- vet inte bara gäller inom område som redovisas i detaljplan utan även inom samlad bebyggelse (jfr 2 kap. 5 § andra stycket). 
  
 I praktiken kan följaktligen en viss utökning av kravet på anmälan komma att bli aktuell genom att detta även kommer att träffa sådana befintliga bybildningar m.m. som i dag saknar detaljplan. När det gäller allmänna sammankomster torde det emellertid vara mycket säl- lan som sådana demonstrationer eller opinionsyttringar m.m. anord- nas inom detta slag av samlad bebyggelse. Därtill kan Polismyndig- heten vanligtvis befria anordnaren från anmälningsskyldigheten om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken (jfr 
  
 293 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 2 kap. 5 § fjärde stycket). Desto oftare kan det tänkas ske att offent- liga tillställningar (t.ex. idrottstävlingar, danstillställningar, tivoli- nöjen, marknader och mässor) anordnas inom sådana bybildningar m.m. som i dag saknar detaljplan. Även i sådana fall kan Polismyn- digheten vanligtvis befria anordnaren från anmälningsskyldigheten i de fall som kravet på anmälan framstår som opåkallat, förutsatt att detta kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. Ut- vidgningen av kravet på anmälan kan följaktligen inte anses vara opro- portionerlig. 
  
 Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget i promemorian i de delar som rörde OL tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Försvarsmakten och Fortifikationsverket anförde att huvuddelen av de områden där Försvarsmakten bedriver verksamhet anordnades innan PBL infördes och att områdena då enligt byggnadslagen (1947:385) var undantagna kravet på detaljplaneläggning. Inom dessa områden finns byggnader i form av kaserner, stabsbyggnader, verk- städer, skjutbanor och andra övningsanordningar, lägerbebyggelse, förråd samt i vissa fall bebyggelse i form av äldre byar. Enligt För- svarsmakten är majoriteten av dessa områden i dag inte detaljplane- lagda, men en stor del skulle komma att klassas som samlad bebyg- gelse om förslaget i promemorian genomfördes. En sådan förändring skulle medföra omfattande konsekvenser för myndighetens verksam- het. Exempel på delar där effekterna enkelt kan identifieras är OL, där 
  
 Försvarsmaktens verksamhet i form av ”regementets dag” eller s.k. flygdagar vid flygflottiljerna skulle omfattas av krav på tillstånd från polisen (för offentlig tillställning). Vidare skulle enligt reglerna i samma lag skjut- och sprängverksamhet i vissa fall kunna kräva till- stånd från Polismyndigheten. Lagstiftningen måste därför utformas på så sätt att det finns en tydlighet i särställningen för de anläggningar som används för totalförsvaret. 
  
 Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Svenska jägareförbundet och 
  
 Sveriges Jordägareförbund anförde att det kan finnas ett mycket stort antal platser som i dag inte omfattas av bestämmelserna i OL, men där det enligt förslaget kommer att behövas tillstånd eller anmälan 
  
 294 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 inför sammankomster och tillställningar eller tillstånd för både sprängning och skjutning, vilket inte kan anses vara en motiverad för- ändring. Det får vanligtvis anses obefogat att behöva anmäla aktivi- teter i bygdegårdar och hembygdsföreningar, t.ex. biovisningar, mid- sommarfirande och marknader. 
  
 Enligt Svenska jägareförbundet anges inte heller i departements- promemorian några direkta skäl som motiverar en inskränkning av enskilda fastighetsägares jakträtt och den föreslagna ändringen upp- fyller därmed inte regeringsformens krav på angelägna allmänna intressen. 
  
 Rikspolisstyrelsen anförde att det kan medföra gränsdragnings- problem gentemot begreppet samlad bebyggelse, om inte definitio- nen av offentlig plats i 1 kap. 2 § OL ändras. Det finns även risk att tolkningen av offentlig plats blir för snäv jämfört med tillämpnings- området för den prövning polismyndigheten har i dag avseende till- stånd och anmälan enligt ordningslagen. Enligt Rikspolisstyrelsen bör därför begreppet samlad bebyggelse även införas i 1 kap. 2 § första stycket 2 OL. Därmed skulle definitionen avse […] gator, vägar, torg, parker och andra platser inom samlad bebyggelse och som upplåtits för sitt ändamål eller som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål. 
  
 Rikspolisstyrelsen ansåg vidare, för att uppnå överensstämmelse med övriga förslag, att 2 kap. 5 § andra stycket OL bör lyda: Anmäl- ningsskyldighet gäller […] inom ett område som redovisas i detalj- plan eller inom samlad bebyggelse och för en offentlig tillställning som anordnas utomhus utanför sådana områden, om det […]. 
  
 Våra överväganden 
  
 I promemorian föreslogs ändringar i flera bestämmelser i OL med innebörden att kraven inte bara skulle gälla inom områden med detaljplan utan även inom områden som utgör samlad bebyggelse. Vi har tidigare anfört att det inte är lämpligt att knyta alla krav till ter- men samlad bebyggelse, utan att vissa krav i stället bör knytas till ter- men tätbebyggelse (avsnitt 5.4). 
  
 De krav i OL som diskuterades i promemorian tar framför allt sikte på bebyggelse av tätortskaraktär. Exempelvis kan kravet på till- stånd från Polismyndigheten för skjutning anses vara befogat i tät- 
  
 295 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 orter, där det är motiverat utifrån behovet av att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. I mindre byar kan det ifrågasättas om behovet är lika stort. Dels för att förutsättningarna för jakt och skytte är stör- re i sådana områden än i tätorter, dels för att risken för omgivningen bör vara väsentligt mindre. I de fall som kommunen ser ett behov av att införa krav på tillstånd för skjutning kan kravet på tillstånd dess- utom införas genom lokala ordningsföreskrifter. Det finns även anledning att påminna om att kravet på tillstånd för skjutning ur- sprungligen enbart gällde stadsplanelagda områden, dvs. i första hand tätorterna. Kravet att det krävs tillstånd även inom områden med byggnadsplaner – dvs. främst i fritidshusområden och mindre samhällen – infördes först i samband med att stads- och byggnads- planen ersattes av detaljplanen, dvs. i samband med tillkomsten av ÄPBL den 1 juli 1987. 
  
 Vi menar att det skulle föra för långt att införa krav på tillstånd från Polismyndigheten för sprängning och skjutning inom samlad bebyggelse. Vi förordar därför att detta krav i stället bör gälla inom områden som utgör tätbebyggelse. Med denna ändring anser vi att förslaget i huvudsak tillgodoser de kritiska synpunkter som fram- förts från Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Svenska jägareförbundet och Sveriges Jordägareförbund. 
  
 Alternativet att inte göra någon ändring alls i OL bör enligt vår uppfattning inte komma i fråga, eftersom det redan i dag finns centralt belägna områden i tätorter som inte omfattas av detaljplan. I sådana områden framstår kravet som motiverat i förhållande till behovet av allmän ordning och säkerhet. Till skillnad från Svenska jägareförbun- det anser vi att det är ett angeläget allmänt intresse att det sker en förhandsprövning av skjutning inom tätbebyggelse. Den föreslagna inskränkningen i jakträtten får därmed anses vara förenlig med reger- ingsformen. 
  
 Försvarsmakten och Fortifikationsverket har framfört att den änd- ring som föreslås i 3 kap. 6 § första stycket innebär att Försvarsmak- ten skulle behöva söka tillstånd för att få spränga och skjuta med eldvapen på sina övnings- och skjutfält. 
  
 Vi delar myndigheternas bedömning i den delen och föreslår där- för ett undantag i bestämmelsen för sprängning och skjutning med eldvapen som sker på övnings- eller skjutfält som hör till försvars- makten. 
  
 296 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Vi anser att det även kan ifrågasättas om det finns något reellt be- hov av att det allmänna kontrollerar att offentliga platser i mindre byar inte används på ett sätt som inte stämmer överens med det ända- mål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget, på det sätt som föreslogs i promemorian. Även i detta fall bör beho- vet av en förhandsprövning i första hand gälla tätorterna. Kravet på att en offentlig plats inte får användas på ett sådant sätt utan tillstånd från Polismyndigheten bör därför endast gälla inom tätbebyggelse, och inte inom samlad bebyggelse. 
  
 I linje med vad vi anfört nu anser vi att det inte är nödvändigt att ställa krav på anmälan för allmänna sammankomster inom mindre byar som utgör samlad bebyggelse, på det sätt som föreslogs i pro- memorian. Redan i dag krävs det en anmälan inom sådana områden, om det på grund av det förväntade antalet deltagare vid samman- komsten eller tillställningen finns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyras vid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller för att trafiken störs (2 kap. 5 § andra stycket OL). Även i detta fall bör det alltså vara tillräckligt att det generella kravet på tillstånd begränsas till att gälla inom tätbebyggelse. Därmed tillgodoses i huvudsak synpunkterna från LRF m.fl. även i denna del. 
  
 På samma sätt som när det gäller kravet på tillstånd för sprängning och skjutning är det olämpligt att inte göra någon ändring alls i OL i detta avseende, eftersom det finns centralt belägna områden i tätorterna som inte omfattas av detaljplan och där kravet alltså inte gäller i dag – trots att det framstår som motiverat. 
  
 Försvarsmakten och Fortifikationsverket har pekat på att den ändring i 2 kap. 5 § första stycket OL som föreslås i promemorian innebär att Försvarsmakten skulle behöva söka tillstånd för att anordna en offentlig tillställning, som det inte krävs tillstånd för enligt 4 §, inom ett område med samlad bebyggelse. 
  
 Det merarbete som kan antas uppstå för Försvarsmakten bör minska genom att vi nu föreslår att kravet på tillstånd begränsas till områden med tätbebyggelse. Vi ser däremot inte att det är olämpligt att Försvarsmakten blir tvungen att söka tillstånd för offentliga till- ställningar inom tätbebyggelse, utan att det är tvärtom är lämpligt att Polismyndigheten får möjlighet att pröva förutsättningarna för så- dana tillställningar. Försvarsmaktens och Fortifikationsverkets syn- 
  
 297 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 punkter i denna del har därför inte lett till någon ändring jämfört med förslaget i promemorian. 
  
 Rikspolisstyrelsen anser att definitionen av offentlig plats i 1 kap. 2 § första stycket OL bör ändras för att undvika gränsdragnings- problem gentemot begreppet samlad bebyggelse. Vidare har Riks- polisstyrelsen föreslagit en ändring i 2 kap. 5 § andra stycket OL för att uppnå överensstämmelse med övriga förslag. 
  
 Vi menar att den definition av offentlig plats som Rikspolissty- relsen förordar skulle medföra att alltför många områden skulle ut- göra sådan plats. Även enskild mark skulle då i betydande utsträck- ning kunna utgöra offentlig plats, vilket inte är önskvärt. Vi ser inte heller att den föreslagna ordningen skulle medföra några gränsdrag- ningsproblem, i synnerhet inte då den ändring av detaljplanekravet som vi nu föreslår är mindre genomgripande än det förslag som pro- memorian utgick ifrån. Rikspolisstyrelsen synpunkter har därför inte lett till någon ändring i denna del. 
  
 Däremot delar vi Rikspolisstyrelsens uppfattning beträffande följd- ändringen i 2 kap. 5 § andra stycket OL. 
  
 Utöver de ändringar som gjorts utifrån ovan nämnda synpunkter från remissinstanserna, föreslår vi en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med tätbebyggelse. Syftet är koppla samman kraven i OL med de områden som utgör tätbebyggelse enligt vårt förslag till lag respektive förordning om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. 
  
 Därutöver föreslår vi bara redaktionella ändringar jämfört med de förslag till ändringar i OL som finns i promemorian. 
  
 5.6.2Miljöbalken m.m. 
  
 Förslag: Definitionen av avloppsvatten, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska ändras till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. En upplysningsbestämmelse om vad som avses med termen Williams bebyggelse ska införas. 
  
 Bedömning: Det finns inget behov av att ändra på reglerna om val av plats. Regeringens rätt att föreskriva att vissa djur inte utan sär- skilt tillstånd av kommunen får hållas inom områden med detalj- 
  
 298 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 plan, om sådana föreskrifter behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppstår, behöver inte utvidgas till att avse även andra områden. Undantaget som innebär att en fastighet i vissa fall inte ska räknas som jordbruksmark, behöver inte ändras. I 42 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd bör begreppet tätbebyggt område ändras till samlad bebyggelse. I miljöprövningsförordningen bör anges att anmälningsplikt C och verksamhetskod 10.50 ska gälla för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter inom samlad bebyggelse. Det bör även anges att anmälningsplikt C och verksamhetskod 26.150 ska gälla för asfaltverk eller oljegrusverk som ställs upp inom sam- lad bebyggelse. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I miljöbalken finns det flera bestämmelser som hänger samman med bestämmelserna i PBL. Termen detaljplan förekommer i 2, 7, 9 och 12 kap. miljöbalken. 
  
 Ett tillstånd eller en dispens enligt miljöbalken får inte ges i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser. Små avvikelser får dock göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte motver- kas (2 kap. 6 §). Inte heller naturreservat får bildas eller ändras i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Även här får små av- vikelser göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte mot- verkas (7 kap. 8 §). 
  
 I miljöbalken finns en definition av avloppsvatten (9 kap. 2 §). Med detta menas bl.a. vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom en detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastighe- ters räkning, dvs. dag- och dräneringsvatten. Utsläpp av avloppsvat- ten räknas som miljöfarlig verksamhet (jfr 9 kap. 1 §). Avloppsvatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. För detta ändamål ska lämpliga avloppsanordningar eller andra inrätt- ningar utföras (9 kap. 7 §). 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om miljöhänsyn i jordbruket till skydd för od- lings- och kulturlandskapet samt djur- och växtlivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare föreskriva att 
  
 299 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 jordbruksmark får tas ur jordbruksproduktion först efter anmälan till länsstyrelsen. Dessa bestämmelser ska dock inte tillämpas på mark som ingår i en detaljplan eller i områdesbestämmelser och som är avsedd för ett annat ändamål än jordbruk (12 kap.  
 7–9 
  §§). Reger- ingen har i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket föreskrivit att jordbruksmark får tas ur jordbruksproduktion tidigast åtta månader efter det att anmälan om åtgärden har gjorts till läns- styrelsen, om inte länsstyrelsen medger något annat. Anmälan be- hövs dock inte om åtgärden är av ringa betydelse för jordbruket på brukningsenheten eller för natur- och kulturmiljön och inte heller när marken tas i anspråk för verksamhet vars tillåtlighet prövats i sär- skild ordning. 
  
 Vidare anges i miljöbalken att regeringen får föreskriva att vissa djurslag inte utan särskilt tillstånd av kommunen får hållas inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, om sådana före- skrifter behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppstår. Regeringen får överlåta åt kommunen att meddela sådana föreskrifter (9 kap. 11 §). Regeringen har bemyndigat kommunen att meddela sådana föreskrifter i 39 § förordningen (1998:899) om miljö- farlig verksamhet och hälsoskydd, FMH, i fråga om nötkreatur, häst, get, får eller svin, orm samt pälsdjur eller fjäderfä som inte är sällskaps- djur. Enligt 9 kap. 12 § miljöbalken får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer även i andra fall än som avses i 9 kap. 11 §§ meddela de föreskrifter som behövs till skydd mot olägenheter för människors hälsa. Regeringen får överlåta åt kommunen att med- dela sådana föreskrifter. 
  
 Med stöd av miljöbalken har regeringen bl.a. annat utfärdat FMH och miljöprövningsförordningen (2013:251). I FMH finns bestäm- melser som innebär att den som avser att anordna en gödselstad eller annan upplagsplats för djurspillning inom område med detaljplan ska anmäla detta till den kommunala nämnden eller till generalläkaren, då generalläkaren utövar tillsyn över verksamheten (37 §). Vidare får kommunen meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel, slam och annan orenlighet inom område med detaljplan eller intill så- dant område, om det behövs för att hindra att olägenheter för män- niskors hälsa uppkommer (40 § första stycket 2). Om det i en kom- mun finns tätbebyggt område som inte omfattas av detaljplan, får kommunen, om särskilda skäl föranleder det, föreskriva att en be- 
  
 300 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 stämmelse som avses i 37 eller 40 § första stycket 2 ska gälla även sådant tätbebyggt område (42 §). 
  
 I miljöprövningsförordningen finns bl.a. bestämmelser om att det krävs en anmälan för att anlägga eller driva vissa slag av fabriker, andra inrättningar eller annan miljöfarlig verksamhet (jfr 9 kap. 6 § miljöbalken). Således krävs en anmälan till tillsynsmyndigheten i fråga om en anläggning för sortering eller krossning av berg, natur- grus eller andra jordarter inom ett område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser. En anmälan krävs även utanför ett område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser, om verksamheten bedrivs på samma plats under en längre tid än trettio kalenderdagar under en tolvmånadersperiod (4 kap. 6 §). Vidare krävs en anmälan till tillsynsmyndigheten i fråga om asfaltverk eller oljegrusverk som ställs upp inom område med detaljplan eller områ- desbestämmelser, eller som ställs upp utanför område med detaljplan eller områdesbestämmelser i mer än 90 kalenderdagar under en tolvmånadersperiod (14 kap. 17 §). Underlåtenhet att göra anmälan kan utgöra ett brott enligt 29 kap. 4 § första stycket 1 c miljöbalken. Då det anmälningspliktiga området utökas något innebär det att även det straffreglerade området utökas i motsvarande omfattning. 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 I promemorian gjordes bedömningen att det inte fanns något behov av att ändra på reglerna om 
  
 –val av plats (jfr 2 kap. 6 § tredje stycket och 7 kap. 8 §), 
  
 –regeringens rätt att föreskriva att vissa djur inte utan särskilt till- stånd av kommunen får hållas inom områden med detaljplan, om sådana föreskrifter behövs för att förhindra att olägenheter för människors hälsa uppstår (jfr 9 kap. 11 §), eller 
  
 –undantaget som innebär att en fastighet i vissa fall inte ska räk- nas som jordbruksmark (jfr 12 kap.  
 7–9 
  §§). 
  
 Nedan följer överväganden i promemorian i de delar där någon ändring föreslogs. 
  
 301 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Definitionen av avloppsvatten bör ändras så att den även omfattar dag- och dräneringsvatten från samlad bebyggelse som inte är planlagd 
  
 Vad som avses med avloppsvatten enligt miljöbalken framgår av defi- nitionen i 9 kap. 2 §. Denna definition infördes i allt väsentligt genom ändringar i dåvarande 8 kap. 1 § vattenlagen (1918:523) till följd av förslagen i prop. 1941:45, som i sin tur byggde på förslagen i SOU 1939:40. Bestämmelserna syftade ursprungligen till att särskilja vad som avsågs med s.k. kloakvatten, där det var möjligt att genom tvång avleda kloakvatten över annans mark, och vad som avsågs med s.k. industriellt avloppsvatten, där det inte fanns samma möjlighet. Denna skillnad togs bort när bestämmelsen senare flyttades till 3 § miljöskyddslagen (1969:387) och definitionen i huvudsak fick sin nuvarande form. 
  
 Med ”vatten som avleds för […] avvattning av mark inom detalj- plan” avses dräneringsvatten och dagvatten inom planlagda områden. 
  
 Enligt tredje punkten i paragrafen ska sådant vatten räknas som av- loppsvatten, förutsatt att avvattningen inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning. Eftersom dränerings- och dagvatten inte sällan innehåller föroreningar har det ansetts lämpligt att jämställa sådant vatten med avloppsvatten, snarare än att jämställa detta med sådan markavvattning som omfattas av bestämmelserna om vattenverk- samhet i 11 kap. miljöbalken. Sådan avvattning som görs för en viss eller vissa fastigheters räkning ingår således inte i termen avlopps- vatten. Definitionen i 9 kap. 2 § tredje punkten som innebär att vat- ten som är hänförligt till viss avvattning ska betraktas som avlopps- vatten tar alltså sikte på sådan avvattning som sker i det större sam- manhang som avvattning inom samlad bebyggelse innebär – inte avvattning från enbart en eller några enstaka fastigheter. 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det tänkas bli vanligare att delar av den samlade bebyggelsen inte längre kommer att omfattas av detaljplan. Om ingen ändring görs av definitionen i miljöbalken kan ändringen av detaljplanekravet således medföra att visst dag- och dräneringsvatten från bebyggelse av sådant slag som i dag omfattas av detaljplan i framtiden inte längre kommer att klassas som avlopps- vatten. Därigenom skulle utsläpp av sådant dag- och dräneringsvatten inte längre räknas som miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 1 §. Följaktligen skulle även kravet i 9 kap. 7 § upphöra, dvs. att sådant 
  
 302 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 vatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. 
  
 Mot denna bakgrund finns det skäl att anpassa definitionen i 9 kap. 2 § för att säkerställa att sådant dag- och dräneringsvatten som i dag klassas som avloppsvatten kommer att klassas på samma sätt även i fortsättningen. Om kravet på detaljplan ändras i PBL bör defi- nitionen av avloppsvatten följaktligen ändras på så sätt att även vatten som avleds för avvattning av mark inom samlad bebyggelse ska anses utgöra avloppsvatten. Liksom tidigare bör emellertid inte sådan avvatt- ning av mark som görs enbart för en viss eller vissa fastigheters räk- ning omfattas av definitionen. 
  
 Även förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt miljöprövningsförordningen bör ändras 
  
 I miljöprövningsförordningen finns ett krav på anmälan i fråga om vissa anläggningar för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter samt om asfaltverk eller oljegrusverk som hänger samman med bestämmelserna om detaljplan i PBL. Även i FMH finns bestämmelser som hänger samman med detaljplan om var kommunen får meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel m.m. Därtill används i FMH termen tätbebyggt område. Begreppet tätbebyggt område förekommer i andra författningar men saknar en legaldefini- tion. Hur denna term ska förstås i förhållande till termen samlad bebyggelse – som nu föreslås införas i PBL m.fl. lagar – är i viss mån oklart. Av allmänt språkbruk följer att de två termerna måste bedö- mas ha en närliggande betydelse. Eftersom begreppet samlad bebyg- gelse föreslås få en legaldefinition i PBL och föreslås införas i flera andra lagar är det lämpligt att byta ut begreppet tätbebyggt område mot samlad bebyggelse. 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL är det lämpligt att dessa bestämmelser följdändras för att det inte ska uppstå oönskade änd- ringar i fråga om var det krävs en anmälan för nu berörda verksam- heter, respektive inom vilka områden som kommunen får meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel m.m. 
  
 I fråga om kravet på anmälan för en anläggning för sortering el- ler krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter bör 4 kap. 6 § miljöprövningsförordningen följaktligen ändras så att kravet inte bara ska gälla inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, 
  
 303 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 utan även inom samlad bebyggelse. Även inom övriga områden bör det liksom i dag krävas en anmälan, i de fall som verksamheten be- drivs på samma plats under en längre tid än trettio kalenderdagar under en tolvmånadersperiod. 
  
 I fråga om kravet på anmälan för asfaltverk och oljegrusverk bör 14 kap. 16 § i samma förordning ändras så att kravet inte bara ska gälla sådana verk som ställs upp inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, utan även sådana verk som ställs upp inom samlad bebyggelse. Även inom övriga områden bör det liksom i dag krävas en anmälan, i de fall som verket ställs upp i mer än 90 kalen- derdagar under en tolvmånadersperiod. 
  
 Det är även lämpligt att ersätta termen tätbebyggt område i FMH med termen samlad bebyggelse för att göra det tydligare inom vilka områden som kommunen kan meddela sådana föreskrifter. Följakt- ligen bör 42 § FMH ändras så att det framgår att i de fall som det finns samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan, får kommu- nen, om särskilda skäl föranleder det, föreskriva att en bestämmelse som avses i 37, 39 eller 40 § första stycket 2 ska gälla även sådant område med samlad bebyggelse. 
  
 Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget i pro- memorian i de delar som rörde miljöbalken tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. Några remissinstanser tillstyrkte förslaget oavsett om detaljplanekravet ändras eller inte. 
  
 Lantmäteriet framhåller att det i dag finns många områden som utgör samlad bebyggelse enligt den definition som görs i lagförsla- get, och som inte omfattas av detaljplan och inte heller ingår i verk- samhetsområde för allmän vatten- och avloppsanläggning. Förslaget till ny lydelse av 9 kap. 2 § MB träffar inte bara sådana områden med samlad bebyggelse som i dag omfattas av detaljplan, men i framtiden kan komma att inte göra det, utan också i dag befintliga områden med samlad bebyggelse som ligger utanför detaljplan. Det gäller inte bara tätare bebyggda områden, utan också rena landsbygdsområden i vissa fall. Förslaget kommer alltså att innebära att det i ökad utsträck- ning kommer att bli nödvändigt att ordna förvaltningen av dagvat- tenhanteringen genom att bilda gemensamhetsanläggningar, istället 
  
 304 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 för att bilda markavvattningssamfälligheter. Därmed uppkommer en utökning av arbetsuppgifterna för lantmäterimyndigheterna. Sam- tidigt sker en minskning av arbetsuppgifterna för mark- och miljö- domstolarna och av dem förordnade markavvattningssakkunniga. Det uppkommer då frågor om överföring resp. förstärkning av resurser och kompetenser till lantmäterimyndigheterna. 
  
 Våra överväganden 
  
 Vi delar i huvudsak den bedömning som gjordes i promemorian, både vad gäller de ändringar som föreslogs i miljöbalken, FMH och miljö- prövningsförordningen och de bedömningar som gjordes om att det inte behövdes några ändringar i övrigt. 
  
 Mot bakgrund av vårt förslag att införa en ny lag om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse, föreslår vi dels en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med tätbebyggelse i miljöbalken, dels en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med samlad bebyggelse i FMH och miljöprövningsförordningen. Med dessa bestämmelser sammankopplas kraven i dessa författningar med de områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse enligt den nya lagen och förordningen. 
  
 I promemorian föreslogs att definitionen av avloppsvatten i 9 kap. 2 § miljöbalken skulle ändras så att den även skulle omfatta vatten som avleds för viss avvattning av mark inom samlad bebyggelse. Eftersom termen samlad bebyggelse även omfattar mindre byar m.m. skulle förslaget i promemorian i vissa avseenden leda till ett väsent- ligt större ansvar för landets kommuner, med ökade kostnader som följd. Vi menar att det är lämpligt att förslaget i promemorian ändras så att definitionen i stället ska avse tätbebyggelse, mot bakgrund av att denna term i högre grad motsvarar de områden som i dag omfat- tas av en detaljplan. 
  
 Vi har även övervägt om räckvidden av bestämmelserna i FMH och miljöprövningsförordningen borde begränsas till områden med tätbebyggelse. Vi menar dock att det är motiverat att förpröva de verksamheter och åtgärder som avses i miljöprövningsförordningen, i den mån dessa företas inom samlad bebyggelse. På motsvarande sätt är det från hälsoskyddssynpunkt befogat att miljö- och hälso- skyddsnämndens befogenheter enligt 42 § FMH även gäller inom 
  
 305 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 områden med samlad bebyggelse. Av dessa skäl har vi inte funnit anledning att göra någon annan bedömning än den som gjordes i promemorian. 
  
 5.6.3Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning m.m. 
  
 Bedömning: Varken kommunens ansvar för gaturenhållning m.m. eller bestämmelserna om skyltning i lagen med särskilda bestäm- melser om gaturenhållning och skyltning behöver ändras. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 Gaturenhållningen m.m. 
  
 Enligt lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhåll- ning och skyltning (LGS) gäller att på gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i en detaljplan, och för vilka kom- munen är huvudman, ansvarar kommunen för att platserna genom gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder hålls i ett sådant skick att uppkomsten av olägenheter för människors hälsa hindras och de krav tillgodoses som med hänsyn till förhållandena på platsen och övriga omständigheter kan ställas i fråga om trevnad, framkom- lighet och trafiksäkerhet (2 §). Uttrycket allmän plats har i detta sammanhang samma betydelse som i PBL, där uttrycket definieras som en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov (1 kap. 4 §). En fastighetsinnehavare har motsvarande skyldigheter inom om- råden som i detaljplan redovisas som kvartersmark och som har iord- ningställts och begagnas för allmän trafik. Med allmän trafik avses i detta sammanhang såväl motortrafik som gång- och cykeltrafik. Fastighetsinnehavarens skyldighet tar sikte på att det inte är ovanligt att områden för skilda slag av trafik, torg, parker, m.m. redovisas som kvartersmark i en detaljplan och inte som mark för allmän plats. En vanligt förekommande planutformning, särskilt i områden med små- husbebyggelse, är s.k. storkvarter. Sådana områden avser dels mark som är avsedd för byggnader men även för gemensamma behov, dvs. särskilt för hela husgruppen gemensamt avsatta områden som tjänar 
  
 306 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 som gator, parker, m.m. Sådana s.k. kvasiallmänna platser är i regel upplåtna för eller nyttjade för allmän trafik. De kvasiallmänna plat- serna skiljer sig ofta varken till utformning eller till användningssätt från de egentliga allmänna platserna i PBL:s mening och uppfattas också av allmänheten som sådana. Denna skyldighet gäller emellertid inte i fråga om områden som ska användas för allmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt eller annan särskild rätt enligt 14 kap. 18 eller 19 § PBL. I sådant fall är det kommunen som har ansvaret för gaturenhållning och snöröjning m.m. De angiv- na bestämmelserna i PBL tar sikte på sådan mark eller annat utrymme som enligt en detaljplan ska användas för enskilt byggande, dvs. kvar- tersmark, men också för en allmän trafikanläggning eller en trafikan- läggning som är gemensam för flera fastigheter, dvs. sådana bestäm- melser som i en detaljplan vanligtvis betecknas som s.k. x- eller z- bestämmelser. 
  
 Inom ett område med detaljplan där kommunen är huvudman för allmänna platser kan kommunen ålägga en fastighetsinnehavare att utföra kommunens skyldigheter i fråga om gaturenhållning, snöröj- ning och liknande åtgärder. Denna möjlighet gäller endast gångbanor eller andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtra- fiken (3 §). 
  
 Om andra platser utomhus – än som avses i 2 § – där allmänheten får färdas fritt har skräpats ned eller annars osnyggats, är kommunen skyldig att återställa platsen i sådant skick som med hänsyn till orts- förhållandena, platsens belägenhet och omständigheterna i övrigt till- godoser skäliga anspråk. Bestämmelserna ska inte tillämpas, om skyl- digheten ska fullgöras av någon annan enligt lag eller annan författ- ning eller särskilda föreskrifter (4 §). 
  
 Skyltningsförbudet 
  
 Enligt LGS gäller bl.a. att tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda eller liknande ändamål inte får fin- nas varaktigt uppsatt utomhus utan tillstånd av regeringen eller statlig eller kommunal myndighet som regeringen bestämmer (6 § LGS). Bestämmelsen gäller inte anordningar inom vägområde eller för vilka bygglov krävs eller har lämnats. Bestämmelserna gäller inte heller sådana åtgärder avseende skyltar och ljusanordningar som inte kräver 
  
 307 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 bygglov efter beslut enligt 9 kap. 7 § första stycket PBL, dvs. i de fall som kommunen upphäver kravet på bygglov genom en bestämmelse i en detaljplan (10 §). 
  
 Av 2 § förordningen (1998:929) om gaturenhållning och skylt- ning följer att det är länsstyrelsen som får meddela sådana tillstånd som det nu är fråga om. 
  
 Övrigt 
  
 I departementspromemorian fanns en längre bakgrundsbeskrivning om hur bestämmelserna i LGS har tillkommit (Ds 2014:31 s. 109– 114). Den som önskar fördjupa sig i hur bestämmelserna har till- kommit hänvisas till redovisningen där. 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Om t.ex. gator, torg och parker anläggs utan att det finns någon detaljplan uppkommer därmed inte någon allmän plats i den be- märkelse som avses i 2 § LGS. Om ingen ändring görs i LGS kommer kommunen följaktligen inte längre ha någon lagstadgad skyldighet för gaturenhållning på sådana gator, torg, parker och andra platser och områden som kommunen iordningsställer för att tillgodose all- männa behov, dvs. sådana platser och områden som enligt en detalj- plan ska utgöra allmän plats för vilka kommunen är huvudman. En sådan utveckling skulle leda till att ansvaret för gaturenhållning m.m. blir otydligt. För att föreslagna ändringar i detaljplanekravet inte ska leda till ändrade krav när det gäller kommunernas ansvar för att hålla rent, inom områden av sådant slag som i dag utgör allmän plats, bör LGS kompletteras på så sätt att kommunens ansvar utsträcks till att även omfatta sådana gator, torg, parker och andra områden som kom- munen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov, om det inte finns särskilda skäl för kommunen att låta bli att vidta åtgär- derna. Ett exempel på ett sådant särskilt skäl kan vara att kommunen har överlåtit ansvaret för området eller platsen till någon annan. En sådan förändring i ansvaret kan ske om kommunen har iordningställt ett område för gemensamma behov men någon annan därefter har tagit över ansvaret för området, t.ex. genom att en gemensamhetsan- läggning har inrättats efter en anläggningsförrättning enligt anlägg- 
  
 308 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 ningslagen (1973:1149). Ett annat exempel kan vara att kommunen har iordningställt ett område som naturreservat enligt 7 kap. miljö- balken. Inom sådana, ofta omfattande, områden av renodlad natur- eller landsbygdskaraktär bör kommunen av lätt insedda skäl inte ha någon skyldighet att röja snö m.m. 
  
 Även fastighetsinnehavarens ansvar bör justeras när det gäller s.k. kvasiallmänna platser som iordningställs och begagnas för allmän trafik (jfr 2 § andra stycket LGS). Det ändrade detaljplanekravet kan i praktiken leda till att kommunen i vissa fall kan avstå från att göra en detaljplan, genom att ge bygglov utan föregående planläggning, för t.ex. ett nytt villaområde. Med den ordning som gäller i dag hade kommunen behövt göra en detaljplan, varvid kommunen i vissa fall valt att utforma planen som ett s.k. storkvarter. Därigenom hade fas- tighetsinnehavarna fått ansvar för gaturenhållning och snöröjning m.m. enligt LGS. Följaktligen krävs en lagändring om fastighetsinne- havarna även i fortsättningen ska kunna åläggas detta ansvar. 
  
 I många fall kommer förvaltningen av sådana platser och områden att säkerställas med hjälp av gemensamhetsanläggningar. Behovet av en lagändring i detta avseende bör därigenom vara begränsat. Likafullt finns det platser och områden som kan komma att användas för all- män trafik och som inte kommer att utgöra gemensamhetsanlägg- ningar. Detta gäller bl.a. gång- och bilvägar inom bostadsområden där endast en fastighetsinnehavare är berörd, t.ex. om fastigheten ägs av ett bostadsbolag eller om marken innehas av en bostadsrättsförening. I sådana fall är det naturligtvis önskvärt att ansvarsförhållandena kan bibehållas. 
  
 Det finns vissa svårigheter att i lagtext precisera vilka områden som skyldigheterna ska omfatta för att inte den ändrade bestämmel- sen även ska träffa andra platser och områden än vad som är avsett. Det faller sig därmed naturligt att kommunen måste fatta ett beslut för att en sådan skyldighet ska inträda. Därigenom kan även skyl- digheten preciseras, både i fråga om vilket område som skyldigheten avser och vilka åtgärder som ska utföras. En sådan lösning ansluter för övrigt väl till gällande rätt i fråga om kommunens möjlighet att ålägga en fastighetsinnehavare inom en detaljplan, där kommunen är huvudman för de allmänna platserna, att utföra gaturenhållning och snöröjning m.m. i fråga om sådana gångbanor eller andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken (jfr 3 § LGS). För- slaget syftar till att en tänkt ändring av kravet på detaljplan enligt PBL 
  
 309 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 inte ska förändra kommunens skyldigheter för gaturenhållning m.m. eller kommunens möjligheter att överföra sina skyldigheter i dessa avseenden på berörda fastighetsägare. Förslaget bör inte annat än i undantagsfall innebära ett utökat ansvar för en fastighetsägare. 
  
 Den nuvarande bestämmelsen i 3 § avser möjligheten att i vissa fall lägga över kommunens ansvar på fastighetsinnehavarna. Den situa- tion som nu diskuteras avser i stället den situationen att kommunen ges möjlighet att ålägga fastighetsinnehavarna ett ansvar i de fall där lagen inte direkt pekar ut någon ansvarig för gaturenhållning och snö- röjning m.m. 
  
 Det nu sagda innebär att kommunen bör ges rätt att ålägga en fas- tighetsinnehavare att ombesörja gaturenhållning, snöröjning och lik- nande åtgärder i fråga om sådana platser och områden som har iord- ningställts och är avsedda för allmän trafik. En förutsättning för att så ska ske bör dock vara att området är beläget inom samlad bebyggelse men utanför ett område med detaljplan. Denna förutsättning behövs i första hand för att förhindra att kommunen utvidgar detta ansvar till att även omfatta platser och områden där det inte är rimligt att ställa denna typ av krav, t.ex. i områden av utpräglad landsbygdskaraktär. Att området inte heller får omfattas av detaljplan bygger på tanken att kommunen inte heller ska kunna överföra de skyldigheter som det ankommer på kommunen att svara för i vidare mån än vad som är avsett. Med allmän trafik avses, liksom i dag, framför allt allmän  
 gång-, 
  cykel- och motortrafik. Enligt 14 § kan den dömas till böter som inte fullgör sin skyldighet enligt 2 § andra stycket. Eftersom fastig- hetsägarens skyldigheter enligt 2 § utvidgas något bör följaktligen det straffreglerade området utvidgas i motsvarande omfattning. 
  
 Inom ett område med detaljplan – där kommunen är huvudman för allmänna platser – kan kommunen bestämma att fastighetsinne- havarna ska stå för gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgär- der när det gäller gångbanor och liknande utrymmen (jfr 3 § LGS). Även denna möjlighet är kopplad till att området är utpekat som allmän plats i en detaljplan. 
  
 Som har nämnts ovan bör kommunens skyldigheter i fråga om gaturenhållning och snöröjning m.m. även omfatta sådana gator, torg, parker och andra områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov, om det inte finns särskilda skäl för kommunen att låta bli att vidta åtgärderna. Eftersom kommunen enligt vad som framgått ovan även bör få ett ansvar för sådana platser 
  
 310 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 och områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov, men som inte omfattas av detaljplan, är det även rimligt att kommunen, på samma sätt som enligt bestämmelsen i 3 §, kan överlåta detta ansvar på fastighetsinnehavarna. Liksom tidigare bör emellertid denna möjlighet endast finnas inom områden som ut- gör samlad bebyggelse. 
  
 Enligt bestämmelserna i förordningen om gaturenhållning och skyltning är det kommunfullmäktige som ska besluta om sådana före- skrifter som följer av 3 §. Det är lämpligt att kommunfullmäktige även fattar beslut om sådana föreskrifter i de fall som nyss nämnts där ansvaret för gaturenhållning och snöröjning bör kunna läggas över på fastighetsinnehavarna. 
  
 Sammanfattningsvis bör LGS kompletteras enligt följande. För det första bör kommunens ansvar för gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder på sådana gator, torg, parker och andra allmän- na platser som är redovisade i en detaljplan för vilka kommunen är huvudman, utvidgas till att även gälla sådana motsvarande områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov inom samlad bebyggelse. Kommunens skyldigheter bör, lik- som med nuvarande reglering, emellertid inte gälla om det finns sär- skilda skäl. För det andra bör kommunen inom samlad bebyggelse kunna ålägga fastighetsinnehavarna att utföra kommunens skyldig- heter för gaturenhållning och snöröjning m.m. i fråga om sådana gångbanor eller andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken. För det tredje bör kommunen, inom samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan, ges rätt att ålägga en fastighetsinne- havare att ombesörja gaturenhållning och snöröjning m.m. i fråga om sådana platser och områden som har iordningställts och är avsedda för allmän trafik. 
  
 När det gäller bestämmelserna i LGS om krav på tillstånd för tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propa- ganda eller liknande ändamål som varaktigt ska sättas upp utomhus kan konstateras att dessa krav inte gäller för sådana anordningar inom vägområde eller för vilka bygglov krävs eller har lämnats. Eftersom det finns skäl att införa krav på bygglov för skyltar inom de områden som det nu är fråga om uppstår således inget krav på tillstånd enligt LGS. Följaktligen behöver bestämmelserna i LGS inte justeras i detta avseende. 
  
 311 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget i promemorian i de delar som rörde LGS tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. Några remissinstanser tillstyrkte försla- get oavsett om detaljplanekravet ändras eller inte. 
  
 Lantmäteriet avstyrkte förslaget om följdändringar i LGS. Kom- munens ansvar för bl.a. gaturenhållning skulle enligt förslaget utvid- gas till att även gälla områden utanför detaljplan, som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov inom samlad bebyggelse. För att detta ska kunna ske menade Lantmäteriet att flera förtydliganden och kompletteringar behöver ske i andra lagar än LGS. Ansvaret för gaturenhållningen och ansvaret för väghållningen är, och bör vara, nära kopplat till varandra. I dag finns en tydlighet i gällande regler vad beträffar ansvaret för att bygga ut och sköta vägar utanför detaljplanelagt område. Såvida dessa inte utgör en allmän väg enligt väglagen, så är ansvaret lagt på fastighetsägarna, antingen enskilt eller i samverkan genom bildande av en gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen (1973:1149). Lantmäteriet menade att förslaget inne- bär att det uppkommer en rad frågor och oklarheter på ett viktigt område som i dag kännetecknas av i huvudsak väl fungerande regler. Lantmäteriet ifrågasatte också hur förslagen förhöll sig till den kom- munala likställighetsprincipen när det gäller förslaget att kommunen skulle bygga ut och underhålla ”allmänna platser” i områden som inte omfattas av detaljplan. 
  
 Våra överväganden 
  
 När det gäller behovet av ändringar i LGS gör vi en annan bedöm- ning än den som gjordes i promemorian. 
  
 Vårt uppdrag syftar till att det ska bli enklare att bygga utan detalj- plan. En effekt av våra förslag kan bli att kommunen väljer att i fler fall upphäva en gällande detaljplan, snarare än att göra en ny. I de fall som den gällande detaljplanen strider mot vad som anses utgöra en önskvärd utveckling kan det nämligen tänkas att kommunen väljer att upphäva den plan som gäller för området och enbart prövar den nya bebyggelsen genom ett bygglov. 
  
 Vi uppfattar promemorian som att förslagen syftar till att kom- munens ansvar för väghållningen ska ligga fast, även om kommunen 
  
 312 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 upphäver en gällande plan. Vi menar dock att denna ändring i LGS inte behövs. Även om en detaljplan upphävs ska kommunen nämligen svara för underhållet av gator och andra allmänna platser som kom- munen är huvudman för (6 kap. 21 § PBL). Bestämmelsen, som ver- kar ha förbisetts i promemorian, gör att styrkan i skälen för att göra ändringar i LGS enligt vår uppfattning minskar. 
  
 Den nuvarande ordningen bygger, som Lantmäteriet framhåller i sitt remissvar, på principen att det är fastighetsägaren som ansvarar för väghållningen i områden utanför detaljplanelagda områden, såtill- vida inte vägen utgör allmän väg. Skyldigheten kan antingen fullgöras av fastighetsägaren enskilt eller tillsammans med andra inom ramen för en gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen. Den ord- ning som gäller inom detaljplanelagda områden utgör ett undantag från denna princip, eftersom kommunen som huvudregel ska vara huvudman för allmänna platser inom ett område med detaljplan (4 kap. 7 § PBL). För att kommunen ska få ansvar för väghållningen förutsätts alltså att lämpligheten av den planerade markanvändningen prövas genom detaljplaneläggning. 
  
 Kommuner och landsting ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat (2 kap. 2 § kommunallagen [1991:900]). Detta brukar benämnas den kommunala likställighets- principen. Om kommunen tar på sig att anlägga en ny väg och sköta driften av denna uppstår normalt en nytta för fastighetsägaren. Det kan exempelvis ske genom att tidigare obebyggd mark kan bebyggas, vilket innebär att värdet på fastigheten kan stiga. Kostnaden för att anlägga och underhålla en väg kan uppgå till betydande belopp, vilket betyder att nyttan för fastighetsägaren kan vara betydande. Här upp- står alltså en obalans mellan de fastighetsägare som får del av en kom- munal väg, som finansieras via skattekollektivet8, och de fastighets- ägare som själva får ansvara för att anlägga och underhålla de vägar som behövs för att fastigheten ska kunna användas på önskat sätt. 
  
 Förslaget i promemorian öppnar upp för att kommunen skulle kunna anlägga och ta ansvar för drift för nya vägar, utan den prövning som sker inom ramen för detaljplaneläggning. Förslaget får visserli- gen uppfattas som att det i första hand skulle avse nya vägar på kom- munens egen mark, men som förslaget är utformat går det inte att 
  
 8 Vi bortser här från att vissa kommuner använder reglerna om gatukostnadsersättning i 6 kap. PBL för att överföra kostnaden till fastighetsägarna i området. 
  
 313 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 utesluta att de tänkta bestämmelserna skulle kunna tillämpas på ett sätt som inte är förenligt med den kommunala likställighetsprincipen. 
  
 Vi anser att kommunen även i fortsättningen bör pröva nya åta- ganden i form av investeringar i gatunätet m.m., där kommunen ska vara huvudman för den allmänna platsen, genom planläggning. Där- igenom bör det inte heller uppstå några risker i förhållande till den kommunala likställighetsprincipen. 
  
 I linje med detta bedömer vi att det inte heller finns något behov av att ändra bestämmelserna när det gäller kommunens möjligheter att ålägga en fastighetsinnehavare att svara för renhållningen m.m. i fråga om gångbanor utanför fastigheten som behövs för gångtrafi- ken (3 § LGS). 
  
 När det gäller behovet av ändringar i bestämmelserna om skylt- ning i LGS gör vi ingen annan bedömning än den som gjordes i pro- memorian. Följaktligen behöver bestämmelserna i LGS inte ändras i detta avseende. 
  
 Sammanfattningsvis bedömer vi att LGS inte behöver ändras till följd av förslagen att ändra räckvidden av kravet på detaljplan i PBL. 
  
 5.6.4Väglagen 
  
 Bedömning: Väghållarens ansvar för renhållning av vägområden samt av mark till en bredd av 25 meter intill parkeringsplatser eller rastplatser som är väganordning avseende motorvägar och motor- trafikleder inom områden med detaljplan, behöver inte utvidgas. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I väglagen (1971:948) finns bestämmelser om allmänna vägar. Mark för allmän väg upplåts med vägrätt, som uppstår när mark tas i an- språk med stöd av en fastställd arbetsplan. Vägrätten innebär i princip att väghållaren övertar ägarens rätt att bestämma över markens an- vändning. 
  
 Staten har ansvaret för allmänna vägar om inte regeringen beslutar att kommunen ska vara väghållare inom ett visst område. Även om kommunen är väghållare för ett område kan staten vara väghållare för större vägar genom området. I en detaljplan avgörs om huvudmanna- 
  
 314 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 skapet för en väg som enligt detaljplanen utgör allmän plats ska vara kommunalt eller enskilt. Även om kommunen är huvudman för vä- gen enligt detaljplanen kan staten vara väghållare. Huvudmannen behöver således inte vara densamme som väghållaren. Är staten väg- hållare inom ett område med detaljplan, där kommunen är huvudman för allmänna platser, ska kommunen tillhandahålla den mark eller det utrymme som behövs för väg inom området (7 § väglagen). 
  
 Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får väg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får emellertid mindre avvikelser göras (14 §). 
  
 Den som avser att bygga en väg ska upprätta en vägplan (14 a §). Arbetet med vägplanen kan i vissa fall förenklas om det finns en detaljplan. Exempelvis behöver inte samråd ske, om vägplanen enbart gäller åtgärder som också har prövats eller ska prövas genom detalj- plan (15 b §). På motsvarande sätt behövs i vissa fall ingen miljökon- sekvensbeskrivning för vägplanen (16 c §). 
  
 Väg ska hållas i ett tillfredsställande skick och vägområdet ska hål- las i ett sådant skick att olägenheter förebyggs eller avhjälps och så att skäliga trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Detsamma gäller i fråga om mark till en bredd av 25 meter intill parkeringsplats eller rastplats som utgör väganordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Inom områden med detaljplan gäller denna bestämmelse endast om- råden för motorväg eller motortrafikled (26 §). Denna bestämmelse bör ses mot bakgrund av bestämmelserna i LGS, som anger att kom- munen normalt ansvarar för att hålla gator, torg, parker och andra all- männa platser som är redovisade i detaljplan enligt PBL, och för vilka kommunen är huvudman, genom gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder i ett sådant skick att uppkomsten av olägenheter för människors hälsa hindras och de krav tillgodoses som med hänsyn till förhållandena på platsen och övriga omständigheter kan ställas i fråga om trevnad, framkomlighet och trafiksäkerhet. Kommunens skyldig- heter gäller dock inte i de fall som åtgärderna ska utföras av staten som väghållare. 
  
 Vanligtvis uppkommer vägrätt genom att väghållaren tar mark eller annat utrymme för en väg i anspråk med stöd av en fastställd vägplan (31 §). När det gäller allmän plats i en detaljplan, där kommu- nen är huvudman, tillämpas inte denna bestämmelse sedan marken har tagits i anspråk av kommunen för avsett ändamål (33 §). 
  
 315 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 En enskild körväg får inte anslutas till en allmän väg utan väghåll- ningsmyndighetens tillstånd (39 §). Om det är nödvändigt med hän- syn till trafiksäkerheten, kan väghållningsmyndigheten förordna att en enskild vägs anslutning ska spärras av eller ändras (40 §). Detta gäl- ler inte i fråga om enskilda vägar som är redovisade i detaljplan eller förutsatta i områdesbestämmelser (42 §). 
  
 Intill ett vägområde får inte byggnader m.m. uppföras, ljusanord- ningar sättas upp eller andra åtgärder vidtas som kan påverka vägen utan länsstyrelsens tillstånd. Detta gäller inte inom områden med detaljplan och inte heller sådana åtgärder som kräver bygglov (45 §). 
  
 Inom ett avstånd av 50 meter från ett vägområde får inte skyltar och liknande finnas uppsatta utan länsstyrelsens tillstånd. Detta gäller inte inom områden med detaljplan (46 §). Inom ett avstånd av 12 me- ter från ett vägområde får inte byggnader uppföras eller andra anlägg- ningar utföras eller andra åtgärder vidtas som kan inverka menligt på trafiksäkerheten utan länsstyrelsens tillstånd. Länsstyrelsen kan utöka avståndet till högst 50 meter. Inte heller vid korsningar i samma plan mellan allmänna vägar, allmän väg och järnvägsspår m.m. får sådana åtgärder vidtas inom 75 meter från korsningen. Bestämmelserna om krav på tillstånd gäller inte inom områden med detaljplan och inte heller i fråga om åtgärder för vilka bygglov krävs (47 §). 
  
 Vidare finns bestämmelser om att länsstyrelsen får besluta om att vissa befintliga byggnader, andra anläggningar och anordningar som är belägna intill vägar ska tas bort på grund av ändrade förhållanden eller om dessa av annan anledning har kommit att medföra sådana olägenheter att begäran om tillstånd enligt  
 45–47 
  §§ skulle ha avsla- gits (52 §). Inte heller dessa bestämmelser gäller inom områden med detaljplan. 
  
 316 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Renhållningsansvaret bör även omfatta platser som kommunen har iordningställt för att tillgodose gemensamma behov9 
  
 Väghållaren, dvs. i vanliga fall staten, är skyldig att genom renhållning hålla vägområdet i ett sådant skick att olägenheter för människors häl- sa förebyggs eller avhjälps och så att skäliga trevnadshänsyn blir till- godosedda. Med vägområde avses inte bara vägbanan utan även andra områden som hör till vägen, t.ex. vägrenar, slänter, banketter, diken samt sådana parkerings- och rastplatser som anlagts eller övertagits av väghållaren. Väghållaren har dessutom ett ansvar för renhållningen till en bredd av 25 meter intill parkeringsplats eller rastplats som är väg- anordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Denna bestämmelse tillkom med anledning av att nedskräpningen kan vara besvärande inte bara på parkerings- och rastplatser vid allmän väg utan också på mark som ligger intill sådana platser (prop. 1970:157 s. 82 f.). 
  
 Inom områden med detaljplan är det normalt kommunen som ansvarar för att hålla rent på gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i en detaljplan enligt PBL, åtminstone i de fall som detaljplanen anger att kommunen är huvudman för sådana allmänna platser (26 § väglagen jämförd med 2 § LGS). Väghållaren är emellertid ansvarig för renhållningen på motorvägar och motor- trafikleder. Detta motiveras i förarbetena av att det finns starka praktiska skäl för en sådan ordning eftersom det vore olämpligt om arbetet med vägunderhåll och renhållning av statliga motorvägar och motortrafikleder skulle utföras av dels den statliga väghållarens och dels den kommunala organisationen, något som med tanke på trafik- ledernas art skulle vara olämpligt från trafiksäkerhetssynpunkt (a. prop. s. 83). 
  
 Till följd av förslaget att begränsa detaljplanekravet förordas att LGS bör ändras så att kommunens ansvar för gaturenhållning, snö- röjning och liknande åtgärder på allmänna platser där kommunen är huvudman, även ska omfatta sådana områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose allmänna behov inom samlad bebyg- 
  
 9 Promemorian innehöll även överväganden kring flera andra bestämmelser i väglagen som är kopplade till förekomsten av en detaljplan, men som inte innehöll några förslag till lagänd- ringar (Ds 2014:31 s.  
 122–124). 
  Eftersom varken vi eller remissinstanserna gör någon annan bedömning av ändringsbehovet än den som gjorde i promemorian redovisas inte dessa över- väganden här. 
  
 317 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 gelse som inte ingår i detaljplan. Ändringen innebär att kommunen får ansvaret för renhållningen m.m. inom sådana områden som kom- munen iordningsställer inom samlad bebyggelse för att tillgodose gemensamma behov, t.ex. ett torg eller en park, även om kommunen väljer att inte upprätta en detaljplan för det avsedda området. Änd- ringen i LGS medför att motsvarande ändring bör göras i väglagen. Liksom i dag bör väghållaren emellertid ha ansvar för renhållningen av motorvägar och motortrafikleder med tillhörande parkerings- och rastplatser, oavsett var dessa är belägna. 
  
 Om någon ändring inte görs i väglagen skulle detta innebära att väghållaren, dvs. vanligtvis staten, skulle få ansvaret för att tillgodose behovet av renhållning m.m., i de fall som det nu är fråga om, inom sådant vägområde som hör till allmän väg som inte utgör motorväg eller motortrafikled. Med andra ord skulle ansvaret för sådana allmän- na vägar – respektive sådana närliggande områden som kommunen har iordningställt för att tillgodose allmänna behov – förskjutas från kommunen till väghållaren. En sådan ordning vore minde lämplig. 
  
 Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget i pro- memorian i de delar som rörde väglagen tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Våra överväganden 
  
 Den ändring i väglagen som föreslogs i promemorian var en konse- kvens av förslaget om ändring i LGS. Eftersom vi – till skillnad från förslaget i promemorian – inte föreslår någon ändring i LGS, finns det inte längre något skäl för att föreslå en ändring i väglagen. Se vidare avsnitt 5.6.3. 
  
 5.6.5Lagen om ägofred 
  
 Bedömning: Undantaget i lagen om ägofred, som innebär att stängselskyldigheten inte gäller inom områden med detaljplan, behöver inte ändras. 
  
 318 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I lagen (1933:269) om ägofred finns ett undantag som innebär att s.k. stängselskyldighet inte gäller inom områden med detaljplan. 
  
 Med ägofred avses hur den enskilde jordägarens mark skyddas mot intrång av främmande betesdjur. Enligt lagen gäller att var och en som äger eller till underhåll eller nyttjande mottagit hemdjur (vil- ket i detta sammanhang huvudsakligen avser hästar och nötkreatur), är skyldig att medelst hägnad eller vallning eller på annat sätt hålla sådan vård om dem, att de ej olovligen inkomma å annans ägor (1 §). Nyttjas fastighets ägor till bete för hemdjur och finnas djuren tjänli- gast genom stängsel kunna hållas från angränsande ägor å annan fas- tighet, ska på yrkande från endera sidan stängsel hållas mellan ägorna (stängselskyldighet). Stängselskyldigheten gäller inte i områden med detaljplan (9 §). 
  
 Stängselskyldigheten enligt ägofredslagen innebär i huvudsak föl- jande. Om en fastighets ägor utnyttjas till bete för hemdjur ska stäng- sel sättas upp mot angränsande ägor på annan fastighet om detta är den bästa lösningen för att hindra djuren från att ta sig in på grann- fastigheten. Någon skyldighet att sätta upp stängsel finns dock inte om fastigheterna är åtskilda av en väg som inte får stängas av genom grindar. En fastighetsägare har heller ingen skyldighet att hålla stäng- sel utmed järnväg. Rätt att påkalla att stängselskyldigheten fullgörs tillkommer envar av grannarna. Kostnaden för stängslets uppförande och underhåll fördelas olika beroende på om båda eller endast en av två grannar nyttjar sin fastighet till bete för hemdjur. Skyldigheten att uppföra och underhålla ett stängsel ska avse en för fastigheten be- stämd sträcka på marken. Enligt huvudregeln ska ett stängsel sättas upp i ägogränsen. Avvikelse från denna regel får ske om ägogränsen går i dike, vattendrag eller väg samt då gränsen går över berg eller då terrängförhållandena i gränsen på annat sätt skulle innebära synner- liga svårigheter eller oskäliga kostnader för stängseluppsättningen. Stängslet ska vara så beskaffat att det fredar mot hästar och nötkrea- tur. Regeringen kan föreskriva för ett län eller för en del av länet att stängsel även ska freda mot andra slag av hemdjur än hästar och nöt- kreatur. När stängselskyldighet påkallas är det fastighetsägaren som svarar för att stängslet uppförs och underhålls. Om fastigheten är utarrenderad är det dock arrendatorn som svarar för underhållet. 
  
 319 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ägofredslagen är dispositiv. Det innebär att fastighetsägare och nyttjanderättshavare kan träffa avtal i frågor som rör stängselskyl- dighet och därvid ge avtalet ett annat innehåll än lagens bestämmelser. Ett sådant avtal gäller emellertid inte mot en ny ägare eller innehavare av fastigheten. I ägofredslagen anvisas en speciell form av avtal om stängselskyldighet som kallas förening. En sådan förening gäller efter registrering även mot en ny ägare eller innehavare av en fastighet. 
  
 Om en uppkommen stängselfråga inte kan lösas genom avtal kan enligt ägofredslagen en fastighetsägare eller, när det gäller underhålls- frågor, en arrendator begära att stängselfrågan avgörs vid en syne- förrättning. Länsstyrelsen utser i så fall en förrättningsman. 
  
 Vid ägofredslagens tillkomst anfördes som motiv för den allmän- na bestämmelsen om stängselskyldighet att den var nödvändig som ett komplement till den s.k. vårdnadsplikt som följer av 1 §. Enligt departementschefen innefattar stängselskyldigheten ett säkrare skydd för ägofreden än vårdnadsplikten och medför, om båda gran- narna deltar i stängselbesväret, en lättnad i fullgörandet av vårdnads- plikten. Stängselskyldigheten borde emellertid bara gälla om ägo- fredsintresset inte lämpligen kan tillgodoses genom vårdnadsplikten. Stängselplikten skulle gälla bara om stängsel verkligen behövs för att upprätthålla ägofreden. 
  
 Sedan ägofredslagen infördes har betydande förändringar skett inom jord- och skogsbruket. Bland annat förekommer fäboddrift och skogsbete i dag i väsentligt mindre omfattning än vad som var fallet när lagen tillkom på  
 1930-talet. 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Syneförrättningar för att avgöra bl.a. stängselfrågor har förekommit i mycket liten utsträckning. Överenskommelser genom det i ägofreds- lagen anvisade institutet förening har förekommit i endast ett fåtal fall. I betänkandet Översyn av ägofredslagstiftningen (Ds Jo 1984:15) redovisas att en praxis har utvecklats som innebär att om endast en av två fastighetsägare använder sin mark för bete, så står denne nästan alltid för kostnaden för uppsättande och underhåll av stängsel. Om det däremot finns betesdjur utsläppta på båda fastigheterna, sker naturligen en hälftendelning av kostnaderna. Denna praxis tyder på att djurägarna i allmänhet anser det som en självklarhet att den som släp- 
  
 320 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 per ut betesdjur på sina marker också ska uppföra och underhålla stängsel till skydd för mark på angränsande fastigheter. 
  
 Det kan även i detta sammanhang antas att djurägarens eget intresse av att skydda och hålla kontroll över sina djur spelar en stor roll. Djuren representerar oftast betydande ekonomiska värden varför djurägaren har ett intresse av att djuren inte bryter sig ut med risk för att de skadas eller försvinner. Djurägaren kan därför förväntas att på egen bekostnad sätta upp de stängsel som behövs även om ingen lag- stadgad skyldighet föreligger. Av betydelse är även den skadestånds- skyldighet som kan följa av att djuren orsakar skada på annans mark eller övriga egendom. 
  
 Dessa omständigheter bidrar till att bestämmelserna om stängsel- skyldighet i lagen om ägofred inte torde tillämpas särskilt ofta i dag. 
  
 Ägofredskommittén föreslog flera ändringar i lagen, bl.a. att undantaget från stängselskyldighet inom detaljplan borde tas bort (jfr Ds Jo 1984:15, s. 49). Kommittén motiverade förslaget med att den administrativa indelningen mellan stad och landsbygd – som ur- sprungligen låg till grund för undantaget för stängselskyldighet – inte längre används och att risken för att hemdjur ska orsaka skada på mark inom tätbebyggt område inte är mindre än på ”landsbygden”. Kommitténs förslag ledde emellertid aldrig till ändrad lagstiftning. 
  
 I departementspromemorian Upphävande av ägofredslagen m.m. (Ds 2002:33) ansågs att det kunde ifrågasättas om det numera finns något behov av särskilda bestämmelser om stängselskyldighet, bl.a. med de utgångspunkter som redovisats ovan. I promemorian före- slogs att lagen helt skulle upphöra att gälla. Inte heller förslagen i den departementspromemorian har emellertid lett till ändrad lagstiftning. 
  
 Att helt ta bort kravet på stängselskyldighet bör endast göras i samband med en större översyn av ägofredslagen. En sådan översyn är inte möjlig att göra inom ramen för denna promemoria. Det som nu har redovisats ger emellertid stöd för tanken att det ändrade kravet på detaljplan i PBL inte kommer att föranleda några problem i prak- tiken i förhållande till bestämmelserna i ägofredslagen. Följaktligen finns inget behov av att göra några följdändringar i denna lag. 
  
 321 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Remissynpunkter på bedömningen i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över bedömningen i promemorian i de delar som rörde lagen om ägofred tillstyrkte bedömningen eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Våra överväganden 
  
 Vi delar den bedömning om lagen om ägofred som gjordes i prome- morian, dvs. att det inte finns något behov av att göra följdändringar i denna lag. 
  
 5.6.6Minerallagen 
  
 Bedömning: Kravet att undersökningsarbete inte får ske utan medgivande från bergmästaren inom område med en detaljplan behöver inte ändras. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I minerallagen (1991:45) finns bestämmelser som hänger samman med bestämmelserna i plan- och bygglagen (2010:900), PBL. 
  
 Minerallagens huvudsakliga syfte är att reglera förhållandet mellan prospektörer och gruvinnehavare, å ena sidan, samt markägaren och innehavare av särskilda rättigheter till marken, å den andra sidan. 
  
 I minerallagen finns bestämmelser om undersökning och bearbet- ning av fyndigheter av vissa mineraliska ämnen, s.k. koncessions- material, på egen eller annans mark. Undersökning får som huvud- regel endast utföras av den som har undersökningstillstånd (1 kap. 4 §) och den som har undersökningstillstånd får inom det medgivna tillståndsområdet bedriva undersökningsarbete enligt de bestämmel- ser som följer av minerallagen (3 kap. 1 §). Ett undersökningstillstånd innebär med andra ord att prospektören får rätt att disponera annans mark för att utföra undersökningsarbete. 
  
 Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område som ska avsättas till nationalpark eller i strid med föreskrifter som har meddelats för natur- eller kulturreservat. Undersöknings- 
  
 322 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 arbete får inte heller, utan medgivande av länsstyrelsen, äga rum inom kyrkogård eller annan begravningsplats, inom s.k. obrutna fjäll av riksintresse enligt 4 kap. 5 § miljöbalken eller inom tvåhundra meter från skyddsobjekt enligt skyddslagen (2010:305) och sådant område utanför detta som regeringen bestämmer (3 kap. 6 §). 
  
 Undersökningsarbete får i vissa fall inte äga rum utan medgivande av bergmästaren (3 kap. 7 § första stycket). Detta krav gäller inom 
  
 –område inom trettio meter från allmän väg eller sådan vägsträck- ning enligt fastställd vägplan, eller från järnväg, flygplats eller kanal som är upplåten för allmän trafik, 
  
 –område inom tvåhundra meter från bostadsbyggnad, 
  
 –område inom tvåhundra meter från kyrka, annan samlingslokal, undervisningsanstalt, hotell eller pensionat eller område inom tvåhundra meter från vårdanstalt, elevhem eller liknande inrätt- ning, om den är avsedd för mer än femtio personer, 
  
 –område inom tvåhundra meter från elektrisk kraftstation eller industriell anläggning, eller 
  
 –område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt PBL. 
  
 Kraven i 3 kap. 7 § första stycket  
 1–4 
  utgör emellertid inget hinder om den som berörs av arbetet medger detta. 
  
 Bergmästaren är chef för Bergsstaten, som är en organisatorisk enhet inom myndigheten Sveriges geologiska undersökning. Bergs- staten har till uppgift att handlägga ärenden som rör prospektering och utvinning av mineral. Bergmästaren anställs av regeringen. 
  
 Om prospektören hittar en fyndighet av koncessionsmaterial kan han få bearbetningskoncession, vilket innebär inte bara rätt att dis- ponera marken utan också att bearbeta och tillgodogöra sig själva fyndigheten. Bearbetning av koncessionsmaterial, dvs. utvinning och tillgodogörande, får i huvudsak endast ske av den som har bearbet- ningskoncession (1 kap. 4 §). 
  
 Utgångspunkten är att koncession ska meddelas, om en fyndighet som sannolikt kan tillgodogöras ekonomiskt har blivit påträffad och fyndighetens belägenhet och art inte gör det olämpligt att sökanden får den begärda koncessionen. I ärenden om beviljande av koncession ska 3 och 4 kap. miljöbalken tillämpas, dvs. de grundläggande bestäm- melserna för hushållning med mark- och vattenområden och de sär- 
  
 323 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 skilda bestämmelserna för hushållning med mark och vatten för vissa utpekade områden i landet, bl.a. områden och anläggningar av riks- intresse. En bearbetningskoncession får inte strida mot detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får mindre avvikelser göras (4 kap. 2 §). Ärenden om bearbetningskoncession prövas som regel av bergmästaren. I vissa fall ska ärendet hänskjutas till regeringens prövning, om bergmästaren bedömer frågan om koncession vara särskilt betydelsefull ur allmän synpunkt eller bergmästaren vid tillämpningen av 3 eller 4 kap. miljö- balken finner skäl att frångå vad länsstyrelsen har föreslagit. 
  
 Innan koncessionshavaren påbörjar bearbetningen ska det hållas en särskild markanvisningsförrättning. Vid denna bestäms det i detalj vilka dispositioner koncessionshavaren får vidta inom koncessions- området och ibland också utanför området. Då bestäms bl.a. belägen- heten och omfattningen av gruvan samt mark för vägar, byggnader och andra anläggningar, som föranleds av gruvdriften (9 kap. 1 §). Vid förrättningen bestäms också den ersättning som markägaren erhåller för det intrång som gruvdriften innebär. En anvisning får inte avse mark eller annat utrymme inom sådant område som avses i 3 kap. 6 och 7 §§, dvs. särskilt skyddade naturområden m.m. och inom visst avstånd från bostäder, kyrkor och industrianläggningar m.m. eller inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser. 
  
 Om en prospektör får bearbetningskoncession innebär det sålun- da bara en rätt gentemot markägaren att efter markanvisningsför- rättningen bedriva bearbetning på dennes mark. Genom koncessio- nen har också samhället gjort den intresseavvägningen att marken får användas för utvinning av mineralfyndigheten i förhållande till övriga intressen som skyddas av 3 och 4 kap. miljöbalken. I övrigt måste koncessionshavaren iaktta bestämmelser i annan lagstiftning som kan beröra gruvverksamheten. De tillstånd som kan behövas får då utverkas enligt aktuell lagstiftning. 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Som redan nämnts får undersökningsarbete inte ske inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser utan medgivande från berg- mästaren. Denna del av bestämmelsen tillkom på förslag från Gruv- rättsutredningen som bl.a. framförde att inom detaljplanelagda områ- 
  
 324 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 den kan betydande investeringar i vatten- och avloppsanläggningar m.m. ha gjorts samt att det i allmänhet är rimligt att gruvrättigheter inte bör kunna grundläggas inom område med så intensiv mark- användning som ett detaljplaneområde utan prövning från planmyn- digheternas sida (prop. 1974:32 s. 111 och SOU 1969:10, s. 160). 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det tänkas bli vanligare att delar av samlad bebyggelse inte längre kommer att omfattas av detaljplan. Till följd av de övriga kriterierna i 3 kap. 7 § första stycket  
 1–4 
  medför den omständigheten att området kanske inte längre kom- mer att omfattas av en detaljplan inte per automatik att området i fråga kan bli föremål för undersökningsarbete eller koncession. De övriga kriterierna utgör nämligen hinder mot markanvisning, t.ex. genom att området ligger inom tvåhundra meter från en bostads- byggnad (9 kap. 2 § andra stycket). 
  
 Det kan naturligtvis tänkas att kommunen eller en byggherre av- ser att möjliggöra en viss bebyggelse utan detaljplan, samtidigt som någon ansöker om undersökningstillstånd. Om området sedan tidi- gare är obebyggt och det inte heller finns något annat hinder mot undersökningstillstånd (jfr 3 kap. 6 och 7 §§) kan således markanvis- ning ges på ett sätt som kommer i konflikt med den tänkta bebyg- gelseutvecklingen. Om kommunen inte använder sig av möjligheten att med bindande verkan reglera hur mark och vatten ska användas utgör bestämmelserna i 3 kap. 7 § respektive 9 kap. 2 § således inget hinder för att anvisa mark på ett sådant sätt som kanske inte är för- enligt med den bebyggelseutveckling som kommunen har avsett. 
  
 Eftersom kommunen enligt förslaget till ändrat detaljplanekrav ska kunna upprätta detaljplaner i samma utsträckning som i dag kan kommunen själv bestämma i vilka fall som det är lämpligt att upp- rätta en detaljplan, t.ex. om det finns skäl att förhindra bearbetning av koncessionsmaterial. 
  
 Mot denna bakgrund saknas det skäl att tro att det ändrade kravet på detaljplan kommer att leda till några reella skillnader mot gällande rätt. Minerallagen behöver således inte ändras. 
  
 325 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Remissynpunkter på bedömningen i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över bedömningen i promemorian i de delar som rörde minerallagen tillstyrkte bedöm- ningen eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Statens geologiska undersökning har i sak inga synpunkter på pro- memorians bedömning att minerallagen inte behöver följdändras. Däremot har begreppen koncessionsmineral och koncessionsmaterial förväxlats. Dagens lagstiftning innehåller endast begreppet konces- sionsmineral. 
  
 Våra överväganden 
  
 Vi delar den bedömning om minerallagen som gjordes i promemo- rian dvs. att det inte finns något behov av att göra följdändringar i denna lag. 
  
 5.6.7Jordabalken 
  
 Bedömning: Att detaljplanekravet begränsas i plan- och bygg- lagen medför inget ändringsbehov i fråga om bestämmelserna om giltighetstiden för nyttjanderätter inom områden med detaljplan eller i fråga om att en förlängning av ett jordbruks- eller bostads- arrende i vissa fall kan hindras inom områden som omfattas av detaljplan. Inte heller föranleder det ändrade detaljplanekravet något ändringsbehov när det gäller bestämmelsen att relaxation kan ske i vissa fall, trots att berörda fastighetsägare och rättighets- havare inte har medgett relaxationen, när det gäller vissa fastighe- ter som ska utgöra allmän plats enligt en detaljplan. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I jordabalken finns bestämmelser som hänger samman med bestäm- melserna i PBL. 
  
 I jordabalken finns bestämmelser om nyttjanderätt. En sådan rätt innebär att fastighetsägaren genom avtal upplåter fastigheten eller del av denna till någon annan, låt vara att någon strikt definition av ter- 
  
 326 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 men knappast står till buds. Exempel på nyttjanderätter är hyra, arrende och tomträtt, men även att ge någon annan rätt att använda mark som upplagsplats, väg eller för att uppföra en byggnad eller att använda ett hus på fastigheten som bostad eller magasin innebär en nyttjanderätt. Även en medgiven rätt till stenbrytning, skogsavverk- ning, torv- eller grustäkt omfattas av termen. Jordabalkens bestäm- melser om nyttjanderätt omfattar emellertid inte gravrätt, vägrätt eller bostadsrätt (7 kap. 4 §). 
  
 Enligt jordabalken är ett avtal om upplåtelse av annan nyttjande- rätt än tomträtt inte bindande längre än femtio år från det avtalet slöts. Upplåtelse av fast egendom inom detaljplan och upplåtelse av jordbruksarrende är dock inte bindande längre än tjugofem år (7 kap. 5 §). Flera undantag finns, bl.a. i fråga om nyttjanderätter som avser skogsavverkning, upplåtelser som sker på livstid eller nyttjanderätter som upplåts av staten. Bestämmelsen inverkar inte heller på nytt- janderättshavares rätt till förlängning av avtal på grund av lag, vilket gäller jordbruks- och bostadsarrende, bostadshyra samt fiskearrende. Även om maximitiden har uppnåtts har nyttjanderättshavaren såle- des fortfarande möjlighet att utnyttja sin rätt till förlängning, där sådan föreligger. Vidare gäller att om arrende eller hyra har upplåtits på längre tid än den föreskrivna längsta tiden, ska uppsägning ske, om fastighetsägaren eller nyttjanderättshavaren vill frånträda avtalet sedan tiden gått ut. 
  
 Bestämmelserna om maximitid är bindande och kan alltså inte frångås genom avtal (jfr prop. 1970:20 del B, s. 363 ff.). Ingenting hindrar att avtal träffas om längre tid, men bestämmelsen innebär att vardera parten har rätt att frånträda avtalet när tidsgränsen överskrids. 
  
 Begränsningen att ett avtal om upplåtelse av nyttjanderätt i vissa fall inte är bindande längre än 50 år härstammar i huvudsak från år 1800, även om bestämmelser om nyttjanderätterna som sådana har funnits alltsedan landskapslagarnas tid. Motivet att införa tids- begränsningsregler var i första hand att äganderätten till jorden inte skulle förlora sitt faktiska innehåll till följd av att någon annan än ägaren skulle inneha rådigheten under lång tid, snarare än omsorgen om den som innehar nyttjanderätten (Kommentar till 7 kap. jorda- balken, Bryan, Stockholm 1984). Särskilt under perioder av star- kare ekonomisk utveckling inträder ibland behovet att för en ratio- nell användning av en fastighet vidta förändringar när det gäller an- vändningssättet, och det är därför av högsta vikt, inte enbart för 
  
 327 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 ägaren utan också i utvecklingens intresse, att ägaren inte hindras att vidta de åtgärder som omständigheterna kräver genom att denne för lång tid lämnar från sig dispositionsrätten över fastigheten (jfr Lag- beredningens förslag till jordabalk I, 1905, s. 69). 
  
 Bestämmelsen att en upplåtelse av fast egendom inom detalj- planelagt område inte är bindande under längre tid än 25 år infördes genom lagen (1907:36) om nyttjanderätt till fast egendom (1 §). Den- na bestämmelse byggde i sin tur på en förordning från 1857 som bl.a. angav att upplåtelse av nyttjanderätt till ”hus och gård” i stad eller till del därav, eller till jord som hörde till tomt, inte skulle få avse längre tid än tio år. Vid beredningen av 1907 års lag ansågs emellertid denna tid vara alltför kort och att det både för hyresgästens del, som 
  
 ”mången gång kunde önska att å fastigheten nedlägga kostnader dels för bekvämlighet i sin hushållning och dels för näring”, liksom för husägarens del, som det ”vore af vikt att för en längre tid vara försäk- rad om viss hyra och ej blottställas för tätare ombyten af hyresgäster” vore önskvärt med en längre tid (NJA II 1908, nr 5, s. 5). Med hyres- gäst avses i detta sammanhang i första hand upplåtelser för ”industri- ella eller merkantila ändamål”. 
  
 Bestämmelserna om tidsbestämda nyttjanderätter bygger således på tanken att en nyttjanderätt inte ska hindra fastighetsägaren för evig tid om denne behöver vidta förändringar i fråga om fastighetens användning. I fråga om tätorterna, dvs. i detaljplanelagda områden, kan dock förändringar behöva göras oftare än vad som är fallet på landsbygden. Ursprungligen avsåg begränsningen endast område som omfattades av stadsplan, dvs. sådana planer där kommunen ska vara huvudman för de allmänna platserna. I samband med införandet av den äldre plan- och bygglagen (1987:10) utvidgades denna begräns- ning till att omfatta alla detaljplaner, med hänvisning till att tids- begränsningen har lika stort berättigande inom alla områden som om- fattas av detaljplan (prop. 1985/86:90 s. 173). 
  
 I jordabalken finns särskilda bestämmelser om arrende, som är en form av nyttjanderätt, t.ex. till ett markområde för jordbruksändamål eller avseende rätten att anlägga ett fritidshus på ofri grund, mot ersättning. Reglerna är i stora delar tvingande till förmån för arren- datorn. Ett avtal om jordbruksarrende träffas för viss tid, men när arrendetiden löper ut har arrendatorn en vidsträckt rätt till förläng- ning. Även om jordägaren har sagt upp ett jordbruksarrende har arrendatorn rätt till förlängning av detta utom i vissa särskilt angivna 
  
 328 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 fall. Detta gäller bl.a. om jordägaren gör sannolikt att arrendestället ska användas i enlighet med en detaljplan (9 kap. 8 § första stycket 5). 
  
 Motsvarande bestämmelse finns även i fråga om bostadsarrende, dvs. när jord upplåtes på arrende för annat ändamål än jordbruk samt arrendatorn enligt arrendeupplåtelsen har rätt att på  
 arrende-stället 
  uppföra eller bibehålla bostadshus och det inte är uppenbart att upp- låtelsens huvudsakliga syfte är att tillgodose något annat ändamål än att ge möjlighet till bostad åt arrendatorn och dennes närstående. Det har bl.a. varit vanligt att genom bostadsarrende skapa förutsättningar för fritidsbebyggelse på ofri grund. Även i dessa fall har arrendatorn rätt till förlängning av arrendeavtalet om jordägaren har sagt upp detta, utom i vissa angivna fall. Någon sådan rätt finns bl.a. inte när en byggnad har uppförts på arrendestället utan bygglov, när sådant krävs, eller i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser eller därmed jämförligt beslut av myndighet angående markens bebyggan- de eller användning. Rätten finns inte heller när en byggnad på arren- destället inte står i överensstämmelse med en detaljplan eller områ- desbestämmelser och jordägaren gör sannolikt att han ska använda arrendestället i enlighet med planen eller bestämmelserna (10 kap. 5 § första stycket 3 och 4). 
  
 Även bestämmelserna om relaxation i jordabalken har kopplingar till detaljplan. Vad som avses med relaxation utvecklas i det följande. 
  
 Ofta används en fastighet som säkerhet för t.ex. ett banklån, dvs. fastigheten utgör en pant för lånet. Detta åstadkoms genom att fas- tighetsägaren hos inskrivningsmyndigheten utverkar en eller flera inteckningar i fastigheten, motsvarande vissa penningsbelopp. Som bevis på en inteckning utfärdas ett pantbrev från inskrivningsmyn- digheten. I dag är pantbrev vanligtvis digitala och inteckningen inne- bär att en anteckning görs i det s.k. pantbrevsregistret som sköts av Lantmäteriet. 
  
 En inteckning kan gälla en eller flera självständiga fastigheter. I det senare fallet kallas denna för gemensam inteckning. En gemensam inteckning får på ansökan av fastigheternas ägare – efter medgivande av pantbrevets innehavare – avlyftas från någon eller några av fastig- heterna, s.k. relaxation. Genom relaxationen upphör således den gemensamma inteckningen att gälla i någon eller några fastigheter, men inte i alla. Kravet på medgivande från pantbrevets innehavare säkerställer att ingen, utan sitt medgivande, ska få sämre förmånsläge för sina rättigheter genom relaxationen. 
  
 329 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Särskilda bestämmelser gäller i fråga om fastigheter som bildats genom avstyckning av område som förvärvats av kommun för att in- gå i allmän plats inom detaljplan. I sådana fall får relaxation ske under vissa förutsättningar, på begäran av kommunen, utan hinder av be- stämmelserna om att det krävs medgivande av fastighetsägare och rättighetshavare för att relaxation ska kunna ske. Förutsättningarna 
  
 är att ”sannolika skäl föreligger för att områdets värde uppgår till högst 2 procent av den odelade fastighetens värde och relaxationen är väsentligen utan betydelse för fastighetsägarnas och rättighets- havarnas rätt”. Undantaget bygger på tanken att ett förenklat förfa- rande ska kunna tillämpas avseende relaxation som berör mark som ska utgöra allmän plats, i de fall omständigheterna är av sådant slag att kriterierna i bestämmelsen är uppfyllda, eftersom sådan relaxation ”i praktiken regelmässigt kan anses vara utan betydelse för sakägares rätt och att därför några påtagliga olägenheter med den [aktuella] särbe- handlingen vid relaxation inte kan anses uppkomma” (prop. 1970:20 del B, s. 662). 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Nyttjanderätternas giltighetstid bör inte ändras 
  
 Som redan har nämnts är nyttjanderätter generellt sett tidsbegränsade till 50 år, medan nyttjanderätter inom detaljplan endast gäller under 25 år. Ett ändrat krav på detaljplan medför således en risk för att nyttjanderätternas giltighetstid kommer att bli olika för upplåtelser där förutsättningarna i övrigt är lika, enbart på den grunden att den ena upplåtelsen avser ett område med detaljplan, medan den andra upplåtelsen inte gör det. 
  
 Det kan naturligtvis synas vara önskvärt att fall där bebyggelsemil- jön i praktiken är lika behandlas på ett enhetligt sätt i jordabalken. Ett alternativ skulle därför kunna vara att komplettera bestämmelsen i 7 kap. 5 § jordabalken på sådant sätt att det nuvarande undantaget, som innebär att en upplåtelse av fast egendom inom detaljplan och upplåtelse av jordbruksarrende inte är bindande längre än 25 år, även ska tillämpas i fråga om motsvarande upplåtelser av fast egendom inom samlad bebyggelse. 
  
 Mot detta alternativ talar i viss mån behovet av förutsägbarhet. De nyttjanderätter som det nu är fråga om utgör många gånger avtal som 
  
 330 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 ingås av enskilda fastighetsägare, utan biträde av någon myndighet eller av juridiska ombud. De kan dessutom avse områden som ligger i gränslandet mellan sådan bebyggelse som är samlad och sådan som inte är det, vilket innebär att det i vissa fall kan finnas ett behov av att kunna avgöra den exakta gränsen för vad som utgör samlad bebyg- gelse. Därigenom kan det i vissa fall vara vanskligt att helt förlita sig på den avgränsning som föreslås framgå av översiktsplanen. Många gånger kommer nyttjanderättens längd inte heller att kunna eller behöva avgöras definitivt förrän det föreligger en tvist i frågan, dvs. vanligtvis efter 25 år. Den domstol som då ska pröva frågan kommer att behöva ta ställning till de förhållanden som rådde på platsen för 25 år sedan, trots att dessa förhållanden kan ha förändrats väsentligt sedan dess. 
  
 Olägenheterna med att enbart ha kvar detaljplanen som kriterium för en begränsning av nyttjanderätternas längd är å andra sidan små. Kommunens beslut att inte detaljplanelägga ett visst område får då konsekvensen att nyttjanderättsupplåtelser inom detta område kan ingås för längre tid än 25 år. I ställningstagandet till om en detaljplan bör upprättas eller ej ligger följaktligen även ett ställningstagande till i vilken utsträckning som marken bör kunna bindas upp under en längre tid för en viss användning genom nyttjanderättsavtal. Denna fråga skiljer sig inte på något avgörande sätt från det ställningstagande som kommunen gör i dag när den beslutar var i tätbebyggelsens ut- kanter som detaljplanen bör upphöra – utanför detta område accep- terar kommunen helt enkelt längre upplåtelsetider för nyttjanderätter. 
  
 I detta sammanhang kan naturligtvis även ifrågasättas om den kor- tare giltighetstiden inom detaljplan är motiverad över huvud taget, givet de undantag som införts sedan det att regeln ursprungligen infördes. Det saknas dock skäl som talar emot att nyttjanderätternas längd i fråga om upplåtelse av fast egendom även i fortsättningen bör vara maximalt 25 år inom områden med detaljplan. Risken finns att längre upplåtelsetider onödigtvis försvårar förändringar i fråga om markanvändningen. Det finns således inte anledning att i detta sam- manhang överväga någon ändring i nämnda avseende. 
  
 Vid en samlad bedömning får behovet av förutsägbarhet och enkel- het i regelverket för de enskilda avtalsparterna anses väga tyngre än behovet av enhetlighet. Någon ändring bör således inte göras i jorda- balken i detta avseende. 
  
 331 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Arrendebestämmelserna om detaljplan behöver inte ändras 
  
 Som tidigare har nämnts har arrendatorn en vidsträckt rätt till för- längning av jordbruks- och bostadsarrenden. Jordägaren kan emel- lertid i vissa fall hindra en förlängning, bl.a. i de fall som jordägaren gör sannolikt att arrendestället ska användas i enlighet med en detalj- plan samt när arrendatorn har uppfört en byggnad i strid med en sådan plan. Motivet till att i sådana fall bryta arrendatorns rätt till förlängning är jordägarens anspråk på att få använda marken enligt planen tillsammans med det allmännas intresse av att samhällspla- neringen fullföljs. Någon intresseavvägning ska i sådant fall inte ske (prop. 1970:20 del B, s. 865). 
  
 Möjligheten att i vissa fall kunna bryta ett arrende på den grunden att marken ska användas i enlighet med en detaljplan förutsätter att en detaljplan upprättas och att den lämpliga markanvändningen läggs fast med bindande verkan i en sådan plan. Om kommunen väljer att inte upprätta en detaljplan för en tänkt samlad bebyggelse kommer de intresseavvägningar som sker inom ramen för planläggningen inte att komma till stånd. Således finns inte heller någon anledning att i sådant fall ge jordägaren rätt att bryta arrendet. Motsvarande gäller i fråga om den möjlighet som jordägaren har att bryta ett arrende på grund av användning i strid mot en detaljplan. Den omständigheten att kravet på detaljplan kan komma att bli mindre omfattande i fram- tiden föranleder således ingen justering av berörda bestämmelser i 9 och 10 kap. jordabalken. 
  
 Bestämmelserna om relaxation behöver inte ändras 
  
 Bestämmelsen att relaxation i vissa fall kan ske när det gäller mark som ska användas som allmän plats, även om berörda fastighetsägare och rättighetshavare inte har medgivit relaxationen, förutsätter att markanvändningen har lagts fast med bindande verkan i en detalj- plan. I förarbetena uttrycks det som att ”det alldeles väsentliga skyd- det för sakägare ligger i att marken ska användas för allmänt ändamål och alltså inte kan utnyttjas kommersiellt” (a. prop. del B, s. 663). 
  
 Finns det ingen detaljplan som reglerar hur marken får användas bör det inte heller finnas någon möjlighet att frångå huvudregeln att berörda rättighetshavare ska ges tillfälle att godkänna att en inteck- ning avlyfts från någon eller några av fastigheterna. Förslaget att be- 
  
 332 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 gränsa kravet på detaljplan föranleder således inte något behov av att justera bestämmelsen om relaxation. 
  
 Remissynpunkter på bedömningen i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över bedömningen i promemorian i de delar som rörde jordabalken tillstyrkte bedöm- ningen eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Uppsala universitet, juridiska fakulteten, framhåller att genom att hänvisningen till ”inom detaljplan” som finns i jordabalkens 7 kap. 5 § inte föreslås ändras, vilket principiellt kommer att innebära att vissa områden som tidigare hade varit förknippade med en begräns- ning av tiden för nyttjanderättsupplåtelser till 25 år kommer att ha en dylik gräns på 50 år. Även om fakultetsnämnden har förståelse för de skäl, förutsebarhet och enkelhet, som anförs mot att ändra regeln i jordabalken vill nämnden uttala att den ändock hade förordat en ändring av regeln. Universitetet framhåller att reglerna i 7 kap. 5 § jordabalken förefaller vara otidsenliga och att det redan av detta skäl synes diskutabelt att ge  
 50-årsgränsen 
  ett, om än sannolikt litet, utökat tillämpningsområde. Inte minst förefaller ett förmodat utökat tillämpningsutrymme för  
 50-årsgränsen 
  i s.k. randzoner vara disku- tabelt av det skälet att det snarare kan förmodas att det är i dessa om- råden som en ändrad markanvändning kan bli aktuell när samhället utvecklas och växer. Därmed förefaller dessa områden snarare vara mer betjänta av den kortare gränsen i jämförelse med andra måhända färdigexploaterade områden där  
 25-gränsen 
  gäller. Under alla omstän- digheter förefaller regeln i 7 kap. 5 § i dess helhet rent allmänt sett historiskt präglad och synes böra i en framtid bli föremål för en utredning. I princip kan hävdas att den bygger på en situation där de tvångsvisa markåtkomstreglerna var få och inte minst kontrover- siella. Dagens markåtkomstregler innebär att situationen är en annan och mycket talar för att 7 kap. 5 § och dess närmare utformning har spelat ut sin roll. Det nu senast sagda betyder dock att regeln oavsett dess närmare utformning inte i sig egentligen hindrar en önskad ut- veckling och att det därmed är av mindre betydelse att  
 50-årsgränsen 
  får en principiellt ökad tillämpning i enlighet med förslaget. 
  
 Riksbyggen ifrågasätter varför enhetlighet inte eftersträvats avse- ende tidsbegränsningen av nyttjanderätter mellan de områden som 
  
 333 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 detaljplanerats och områden med samlad bebyggelse. Nyttjanderät- tens tidsbegränsning enligt promemorians förslag ter sig närmast slumpvis fastslagen, enligt Riksbyggen. 
  
 Våra överväganden 
  
 Ett av de skäl som angavs i promemorian för att inte ändra bestäm- melserna om nyttjanderätter var behovet av förutsägbarhet. Bland annat kan nyttjanderätter ligga i gränslandet mellan sådan bebyggelse som är samlad och sådan som inte är det. Därigenom skulle det enligt promemorian kunna vara vanskligt att helt förlita sig på den redo- visning av samlad bebyggelse som enligt förslaget skulle framgå av översiktsplanen. 
  
 Med de förslag som vi har presenterat i avsnitt i 5.5 bör dessa tolkningsproblem inte kunna uppstå. Svårigheten att bedöma vad som utgör samlad bebyggelse bör därmed inte längre utgöra ett rele- vant skäl, med den ordning som vi föreslår. Trots att risken för otyd- lighet nu bör vara eliminerad menar vi att det är lämpligt att den kor- tare tiden för nyttjanderätter, dvs. 25 år, enbart gäller inom detalj- planelagda områden. Anledningen är att detaljplanen får laga kraft vid en exakt tidpunkt som kan jämföras med den tidpunkt då nyttjande- rätten tillkommer. Därigenom blir det tydligt om nyttjanderätten gäller i 25 eller 50 år. Att bestämma en exakt tidpunkt för när om- rådet övergår från att utgöra ”landsbygd” till att i stället utgöra sam- lad bebyggelse kan vara väsentligt svårare, eftersom det kommer att vara beroende ut hur länsstyrelsernas föreskrifter om samlad bebyg- gelse såg ut vid en viss tidpunkt. Eftersom bestämmelserna om nytt- janderättens längd ofta tillämpas i samband med avtalsskrivning mel- lan enskilda fastighetsägare, utan biträde av någon myndighet eller juridiska ombud, är det angeläget att bestämmelsen i jordabalken är enkel att tillämpa. 
  
 När det gäller synpunkterna från Uppsala universitet och Riks- byggen har vi ingen möjlighet att göra en större översyn av bestäm- melserna om nyttjanderätterna i jordabalken inom ramen för detta delbetänkande. Vi bedömer att de ändringar i detaljplanekravet som vi tidigare har föreslagit (avsnitt 4) inte föranleder några större änd- ringar av bestämmelserna om nyttjanderätternas längd. Däremot kan 
  
 334 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 det finnas andra skäl till att ändra bestämmelserna, men det får i så fall utredas i något annat sammanhang. 
  
 Sammantaget innebär detta att vi inte ser någon anledning att göra någon annan bedömning i fråga om nyttjanderätternas längd än den som gjordes i promemorian. 
  
 Vidare kan sammanfattningsvis sägas att vi delar den bedömning av behovet av ändringar i jordabalken i övrigt som gjordes i promemo- rian, dvs. att det inte finns något behov av att göra några följdänd- ringar i denna balk till följd av våra förslag om ett ändrat krav på detaljplan i PBL. 
  
 5.6.8Lagen om allmänna vattentjänster 
  
 Bedömning: Definitionen av allmän platsmark i lagen om allmän- na vattentjänster behöver inte ändras till följd av förslaget att begränsa kravet på detaljplan enligt plan- och bygglagen. 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, LAV, finns bestäm- melser som hänger samman med bestämmelserna i PBL. 
  
 Bestämmelserna i LAV syftar till att säkerställa att vattenför- sörjning och avlopp ordnas i ett större sammanhang, om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön (1 §). En- ligt LAV definieras allmän platsmark som sådan mark som i detalj- plan enligt PBL redovisas som allmän plats eller, om marken inte om- fattas av detaljplan, väg eller mark som funktionellt och i övrigt mot- svarar sådan mark (2 §). Detta kan jämföras med PBL:s definition av allmän plats, som definieras som en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov (jfr 1 kap. 4 § PBL). 
  
 En allmän  
 va-anläggning 
  får inte ordnas i strid med detaljplan, områdesbestämmelser eller andra bestämmelser om hur marken ska bebyggas, eller så att den försvårar en ändamålsenlig bebyggelse eller lämplig planläggning. Om syftet med planen eller bestämmel- serna inte motverkas, får mindre avvikelser göras (11 § LAV). 
  
 335 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 En fastighetsägare ska betala avgifter för en allmän  
 va-anläggning, 
  om fastigheten finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde m.m. Om fastigheten är obebyggd men enligt en detaljplan är avsedd för bebyggelse, ska bedömningen av behovet göras som om fastigheten vore bebyggd i enlighet med planen. Detta gäller dock inte, om det finns särskilda skäl för en annan bedömning (24 §). Därutöver ska en fastighetsägare betala en avgift för en allmän  
 va-anläggning, 
  om fas- tigheten finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde, är be- byggd eller enligt en detaljplan är avsedd för bebyggelse, och behöver, eller har nytta av, bortledande av vatten från allmän platsmark (26 §). 
  
 Den som ansvarar för att allmän platsmark ställs i ordning och underhålls ska betala en avgift för en allmän  
 va-anläggning, 
  om den allmänna platsmarken finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsom- råde, och bortledande av vatten från den allmänna platsmarken be- hövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön (27 §). 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Termen allmän platsmark behöver inte ändras 
  
 Plangenomförandeutredningen redovisade i sitt betänkande En effektivare plan- och bygglovsprocess att LAV borde ändras, bl.a. till följd av förslaget om s.k. områdesplaner och förslaget att detaljplaner i framtiden inte ska behöva upprättas i samma omfattning som enligt gällande rätt (SOU 2013:34 s. 438 f.). Utredningen menade bl.a. att skyldigheten att betala avgifter till  
 VA-huvudmannen 
  för den som behöver, eller har nytta av, bortledande av vatten från allmän plats (jfr 27 §) inte bara borde gälla inom allmän platsmark. Enligt utred- ningen borde denna skyldighet utsträckas till att även gälla för såda- na platser för gemensamma ändamål som inte utgör allmän plats en- ligt en detaljplan. 
  
 Som redan har redovisats har termen allmän platsmark en vidare innebörd i LAV än termen allmän plats i PBL (2 § LAV jämförd med 1 kap. 4 § PBL). Den omständigheten att ett område inte kommer att utgöra allmän plats enligt PBL förhindrar följaktligen inte att en fastighetsägare ska betala en avgift för den allmänna  
 va-anläggningen, 
  om fastigheten finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde och är bebyggd och behöver, eller har nytta av, bortledande av vatten från 
  
 336 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 allmän platsmark. Skäl saknas därför att ändra lagen på det sätt som utredningen förordat. 
  
 Bestämmelsen att en allmän  
 va-anläggning 
  inte får ordnas i strid med detaljplan eller områdesbestämmelser behöver inte ändras 
  
 Som redan har nämnts får en allmän  
 va-anläggning 
  inte ordnas i strid med detaljplan, områdesbestämmelser eller andra bestämmelser om hur marken ska bebyggas, eller så att den försvårar en ändamålsenlig bebyggelse eller lämplig planläggning. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får mindre avvikelser göras (11 §). Vid tillkomsten av bestämmelsen framhölls att denna i viss mån kun- de anses vara överflödig, eftersom både de allmänna  
 va-anläggning- 
  arna och bebyggelseplaneringen i stor omfattning är kommunala angelägenheter. Enligt förarbetena är emellertid bestämmelsens främsta uppgift att rikta uppmärksamheten på att även vatten- och avloppsverksamheten måste samordnas med bebyggelseplaneringen (prop. 1955:121, s. 77). 
  
 Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det, som har nämnts ovan, tänkas bli vanligare att delar av sammanhållen bebyggelse inte längre kommer att omfattas av detaljplan. Om kommunen inte an- vänder sig av möjligheten att med bindande verkan reglera hur mark och vatten ska användas inom sådan bebyggelse utgör bestämmel- serna i 11 § inget hinder för att bygga anläggningen på något annat sätt än vad som kommunen kanske har förutsatt inom ramen för bebyggelseplaneringen. Eftersom kommunen föreslås kunna upprätta detaljplaner i samma utsträckning som i dag kan emellertid kom- munen själv bestämma i vilka fall som det är lämpligt att avstå från att upprätta en detaljplan. En allmän  
 va-anläggning 
  ska därtill ordnas och drivas så att den uppfyller de krav som kan ställas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och med hänsyn till intres- set av en god hushållning med naturresurser (10 §). Även om det inte finns någon detaljplan finns det således bestämmelser i LAV som syf- tar till att  
 va-anläggningen 
  utformas på ett sätt som är lämpligt i för- hållande till andra angelägna intressen. 
  
 Mot denna bakgrund bedöms att det inte finns anledning att ändra på reglerna om hur en allmän  
 va-anläggning 
  får byggas på grund av den tänkta ändringen av detaljplanekravet. 
  
 337 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Det bör inte vara möjligt att ta ut avgifter 
  
 för obebyggda fastigheter som inte omfattas av detaljplan 
  
 En fastighetsägare ska betala avgifter för en allmän  
 va-anläggning, 
  om fastigheten finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde och fastigheten behöver en vattentjänst med hänsyn till skyddet för män- niskors hälsa eller miljön och detta behov inte kan tillgodoses bättre på annat sätt. Detta gäller även om fastigheten är obebyggd men en- ligt en detaljplan är avsedd för bebyggelse. I sådant fall ska bedöm- ningen av om fastigheten behöver en vattentjänst, med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön m.m., göras som om fas- tigheten vore bebyggd i enlighet med planen. Detta gäller dock inte om det finns särskilda skäl för en annan bedömning (24 §). Om kommunen väljer att inte planlägga området kan ägaren till en obe- byggd fastighet inte bli betalningsskyldig på den grunden att fastig- heten är avsedd för bebyggelse enligt en detaljplan. Således kan va- huvudmannen inte heller få ersättning för sådana investeringar som kan ha gjorts för att tillgodose behovet av vatten och avlopp på fastigheten. 
  
 Bestämmelsen att även ägare till obebyggda fastigheter är skyldiga att betala för avgifter för en allmän  
 va-anläggning 
  infördes genom den dåvarande lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanlägg- ningar. Bestämmelsen motiverades med att genomförandet av detalj- planer förutsätter att anordningar vidtas för att tillgodose gemen- samma behov och att ett av de mest påtagliga gemensamma behoven för de fastigheter som ska bebyggas i regel avser särskilda anord- ningar för vattenförsörjning och avlopp. Eftersom en detaljplan inte ska ges större omfattning än att planen kan förväntas bli genomförd inom nära förestående tid borde det därför kunna förutsättas att bebyggelse enligt en plan som regel kommer till stånd inom över- skådlig tid. Således kunde det förutsättas att anordningar för att till- godose gemensamma behov skulle kunna utföras och komma till användning inom en relativt nära framtid från det att planen hade fastställts. Den som utförde  
 va-anläggningen 
  borde då också kunna räkna med att få ersättning för nedlagda kostnader av ägarna till de fastigheter som enligt planen skulle kunna bebyggas i och med att anordningen var färdiga för att tas i bruk, oavsett om fastigheterna hade hunnit bebyggas eller inte. Enligt den utredning som föreslog bestämmelsen var det särskilt befogat att ägaren ålades att betalas va- 
  
 338 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 avgift om fastighetsägaren inte själv ville bebygga fastigheten utan i stället avvaktade med att sälja fastigheten till någon annan för att ägaren skulle kunna tillgodogöra sig markvärdesstegringen (prop. 1970:118 s. 37 f. och s. 101). Som redan har nämnts gäller emellertid inte denna regel om det finns särskilda skäl för en annan bedömning, t.ex. att fastigheten inte har kunnat bebyggas till följd av åtgärder från någon myndighet. 
  
 Bestämmelsen om avgiftskyldighet för obebyggda fastigheter inom områden med detaljplan förutsätter att den lämpliga mark- användningen har lagts fast med bindande verkan så att det redan när avgiften ska beräknas är utrett vilka förutsättningar det finns för att bebygga fastigheten. Detta förutsätter med andra ord att det finns en detaljplan. Om kommunen väljer att inte upprätta någon detaljplan är det inte klarlagt i vilken omfattning som en viss fastighet kan be- byggas och således inte heller givet hur avgiften ska beräknas. 
  
 Mot denna bakgrund saknas det förutsättningar för att utvidga betalningsskyldigheten i fråga om obebyggda fastigheter så att denna skyldighet även skulle omfatta sådana delar av verksamhetsområdet som inte är planlagda. 
  
 Det finns inget behov av att ändra på bestämmelserna om avgiftsskyldighet i fråga om bortledande 
  
 av vatten från allmän platsmark 
  
 En fastighetsägare, som äger en fastighet inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde, är inte bara skyldig att betala för behovet av vattenförsörjning och avlopp inom den egna fastighetens gränser. Enligt 26 § LAV finns en skyldighet för den som äger en fastighet, som är bebyggd eller enligt en detaljplan är avsedd för bebyggelse, att betala en avgift även i de fall som fastigheten behöver, eller har nytta av, bortledande av vatten från allmän platsmark, dvs. även så- dan allmän platsmark som ligger utanför den egna fastigheten. 
  
 Även den som ansvarar för att allmän platsmark ställs i ordning och underhålls ska betala en avgift till  
 VA-huvudmannen 
  för en all- män  
 va-anläggning, 
  förutsatt att den allmänna platsmarken finns inom  
 va-anläggningens 
  verksamhetsområde och att det finns ett be- hov av att vatten leds bort från marken med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön (27 §). 
  
 339 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Som redan har nämnts är definitionen av allmän platsmark enligt LAV inte strikt kopplad till att det finns en detaljplan. Den om- ständigheten att det kan bli färre detaljplaner i framtiden påverkar således inte förutsättningarna för att  
 va-huvudmannen 
  ska kunna ta ut avgifter för driften av den allmänna  
 va-anläggningen. 
  Följaktli- gen krävs inte heller i dessa avseenden några ändringar av LAV. 
  
 Remissynpunkter på bedömningen i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över bedömningen i promemorian i de delar som rörde LAV tillstyrkte bedömningen eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Våra överväganden 
  
 Vi delar den bedömning om LAV som gjordes i promemorian, dvs. att det inte finns något behov av att göra följdändringar i denna lag. 
  
 5.6.9Plan- och bygglagen m.m. 
  
 Förslag: Kravet på att det krävs bygglov för en annan ändring av en byggnad än tillbyggnad, om ändringen innebär att byggnaden byter färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller att byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, ska även gälla inom en tätbebyggelse. 
  
 Kravet på bygglov för en ekonomibyggnad för jordbruk, skogs- bruk eller annan liknande näring inom ett område med detaljplan ska utvidgas till att gälla inom en tätbebyggelse. 
  
 Undantaget från kravet på bygglov för att byta färg, fasad- beklädnad eller taktäckningsmaterial på en- eller tvåbostadshus med tillhörande komplementbyggnader inom område med detalj- plan, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områ- dets karaktär, ska utökas till att gälla även inom en tätbebyggelse. Undantaget ska dock inte gälla om kommunen i områdesbestäm- melser beslutar att bygglov krävs. 
  
 Undantaget från kravet på bygglov, inom område med detalj- plan, för att på andra byggnader än en- eller tvåbostadshus byta 
  
 340 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på fasad eller tak som vetter mot kringbyggd gård, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär, ska utökas till att gälla även inom en tätbebyggelse. Undantaget ska dock inte gälla om kommunen i områdesbestämmelser beslutar att bygglov krävs. 
  
 Undantaget från kravet på bygglov för en- och tvåbostadshus när det gäller en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande byggnadsdel, som inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter, ska utökas till att gälla även inom en tätbebyggelse. 
  
 Ändringar ska göras i 9 kap. 6, 7 och 8 §§ genom att införa termen samlad bebyggelse i stället för varianter av uttrycket ”sammanhållen bebyggelse och bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen”. 
  
 Kravet på rivningslov för att riva en byggnad eller del av en byggnad ska utökas till att gälla även inom en tätbebyggelse. Detta ska emellertid inte gälla om kommunen i områdesbestäm- melser beslutar att rivningslov inte krävs. 
  
 Kravet på marklov för schaktning eller fyllning som avsevärt ändrar höjdläge inom en tomt eller för mark inom en allmän plats, ska utökas till att gälla även inom en tätbebyggelse. Detta ska emellertid inte gälla om kommunen i områdesbestämmelser beslu- tar att marklov inte krävs. 
  
 Byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet inom områden med detaljplan ska utvidgas till att gälla alla områden. Byggnadsnämnden ska emellertid inte få ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att ingripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Bedömning: Inom en tätbebyggelse bör det krävas bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. En ändring bör göras i 6 kap. 6 § PBF genom att införa termen samlad bebyggelse i stället för uttrycket ”sammanhållen bebyg- gelse och anmälan behövs med hänsyn till omfattningen av bygg- nadsverk i bebyggelsen”. 
  
 341 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bakgrund och gällande bestämmelser 
  
 I PBL finns flera bestämmelser som hänger samman med kravet på detaljplan. Inom områden med detaljplan gäller i vissa avseenden högre krav på bygglov än vad som är fallet inom andra områden. Bland annat krävs inom detaljplan bygglov för annan ändring av en byggnad än tillbyggnad, om ändringen innebär att byggnaden byter färg, fasad- beklädnad eller taktäckningsmaterial eller om byggnadens yttre ut- seende avsevärt påverkas på annat sätt (9 kap. 2 § andra stycket PBL). 
  
 I fråga om en- och tvåbostadshus och tillhörande komplement- byggnader krävs det emellertid inte något bygglov inom ett område med detaljplan för att färga om, byta fasadbeklädnad eller byta tak- täckningsmaterial, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär. Detta undantag gäller dock inte om kom- munen i detaljplanen för en värdefull miljö har bestämt att åtgärden kräver bygglov (9 kap. 5 § PBL). 
  
 Inte heller i fråga om andra byggnader än en- och tvåbostadshus inom ett område med detaljplan krävs det bygglov för att färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial på fasad eller tak som vetter mot kringbyggd gård. Detta undantag gäller dock inte om kommunen har bestämt att åtgärden kräver bygglov eller om åtgärden vidtas på en byggnad eller inom ett bebyggelseområde som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt (9 kap. 6 a § PBL). 
  
 I fråga om en- och tvåbostadshus inom ett område med detaljplan krävs det inte heller något bygglov för en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande byggnadsdel, om den inte place- ras närmare gränsen än 4,5 meter. Detta undantag gäller dock inte om kommunen har bestämt att åtgärden kräver bygglov eller om åtgärden vidtas på en byggnad eller inom ett bebyggelseområde som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt (9 kap. 5 a § PBL). 
  
 Inom områden med detaljplan krävs det bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar (6 kap. 3 § plan- och byggförordningen [2011:338], PBF). Utanför områden med detaljplan är bl.a. nybyggnad och tillbyggnad av en ekonomi- byggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring undan- tagna från kravet på bygglov (9 kap. 3 § PBL). 
  
 342 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Inom områden med detaljplan krävs det rivningslov för att riva en byggnad eller del av en byggnad, om kommunen inte har bestämt något annat i planen. Utanför ett område med detaljplan krävs det rivningslov om kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att ett rivningslov krävs. Det krävs dock inte rivningslov, om byggnaden eller byggnadsdelen får uppföras utan bygglov och kommunen i detaljplanen eller områdesbestämmelserna inte har bestämt att det krävs rivningslov (9 kap. 10 § PBL). 
  
 Inom områden med detaljplan krävs det marklov för schaktning eller fyllning som inom ett område med detaljplan avsevärt ändrar höjdläget inom en tomt eller för mark inom en allmän plats, om inte kommunen har bestämt annat i detaljplanen. Om ett visst höjdläge för markytan är bestämt i detaljplanen, krävs det emellertid inte mark- lov för att höja eller sänka markytan till den nivån (9 kap. 11 § PBL). 
  
 Utanför områden med detaljplan krävs det marklov för schakt- ning, fyllning, trädfällning och skogsplantering om åtgärden ska genomföras i ett område som är avsett för bebyggelse eller i närheten av en befintlig eller planerad anläggning för totalförsvaret, statlig flyg- plats, annan flygplats för allmänt bruk, kärnreaktor, annan kärnenergi- anläggning eller annan anläggning som kräver ett skydds- eller säker- hetsområde och kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att det krävs sådant marklov i området (9 kap. 13 § PBL). 
  
 Vad kommunen får reglera med områdesbestämmelser anges i 4 kap. 42 § PBL. 
  
 Inom områden med detaljplan har byggnadsnämnden i vissa fall möjlighet att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet. Bland annat får byggnadsnämnden förelägga ägaren att ta bort ett byggnadsverk eller att vidta någon annan åtgärd om ett byggnads- verk innebär stora olägenheter för trafiksäkerheten på grund av att förhållandena har ändrats (11 kap. 22 § PBL). Byggnadsnämnden får även förelägga ägaren av en fastighet eller en byggnad inom ett om- råde med detaljplan att anordna stängsel eller ändra utfart eller annan utgång mot gator eller vägar, om det behövs med hänsyn till trafik- säkerheten (11 kap. 23 § PBL). När denna bestämmelse infördes moti- verades den av det ansvar som kommunen har för väghållningen (respektive förväntades få) för att kunna ingripa mot företeelser som medför olägenheter för trafiken i de fall som bestämmelserna i väg- lagen inte är tillämpliga (SOU 1979:66 s. 740). Byggnadsnämndens befogenheter i dessa avseenden kan således sägas höra samman med 
  
 343 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 de befogenheter som väghållningsmyndigheten respektive länssty- relsen har enligt väglagen (1971:948) när det gäller allmän väg. Bland annat gäller att väghållningsmyndigheten har befogenhet att förbjuda eller kräva ändring av enskilda körvägar till allmän väg m.m. om det är nödvändigt med hänsyn till trafiksäkerheten eller framkomligheten. Detta gäller även i fråga om utfarter från fastigheter och bryggor. Väg- hållningsmyndighetens beslut gäller emellertid inte fråga om sådana enskilda vägar som är redovisade i detaljplan eller förutsatta i områdes- bestämmelser (42 § väglagen). Vidare har länsstyrelsen möjlighet att ingripa mot vissa anläggningar och anordningar utanför vägområdet som medför olägenheter från trafiksäkerhetssynpunkt i förhållande till den allmänna vägen. Föreläggande får dock meddelas endast under förutsättning att anläggningen eller anordningen på grund av ändrade förhållanden eller i annat fall medför sådan olägenhet att en begäran om tillstånd till anordningen skulle ha avslagits. I fråga om byggnader gäller bestämmelserna bara om byggnaden kan flyttas utan svårighet eller är av ringa värde (52 § väglagen). 
  
 Överväganden i departementspromemorian 
  
 Kraven på bygglov inom samlad bebyggelse bör jämställas med de krav som gäller inom område med detaljplan 
  
 Eftersom ett reducerat krav på detaljplan kan leda till att det ibland kan komma att finnas delar av tätorter m.m. som inte omfattas av detaljplan är det rimligt att kraven på bygglov i PBL justeras när det gäller vissa fasadändringar, skyltar och ljusanordningar samt ekono- mibyggnader för jord- och skogsbruk eller annan liknande näring så att kraven även omfattar områden med samlad bebyggelse. Lämpligen bör även det undantag som gäller för en- och tvåbostadshus och till- hörande komplementbyggnader utvidgas så att undantaget även gäller inom områden med samlad bebyggelse. 
  
 Motivet till en sådan ändring är att det huvudsakligen är fråga om en rent formell förändring – om detaljplanekravet inte förändras skulle åtgärderna ändå kräva bygglov eftersom områdena då skulle ha omfattats av en detaljplan. Alternativet, dvs. att inte göra någon änd- ring, skulle bl.a. kunna leda till att ekonomibyggnader skulle kunna etableras inom planlösa delar av landets tätorter utan förprövning från byggnadsnämndens sida, vilket skulle kunna leda till en mindre lämp- 
  
 344 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 lig bebyggelseutveckling. Motsvarande överväganden gäller natur- ligtvis även i fråga om fasadändringar samt skyltar och ljusanordning- ar som i dag kräver bygglov inom områden med detaljplan. 
  
 Den nu tänkta ändringen leder även till att vissa bybildningar m.m., som i dag inte omfattas av detaljplan, kommer att omfattas av krav på bygglov i dessa avseenden. Genom den täthet som regelmäs- sigt finns inom sådana områden framstår emellertid den utökade lov- plikten inte som omotiverad. Inom sådana områden är kraven på bygglov redan i dag mera omfattande än vad som är fallet på den egentliga landsbygden till följd av bestämmelserna i 9 kap. 6 och 7 §§ PBL. Således innebär utvidgningen av lovplikten i någon mån att regelverket blir mera överskådligt. 
  
 Byggnadsnämnden bör ha möjlighet att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan 
  
 Som har nämnts ovan har byggnadsnämnden i dag möjlighet att in- gripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet inom områden med detaljplan på ungefär samma sätt som väghållningsmyndighe- ten och länsstyrelsen kan ingripa i fråga om allmänna vägar. Utan- för områden med detaljplan har byggnadsnämnden emellertid inga befogenheter i dessa avseenden. 
  
 De föreslagna ändringarna av detaljplanekravet aktualiserar frågan hur byggnadsnämndens befogenheter bör se ut i framtiden när det gäller möjligheten att ingripa med förelägganden av trafiksäkerhets- skäl. Även om delar av tätorterna kanske inte längre kommer att omfattas av detaljplan kan det uppstå samma behov av att byggnads- nämnden kan ingripa i fråga om bl.a. byggnadsverk och utfarter som är olämpligt lokaliserade i förhållande till trafiken. Om inte ändring- arna i detaljplanekravet i praktiken ska begränsa byggnadsnämndens möjligheter är det således nödvändigt att ge nämnden möjlighet att ingripa även om området inte omfattas av detaljplan. Behoven av så- dana ingripanden torde visserligen vara störst inom tätorterna, men redan i dag kan det finnas behov av att vidta åtgärder utanför detalj- planerade områden i syfte att förbättra trafiksäkerheten, bl.a. när det gäller olämpligt placerade utfarter i förhållande till enskilda vägar. 
  
 Några tydliga motiv till att byggnadsnämndens befogenheter i dessa avseenden endast bör omfatta områden med detaljplan redo- visas inte i förarbetena. Några tungt vägande skäl till att byggnads- 
  
 345 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 nämndens ansvar enbart ska omfatta områden med detaljplan torde inte heller finnas eftersom intresset av en säker trafikmiljö är starkt även inom sådana områden som inte omfattas av en detaljplan. Be- gränsningen att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan bör således tas bort. 
  
 Byggnadsnämndens befogenheter i fråga om förelägganden för ökad trafiksäkerhet behöver samordnas med de befogenheter som väghållningsmyndigheten och länsstyrelsen har avseende allmänna vägar. Utgångspunkten bör vara att byggnadsnämndens, väghållarens och länsstyrelsens ansvar inte överlappar varandra. Därigenom kan den situationen undvikas att olika myndigheter ingriper samtidigt med kanske motstridiga förelägganden eller att det delade tillsyns- ansvaret leder till att ingen av myndigheterna ingriper, trots att det finns ett sådant behov. 
  
 Det är lämpligt att väghållaren och länsstyrelsen även i fortsätt- ningen har ansvaret för trafiksäkerheten när det gäller sådan allmän väg som inte ingår i detaljplan, oavsett om bebyggelsen i övrigt har karaktären av samlad bebyggelse eller inte. Som har tidigare redo- visats bör någon ändring således inte göras i 40 respektive 52 §§ väg- lagen. Byggnadsnämndens möjlighet att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet bör följaktligen inte gälla i de fall som väg- hållaren respektive länsstyrelsen har möjlighet att ingripa med stöd av väglagen. Begränsningen införs lämpligen som ett nytt stycke i 11 kap. 22 respektive 23 § PBL. 
  
 Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian 
  
 En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget i promemorian i de delar som rörde PBL tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) och Göteborgs kommun framförde att om de föreslagna följdändringarna sker utan att detalj- planekravet ändras, innebär det i flera fall att åtgärder som i dag är bygglovsbefriade blir bygglovspliktiga. Detta skulle i sin tur leda till en ökad arbetsbelastning för kommunerna och till att reglerna blir otydligare för allmänheten. 
  
 346 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 Länsstyrelsen i Västra Götalands län menade att termen samlad bebyggelse i 9 kap. 6 § PBL i stället borde skrivas in i första stycket för ökad tydlighet. 
  
 Länsstyrelsen i Hallands län ansåg att det kan övervägas om riv- ningslov och marklov bör krävas inom samlad bebyggelse. 
  
 Våra överväganden 
  
 I promemorian föreslogs ändringar i flera bestämmelser i PBL med innebörden att vissa krav på bygglov – och tillhörande undantag – inte bara skulle gälla inom områden med detaljplan utan även inom områden som utgör samlad bebyggelse. Vi har tidigare anfört att det inte är lämpligt att knyta alla dessa krav till termen samlad bebyg- gelse, utan att vissa krav i stället bör knytas till termen tätbebyggelse (avsnitt 5.4). 
  
 Vi menar att flera av de krav som diskuterades i promemorian i första hand tar sikte på bebyggelse av tätortskaraktär. Exempelvis kan kravet på bygglov för vissa fasadändringar motiveras inom tät- orter, medan behovet av en förhandsprövning för sådana åtgärder inte är lika stort när det gäller byggnader i mindre byar. 
  
 Vi menar att det skulle föra för långt att införa krav på bygglov inom samlad bebyggelse i den omfattning som föreslogs i prome- morian. I flera fall bör kravet i stället gälla områden som utgör tät- bebyggelse. Det gäller de krav på bygglov, marklov och rivningslov som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan. Däremot är det lämpligt att ersätta uttrycket ”en sammanhållen bebyggelse där bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” med den föreslagna termen samlad bebyggelse, på det sätt som föreslogs i promemorian. 
  
 De nu förordade ändringarna, i förhållande till vad som före- slogs i promemorian, innebär att synpunkterna från SKL och Göteborgs kommun i huvudsak tillgodoses. 
  
 Länsstyrelsen i Hallands län har anfört att det kan övervägas om rivningslov och marklov bör krävas inom samlad bebyggelse. I linje med vad vi har anfört ovan menar vi att det inte är befogat att gene- rellt utvidga dessa krav så att de även gäller inom mindre byar. Där- emot anser vi att de överväganden som har lett fram till förslaget om att koppla bygglovsreglerna till termen tätbebyggelse, också gäller 
  
 347 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 SOU 2017:64 
  
 för rivningslov och marklov. Vi föreslår därför att termen tätbebyg- gelse införs även i dessa bestämmelser. 
  
 PBL har nyligen ändrats till följd av att regeringen i propositionen Fler steg för en effektivare plan- och bygglag (prop. 2016/17:151) föreslog ytterligare åtgärder som kan undantas från kravet på bygglov. Ändringarna träder i kraft den 1 juli 2017 (bet. 2016/17:CU20, rskr. 2016/17:276) och innebär i huvudsak följande. 
  
 – I fråga om en- och tvåbostadshus inom ett område med detaljplan krävs det som huvudregel inte något bygglov för en liten till- byggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande byggnads- del, om den inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter (9 kap. 5 a § PBL). 
  
 –I fråga om andra byggnader än en- och tvåbostadshus inom ett område med detaljplan krävs det som huvudregel inte längre bygglov för att färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäck- ningsmaterial på fasad eller tak som vetter mot kringbyggd gård (9 kap. 6 a § PBL). 
  
 Vi föreslår i linje med våra förslag i övrigt att de nya bygglovs- befriade åtgärderna även ska gälla inom en tätbebyggelse. 
  
 Vi delar synpunkten från Länsstyrelsen i Västra Götalands län när det gäller utformningen av förslaget till ändring av 9 kap. 6 § PBL. Vi har därför reviderat förslaget i linje med vad länsstyrelsen har för- ordat. Det innebär att termen tätbebyggelse bör placeras i bestäm- melsens första stycke. 
  
 Till sist skiljer sig vårt förslag om följdändringar i PBL åt från för- slaget i promemorian på så sätt att vi föreslår två nya definitioner om vad som avses med tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse. Med dessa definitioner avser vi att koppla samman kraven i PBL med de områden som ska utgöra tät- respektive samlad bebyggelse enligt vårt förslag till lag och förordning om betydelsen av termerna tät- bebyggelse och samlad bebyggelse. 
  
 I linje med vad vi har föreslagit ovan föreslår vi att kraven på bygg- lov för skyltar och ljusanordningar i 6 kap. 3 och 3 a §§ PBF även bör gälla inom tätbebyggelse i stället för samlad bebyggelse, vilket före- slogs i promemorian. 
  
 Efter det att promemorian färdigställdes har 6 kap. 6 § PBF änd- rats (genom SFS 2015:837), med innebörden att vissa åtgärder nu- 
  
 348 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … 
  
 mera är undantagna från kravet på anmälan. Det gäller om åtgärden vidtas utanför ett område med detaljplan och ”utanför en samman- hållen bebyggelse där anmälan behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen”. I linje med de ändringar som vi föreslår i 9 kap. 6 och 7 §§ PBL föreslår vi att detta uttryck ska ersät- tas med den nya termen samlad bebyggelse. 
  
 Bestämmelserna finns i 1 kap. 4 §, 9 kap. 2, 3,  
 5–8, 
  10, 11 och 13 §§ och 11 kap. 22 och 23 §§ PBL samt i 6 kap. 3, 3 a och 6 §§ PBF. Med anledning av förslagen att ändra 9 kap. 10 och 13 §§ PBL före- slår vi även en följdändring i 4 kap. 42 § PBL. 
  
 349 
  
 6Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 6.1Dag för ikraftträdande 
  
 Förslag: Förslagen till ändringar i 4 kap. 2 och 34 §§, 9 kap. 39 och 40 §§ och 16 kap. 1 § plan- och bygglagen samt den nya bestämmelsen i 2 kap. 5 a § plan- och byggförordningen ska träda i kraft den 1 januari 2019. 
  
 Förslaget till den nya lagen respektive förordningen samt öv- riga ändringar som är kopplade till termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse ska träda i kraft den 1 juli 2019. 
  
 De nya bestämmelserna för att genomföra vårt förslag om ett refor- merat detaljplanekrav bör, med tanke på den tid som kan beräknas gå åt för remissbehandling, fortsatt beredning inom Regeringskansliet och riksdagsbehandling, kunna träda i kraft tidigast den 1 januari 2019. 
  
 Den nya lagen respektive förordningen samt övriga ändringar som är kopplade till termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse behöver även föregås av vissa förberedelser på central, regional och kommunal nivå. Utöver den tid som kan beräknas gå åt för remiss- behandling, fortsatt beredning inom Regeringskansliet och riksdags- behandling, behöver Statistiska centralbyrån tid för arbetet med att ta fram kartunderlag till länsstyrelsen. Vidare behöver länsstyrelsen i sin tur tid för att bearbeta underlaget, remissbehandla förslaget till föreskrifter och besluta om föreskrifterna. Mot denna bakgrund anser vi att dessa bestämmelser bör kunna träda i kraft tidigast den 1 juli 2019, vilket bör ge berörda aktörer tillräcklig tid för att genomföra nödvändiga förberedelser. 
  
 351 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2017:64 
  
 6.2Övergångsbestämmelser 
  
 Förslag: Förslagen till ändringar i 4 kap. 2 och 34 §§, 9 kap. 39 och 40 §§ och 16 kap. 1 § plan- och bygglagen samt den nya bestäm- melsen i 2 kap. 5 a § plan- och byggförordningen ska inte tillämpas på ärenden om detaljplan, bygglov eller förhandsbesked som har påbörjats före den 1 januari 2019. 
  
 Förslagen till ändringar i 9 kap. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11 och 13 §§ plan- och bygglagen samt 6 kap. 3, 3 a och 6 §§ plan- och byggför- ordningen ska inte tillämpas på åtgärder som har påbörjats före den 1 juli 2019. 
  
 I fråga om förslaget till ändring i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ska föreskrifter som en kommun med stöd av 42 § i den äldre lydelsen har beslutat före ikraftträdandet fortfarande gälla. 
  
 För att genomföra vårt förslag om ett reformerat krav på detaljplan föreslår vi ändringar i 4 kap. 2 och 34 §§, 9 kap. 39 och 40 §§ samt 16 kap. 1 § plan- och bygglagen (2010:900), PBL, samt en ny bestäm- melse i 2 kap. 5 a § plan- och byggförordningen (2011:338), PBF. Dessa ändringar bör inte tillämpas på ärenden om detaljplan, bygglov eller förhandsbesked som har påbörjats före den 1 januari 2019. Därför föreslår vi övergångsbestämmelser med den innebörden. 
  
 Ett ärende om detaljplan bör anses ha påbörjats vid den tidpunkt när ett formellt beslut att inleda planläggningen har fattats. I den mån planärendet har inletts med ett detaljplaneprogram bör ärendet anses ha påbörjats först vid den tidpunkt då kommunen beslutat att upprätta detaljplanen. 
  
 För att genomföra vårt förslag om följdändringar i angränsande lagstiftning föreslår vi ändringar i 9 kap. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11 och 13 §§ PBL samt i 6 kap. 3, 3 a och 6 §§ PBF. Några av ändringarna innebär en utvidgning av kraven på bygglov, respektive undantagen i förhål- lande till de nya kraven. I övriga fall (9 kap. 6 och 7 §§ PBL respek- tive 6 kap. 6 § PBF) handlar det om att anpassa bestämmelserna till att länsstyrelsen kommer att besluta om vilka områden som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse. Bestämmelserna bör därför inte tillämpas på åtgärder som har påbörjats före den 1 juli 2019. Därför föreslår vi övergångsbestämmelser med den inne- börden. 
  
 352 
  
 SOU 2017:64 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Ändringen i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd innebär att termen tätbebyggt område i 42 § ändras till termen samlad bebyggelse. Kommuner kan med stöd av bestämmelsen tidigare ha meddelat föreskrifter i fråga om tätbebyggda områden. Dessa föreskrifter bör fortsätta att gälla, trots att begreppet har änd- rats i förordningen och utan att kommunerna ska behöva ändra sina föreskrifter. Därför bör en övergångsbestämmelse införas som anger att föreskrifter som en kommun med stöd av 42 § i dess äldre lydelse har beslutat före ikraftträdandet fortfarande gäller. 
  
 Vi föreslår även en ny lag respektive förordning om betydelsen av termerna tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse. Vi anser att det inte behövs några övergångsbestämmelser för dessa bestäm- melser. Därutöver föreslår vi ändringar i 1 kap. 4 §, 9 kap. 5, 5 a och 6 a §§ och 11 kap. 22 och 23 §§ PBL samt i miljöbalken, ordnings- lagen (1993:1617), och miljöprövningsförordningen (2013:251). Inte heller i dessa fall behövs några övergångsbestämmelser. 
  
 353 
  
 7 Konsekvenser 
  
 7.1Om konsekvensredovisningen 
  
 Av utredningsuppdraget framgår att vi ska beskriva konsekvenser- na av våra förslag i vissa avseenden. Det gäller bl.a. följande. 
  
 Utredaren ska beskriva konsekvenserna av sina förslag för en hållbar samhällsutveckling från ett miljömässigt, ekonomiskt och socialt per- spektiv. Beskrivningen av de miljömässiga aspekterna ska utgå från relevanta nationella miljömål och omfatta konsekvenserna för männi- skors hälsa och säkerhet respektive risken för ras, skred, översvämning och erosion. Konsekvenserna för tillgång till grönområden samt natur- och kulturmiljövärden och gestaltningsfrågor ska beskrivas. Konse- kvenserna för annan samhällsplanering och långsiktigt hållbar trans- portförsörjning, t.ex. planeringen av infrastruktur enligt väglagen och lagen om byggande av järnväg, ska beskrivas. Om vissa frågor enbart kommer att prövas inom ramen för översiktsplaneringen och inte ut- redas ytterligare på en mer detaljerad nivå i ett senare skede, ska kon- sekvenserna av detta beskrivas. Utredaren ska redovisa hur förslagen förhåller sig till bestämmelserna om skydd för enskildas egendom i 2 kap. 15 § regeringsformen. Utredaren ska även redovisa hur försla- gen påverkar allmänhetens och enskildas möjligheter till delaktighet och insyn i den kommunala planeringen samt tillgången till rättslig prövning. 
  
 […]Om något av förslagen i utredningen påverkar den kommunala självstyrelsen, ska utredaren särskilt redovisa dessa konsekvenser och de särskilda avvägningar som lett till förslagen. 
  
 […]En översiktlig redovisning och motivering ska göras av vilka för- slag som har övervägts men avfärdats. Vid eventuella statsfinansiella effekter ska utredaren föreslå finansiering. 
  
 Kravet på redovisning av förslagens konsekvenser är allmänt hållet och tar sikte på hela utredningsuppdraget. Av det följer att kraven på redovisning får anses ha olika relevans beroende på vilket del- uppdrag som konsekvensbeskrivningen avser. Mot denna bakgrund 
  
 355 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 gör vi bedömningen att konsekvensbeskrivningen bör kunna hållas relativt översiktlig i de delar som saknar tydlig koppling till frå- gorna i detta delbetänkande. 
  
 Utöver de konsekvenser vi ska redovisa enligt direktiven finns även krav på redovisning av kostnadsberäkningar och andra konsekvens- beskrivningar i  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Där- utöver finns anledning att redovisa andra relevanta konsekvenser som är kopplade till de förslag vi redovisar. 
  
 Konsekvensredovisningen är uppdelad utifrån vem eller vad kon- sekvenserna avser enligt nedanstående indelning. Avsnitten är av- sedda att kunna läsas fristående ifrån varandra. 
  
 –Staten (avsnitt 7.2) 
  
 –Kommuner (7.3) 
  
 –Företag (7.4) 
  
 –Enskilda (7.5) 
  
 –Miljön (7.6) 
  
 –Bostadsbyggandet (7.7) 
  
 – 
 EU-rätten 
  (7.8) 
  
 –Övriga konsekvenser (7.9). 
  
 Redogörelsen bygger i huvudsak på den beskrivning av konsekven- serna som finns i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) respektive promemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31), i det följande benämnd departementspromemorian. 
  
 7.2Konsekvenser för staten 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 4 innebär sammanfattningsvis en justering av kravet i PBL på att kommunen i vissa fall ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom en detaljplan. Förslaget innebär både lättnader och skärpningar i kravet. Lätt- naderna innebär att kravet på att kommunen ska göra en detaljplan 
  
 356 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 minskar. Byggnadsnämnden kan därigenom i stället pröva en ”ny sammanhållen bebyggelse” respektive en ”bebyggelse som ska för- 
  
 ändras eller bevaras” genom ett bygglov eller förhandsbesked i fler fall än tidigare. Skärpningarna är huvudsakligen av lagteknisk karak- tär och innebär ett förtydligande av den ordning som redan är avsedd genom gällande rätt. 
  
 Detaljplaneprocessen enligt 5 kap. PBL innebär bl.a. att samråd ska ske med vissa statliga myndigheter, bl.a. länsstyrelsen, lantmäteri- myndigheten (i de fall kommunen inte har övertagit uppgiften) och Trafikverket. Länsstyrelsen har även möjlighet att upphäva en kom- muns beslut att anta en detaljplan som strider mot någon av de s.k. ingripandegrunderna (jfr 11 kap.  
 10–11 
  §§ PBL). Detaljplanekravet innebär med andra ord att staten dels får möjlighet att lämna synpunk- ter på sådana byggprojekt som omfattas av kravet, dels kan ingripa och förhindra sådana projekt som kan hota vissa statliga intressen. 
  
 Vårt förslag innebär att bebyggelse kan tillkomma eller förändras utan att staten ges möjlighet att komma till tals i något fler fall än i dag. Det handlar framför allt om bebyggelse som tillkommer eller förändras inom ramen för en befintlig bebyggelsestruktur, t.ex. genom att bebyggelsen förtätas med nya byggnader som ansluter till den befintliga bebyggelsen eller att befintliga byggnader ges ny användning. 
  
 Förslagen bedöms huvudsakligen resultera i att vissa förändringar i bebyggelsen kommer att prövas genom bygglov eller förhandsbesked i stället för genom en detaljplan. Det handlar framför allt om situa- tioner där detaljplaner i dag görs för att praxis uppfattas som att det krävs en detaljplan. I sådana fall har staten normalt inte några starka intressen. Förslagets konsekvenser begränsas av motivuttalandet att planläggning ska ske, om det kan antas att länsstyrelsen vid en plan- läggning skulle motsätta sig åtgärden med hänvisning till att åtgärden är olämplig i förhållande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 § PBL. 
  
 Konsekvenserna begränsas i vissa avseenden även av att läns- styrelsen ska få kännedom om planerade åtgärder genom kravet på anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken. Detta krav omfat- tar huvudsakligen verksamheter eller åtgärder, som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i miljö- balken, om dessa kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Kra- vet på samråd omfattar således även vissa bygglovspliktiga åtgärder. 
  
 357 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Det är oklart i vilken utsträckning som kommunerna kan antas välja att inte upprätta en detaljplan eftersom det i många fall finns ett starkt kommunalt intresse av att kunna styra bebyggelseutveck- lingen långsiktigt. Förslaget bör dock leda till att detaljplaner upp- rättas i något färre situationer i framtiden än i dag. Tidigare praxis, som innebär att hela tätorter ska vara detaljplanelagda, bör upphöra genom våra förslag. 
  
 Det finns en viss risk för att förslaget kan leda till att förändringar kan komma att ske i bebyggelsen som staten har anledning att mot- sätta sig. Det skulle kunna medföra att statliga intressen påverkas negativt. Exempelvis skulle nya bostäder som tillkommer i anslut- ning till statlig infrastruktur som vägar, järnvägar och militära om- råden m.m. kunna medföra risk för att infrastrukturen inte kan användas på avsett sätt. Risken för en sådan utveckling begränsas av att statliga myndigheter ibland underrättas av byggnadsnämnden om de planerade förändringarna i bebyggelsen inom ramen för bygglovs- processen, t.ex. i egenskap av att myndigheten är s.k. rågranne (jfr 9 kap. 25 § PBL). 
  
 Även förutsättningarna att uppnå en god samordning mellan bebyggelseplanering och infrastrukturplanering kan påverkas nega- tivt. Sådana konflikter bör kunna förhindras genom att staten är tydlig med sina intressen inom ramen för översiktsplaneringen. Där- igenom kan byggnadsnämnden få kännedom om statens uppfattning om var förändringar i markanvändningen bör prövas genom detalj- planeläggning. Länsstyrelsen kan även besluta att den tillsyn som gäller för detaljplaner även ska gälla för bygglov och förhandsbesked enligt 11 kap. 12 § PBL (jfr avsnitt 4.8). Hanteringen är dock relativt omständlig och medför behov av ökad administration hos både läns- styrelsen och byggnadsnämnden. Därtill leder en sådan hantering till att handläggningstiden förlängs även i enklare ärenden. 
  
 Förslaget bör leda till att något mindre resurser behöver läggas på planhandläggning inom de myndigheter som normalt deltar i plan- processen. Det innebär att kostnaderna för denna hantering sannolikt kan minska något. 
  
 Förslaget kan i begränsad utsträckning antas leda till att statens kostnader för planläggning minskar något. Det gäller för de fall där staten agerar byggherre och är beroende av att kommunen prövar ny bebyggelse genom en detaljplan. 
  
 358 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 Färre detaljplaner leder till färre överklagade planärenden för domstolarna, men kan samtidigt leda till fler överklagade beslut om lov och förhandsbesked hos länsstyrelserna respektive domstolarna. I likhet med den bedömning som gjordes i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126 s. 238) bör förslaget dock vara kostnadsneutralt för domstolarna under överskådlig tid. På lång sikt (mer än 25 års sikt) kan förslaget antas leda till att antalet över- klagade beslut om lov ökar något, om färre detaljplaner anger vad som utgör en lämplig bebyggelseutveckling på en viss plats. Om det inte finns någon detaljplan som anger rättigheter och skyldigheter på den enskilda tomten, kan antalet bygglovsärenden som ogillas av omgivande grannar därigenom komma att öka. Så kallade utom- plansärenden tar dessutom vanligtvis mer tid i anspråk att handlägga genom att fler intressen ska beaktas. Ökningen av antalet överkla- gade beslut om lov bör synas först när det blir aktuellt att göra kom- pletteringar i sådan bebyggelse som har tillkommit utan stöd av en detaljplan, vilket bör leda till att det tar lång tid innan det ger några konsekvenser för länsstyrelserna respektive domstolarna. 
  
 Förslaget bör inte medföra några konsekvenser av betydelse för annan samhällsplanering som sker i statlig regi, t.ex. planeringen av infrastruktur enligt väglagen (1971:948) och lagen (1995:1649) om byggande av järnväg. 
  
 Förslaget kan antas vara kostnadsneutralt för staten. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslagen i avsnitt 5.5 innebär sammanfattningsvis att länsstyrelsen årligen med bindande verkan ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Statistiska centralbyrån, SCB, ska förse länsstyrelsen med ett underlag som visar vilka områ- den i länet som utgör sådan bebyggelse utifrån de kriterier som bestäms av regeringen. Att SCB ska förse länsstyrelsen med ett underlag bör förenkla länsstyrelsens hantering. 
  
 Arbetet med att peka ut samlad bebyggelse medför ett visst arbete för SCB och länsstyrelserna men även för vissa andra statliga myndigheter, t.ex. Försvarsmakten, Polismyndigheten och Trafik- verket. 
  
 359 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 SCB kommer att behöva bygga upp och förvalta en  
 GIS-modell 
  och se till att det finns tillgång till uppdaterad kart- och register- data från Lantmäteriet. I allt väsentligt bedöms SCB redan ha den personal och den utrustning som behövs för denna uppgift. 
  
 Arbetet med att utforma en  
 GIS-modell 
  för tätortsavgränsningar tog enligt uppgift ungefär ett halvår i anspråk för SCB. Vi bedömer att SCB behöver delta i arbetet med att vidareutveckla de kriterier för tät- och samlad bebyggelse som regeringen ska besluta om – våra förslag i den delen får därmed ses som ett första steg i arbetet med att få fram den författningsreglering som ska ligga till grund för GIS- modellen. Mot bakgrund av att ett visst arbete redan bör vara gjort inom ramen för detta delbetänkande bedömer vi att SCB:s arbete initialt bör kunna begränsas till cirka en halv årsarbetskraft. Det avser arbetet med att ta fram kriterier och bygga en  
 GIS-modell. 
  
 När detta arbete väl är gjort bedömer vi att uppgiften att för- valta  
 GIS-modellen 
  är av begränsad omfattning. Vi uppskattar att det är tillräckligt att förstärka SCB:s resurser med en kvarts års- arbetskraft årligen när det initiala arbetet är avklarat. 
  
 Även länsstyrelsekollektivet kommer att behöva lägga visst arbete på att kvalitetssäkra och bedöma de underlag som SCB leve- rerar. Länsstyrelsen ska även samråda med kommunerna och övriga berörda statliga myndigheter samt fatta beslut om föreskrifter. Vi bedömer att detta inledande arbete kan uppskattas till cirka 2,0 års- arbetskrafter sammanlagt. När denna arbetsinsats väl är gjord kan länsstyrelsernas årliga arbete med att hantera de förändringar som sker i bebyggelsen uppskattas till cirka 1,0 årsarbetskraft. 
  
 Arbetet kan även tänkas belasta de övriga statliga myndigheter som berörs i viss utsträckning, i första hand Polismyndigheten men även Försvarsmakten och Trafikverket. Vi bedömer att denna uppgift inte är av större omfattning än att den bör kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. 
  
 Sammantaget bedöms förslaget innebära initiala kostnader för staten på 0,6 mnkr för SCB och 2,0 mnkr för länsstyrelserna under år 2019, dvs. totalt 2,6 mnkr. Från år 2020 och framåt bedöms för- slaget innebära kostnader för 0,25 mnkr/år för SCB respektive 1,0 mnkr/år för länsstyrelserna, dvs. totalt 1,25 mnkr/år. Motsva- rande resurser bör tillföras SCB och länsstyrelserna i form av förstärkningar av förvaltningsanslaget. 
  
 360 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 Som en följd av att länsstyrelsen beslutar om föreskrifter om vilka områden som utgör tät- och samlad bebyggelse bör berörda myndig- heters arbete förenklas genom att det blir tydligare vilka områden där vissa krav och lättnader m.m. är tillämpliga. 
  
 Länsstyrelsens beslut om föreskrifter kommer inte att kunna överklagas, vilket bör leda till minskat arbete för länsstyrelsen och domstolarna vid handläggningen av överklagade mål och ärenden. I dag kan det uppstå tvist om ett område utgör tätbebyggelse eller samlad bebyggelse (eller inte), och därmed hur kraven på t.ex. bygg- lov ser ut. Det bör främja effektiviteten i systemet. 
  
 De tester vi har låtit göra för Västmanlands län pekar på att den area som kommer att utgöra samlad bebyggelse enligt den före- slagna definitionen omfattar cirka 37 500 hektar och 121 606 bygg- nader. Detta kan jämföras med att den area som är detaljplanelagd omfattar 21 700 hektar och 88 706 byggnader. Den area som utgör samlad bebyggelse är alltså cirka 73 procent större än den area som är detaljplanelagd i dag. Antalet byggnader inom samlad bebyggelse är cirka 37 procent fler än det antal som ligger inom detaljplanelagt område i dag. 
  
 Den area som kommer att utgöra tätbebyggelse beräknas uppgå till 27 470 hektar, dvs. cirka 27 procent mer än den detaljplanelagda arealen. Antalet byggnader inom tätbebyggelse kommer uppgå till 104 383 byggnader, dvs. knappt 18 procent fler än det antal som ligger inom detaljplanelagt område. 
  
 Ändringarna i ordningslagen 
  
 Förslagen i 5.6.1 innebär sammanfattningsvis att flera krav enligt ordningslagen (1993:1617), som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan, även ska gälla inom tätbebyggelse. Det gäller kra- ven 
  
 –att anmäla allmänna sammankomster utomhus eller offentliga tillställningar, 
  
 –att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan till- stånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget, samt 
  
 361 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 –att sprängning och skjutning med eldvapen inte utan tillstånd av Polismyndigheten får äga rum inom område som omfattas av detaljplan. 
  
 De föreslagna ändringarna i ordningslagen berör i första hand Polismyndigheten. Ändringarna innebär att antalet ärenden för Polismyndigheten kan komma att öka något eftersom tätbebyg- gelse även avses omfatta sådana områden inom tätorter som i dag inte omfattas av en detaljplan. Vi har emellertid inte haft möjlighet att beräkna hur antalet ärenden kan komma att förändras, bl.a. eftersom detta hänger samman med vilka områden som utgör offentlig plats. 
  
 En kommun får föreskriva att anläggningar för lek, idrott, cam- ping eller friluftsliv, badplatser, järnvägsområden, begravningsplat- ser och andra sådana områden, som inte redan utgör offentlig plats enligt 1 kap. 2 § ordningslagen, ska jämställas med offentliga platser vid tillämpning av 3 kap. samma lag, under förutsättning att områ- dena är tillgängliga för allmänheten. Det framgår av 1 § förord- ningen (1993:1632) om bemyndigande för kommuner och länsstyrel- ser att meddela lokala ordningsföreskrifter enligt ordningslagen. Många kommuner har redan i dag föreskrivit att de områden som vi föreslår ska utgöra tätbebyggelse ska jämställas med offentlig plats (med stöd av 1 kap. 2 § andra stycket ordningslagen). Av denna anledning kan ökningen av antalet ärenden enligt 3 kap. ordnings- lagen antas vara begränsad. 
  
 Förslaget att offentlig plats inom områden som utgör tätbebyg- gelse inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för m.m. kan antas innebära något fler ärenden för Polismyndigheten. Genom regeln att ett tillstånd inte behövs om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annans tillstånd bör förslaget inte medföra någon större förändring i det antal ärenden som Polis- myndigheten ska hantera. 
  
 Vi har inte haft möjlighet att närmare beräkna hur antalet ären- den enligt 2 kap. ordningslagen kan komma att påverkas, bl.a. efter- som detta hänger samman med hur många områden som kommer att utgöra offentlig plats. Eftersom allmänna sammankomster m.m. vanligtvis är koncentrerade till tätorter, där offentliga platser ofta är 
  
 362 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 detaljplanelagda, bör inte heller antalet ärenden enligt 2 kap. påver- kas annat än i begränsad utsträckning. 
  
 Förslaget att kravet på tillstånd inte ska gälla för sådan spräng- ning och skjutning med eldvapen som sker på övnings- eller skjut- fält som hör till försvarsmakten innebär att den föreslagna änd- ringen i 3 kap. 6 § ordningslagen inte får någon betydelse för försvarsmyndigheterna. 
  
 Polismyndigheten har enligt avgiftsförordningen (1992:191) möjlighet att ta betalt för de ärenden som kräver anmälan eller till- stånd, vilket innebär att sådana ärenden i princip är kostnads- neutrala för myndigheten. 
  
 Förslaget kan innebära begränsade merkostnader för Polismyn- digheten för utbildning och för att uppdatera vägledningar till be- rörda handläggare samt för att uppdatera information avsedd för allmänheten. 
  
 I förhållande till det totala antalet ärenden enligt ordningslagen är det relativt ovanligt att sådana ärenden överklagas. Om antalet ärenden ökar något hos Polismyndigheten kan denna ökning även leda till en viss ökning av antalet mål hos de allmänna förvaltnings- domstolarna. Mot bakgrund av att det är ovanligt att sådana ärenden överklagas bör den ökning som kan antas uppstå hos förvaltnings- domstolarna dock vara försumbar. 
  
 Ändringarna i miljöbalken m.m. 
  
 I avsnitt 5.6.2 föreslås att definitionen av avloppsvatten i miljöbal- Hicks, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastig- heters räkning, ska utvidgas till att även omfatta motsvarande av- vattning av mark inom tätbebyggelse. Vidare föreslås att kravet på anmälan för en anläggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter respektive asfaltverk eller oljegrus- verk ska utökas till att även gälla inom områden med samlad be- byggelse. 
  
 Som Lantmäteriet har anfört tidigare över förslaget i departe- mentspromemorian innebär förslaget att utvidga definitionen av avloppsvatten en utökning av arbetsuppgifterna för lantmäterimyn- digheterna, samtidigt som det sker en minskning av arbetsuppgifterna 
  
 363 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 för mark- och miljödomstolarna. Lantmäteriet menar att det då upp- kommer frågor om att föra över eller förstärka resurser och kompe- tenser till lantmäterimyndigheterna. Vi menar dock att denna för- ändring inte bör bli större än att den kan hanteras inom ramen för nuvarande anslag. 
  
 Förslaget att förändra definitionen av avloppsvatten bör inte leda till några konsekvenser för staten som fastighetsägare, eftersom sådan avvattning av mark som kan tänkas ske från statligt ägda fastigheter inom tätbebyggelse i princip alltid torde göras för en viss eller vissa fastigheters räkning. 
  
 Förslaget om att ändra i miljöprövningsförordningen innebär att kravet på vissa miljöstörande verksamheter ska anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden, om verksamheterna ska bedrivas inom samlad bebyggelse. Det bör vara ovanligt att sådan verksamhet be- drivs inom samlad bebyggelse, vilket innebär att kravet på anmälan inte bör medföra några konsekvenser för statens räkning. 
  
 Följdändringar i plan- och bygglagen 
  
 med anledning av ändrat krav på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 5.6.9 innebär sammanfattningsvis att kraven på bygglov inom områden med detaljplan i vissa delar utvidgas till att även gälla tätbebyggelse. Det gäller kraven på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en byggnad eller om byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, kra- ven på bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring, samt kraven på bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Kraven på rivningslov och marklov utökas till att även gälla tätbebyggelse. Vidare föreslås att byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utvidgas till att gälla alla om- råden, men att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att ingripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Förslaget kan medföra att det krävs bygglov för något fler åtgär- der i de fall som staten agerar byggherre inom områden med tät- bebyggelse som i dag inte omfattas av detaljplan. Konsekvenserna bör dock vara av begränsad omfattning. 
  
 364 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 I vissa fall krävs det tillstånd från länsstyrelsen för att varaktigt sätta upp en tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda eller liknande ändamål utomhus enligt lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning, LGS (jfr avsnitt 5.6.3). Bestämmelserna gäller dock inte anordningar inom vägområde eller för vilka bygglov krävs eller har lämnats. När kravet på bygglov för skyltar nu utökas till att även omfatta sådan tätbebyggelse som inte omfattas av detaljplan, medför denna ändring att något färre skyltar kommer att kräva tillstånd en- ligt LGS. Detta bör i första hand påverka länsstyrelserna. Ändringen bör dock vara av begränsad omfattning. 
  
 Genom att något fler bygglovärenden kan komma att behöva hanteras av byggnadsnämnderna är det möjligt att antalet överkla- gade ärenden kan komma att öka något. Antalet nya mål och ären- den för länsstyrelserna och berörda domstolar bör dock vara blyg- sam i förhållande till det totala antalet mål och ärenden. Vi delar den uppfattning som framfördes i departementspromemorian om att ökningen bör kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. 
  
 Förslaget att utöka byggnadsnämndens möjligheter till att även kunna ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan innebär att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten, respektive länsstyrelsen, har rätt att ingripa med förelägganden när det gäller allmän väg. Därigenom påverkas inte statens möjligheter att ingripa med förelägganden i de fall som staten är väghållare. 
  
 7.3Konsekvenser för kommuner 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 4 innebär sammanfattningsvis en justering av kravet i PBL på att kommunen i vissa fall ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom en detaljplan. Förslaget innebär både lättnader och skärpningar i kravet. Lätt- naderna innebär att kravet på att kommunen ska göra en detaljplan minskar. Byggnadsnämnden kan därigenom i stället pröva en ”ny sammanhållen bebyggelse” respektive en ”bebyggelse som ska förändras eller bevaras” genom ett bygglov eller förhandsbesked i fler fall än tidigare. Skärpningarna är huvudsakligen av lagteknisk 
  
 365 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 karaktär och innebär ett förtydligande av den ordning som redan är avsedd genom gällande rätt. 
  
 Förslaget innebär att kraven minskar på att kommunen måste pröva vissa åtgärder genom detaljplaneläggning. Kommunen kan dock även i fortsättningen välja att pröva förändringar i markanvänd- ningen genom en detaljplan. Därigenom ökar den kommunala själv- styrelsen. Omständigheten att bebyggelse kan tillkomma utan sta- tens medverkan i fler fall än i dag kan i någon mån också sägas innebära ett ökat självbestämmande för kommunerna, bl.a. genom att samråd inte behöver ske med statliga myndigheter lika ofta. De materiella kraven på hur bebyggelse ska utformas och lokaliseras påverkas emellertid inte. Detta medför att kommunen i högre grad kan välja om bebyggelseutvecklingen ska hanteras genom detaljpla- ner eller genom bygglov respektive förhandsbesked. I förlängningen ger detta en större möjlighet att anpassa den kommunala hanteringen respektive organisationen utifrån förutsättningarna i den enskilda kommunen. 
  
 Förslaget innebär även skärpningar, genom att det införs ett strikt krav på detaljplan för vissa bygglovspliktiga åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Detta krav får emellertid anses gälla redan i dag till följd av begränsningen att en åtgärd som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan inte kan prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked (4 kap. 2 § andra stycket PBL). Förslaget kan därför inte anses innebära ökade krav på kommunerna. 
  
 Det har inte varit möjligt att beräkna i vilken utsträckning som de ändrade bestämmelserna innebär att kommunerna inte behöver upprätta en detaljplan. I många fall finns ett starkt kommunalt in- tresse av att kunna styra bebyggelseutvecklingen långsiktigt, vilket kan påverka hur byggnadsnämnden bedömer möjligheterna att pröva en åtgärd genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Kommunen kan även välja att pröva en åtgärd genom detaljplaneläggning i sådana fall där lagen inte ställer något krav på detaljplan. Förslaget bör dock leda till att detaljplaner upprättas i något färre situationer än i dag. 
  
 När färre detaljplaner behöver upprättas kan kommunens kost- nader för planläggning minska något. Det finns dock en viss risk för att detta kan balanseras av att arbetet med lov och förhands- besked kan komma att bli mer omfattande när fler frågor behöver utredas i varje enskilt fall. Anledningen är att antalet bygglovsären- den som ogillas av omgivande grannar kan komma att öka, om det 
  
 366 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 inte finns någon detaljplan som anger rättigheter och skyldigheter på den enskilda tomten. Så kallade utomplansärenden tar dessutom vanligtvis mer tid i anspråk att handlägga genom att fler intressen ska beaktas. Byggnadsnämnden får ta ut avgifter för beslut om lov och förhandsbesked, m.m. (12 kap. 8 § PBL). 
  
 Förändringen kan i vissa avseenden medföra negativa konse- kvenser för samordningen mellan allmänna, enskilda, statliga och kommunala intressen. Det gäller om byggnadsnämnden möjliggör åtgärder genom bygglov eller förhandsbesked som borde ha prövats genom detaljplaneläggning. Om så sker kan även förutsättningarna för att uppnå en god samordning mellan bebyggelse- och infra- strukturplanering påverkas negativt. Statens möjligheter att koordi- nera investeringar i statlig infrastruktur försvåras om inga samråd om detaljplaner hålls, vilket i sin tur kan påverka kommunen negativt. Bland annat kan trafiksituationen påverkas om behov av åtgärder som föranleds av nytillkommande bebyggelse inte kan lösas av berörd kommun eller exploatör. 
  
 Sammantaget kan kommunens kostnader förväntas minska något. Den kommunala självstyrelsen kan väntas öka något eftersom kom- munen i högre grad kan själv kan bestämma om en åtgärd ska prövas genom detaljplaneläggning eller inte. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslagen i avsnitt 5.5 innebär sammanfattningsvis att länsstyrelsen årligen med bindande verkan ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. Statistiska centralbyrån ska förse länsstyrelsen med ett underlag som visar vilka områden i länet som utgör sådan bebyggelse enligt de kriterier som bestäms av reger- ingen. Inom de områden som länsstyrelsen pekar ut som tät- respek- tive samlad bebyggelse kommer olika krav att gälla, bl.a. krav på bygglov och tillstånd enligt ordningslagen. 
  
 Tidigare har byggnadsnämnden som första instans fått bedöma vilka områden som utgör samlad bebyggelse och som därigenom omfattats av vissa krav på bygglov. Vissa kommuner har även pekat ut vilka områden som kommunen anser utgöra samlad bebyggelse i sin översiktsplan. Kraven på bygglov m.m. följer dock redan i dag direkt av PBL och kommunen har därmed ingen möjlighet att styra 
  
 367 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 inom vilka områden som omfattas av kraven. Att länsstyrelsen med bindande verkan pekar ut vilka områden som utgör samlad bebyggel- se innebär därmed ingen förändring när det gäller den kommunala självstyrelsen. 
  
 Ändringarna i ordningslagen 
  
 Förslagen i 5.6.1 innebär sammanfattningsvis att flera krav enligt ordningslagen, som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan, även ska gälla inom tätbebyggelse. Det gäller kravet att anmäla all- männa sammankomster utomhus eller offentliga tillställningar, kra- vet att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan till- stånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget samt kravet att sprängning och skjutning med eldvapen inte utan tillstånd av Polismyndigheten får äga rum inom område som omfattas av detaljplan. 
  
 En kommun får föreskriva att anläggningar för lek, idrott, cam- ping eller friluftsliv, badplatser, järnvägsområden, begravningsplat- ser och andra sådana områden, som inte redan utgör offentlig plats enligt 1 kap. 2 § ordningslagen, ska jämställas med offentliga platser vid tillämpning av 3 kap. samma lag, under förutsättning att områ- dena är tillgängliga för allmänheten. Det framgår av 1 § förord- ningen (1993:1632) om bemyndigande för kommuner och länsstyrel- ser att meddela lokala ordningsföreskrifter enligt ordningslagen. För- slaget att vissa krav enligt 3 kap. ordningslagen ska gälla även inom tätbebyggelse, och inte enbart inom områden med detaljplan, mins- kar i någon mån kommunens möjlighet att välja huruvida sådana krav ska kräva tillstånd eller inte. Förändringen kan sägas minska den kommunala självstyrelsen, men medför å andra sidan att beho- vet av att kommunen aktivt utvidgar dessa krav minskar. 
  
 Att kraven enligt 3 kap. ordningslagen tillämpas inom tätbebyg- gelse får anses vara motiverat i förhållande till behovet av allmän ord- ning och säkerhet, varför inskränkningen i den kommunala själv- styrelsen får anses vara befogad. 
  
 Förslaget att utöka kravet att en offentlig plats inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer över- ens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är 
  
 368 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 allmänt vedertaget kan medföra ett visst merarbete för kommunen. Polismyndigheten ska i vissa fall inhämta yttrande från kommunen innan tillstånd ges för att ta i anspråk en offentlig plats. Om kom- munen avstyrker ansökan, får tillstånd inte meddelas (3 kap. 2 § ordningslagen). I de fall som det är frågan om att använda kommunal mark, som utgör offentlig plats men som inte omfattas av detaljplan, på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget, kan kommunen således behöva yttra sig i ärendet. Det bör dock vara frågan om ett begränsat antal fall och därmed bör även merarbetet för kommunens del vara begränsat. 
  
 Sammantaget bör förslaget inte medföra några mera omfattande konsekvenser för kommunerna. 
  
 Ändringarna i miljöbalken m.m. 
  
 I avsnitt 5.6.2 föreslås att definitionen av avloppsvatten i miljöbal- Hicks, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska utvidgas till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. Vidare föreslås att kravet på anmälan för en anläggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter respektive asfaltverk eller oljegrusverk ska utökas till att även gälla inom områden med samlad bebyggelse. 
  
 Den aktuella bestämmelsen i 9 kap. 2 § miljöbalken tar sikte på dräneringsvatten och dagvatten, i första hand sådant vatten som av- leds från tomter och allmänna platser inom områden med detaljplan. Genom den föreslagna ändringen kommer definitionen även att om- fatta sådant dräneringsvatten och dagvatten som avleds från mot- svarande områden inom tätbebyggelse som inte omfattas av detalj- plan. Eftersom avloppsvatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt, så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer (jfr 9 kap. 7 § miljöbalken), kan det således uppstå krav på att kommunen ska rena dräneringsvattnet och dagvattnet inom tätbebyggelse från tomter och sådana platser vars funktion motsvarar allmänna platser men som inte omfattas av en detaljplan. 
  
 Det bör vara ovanligt att kommunen svarar för sådana platser som tillkommer genom den föreslagna regleringen (dvs. sådana plat- 
  
 369 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 ser som inte redan i dag omfattas av definitionen av avloppsvatten) och att kommunen i så fall avvattnar mark inom tätbebyggelse på det sätt som det nu är fråga om. I det enskilda fallet kan kostnaden bli betydande för att anordna en reningsanläggning om någon sådan inte redan finns. Genom att det sannolikt är ovanligt att kommunen ansvarar för sådan avvattning utan att först ha ordnat de renings- anläggningar som behövs bör emellertid kostnaderna för kommun- ernas del vara begränsade. I de fall som ändringen medför utökade krav för kommunen kan det inte anses vara oproportionerligt att även sådant dräneringsvatten och dagvatten ska renas eller tas om hand på annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. 
  
 Förslaget om att ändra i miljöprövningsförordningen innebär att kravet på vissa miljöstörande verksamheter ska anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden, om verksamheterna ska bedrivas inom samlad bebyggelse. Det bör vara ovanligt att sådan verksamhet bedrivs inom samlad bebyggelse. Det innebär att kravet på anmälan inte bör medföra några konsekvenser för kommunerna. 
  
 Följdändringar i plan- och bygglagen 
  
 med anledning av ändrat krav på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 5.6.9 innebär sammanfattningsvis att kraven på bygglov inom områden med detaljplan i vissa delar utvidgas till att även gälla tätbebyggelse. Det gäller kraven på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en byggnad eller om byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, kraven på bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring, samt kraven på bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Kraven på rivningslov och marklov utökas till att även gälla tätbebyggelse. Vida- re föreslås att byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med före- lägganden för ökad trafiksäkerhet utvidgas till att gälla alla områden, men att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att in- gripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Förslaget syftar bl.a. till att förslaget till ändrat detaljplanekrav inte ska medföra några förändringar när det gäller räckvidden av kraven på bygglov. Förslaget att vissa krav på bygglov, marklov och 
  
 370 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 rivningslov även ska gälla inom tätbebyggelse kommer dock leda till fler ärenden hos byggnadsnämnden. Hur stor ökningen kan tänkas bli har inte kunnat beräknas inom ramen för detta betänkande. Antalet hänger dels ihop med hur kriterierna för tätbebyggelse utfor- mas, dels hur bebyggelsestrukturen i den enskilda kommunen ser ut. I vissa kommuner bör förslagen leda till försumbara konsekvenser. I andra kommuner kan de nya kraven medföra att det behövs ytter- ligare personal för att hantera ärendetillströmningen. Kommunen har möjlighet att ta betalt för denna typ av ärenden, vilket innebär att för- slaget är kostnadsneutralt för kommunen. 
  
 När det gäller förslaget att det ska krävas bygglov för ekonomi- byggnader inom områden med tätbebyggelse bör konsekvenserna bli relativt små för byggnadsnämndens räkning. Detta hänger sam- man med att antalet ekonomibyggnader som kan etableras inom tät- bebyggelse kan antas vara litet. 
  
 Våra tester i Västmanlands län pekar på att antalet byggnader inom tätbebyggelse kommer att vara knappt 18 procent fler jämfört med det antal byggnader som finns inom detaljplanelagt område. Därmed kommer exempelvis fler byggnader att omfattas av krav på bygglov för vissa fasadförändringar. Antalet tillkommande ärenden begränsas emellertid av att vissa byggnadstyper, t.ex. en- och tvåbo- stadshus och tillhörande komplementbyggnader, föreslås vara undan- tagna från dessa krav. Vi bedömer att kraven medför en begränsad ökning av antal ärenden för byggnadsnämndens del. De ökade kra- ven bedöms dessutom vara motiverade: dels för att de möjliggör en flexiblare tillämpning av detaljplanekravet, dels för att de avser bygg- nader inom tätbebyggelse där bebyggelsen redan i dag omfattas kra- ven, i de fall bebyggelsen omfattas av en detaljplan. 
  
 Det finns i detta sammanhang anledning att påminna om att vi enligt våra direktiv ska utreda möjligheten att genom översiktspla- nen ändra omfattningen av kraven på bygglov. Möjligheten att in- föra en sådan möjlighet kommer vi att behandla i vårt nästa del- betänkande. 
  
 Förslaget kan även innebära att det krävs bygglov för något fler åtgärder i de fall som kommunen agerar byggherre inom områden med tätbebyggelse som i dag inte omfattas av detaljplan. 
  
 Förslaget att vidga byggnadsnämndens möjligheter till att även kunna ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan ökar byggnadsnämndens befogenheter. 
  
 371 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Denna typ av ärenden bör vara mycket ovanliga och bör inte leda till några förändringar i fråga om de resurser som byggnadsnämn- den behöver för tillsyn m.m. 
  
 7.4Konsekvenser för företag 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 4 innebär sammanfattningsvis en justering av kra- vet i PBL på att kommunen i vissa fall ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom en detaljplan. Förslaget innebär både lättnader och skärpningar i kravet. Lättna- derna innebär att kravet på att kommunen ska göra en detaljplan minskar. Byggnadsnämnden kan därigenom i stället pröva en ”ny sammanhållen bebyggelse” respektive en ”bebyggelse som ska för- ändras eller bevaras” genom ett bygglov eller förhandsbesked i fler fall 
  
 än tidigare. Skärpningarna är huvudsakligen av lagteknisk karaktär och innebär ett förtydligande av den ordning som redan är avsedd genom gällande rätt. 
  
 Förslaget att förändringar inom ramen för en befintlig bebygg- elsestruktur i fler fall kan prövas genom bygglov eller förhands- besked bör gynna alla byggföretag men särskilt små byggföretag, som i dag inte anser sig ha ekonomiska resurser att engagera sig i byggprojekt som förutsätter en ny eller ändrad detaljplan. 
  
 Det har inte varit möjligt att beräkna i vilken utsträckning som de ändrade bestämmelserna innebär att kommunerna inte behöver upprätta en detaljplan. I många fall finns ett starkt kommunalt in- tresse av att kunna styra bebyggelseutvecklingen långsiktigt, vilket kan påverka hur byggnadsnämnden bedömer möjligheterna att pröva en åtgärd genom ett bygglov ett förhandsbesked. Kommunen kan även välja att pröva en åtgärd genom detaljplaneläggning i sådana fall där lagen inte ställer något krav på detaljplan. Förslaget bör dock leda till att detaljplaner upprättas i något färre situationer än i dag, vilket bör leda till något lägre kostnader för exploatörer och andra företag. 
  
 Om kommunen avstår från detaljplaneläggning minskar inte bara den tid som åtgår för detaljplaneprocessen, utan även den tid som går åt för att handlägga ett eventuellt överklagande. Genom att färre detaljplaner upprättas kan den genomsnittliga handläggningstiden vid nya exploateringar antas bli något kortare än vad som gäller i dag. 
  
 372 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 I den mån någon detaljplan inte upprättas leder detta till färre begränsningar om det t.ex. finns behov av att bygga till befintliga byggnader. Samtidigt leder avsaknaden av en detaljplan till att det blir svårare för företag att förutse vilka förutsättningar som finns för förändringar i verksamheten. Detaljplanen skyddar även i viss ut- sträckning mot överklaganden genom att vissa frågor anses vara avgjorda genom detaljplanen (jfr 13 kap. 2 § första stycket 8 PBL). 
  
 Sammantaget kan förslaget leda till något lägre kostnader för företag. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslagen i avsnitt 5.5 innebär sammanfattningsvis att länsstyrelsen årligen med bindande verkan ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Förslaget innebär att det blir lättare för företagen att förstå vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse och där- igenom inom vilka områden som vissa bestämmelser är tillämpliga. 
  
 Ändringarna i ordningslagen 
  
 Förslagen i 5.6.1 innebär sammanfattningsvis att flera krav enligt ordningslagen, som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan, även ska gälla inom tätbebyggelse. Det gäller kravet att anmäla all- männa sammankomster utomhus eller offentliga tillställningar, kravet att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget samt kravet att sprängning och skjutning med eldvapen inte utan tillstånd av Polismyndigheten får äga rum inom område som omfattas av detaljplan. 
  
 Företag som anordnar offentliga tillställningar av visst slag inom områden med tätbebyggelse – som inte omfattas av detaljplan – kan i något fler fall behöva anmäla detta till Polismyndigheten. Detta kan därigenom medföra ökade administrativa kostnader för berörda företag. Det torde dock vara få företag som anordnar offentliga till- 
  
 373 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 ställningar inom sådana områden som inte omfattas av detaljplan var- för konsekvenserna endast bör uppstå i ett fåtal fall. 
  
 Motsvarande resonemang är även tillämpligt i fråga om företag som avser att ta i anspråk en offentlig plats – som inte omfattas av detaljplan – på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. 
  
 Sammantaget bör förslaget endast medföra marginella konsekven- ser för ett begränsat antal företag. 
  
 Ändringarna i miljöbalken 
  
 I avsnitt 5.6.2 föreslås att definitionen av avloppsvatten i miljö- balken, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska utvidgas till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. Vidare föreslås att kravet på anmälan för en anläggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter respektive asfaltverk eller oljegrusverk ska utökas till att även gälla inom områden med samlad bebyggelse. 
  
 Förslaget bör inte leda till några konsekvenser för företag efter- som inga företag torde avleda dränerings- och dagvatten på sådant sätt – ett företag torde alltid avvattna mark för en viss eller vissa fastigheters räkning. 
  
 Förslaget om att ändra i miljöprövningsförordningen innebär att kravet på vissa miljöstörande verksamheter ska anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden, om verksamheterna ska bedrivas inom samlad bebyggelse. Det bör vara ovanligt att sådan verksamhet bedrivs inom samlad bebyggelse, vilket innebär att kravet på anmälan inte bör medföra några större konsekvenser för företagen. 
  
 Följdändringar i plan- och bygglagen 
  
 med anledning av ändrat krav på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 5.6.9 innebär sammanfattningsvis att kraven på bygglov inom områden med detaljplan i vissa delar utvidgas till att även gälla tätbebyggelse. Det gäller kraven på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en byggnad eller om byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, kraven 
  
 374 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 på bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring, samt kraven på bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Kraven på rivningslov och marklov utökas till att även gälla tätbebyggelse. Vida- re föreslås att byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med före- lägganden för ökad trafiksäkerhet utvidgas till att gälla alla områden, men att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att in- gripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Förslagen syftar till att förslaget till ändrat detaljplanekrav inte ska medföra några förändringar när det gäller räckvidden av kraven på bygglov. Även om kraven på bygglov utökas till att gälla inom områden med tätbebyggelse är tanken att detta i normalfallet inte ska leda till någon ändring – om detaljplanekravet inte förändras skulle åtgärderna ändå kräva bygglov eftersom områdena då skulle ha detaljplanelagts. I praktiken kommer dock fler områden att omfattas av krav på bygglov, rivningslov respektive marklov, eftersom vissa områden som avses utgöra tätbebyggelse i dag inte har någon detalj- plan. 
  
 Våra tester i Västmanlands län pekar på att antalet byggnader inom tätbebyggelse kommer att vara knappt 18 procent fler jämfört med det antal byggnader som finns inom detaljplanelagt område. Därmed kommer exempelvis fler byggnader att omfattas av krav på bygglov för vissa fasadförändringar. Förslaget kan förväntas medföra att ett begränsat antal företags administrativa kostnader för bygglov ökar något jämfört med vad som gäller i dag. 
  
 Förslaget att det ska krävas bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring inom tätbebyg- gelse kan antas medföra något ökade administrativa kostnader för företag. Det bör emellertid vara ovanligt att ekonomibyggnader upp- förs för de areella näringarnas behov inom tätbebyggelse. I det en- skilda fallet kan kostnaden för ett sådant bygglov bli omfattande, åtminstone i de fall som det är fråga om större ekonomibyggnader. Det hänger samman med att kommunernas bygglovstaxor normalt utgår från byggnadens area när avgiften ska bestämmas. 
  
 Förslaget att utöka byggnadsnämndens möjligheter så att nämn- den även kan ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan bör endast påverka företagen i en- 
  
 375 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 staka fall. I sådana fall bör det dessutom ligga i företagens eget intres- se att bristerna i trafiksäkerheten kan åtgärdas. 
  
 Sammantaget kan förslagen ge upphov till en begränsad ökning av företagens administrativa kostnader, framför allt i fråga om att det kan krävas bygglov i högre utsträckning. Kostnaderna får emellertid anses vara små i sammanhanget och förslaget kan inte heller anses vara oproportionerligt i förhållande till de intressen som föranleder den föreslagna regleringen. Kostnaderna kan dessutom motiveras ge- nom att det bör leda till något lägre kostnader för detaljplaneläggning. 
  
 7.5Konsekvenser för enskilda 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 4 innebär sammanfattningsvis en justering av kra- vet i PBL på att kommunen i vissa fall ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom en detaljplan. Förslaget innebär både lättnader och skärpningar i kravet. Lättna- derna innebär att kravet på att kommunen ska göra en detaljplan minskar. Byggnadsnämnden kan därigenom i stället pröva en ”ny sammanhållen bebyggelse” respektive en ”bebyggelse som ska för- ändras eller bevaras” genom ett bygglov eller förhandsbesked i fler fall 
  
 än tidigare. Skärpningarna är huvudsakligen av lagteknisk karaktär och innebär ett förtydligande av den ordning som redan är avsedd genom gällande rätt. 
  
 Förslaget bör leda till att detaljplaner upprättas i något färre situa- tioner än i dag. 
  
 I den mån någon detaljplan inte upprättas leder detta till färre begränsningar om det t.ex. finns behov av att bygga till befintliga byggnader. Samtidigt leder avsaknaden av en detaljplan till att det blir svårare för enskilda att förutse vilka förutsättningar som finns för förändringar. Detaljplanen skyddar även i viss utsträckning mot överklaganden genom att vissa frågor anses vara avgjorda genom detaljplanen (jfr 13 kap. 2 § första stycket 8 PBL). Så kallade utom- plansärenden tar dessutom vanligtvis mer tid i anspråk att handlägga för byggnadsnämnden genom att fler intressen ska beaktas. Kraven på den enskilde i fråga om underlag m.m. till ansökningar om bygglov m.m. kan komma att öka något i de fall som det inte finns någon 
  
 376 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 detaljplan eftersom flera frågor, t.ex. de geotekniska förutsätt- ningarna, vanligtvis utreds vid detaljplaneläggningen. 
  
 Om färre detaljplaner upprättas kommer det att bli otydligare för den enskilde vad som kan tillåtas på en specifik plats, vilket kan vara både positivt och negativt för den enskilde. När rättigheter och skyl- digheter på varje enskild tomt inte längre har reglerats i en detaljplan kan förändringar ske i grannskapet som uppfattas som störande av den enskilde, vilket kan leda till fler klagomålsärenden. Samtidigt kan förslaget i vissa fall leda till att den egna fastigheten i större ut- sträckning kan användas och bebyggas på det sätt som den enskilde önskar. 
  
 Enligt uppdraget ska vi redovisa hur förslagen förhåller sig till bestämmelserna om skydd för enskildas egendom i 2 kap. 15 § reger- ingsformen. Vi bedömer att förslaget är förenligt med dessa bestäm- melser. 
  
 Enligt uppdraget ska vi beskriva hur förslagen påverkar allmän- hetens och enskildas möjligheter till delaktighet och insyn i den kommunala planeringen samt tillgången till rättslig prövning. Skriv- ningen får antas ha bäring på Århuskonventionen, vars fullständiga namn är konvention om tillgång till information, allmänhetens del- tagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljö- frågor. Som vi har redovisat i avsnitt 4.9 bedömer vi att förslaget är förenligt med Århuskonventionen. Därutöver kan följande tilläggas. 
  
 Genom detaljplaneprocessen underrättas i vissa fall allmänheten om förändringar i bebyggelsen, bl.a. genom information på kom- munens anslagstavla och webbplats samt kungörelser i ortspressen (5 kap. 11 b och 19 §§ PBL). Utöver de kända sakägarna och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs ska kommunen även samråda med ”enskilda i övrigt” (5 kap. 11 § första stycket 4 PBL). Därigenom ges enskilda möjligheter att lämna synpunkter på förslaget och kan i vissa fall även få rätt att överklaga kommunens beslut att anta planen. 
  
 Den krets som underrättas om en ansökan om bygglov eller för- handsbesked är mer begränsad och omfattar inga andra enskilda än de kända sakägare och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs (9 kap. 25 § PBL). Likafullt kommer de enskil- da som bör ha störst intresse av den sökta åtgärden ges tillfälle att yttra sig över denna. 
  
 377 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Vi bedömer att våra förslag framför allt kommer att leda till att kommunen avstår från att göra detaljplaner i situationer där detalj- planer i dag framför allt görs av formella skäl och där allmänheten vanligtvis inte har några starka intressen. Sammantaget bör våra förslag inte ha någon större inverkan på allmänhetens och enskildas möjligheter till delaktighet och insyn i den kommunala planeringen eller för tillgången till rättslig prövning. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslagen i avsnitt 5.5 innebär sammanfattningsvis att länsstyrelsen årligen med bindande verkan ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Förslaget innebär att det blir lättare för enskilda att förstå vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse och därigenom inom vilka områden som vissa bestämmelser är tillämpliga. 
  
 Ändringarna i ordningslagen 
  
 Förslagen i 5.6.1 innebär sammanfattningsvis att flera krav enligt ord- ningslagen (1993:1617), som i dag enbart gäller inom områden med detaljplan, även ska gälla inom tätbebyggelse. Det gäller kravet att anmäla allmänna sammankomster utomhus eller offentliga tillställ- ningar, kravet att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av Polismyndigheten får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget samt kravet att sprängning och skjut- ning med eldvapen inte utan tillstånd av Polismyndigheten får äga rum inom område som omfattas av detaljplan. Motsvarande gäller även för de särskilda regler som gäller för minderåriga avseende luft- eller fjädervapen med vilka kulor, hagel eller andra projektiler kan skjutas ut. 
  
 Enskilda som anordnar allmänna sammankomster utomhus eller offentliga tillställningar av visst slag inom områden med tätbebyg- gelse – som inte omfattas av detaljplan – kan i något fler fall behöva anmäla detta till Polismyndigheten. Detta kan därigenom medföra vissa kostnader i form av de avgifter som är förenade med en an- 
  
 378 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 mälan. Många gånger bör det dock vara möjligt för Polismyndig- heten att befria anordnaren från anmälningsskyldigheten för de fall som det nu är fråga om. Konsekvenserna bör därmed vara små. 
  
 Kravet på tillstånd av Polismyndigheten för sprängning och skjutning inom tätbebyggelse – som inte omfattas av detaljplan – medför att enskilda kan behöva söka tillstånd i högre utsträckning än tidigare. Kostnaden för ett sådant tillstånd uppgår i normalfallet till 1 350 kronor1 (1 § förordningen [1993:1631] om avgifter för vissa ärenden enligt ordningslagen jämförd med 10 § avgiftsförord- ningen [1992:191]). Som framhållits av bl.a. Svenska jägareförbun- det under remissen av departementspromemorian är det vanligt förekommande med jakt i anslutning till byar och mindre samhäl- len. Vi delar därför förbundets uppfattning att det skulle leda till oproportionerliga konsekvenser om kravet på skottlossningstill- stånd skulle gälla generellt inom samlad bebyggelse, på det sätt som föreslogs i promemorian. Vi menar dock att förslaget om att det ska krävas tillstånd för skjutning inom tätbebyggelse får anses vara proportionerligt utifrån behovet av allmän ordning och säkerhet. Därtill bedömer vi att utvidgningen bör få förhållandevis små prak- tiska konsekvenser eftersom det är vanligt förekommande att kom- munen genom lokala ordningsföreskrifter utvidgar kravet på till- stånd för skjutning och sprängning till att även gälla sådana tätbebyggda områden som inte omfattas av en detaljplan. Med den föreslagna begränsningen att kraven enbart ska gälla inom tät- bebyggelse bör även konsekvenserna av detta förslag vara små. 
  
 Konsekvenserna bör bli små även när det gäller förslaget att det ska krävas tillstånd för att ta i anspråk en offentlig plats inom tät- bebyggelse – som inte omfattas av detaljplan – på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Generellt sett bör det vara relativt ovanligt att enskilda använder offentliga platser på ett sätt som kräver tillstånd. 
  
 Bestämmelserna är straffsanktionerade med böter och fängelse i straffskalan, det senare endast i fråga om att uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåta att anmäla en sådan allmän sammankomst eller offentlig tillställning som är anmälningspliktig. I praxis förekommer 
  
 1 När det gäller tillstånd för skjutning utomhus med luft- eller fjädervapen är kostnaden 700 kronor. 
  
 379 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 emellertid endast böter när det gäller överträdelser av de bestäm- melser som det nu är fråga om. 
  
 I förhållande till syftet med de föreslagna regleringarna, dvs. beho- vet av allmän ordning och säkerhet, kan konsekvenserna för enskilda inte anses vara oproportionerliga. 
  
 Ändringarna i miljöbalken 
  
 I avsnitt 5.6.2 föreslås att definitionen av avloppsvatten i miljöbalken, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska utvidgas till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. Vidare föreslås att kravet på anmälan för en anläggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter respektive asfaltverk eller oljegrusverk ska utökas till att även gälla inom områden med samlad bebyggelse. 
  
 Förslaget bör inte leda till några konsekvenser för enskilda efter- som inga enskilda bör avleda dränerings- och dagvatten på det sätt som avses i paragrafen – en enskild torde alltid avvattna mark för en viss eller vissa fastigheters räkning. 
  
 Förslaget att ändra i miljöprövningsförordningen innebär att kra- vet på vissa miljöstörande verksamheter ska anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden, om verksamheterna ska bedrivas inom samlad bebyggelse. Det bör vara ovanligt att sådan verksamhet bedrivs inom samlad bebyggelse. Om så sker, bör enskilda ha nytta av att dessa verksamheter ska anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden genom att nämnden därigenom kan meddela de förbud och försiktighetsmått som kan behövas för att förhindra störningar för omgivningen. 
  
 Följdändringar i plan- och bygglagen 
  
 med anledning av ändrat krav på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 5.6.9 innebär sammanfattningsvis att kraven på bygglov inom områden med detaljplan i vissa delar utvidgas till att även gälla tätbebyggelse. Det gäller kraven på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en byggnad eller om byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, kraven på bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk 
  
 380 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 eller annan liknande näring, samt kraven på bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Kra- ven på rivningslov och marklov utökas till att även gälla tätbebyg- gelse. Vidare föreslås att byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utvidgas till att gälla alla områden, men att byggnadsnämnden inte får ingripa med föreläg- ganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrel- sen har rätt att ingripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Förslaget syftar till att förslaget till ändrat detaljplanekrav inte ska medföra några förändringar när det gäller räckvidden av kraven på bygglov. Även om kraven på bygglov utökas till att gälla inom områden med tätbebyggelse är tanken att detta i normalfallet inte ska leda till någon ändring – om detaljplanekravet inte förändras skulle åtgärderna ändå kräva bygglov eftersom områdena då skulle ha detaljplanelagts. I praktiken kommer dock fler områden att omfattas av krav på bygglov, rivningslov respektive marklov, eftersom vissa områden avses utgöra tätbebyggelse i dag inte har någon detaljplan. 
  
 Våra tester i Västmanlands län pekar på att antalet byggnader inom tätbebyggelse kommer att vara knappt 18 procent fler jämfört med det antal byggnader som finns inom detaljplanelagt område. Därmed kommer exempelvis fler byggnader att omfattas av krav på bygglov för vissa fasadförändringar. Samtidigt utvidgas undantaget att kravet inte omfattar en- och tvåbostadshus och tillhörande komplementbyggnader inom områden med detaljplan, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär (9 kap. 5 och 5 a §§ PBL). Eftersom enskilda oftast äger sådana byggnader som avses i undantaget bör relativt få enskilda påverkas av förslaget att utöka kravet på bygglov. 
  
 Förslaget att det ska krävas bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring inom tätbebyg- gelse bör inte påverka enskilda, framför allt eftersom det bör vara mycket ovanligt att enskilda uppför en ekonomibyggnad för de areella näringarnas behov inom tätbebyggelse. 
  
 Förslaget att utöka byggnadsnämndens möjligheter så att nämn- den även kan ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan bör endast påverka enskilda i enstaka fall. I sådana fall bör det dessutom ligga i den enskildes eget intresse att bristerna i trafiksäkerheten kan åtgärdas. 
  
 381 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Sammantaget kan förslagen medföra att det krävs bygglov i något fler fall för enskilda. Med tanke på de kostnader som ett byggprojekt vanligtvis är förenat med får dessa kostnader anses vara små i sam- manhanget. Förslaget kan inte heller anses vara oproportionerligt i förhållande till de intressen som föranleder den föreslagna regler- ingen. Kostnaderna kan dessutom motiveras genom att det bör leda till något lägre kostnader för detaljplaneläggning. 
  
 7.6Konsekvenser för miljön 
  
 Det ändrade kravet på detaljplan 
  
 Förslaget i avsnitt 4 innebär sammanfattningsvis en justering av kravet i PBL på att kommunen i vissa fall ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse m.m. genom en detalj- plan. Förslaget bör leda till att detaljplaner upprättas i något färre situationer än i dag. 
  
 Förslaget innebär att bebyggelse kan tillkomma utan statens medverkan i fler fall än i dag. Det kan i vissa avseenden få betydelse för hur bebyggelsen utformas, t.ex. om samråd inte kommer till stånd med länsstyrelsen, lantmäterimyndigheten eller Trafikverket. 
  
 Länsstyrelsen har bl.a. till uppgift att vid samråd under plan- processen ge råd om hur hänsyn bör tas till de allmänna intressena i 2 kap. PBL. Genom att länsstyrelsen vanligtvis har god tillgång till expertkunskaper inom miljöområdet medför länsstyrelsens deltagan- de i planarbetet ofta att olika miljöaspekter uppmärksammas i högre grad. Länsstyrelsen brukar peka på behov av att olika miljöaspekter ska utredas, t.ex. när det gäller riksintressen, miljökvalitetsnormer, buller, vatten och avlopp, strandskydd, luftföroreningar, kulturmiljö- frågor, människors hälsa och säkerhet samt risken för olyckor, över- svämningar och erosion och andra typer av riskaspekter. Förslaget kan medföra att dessa frågor utreds mera sällan i de fall när kom- munen väljer att inte upprätta en detaljplan. Förslaget medför även ett ökat behov av att hantera dessa frågor i översiktsplanen. 
  
 Ny bebyggelse medför ofta krav på statlig infrastruktur. Om Trafikverket inte involveras i större byggprojekt, finns risk för att ny bebyggelse tillkommer på ett sätt som det allmänna vägnätet inte är dimensionerat för. Det skulle kunna påverka mängden transporter och trafiksäkerheten på ett olämpligt sätt. 
  
 382 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 Inom områden som inte omfattas av detaljplan är kraven på bygglov enligt gällande rätt lägre, dvs. färre åtgärder kräver bygglov än vad som gäller inom planlagda områden. Detta medför att bygg- lovsfria byggnader kan tillkomma på olämpliga platser. Om ny bebyggelse tillåts utan detaljplan, kan bl.a. nya komplementbygg- nader i vissa fall tillkomma i riskutsatta lägen, exempelvis på skred- benägen mark eller på mark som riskerar att översvämmas. Med de förslag till utökad lovplikt vi föreslår inom tätbebyggelse bör emel- lertid denna risk vara försumbar. 
  
 I propositionen framhålls att förtätning i vissa fall kan leda till olämpliga konsekvenser (prop. 2013/14:126 s. 273). 
  
 Färre detaljplaner kan på sikt i vissa fall leda till oönskad förtätning. Plangenomförandeutredningen framhåller att tätare samhällen kan leda till ökad risk för svåra konsekvenser vid bränder (SOU 2013:34 s. 251). Detta motverkas emellertid av att byggnadsnämnden ska be- vaka att brandsäkerhetskraven kommer att uppfyllas i fråga om bygg- lovs- eller anmälningspliktiga åtgärder. Vattenbrist respektive salt- vatteninträngning kan uppstå i kustnära områden, om vattenuttaget ökar på ett ohållbart sätt till följd av att fler bosätter sig i ett område. Även i de fall vatten hämtas från annat håll, kan ökad mängd hårdgjord yta leda till att grundvattenbildningen minskar. Om vattentillförseln minskar, kan detta leda till sättningar i undergrunden med efterföl- jande skador på bebyggelsen som följd. 
  
 Att byggrätten begränsas genom en detaljplan kan vara det enda styrmedlet för att hindra en olämplig permanentbosättning i ett område som av olika skäl är olämpligt för åretruntboende. Fler enskil- da avlopp i ett område med ogynnsam status i vattendrag eller sjöar kan leda till svårigheter att uppnå mål enligt vattendirektivet. 
  
 Våra förslag skiljer sig från förslagen i propositionen på så vis att de framför allt möjliggör förändringar inom ramen för en redan befint- lig bebyggelsestruktur. Våra förslag skulle i vissa fall kunna leda till en olämplig förtätning, men vi bedömer att riskerna är väsentligt lägre med våra förslag jämfört med de förslag som redovisades i pro- positionen. Därutöver menar vi att byggnadsnämnderna normalt kan förväntas göra lämpliga avvägningar om vad som kan tillåtas inom ramen för ett enskilt bygglovsärende. Därtill finns det även anled- ning att uppmärksamma att förtätning ofta ge förutsättningar för en god hushållning med ändliga resurser i form av mark och vatten. Förtätning kan även göra det lättare att försörja ett område med kollektivtrafik. Därigenom kan samhällets totala transportarbete begränsas, vilket är positivt för miljön. 
  
 383 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Av våra direktiv framgår att beskrivningen av de miljömässiga aspekterna ska utgå från relevanta nationella miljömål och omfatta konsekvenserna för människors hälsa och säkerhet respektive risken för ras, skred, översvämning och erosion. 
  
 Regeringen har preciserat miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö (Ds 2012:23 s. 107 ff.). Enligt preciseringen inbegriper målet bl.a. att 
  
 –en långsiktigt hållbar bebyggelsestruktur har utvecklats både vid nylokalisering av byggnader, anläggningar och verksamheter och vid användning, förvaltning och omvandling av befintlig bebyg- gelse samtidigt som byggnader är hållbart utformade, 
  
 –städer och tätorter samt sambandet mellan tätorter och landsbygd är planerade utifrån ett sammanhållet och hållbart perspektiv på sociala, ekonomiska samt miljö- och hälsorelaterade frågor, 
  
 –det kulturella, historiska och arkitektoniska arvet i form av värde- fulla byggnader och bebyggelsemiljöer samt platser och landskap bevaras, används och utvecklas, 
  
 –människor inte utsätts för skadliga luftföroreningar, kemiska ämnen, ljudnivåer och radonhalter eller andra oacceptabla hälso- eller säkerhetsrisker, och att 
  
 –användningen av energi, mark, vatten och andra naturresurser sker på ett effektivt, resursbesparande och miljöanpassat sätt för att på sikt minska och att främst förnybara energikällor används. 
  
 Om färre detaljplaner upprättas kan det i vissa fall bli svårare att nå miljökvalitetsmålet, bl.a. genom att det finns risk för att bebyg- gelsestrukturen i vissa fall utvecklas på ett ohållbart sätt. Dels på grund av minskad samhällskontroll, dels på grund av att föränd- ringar kan komma att ske på ett oplanerat sätt i fler fall. Förslagen kan även medföra att det blir svårare att nå andra miljökvalitetsmål, t.ex. Begränsad klimatpåverkan, Frisk luft, Bara naturlig försurning, Ingen övergödning, Giftfri miljö, Levande sjöar och vattendrag, Grundvatten av god kvalitet och Hav i balans samt levande kust och skärgård. Riskerna med vårt förslag bör dock vara begränsade, huvudsakligen eftersom våra förslag framför allt avser förändringar inom ramen för en befintlig bebyggelsestruktur. 
  
 Många gånger är utredningen kring hur behovet av vatten och avlopp ska tillgodoses mer begränsad när det gäller ansökningar om 
  
 384 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 bygglov än den utredning som sker när en detaljplan tas fram. Detta kan leda till att olägenheter i vissa fall kan uppstå för människors hälsa och miljön. Kommunen har dock ett övergripande ansvar för att i sådana fall tillgodose behovet av vatten och avlopp genom s.k. allmänna vattentjänster enligt lagen (2006:412) om allmänna vatten- tjänster. 
  
 Förslaget kan påverka möjligheterna att nå miljökvalitetsmålen och det går inte att utesluta att miljön i vissa fall kan påverkas negativt. 
  
 Förslaget bör inte medföra några påtagliga konsekvenser för män- niskors hälsa och säkerhet respektive risken för ras, skred, översväm- ning och erosion – dessa aspekter ska bedömas även om någon plan- läggning inte kommer till stånd (2 kap. 5 § PBL). De risker som trots allt kan finnas hänger samman med att dessa aspekter vanligtvis får en sämre genomlysning inom ramen för en bygglovsprövning än om byggprojektet prövas genom en detaljplan. Det beror bl.a. på att länsstyrelsen normalt inte har någon tillsynsuppgift i enskilda ären- den om bygglov respektive förhandsbesked. Det kan i sin tur med- föra att brister i det tekniska underlaget inte uppmärksammas inom ramen för bygglovsprövningen. Riskerna i förhållande till männi- skors hälsa och säkerhet bedöms dock vara små. 
  
 Enligt våra direktiv ska vi även beskriva konsekvenserna för till- gång till grönområden samt natur- och kulturmiljövärden och gestalt- ningsfrågor. 
  
 Om fler åtgärder prövas genom bygglov eller förhandsbesked i stället för en detaljplan, finns risk för att grönområden tas i anspråk på ett sätt som på sikt kan minska tillgången till tätortsnära natur. Det hänger samman med att planfrågor normalt diskuteras i ett stör- re sammanhang och att det då finns bättre förutsättningar för att de ekologiska och sociala värden som ofta finns i grönstrukturen vägs in i beslutet. En planmässig prövning bör även minska risken för att olika exploateringar stegvis tar i anspråk värdefulla mark- och vatten- områden på ett olämpligt sätt. Vi bedömer dock att risken bör vara liten för att våra förslag leder till att tillgången till grönområden mins- kar. Risken bör även kunna begränsas genom att frågan hanteras inom ramen för översiktsplaneringen. 
  
 Motsvarande resonemang kan även tillämpas när det gäller risken för att förslagen leder till olämpliga konsekvenser för natur- och kulturmiljövärden. Genom att förutsättningarna för en allsidig belys- 
  
 385 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 ning av olika sakfrågor är sämre i ett ärende om bygglov eller förhandsbesked än i ett planärende, är risken större för att olika naturvärden inte uppmärksammas i tillräckligt hög grad i ett sådant sammanhang. Riskerna för att naturvärden skadas bör dock vara förhållandevis små, framför allt genom att våra förslag tar sikte på exploateringar inom ramen för befintliga bebyggelsestrukturen. 
  
 Det kan inte heller uteslutas att kulturmiljövärden och gestalt- ningsfrågor kan påverkas negativt, om de hanteras genom ett bygglov eller förhandsbesked och inte genom en detaljplan. Bland annat granskar länsstyrelsen inom ramen för planprocessen hur den öns- kade exploateringen förhåller sig till olika kulturmiljövärden, vilket bör leda till att sådana värden uppmärksammas i högre grad. 
  
 Detaljplanen ger förutsättningar för en relativt detaljerad styrning av byggnaders utformning från kommunens sida, vilket kan vara svå- rare att åstadkomma inom ramen för ett bygglov eller förhands- besked. Det kan vara både positivt och negativt. Styrningen är positiv om denna leder till gestaltningen utvecklas på ett gynnsamt sätt, exempelvis genom att tillföra arkitektoniska värden. Detaljplanepro- cessen kan i andra fall leda till att arkitektoniska kvaliteter kom- promissas bort när den önskade bebyggelsen bearbetas i förhållande till olika önskemål. Detaljplanebestämmelser som syftar till att säker- ställa olika estetiska värden kan även leda till att andra lämpliga utformningar hindras. 
  
 Sammanfattningsvis bedömer vi att riskerna för en olämplig utveckling från miljösynpunkt bör vara små. 
  
 Länsstyrelsen ska peka ut vilka områden 
  
 som utgör tätbebyggelse respektive samlad bebyggelse 
  
 Förslagen i avsnitt 5.5 innebär sammanfattningsvis att länsstyrelsen årligen ska peka ut vilka områden i länet som utgör tät- respektive samlad bebyggelse. 
  
 Förslagen medför inte några konsekvenser för miljön. 
  
 386 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 Ändringarna i ordningslagen 
  
 Förslagen i 5.6.1 innebär sammanfattningsvis att flera krav enligt ordningslagen, som i dag enbart gäller inom områden med detalj- plan, även ska gälla inom tätbebyggelse. 
  
 Förslagen medför inte några konsekvenser för miljön. 
  
 Ändringarna i miljöbalken 
  
 I avsnitt 5.6.2 föreslås att definitionen av avloppsvatten i miljöbal- Hicks, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska utvidgas till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. Vidare föreslås att kravet på anmälan för en anläggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter respektive asfaltverk eller oljegrusverk ska utökas till att även gälla inom områden med samlad bebyggelse. 
  
 Den nu aktuella bestämmelsen i 9 kap. 2 § miljöbalken tar sikte på dräneringsvatten och dagvatten, i första hand sådant vatten som av- leds från tomter och allmänna platser inom områden med detaljplan. Genom den föreslagna ändringen kommer definitionen även att om- fatta sådant dräneringsvatten och dagvatten som avleds från mot- svarande områden inom tätbebyggelse som inte omfattas av detaljplan. 
  
 Den föreslagna definitionen får endast betydelse för sådan bebyg- gelse som redan i dag utgör tätbebyggelse men som inte omfattas av en detaljplan. Därigenom kommer definitionen att omfatta dräner- ingsvatten och dagvatten som i dag inte räknas som avloppsvatten. Eftersom avloppsvatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt, så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer (jfr 9 kap. 7 § miljöbalken), kommer kravet i vissa fall att bli mera omfattande än vad som i dag är fallet. Om kravet leder till att ytterligare dräneringsvatten och dagvatten renas eller tas om hand på något annat sätt bör detta medföra att färre föroreningar m.m. avleds till recipienten, dvs. en positiv konsekvens för vatten- miljön. Sannolikt torde det vara relativt ovanligt att sådan avvattning sker utan att den som svarar för avvattningen först har anordnat de reningsanläggningar som behövs. Därigenom är de positiva miljö- effekterna sannolikt begränsade. 
  
 387 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 Följdändringar i plan- och bygglagen 
  
 med anledning av ändrat krav på detaljplan 
  
 Förslagen i avsnitt 5.6.9 innebär sammanfattningsvis att kraven på bygglov inom områden med detaljplan i vissa delar utvidgas till att även gälla tätbebyggelse. Det gäller kraven på bygglov för att byta färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial på en byggnad eller om byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, kraven på bygglov för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring, samt kraven på bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Kraven på rivningslov och marklov utökas till att även gälla tätbebyggelse. Vidare föreslås att byggnadsnämndens möjligheter att ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utvidgas till att gälla alla om- råden, men att byggnadsnämnden inte får ingripa med förelägganden i de fall som väghållningsmyndigheten respektive länsstyrelsen har rätt att ingripa med förelägganden när det gäller allmän väg. 
  
 Förslagen syftar till att förslaget till ändrat detaljplanekrav inte ska medföra några förändringar när det gäller räckvidden av kraven på bygglov. Även om kraven på bygglov utökas till att även gälla inom områden med tätbebyggelse är tanken att detta i normalfallet inte ska leda till någon ändring – om detaljplanekravet inte förändras skulle åtgärderna ändå kräva bygglov eftersom områdena då skulle ha detaljplanelagts. I praktiken kommer dock fler områden att omfattas av krav på bygglov, rivningslov respektive marklov, eftersom vissa områden avses utgöra tätbebyggelse i dag inte har någon detaljplan. Det bör vara positivt för miljön. 
  
 Om kraven på bygglov inte ändras, samtidigt som kravet på detaljplan ändras, kan det däremot finnas risk för en olämplig bebyg- gelseutveckling. De tekniska krav och allmänna intressen som bygg- nadsnämnden har att bevaka i samband med ansökningar om lov bör vanligtvis leda till att brister i utformningen kan undvikas. Även byggnadsnämndens rådgivande verksamhet har vanligtvis en positiv betydelse för den byggda miljön. Således skulle en förändring av detaljplanekravet kunna leda till en försämrad miljö inom tätbebyg- gelse om kraven på bygglov inte justeras. 
  
 Förslaget att utöka byggnadsnämndens möjligheter till att även kunna ingripa med förelägganden för ökad trafiksäkerhet utanför områden med detaljplan bör vara positivt för trafikmiljön, även om 
  
 388 
  
 SOU 2017:64 
  
 Konsekvenser 
  
 det är mindre sannolikt att byggnadsnämnderna kommer att före- lägga om ändrade utfarter m.m. i någon större omfattning. 
  
 Sammantaget bör förslaget vara nödvändigt om inte den byggda miljön ska påverkas negativt i samband med en förändring av kravet på detaljplan. 
  
 7.7Konsekvenser för bostadsbyggandet 
  
 Den tid som åtgår för plan- och byggprocessen i dag är relativt lång, vilket bl.a. påverkar förutsättningarna för en effektiv konkurrens i byggsektorn. De långa processerna tar dels stora personella och eko- nomiska resurser i anspråk från exploatören, dels kan markinnehavet i sig medföra betydande räntekostnader under den tid som planlägg- ningen pågår. Många mindre aktörer i byggsektorn saknar i dag för- utsättningar för att genomföra projekt som förutsätter planläggning. 
  
 Ett genomförande av förslagen i detta betänkande kommer inte att innebära väsentligt fler bostäder i sig. Regelförenklingarna bidrar emellertid till att effektivisera plan- och byggprocessen som helhet, vilket innebär att tiden från idé till färdigställande kan kortas något. Genom kortare handläggningstider kan den kommunala kapaciteten att handlägga detaljplaner öka något, men framför allt skapar kortade ledtider i planprocessen förutsättningar för att fler mindre och medelstora exploatörer kan ta initiativ till planläggning. Detta kan på sikt leda till ökad konkurrens inom byggsektorn och därmed ett ökat utbud av bostäder. Ett genomförande av förslagen kan därigenom sägas bidra till att förbättra förutsättningarna för bostadsbyggandet. 
  
 7.8 
 EU-rätten 
  
 Som vi har redovisat i avsnitt 4.9 bedömer vi att förslaget om ändrat krav på detaljplan uppfyller kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Sevesodirektivet. 
  
 De förslag och bedömningar som redovisas i övrigt i detta del- betänkande bedöms vara förenliga med  
 EU-rätten. 
  
 389 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2017:64 
  
 7.9Övriga konsekvenser 
  
 Förslagen saknar betydelse för jämställdheten mellan män och kvin- nor, för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen samt för sysselsättningen och den offentliga servicen. Inte heller bedöms för- slagen påverka förutsättningarna för en digital plan- och byggprocess eller för tillgängligheten för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. 
  
 390 
  
 8 Författningskommentar 
  
 8.1Förslaget till lag om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 I lagen, som är ny, finns bestämmelser om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Lagen består av tre paragrafer. Övervägandena finns i avsnitt 5.4 och 5.5. 
  
 1 § 
  
 I paragrafen anges de lagar där termen tätbebyggelse förekommer och där betydelsen av denna term kopplas till ett sådant område som föl- jer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket. 
  
 2 § 
  
 I paragrafen anges de lagar där termen samlad bebyggelse förekom- mer och där betydelsen av denna term kopplas till ett sådant område som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket. 
  
 3 § 
  
 I första stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om kriterier för tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Sådana föreskrifter ska avse bebyggelse av en viss minsta omfatt- ning och täthet eller mark som används eller kommer att användas för ett visst ändamål. 
  
 I andra stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att därefter meddela föreskrif- 
  
 391 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 ter om vilka geografiska områden som utgör tätbebyggelse eller sam- lad bebyggelse. 
  
 Av ordet därefter följer att föreskriftsrätten enligt andra stycket förutsätter att regeringen meddelat föreskrifter om kriterier för tät- bebyggelse och samlad bebyggelse. 
  
 392 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 8.2Förslaget till lag om ändring i miljöbalken 
  
 9 kap. 
  
 2 § 
  
 I paragrafen anges vad som avses med avloppsvatten. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.2. 
  
 Ändringen i första stycket 3 innebär att med avloppsvatten även avses vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom en tät- bebyggelse, utanför ett område med detaljplan, som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning. 
  
 I det nya andra stycket finns en upplysning om att det i lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestämmelser om vad som avses med tätbebyggelse i första stycket 3. 
  
 393 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.3Förslaget till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 
  
 1 kap. 
  
 3 § 
  
 I paragrafen, som är ny, finns en upplysning om att det i lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestämmelser om vad som avses med tätbebyggelse i ordningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.1. 
  
 2 kap. 
  
 5 § 
  
 I paragrafen regleras frågor om anmälningsskyldighet för den som avser att inom ett område med detaljplan anordna en allmän sam- mankomst eller en offentlig tillställning. Övervägandena finns i av- snitt 5.6.1. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att anmälningsskyldigheten även gäller för den som inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan anordnar en sådan allmän sammankomst utomhus eller offentlig tillställning som det inte krävs tillstånd för enligt 4 §. 
  
 Andra stycket ändras dels så att anmälningsskyldigheten även gäl- ler för den som anordnar en allmän sammankomst inomhus inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan, dels som en följd av ändringen i första stycket. 
  
 Termen tätbebyggelse har samma betydelse som anges i den nya bestämmelsen i 1 kap. 3 §. 
  
 3 kap. 
  
 1 § 
  
 I paragrafen regleras i vilka fall tillstånd behövs av Polismyndig- heten för att använda en offentlig plats inom detaljplanelagt områ- de. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.1. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande krav även gäl- ler inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. 
  
 394 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Termen tätbebyggelse har samma betydelse som anges i den nya bestämmelsen i 1 kap. 3 §. 
  
 6 § 
  
 I paragrafen regleras i vilka fall tillstånd behövs av Polismyndighe- ten för sprängning och skjutning inom ett område med detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.1. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att ett sådant tillstånd även behövs för sprängning och skjutning med eldvapen inom en tät- bebyggelse utanför ett område med detaljplan. 
  
 I andra stycket, som är nytt, finns ett undantag från första stycket för sprängning och skjutning med eldvapen som sker på övnings- eller skjutfält som hör till försvarsmakten. 
  
 Enligt tredje stycket krävs det tillstånd för att den som är under 18 år, utomhus inom ett område med detaljplan, ska få använda luft- eller fjädervapen med vilka kulor, hagel eller andra projektiler kan skjutas ut. Detsamma gäller utanför ett sådant område, om inte vap- net används under uppsikt av någon som har fyllt 20 år. 
  
 Bestämmelsen ändras så att ett sådant tillstånd även behövs inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. Som en följd- ändring ska detsamma även gälla utanför ett område med detaljplan som inte heller utgör en tätbebyggelse, om inte vapnet används under uppsikt av någon som har fyllt 20 år. 
  
 Termen tätbebyggelse har samma betydelse som anges i den nya bestämmelsen i 1 kap. 3 §. 
  
 395 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.4Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (2010:900) 
  
 1 kap. 
  
 4 § 
  
 I paragrafen införs definitioner av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.9. 
  
 Med tätbebyggelse avses områden som utgör sådan bebyggelse enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyg- gelse. Termen används i 9 kap. 2, 3, 5, 5 a, 6 a, 10, 11 och 13 §§. 
  
 Med samlad bebyggelse avses områden som utgör sådan bebyg- gelse enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Termen används i 9 kap. 6, 7 och 8 §§. 
  
 4 kap. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på reglering med detalj- plan. I första stycket anges i vilka fall som kommunen ska pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnads- verk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning med en detaljplan. I andra stycket görs undantag från första stycket i de fall som bygg- nadsverket kan prövas i samband med en ansökan om bygglov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Övervägandena finns i av- snitt 4. 
  
 Första stycket 1 har ändrats genom att bedömningen enligt bestämmelsens andra led i stället ska ingå vid tillämpningen av undan- taget i andra stycket. Ändringen innebär att ny sammanhållen bebyg- gelse som huvudregel kräver detaljplan. Betydelsen av termen sam- manhållen bebyggelse anges i 1 kap. 4 §. Syftet med ändringen är att det ska bli lättare för byggnadsnämnden att bedöma om åtgärden krä- ver en detaljplan eller om den kan prövas i samband med ett bygglov eller ett förhandsbesked. Genom att bedömningens placering ändras blir det möjligt att i motivtext tydligare ange i vilka fall en ny sam- 
  
 396 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 manhållen bebyggelse går att pröva genom ett bygglov eller ett för- handsbesked. Övervägandena finns i avsnitt 4.5.3. 
  
 Första stycket 2 har ändrats genom att bedömningen enligt bestäm- melsens andra led i stället ska ingå vid tillämpningen av undantaget i andra stycket. Ändringen innebär att en bebyggelse som ska föränd- ras eller bevaras som huvudregel kräver detaljplan. Syftet med änd- ringen är att det ska bli lättare för byggnadsnämnden att bedöma om åtgärden kräver en detaljplan eller om den kan prövas i samband med ett bygglov eller ett förhandsbesked. Genom att bedömningens place- ring ändras blir det möjligt att i motivtext tydligare ange i vilka fall en bebyggelse som ska förändras eller bevaras går att pröva genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Övervägandena finns i avsnitt 4.5.3. 
  
 Första stycket 3 a har ändrats. För det första redaktionellt genom att en av de två förutsättningar som punkten innehåller flyttats till en egen punkt, punkten 3 b. För det andra genom att bedömningen av ett byggnadsverks inverkan på omgivningen inte längre bara ska göras utifrån dess användning utan även i förhållande till den inverkan som byggnadsverket i sig har. Sådan inverkan kan exempelvis uppstå i samband med att byggnadsverket uppförs eller genom hur det utfor- mas arkitektoniskt, att det medför skuggbildning eller att grund- vattenbildning försvåras när ytterligare yta hårdgörs. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.5. 
  
 Första stycket 3 c motsvaras av den tidigare bestämmelsen i förs- ta stycket 3 b. Ingen ändring i sak är avsedd. 
  
 Första stycket 5 är en ny punkt. Den nya punkten innebär ett krav på detaljplan för en åtgärd som kräver bygglov, om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för verksamheter eller åtgär- der som anges i punkterna  
 a–h. 
  Syftet med bestämmelsen är att ett bygglov eller ett förhandsbesked inte ska ges för en sådan åtgärd, utan att ansökan i stället ska avslås med hänvisning till att åtgärden förutsätter planläggning (jfr 9 kap. 31 § 2). De lovpliktiga åtgärder som avses omfattar såväl nybyggnad som ändring av ett befintligt byggnadsverk. Om den sökta åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, trots att området är ianspråktaget eller kan tas i anspråk för en sådan åtgärd eller verksamhet som avses i punkterna  
 a–h, 
  gäller inte kravet på detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.1. 
  
 397 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 De verksamheter och åtgärder som räknas upp i punkterna  
 a–h 
  motsvaras i huvudsak av de verksamheter och åtgärder som anges i 4 kap. 34 § andra stycket. Uppräkningen omfattar emellertid inte en spårväg eller en tunnelbana. Anledningen är att den som planerar att bygga en spårväg eller en tunnelbana själv får bestämma om det ska upprättas bara en detaljplan eller även en järnvägsplan (se 1 kap. 1 § andra stycket lagen [1995:1649] om byggande av järnväg). Det är alltså inte möjligt att pröva sådana åtgärder i ett bygglov, varför en prövning mot detaljplanekravet inte kan bli aktuell. 
  
 Vidare har termen industriändamål ersatts med termen ett in- dustriområde. Ändringen föreslås för att komma närmare den bety- delse som motsvarande term har i  
 MKB-direktivet 
  och – som en följd av detta – för att undvika att samma åtgärd blir föremål för en miljöbedömning enligt både miljöbalken och PBL i större utsträck- ning än vad som följer av direktivet. Övervägandena finns i av- snitt 4.7.1. 
  
 Med termen ett industriområde avses ett område som används eller kommer att kunna användas av en eller flera verksamheter för industri, tillverkning, lagerhållning eller liknande ändamål och som genom sin utformning och verksamhet utgör en funktionell enhet i förhållande till den omgivande bebyggelsen. Avgörande för om detaljplanekravet ska vara tillämpligt bör vara att det är fråga om en åtgärd som inte kommer att miljöbedömas på annat sätt. Ett område som tas i anspråk för industriell verksamhet bör därför inte anses ut- göra ett industriområde om det bara rör en enstaka industriverksam- het som även kommer att miljöbedömas enligt bestämmelserna i miljöbalken om miljöfarlig verksamhet. 
  
 Andra stycket ändras så att hänvisning görs till punkterna  
 1–3 
  och inte bara till punkten 3. Detta innebär att undantaget inte bara ska gälla för ett nytt byggnadsverk (punkten 3), utan även för en ny sammanhållen bebyggelse (punkten 1) och en bebyggelse som ska förändras eller bevaras (punkten 2). Genom ändringen blir det möj- ligt att i motivtext tydligare ange i vilka fall sådan bebyggelse går att pröva genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Ändringen inne- bär även att termen byggnadsverket ersätts med termen åtgärden. Övervägandena finns i avsnitt 4.5.3. 
  
 Vidare ändras andra stycket genom att begränsningen av undan- taget, som innebär att användningen av byggnadsverket inte får antas medföra en betydande miljöpåverkan, tas bort. Den nya bestämmel- 
  
 398 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 sen i första stycket 5 innebär att denna begränsning inte längre behövs för att förhindra att undantaget tillämpas på projekt som anges i  
 MKB-direktivet. 
  Samtidigt införs motsvarande begränsning för en ny sammanhållen bebyggelse. Ändringen ska ses mot bakgrund av att termen sammanhållen bebyggelse, förutom i första stycket 1, även förekommer i uppräkningen av de verksamheter och åtgärder som ska behovsbedömas enligt första stycket 5. Om resultatet av be- dömningen blir att en betydande miljöpåverkan kan antas, så omfat- tas inte denna åtgärd av undantagsbestämmelsen. Syftet med den nya begränsningen av undantagsbestämmelsen är att förtydliga detta för- hållande. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.1. 
  
 Bedömningen av om det i ett bygglov eller ett förhandsbesked går att pröva en ny sammanhållen bebyggelse eller en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, bör ske utifrån de motiv som ligger bakom detaljplanekravets utformning (prop. 1985/86:1 s. 150 f.), dvs. 
  
 –omfattningen och arten av befintlig bebyggelse inom och i anslut- ning till det aktuella området, 
  
 –efterfrågan på mark för bebyggelse i området, dvs. bebyggelse- tryckets styrka, 
  
 –förekomsten av motstridiga markanvändningsintressen inom om- rådet, om inte frågorna har lösts genom områdesbestämmelser, 
  
 –allmänhetens intresse av vad som ska hända i området liksom an- talet berörda sakägare och andra enskilda intressenter, 
  
 –regleringsbehov för bebyggelsen som inte har beaktats i över- siktsplanen eller i områdesbestämmelser, och 
  
 –anspråken på kommunens medverkan vid genomförandet av be- byggelsen. 
  
 Vid bedömningen av om en ny sammanhållen bebyggelse går att pröva genom ett bygglov eller ett förhandsbesked är utgångspunkten att den kan prövas om inte en detaljplan behövs med hänsyn till omfatt- ningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, dvs. i linje med vad som gäller enligt nuvarande första stycket 1. Detta innebär att kravet på reglering med detaljplan inte är knutet till ett visst antal byggnader, utan att det är omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda som är avgörande för behovet av detaljplan, lik- 
  
 399 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 som åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fy- siska förhållanden. Den avsedda förändringen ska alltså ha en viss vo- lym och effekt för omgivningen (jfr prop. 2009/10:170 Del 1 s. 425). 
  
 Även om avsikten är att etablera en ny sammanhållen bebyggelse finns inget krav på att åtgärden ska planläggas i den del som den nya bebyggelsen utgörs av byggnader som inte kräver bygglov, t.ex. frigge- bodar, komplementbyggnader och komplementbostadshus (9 kap. 4, 4 a och 6 §§). Sådana byggnader ska med andra ord inte inkluderas i bedömningen. 
  
 I linje med vad som uttalades i propositionen till den äldre plan- och bygglagen (1987:10) måste kravet på detaljplan självfallet hävdas med urskiljning så att det inte hindrar sådana åtgärder för vilka plan- läggningen är ovidkommande (prop. 1985/86:1 s. 552). 
  
 Det kan vara överflödigt att pröva en ny sammanhållen bebyggel- se genom planläggning, om denna i allt väsentligt ansluter till den befintliga bebyggelsestrukturen i området när det gäller bl.a. läge, omfattning och användning och om den inte heller medför någon omgivningspåverkan av betydelse. Vid denna bedömning måste sär- skild hänsyn tas till omfattningen av bebyggelsen och till behovet av att bebyggelsens långsiktiga utveckling regleras. Ju större omfattning och ju fler intressen som berörs, desto större är behovet av att åtgär- den bör prövas genom planläggning. 
  
 Även om området sedan tidigare är helt obebyggt kan det i vissa fall vara möjligt att pröva en ny sammanhållen bebyggelse utan detaljplan, t.ex. om etableringen avser en liten stugby som i huvudsak bara är av intresse för fastighetsägaren. Det förutsätter att åtgärden har stöd i en aktuell översiktsplan och att förutsättningarna är av sådant slag att det inte finns skäl att tro åtgärden kommer vara av intresse för någon annan än kommunen, fastighetsägaren och dem som ändå kommer att ges möjlighet att yttra sig över åtgärden inom ramen för bygglovsprocessen. Däremot bör bebyggelsen planläggas om området berör statliga intressen, många motstridiga enskilda intressen, eller om området i framtiden ska ägas av flera olika aktörer. 
  
 Vidare bör bebyggelsen planläggas om det kan antas att läns- styrelsen vid planläggning skulle motsätta sig den sökta åtgärden med hänvisning till att åtgärden är olämplig i förhållande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 §. 
  
 För att en ny sammanhållen bebyggelse ska prövas genom ett bygglov eller ett förhandsbesked bör området inte förutsätta nya 
  
 400 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 allmänna platser (eller områden avsedda för gemensamma behov) som kommunen normalt ska vara huvudman för. 
  
 Liksom i dag bör utgångspunkten vara att en bebyggelse som ska förändras eller bevaras kan prövas genom ett bygglov eller ett för- handsbesked, om inte en detaljplan behövs till följd av att regler- ingen behöver ske i ett sammanhang. Det kan exempelvis vara möj- ligt att undvara en detaljplan när det är fråga om att komplettera en befintlig kvartersstruktur med nya byggnader i tidigare obebyggda luckor. En förutsättning är emellertid att den omgivningspåverkan som uppstår inte är mer omfattande än att den kan hanteras inom ramen för en ansökan om bygglov eller förhandsbesked och kom- pletteringen inte heller kan sägas vara av ett stort allmänt intresse. Detta gäller också situationen när ett eller flera nya bostadshus möj- liggörs i en befintlig villabebyggelse genom att en något större fastighet delas i flera mindre enheter. 
  
 Det kan även handla om att ta i anspråk en befintlig bebyggelse för nya ändamål, t.ex. att en byggnad som tidigare använts för kon- torsändamål görs om till bostäder eller tvärtom. Här bör stor vikt fästas vid arten av den önskade förändringen och den omgivnings- påverkan som kan antas uppstå. 
  
 Bullrande eller störande verksamheter bör inte tillåtas i anslutning till en bebyggelse som är känslig för störningar, t.ex. bostäder, och vice versa. Även mängden besökare till verksamheten behöver beak- tas. Sådana verksamheter som förutsätter att kunderna besöker plat- sen med bil kan vara olämpliga att medge i ett renodlat bostads- område, om biltrafiken i sig kan medföra olägenheter för grannarna eller om det inte är möjligt för besökarna att parkera på den tomt där verksamheten är belägen. Även olika miljöaspekter behöver beaktas, t.ex. att åtgärden är lämplig i förhållande till förutsättningarna att till- godose behovet av avfallshantering, vatten och avlopp. Vidare behö- ver den allmänna trevnaden och risken för störningar på grund av ökade transporter beaktas (jfr prop. 2013/14:126 s. 183). 
  
 Även i frågor som avser en bebyggelse som behöver förändras eller bevaras bör bebyggelsen planläggas om det kan antas att läns- styrelsen vid planläggning skulle motsätta sig den sökta åtgärden med hänvisning till att åtgärden är olämplig i förhållande till någon av ingripandegrunderna i 11 kap. 10 §. 
  
 401 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 34 § 
  
 Paragrafen, som innehåller bestämmelser om att planbeskrivningen i en detaljplan i förekommande fall ska innehålla en miljökonsekvens- beskrivning med visst innehåll, har i huvudsak ändrats i redaktionellt syfte. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.1 och 4.7.1. 
  
 Andra stycket har ändrats så att uppräkningen av de verksamheter och åtgärder som även återfinns i 4 kap. 2 § första stycket 5  
 a–h, 
  har ersatts med en hänvisning till denna bestämmelse. Genom denna ändring ersätts termen industriändamål med termen ett industriområ- de. Syftet med ändringen är att komma närmare den betydelse som motsvarande term har i  
 MKB-direktivet 
  och – som en följd av detta – för att undvika att samma åtgärd blir föremål för miljöbedömning en- ligt både miljöbalken och PBL i större utsträckning än vad som följer av direktivet. 
  
 42 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om vad kommunen får reglera med områdesbestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket 4 innebär att hänvisningen till 9 kap. 10 § utökas och att en ny hänvisning till 9 kap. 11 § första stycket införs. Detta till följd av ändringar i dessa bestämmelser. 
  
 9 kap. 
  
 2 § 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka åtgärder som kräver bygglov. I andra stycket anges att bygglov för sådana ändringar av en byggnad som innebär att byggnaden byter färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller att byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt, endast krävs inom områden som omfattas av en detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att motsvarande krav även gäl- ler om byggnaden ligger inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 402 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om att det inte krävs bygglov en- ligt 2 § första stycket 1, 2 eller 3 b för en ekonomibyggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring om åtgärden vidtas i ett område som inte omfattas av detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen innebär att motsvarande även gäller om byggnaden lig- ger utanför ett område med detaljplan som inte heller utgör en tätbebyggelse. Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 5 § 
  
 I paragrafen anges att det inte finns något krav på bygglov för att inom ett område med detaljplan färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial på en- eller tvåbostadshus och tillhörande komplementbyggnader, om åtgärden inte väsentligt ändrar byggna- dens eller områdets karaktär. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande även gäller inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. Angående bety- delsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att kommunen, trots första stycket, i områdesbestämmelser kan bestämma att bygglov krävs. 
  
 5 a § 
  
 I paragrafen anges att det inte finns något krav på bygglov för att inom ett område med detaljplan göra en liten tillbyggnad i form av balkong, burspråk och uppstickande byggnadsdel, om den inte place- ras närmare gränsen än 4,5 meter. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande undantag även gäller inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 403 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 6 § 
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om när det inte krävs bygglov för vissa åtgärder utanför ett område med detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringarna i första och tredje stycket innebär att uttrycket ”sam- manhållen bebyggelse och bygglov behövs med hänsyn till omfatt- ningen av byggnadsverk i bebyggelsen” byts ut mot termen samlad bebyggelse. Angående betydelsen av termen samlad bebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 6 a § 
  
 I paragrafen anges att det inte finns något krav på bygglov för att inom ett område med detaljplan, på andra byggnader än en- eller två- bostadshus och tillhörande komplementbyggnader, färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial på fasad eller tak som vetter mot kringbyggd gård om åtgärden inte väsentligt ändrar bygg- nadens eller områdets karaktär. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande även gäller inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan. Angående be- tydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att kommunen, trots första stycket, i områdesbestämmelser kan bestämma att bygglov krävs. 
  
 7 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om i vilka fall bygglov inte krävs då kommunen bestämt detta i en detaljplan eller områdesbestämmelser med stöd av 4 kap. 15 eller 42 §. I andra stycket finns bestämmelser om villkor för att åtgärden ska få vidtas utan bygglov. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att termen sammanhållen be- byggelse ändras till samlad bebyggelse och att efterledet ”om ett så- dant medgivande behövs med hänsyn till omfattningen av bygg- nadsverk i bebyggelsen” utgår. Angående betydelsen av betydelsen av termen samlad bebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 404 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 8 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om att det utöver vad som följer av  
 2–7 
  §§ krävs bygglov i den utsträckning som framgår av föreskrifter som regeringen har meddelat eller som kommunen har bestämt i en detaljplan eller i områdesbestämmelser. Övervägandena finns i av- snitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket 3 innebär att termen sammanhållen be- byggelse ändras till samlad bebyggelse. Angående betydelsen av ter- men samlad bebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 10 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om i vilka fall det krävs rivningslov inom och utanför ett område med detaljplan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Första stycket 2 är en ny punkt som innebär att motsvarande krav även ska gälla inom en tätbebyggelse utanför ett område med detalj- plan, om inte kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att rivningslov inte krävs. 
  
 Första stycket 3, som bytt beteckning från första stycket 2, har ändrats så att motsvarande krav ska gälla utanför ett område med detaljplan som inte heller utgör en tätbebyggelse, om kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att rivningslov krävs. 
  
 Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 11 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om i vilka fall det krävs marklov för schaktning och fyllning inom ett område med detaljplan. Över- vägandena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande krav även ska gälla inom en tätbebyggelse utanför ett område med detaljplan, om inte kommunen i områdesbestämmelser har bestämt att marklov för schaktning eller fyllning inte krävs. Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommentaren till 1 kap. 4 §. 
  
 405 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 13 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om i vilka fall det krävs marklov för schaktning och fyllning i ett område utanför detaljplan. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att motsvarande krav även gäller utanför ett område med detaljplan som inte heller utgör en tätbebyg- gelse. Angående betydelsen av termen tätbebyggelse, se kommen- taren till 1 kap. 4 §. 
  
 39 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om vad ett förhandsbesked som innebär att en åtgärd ska tillåtas ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.4. 
  
 Den nya punkten 4 innebär att om förhandsbeskedet avser en åt- gärd som ska vidtas inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 och som inte omfattas av en detaljplan, så ska även skälen för att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan framgå av förhandsbeskedet. 
  
 Hänvisningen till 4 kap. 2 § första stycket 5 innebär att den sökta åtgärden, för att träffas av bestämmelsen, ska vidtas inom ett område som antingen redan är ianspråktaget eller som genom åtgärden kan tas i anspråk för någon av de verksamheter och åtgärder som räknas upp i bestämmelsen. 
  
 Ändringen är föranledd av kravet i artikel 4.4 i  
 MKB-direktivet 
  på att den s.k. behovsbedömningen ska göras tillgänglig för allmänheten. 
  
 40 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om vad som ska framgå av ett bygg- lov. Övervägandena finns i avsnitt 4.6.4. 
  
 Det nya fjärde stycket innebär att om den sökta åtgärden ska vid- tas inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 och som inte omfattas av en detaljplan, så ska även skälen för att åtgärden inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan framgå av bygglovet. 
  
 Hänvisningen till 4 kap. 2 § första stycket 5 innebär att den sökta åtgärden, för att träffas av bestämmelsen, ska vidtas inom ett område 
  
 406 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 som antingen redan är ianspråktaget eller som genom åtgärden kan tas i anspråk för någon av de verksamheter och åtgärder som räknas upp i bestämmelsen. 
  
 Ändringen är föranledd av kravet i artikel 4.4 i  
 MKB-direktivet 
  på att den s.k. behovsbedömningen ska göras tillgänglig för allmänheten. 
  
 11 kap. 
  
 22 § 
  
 I paragrafen anges att om ett byggnadsverk inom ett område med detaljplan innebär stora olägenheter för trafiksäkerheten på grund av att förhållandena har ändrats får byggnadsnämnden förelägga ägaren att ta bort byggnadsverket eller vidta någon annan åtgärd för att avhjälpa eller minska olägenheterna. Övervägandena finns i av- snitt 5.6.9. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att byggnadsnämndens möj- lighet att besluta om föreläggande utvidgas till att även avse bygg- nadsverk utanför ett område med detaljplan. 
  
 Det nya tredje stycket anger att första och andra styckena inte gäller sådana byggnadsverk som avses i 52 § väglagen (1971:948). I 52 § väglagen finns bestämmelser om för vilka byggnadsverk och i vilka situationer länsstyrelsen får besluta om att ett byggnadsverk ska tas bort eller andra åtgärder vidtas. 
  
 23 § 
  
 I paragrafen anges att byggnadsnämnden får förelägga ägaren av en fastighet eller en byggnad inom ett område med detaljplan att an- ordna stängsel eller ändra utfart eller annan utgång mot gator eller vägar, om det behövs med hänsyn till trafiksäkerheten. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.6.9. 
  
 Ändringen innebär att byggnadsnämndens möjlighet att besluta om förelägganden utvidgas till att även avse områden utanför detalj- plan. Ändringen innebär också att paragrafen inte ska tillämpas i fråga om sådan anslutning till allmän väg som avses i 40 § väglagen (1971:948). Om det behövs med hänsyn till trafiksäkerheten eller framkomligheten på en allmän väg, får väghållningsmyndigheten en- 
  
 407 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 ligt 40 § väglagen besluta och verkställa förordnandet om att en en- skild vägs anslutning till den allmänna vägen ska spärras eller ändras. Detsamma gäller i fråga om utfarter från fastigheter och bryggor. 
  
 16 kap. 
  
 1 § 
  
 Paragrafen, som innehåller bemyndiganden för regeringen att med- dela föreskrifter om planer och områdesbestämmelser, har i huvud- sak ändrats genom att två nya bemyndiganden införts. Övervägan- dena finns i avsnitt 4.6.2. 
  
 I punkten 2 har ordet när ersatts med lokutionen i vilka fall. Någon ändring i sak är inte avsedd. 
  
 I den nya punkten 3 har det införts ett bemyndigande för reger- ingen att meddela föreskrifter om i vilka fall en åtgärd som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. Syftet med bemyndigandet är att byggnadsnämnden ska kunna tillämpa kriterier som anges på förordningsnivå när den prö- var om åtgärden kräver planläggning enligt den nya bestämmelsen i 4 kap. 2 § första stycket 5. Vid denna prövning behöver bygg- nadsnämnden göra en s.k. behovsbedömning. Enligt  
 MKB-direkti- 
  vet ska denna bedömning ske utifrån vissa kriterier som anges i bilaga 3 till direktivet. Dessa kriterier återfinns i bilaga 2 till förord- ningen om miljökonsekvensbeskrivningar (1998:905). 
  
 I den nya punkten 4 har det införts ett bemyndigande för reger- ingen att meddela föreskrifter om att vissa slag av åtgärder ska eller inte ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. Syftet med bemyndigandet är att regeringen ska kunna underlätta för byggnads- nämnderna i bygglovsprövningen genom att meddela föreskrifter om gränsvärden eller kriterier för vilka åtgärder som alltid respektive aldrig kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Bemyndigan- det införs med stöd av preambel 10 i  
 MKB-direktivet. 
  
 408 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Övergångsbestämmelserna 
  
 Ändringarna i 4 kap. 2 och 34 §§, 9 kap. 39 och 40 §§ samt 16 kap. 1 § ska inte tillämpas på ärenden om detaljplan, bygglov eller för- handsbesked som har påbörjats före den 1 januari 2019. 
  
 Ändringarna i 9 kap. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11 och 13 §§ ska inte till- lämpas på åtgärder som har påbörjats före den 1 juli 2019. 
  
 Ett ärende om detaljplan anses ha påbörjats vid den tidpunkt när ett formellt beslut att inleda planläggningen har fattats. I den mån planärendet har inletts med ett detaljplaneprogram bör ärendet emellertid anses ha påbörjats först vid den tidpunkt då kommunen beslutat att upprätta detaljplanen. 
  
 409 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.5Förslaget till förordning om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse 
  
 I förordningen, som är ny, finns bestämmelser om betydelsen av ter- merna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Förordningen består av nio paragrafer. Övervägandena finns i avsnitt 5.4 och 5.5. 
  
 1 § 
  
 I paragrafen finns en upplysning om vilka bemyndiganden eller annat lagstöd som har utnyttjats för bestämmelserna i förordningen. 
  
 2 § 
  
 I paragrafen anges de förordningar i vilka termen tätbebyggelse förekommer och där betydelsen av denna term kopplas till ett sådant område som länsstyrelsen har beslutat utgör tätbebyggelse med stöd av bemyndigandet i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.2. 
  
 3 § 
  
 I paragrafen anges de förordningar i vilka termen samlad bebyggelse förekommer och där betydelsen av denna term kopplas till ett sådant område som länsstyrelsen har beslutat utgör samlad bebyggelse med stöd av bemyndigandet i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.2. 
  
 4 § 
  
 I paragrafen anges kriterierna för tätbebyggelse. Bestämmelsen, som riktar sig till Statistiska centralbyrån (SCB), anger att vissa kart- och registerdata ska användas för att avgöra om ett område avser tät- bebyggelse eller inte. Bestämmelsen kan sägas utgöra en kodifiering av den  
 GIS-modell 
  som SCB behöver bygga upp och förvalta för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. 
  
 410 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Enligt första stycket 1 ska en bebyggelsegrupp av viss omfattning och täthet anses utgöra tätbebyggelse. Byggnaderna ska vara minst 50 till antalet och måste även ligga på ett visst avstånd från varandra för att de ska uppfylla kriterierna. Som grund för denna bedömning ska SCB använda Lantmäteriets fastighetskarta respektive fastighets- registrets byggnadsdel. 
  
 Enligt första stycket 2 ska även vissa områden som enligt fastighets- kartan används till vissa typer av bebyggelse eller på ett visst sätt anses utgöra tätbebyggelse. Det förutsätter emellertid att området berör ett sådant område med tätbebyggelse som avses i punkten 1. Om så är fallet ska alltså ett sådant område som avses i punkterna  
 a–j 
  i sin helhet anses ingå i tätbebyggelsen. Motsatsvis gäller att sådana områden inte ska anses utgöra tätbebyggelse, om det inte i någon del berör ett sådant område med tätbebyggelse som avses i punkten 1. 
  
 Punkterna  
 a–j 
  tar sikte på sådana ytor i fastighetskartan som utgör markdata. Till skillnad från de kartdata som avses i punkten 1 avses här inte bara de ytor som upptas av en byggnad utan även sådana tomter och andra områden som kan sägas utgöra funktionella enheter i anslutning till byggnaderna. 
  
 Med punkterna  
 a–f 
  avses sådana områden som enligt fastighets- kartan utgör ”ytskikt med bebyggelse”, dvs. ospecificerad bebygg- else, låg bebyggelse, hög bebyggelse, sluten bebyggelse, industri- område och torg. 
  
 Med punkterna  
 Barker 
  avses sådana områden som enligt fastighets- kartan utgör ”ytskikt med anläggningar eller områden”. Dessa indelas i sin tur i anläggningsområden, idrottsplaner respektive start- och landningsbanor. Av punkterna h och i framgår att vissa anläggnings- och idrottsplaner inte ska inkluderas i tätbebyggelse. 
  
 Med ett anläggningsområde avses i fastighetskartan ett område som är avsett och iordningsställt för ändamålet samt framträdande i landskapet. I anläggningsområden ingår även motionsområden och vissa andra områden som inte kan sägas utgöra tätbebyggelse. Därför framgår av punkten h att vissa anläggningsområden inte ska anses utgöra tätbebyggelse, nämligen i de fall anläggningsområdet enligt fastighetskartan är kodat som plantskola, fröplantage, golfbana, skjut- bana, täkt eller rengärde. I den mån det finns en byggnad inom anlägg- ningsområdet kommer byggnaden likafullt anses ha ett byggnads- område på det sätt som avses i punkten 1, även om anläggnings- 
  
 411 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 området ska exkluderas till följd av att det används för något av de ändamål som anges i punkten h. 
  
 Även vissa idrottsanläggningar ska exkluderas, nämligen om dessa enligt fastighetskartan är kodade som golfbana eller motionsanlägg- ning. Som framgått kan en golfbana följaktligen ingå i såväl kategorin anläggningsområde som i kategorin idrottsplan, men ska aldrig räk- nas in i tätbebyggelse. Finns det byggnader på eller i anslutning till golfbanan eller motionsanläggningen ska dessa likafullt anses ha ett byggnadsområde på det sätt som avses i punkten 1. 
  
 Med start- och landningsbana avses i fastighetskartan rullbanor och taxibanor inom en flygplats. 
  
 Enligt första stycket 3 ska även ett område vars area understiger 2 hektar och som helt eller till övervägande del ligger inom ett sådant område som avses i punkten 1 eller 2 anses utgöra tätbebyggelse. Det kan t.ex. handla om att byggnaderna ligger på ett sådant sätt i för- hållande till varandra att det uppstår en ”lucka” mellan dem som inte utgör en tätbebyggelse enligt punkten 1. Så kan vara fallet om marken används som parkmark, en trafikplats eller liknande. Innebörden av punkten 3 är att även en sådan lucka ska anses utgöra tätbebyggelse, om ”luckans” area understiger 2 hektar och luckan helt eller till över- vägande del omgärdas av ett sådant område som avses i punkten 1 eller 2. Att luckan helt omgärdas av det område som utgör tätbebyg- gelse kan liknas vid att det har uppstått ett hål i den yta som utgör tätbebyggelse. Att luckan till övervägande del omgärdas av tätbebyg- gelse kan liknas vid att det uppstått en ”vik” i ett sådant område som utgör tätbebyggelse enligt vad som följer av punkten 1 eller 2, t.ex. på grund av att det finns en motorled eller liknande som leder in mot bebyggelsen och att det därigenom inte finns några sådana bygg- nadsområden som avses i punkten 1. Att luckan till övervägande del är omgärdad av tätbebyggelse innebär att luckans öppning inte kan bli hur bred som helst. Den totala längden på den del av ”viken” som gränsar mot ett sådant område som följer av punkten 1 eller 2 måste alltså överstiga den tänkta luckans bredd. 
  
 Av andra stycket framgår vissa byggnader inte ska anses ha ett byggnadsområde enligt första stycket 1. Det gäller om byggnaden antingen utgör en komplementbyggnad, vars area är 25 kvadratmeter eller mindre, eller om den är markerad som avregistrerad enligt fastighetsregistrets byggnadsdel. Med komplementbyggnader avses 
  
 412 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 sådana byggnader som enligt fastighetskartan är markerad som en komplementbyggnad. 
  
 Av tredje stycket framgår att även sådana byggnader som ännu inte är byggda i vissa fall ska anses ha ett byggnadsområde. Det gäller om byggnaden är markerad som planerad i fastighetsregistrets byggnads- del. En byggnad registreras som planerad när bygglov har getts. När slutbesked har getts ändras byggnadens status till gällande. 
  
 Av fjärde stycket följer att ett sådant byggnadsområde som följer av första stycket 1 som huvudregel inte ska anses utgöra tätbebyggelse i den del som byggnadsområdet samtidigt utgör vattenyta enligt fastighetskartans ytskikt med vatten (sjöar och större vattendrag). Det gäller däremot inte när även en byggnad som avses i första stycket 1 är belägen inom vattenområdet, t.ex. i de fall det är frågan om sådana fast förankrade husbåtar som anses utgöra byggnader enligt definitio- nen av byggnad i 1 kap. 4 § plan- och bygglagen (2010:900). Använd- ningen av termen vattenyta innebär att ingen hänsyn ska tas till sådana vattendrag som redovisas i fastighetskartans linjeskikt över hydrografi, dvs. vattendrag vars bredd understiger 6 meter. 
  
 5 § 
  
 Se kommentaren till 4 §. Enda skillnaden i kriterierna mellan samlad bebyggelse och tätbebyggelse är antalet byggnadsområden som krävs enligt första stycket 1. För samlad bebyggelse är det 20 jämfört med 50 för tätbebyggelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. 
  
 6 § 
  
 I paragrafen finns ett bemyndigande för länsstyrelsen att meddela föreskrifter om vilka geografiska områden som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse enligt kriterierna i 4 och 5 §§. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.5. 
  
 I första stycket finns, förutom bemyndigandet, en bestämmelse om att länsstyrelsen, innan den meddelar sådana föreskrifter, ska ge Polismyndigheten, Försvarsmakten, Trafikverket, länsstyrelserna i angränsande län, och kommunerna i länet tillfälle att yttra sig över förslaget om föreskrifter. 
  
 413 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 I andra stycket finns en bestämmelse om att länsstyrelsen får göra undantag från kriterierna för tätbebyggelse och samlad bebyggelse om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen tar sikte på de situationer när länsstyrelsen behöver göra en manuell anpassning av de gränser som framkommer i den  
 GIS-analys 
  som SCB ska genomföra och förse länsstyrelsen med enligt 8 §. 
  
 Ett sådant särskilt skäl kan vara att ta bort omotiverade ”hål” som i enstaka fall kan komma att uppstå utifrån de kriterier som ligger till grund för  
 GIS-analysen. 
  Att ta bort ett sådant hål innebär att läns- styrelsen utvidgar det område som ska anses utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse till att även omfatta ett närliggande område som inte direkt omfattas av kriterierna i 4 respektive 5 §. En förut- sättning för att en sådan lokal anpassning ska få göras bör vara att fördelarna med anpassningen överväger de nackdelar som denna kan medföra från allmän eller enskild synpunkt. 
  
 Särskilda skäl kan även anses föreligga genom att det område som följer av kriterierna utvidgas i en eller flera riktningar. Ett industri- område, en idrottsanläggning, ett hamnområde eller ett liknande om- råde bör alltså anses utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse i sin helhet, även om de kriterier som ligger till grund för  
 GIS-analysen 
  ger vid handen att endast en del av området ska anses utgöra sådan bebyggelse. 
  
 I enstaka fall kan det också tänkas finnas skäl att se två mindre bebyggelsegrupper, som var för sig har färre än 20 respektive 50 hus, som en större enhet, trots att avståndet mellan två enskilda hus över- stiger de 150 meter som följer av kriterierna. En förutsättning i så- dana fall bör emellertid vara att det totala antalet hus i de båda bebyggelsegrupperna överstiger 20 respektive 50 och att det även i övrigt vore oskäligt att betrakta de två bebyggelsegrupperna som två separata enheter, t.ex. när det gäller täthet och funktionella samband. 
  
 Särskilda skäl kan även föreligga i det omvända fallet, dvs. när länsstyrelsen bedömer att ett område inte ska utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse – trots att området uppfyller något av de krite- rier för sådan bebyggelse som följer av förordningen. Det kan exem- pelvis vara fallet när det finns brister i underlaget. Om kartunderlaget anger en viss markanvändning eller bebyggelse, som leder till att området enligt kriterierna ska anses utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse, kan det anses vara motiverat att justera gränsen manuellt om länsstyrelsen känner till att kartredovisningen är felaktig. 
  
 414 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 Vid prövningen av om det finns särskilda skäl bör länsstyrelsen i första hand beakta behovet av den reglering som är kopplad till att området anses utgöra tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. Avsik- ten är att länsstyrelsens möjlighet att avvika från kriterierna ska till- lämpas restriktivt. 
  
 Det är inte meningen att länsstyrelsens möjligheter att avvika från kriterierna ska användas för att peka ut fler mindre eller glesare bebyggelseområden på landsbygden som normalt inte faller inom kriterierna för tätbebyggelse eller samlad bebyggelse. Särskilda skäl kan inte anses föreligga om avsikten är att mera allmänt skydda kul- turvärden i bebyggelsen genom att kraven på bygglov, marklov och rivningslov är mera omfattande inom områden med tätbebyggelse eller samlad bebyggelse (9 kap. 2 § andra stycket, 3 §, 6 § första stycket, 10 § första stycket, 11 § första stycket och 13 § första stycket plan- och bygglagen [2010:900]). 
  
 7 § 
  
 I paragrafen anges att länsstyrelsen ska redovisa på en karta vilka om- råden i länet som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse enligt 6 §. Kartan ska uppdateras årligen. Myndigheter och enskilda som behöver känna till vilka områden som utgör tätbebyggelse eller samlad bebyggelse kommer att utgå från den karta som bestäm- melsen handlar om. Länsstyrelsen bör en gång per år ta ställning till om avgränsningen av tätbebyggelse och samlad bebyggelse i länet är korrekt. Bestämmelsen ska förstås i relation till 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.5. 
  
 8 § 
  
 I paragrafen anges att SCB ska senast den 15 januari varje år förse länsstyrelsen med en karta över de områden som avser tätbebyggelse och samlad bebyggelse enligt kriterierna i 4 och 5 §§. När länsstyrel- sen enligt 6 § tar fram eller uppdaterar föreskrifter om vilka områden som utgör tätbebyggelse och samlad bebyggelse, kommer den att utgå från den kartredovisning som SCB ska tillhandahålla enligt 8 §. Även om det inte direkt framgår av bestämmelsen förutsätts att det 
  
 415 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 underlag som SCB utgår från i sin  
 GIS-analys 
  är aktuellt. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.5.5. 
  
 9 § 
  
 I paragrafen anges att när ett beslut om föreskrift enligt 6 § meddelas eller ett tidigare beslut ändras eller upphävs ska beslutet inom två veckor kungöras på det sätt som är föreskrivet för författningar i allmänhet, jfr lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. En kungörelse om beslutet ska också införas i ortstid- ning, jfr lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myn- dighet m.m. Kartan över tätbebyggelse och samlad bebyggelse ska göras tillgänglig på länsstyrelsens webbplats. Övervägandena finns i avsnitt 5.556. 
  
 416 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 8.6Förslaget till förordning om ändring 
  
 i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd 
  
 42 § 
  
 I paragrafen förekommer i dag termen tätbebyggt område. Termen förekommer i andra författningar men saknar en legaldefinition. Ändringen innebär att termen tätbebyggt område ändras till samlad bebyggelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.2. 
  
 I det nya andra stycket finns en upplysning om att det i lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestämmelser om vad som avses med samlad bebyggelse i första stycket. 
  
 Övergångsbestämmelsen 
  
 Föreskrifter som en kommun med stöd av 42 § i den äldre lydelsen har beslutat före ikraftträdandet ska fortfarande gälla. 
  
 417 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.7Förslaget till förordning om ändring 
  
 i plan- och byggförordningen (2011:338) 
  
 2 kap. 
  
 5 a § 
  
 I paragrafen, som är ny, anges att byggnadsnämnden ska tillämpa vissa bestämmelser i bilaga 2 till förordningen (1998:905) om miljö- konsekvensbeskrivningar när den prövar om en detaljplan behövs till följd av att någon avser att vidta en åtgärd inom ett område som avses i 4 kap. 2 § första stycket 5 plan- och bygglagen (2010:900). Över- vägandena finns i avsnitt 4.6.2. 
  
 Hänvisningen till 4 kap. 2 § första stycket 5 plan- och bygglagen innebär att den sökta åtgärden, för att träffas av bestämmelsen, ska vidtas inom ett område som antingen redan är ianspråktaget eller som genom åtgärden kan tas i anspråk för någon av de verksamheter och åtgärder som räknas upp i bestämmelsen. 
  
 6 kap. 
  
 3 § 
  
 Ändringen innebär att det ska krävas bygglov för att sätta upp, flytta eller väsentligt ändra en skylt inom en tätbebyggelse. Med tätbebyg- gelse avses detsamma som anges i 1 kap. 4 § plan- och bygglagen (2010:900). Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.9. 
  
 3 a § 
  
 Ändringen innebär att det ska krävas bygglov för att sätta upp, flyt- ta eller väsentligt ändra vissa ljusanordningar inom en tätbebyg- gelse. Med tätbebyggelse avses detsamma som anges i 1 kap. 4 § plan- och bygglagen (2010:900). Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.9. 
  
 418 
  
 SOU 2017:64 
  
 Författningskommentar 
  
 6 § 
  
 I paragrafen finns bestämmelser om undantag från kravet på att s.k. bygglovsbefriade åtgärder kräver en anmälan. Ändringarna innebär att uttrycket ”sammanhållen bebyggelse där anmälan behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” byts ut mot termen samlad bebyggelse. Med samlad bebyggelse avses detsamma som an- ges i 1 kap. 4 § plan- och bygglagen (2010:900). Övervägandena finns i avsnitt 5.4, 5.5 och 5.6.9. 
  
 Övergångsbestämmelserna 
  
 Den nya bestämmelsen i 2 kap. 5 a § ska inte tillämpas på ärenden om bygglov som har påbörjats före den 1 januari 2019. 
  
 Ändringarna i 6 kap. 3, 3 a och 6 §§ ska inte tillämpas på åtgär- der som har påbörjats före den 1 juli 2019. 
  
 419 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2017:64 
  
 8.8Förslaget till förordning om ändring 
  
 i miljöprövningsförordningen (2013:251) 
  
 4 kap. 
  
 6 § 
  
 Ändringarna i första stycket innebär att anmälningsplikt C och verk- samhetskod 10.50 ska gälla inom samlad bebyggelse i fråga om an- läggningar för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter. I övrigt har en redaktionell ändring gjorts för att uppnå en enhetlig utformning (jfr 14 kap. 17 §). Övervägandena finns i av- snitt 5.4, 5.5 och 5.6.2. 
  
 I det nya andra stycket finns en upplysning om att det i lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestämmelser om vad som avses med samlad bebyggelse i första stycket. 
  
 14 kap. 
  
 17 § 
  
 Ändringarna i första stycket innebär att anmälningsplikt C och verk- samhetskod 26.150 ska gälla för asfaltsverk eller oljegrusverk som ställs upp inom samlad bebyggelse. Övervägandena finns i av- snitt 5.4, 5.5 och 5.6.2. 
  
 I det nya andra stycket finns en upplysning om att det i lagen om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse finns bestämmelser om vad som avses med samlad bebyggelse i första stycket. 
  
 420 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2017:6 
  
 En utvecklad översiktsplanering 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 januari 2017 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska utreda och lämna förslag på hur översikts- planeringen kan utvecklas för att underlätta efterföljande planering m.m. och hur dialogen mellan staten och kommunen om fysisk pla- nering i större omfattning ska kunna hanteras inom ramen för över- siktsplaneringen. Utredaren ska även utreda möjligheten att göra över- siktsplanen bindande i vissa avseenden och utreda hur redovisningen av planhandlingarna bör göras för att skapa förutsättningar för ökad förutsebarhet och en hållbar samhällsutveckling. 
  
 Utredaren ska föreslå hur kommunen kan ges större möjligheter att besluta om en tillkommande eller befintlig bebyggelse behöver regleras med en detaljplan. Utredaren ska även föreslå hur angrän- sande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas. 
  
 Utredaren ska utreda behovet av och förutsättningarna för att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer, exempelvis genom en bestämmelse i en detaljplan. 
  
 Utredaren ska vidare utreda behovet av och förutsättningarna för att införa en privat initiativrätt till detaljplaneläggning. Kommunen ska ha kvar rätten att besluta om vilka planer som ska antas. 
  
 Utredaren ska senast den 20 juni 2017 redovisa uppdraget om en begränsning av kravet på detaljplan. Utredaren ska senast den 15 mars 2018 redovisa uppdraget om en utvecklad översiktsplanering och uppdraget att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer. Uppdraget ska slutredovisas senast den 15 november 2018. 
  
 421 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bakgrund 
  
 Regeringen genomför just nu den största bostadspolitiska satsningen på 20 år. Som ett led i detta har ett bostadspolitiskt paket med förslag på 22 åtgärder för fler bostäder presenterats. I paketet föreslås flera reformer som förutsätter ytterligare utredningsinsatser som ett led i genomförandet. Bland annat aviseras förslag om en utvecklad över- siktsplanering, en begränsning av detaljplanekravet och en översyn av kommunens möjligheter att reglera upplåtelseformer. Dessa förslag behandlas i dessa direktiv. Direktiven omfattar även frågan om möj- ligheten till privat initiativrätt till planläggning. 
  
 Översiktsplanens funktion i plansystemet 
  
 Plansystemet enligt plan- och bygglagen (2010:900), förkortad PBL, kännetecknas av en långtgående decentralisering. Det är i första hand en kommunal angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten enligt lagen, vilket bl.a. innebär att det är kommunen som upp- rättar och antar förslag till översiktsplan och detaljplaner. Staten har i första hand en rådgivande funktion, men kan ingripa och upphäva kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan om beslutet strider mot någon av de s.k. ingripandegrunderna, dvs. de statliga och allmänna intressen som länsstyrelsen ska bevaka under detaljplaneprocessen (11 kap. 10 § PBL). 
  
 Översiktsplanen ska ange inriktningen för den långsiktiga ut- vecklingen av den fysiska miljön, bl.a. genom att planen ska ge väg- ledning för beslut om hur mark- och vattenområden ska användas och hur den byggda miljön ska användas, utvecklas och bevaras. Pla- nen är inte bindande för efterföljande beslut. Kommunen ska i översiktsplanen redovisa sin bedömning av hur skyldigheten enligt 2 kap. PBL att ta hänsyn till allmänna intressen vid beslut om använd- ningen av mark- och vattenområden kommer att tillgodoses. I redo- visningen ska riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljöbalken anges särskilt. 
  
 Den redovisning som ska finnas i översiktsplanen kan sägas ut- göra ett förhandsbesked till kommuninvånare och andra om vilka allmänna intressen som kommunen avser att prioritera i framtida markanvändningsbeslut, t.ex. beslut med anledning av en ansökan om bygglov eller beslut att anta en detaljplan. 
  
 422 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Innan kommunen beslutar att anta en ny översiktsplan ska kom- munen samråda med bl.a. länsstyrelsen. Inom ramen för planpro- cessen ska länsstyrelsen avge ett granskningsyttrande över plan- förslaget, där det ska framgå om förslaget strider mot någon av de s.k. ingripandegrunderna. Syftet med detta är att staten ska föra fram synpunkter så att kommunen redan i samband med översikts- planen kan få besked om vilka delar av planen som enligt länsstyrel- sens uppfattning inte bör fullföljas. 
  
 Av översiktsplanen ska det även framgå hur kommunen i den fysiska planeringen avser att ta hänsyn till och samordna översikts- planen med relevanta nationella och regionala mål, planer och pro- gram av betydelse för en hållbar utveckling inom kommunen. 
  
 Inom ramen för översiktsplaneringen ska en miljöbedömning göras enligt bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken om översiktsplanen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Syftet med miljö- bedömningen är att integrera miljöaspekter i planen så att en hållbar utveckling främjas. Bestämmelserna om miljöbedömning av planer och program genomför Europaparlamentets och rådets direk- tiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (det s.k.  
 SMB-direktivet). 
  
 Om detaljplanekravet 
  
 I PBL finns krav på att kommunen i vissa fall ska pröva om ett mark- eller vattenområde är lämpligt för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning genom en detaljplan. Detalj- planekravet tar sikte på sådana fall där detaljplanen typiskt sett är den lämpligaste regleringsformen. Avgörande för frågan när detaljplan ska användas är bl.a. omfattningen och arten av befintlig bebyggelse inom och i anslutning till det aktuella området, efterfrågan på mark för bebyggelse i området, förekomsten av motstridiga markanvänd- ningsintressen inom området, allmänhetens intresse av vad som ska hända i området liksom antalet berörda sakägare och andra enskilda intressenter, regleringsbehov för bebyggelsen, som inte har beak- tats i översiktsplanen eller i områdesbestämmelser, samt anspråken på kommunens medverkan vid genomförandet av bebyggelsen (prop. 1985/86:1, s. 150). Liksom inom ramen för översiktsplaner- ingen ska en miljöbedömning göras enligt bestämmelserna i 6 kap. 
  
 423 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 miljöbalken om en detaljplan kan antas medföra en betydande mil- jöpåverkan. Förutom kraven i  
 SMB-direktivet 
  träffas vissa typer av detaljplaner även av bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av in- verkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (det s.k.  
 MKB-direktivet). 
  
 I propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) före- slogs att detaljplanekravet skulle begränsas så att det inte skulle vara obligatoriskt med detaljplan i lika många fall som enligt nu gällande bestämmelser. Däremot skulle kommunens möjligheter att ställa krav på att det ska finnas en detaljplan inte begränsas. Förslaget vann inte riksdagens stöd och ledde således inte till någon lag- ändring (bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14: 366). Efter regeringens förslag i propositionen Genomförande av Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60) har en mindre del av förslaget till ändrat detalj- planekrav genomförts, men med en något ändrad inriktning jäm- fört med den som föreslogs i prop. 2013/14:126. 
  
 Prop. 2013/14:126 innehöll inga förslag till nödvändiga följd- ändringar i anslutande lagstiftning. Denna fråga behandlades i de- partementspromemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31). Remissbehandlingen föranledde kritik från remissinstanserna i några avseenden, bl.a. eftersom förslagen ansågs kunna leda till minskad förutsebarhet för enskilda. Förslagen till följdändringar i anslutande lagstiftning har ännu inte lett till någon proposition. 
  
 Om möjligheten att reglera upplåtelseformer i en detaljplan 
  
 För många är hyresrätten det första steget in på bostadsmarknaden. Att det finns tillräckligt med hyresrätter har därmed stor betydelse för den enskildes möjligheter till studier eller att kunna ta ett jobb på en annan ort. Av olika skäl byggs det emellertid färre hyresrätter än vad det finns behov av i dag. 
  
 Plan- och bygglagstiftningen ger i dag inte någon möjlighet för kommunen att reglera upplåtelseformen till bostäder i en detaljplan. I de fall då kommunen anser att det finns ett behov av att säkerställa att t.ex. ett flerbostadshus upplåts med hyresrätt är det vanligt att frågan regleras i t.ex. ett exploateringsavtal. 
  
 424 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Möjligheten för enskilda att ta initiativ till planläggning 
  
 Det är kommunen som bestämmer var och när en detaljplan ska upp- rättas och även när förutsättningarna är av sådant slag att det finns anledning att inleda arbetet med en ny detaljplan. Genom nya PBL infördes en möjlighet för enskilda att begära att kommunen i ett planbesked redovisar sin avsikt att inleda en planläggning, efter för- slag från Byggprocessutredningen (SOU 2008:68). Planbeskeden gör det möjligt för den som avser att vidta en åtgärd som kan förutsätta en detaljplan att få ett formellt besked om huruvida kommunen avser att inleda en planläggning. 
  
 Enligt riksdagen finns det skäl att överväga möjligheten att införa en rätt till privata initiativ vid detaljplaneläggning i den svenska plan- och bygglagstiftningen (bet. 2014/15:CU10, rskr. 2014/15:180). Ut- gångspunkten för övervägandena bör, enligt riksdagen, vara att ut- forma förslag till regler som med ett bibehållande av grunderna i det kommunala planmonopolet ger större möjlighet för en exploatör att initiera ett planarbete eller att själv bidra till att en plan tas fram som sedan kan prövas och genomföras i vanlig ordning. Med dessa ut- gångspunkter har riksdagen tillkännagett som sin mening att reger- ingen bör låta utreda hur regler som medger en privat initiativrätt till detaljplan kan utformas och därefter återkomma till riksdagen med förslag i frågan. 
  
 Regeringen har i skrivelsen Redogörelse för behandlingen av riks- dagens skrivelser till regeringen (skr. 2015/16:75, s. 155) redovisat sin avsikt att utreda frågan om privat initiativrätt till detaljplan. 
  
 Utredningsbehovet 
  
 Översiktsplaneringen behöver utvecklas för ökad förutsebarhet 
  
 Att staten och kommunen är överens i vissa avseenden om hur mark och vatten bör användas och hur den byggda miljön bör användas, utvecklas och bevaras, har stor betydelse för effektiviteten i hela PBL- systemet. Byggherrar behöver tydliga besked om hur mark och vatten kan användas, t.ex. för att kunna bedöma hur bebyggelsen kan ut- vecklas eller för att få kännedom om sådana intressen som medför att marken kan anses vara olämplig för bebyggelse av något skäl. För att underlätta efterföljande planering är det önskvärt att dialogen mellan 
  
 425 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 staten och kommunen kan ske så tidigt som möjligt, dvs. inom ramen för översiktsplaneringen. De utredningsinsatser som har gjorts tidigare för att utveckla översiktsplaneringen behöver emellertid ut- vecklas. Även möjligheten att med bindande verkan variera kraven på bygglov i viss mån bör utredas, liksom frågan om hur översikts- planerna kan hållas aktuella i större utsträckning. Detta leder till att det finns ett behov av att se över PBL så att översiktsplanen tydligare redovisar vad som utgör en önskvärd utveckling. Behovet av att se över översiktsplaneringen utvecklas i det följande. 
  
 Genom tidig planering kan kommunen skapa bättre beredskap för förändringar, bl.a. när det gäller kommunala investeringar i infra- struktur som krävs för att möjliggöra en exploatering och därmed medverka till ett snabbare genomförande när en exploatör vill genom- föra ett byggprojekt. Därmed bör det också gå snabbare från idé till färdig byggnad när ett byggprojekt väl initieras. Om kommunen tyd- ligt redovisar sina avsikter med ett visst område, bör dessutom fler företag kunna bli intresserade av att delta i exploateringen, vilket i sig bör kunna bidra till ökad konkurrens inom byggsektorn. En annan effekt av en tydlig översiktsplan är att behovet av detaljplaner bör kunna minska. 
  
 Som översiktsplaneringen fungerar i dag är det vanligt förekom- mande att staten och kommunen inte i tillräcklig grad löser ut kon- flikter inom ramen för översiktsplaneringen. Även när kommunen och staten är överens om översiktsplanen har de statliga myndig- heterna ofta detaljerade synpunkter i senare planeringsskeden på hur bebyggelsen bör lokaliseras, placeras och utformas när enskilda bygg- projekt ska genomföras. Det hänger bl.a. ihop med att översikts- planen inte ger tillräcklig vägledning om användningen av mark- och vattenområden och hur den bebyggda miljön ska användas, utvecklas och bevaras. Väsentliga ställningstaganden om vad som utgör en lämp- lig markanvändning skjuts därmed på framtiden. Det leder i sin tur till att översiktsplanen inte ger den förutsebarhet som behövs, bl.a. för att efterföljande planering ska kunna ske enkelt och effektivt. Där- med kan det ibland ta lång tid från idé till dess att byggprojektet är färdigställt och kan tas i anspråk. Brist på ställningstaganden i över- siktsplanen kan även leda till att byggprojekt påbörjas i områden som är olämpliga för exploatering av olika skäl. 
  
 Många byggprojekt initieras av enskilda exploatörer. Ibland saknar kommunen och berörda myndigheter en klar uppfattning om hur ett 
  
 426 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 visst område bör användas, t.ex. hur bebyggelse bör lokaliseras, place- ras och utformas för att den ska kunna tillåtas på den plats som ex- ploateringen avser. Därmed är det inte ovanligt att den dialog som är tänkt att ske inom ramen för översiktsplaneringen i stället sker inom ramen för enskilda byggprojekt. Så kan t.ex. vara fallet om kommu- nen har en inaktuell översiktsplan som inte redovisar hur nya anspråk på ändrad markanvändning bör hanteras. I stället för att kommunen på förhand planerar för en önskvärd utveckling riskerar planeringen att bli reaktiv och fragmenterad. 
  
 Plangenomförandeutredningen har redovisat att den kommun- omfattande översiktsplanen ofta upplevs som alltför övergripande för att det ska vara möjligt att studera hur t.ex. en stadsdel eller en tätort ska användas och utvecklas (SOU 2013:34). Enligt utredningen stan- nar ställningstagandena i översiktsplanen därmed ofta på visionssta- diet. Det medför enligt utredningen bl.a. att det kan vara svårt för staten och kommunen att inom ramen för översiktsplaneringen nå en samsyn om hur bebyggelsen bör utformas för att tillgodose de stat- liga och allmänna intressena. 
  
 Översiktsplanen kan ändras för en viss del av kommunen. En sådan ändring av planen får redovisas med en annan detaljerings- grad än för översiktsplanen i övrigt. Inte heller sådana s.k. fördjup- ningar av översiktsplanen är emellertid normalt tillräckliga för att staten och kommunen ska kunna nå en samsyn i alla avseenden om vad som utgör en lämplig användning av mark och vatten. Kommu- nerna behöver ett verktyg som underlättar den efterföljande pla- neringen i högre grad, inte minst på tätorts- och stadsdelsnivå, där kommunen lättare kan komma överens med berörda statliga myn- digheter m.fl. om den önskade markanvändningen – utan att fastna i alla de detaljfrågor som en detaljplan normalt ger upphov till. Plan- genomförandeutredningen redovisade ett sådant förslag som innebar att översiktsplanen skulle kunna preciseras för vissa områden (SOU 2013:34). Utredningens förslag var dock i vissa avseenden ofullständigt och ledde till kritik från remissinstanserna, bl.a. efter- som den tänkta planformen inte var juridiskt bindande. Förslaget behöver därför utvecklas. 
  
 Kommunens möjligheter att ändra kraven på vilka åtgärder som kräver bygglov förutsätter i dag att frågan regleras med en bestäm- melse i en detaljplan eller områdesbestämmelser. I dag är det relativt ovanligt att kommunen ändrar kraven på bygglov. Det kan leda till att 
  
 427 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 kraven på bygglov inte motsvarar behoven, t.ex. på landsbygden, vilket i sin tur medför oönskad administration. Kommunens möjlig- heter att ändra de ordinarie kraven på bygglov behöver därmed för- enklas. Det finns således anledning att överväga om det är möjligt att låta kommunen införa bindande föreskrifter i översiktsplanen som gör det möjligt att i vissa fall minska de ordinarie kraven på bygglov, t.ex. för komplementbyggnader i anslutning till befintliga en- och tvåbostadshus. På motsvarande sätt kan det i vissa fall vara lämpligt att öka kraven på bygglov, t.ex. när bebyggelsen är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt. 
  
 Boverket har inom ramen för uppföljningen av  
 PBL-tillämp- 
  ningen under 2015 redovisat att 49 kommuner, motsvarande 17 pro- cent av kommunerna, har en översiktsplan som antogs under perioden  
 1990–1999. 
  Antalet aktualitetsprövningar som sker av översiktspla- nerna är förhållandevis lågt, men bilden av översiktsplanernas aktua- litet är enligt Boverket oklar. Boverket menar att aktualitetspröv- ningen är problematisk som den fungerar i dag. Om översiktsplanen inte hålls aktuell, får planen en oklar status vilket kan leda till att den inte längre blir vägledande för efterföljande planering och tillstånds- prövningar. Uppgifterna om att aktualitetsprövningen av översikts- planerna inte fungerar tillfredsställande medför att det finns anledning att se över om det behövs åtgärder för att säkerställa att översikts- planerna hålls aktuella. 
  
 Detaljplanekravet bör begränsas 
  
 Den tid som går åt till detaljplaneläggning påverkar bl.a. förutsätt- ningarna för en effektiv konkurrens i byggsektorn. De ibland om- fattande processerna tar dels stora personella och ekonomiska resur- ser i anspråk hos exploatören, dels kan markinnehavet i sig medföra betydande kostnader under den tid som planläggningen pågår. Många mindre aktörer i byggsektorn saknar i dag förutsättningar för att genomföra projekt som förutsätter detaljplaneläggning, vilket häm- mar bostadsbyggandet (jfr Utredningen om bättre konkurrens för ökat bostadsbyggande, SOU 2015:105, s. 151). Genom att korta tiden från idé till byggstart kan förutsättningarna förbättras så att fler mindre och medelstora exploatörer kan ta initiativ till komplexa byggprojekt. Fler aktörer leder till ökad konkurrens och ökad kapaci- 
  
 428 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 tet inom byggsektorn vilket i sin tur skapar förutsättningar för att bl.a. fler bostäder ska kunna byggas än vad som sker i dag. 
  
 I det bostadspolitiska paketet anges att kravet på detaljplan bör begränsas i huvudsaklig överensstämmelse med förslaget i propo- sitionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126), men att pro- positionen behöver justeras med hänsyn till att delar av förslaget redan har genomförts genom propositionen Genomförandet av Seveso  
 III-direktivet 
  (prop. 2014/15:60). 
  
 Mot denna bakgrund behöver ett nytt förslag utarbetas som kan ligga till grund för ändrad lagstiftning, både när det gäller bestäm- melserna i PBL och de följdändringar i angränsande lagstiftning som behövs om kravet på detaljplan ändras. 
  
 Kommunens möjlighet att styra upplåtelseformen 
  
 Planprocessutredningen har gjort bedömningen att möjligheten till reglering av upplåtelseformen i en detaljplan bör utredas närmare, bl.a. eftersom nuvarande förfaranden anses leda till administrativt merarbete och därmed onödiga kostnader (SOU 2015:109). 
  
 I det bostadspolitiska paketet anges att förutsättningarna för att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer, t.ex. genom en bestämmelse i en detaljplan, ska utredas. Även alternativa möjligheter till att reglera upplåtelseformer bör ingå i en sådan utredning. 
  
 Möjligheten till privat initiativrätt vid planläggning 
  
 Möjligheten att förutse kommunala beslut om användningen av mark och vatten har stor betydelse för om det ska vara meningsfullt för enskilda att kunna ta initiativ till detaljplaneläggning och vidta vissa åtgärder av formell natur i planprocessen. Det finns således ett nära samband mellan förutsättningarna för en privat initiativrätt och över- siktsplaneringen. 
  
 Med anledning av riksdagens tillkännagivande om privat initiativ- rätt finns det anledning att utreda förutsättningarna för att införa en sådan rätt till detaljplaneläggning, bl.a. för att utreda behovet och Lewis tan med en sådan reform. Även frågan om hur kommunens ansvar bör se ut, i de fall vissa förberedande åtgärder vidtas av en enskild inom ramen för planprocessen, behöver utredas liksom hur en privat 
  
 429 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 initiativrätt kan komma att påverka den kommunala fysiska plane- ringen i stort på lång sikt. 
  
 Uppdraget om en utvecklad översiktsplanering 
  
 En särskild utredare ges i uppdrag att utreda hur översiktsplaneringen kan utvecklas i syfte att öka förutsebarheten i beslut som avser hur mark och vatten ska användas, att dialogen om fysisk planering mel- lan staten och kommunen i större omfattning ska klaras av inom ramen för översiktsplaneringen och att genomförandet av konkreta byggprojekt ska underlättas och kunna ske snabbare. 
  
 Inriktningen bör vara att den kommunala översiktsplanen åtmin- stone delvis kan göras bindande för att skapa ökad förutsägbarhet, bl.a. för att förbättra förutsättningarna för efterföljande planering och en långsiktigt hållbar användning av mark och vatten. I dag finns det bindande översiktsplaner i t.ex. Norge. Att planen i ökad grad görs bindande bör bl.a. innebära att för sådana områden där staten och kommunen är överens om markanvändningen bör staten normalt inte ingripa mot sådana detaljplaner som är förenliga med översiktsplanen. Systemet bör därför utformas så att staten ges möjlighet att i högre grad säkerställa de statliga intressena redan på översiktsplanenivån. Dagens system, där staten kan ingripa mot detaljplaner som kan med- föra att en bebyggelse blir olämplig, kan även uppfattas som att det finns ett underförstått ansvar för staten att säkerställa att markan- vändningen är lämplig. Inriktningen bör vara att staten har en stark och aktiv roll i översiktsplaneringen, men att staten normalt inte ska behöva lägga sig i detaljerna i bebyggelseutvecklingen när den över- gripande markanvändningen väl har lagts fast. Detta förutsätter bl.a. att redovisningen i översiktsplanen utvecklas. Staten bör dock även i fortsättningen kunna motsätta sig detaljplaner i sådana fall där staten agerar som sakägare m.m. Det är inte heller lämpligt att kravet på redovisning blir så omfattande att det blir omständligt för kommunen att göra en ny översiktsplan. Det gör att det även i fortsättningen kan finnas skäl att pröva vissa frågor genom en detaljplan, t.ex. i de fall kommunen önskar upphäva strandskydd enligt 7 kap. miljöbalken. Om beslutet kan antas innebära att strandskydd upphävs i strid med bestämmelserna i miljöbalken, ska staten även i fortsättningen över- pröva en sådan detaljplan. 
  
 430 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Att översiktsplanen i vissa avseenden görs bindande bör inte utesluta en annan markanvändning än den som har bestämts i över- siktsplanen. Det är sannolikt inte möjligt att inom ramen för över- siktsplaneringen förutse alla de önskemål och behov av förändringar i markanvändningen som kan uppstå. Eftersom processen för att ändra en översiktsplan kan vara komplex kan det vara lämpligt att systemet utformas så att det är möjligt att med begränsade admini- strativa insatser även medge en annan markanvändning än den som har bestämts i översiktsplanen. Genom detaljplaneläggning bör det således vara möjligt att medge sådan markanvändning som strider mot översiktsplanen. Om så sker ska staten ges möjlighet att kom- ma till tals och kunna bevaka sina intressen. 
  
 Att översiktsplanen utvecklas bör inte heller medföra väsentligt ändrade förutsättningar för planering enligt annan lagstiftning, t.ex. väglagen (1971:948) eller lagen (1995:1649) om byggande av järnväg. 
  
 Inriktningen ska vara att utredarens förslag förbättrar möjligheten att i den kommunala planeringen tillgodose allmänna och statliga intressen respektive nationella och regionala mål, planer och program av betydelse för en hållbar utveckling, särskilt i de fall dessa intressen inte kommer att prövas igen på en mera detaljerad nivå i ett senare planeringsskede. Det innebär bl.a. att utredaren ska utforma sina förslag så att översiktsplanen tar hänsyn till områden av riksintresse m.m. enligt 3 och 4 kap. miljöbalken, till förekommande  
 klimat-, 
  
 miljö-, 
  hälso- och säkerhetaspekter samt till förekommande regio- nala och mellankommunala förhållanden av betydelse. Liksom i dag bör översiktsplaneprocessen utformas så att såväl myndigheter som allmänheten och berörda organisationer och enskilda i övrigt ges möjlighet att påverka planens utformning i syfte att säkerställa med- inflytande och att beslutsunderlaget blir tillräckligt inför kommu- nens beslut att anta planen. 
  
 Om översiktsplanen delvis görs bindande, kan det finnas behov av att planen kan överklagas av enskilda vars intressen påverkas av planen, bl.a. till följd av bestämmelserna i Europakonventionen. Överinstan- sernas prövning i sak bör i sådana fall begränsas på samma sätt som gäller för detaljplaner (13 kap. 17 § PBL). I Nya Zeeland finns ett system där översiktsplanen delvis kan träda i kraft i de delar som inte har överklagats. Om utredaren så finner lämpligt, bör en sådan ord- ning även kunna fungera som förebild för Sverige om översiktsplanen i vissa avseenden görs bindande. 
  
 431 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 Att översiktplanen hålls aktuell är av stor betydelse för översikts- planens funktion. Uppgifterna om att aktualitetsprövningen inte fungerar tillfredsställande medför att det finns behov av att dels få klarhet i vilken utsträckning som översiktsplanerna kan anses vara aktuella, dels redovisa förslag på åtgärder som säkerställer att dessa planer hålls aktuella. En åtgärd som bör övervägas är om det finns skäl att införa en viss längsta giltighetstid för översiktsplanen. 
  
 Mot denna bakgrund ska en särskild utredare se över hur över- siktsplanen kan utvecklas för att skapa ökad förutsebarhet för efter- följande planering. 
  
 Utredaren ska särskilt 
  
 utreda hur dialogen om fysisk planering mellan staten och kom- munen i större omfattning ska kunna hanteras inom ramen för översiktsplaneringen, 
  
 utreda hur redovisningen av översiktsplanen bör utformas för att skapa förutsättningar för en hållbar samhällsutveckling och underlätta efterföljande planering, 
  
 utreda hur redovisningen av översiktsplanen bör utformas för att statens intressen bättre ska kunna tillgodoses och hur läns- styrelsens uppgifter i detta avseende bör se ut, 
  
 redovisa exempel på hur översiktsplanen kan utformas för att skapa goda förutsättningar för efterföljande planering m.m., 
  
 utreda möjligheten att genom översiktsplanen ändra omfattningen av kraven på bygglov, t.ex. för komplementbyggnader i anslutning till befintliga en- och tvåbostadshus utanför områden med detalj- plan respektive för bebyggelse som är särskilt värdefull från kul- turhistorisk eller konstnärlig synpunkt, 
  
 utreda hur de olika momenten i miljöbedömningen enligt 6 kap. miljöbalken kan integreras i planprocessen på ett ändamålsenligt sätt som stämmer överens med kraven i  
 SMB-direktivet, 
  
 analysera hur utredningens förslag förhåller sig till kraven i den s.k. Århuskonventionen, 
  
 utreda vilka rättigheter och begränsningar som översiktsplanen bör och kan innebära för enskilda, 
  
 utreda hur möjligheterna till överklagande bör se ut, 
  
 432 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 utreda i vilken utsträckning som kommunernas översiktsplaner kan anses vara aktuella och föreslå åtgärder som säkerställer att dessa planer hålls aktuella, 
  
 utreda hur kommunens arbete med översiktsplaneringen bör finan- sieras, 
  
 analysera hur förslagen påverkar förutsättningarna för att genom- föra förslagen från Bostadsplaneringskommittén (SOU 2015:59), och 
  
 om det finns behov och bedöms lämpligt, lämna författningsför- slag och förslag i övrigt. 
  
 Om utredningsarbetet visar att det är lämpligt att göra följdänd- ringar i PBL eller andra lagar, ska utredaren redovisa de författ- ningsändringar som behövs och skälen för dessa. Utredningen ska inte lämna förslag som omfattar bestämmelserna om riksintressen i 3 och 4 kap. miljöbalken. 
  
 Uppdraget om en begränsning av kravet på detaljplan 
  
 Om översiktsplanen delvis görs bindande bör kraven på att för- ändringar i markanvändningen i vissa fall ska prövas genom detalj- plan kunna minskas. Detaljplaner kommer dock att behövas även i framtiden, bl.a. eftersom det kan vara svårt att ta tillräcklig hänsyn till alla förekommande intressen inom översiktsplaneringen. Även behovet av att kommunens arbete med översiktsplaneringen inte ska behöva bli alltför komplext talar för att det är önskvärt att be- gränsa översiktsplanens detaljeringsgrad. I många utvecklingsprojekt kan det således även i fortsättningen finnas behov av att kunna klar- lägga förutsättningarna för byggandet mer i detalj än vad som är ändamålsenligt inom ramen för översiktsplaneringen. 
  
 I linje med vad som föreslogs i prop. 2013/14:126 bör inrikt- ningen vara att lagstiftarens krav på detaljplan begränsas men att kommunen även i fortsättningen ska kunna ställa krav på att det ska finnas detaljplan i den omfattning som gäller i dag. Utgångs- punkten ska vara att de lagändringar som genomfördes till följd av förslagen i prop. 2014/15:60 ska gälla även i fortsättningen. 
  
 433 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 Under remissbehandlingen av promemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31) framfördes synpunkter på att det är otydligt hur det föreslagna uttrycket ”samlad bebyggelse” ska förstås och att det därmed blir otydligt inom vilka områden som sådan angränsande lagstiftning, som redovisades i promemorian och som innehåller krav som är kopplade till förekomsten av en detaljplan, kommer att vara tillämplig. Mot bakgrund av de synpunkter som remissinstanserna framfört finns anledning att bl.a. utreda möjlig- heterna att öka förutsebarheten om var angränsande lagstiftning kom- mer att vara tillämplig om kravet på detaljplan begränsas, exempelvis genom att förtydliga innebörden av uttrycket ”samlad bebyggelse”. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 föreslå hur kravet på detaljplan kan begränsas, 
  
 utreda förutsättningarna för att utforma angränsade lagstiftning, som för närvarande innehåller krav som är kopplade till före- komsten av en detaljplan, på ett sätt som i högre grad tillgodoser remissinstansernas synpunkter och ökar förutsebarheten för be- rörda aktörer om var sådan lagstiftning ska vara tillämplig, 
  
 föreslå hur angränsande lagstiftning kan utformas om kravet på detaljplan begränsas, 
  
 analysera hur förslagen förhåller sig till kraven i  
 MKB-direktivet, 
  
 SMB-direktivet 
  och Århuskonventionen, och 
  
 lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs. 
  
 Uppdraget om en översyn av kommunens möjlighet att styra upplåtelseformen 
  
 Utredaren ska utreda behovet av och förutsättningarna för att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformen för bostäder genom en bestämmelse i en detaljplan. Utredaren ska i sitt arbete beakta motstående intressen, bl.a. respekten för äganderätten samt enskildas rättsförhållanden och deras behov av att kunna utforma dessa på ett lämpligt sätt. Om utredaren bedömer att det finns lämp- liga alternativ som ger kommunen möjlighet att styra upplåtelsefor- men på annat sätt än genom en bestämmelse i en detaljplan, bör även sådana alternativ redovisas. 
  
 434 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 Om utredningen visar att så är lämpligt, ska utredaren lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs. 
  
 Uppdraget om en översyn av möjligheten till privat initiativrätt vid planläggning 
  
 Utredaren ska utreda behovet av och förutsättningarna för en privat initiativrätt och hur en sådan kan utformas. Om skälen för att införa en privat initiativrätt överväger, bör inriktningen vara att den som tar initiativ till planläggning själv ska kunna samråda om ett förslag till en detaljplan och få förslaget behandlat av kommunen. Kommunen ska dock ha kvar rätten att besluta om vilka planer som ska antas. En sådan ordning finns bl.a. i Norge. Inriktningen bör vara att det är kommunen som säkerställer att det planförslag som antas tillgodoser gällande krav. Vidare bör inriktningen vara att den tänkta detaljplanen överensstämmer med översiktsplanen och att den som tar initiativ till planläggning ska ha rådighet över det område som avses ingå i detalj- planen. 
  
 Utredaren ska även bedöma risken för s.k. förgävesprojektering för bl.a. den som tar initiativ till planläggning. 
  
 Utredaren ska därför 
  
 utreda förutsättningarna för att införa en privat initiativrätt i svensk rätt, 
  
 föreslå hur en privat initiativrätt kan utformas, och 
  
 om det finns behov och bedöms lämpligt, lämna författningsför- slag och förslag i övrigt. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska beskriva konsekvenserna av sina förslag för en hållbar samhällsutveckling från ett miljömässigt, ekonomiskt och socialt perspektiv. Beskrivningen av de miljömässiga aspekterna ska utgå från relevanta nationella miljömål och omfatta konsekvenserna för män- niskors hälsa och säkerhet respektive risken för ras, skred, översväm- ning och erosion. Konsekvenserna för tillgång till grönområden samt natur- och kulturmiljövärden och gestaltningsfrågor ska beskrivas. Konsekvenserna för annan samhällsplanering och långsiktigt hållbar 
  
 435 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2017:64 
  
 transportförsörjning, t.ex. planeringen av infrastruktur enligt väg- lagen och lagen om byggande av järnväg, ska beskrivas. Om vissa frå- gor enbart kommer att prövas inom ramen för översiktsplaneringen och inte utredas ytterligare på en mer detaljerad nivå i ett senare skede, ska konsekvenserna av detta beskrivas. Utredaren ska redovisa hur förslagen förhåller sig till bestämmelserna om skydd för enskildas egendom i 2 kap. 15 § regeringsformen. Utredaren ska även redovisa hur förslagen påverkar allmänhetens och enskildas möjligheter till delaktighet och insyn i den kommunala planeringen samt tillgången till rättslig prövning. 
  
 I 14 kap. 2 § regeringsformen finns ett förtydligande av att prin- cipen om kommunalt självstyre gäller för all kommunal verksamhet. Enligt 14 kap. 3 § regeringsformen bör en inskränkning av den kom- munala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hän- syn till de ändamål som föranlett den, dvs. en proportionalitetspröv- ning ska göras under lagstiftningsprocessen. Om något av förslagen i utredningen påverkar den kommunala självstyrelsen, ska utredaren särskilt redovisa dessa konsekvenser och de särskilda avvägningar som lett till förslagen. 
  
 Konsekvensanalysen ska påbörjas i utredningens inledande skede och löpa parallellt med det övriga utredningsarbetet. En översiktlig redovisning och motivering ska göras av vilka förslag som har över- vägts men avfärdats. Vid eventuella statsfinansiella effekter ska ut- redaren föreslå finansiering. 
  
 Samråd och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska inom ramen för uppdraget studera och analysera systemen för fysisk planering på kommunal nivå i Danmark, Finland, Norge och Tyskland. Med anledning av rapporten Sweden’s Business 
  
 Climate – opportunities for entrepreneurs through improved regula- tions (Världsbanken, 2014, s. 39 f.) ska utredaren även studera mot- svarande system i Singapore och Nya Zeeland. 
  
 Utredaren ska samråda med Boverket, Folkhälsomyndigheten, Försvarsmakten, Havs- och vattenmyndigheten, Lantmäteriet, Myn- digheten för samhällskydd och beredskap, Naturvårdsverket, Riks- antikvarieämbetet, Statens geotekniska institut, Statens jordbruks- 
  
 436 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 1 
  
 verk, Statens energimyndighet, Trafikverket, länsstyrelserna, Sveriges Kommuner och Landsting och andra berörda aktörer. 
  
 Utredaren ska ta hänsyn till andra initiativ och förslag till lag- ändringar som regeringen beslutar om och som kan vara relevanta för uppdraget. 
  
 Utredaren ska senast den 20 juni 2017 redovisa uppdraget om en begränsning av kravet på detaljplan. Utredaren ska senast den 15 mars 2018 redovisa uppdraget om en utvecklad översiktsplanering och uppdraget att ge kommunerna möjlighet att reglera upplåtelseformer. Uppdraget ska slutredovisas senast den 15 november 2018. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 437 
  
 Bilaga 2 
  
 Författningsförslag i promemorian Nya steg för en effektivare plan- och bygglag (Ds 2014:31) 
  
 I denna bilaga redovisas endast de författningsförslag i departements- promemorian som har samband med förslagen i delbetänkandet. 
  
 1. Förslag till lag om ändring i miljöbalken 
  
 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 2 § miljöbalken ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9kap. 
  
 2 § 
  
 Med avloppsvatten avses 
  
 1.spillvatten eller annan flytande orenlighet, 
  
 2.vatten som använts för kylning, 
  
 3. vatten som avleds för sådan 
  
 3. vatten som avleds för sådan 
  
 avvattning av mark inom detalj- 
  
 avvattning av mark inom detalj- 
  
 plan som inte görs för en viss eller 
  
 plan eller samlad bebyggelse som 
  
 vissa fastigheters räkning, eller 
  
 inte görs för en viss eller vissa fas- 
  
 tigheters räkning, eller 
  
 4. vatten som avleds för avvattning av en begravningsplats. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 439 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 2. Förslag till lag om ändring i väglagen (1971:948) 
  
 Härigenom föreskrivs att 26 § väglagen (1971:948) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 26 §1 
  
 Väg ska hållas i ett för samfärdseln tillfredsställande skick 
  
 genom underhåll, reparation och andra åtgärder. 
  
 Genom renhållning ska väg- 
  
 Genom renhållning ska väg- 
  
 området hållas i ett sådant skick 
  
 området hållas i ett sådant skick 
  
 att olägenheter 
  
 för människors 
  
 att olägenheter 
  
 för människors 
  
 hälsa förebyggs eller avhjälps och 
  
 hälsa förebyggs eller avhjälps och 
  
 så att skäliga trevnadshänsyn blir 
  
 så att skäliga trevnadshänsyn blir 
  
 tillgodosedda. Detsamma gäller i 
  
 tillgodosedda. Detsamma gäller i 
  
 fråga om mark till en bredd av 
  
 fråga om mark till en bredd av 
  
 25 meter 
  
 intill 
  
 parkeringsplats 
  
 25 meter 
  
 intill 
  
 parkeringsplats 
  
 eller rastplats som är väganord- 
  
 eller rastplats som är väganord- 
  
 ning, i den mån allmänheten har 
  
 ning, i den mån allmänheten har 
  
 tillträde till marken. Inom om- 
  
 tillträde till marken. Inom om- 
  
 råden med detaljplan gäller detta 
  
 råden med detaljplan samt i övrigt 
  
 stycke 
  
 endast 
  
 områden för 
  
 i fråga om gator, torg, parker och 
  
 motorväg eller 
  
 motortrafikled. 
  
 områden 
  
 som 
  
 kommunen 
  
 har 
  
 Ytterligare krav i fråga om ren- 
  
 iordningställt 
  
 för att tillgodose 
  
 hållning inom områden där detta 
  
 gemensamma 
  
 behov gäller 
  
 detta 
  
 stycke gäller får inte ställas med 
  
 stycke endast 
  
 områden 
  
 för 
  
 stöd av miljöbalHicks. 
  
 motorväg 
  
 eller 
  
 motortrafikled. 
  
 Ytterligare 
  
 krav 
  
 i fråga om 
  
 ren- 
  
 hållning inom områden där detta stycke gäller får inte ställas med stöd av miljöbalken. 
  
 De åtgärder som behövs för sådana ändamål som anges i första och andra styckena räknas till drift av väg. Till drift av väg räknas också serviceåtgärder och förbättringsåtgärder. Om särskilda skäl föreligger, får Trafikverket besluta om inskränkning i skyldigheten 
  
 1 Senaste lydelse 2010:92. 
  
 440 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 att vidta åtgärder för drift av väg. Trafikverket får i ett sådant beslut ange de villkor som behövs. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 441 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 3. Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 § och 3 kap. 1 och 6 §§ ord- ningslagen (1993:1617) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 5 § 
  
 Den som avser att inom ett 
  
 Den som avser att inom ett 
  
 område som redovisas i detalj- 
  
 område som redovisas i detalj- 
  
 plan anordna en sådan allmän 
  
 plan eller inom samlad bebyggelse 
  
 sammankomst utomhus eller of- 
  
 anordna en sådan allmän sam- 
  
 fentlig tillställning som det inte 
  
 mankomst utomhus eller offent- 
  
 krävs tillstånd för enligt 4 § skall 
  
 lig tillställning som det inte krävs 
  
 anmäla detta. 
  
 tillstånd för enligt 4 § ska anmäla 
  
 detta. 
  
 Anmälningsskyldighet gäller 
  
 Anmälningsskyldighet 
  
 gäller 
  
 också för en allmän samman- 
  
 också för en allmän samman- 
  
 komst som anordnas inomhus 
  
 komst som 
  
 anordnas 
  
 inomhus 
  
 inom ett område som redovisas i 
  
 inom ett område som redovisas i 
  
 detaljplan och för en offentlig 
  
 detaljplan eller inom samlad be- 
  
 tillställning som anordnas utom- 
  
 byggelse och för en offentlig till- 
  
 hus utom detaljplanelagt område, 
  
 ställning som anordnas utomhus 
  
 om det på grund av det förvän- 
  
 utom detaljplanelagt område, om 
  
 tade antalet deltagare vid sam- 
  
 det på grund av det förväntade 
  
 mankomsten eller tillställningen 
  
 antalet deltagare vid samman- 
  
 finns risk för att ordningen störs 
  
 komsten eller tillställningen finns 
  
 eller säkerheten äventyras vid den 
  
 risk för att ordningen störs eller 
  
 eller, som en direkt följd av den, i 
  
 säkerheten 
  
 äventyras 
  
 vid 
  
 den 
  
 dess omedelbara omgivning eller 
  
 eller, som en direkt följd av den, i 
  
 för att trafiken störs. 
  
 dess omedelbara omgivning eller 
  
 för att trafiken störs. 
  
 En allmän sammankomst som avses i 1 § första stycket 4 behöver inte anmälas, om den med hänsyn till det förväntade antalet deltagare, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samt de anord- ningar som avses förekomma kan antas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. 
  
 442 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för tra- fiken, får anordnaren befrias från anmälningsskyldigheten i fråga om allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar av visst slag. Ett beslut om befrielse får förenas med villkor. 
  
 Lydelse enligt SFS 2014:590 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
  
 1 §2 
  
 En offentlig plats inom detalj- 
  
 En offentlig plats inom detalj- 
  
 planelagt område får inte utan 
  
 planelagt område eller inom 
  
 tillstånd av Polismyndigheten an- 
  
 samlad bebyggelse får inte utan 
  
 vändas på ett sätt som inte stäm- 
  
 tillstånd av Polismyndigheten an- 
  
 mer överens med det ändamål 
  
 vändas på ett sätt som inte stäm- 
  
 som platsen har upplåtits för eller 
  
 mer överens med det ändamål 
  
 som inte är allmänt vedertaget. 
  
 som platsen har upplåtits för eller 
  
 Tillstånd behövs dock inte, om 
  
 som inte är allmänt vedertaget. 
  
 platsen tas i anspråk endast tillfäl- 
  
 Tillstånd behövs dock inte, om 
  
 ligt och i obetydlig omfattning 
  
 platsen tas i anspråk endast tillfäl- 
  
 och utan att inkräkta på någon 
  
 ligt och i obetydlig omfattning 
  
 annans tillstånd. 
  
 och utan att inkräkta på någon 
  
 annans tillstånd. 
  
 I fråga om allmänna vägar gäller kravet på Polismyndighetens tillstånd endast sådana åtgärder som inte är reglerade i väglagen (1971:948). 
  
 6 §3 
  
 Sprängning och skjutning med eldvapen får inte utan tillstånd av Polismyndigheten äga rum inom område som omfattas av detalj- plan. 
  
 Den som är under 18 år får inte utan tillstånd av Polismyn- digheten inom område som om- fattas av detaljplan utomhus an- 
  
 Sprängning och skjutning med eldvapen får inte utan tillstånd av Polismyndigheten äga rum inom område som omfattas av detalj- plan eller inom samlad bebyggelse. 
  
 Den som är under 18 år får inte utan tillstånd av Polismyn- digheten inom område som om- fattas av detaljplan eller inom 
  
 2Senaste lydelse 2014:590. 
  
 3Senaste lydelse 2014:590. 
  
 443 
  
 Bilaga 2 SOU 2017:64 
  
 vända luft- eller fjädervapen med 
  
 samlad bebyggelse, utomhus an- 
  
 vilka kulor, hagel eller andra pro- 
  
 vända luft- eller fjädervapen med 
  
 jektiler kan skjutas ut. Detsamma 
  
 vilka kulor, hagel eller andra pro- 
  
 gäller utanför sådant område, om 
  
 jektiler kan skjutas ut. Detsamma 
  
 inte vapnet används under upp- 
  
 gäller utanför sådana områden, om 
  
 sikt av någon som har fyllt 20 år. 
  
 inte vapnet används under uppsikt 
  
 av någon som har fyllt 20 år. 
  
 Skjutbanor som inte hör till försvarsmakten får användas endast efter tillstånd av Polismyndigheten. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utfö- rande och besiktning av skjutbana. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 444 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 4. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning 
  
 dels att 2, 3 och 14 §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det i lagen ska införas två nya bestämmelser, 2 a och 3 a §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 §4 
  
 På gator, torg, parker och 
  
 Genom gaturenhållning, snö- 
  
 andra allmänna platser som är 
  
 röjning och liknande åtgärder ska 
  
 redovisade 
  
 i detaljplan 
  
 enligt 
  
 platser och områden hållas i ett 
  
 plan- och bygglagen (2010:900) 
  
 sådant skick att uppkomsten av 
  
 och för vilka kommunen är 
  
 olägenheter för människors hälsa 
  
 huvudman, 
  
 ansvarar kommunen 
  
 hindras och de krav tillgodoses 
  
 för att platserna genom gaturen- 
  
 som med hänsyn till förhållan- 
  
 hållning, snöröjning och liknande 
  
 dena på platsen eller i området 
  
 åtgärder hålls i ett sådant skick 
  
 och övriga 
  
 omständigheter kan 
  
 att uppkomsten 
  
 av olägenheter 
  
 ställas i fråga om trevnad, fram- 
  
 för människors hälsa hindras och 
  
 komlighet 
  
 och 
  
 trafiksäkerhet. 
  
 de krav tillgodoses som med hän- 
  
 Åtgärderna ska vidtas av 
  
 syn till förhållandena på platsen 
  
 1. fastighetsinnehavaren i fråga 
  
 och övriga 
  
 omständigheter kan 
  
 om 
  
 ställas i fråga om trevnad, fram- 
  
 a) områden som i en detalj- 
  
 komlighet 
  
 och 
  
 trafiksäkerhet. 
  
 plan enligt plan- och bygglagen 
  
 Kommunens 
  
 skyldigheter 
  
 gäller 
  
 (2010:900) redovisas som kvar- 
  
 inte, om åtgärderna ska utföras av 
  
 tersmark och som har iordning- 
  
 staten som väghållare. 
  
 ställts och används för allmän 
  
 Fastighetsinnehavare är 
  
 skyl- 
  
 trafik, om åtgärderna inte ska ut- 
  
 diga att utföra sådana åtgärder 
  
 föras av kommunen enligt 2 b, och 
  
 som avses i första stycket inom 
  
 b) områden 
  
 med samlad be- 
  
 områden som i detaljplan redo- 
  
 byggelse som 
  
 har 
  
 iordningställts 
  
 visas som kvartersmark och som 
  
 och begagnas för allmän trafik och 
  
 4 Senaste lydelse 2010:916. 
  
 445 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 har iordningställts och begagnas för allmän trafik. 
  
 Trots det som sägs i andra stycket ansvarar kommunen i en- lighet med det som anges i första stycket för områden som ska an- vändas för allmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt eller annan särskild rätt enligt 14 kap. 18 eller 19 § plan- och bygglagen. 
  
 Om det finns särskilda skäl, får regeringen på kommunens begäran ge dispens från kommunens skyl- dighet enligt första stycket. 
  
 kommunen ålägger fastighetsinne- havaren att utföra dessa, samt 
  
 2. kommunen i fråga om 
  
 a)gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i detaljplan enligt plan- och bygglagen och för vilka kommunen är huvudman, om åt- gärderna inte ska utföras av sta- ten som väghållare, 
  
 b)om områden som avses i 1 och som ska användas för allmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt 
  
 eller annan 
  
 särskild 
  
 rätt enligt 
  
 14 kap. 18 
  
 eller 19 § 
  
 plan- och 
  
 bygglagen, och 
  
 c) gator, torg, parker och andra liknande områden som kommu- nen har iordningställt för att till- godose gemensamma behov, om det inte finns särskilda skäl för kommunen att låta bli att vidta åtgärderna. 
  
 2 a § 
  
 Om det finns särskilda skäl, får regeringen på kommunens be- gäran ge dispens från kommunens skyldighet enligt 2 § 2 a och b. 
  
 3 § 
  
 Kommunen kan ålägga en 
  
 I fråga om gångbanor och 
  
 fastighetsinnehavare inom ett om- 
  
 andra utrymmen som behövs för 
  
 råde med detaljplan där kommu- 
  
 gångtrafiken utanför en fastighet 
  
 nen är huvudman för allmänna 
  
 får kommunen ålägga fastighets- 
  
 platser att utföra de åtgärder som 
  
 innehavaren att utföra de åtgär- 
  
 avses i 2 § första stycket i fråga om 
  
 der som kommunen ansvarar för 
  
 gångbanor eller andra utrymmen 
  
 enligt 2 § 2. 
  
 446 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken. 
  
 Regeringen eller efter rege- ringens bemyndigande en kom- mun får meddela närmare före- skrifter i fråga om de åtgärder som skall vidtas av fastighets- innehavaren. 
  
 3 a § 
  
 Regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, en kom- mun får meddela närmare före- skrifter i fråga om de åtgärder som ska vidtas av fastighetsinne- havaren i sådana fall som avses i 3 §. 
  
 14 § 
  
 Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 
  
 1. inte fullgör sin skyldighet 
  
 1. inte fullgör sin skyldighet 
  
 enligt 2 § andra stycket eller 3 § 
  
 enligt 2 § 1 eller 3 § som fastig- 
  
 som fastighetsinnehavare, 
  
 hetsinnehavare, 
  
 2. bryter mot 6 eller 9 § eller mot föreskrift som meddelats i samband med medgivande enligt 9 §. 
  
 Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff i brottsbalken eller miljöbalken. 
  
 Den som överträtt vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 447 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 5. Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (2010:900) 
  
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 §, 3 kap. 5 §, 9 kap. 2, 3,  
 5–8, 
  11 kap. 22 och 23 §§ plan- och bygglagen (2010:900) ska ha följan- de lydelse. 
  
 Lydelse enligt SFS 2014:902 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 4 §5 
  
 I denna lag avses med 
  
 allmän plats: en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov, 
  
 bebygga: att förse ett område med ett eller flera byggnadsverk, bebyggelse: en samling av byggnadsverk som inte enbart består av 
  
 andra anläggningar än byggnader, 
  
 byggherre: den som för egen räkning utför eller låter utföra pro-  
 jekterings-, 
  
 byggnads-, 
  rivnings- eller markarbeten, 
  
 byggnad: en varaktig konstruktion som består av tak eller av tak och väggar och som är varaktigt placerad på mark eller helt eller delvis under mark eller är varaktigt placerad på en viss plats i vatten samt är avsedd att vara konstruerad så att människor kan uppehålla sig i den, 
  
 byggnadsnämnden: den eller de nämnder som fullgör kommu- nens uppgifter enligt denna lag, 
  
 byggnadsverk: en byggnad eller annan anläggning, 
  
 byggprodukt: en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk, 
  
 exploateringsavtal: ett avtal om genomförande av en detaljplan mellan en kommun och en byggherre eller en fastighetsägare avse- ende mark som inte ägs av kommunen, dock inte avtal mellan en kommun och staten om utbyggnad av statlig transportinfrastruktur, 
  
 genomförandetiden: den tid för genomförandet av en detaljplan som ska bestämmas enligt 4 kap.  
 21–25 
  §§, 
  
 kvartersmark: mark som enligt en detaljplan inte ska vara allmän plats eller vattenområde, 
  
 5 Senaste lydelse 2014:902. 
  
 448 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 miljönämnden: den eller de nämnder som fullgör kommunens uppgifter på miljö- och hälsoskyddsområdet, 
  
 nybyggnad: uppförande av en ny byggnad eller flyttning av en tidigare uppförd byggnad till en ny plats, 
  
 ombyggnad: ändring av en byggnad som innebär att hela bygg- naden eller en betydande och avgränsbar del av byggnaden påtagligt förnyas, 
  
 omgivningsbuller: buller från flygplatser, industriell verksamhet, spårtrafik och vägar, 
  
 planläggning: arbetet med att ta fram en regionplan, en översikts- plan, en detaljplan eller områdesbestämmelser, 
  
 samlad bebyggelse: sammanhål- len bebyggelse där bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen, 
  
 sammanhållen bebyggelse: bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark, 
  
 tillbyggnad: ändring av en byggnad som innebär en ökning av byggnadens volym, 
  
 tomt: ett område som inte är en allmän plats men som omfattar mark avsedd för en eller flera byggnader och mark som ligger i direkt anslutning till byggnaderna och behövs för att byggnaderna ska kunna användas för avsett ändamål, 
  
 underhåll: en eller flera åtgärder som vidtas i syfte att bibehålla eller återställa en byggnads konstruktion, funktion, användnings- sätt, utseende eller kulturhistoriska värde, och 
  
 ändring av en byggnad: en eller flera åtgärder som ändrar en byggnads konstruktion, funktion, användningssätt, utseende eller kulturhistoriska värde. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
  
 5 § Av översiktsplanen ska framgå 
  
 1.grunddragen i fråga om den avsedda användningen av mark- och vattenområden, 
  
 2.kommunens syn på hur den byggda miljön ska användas, utvecklas och bevaras, 
  
 449 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 3.hur kommunen avser att tillgodose de redovisade riksintres- sena och följa gällande miljökvalitetsnormer, 
  
 4.hur kommunen i den fysiska planeringen avser att ta hänsyn till och samordna översiktsplanen med relevanta nationella och regionala mål, planer och program av betydelse för en hållbar utveckling inom kommunen, 
  
 5.hur kommunen avser att tillgodose det långsiktiga behovet av bostäder, och 
  
 6.sådana områden för lands- bygdsutveckling i strandnära lägen som avses i 7 kap. 18 e § första stycket miljöbalken. 
  
 5.hur kommunen avser att tillgodose det långsiktiga behovet av bostäder, 
  
 6.sådana områden för lands- bygdsutveckling i strandnära lägen som avses i 7 kap. 18 e § första stycket miljöbalken, och 
  
 7.områden med samlad be- byggelse. 
  
 9kap. 
  
 2 § 
  
 Det krävs bygglov för 
  
 1.nybyggnad, 
  
 2.tillbyggnad, och 
  
 3.annan ändring av en byggnad än tillbyggnad, om ändringen innebär att 
  
 a) byggnaden helt eller delvis tas i anspråk eller inreds för ett väsentligen annat ändamål än det som byggnaden senast har an- vänts för eller enligt senast beviljade bygglov har anpassats till utan att den avsedda användningen kommit till stånd, 
  
 b) det i byggnaden inreds någon ytterligare bostad eller någon ytterligare lokal för handel, hantverk eller industri, eller 
  
 c) byggnaden byter färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmate- rial eller byggnadens yttre utseende avsevärt påverkas på annat sätt. 
  
 Första stycket 3 c gäller bara om byggnaden ligger i ett om- råde som omfattas av en detalj- plan. 
  
 Första stycket 3 c gäller bara om byggnaden ligger i ett om- råde som omfattas av en detalj- plan eller inom samlad bebyggelse. 
  
 450 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 För en- och tvåbostadshus och tillhörande komplement- byggnader inom ett område med detaljplan eller inom samlad bebyggelse krävs det, trots 2 §, inte bygglov för att färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial, om åtgär- den inte väsentligt ändrar bygg- nadens eller områdets karaktär. 
  
 Första stycket gäller inte om kommunen enligt 8 § första stycket 2 a eller c har bestämt att åtgärden kräver bygglov. 
  
 SOU 2017:64 Bilaga 2 
  
 3 §6 
  
 Trots 2 § första stycket 1, 2 
  
 Trots 2 § första stycket 1, 2 
  
 och 3 b krävs det inte bygglov för 
  
 och 3 b krävs det inte bygglov för 
  
 en ekonomibyggnad för jord- 
  
 en ekonomibyggnad för jord- 
  
 bruk, skogsbruk eller annan lik- 
  
 bruk, skogsbruk eller annan lik- 
  
 nande näring, om åtgärden vidtas 
  
 nande näring, om åtgärden vidtas 
  
 i ett område som inte omfattas av 
  
 i ett område som inte omfattas av 
  
 en detaljplan. 
  
 en detaljplan eller inom samlad 
  
 bebyggelse. 
  
 5 § För en- och tvåbostadshus 
  
 och tillhörande komplement- byggnader inom ett område med detaljplan krävs det, trots 2 §, inte bygglov för att färga om, byta fasadbeklädnad eller byta taktäckningsmaterial, om åtgär- den inte väsentligt ändrar bygg- nadens eller områdets karaktär. 
  
 Första stycket gäller inte om kommunen enligt 8 § första stycket 2 a har bestämt att åtgär- den kräver bygglov. 
  
 Lydelse enligt SFS 2014:900 
  
 6 §7 
  
 För en- och tvåbostadshus och tillhörande komplementbygg- nader, murar och plank utanför ett område med detaljplan krävs det, trots 2 § och föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 §, inte bygglov för att 
  
 1. göra en liten tillbyggnad, om åtgärden inte vidtas närmare grän- sen än 4,5 meter, eller 
  
 6Senaste lydelse 2011:335. 
  
 7Senaste lydelse 2014:900. 
  
 451 
  
 Bilaga 2 SOU 2017:64 
  
 2. uppföra en komplementbyggnad, en mur eller ett plank i omedelbar närhet av bostadshuset, om åtgärden inte vidtas närmare gränsen än 4,5 meter. 
  
 En åtgärd som avses i 1 eller 2 får vidtas närmare gränsen än 4,5 meter, om de grannar som berörs medger det. 
  
 Första och andra styckena gäl- 
  
 Första och andra styckena gäl- 
  
 ler inte om kommunen enligt 8 § 
  
 ler inte om kommunen enligt 8 § 
  
 första stycket 3 har bestämt att 
  
 första stycket 3 har bestämt att 
  
 åtgärden kräver bygglov eller om 
  
 åtgärden kräver bygglov eller om 
  
 åtgärden vidtas inom en samman- 
  
 åtgärden vidtas inom samlad 
  
 hållen bebyggelse och bygglov be- 
  
 bebyggelse. 
  
 hövs med hänsyn till omfattningen 
  
 av byggnadsverk i bebyggelsen. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 § 
  
 I den omfattning som kommunen med stöd av 4 kap. 15 eller 42 § har bestämt ska gälla som undantag från kravet på bygglov krävs det, trots 2 §, inte bygglov för att 
  
 1.inom ett område med detaljplan, genomföra en åtgärd på det sätt och under den tid som kommunen har bestämt i planen, eller 
  
 2.inom ett område som omfattas av områdesbestämmelser på det sätt som kommunen har bestämt i områdesbestämmelserna 
  
 a) vidta en åtgärd som avser en komplementbyggnad, b) göra en liten tillbyggnad, 
  
 c) göra en tillbyggnad till eller annan ändring av en industribygg- nad, eller 
  
 d) vidta en åtgärd som avser ett enkelt fritidshus, en kolonistuga eller annan liknande byggnad. 
  
 För att inom en sammanhål- len bebyggelse vidta en åtgärd som avses i första stycket 2 a eller b krävs medgivande från berörda grannar för att åtgärden ska få vidtas utan bygglov, om ett sådant medgivande behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen. 
  
 För att inom samlad bebygg- else vidta en åtgärd som avses i första stycket 2 a eller b krävs medgivande från berörda gran- nar för att åtgärden ska få vidtas utan bygglov. 
  
 452 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 Första och andra styckena gäller inte om en bygglovsprövning är nödvändig för att tillvarata grannars intressen eller allmänna intres- sen. 
  
 Lydelse enligt SFS 2014:900 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 §8 
  
 Utöver det som följer av  
 2–7 
  §§ krävs det bygglov i den ut- sträckning som framgår av 
  
 1.föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 §, 
  
 2.det som kommunen för ett område som utgör en värdefull 
  
 miljö 
  
 a) i en detaljplan har bestämt för att vidta en åtgärd som avses i 4 § första stycket 3, 4  
 Henryc §§ eller 5 § första stycket, 
  
 b) i en detaljplan eller områdesbestämmelser har bestämt för att underhålla eller ändra ett byggnadsverk eller bebyggelseområde som avses i 8 kap. 13 §, 
  
 c) i områdesbestämmelser har bestämt för att i området byta en byggnads färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller vidta någon annan åtgärd som avsevärt påverkar byggnadens yttre utse- ende, 
  
 3. det som kommunen i om- rådesbestämmelser har bestämt för att utanför en sammanhållen bebyggelse vidta åtgärder som avses i 6 § första stycket 1 och 2, 
  
 3. det som kommunen i om- rådesbestämmelser har bestämt för att utanför en samlad be- byggelse vidta åtgärder som av- ses i 6 § första stycket 1 och 2, 
  
 4.det som kommunen i områdesbestämmelser har bestämt i fråga om ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller liknande näring, 
  
 5.det som kommunen i en detaljplan eller områdesbestämmelser har bestämt för att anordna eller väsentligt ändra anläggningar för sådana grundvattentäkter som avses i 11 kap. 11 § 1 miljöbalken. 
  
 Första stycket 4 och 5 gäller endast om det finns särskilda skäl för en bygglovsprövning. 
  
 8 Senaste lydelse 2014:900. 
  
 453 
  
 Bilaga 2 SOU 2017:64 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 11 kap. 
  
 22 § 
  
 Om ett byggnadsverk 
  
 inom 
  
 Om ett byggnadsverk innebär 
  
 ett område med detaljplan innebär 
  
 stora olägenheter för trafiksäker- 
  
 stora olägenheter för trafiksäker- 
  
 heten på grund av att förhållan- 
  
 heten på grund av att förhål- 
  
 Ramirez har ändrats, får byggnads- 
  
 landena har ändrats, får bygg- 
  
 nämnden förelägga ägaren att ta 
  
 nadsnämnden förelägga 
  
 ägaren 
  
 bort byggnadsverket eller att vid- 
  
 att ta bort byggnadsverket eller 
  
 ta någon annan åtgärd med det 
  
 att vidta någon annan åtgärd med 
  
 som avhjälper eller minskar 
  
 det som avhjälper eller minskar 
  
 olägenheterna. 
  
 olägenheterna. 
  
 Om byggnadsverket är en byggnad, får ett föreläggande att ta bort eller flytta byggnaden meddelas endast om byggnaden kan flyttas utan svårighet eller har ett ringa värde. 
  
 Första och andra styckena gäl- ler inte sådana byggnadsverk som 
  
 avses i 52 § väglagen (1971:948). 
  
 23 § 
  
 Byggnadsnämnden får före- 
  
 Byggnadsnämnden får 
  
 före- 
  
 lägga ägaren av en fastighet eller 
  
 lägga ägaren av en fastighet eller 
  
 en byggnad inom ett område med 
  
 en byggnad att anordna stängsel 
  
 detaljplan att anordna stängsel el- 
  
 eller ändra utfart eller annan ut- 
  
 ler ändra utfart eller annan ut- 
  
 gång mot gator eller vägar, om 
  
 gång mot gator eller vägar, om 
  
 det behövs med hänsyn till 
  
 det behövs med hänsyn till tra- 
  
 trafiksäkerheten. Detta 
  
 gäller 
  
 fiksäkerheten. 
  
 dock inte sådan anslutning till all- 
  
 män väg som avses i 40 § väglagen 
  
 (1971:948). 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 2.Bestämmelserna i 9 kap. 2 och 3 §§ i den nya lydelsen tilläm- pas första gången på åtgärder som påbörjas efter ikraftträdandet. 
  
 454 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 6. Förslag till förordning om ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd 
  
 Härigenom föreskrivs att 42 § förordningen (1998:899) om miljö- farlig verksamhet och hälsoskydd ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 42 § 
  
 Om det i en kommun finns 
  
 Om det i en kommun finns 
  
 tätbebyggt område som inte om- 
  
 samlad bebyggelse 
  
 som 
  
 inte 
  
 fattas av detaljplan, får kom- 
  
 omfattas av detaljplan, får kom- 
  
 munen, om särskilda skäl föran- 
  
 munen, om särskilda skäl föran- 
  
 leder det, föreskriva att en 
  
 leder det, föreskriva att en 
  
 bestämmelse som avses i 37 eller 
  
 bestämmelse som avses i 37, 39 
  
 40 § första stycket 2 skall gälla 
  
 eller 40 § första 
  
 stycket 2 
  
 ska 
  
 även sådant tätbebyggt område. 
  
 gälla även sådant område med 
  
 samlad bebyggelse. 
  
 1.Denna förordning träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 2.Föreskrifter som en kommun med stöd av 42 § i den äldre lydelsen har beslutat före ikraftträdandet gäller fortfarande. 
  
 455 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 7. Förslag till förordning om ändring i förordningen (1998:929) om gaturenhållning och skyltning 
  
 Härigenom föreskrivs att 1 § förordningen (1998:929) om gatu- renhållning och skyltning ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
  
 Kommunfullmäktige får med- 
  
 Kommunfullmäktige får med- 
  
 dela föreskrifter som avses i 3 § 
  
 dela föreskrifter som avses i 3 a § 
  
 lagen (1998:814) med särskilda 
  
 lagen (1998:814) med särskilda 
  
 bestämmelser om gaturenhåll- 
  
 bestämmelser om gaturenhåll- 
  
 ning och skyltning. 
  
 ning och skyltning. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 456 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 2 
  
 8. Förslag till förordning om ändring 
  
 i plan- och byggförordningen (2011:338) 
  
 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 3 § plan- och byggförordningen (2011:338) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 6 kap. 
  
 3 § 
  
 I områden som omfattas av en 
  
 Det krävs bygglov för att sätta 
  
 detaljplan krävs det bygglov för 
  
 upp, flytta eller väsentligt ändra 
  
 att sätta upp, flytta eller väsent- 
  
 skyltar eller ljusanordningar 
  
 ligt ändra skyltar eller ljusanord- 
  
 1. inom områden som omfat- 
  
 ningar. 
  
 tas av detaljplan, och 
  
 2. inom samlad bebyggelse. 
  
 Bestämmelserna i 9 kap. 7 
  
 och 8 §§ plan- och bygglagen 
  
 (2010:900) om att kommunen får besluta om undantag från krav på bygglov eller om mer långtgående krav gäller även för skyltar eller ljusanordningar. 
  
 1.Denna förordning träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 2.Bestämmelserna i 6 kap. 3 § i den nya lydelsen tillämpas på åtgärder som påbörjas efter ikraftträdandet. 
  
 457 
  
 1. som ställs upp inom om- råde med detaljplan eller områ- desbestämmelser, 
  
 2. som ställs upp inom samlad bebyggelse, eller 
  
 3. som ställs upp inom övriga områden i mer än 90 kalenderda- gar under en tolvmånadersperiod. 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2017:64 
  
 9. Förslag till förordning om ändring 
  
 i miljöprövningsförordningen (2013:251) 
  
 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 6 § och 14 kap. 16 § miljöpröv- ningsförordningen (2013:251) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 6 § 
  
 Anmälningsplikt C och verksamhetskod 10.50 gäller för an- läggning för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra 
  
 jordarter 
  
 1. inom område som omfattas 
  
 1. inom område som omfattas 
  
 av detaljplan eller områdes- 
  
 av detaljplan eller områdes- 
  
 bestämmelser, eller 
  
 bestämmelser, 
  
 2. utanför område som omfattas 
  
 2. inom samlad bebyggelse, eller 
  
 av detaljplan eller områdes- 
  
 3. inom övriga områden, om 
  
 bestämmelser, om verksamheten 
  
 verksamheten bedrivs på samma 
  
 bedrivs på samma plats under en 
  
 plats under en längre tid än tret- 
  
 längre tid än trettio kalender- 
  
 tio kalenderdagar under en tolv- 
  
 dagar under en tolvmånaders- 
  
 månadersperiod. 
  
 period. 
  
 14 kap. 
  
 16 § 
  
 Anmälningsplikt C och verksamhetskod 26.150 gäller för asfalt- verk eller oljegrusverk 
  
 1. som ställs upp inom om- råde med detaljplan eller områ- desbestämmelser, eller 
  
 2. som ställs upp utanför om- råde med detaljplan eller områdes- bestämmelser i mer än 90 kalen- derdagar under en tolvmånaders- period. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 oktober 2015. 
  
 458 
  
 Bilaga 3 
  
 Kort historik kring plan- och bygglagstiftningen i Sverige 
  
 Regleringen av byggnader och samhällen har utvecklats allt eftersom nya behov har uppstått och ändrats. Dagens plan- och bygglagstift- ning är resultatet av ett långvarigt reformarbete som skett i många etapper. En kortfattad återblick följer här. 
  
 Byggnadstadga 1874 och stadsplanelag 1907 
  
 Den första egentliga planlagstiftningen i Sverige kom med 1874 års byggnadsstadga för rikets städer, som avlöste ett system med lokala byggnadsordningar. Den hade som ett av sina huvudsyften att mot- verka riskerna för brand och underlätta bekämpandet av bränder. I första hand genom bredare gator, en ordnad uppdelning av trädplan- terade esplanader samt genombrytning av större kvarter med bygg- nadsfria stråk, så kallade brandgator. 
  
 I stadgan slogs för första gången fast ett allmänt plankrav. För varje stad skulle finnas en plan för stadens ordnande och bebyggande. Det skulle vara förbjudet att bygga i strid mot planen. Byggandet skulle underlättas genom att byggbara tomter bildades. 
  
 Stadgan ledde till en omfattande stadsplaneläggning, men stad- gans rättsliga effekter begränsades av dess karaktär av administrativ förordning. Först genom 1907 års lag om stadsplan och tomtindel- ning fick stadsbyggandet ett civilrättsligt underlag. Regleringssyste- met var inriktat på bebyggelse i stad, medan landsbygdens förhål- landen i stort sett lämnades utanför. 
  
 Byggnadsstadgan fortsatte att gälla, men kommunerna fick både rätt och skyldighet att lösa in mark som skulle användas till gatumark och mark för allmänna platser. Stadsplanerna skulle fastställas av kungen eller regeringen. Kungen fick dock inte avvika från planen 
  
 459 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:64 
  
 utan kommunens medgivande, vilket är upprinnelsen till det kom- munala planmonopolet. 
  
 Stadsplanelag 1931 
  
 För att mer detaljerat kunna styra hur byggnadskvarter, gator och allmän platsmark skulle användas, reformerades stadsplanelagen 1931. En av nyheterna som infördes var att regeringen fick möjlighet att fastställa en stadsplan mot stadens vilja. För regleringen av bebyggelse byggnadsverksamhet på landsbygden infördes ett nytt planinstru- mentplaninstitut, byggnadsplanen. 
  
 En annan nyhet var stomplanen, en översiktligs plan med uppgift att säkerställa möjligheter till framtida detaljplanering av områden utanför fastställd stadsplan. Enskilda markägares principiella rätt till tätbebyggelse bevarades dock, vilket medförde att samhället inte kunde bestämma över tätbebyggelsens lokalisering fullt ut. För att förhindra olämplig randzonbebyggelse utanför stadens planlagda mark måste städerna därför ändå upprätta stadsplaner för stora om- råden. Områden planlades som inte kunde byggas ut på ett rationellt sätt förrän långt fram i tiden, vid ett skede då den fastställda planen sannolikt inte längre var aktuell. 
  
 Stomplaner som planeringsverktyg uppfyllde inte lagstiftarnas förväntningar och dess rättsverkningar kunde medföra stora kostna- der för kommunerna. Bara ett fåtal stomplaner kom att upprättas och den översiktliga planeringen försummades. 
  
 Byggnadslag 1947 
  
 1947 års byggnadslag innebar väsentliga förändringar i förhållandet mellan samhällets och den enskilde markägarens befogenheter. Det innebar att kommunerna kunde bestämma var och när planer skulle upprättas och vad de skulle innehålla. Bakgrunden till detta var att kommunerna skulle kunna styra lokalisering av nya bostäder till de mest lämpade platserna. Genom ändringarna i byggnadslagen stärk- tes det kommunala planmonopolet, men bestämmelserna om reger- ingens fastställande av kommunala planer blev kvar. 
  
 460 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 3 
  
 Viktiga nyheter i 1947 års byggnadslag var också inrättandet av de översiktliga planinstituten, det vill säga generalplaner för städer och tätorter samt regionplaner för områden omfattande flera kommuner. 
  
 Begreppet tätbebyggelse infördes också. Principen var att Williams bebyggelse bara fick komma till stånd där det allmänna ansåg det lämpligt utifrån en antagen och fastställd stads- eller byggnadsplan. 
  
 Byggnadsstadga 1959 
  
 1959 tillkom en ny byggnadsstadga för att komma till rätta med det så kallade byggkrånglet. De lokala byggnadsordningar som dittills styrt byggnaders kvalitet och utformning ersattes med statliga och enhetliga byggnadsbestämmelser för hela landet. Krav infördes också på en byggnadsnämnd i varje kommun och ansvaret att upprätta byggnads- planer flyttades över från markägare/byggherre till kommunerna. 
  
 Plan- och bygglagen 1987 (ÄPBL) 
  
 Under mitten av  
 1970-talet 
  inleddes arbetet med att omarbeta bygg- lagstiftningen. Bakgrunden var en alltför uppdelad och splittrad lag- stiftning, oklar planstatus och ett ökat behov av långsiktig hushåll- ning med mark och vatten. 
  
 Den äldre plan- och bygglagen (1987:10) trädde i kraft den 1 juli 1987 och ersatte då byggnadslagen och, byggnadsstadgan och samt lagen om påföljder och ingripanden mot olovligt byggande från 1976. Samtidigt infördes lagen om hushållning med naturresurser m.m. (1987:12), en ny lag med regler för hushållning med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt. 
  
 Den stora skillnaden utifrån tidigare byggnadslagstiftning var att plan- och bygglagen inriktade sig på planprocessen och behovet av tidig samordning för att lösa konflikter i förändring av mark- och vattenanvändningen. Plan- och bygglagen medförde också en de- centralisering och förtydligande av ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och övriga parter. Kommunerna gavs nu möjlighet att själv anta rättsverkande planer. Vidare infördes krav att varje kommun skulle ha en kommunomfattande översiktsplan. 
  
 Genom lagen ersattes de tidigare planinstrumenten planinstituten generalplan, stadsplan och byggnadsplan av översiktsplanen och 
  
 461 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2017:64 
  
 detaljplanen. Staten behöll enbart sitt direkta inflytande över riks- intressen, frågor som berör flera kommuner och frågor som rör män- niskors hälsa och säkerhet. 
  
 Plan- och bygglagen 2011 (PBL) 
  
 Som ett resultat av ett stort antal utredningar för att förenkla plan- och byggprocessen och stärka kontrollen av byggandet, trädde en ny plan- och bygglag i kraft i maj 2011. Den nya lagen ersatte i sin helhet 1987 års den äldre plan- och bygglagen och lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. 
  
 Nya bestämmelser om hänsynstagande till miljö- och klimat- aspekter vid planering och byggande tillkom, översiktsplanens stra- tegiska funktion betonades, liksom kravet på aktualitetsprövning. En möjlighet att begära planbesked av kommunen infördes och möjlig- heterna till så kallat enkelt planförfarande utvidgades. Dessutom slo- pades det tidigare kravet på att en detaljplan måste föregås av ett program. 
  
 För att undvika dubbla planförfaranden infördes även bestämmel- ser om samordning av handläggning av vissa ärenden enligt PBL plan- och bygglagen och andra lagar, t.ex. lagen (1995:1649) om byg- gande av järnväg. 
  
 462 
  
 Bilaga 4 
  
 Om detaljplanekravet 
  
 i våra nordiska grannländer 
  
 Planeringssystemen i de nordiska länderna bygger på en stark kommunal planeringstradition med övergripande planer som kom- pletteras med mer detaljerad efterföljande planering. Planernas status, form och innehåll varierar dock liksom olika regionala och statliga myndigheters ansvar i den fysiska planeringen. 
  
 Aktiv nationell 
  
 Sverige 
  
 DANMARK 
  
 FINLAND 
  
 planering/inriktning för 
  
 NORGE 
  
 fysisk planering 
  
 Regional fysisk 
  
 Sverige 
  
 Danmark 
  
 FINLAND 
  
 NORGE 
  
 planering 
  
 Stockholms län och 
  
 Huvudstadsregionen 
  
 Göteborgsregionen 
  
 (statlig regional plan) 
  
 Bindande översiktsplan 
  
 Sverige 
  
 DANMARK 
  
 FINLAND 
  
 NORGE 
  
 för mark- och 
  
 vattenanvändning 
  
 Möjlighet att överklaga 
  
 SVERIGE 
  
 Danmark 
  
 FINLAND 
  
 Norge 
  
 detaljplan i fler steg 
  
 Illustration: Översiktsplaneutredningen 
  
 463 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:64 
  
 Danmark 
  
 Danmark är till arealen något mindre än Jämtlands län och är det tätast befolkade landet i Norden. Landet har cirka 5,5 miljoner invå- nare, varav 1,3 miljoner människor bor i och omkring huvudstaden Köpenhamn. 85 procent av befolkningen bor i städer och 55 procent av arealen är jordbruksmark. 
  
 All fysisk planering i Danmark är förankrad i planlagen (planloven, PL), som fördelar ansvaret mellan 
  
 –Näringsministeriet 
  
 –98 kommuner 
  
 Själva plansystemet grundas på 
  
 –landsplanredogörelse, översikt av statliga intressen och natio- nella planeringsdirektiv för specifika geografiska områden 
  
 –Fingerplanen för Huvudstadsområdet (statlig regional plan) 
  
 –kommunplaner 
  
 –lokalplaner (detaljplan) 
  
 Sedan  
 1970-talet 
  har den fysiska planeringen i Danmark decentrali- serats och allmänheten involverats mer i processen. Den politiska debatten om planeringssystemet pågår även idag och sedan valet 2015 har en debatt pågått om att reformera det danska planeringssystemet. En direkt konsekvens är att ansvaret för den danska planeringslagen har flyttat från Miljöministeriet till Näringsministeriet. I januari 2017 lades ett förslag fram för att modernisera planlagstiftningen. Lag- förslaget ger bl.a. nya möjligheter för utveckling i kustområden och utveckling av boende och näringsliv på landsbygden. Förslaget ska också ge tydligare ramverk för produktionsföretag, bättre utveck- lingsmöjligheter för detaljhandeln och mer flexibla ramar för stads- utveckling. Utöver detta bemöter förslaget kommuners och företags efterfrågan av en mer flexibel och effektiv planprocess. 
  
 464 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 4 
  
 Program och riktlinjer 
  
 Bindande planer 
  
 Planer för vatten och 
  
 Landsplanredogörelsen 
  
 Natura  
 2000-områden 
  
 Nationell nivå 
  
 och Översikt av statliga 
  
 samt planeringsdirektiv 
  
 intressen 
  
 för specifika geografiska 
  
 områden 
  
 Regional nivå 
  
 Regionala  
 näringslivs-, 
  
 Fingerplan för 
  
 utvecklings och 
  
 huvudstadsområden 
  
 tillväxtstrategier (inte fysisk 
  
 (Statlig regional plan) 
  
 planering) 
  
 Kommunal nivå 
  
 Strategi för den rumsliga 
  
 Kommunplan och 
  
 lokalplaner 
  
 planeringen 
  
 Illustration: Översiktsplaneutredningen 
  
 Lokalplan 
  
 I lokalplaner ska strategierna i den övergripande kommunplanen kon- kretiseras. En lokalplan kan inte utarbetas för ett område som inte omfattas av kommunplanens ramverk. 
  
 Enligt planlagen ska en lokalplan tas fram för större projekt. Termen större projekt är dock relativ och delvis beroende på vart projektet ska genomföras. Utbyggnad av ett bostadsområde eller avvikande markanvändning inom befintlig bebyggelse kräver dock alltid lokalplan. Likaså krävs lokalplan om kommunen vill införliva ett markområde utanför stadsbebyggelsen med den urbana zonen, genomföra större avstyckningar eller större rivningar, samt i övrigt när det behövs för att säkra kommunplanens genomförande. När planläggning inte längre behövs kan en lokalplan upphävas. 
  
 Lokalplanens utformning är flexibel och kan innehålla bestäm- melser om storlek och placering av byggnader, vägar, gång- och cykelbanor liksom bestämmelser om den estetiska utformningen av ett område. En lokalplan kan även vara tematisk och t.ex. omfatta bestämmelser för utformning av skyltar inom ett avgränsat område. 
  
 Ett förslag till lokalplan ska offentliggöras med en gransknings- tid på minst åtta veckor inom vilken invändningar mot förslaget ska 
  
 465 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:64 
  
 framställas. Näringsministeriet, myndigheter och grannkommuner kan under granskningstiden lägga veto mot ett förslag till lokalplan för de frågor som dessa har att bevaka. Ett veto innebär att planen inte kan antas innan enighet uppnås. Om parterna inte kan komma överens, kan frågan lyftas till ministeriet för avgörande. 
  
 Om inga veton inkommit efter granskningstiden kan kommun- styrelsen anta lokalplanen. Ingen möjlighet finns att överklaga pla- nens innehåll. En prövning får endast ske om lokalplanen står i strid med gällande regler eller har upprättats felaktigt. Överklagande sker till Förvaltningsrätten, vars beslut inte kan överklagas. Klagoberät- tigade är Näringsministeriet samt de med ett rättsligt intresse i saken. 
  
 I normalfallet tar det ungefär ett år att arbeta fram en lokalplan, men i enstaka fall kan processen ta upp emot två år1. 
  
 Byggtillstånd 
  
 Byggtillstånd krävs enligt byggeloven vid nybyggnad, rivning, om- byggnad, tillbyggnad av bebyggelse och väsentligt ändrad använd- ning av bebyggelse. I bebyggelse ingår byggnader, murar och andra fasta konstruktioner samt anläggningar. Vissa mindre åtgärder som exempelvis garage kräver endast anmälan. Ett byggtillstånd kan delas upp i deltillstånd, vilket betyder att vissa åtgärder kan påbörjas utan att alla frågor är slutligt avklarade. 
  
 Vid prövning av ansökan om byggtillstånd ska kommunen säker- ställa att reglerna i bygglagen följs. Om sökt åtgärd inte uppfyller generella krav eller bestämmelser i lokalplanen, kan dispens ges. Dispens får dock inte ges om det strider mot principerna för planen eller om det inte stämmer med formella regler eller överordnade intressen. Större avvikelser kan bara genomföras med hjälp av en ny plan. 
  
 Kommunens beslut om bygglov kan endast överklagas för rätts- prövning till Statsverket. Ett överklagande kan bara ske av den som har ett väsentligt intresse i sakens utfall. 
  
 1 Nordregio, 2013:2. 
  
 466 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 4 
  
 Finland 
  
 Finland har knappt 5,5 miljoner invånare på en yta som motsvarar tre fjärdedelar av Sveriges yta. Huvudstaden Helsingfors är landets största stad med cirka 600 000 invånare. I huvudstadsregionen med Helsingfors och tre förortskommuner bor drygt 1 miljon invånare. 
  
 Markanvändnings- och planlagen (MBL) reglerar planering och byggande i Finland, som fördelar ansvaret mellan 
  
 –Miljöministeriet 
  
 –19 landskapsförbund 
  
 –311 kommuner. 
  
 Själva plansystemet grundas på 
  
 –riksomfattande mål för områdesanvändning 
  
 –landskapsplan 
  
 –generalplan 
  
 –detaljplan 
  
 –byggnadsordning. 
  
 Miljöministeriet bereder för tillfället en revidering av de riksomfat- tande målen för områdesanvändningen för att de bättre ska svara upp mot dagens utmaningar. Miljöministeriet förbereder även en uppdate- ring av markanvändnings- och bygglagen, som trädde i kraft år 2000. Förslaget innebär bl.a. att generalplanen som grund för byggande utvidgas. Byggande i glesbygdsområden ska underlättas, liksom änd- ring av användningsändamål för fritidsbostäder. De statliga  
 Närings-, 
  trafik- och miljöcentralerna  
 (NTM-centraler) 
  får en mer rådgivande roll och deras besvärsrätt begränsas. Vidare är målet att förkorta beslutsprocesserna genom fasta tidsgränser för myndigheternas ärendehandläggning. Regleringen av stora detaljhandelsenheter i cent- rumområden, kompletteringsbyggande och ändringar i byggnaders användningsändamål föreslås också förenklas. Slutligen avser för- slaget att göra småskaligt byggande på gårdar och placering av anord- ningar för förnybar energi smidigare. 
  
 467 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:64 
  
 Program och riktlinjer 
  
 Bindande planer 
  
 Nationell nivå 
  
 Riksomfattande mål för 
  
 områdesanvändning 
  
 Regional nivå 
  
 Landskapsöversikt och 
  
 Landskapsplan 
  
 landskapsprogram 
  
 Generalplan, 
  
 Kommunal nivå Strategisk generalplan byggnadsordning och detaljplaner 
  
 Illustration: Översiktsplaneutredningen 
  
 Detaljplan 
  
 Detaljplanen styr markanvändningen och byggandet på det sätt som krävs med tanke på lokala förhållanden, stads- och landskapsbilden, god byggnadssed och andra gemensamma mål. En detaljplan ska utarbetas och hållas aktuell utifrån vad som krävs kopplat till kom- munens utveckling eller behovet av att styra markanvändningen. 
  
 I detaljplanen fastställs hur ett område ska användas i framtiden 
  
 – vad som ska bevaras, vad som får byggas, var och på vilket sätt. I planen anges t.ex. byggnadernas läge och storlek och vad de ska användas till. 
  
 Detaljplanen utarbetas och godkänns av kommunen. Byggande på strandområden kan styras genom en stranddetaljplan som också kan utarbetas av en markägare. 
  
 Kommunen bör se till att detaljplanerna är aktuella och vid behov vidta åtgärder för att ändra föråldrade detaljplaner. Bygglov får inte beviljas inom detaljplaner som har varit i laga kraft över 13 år och som till större delen inte genomförts, innan kommunen bedömt pla- nens aktualitet. Kravet gäller dock inte om planens aktualitet be- dömts under de senaste fem åren. Konstateras det vid bedömningen av detaljplanen att den är föråldrad, kan bygglov inte beviljas förrän 
  
 468 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 4 
  
 detaljplanen ändras. I ett beslut där detaljplanen har konstaterats vara aktuell får ändring inte sökas genom besvär. 
  
 Kommunen ska informera om detaljplanearbetet så att berörda enskilda, sammanslutningar och myndigheter har möjlighet att följa och påverka dess utformning. Efter att planen godkänts kan ändring sökas genom besvär hos förvaltningsdomstolen och därefter hos högsta förvaltningsdomstolen. 
  
 Bygglov 
  
 I markanvändnings- och bygglagen anges de allmänna villkoren för och de väsentliga tekniska kraven på byggande, och lagen innehåller också bestämmelser om tillståndsförfarande och myndighetstillsyn. Mer detaljerade bestämmelser om byggande finns samlade i Finlands byggbestämmelsesamling. 
  
 Enligt markläggnings- och bygglagen får en byggnad inte upp- föras i strid med detaljplan. Stora detaljhandelsenheter får exempel- vis inte heller placeras utanför ett område som i landskaps- eller generalplanen är avsett för centrumfunktioner, om inte området i detaljplanen särskilt har anvisats för detta ändamål. 
  
 Norge 
  
 Norge har cirka 5,2 miljoner invånare, varav cirka 1,2 miljoner bor i och omkring huvudstaden Oslo. Tre fjärdedelar av befolkningen bor i tätorter, huvuddelen i de största städerna Oslo, Bergen, Trondheim och Stavanger. 
  
 Ansvaret för planering enligt plan- och bygglagen fördelas mellan 
  
 –Kommunal- och moderniseringsdepartementet 
  
 –19 fylkeskommuner 
  
 –428 kommuner. 
  
 Plansystemet regleras i den norska plan- och bygglagen. Det natio- nella ramverket för planering består av 
  
 –nationella förväntningar för regional och kommunal planering 
  
 –statliga planeringsriktlinjer 
  
 469 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:64 
  
 –statliga planeringsbestämmelser 
  
 –statlig arealplan. 
  
 Det regionala och kommunala ramverket för planering består av 
  
 –den regionala planstrategin 
  
 –den regionala planen 
  
 –den kommunala planeringsstrategin 
  
 –den kommunala planen, samhällsdel och bindande arealdel 
  
 –reguleringsplan (detaljplan). 
  
 Norge reviderade sin plan- och bygglag under 2008. Ett av de viktig- aste målen var att förbättra samordningen av nationella, regionala och kommunala funktioner. Sedan lagen trädde i kraft 2009, har flera ändringar diskuterats, bl.a. hur man gör planeringsprocessen mer tids- och resurseffektiv genom bättre samordning av statliga myn- digheter. Den största förändringen under de senaste åren var 2013, när ansvaret för planeringsfrågor överfördes från klimat- och miljö- departementet till det nybildade kommunal- och moderniserings- departementet. 
  
 Program och riktlinjer 
  
 Tidsbegränsade bestämmelser 
  
 Bindande planer 
  
 Nationella förväntningar 
  
 Statliga 
  
 Statlig arealplan 
  
 Nationell nivå 
  
 och statliga 
  
 planbestämmelser 
  
 planeringsriktlinjer 
  
 Regional nivå 
  
 Regional planstrategi och 
  
 Regionala 
  
 regionala planer 
  
 planbestämmelser 
  
 Kommunal planstrategi 
  
 Kommunplanens arealdel 
  
 Kommunal nivå 
  
 och kommunplanens 
  
 och reguleringsplan 
  
 samhällsdel med 
  
 (detaljplan) 
  
 handlingsprogram 
  
 Illustration: Översiktsplaneutredningen 
  
 470 
  
 SOU 2017:64 
  
 Bilaga 4 
  
 Reguleringsplan 
  
 En reguleringsplan är en plan för ett avgränsat område med plankarta och bestämmelser för användning, skydd och utformning av mark och fysisk miljö. En plan kan tas fram för områdesreglering eller för detaljreglering. I planlagstiftningen anges markanvändningskategorier liksom en uppräkning över vilka bestämmelser som kan utfärdas. 
  
 Kravet på reguleringsplan gäller enligt planlagstiftningen för stör- re byggen och anläggningar samt för andra åtgärder som väsentligt kan påverka miljö och samhälle. Därtill kan kommunen i kommun- planens arealdel anta bestämmelser med krav på reguleringsplan för vissa områden eller åtgärder. Med hänsyn härtill och, då lagstift- ningen inte närmare preciserar vad som avses med begreppet större byggen eller utvecklingsprojekt, är kravet på reguleringsplan delvis öppet för lokal tolkning. 
  
 Planen kan utarbetas av kommunen eller av en privat aktör. An- svaret för att planförfarandet följer lagens krav, liksom själva anta- gandet av planen, ligger dock alltid hos kommunen. 
  
 Om den tilltänka planen kan ha väsentlig påverkan på miljö och omgivning, ska det upprättas ett planprogram som grund för plan- arbetet. Programmet ska klargöra syftet med planen, vilka alterna- tiva planutformningar som ska utredas och tidplaner för planpro- cessens olika steg. 
  
 Efter antagandet av en reguleringsplan har privata aktörer fem år på sig att påbörja genomförandet av planen. Kommunen kan dock i vissa fall förlänga tiden med tio år. 
  
 En reguleringsplan kan överklagas av den som yttrat sig i plan- processen och inte fått sina åsikter tillgodosedda. Överklagande prö- vas av fylkesmannen (som kan sägas motsvara länsstyrelsen), vars avgörande normalt sett inte kan överklagas. 
  
 Den genomsnittliga tiden för planprocess och framtagande av en reguleringsplan, privat förslag, uppgick under 2015 till 273 dagar2. 
  
 2 Statistisk Sentralbyrå. 
  
 471 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2017:64 
  
 Byggtillstånd 
  
 Byggtillstånd krävs för att uppföra byggnader, konstruktioner eller anläggningar, samt påbyggnad och ändring av dessa. Dessutom krävs tillstånd för ändrad användning och rivning samt ändring av fasader. 
  
 Det finns möjligheter att dela upp tillståndsprövningen i två steg. I det första steget kan tillstånd ges till åtgärdens yttre och inre ramar och i det andra steget ett slutligt tillstånd att börja bygga, igångsätt- ningstillstånd. Innan detta slutliga tillstånd beviljas är kommunen skyldig att se till att eventuella övriga tillstånd som behövs har bevil- jats. 
  
 Kommunen kan ge tillfällig eller permanent dispens från regule- ringsplaner, om syftet med planen inte väsentligt åsidosätts och för- delarna med dispens är klart större än nackdelarna. Vid bedömningen ska särskild vikt läggas vid hur dispensens påverkar hälsa, miljö, säkerhet och tillgänglighet, samt yttranden från statliga och regionala myndigheter. 
  
 Byggtillstånd kan överklagas i frågor som inte redan har avgjorts i en detaljplan. Överklagan prövas av fylkesmannen vars avgörande normalt sett inte kan överklagas. 
  
 472 
  
 Bilaga 5 
  
 Rapport 
  
 BESKRIVNING AV  
 GIS-ANALYS 
  Walsh 
  
 2017-05-09 
  
 1 SAMMANFATTNING 
  
 Uppgiften har varit att undersöka hur olika kriterier påverkar vilka områden som pekas ut som samlad bebyggelse. Detta görs genom en  
 GIS-analys, 
  med data från Lantmäteriets fastighetskarta. Viss manuell justering av resultatet kan också vara en del av arbetssättet. Bedömningen är att detta är möjligt. 
  
 Tyréns AB 205 19 Malmö 
  
 Besök: Isbergs gata 15 
  
 Tel:010 452 20 00 www.tyrens.se 
  
 Säte: Stockholm Org.nr:  
 556194-7986 
  
 O:\MAL\277498\P\Rapport\Rapport GISanalys Tyrens 170617.docx 
  
 2(17) 
  
 2 PROBLEMBESKRIVNING 
  
 Uppgiften har varit att undersöka hur av olika kriterier i en GIS- analys kan användas för att ge ett underlag för utpekande av områden med samlad bebyggelse. Kriterierna ska sedan testas mot befintligt kartdata i tillräcklig omfattning för att kunna verifiera att kriterierna är lämpligt utformade. Att kriterierna ska vara lämpligt utformade innebär att resultatet av  
 GIS-analysen 
  ska framstå som rimligt oberoende av vilka bebyggelseområden som analysen avser. 
  
 3 INDATA 
  
 Markytor från Fastighetskartan (Lantmäteriet) Anläggningsytor från Fastighetskartan (Lantmäteriet) Byggnader från Byggnadsregistret (Lantmäteriet) 
  
 I analysen används data för Västmanlands län. 
  
 4 ARBETSSÄTT 
  
 Arbetssättet är att utifrån en modell (likande den som bl a SCB använder för utpekande av tätorter) stegvis testa vilka kriterier som ger det önskade utfallet. Detta kan göras i en  
 GIS-analys. 
  Den digitalt framtagna kartan behöver sedan manuellt justeras för att kunna ligga till grund för beslut. Initialt krävs ett utvecklingsarbete. 
  
 För  
 GIS-analysen 
  används programmet FME (version 2017.0) från Safe Software. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 3(17) 
  
 4.1 
 GIS-ANALYS 
  STEG 1 – FILTRERING AV MARKYTOR 
  
 Figur 1: Utdrag från  
 FME-workspace 
  
 Markytorna filtreras med avseende på attributet Detaljtyp. De detaljtyper som tas med är följande: 
  
 -BEBHÖG - Yta för friliggande hög bebyggelse med flerfamiljshus som har tre våningar eller fler. Lägre byggnader kan förekomma. All tillhörande mark såsom vägar, parkeringsplatser och mark med byggnader ingår 
  
 -BEBIND - Yta för markområde på vilket huvudsakligen industriaktiviteter bedrivs. All tillhörande mark såsom vägar, parkeringsplatser, lagringsplatser och mark med byggnader ingår. 
  
 -BEBLÅG - Yta för tät låg bebyggelse, som utgörs av planmässig kvartersbildning med friliggande en- och tvåfamiljsvillor, radhus, kedjehus eller flerfamiljshus med högst två våningar. Enstaka högre byggnader kan ingå. All tillhörande mark såsom vägar, parkeringsplatser och mark med byggnader ingår. 
  
 -BEBSLUT - Yta för sluten sammanhängande kvartersbebyggelse med flera våningar. Lägre byggnader kan ingå. Bebyggelsen kan på enstaka ställen vara öppen för att medge transporter till och från kvarterets inre. Tre sidor av kvarteret bör i det närmaste vara slutna. All tillhörande mark såsom vägar, parkeringsplatser och mark med byggnader ingår. 
  
 -ÖPTORG - Yta för torg, vilket är en öppen yta avsedd för tillfällig handel och ibland även för mötesverksamhet m.m. 
  
 -BEBYGG – Ospecifierade yta för bebyggelse. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 4(17) 
  
 Figur 2: Filtrerade markytor från Fastighetskartan 
  
 4.2 
 GIS-ANALYS 
  STEG 2 – FILTRERING AV ANLÄGGNINGSYTOR 
  
 Figur 3: Utdrag ur  
 FME-workspace 
  
 Anläggningsytorna filtreras utifrån attributet ”Funktion”. Följande ytor ska inte tas med i analysen: golfbana, motionsanläggning, plantskola, fröplantage, skjutbana, täkt och rengärde. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 5(17) 
  
 Figur 4: Filtrerade anläggningsytor 
  
 4.3 
 GIS-ANALYS 
  STEG 3 – SKAPANDE AV BEBYGGELSEKLUSTER 
  
 Figur 5: Utdrag ur  
 FME-workspace 
  
 Byggnaderna buffras med olika buffertar beroende på funktion. Detta beroende på att byggnader med funktionen verksamhet/samhällsfunktion oftast är större och ligger längre från varandra. Endast komplementbyggnader med en area större än 25 m2 tas med i analysen. 
  
 Här används dessa buffertar: 
  
 -Bostadsbyggnader – 75 m 
  
 -Verksamhet/samhällsfunktion – 150 m 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 6(17) 
  
 Figur 6: Byggnader fördelat på detaljtyp 
  
 Figur 7: Byggnader buffrade med olika avstånd beroende på funktion 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 7(17) 
  
 Figur 8: Ihopslagna byggnadsytor, bebyggelsekluster 
  
 4.4 
 GIS-ANALYS 
  STEG 4 – FILTRERING AV BEBYGGELSEKLUSTER BEROENDE PÅ ANTALET BYGGNADER 
  
 Figur 9: Utdrag ur  
 FME-workspace 
  
 De nya ytorna slås ihop och sedan beräknas antalet byggnader per byggnadskluster. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 8(17) 
  
 Figur 10: Filtrerade byggnadskluster, beroende på antal byggnader inom varje yta. I detta exempel har antalet 20 st använts. 
  
 4.5 
 GIS-ANALYS 
  STEG 5 – IHOSLAPGNING AV BEBYGGELSEYTOR OCH BYGGNADSKLUSTER 
  
 Figur 11: Utdrag ur workspace 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 9(17) 
  
 Ytorna från bebyggelseytor, filtrerade anläggningsytor och byggnadskluster slås ihop och mindre hål tas bort. 
  
 Figur 12: Sammanslagna bebyggelsekluster och markytor. Mindre hål är omhändertagna 
  
 4.6 
 GIS-ANALYS 
  STEG 6 – HANTERING AV ÖVERBLIVNA YTOR 
  
 Figur 13: Utdrag ur  
 FME-workspace 
  
 Syftet med detta steg är att fylla ut mark som blir över. Det gäller främst ytor mot hav och större sjöar. De nya ytorna (bebyggelseytor och byggnadsklustrena) slås ihop med vattenytorna från 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 10(17) 
  
 fastighetskartans markytor. Mindre vattendrag/sjöar filtreras bort (mindre än 30000 m2). Sedan fylls mindre hål igen (mindre än 20000 m2). 
  
 Figur 14: Vattenytor sammanlagna och filtrerade på storlek 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 11(17) 
  
 Figur 15: Resultat efter sammanslagning och klippning 
  
 5 PROBLEMOMRÅDEN 
  
 5.1HANDELSOMRÅDEN/SJUKHUS/SKOLOR 
  
 Denna typ av bebyggelse består ofta av större byggnader som ligger glesare. Dessa områden är dessutom ofta kodade som ”Öppen mark” i fastighetskartan, vilket gör att det finns en risk att de inte kommer med i Samlad bebyggelse. Detta kan hanteras genom att justera buffertavståndet enligt 3.2 ovan. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 12(17) 
  
 Figur 16: Exempel från handelsområde vid Hällamotet i Västerås. I detta exempel har avståndet 50 m använts för samtliga byggnadstyper. 
  
 5.2KOLONIOMRÅDEN 
  
 Ett problemområde kan vara större kluster av byggnader av typen komplementbyggnad. Exempel på detta kan vara koloniområden, verksamhetsområden som inte klassas som industrimark. För att inkludera dessa områden i samlad bebyggelse så bör man inkludera komplementbyggnader i analysen. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 13(17) 
  
 Figur 17: Exempel från Tidö Lindö. I detta exempel så har komplementbyggnader inte tagits med i analysen och då blir det för få byggnader per bebyggelsekluster. 
  
 5.3HAMNAR/YTOR MOT KUST 
  
 I analysen så skapas mindre områden framför allt ut mot kust (hav eller större sjöar). Dessa områden bör också räknas som att de tillhör Samlad bebyggelse. 
  
 6 JÄMFÖRELSE 
  
 Vid jämförelserna så har Samlad bebyggelse med följande parametrar använts: 
  
 -Avstånd byggnader: 100 m 
  
 -Avstånd verksamhet/samhällsfunktion: 200 m 
  
 -Antal hus per byggnadskluster: 20 st 
  
 6.1JÄMFÖRELSE MOT TÄTORTSYTOR (SCB) 
  
 Vid jämförelse mot SCB:s tätortsytor så kan man se att de större tätorterna stämmer väl överens, men det skapas fler mindre områden på landsbygden. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 14(17) 
  
 Figur 18: Jämförelse genererad Samlad bebyggelse och SCB:s tätortsytor 
  
 Ett sätt att undvika de mindre områdena är att förändra antalet byggnader per byggnadskluster. 
  
 Figur 19: Jämförelse mellan genererad Samlad bebyggelse med 75 st per byggnadskluster och tätortsytor från SCB 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 15(17) 
  
 6.2JÄMFÖRELSE MOT DETALJPLANER FRÅN FASTIGHETSKARTAN 
  
 Figur 20: Jämförelse mellan genererad Samlad bebyggelse och detaljplaner från fastighetskartan 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 16(17) 
  
 7 SLUTSATS 
  
 Med en rimlig arbetsinsats så bör det vara tekniskt och ekonomiskt genomförbart att ta fram ett rättssäkert underlag.  
 GIS-analysen 
  är tillsammans med en manuell bearbetning ett tänkbart verktyg. 
  
 Uppdrag: 277498, Översiktsplaneutredningen N 2017:02 -  
 GIS-analys 
  till Beställare: Regeringskansliet 
  
 17(17) 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.För Sveriges landsbygder 
  
 –en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. N. 
  
 2.Kraftsamling för framtidens energi. M. 
  
 3.Karens för statsråd och statssekreterare. Fi. 
  
 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. S. 
  
 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. S. 
  
 6.Se barnet! Ju. 
  
 7.Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag 
  
 i brottmål – en bättre hantering av stora mål. Ju. 
  
 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. M. 
  
 9.Det handlar om oss. 
  
 –unga som varken arbetar eller studerar. U. 
  
 10.Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. U. 
  
 11.Vägskatt. Volym 1 och 2. Fi. 
  
 12.Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. Ju. 
  
 13.Finansiering av infrastruktur med privat kapital? Fi. 
  
 14.Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna. Ju. 
  
 15.Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. S. 
  
 16.Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  UD. 
  
 17.Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Ju. 
  
 18.En nationell strategi för validering. U. 
  
 19.Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan 
  
 för unga arbetslösa. A. 
  
 20.Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till högskoleutbildning. U. 
  
 21.Läs mig! Nationell kvalitetsplan för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. S. 
  
 22.Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. M. 
  
 23.digitalforvaltning.nu. Fi. 
  
 24.Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? A. 
  
 25.Samlad kunskap – stärkt handläggning. S. 
  
 26.Delningsekonomi. På användarnas villkor. Fi. 
  
 27.Vissa frågor inom fastighets- och stämpelskatteområdet. Fi. 
  
 28.Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. A. 
  
 29.Brottsdatalag. Ju 
  
 30.En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. Fi. 
  
 31.Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. Ju. 
  
 32.Substitution i Centrum 
  
 –stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. M. 
  
 33.Stärkt ställning för hyresgäster. Ju. 
  
 34.Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystem- tjänster, samtidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. M. 
  
 35.Samling för skolan. Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. U. 
  
 36.Informationssäkerhet för samhälls­ viktiga och digitala tjänster. Ju. 
  
 37.Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 –förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. Ju. 
  
 38.Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Fi. 
  
 39.Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds­ förordning. Ju. 
  
 40.För dig och för alla. S. 
  
 41.Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. Ju. 
  
 42.Vem har ansvaret? M. 
  
 43.På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörj- ningen. S. 
  
 44.Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. U. 
  
 45.Ny lag om företagshemligheter. Ju. 
  
 46.Stärkt ordning och säkerhet i domstol. Ju. 
  
 47.Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. S. 
  
 48.Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. S. 
  
 49.EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. U. 
  
 50.Personuppgiftsbehandling för forskningsändamål. U. 
  
 51.Utbildning, undervisning och ledning 
  
 – reformvård till stöd för en bättre skola. U. 
  
 52.Så stärker vi den personliga integriteten. Ju. 
  
 53.God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. S. 
  
 54.Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. U. 
  
 55.En ny kamerabevakningslag. Ju. 
  
 56.Jakten på den perfekta ersättnings­ modellen. Vad händer med med­ arbetarnas handlingsutrymme? Fi. 
  
 57.Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Ju. 
  
 58.Amerikansk inresekontroll vid utresa från Sverige – så kan avtalen genom- föras. Ju. 
  
 59.Reglering av alkoglass m.fl. produkter. S. 
  
 60.Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik. Ku. 
  
 61.Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott. Ju. 
  
 62.Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
 Fud-program 
  2016. M. 
  
 63.Miljötillsyn och sanktioner 
  
 – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. M. 
  
 64.Detaljplanekravet. N. 
  
 Statens offentliga utredningar 2017 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan för unga arbetslösa. [19] 
  
 Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? [24] 
  
 Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. [28] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Karens för statsråd och statssekreterare. [3] Vägskatt. Volym 1 och 2. [11] 
  
 Finansiering av infrastruktur med privat kapital? [13] 
  
 digitalforvaltning.nu. [23] 
  
 Delningsekonomi. På användarnas villkor. [26] 
  
 Vissa frågor inom fastighets- och stämpel- skatteområdet. [27] 
  
 En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. [30] 
  
 Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. [38] 
  
 Jakten på den perfekta ersättningsmodel- len. Vad händer med medarbetarnas handlingsutrymme? [56] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Se barnet! [6] 
  
 Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål 
  
 – en bättre hantering av stora mål. [7] 
  
 Att ta emot människor på flykt. Sverige hösten 2015. [12] 
  
 Migrationsärenden 
  
 vid utlandsmyndigheterna.[14] 
  
 Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. [17] 
  
 Brottsdatalag. [29] 
  
 Stärkt konsumentskydd 
  
 på bostadsrättsmarknaden. [31] Stärkt ställning för hyresgäster. [33] 
  
 Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. [36] 
  
 Kvalificerad välfärdsbrottslighet 
  
 – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. [37] 
  
 Ny dataskyddslag. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds­ förordning. [39] 
  
 Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. [41] 
  
 Ny lag om företagshemligheter. [45] Stärkt ordning och säkerhet i domstol. [46] Så stärker vi den personliga integriteten. [52] En ny kamerabevakningslag. [55] 
  
 Lag om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen. [57] 
  
 Amerikansk inresekontroll vid utresa från Sverige – så kan avtalen genomföras. [58] 
  
 Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott. [61] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik. [60] 
  
 Miljö- och energidepartementet 
  
 Kraftsamling för framtidens energi. [2] 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. [8] 
  
 Från värdekedja till värdecykel – så får Sverige en mer cirkulär ekonomi. [22] 
  
 Substitution i Centrum 
  
 – stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta­ lösningar. [32] 
  
 Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystemtjänster, sam- tidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. [34] 
  
 Vem har ansvaret? [42] 
  
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
 Fud-program 
  2016. [62] 
  
 Miljötillsyn och sanktioner 
  
 – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. [63] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 För Sveriges landsbygder 
  
 – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. [1] 
  
 Detaljplanekravet. [64] 
  
 Socialdepartementet 
  
 För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det 
  
 folkhälsopolitiska ramverket. [4] 
  
 Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2.[5] 
  
 Kvalitet och säkerhet 
  
 på apoteksmarknaden. [15] 
  
 Läs mig! Nationell kvalitetsplan 
  
 för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. [21] 
  
 Samlad kunskap – stärkt handläggning. [25] För dig och för alla. [40] 
  
 På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörjningen. [43] 
  
 Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. [47] 
  
 Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. [48] 
  
 God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. [53] 
  
 Reglering av alkoglass m.fl. produkter. [59] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Det handlar om oss. 
  
 – unga som varken arbetar eller studerar. [9] 
  
 Ny ordning för att främja god sed 
  
 och hantera oredlighet i forskning. [10] En nationell strategi för validering [18] 
  
 Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till hög­ skoleutbildning. [20] 
  
 Samling för skolan. 
  
 Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. [35] 
  
 Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. [44] 
  
 EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. [49] 
  
 Personuppgiftsbehandling 
  
 för forskningsändamål.[50] 
  
 Utbildning, undervisning och ledning 
  
 – reformvård till stöd för en bättre skola. [51] 
  
 Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. [54] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Sverige i Afghanistan  
 2002–2014. 
  [16]