sou 2013 53 d1 
 Privata utförare – kontroll och insyn 
 Delbetänkande av Utredningen om en kommunallag för framtiden 
 Stockholm 2013 
 SOU 2013:53 
 SOU och Ds kan köpas från Gibbs kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Gibbs Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Omslag: Thornton. 
 Tryckt av Powers. 
 Stockholm 2013 
 ISBN  
 978-91-38-23984-1 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Gentry 
 Regeringen beslutade den 11 oktober 2012 att uppdra åt en särskild utredare att föreslå en modernisering av kommunallagen. 
 Departementsrådet Wolfe utsågs samma dag som särskild utredare. 
 Den 7 december 2012 förordnades som experter i utredningen ämnesrådet Jones, Utbildningsdepartementet, avdelnings- juristen Swanson, Statens skolinspektion, numera departe- mentsrådet Saunders, Finansdepartementet, avdelningschefen Porter, Konkurrensverket, kammarrättsrådet Webb, Kammarrätten i Stockholm, departementssekreteraren Cuevas, Miljödepartementet, verksjuristen Ramsey, Social- styrelsen, förbundsjuristen Gonzalez, Sveriges Kommuner och Landsting, projektledaren Grant, Sveriges Kommuner och Landsting, professorn Farrell, Uppsala universitet, kanslirådet Wagner, Socialdepartementet, kanslirådet Watson, Finansdepartementet, ämnessakkunnige Huynh, Social- departementet, professorn Long, Göteborgs universitet, landstingsdirektören Palmer, Östergötlands läns lands- ting, rättssakkunnige Martinez, Socialdepartementet, departementssekreteraren Hunter, Näringsdepartementet, kommundirektören Stewart, Karlstads kommun, departe- mentssekreteraren Tucker, Socialdepartementet och rätts- sakkunnige Hernandez, Justitiedepartementet. Den 23 april 2013 förordnades rättssakkunnige Adams att vara expert i utredningen. 
 Som ledamöter i en till utredningen knuten parlamentarisk referensgrupp förordnades den 7 december 2012 Randall, Socialdemokraterna, Daniel, Social- demokraterna, Salas, Socialdemokraterna, Medina, Vänsterpartiet, Moore, Sverigedemokraterna, Miller, Miljöpartiet de gröna, Davis, Centerpartiet, Silva, 
 Kristdemokraterna, Garza, Moderata Samlingspartiet, Wilkinson, Moderata Samlingspartiet, och Wilcox Pehrson, Folkpartiet Liberalerna. 
 Utredningen har också haft en referensgrupp för orga- nisationer och näringsliv knuten till sig. 
 Som huvudsekreterare i utredningen anställdes från och med den 16 november 2012 jur. kand. Doyle. Kammar- 
  
 rättsassessorn Porter 
  
 Rudestad anställdes från och med den 
  
 16 oktober 2012 som 
  
 sekreterare i utredningen. Från den 
  
 5 december 2012 har utredaren vid Statskontoret Reynolds deltagit i utredningens arbete som s.k. stabsbiträde. 
 Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om en kommunallag för framtiden, får härmed överlämna delbetänkandet 
 , Privata utförare – kontroll och insyn  
 (SOU 2013:53). 
 Återstående frågor som omfattas av uppdraget kommer att behandlas i utredningens slutbetänkande som ska lämnas senast den 31 mars 2015. 
 Stockholm i juni 2013 
 Wolfe 
 Watson 
 Smith 
 Reynolds 
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 13 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 1 
  
 Författningsförslag...................................................... 
  
 23 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ................................ 
  
 51 
  
 2.1 
  
 Direktiven................................................................................. 
  
 51 
  
 2.2 
  
 Utgångspunkter och begränsning av uppdraget .................... 
  
 52 
  
 2.3 
  
 Utredningsarbetet.................................................................... 
  
 53 
  
 3 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet ....................... 
  
 55 
  
 3.1 
  
 Stor kommunal frihet att använda olika utförare................... 
  
 55 
  
 3.2 
  
 Rättsliga förutsättningar för att lämna över verksamhet 
  
 till privata utförare ................................................................... 
  
 57 
  
 3.2.1 
  
 Regleringen i kommunallagen...................................... 
  
 57 
  
 3.2.2 Privata utförare i specialreglerad verksamhet ............. 
  
 58 
  
 3.3 
  
 Varför lämnas verksamhet över till privata utförare? ............ 
  
 65 
  
 3.3.1 
  
 Lägre kostnader?........................................................... 
  
 66 
  
 3.3.2 
  
 Bättre kvalitet? .............................................................. 
  
 67 
  
 3.4 
  
 Växande omfattning av köp av verksamhet............................ 
  
 72 
  
 3.4.1 Kommunernas köp på olika områden ......................... 
  
 76 
  
 3.4.2 Landstingens köp på olika områden ............................ 
  
 79 
  
 3.5 
  
 Former för att handla upp offentliga tjänster ........................ 
  
 81 
  
 3.5.1 
  
 Offentlig upphandling.................................................. 
  
 81 
  
 3.5.2 
  
 LOV............................................................................... 
  
 83 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:53 
  
 3.6 Uppföljning och kontroll av privata utförare 
  
 .........................85 
  
 3.6.1 Kommunernas och landstingens skyldighet att 
  
 följa upp ......................................................................... 
  
 85 
  
 3.6.2 Bakgrunden till kommunallagens krav på att följa 
  
 upp ................................................................................. 
  
 86 
  
 3.7 
  
 Skillnader mellan verksamhet i egen regi och verksamhet 
  
 som bedrivs av privata utförare ............................................... 
  
 88 
  
 3.7.1 Möjligheter att överklaga beslut................................... 
  
 88 
  
 3.7.2 
  
 Offentlighet och sekretess ........................................... 
  
 89 
  
 3.7.3 
  
 Meddelarfrihet och yttrandefrihet ............................... 
  
 90 
  
 3.7.4 Tillsyn av JO och JK ..................................................... 
  
 91 
  
 3.7.5 
  
 Beslutsprocesser ............................................................ 
  
 92 
  
 3.7.6 
  
 Kommunala kompetensbegränsningar ........................ 
  
 93 
  
 3.7.7 
  
 Revision ......................................................................... 
  
 94 
  
 3.7.8 
  
 Andra skillnader ............................................................ 
  
 94 
  
 4 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet ............................. 
  
 97 
  
 4.1 
  
 Vad innebär det kommunala huvudmannaskapet i 
  
 förhållande till privata utförare? .............................................. 
  
 97 
  
 4.2 
  
 Behov av enhetlighet och tydlighet ....................................... 
  
 102 
  
 4.3 
  
 Huvudmannaskapet förtydligas ............................................ 
  
 104 
  
 4.4 
  
 Begreppet privata utförare ska föras in i kommunallagen ... 
  
 108 
  
 4.5 
  
 Lagteknisk översyn av reglering av de kommunala 
  
 företagen ................................................................................. 
  
 109 
  
 5 
  
 Uppföljning och kontroll ............................................ 
  
 113 
  
 5.1 
  
 Uppföljningen av privata utförares verksamhet ................... 
  
 113 
  
 5.2 
  
 Det finns ett behov av att förtydliga 
  
 uppföljningsansvaret .............................................................. 
  
 121 
  
 5.3 
  
 Mer strategisk uppföljning .................................................... 
  
 124 
  
 5.4 
  
 Strategisk uppföljning hos nämnderna ................................. 
  
 127 
  
 5.5 
  
 Uppföljning av verksamhet i egen regi ................................. 
  
 128 
  
 6 
 SOU 2013:53 Innehåll 
  
 6 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt 
  
 socialtjänstens område ............................................. 
  
 131 
  
 6.1 
  
 Tillsyn och kommunalt ansvar .............................................. 
  
 131 
  
 6.2 
  
 Begreppet tillsyn .................................................................... 
  
 131 
  
 6.3 
  
 Hälso- och sjukvården ........................................................... 
  
 134 
  
 6.3.1 Landstingens och kommunernas ansvar för hälso- 
  
 och sjukvård och tandvård ......................................... 
  
 134 
  
 6.3.2 Möjlighet att överlämna uppgifter till någon 
  
 annan ........................................................................... 
  
 135 
  
 6.3.3 Mål och grundläggande krav ...................................... 
  
 136 
  
 6.3.4 Vårdgivarnas skyldighet att bedriva ett 
  
 systematiskt kvalitets- och patientsäkerhetsarbete .. 
  
 137 
  
 6.3.5 Tillsynen över hälso- och sjukvården ........................ 
  
 140 
  
 6.4 
  
 Socialtjänsten.......................................................................... 
  
 144 
  
 6.4.1 Begreppet socialtjänst och lagstiftningen om 
  
 socialtjänst................................................................... 
  
 144 
  
 6.4.2 Kommunernas och landstingens uppgifter ............... 
  
 145 
  
 6.4.3 Möjlighet att överlämna uppgift till någon annan .... 
  
 147 
  
 6.4.4 Privata utförare i socialtjänsten ................................. 
  
 149 
  
 6.4.5 
  
 Tillstånds- och anmälningsplikt................................. 
  
 150 
  
 6.4.6 Lagstiftningens krav på kvalitet, dokumentation 
  
 och systematiskt kvalitetsarbete ................................ 
  
 152 
  
 6.4.7 
  
 Tillsyn.......................................................................... 
  
 154 
  
 6.5 
  
 Gränsdragningen mellan statlig tillsyn och det 
  
 kommunala huvudmannaskapet............................................ 
  
 158 
  
 7 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område ............. 
  
 165 
  
 7.1 
  
 Skolhuvudmännens och kommunens ansvar för 
  
 utbildning ............................................................................... 
  
 165 
  
 7.2 Fristående skolor ................................................................... 
  
 168 
  
 7.3 
  
 Fristående förskolor och vissa fritidshem med enskild 
  
 huvudman ............................................................................... 
  
 170 
  
 7.4 
  
 Tillsyn, statlig kvalitetsgranskning och nationell 
  
 uppföljning och utvärdering.................................................. 
  
 171 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:53 
  
 7.4.1 Huvudmannens ansvar för det systematiska 
  
 kvalitetsarbetet och Skolverkets ansvar att på 
  
 nationell nivå följa upp och utvärdera........................ 
  
 171 
  
 7.4.2 
  
 Tillsynsmyndigheternas och Skolverkets 
  
 uppgifter ...................................................................... 
  
 172 
  
 7.4.3 
  
 Tillsynsmyndigheternas och Skolverkets 
  
 befogenheter................................................................ 
  
 173 
  
 7.4.4 
  
 Skolinspektionens tillsyn............................................ 
  
 175 
  
 7.4.5 Kommunernas tillsyn över fristående förskolor 
  
 och fritidshem i enskild regi ....................................... 
  
 176 
  
 7.5 Entreprenadbestämmelser i skollagen.................................. 
  
 177 
  
 7.6 
  
 Gränsdragningen mellan huvudmäns, kommuners och 
  
 tillsynsmyndigheters ansvar................................................... 
  
 179 
  
 7.7 
  
 Kommunens rätt till insyn i fristående och 
  
 internationella skolor ............................................................. 
  
 182 
  
 7.8 
  
 Insynsbestämmelserna bör finnas kvar men förtydligas..... 
  
 190 
  
 7.9 
  
 Kommunerna ska ha fortsatt insyn i fristående och 
  
 internationella skolor ............................................................. 
  
 193 
  
 8 
  
 Information till brukarna ........................................... 
  
 197 
  
 8.1 
  
 Förbättrad brukarinformation............................................... 
  
 197 
  
 8.2 
  
 Informationsskyldighet i lagen om valfrihetssystem ........... 
  
 197 
  
 8.3 
  
 Informationsskyldighet inom hälso- och 
  
 sjukvårdslagstiftningen .......................................................... 
  
 199 
  
 8.4 
  
 Tillgång till information i praktiken...................................... 
  
 201 
  
 8.4.1 Tillgång till information på hälso- och 
  
 sjukvårdens samt socialtjänstens område .................. 
  
 201 
  
 8.4.2 Hur informationen lämnas till de enskilda ................ 
  
 203 
  
 8.5 
  
 Informationsskyldighet i skollagen....................................... 
  
 205 
  
 8.6 
  
 Tillgång till information om utbildningarna i landets 
  
 skolor ...................................................................................... 
  
 207 
  
 8.7 
  
 Brukarinformation bör vara mer enhetlig och 
  
 heltäckande ............................................................................. 
  
 209 
  
 8 
  
 SOU 2013:53 
  
 Innehåll 
  
 8.8 Nämnden ska informera om de olika utförarna................... 
  
 211 
  
 8.9 
  
 Kommunen ska informera om de utbildningar som 
  
 erbjuds elever i kommunen ................................................... 
  
 216 
  
 9 
  
 Allmänhetens insyn .................................................. 
  
 221 
  
 9.1 
  
 Insynsbestämmelsen i kommunallagen ................................ 
  
 221 
  
 9.1.1 
  
 Nuvarande insynsbestämmelse .................................. 
  
 221 
  
 9.1.2 Tidigare förslag till insynsbestämmelse..................... 
  
 224 
  
 9.1.3 
  
 Svenska Kommunförbundets cirkulär....................... 
  
 226 
  
 9.1.4 
  
 OFUKI-utredningens 
  
  undersökning angående möjligheterna till insyn i kommunala 
  
 entreprenader .............................................................. 
  
 227 
  
 9.2 
  
 Begränsningar i möjligheterna till insyn på grund av 
  
 annan lagstiftning................................................................... 
  
 229 
  
 9.2.1 Möjligheten att ställa krav på insyn begränsas av 
  
 EU-rätten .................................................................... 
  
 229 
  
 9.2.2 
  
 Offentlighets- och sekretesslagen ............................. 
  
 235 
  
 9.2.3 Lagen om skydd för företagshemligheter ................. 
  
 236 
  
 9.2.4 
  
 Personuppgiftslagen ................................................... 
  
 237 
  
 9.3 
  
 Kommunens ansvar för att säkerställa allmänhetens 
  
 insyn bör förtydligas.............................................................. 
  
 237 
  
 9.4 
  
 En avvägning mellan olika intressen bör göras även 
  
 fortsättningsvis....................................................................... 
  
 242 
  
 9.5 
  
 Kommuner och landsting ska vara skyldiga att ge 
  
 allmänheten skälig insyn........................................................ 
  
 243 
  
 9.6 
  
 Allmänhetens insyn i privata utförare i egenskap av 
  
 underentreprenör till kommunala företag ............................ 
  
 253 
  
 10 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra 
  
 nordiska länder ........................................................ 
  
 257 
  
 10.1 
  
 Nordiska kommuner har ett stort ansvarsområde............... 
  
 257 
  
 10.2 
  
 Danmark ................................................................................. 
  
 257 
  
 10.3 
  
 Finland .................................................................................... 
  
 259 
  
 9 
 Innehåll SOU 2013:53 
  
 10.4 
  
 Norge ...................................................................................... 
  
 261 
  
 11 
  
 Utvärdering av den fria kommunala 
  
 nämndorganisationen ................................................ 
  
 263 
  
 11.1 
  
 Uppdraget i direktiven ........................................................... 
  
 263 
  
 11.2 
  
 Utredningens arbete och avgränsningar ............................... 
  
 263 
  
 11.3 
  
 Bakgrunden till den fria kommunala 
  
 nämndorganisationen ............................................................. 
  
 265 
  
 11.3.1 En reglerad nämndorganisation ................................. 
  
 265 
  
 11.3.2 Frikommunförsöket ................................................... 
  
 265 
  
 11.3.3 En ny kommunallag .................................................... 
  
 268 
  
 11.4 
  
 Förändringar i omvärlden som har påverkat kommuner 
  
 och landsting........................................................................... 
  
 269 
  
 11.5 
  
 Gällande regler om den kommunala organisationen............ 
  
 271 
  
 11.5.1 Regler om de kommunala organen ............................ 
  
 271 
  
 11.5.2 Särskilt om beredningar och utskott.......................... 
  
 273 
  
 11.6 
  
 Jävsregler................................................................................. 
  
 274 
  
 11.7 
  
 Likställighetsprincipen........................................................... 
  
 277 
  
 11.8 
  
 Olika modeller för kommunal organisation ......................... 
  
 278 
  
 11.9 
  
 Kommundelsnämndsorganisation......................................... 
  
 280 
  
 11.9.1 Kommundemokratikommitténs utvärdering ............ 
  
 281 
  
 11.9.2 Situationen i dag.......................................................... 
  
 282 
  
 11.9.3 Fördelar finns från demokratisk synvinkel ............... 
  
 284 
  
 11.9.4 Möjliga problem ur effektivitets- och 
  
 organisationssynpunkt................................................ 
  
 285 
  
 11.9.5 Kommundelsnämnder och likställighetsprincipen ... 
  
 285 
  
 11.10  
 Beställar-utförarorganisation ................................................ 
  
 287 
  
 11.10.1 Innebörden av en  
 beställar-utförarorganisation ...... 
  
 287 
  
 11.10.2 Praktiska exempel på beställar- 
  
 utförarorganisationer ................................................ 
  
 288 
  
 11.10.3 Kommunallagen är inte anpassad till 
  
 en  
 beställar-utförarorganisation ............................... 
  
 290 
  
 11.11 Liten nämndorganisation ...................................................... 
  
 292 
  
 11.11.1 Varför införs en liten nämndorganisation?.............. 
  
 294 
  
 10 
  
 SOU 2013:53 
  
 Innehåll 
  
 11.11.2 Vad har organisationen fått för konsekvenser?....... 
  
 295 
  
 11.11.3 För- och nackdelar med en 
  
 liten nämndorganisation........................................... 
  
 297 
  
 11.12 Den fria nämndorganisationen och sekretessreglerna ........ 
  
 299 
  
 11.12.1 Sekretess mellan myndigheter .................................. 
  
 299 
  
 11.12.2 Självständiga verksamhetsgrenar .............................. 
  
 300 
  
 11.12.3 Behovet av information mellan myndigheter .......... 
  
 301 
  
 11.12.4 Tidigare utredningar om sekretessgränser m.m. ..... 
  
 302 
  
 11.12.5 Slutsatser om sekretess i den 
  
 fria nämndorganisationen......................................... 
  
 304 
  
 11.13 Sammanfattande bedömning ................................................ 
  
 308 
  
 12 
  
 Konsekvenser av förslagen......................................... 
  
 313 
  
 12.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 313 
  
 12.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting ... 
  
 313 
  
 12.3 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen ................ 
  
 315 
  
 12.4 
  
 Konsekvenser för företag ...................................................... 
  
 316 
  
 12.5 
  
 Övriga konsekvenser ............................................................. 
  
 317 
  
 13 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ................ 
  
 319 
  
 14 
  
 Författningskommentarer .......................................... 
  
 323 
  
 14.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i kommunallagen.................... 
  
 323 
  
 14.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om kommunala 
  
 indelningsdelegerade.............................................................. 
  
 334 
  
 14.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen... 
  
 334 
  
 14.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen ..................... 
  
 336 
  
 14.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i ellagen ................................... 
  
 337 
  
 14.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om stöd och service 
  
 till funktionshindrade ............................................................ 
  
 338 
  
 14.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen ................... 
  
 339 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:53 
  
 14.8 Förslaget till lag om ändring i naturgaslagen ........................ 
  
 340 
  
 14.9 Förslaget till lag om ändring i fjärrvärmelagen..................... 
  
 340 
  
 14.10Förslaget till lag om ändring i lagen om 
  
 valfrihetssystem ...................................................................... 
  
 341 
  
 14.11Förslaget till lag om ändring i skollagen ............................... 
  
 341 
  
 Litteratur- och källförteckning ........................................... 
  
 347 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv .............................................................. 
  
 355 
  
 Bilaga 2 Rättsutlåtande av jur.dr. och advokaten 
  
 Peterson............................................................. 
  
 375 
  
 Bilaga 3 Intervjuade kommuners och landstings 
  
 politiska organisationer..................................................... 
  
 403 
  
 12 
 Förkortningar 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 EUF-fördraget 
  
 Fördraget om Europeiska 
  
 unionens funktionssätt 
  
 FL 
  
 Förvaltningslagen 
  
 (1986:223) 
  
 HFD 
  
 Högsta 
  
 förvaltningsdomstolen 
  
 HSAN 
  
 Hälso- och sjukvårdens 
  
 ansvarsnämnd 
  
 HSL 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (1982:763) 
  
 HVB 
  
 Hem för vård eller boende 
  
 JK 
  
 Justitiekanslern 
  
 JO 
  
 Justitieombudsmannen 
  
 (Riksdagens ombudsmän) 
  
 KL 
  
 Kommunallagen 
  
 (1991:900) 
  
 LAV 
  
 Lagen (2006:412) om 
  
 allmänna vattentjänster 
  
 LOU 
  
 Lagen (2007:1091) om 
  
 offentlig upphandling 
  
 LOV 
  
 Lagen (2008:962) om 
  
 valfrihetssystem 
  
 LSS 
  
 Lagen (1993:387) om 
  
 stöd och service till 
  
 vissa funktionshindrade 
  
 13 
  
 Förkortningar 
  
 SOU 2013:53 
  
 LUF 
  
 Lagen (2007:1092) om 
  
 upphandling inom 
  
 områdena vatten, 
  
 energi, transporter 
  
 och posttjänster 
  
 LVM 
  
 Lagen (1988:870) om vård 
  
 av missbrukare i vissa fall 
  
 LVU 
  
 Lagen (1990:52) med 
  
 särskilda bestämmelser 
  
 om vård av unga 
  
 Nutek 
  
 Verket för 
  
 näringslivsutveckling 
  
 OSL 
  
 Offentlighets- och 
  
 sekretesslagen (2009:400) 
  
 PSL 
  
 Patientsäkerhetslagen 
  
 (2010:659) 
  
 RF 
  
 Regeringsformen 
  
 RÅ 
  
 Regeringsrättens årsbok 
  
 SCB 
  
 Statistiska centralbyrån 
  
 SiS 
  
 Statens 
  
 institutionsstyrelse 
  
 SKL 
  
 Sveriges Kommuner och 
  
 Landsting 
  
 SoF 
  
 Socialtjänstförordningen 
  
 (2001:937) 
  
 SoL 
  
 Socialtjänstlagen 
  
 (2001:453) 
  
 SOSFS 
  
 Socialstyrelsens 
  
 författningssamling 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga 
  
 utredningar 
  
 TF 
  
 Tryckfrihetsförordningen 
  
 YGL 
  
 Yttrandefrihetsgrundlagen 
  
 14 
 Sammanfattning 
 Allt fler privata utförare i kommunal verksamhet 
 Andelen kommunal verksamhet som utförs av privata utförare har vuxit allt mer under senare år. Utredningen anser att kommunal- lagen behöver moderniseras för att bättre återspegla detta förhål- lande. Utredningen föreslår att begreppet kommunala entreprena- der i kommunallagen ska ersättas med begreppet privat utförare. En privat utförare definieras som en juridisk person eller en enskild individ som har hand om vården av en kommunal angelägenhet. Med en privat utförare avses inte kommunala företag. 
 Tydliggör det kommunala huvudmannaskapet 
 Det är viktigt att det på ett tydligare sätt framgår att kommuner och landsting har kvar sitt huvudmannaskap även om en verksam- het lämnas över till en privat utförare. Utredningen föreslår därför att det i kommunallagen, hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänst- lagen, lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade och tandvårdslagen ska tydliggöras att kommuner och landsting bibe- håller sitt huvudmannaskap i denna situation. Syftet med den före- slagna lagändringen är i första hand ett klarläggande av vad som redan följer av gällande rätt. Lagändringen syftar till att tydliggöra det övergripande ansvaret som kvarstår för kommuner och lands- ting när en kommunal angelägenhet lämnas över till någon annan. Kommunen eller landstinget bestämmer om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av en privat utfö- rare. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen eller landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 Lagändringen är inte avsedd att innebära någon förändring av prin- ciperna för fördelning av ansvar mellan kommunen och den privata utföraren ur ett skadeståndsrättsligt eller straffrättsligt perspektiv. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tydligare ansvar för uppföljning och kontroll av privata utförare 
 Det behövs, enligt utredningens bedömning, ett mer strategiskt förhållningsätt när kommuner och landsting lämnar över verk- samhet till privata utförare. Oavsett om syftet främst är att bidra till ökad valfrihet eller att öka effektiviteten i tjänsterna till medborgarna krävs att kommuner och landsting noggrant i förväg har analyserat vilka mål och riktlinjer som ska gälla för den upphandlade verksamheten och hur uppföljningen ska göras. 
 Utredningen föreslår att det ska vara en uttrycklig skyldighet för kommuner och landsting att kontrollera och följa upp verksamhet som bedrivs av privata utförare. Vidare ska det vara en skyldighet för fullmäktige att anta ett program med övergripande mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. I programmet ska också anges hur fullmäktiges mål och riktlinjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp och hur allmänhetens insyn ska tillgodoses. Programmet ska omprövas varje mandatperiod. 
 Att fullmäktige ska anta mål innebär att varje kommun och landsting måste formulera tydliga mål för sina privata utförare uti- från exempelvis effektivitets- och kvalitetssynpunkt. I kravet att anta riktlinjer ligger att tydliga kriterier behövs för hur uppgiften ska utföras för att uppnå de mål som fullmäktige angivit. 
 Privata utförare kan finnas inom många områden varför det kan vara svårt att i ett enda dokument utforma riktlinjer för samtliga former av upphandling. Det kan därför vara lämpligt att besluta om olika mål och riktlinjer för olika verksamhetsområden. I vad mån dessa ska antas i form av separata delar av ett program eller i ett samlat dokument är dock något som bör avgöras utifrån lokala förutsättningar. 
 Gränsdragningen mellan statlig tillsyn och kommunalt ansvar 
 I utredningens direktiv ingår att tydliggöra gränsdragningen mellan den statliga tillsynen och kommuners och landstings ansvar för uppföljning av verksamhet som bedrivs av privata utförare. Utred- ningen konstaterar att den statliga tillsynsmyndighetens ansvar samt kommunernas och landstingens ansvar som huvudman på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område delvis över- lappar varandra. Det saknas dock skäl att ändra de övergripande 
 16 
  
 SOU 2013:53 
  
 Sammanfattning 
  
 principerna för fördelning av ansvar. Enligt utredningens bedöm- ning har kommuner och landsting ett ansvar att kontrollera att även verksamhet som bedrivs av privata utförare uppfyller kraven i olika föreskrifter. Samtidigt har också tillsynsmyndigheten ett ansvar att granska att de privata utförarnas verksamhet uppfyller de krav och mål som framgår av lagar och andra föreskrifter samt beslut som meddelats med stöd av sådana föreskrifter. 
 När det gäller skolans område är huvudmännens ansvar för den utbildning som bedrivs vid deras skolor tydligt reglerat i skollagen. Även de olika tillsynsmyndigheternas ansvarsområden är tydligt reglerade i skollagen. Kommunerna har inte något överlappande ansvar som huvudman i förhållande till den statliga tillsynen, eftersom kommunerna inte är huvudmän för verksamheten vid de fristående skolorna. 
 I kommunens ansvar som huvudman innefattas dock ett ansvar som inte åligger de enskilda som driver fristående skolor. Kommu- nen ska se till att barn, ungdomar och vuxna i kommunen som har rätt till utbildning enligt skollagen erbjuds utbildning i de olika skolformerna. 
 Kommunens ansvar att erbjuda utbildning till elever i kommu- nen innebär också ett ansvar för kommunen att ha en viss bered- skap när det gäller att tillhandahålla elevplatser i de kommunala skolorna. 
 Insyn i fristående och internationella skolor 
 Bestämmelserna om den kommunala insynen i de fristående sko- lorna har funnits sedan  
 1990-talet. 
  De tyngsta skälen till att införa insynsbestämmelserna var dels att kommunerna behövde insyn i de fristående skolornas ekonomi för att kunna besluta om bidragsbe- loppet, dels att kommunerna behövde insyn i de fristående skolor- nas verksamhet eftersom de var skyldiga att delta i den uppföljning och utvärdering som kommunen gjorde av sitt eget skolväsende. Genom ändringar i skollagen är dessa skäl inte längre aktuella för de fristående skolorna. Insynsbestämmelserna upplevs numera som otydliga i fråga om vilken funktion de är tänkta att fylla. Utred- ningen har därför fått i uppdrag att klargöra vad skollagens bestämmelser om kommuners rätt till insyn i enskild verksamhet innebär för kommunerna och vid behov föreslå förtydligande. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen föreslår att kommunerna ska ha fortsatt insyn i de fristående skolorna och de internationella skolorna för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt skollagen och för att tillgodose allmänhetens behov av insyn, t.ex. vid skolval. Möjlighet att välja skola förutsätter exempelvis tillgång till god och neutral informa- tion till elever och vårdnadshavare om fristående såväl som kom- munala skolor. Annan information om den fristående eller inter- nationella skolans verksamhet som allmänheten kan vara intresse- rad av är uppgifter om dess personal och dess kompetens och utbildningsnivå. Liksom i dag ska insynsrätten inte omfatta insyn i de ekonomiska förhållandena i de fristående skolorna. Däremot när det gäller internationella skolor kan kommunen fortfarande ha ett behov av att ha insyn i t.ex. skolornas ekonomiska förhållanden för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. 
 Bättre information till brukarna 
 I dag har medborgarna i stor utsträckning möjlighet att välja mellan olika utförare av kommunala tjänster. Det gäller exempelvis när kommuner och landsting beslutat om att den enskilde ska få välja utförare av hemtjänst eller välja mellan olika kommunala vård- boenden. För att den enskilde ska kunna göra ett bra val krävs att denne har tillgång till bra information. Detta är lika viktigt oavsett vad som ska väljas. 
 Det finns bestämmelser om information till brukare, patienter eller enskilda i vissa speciallagar, bl.a. lagen om valfrihetssystem, LOV, men ingen generell informationsbestämmelse i kom- munallagen. Utredningen anser att det ur ett medborgarperspektiv är viktigt att regleringen av kommunernas och landstingens informationsskyldighet är heltäckande och enhetlig. Om kommu- nen eller landstinget på annat sätt än genom krav i speciallagar erbjuder sina medborgare val av utförare finns inget krav på att information ska lämnas över huvud taget. Det kan t.ex. vara fallet när kommunen eller landstinget upphandlat tjänster enligt lagen om offentlig upphandling, LOU, och val får ske mellan verksamhet i egen regi och  
 LOU-upphandlad 
  verksamhet. Det kan också vara fallet när ett landsting träffat överenskommelse med ett annat landsting om att dess invånare kan söka vård i det andra lands- tinget. Det framstår mot denna bakgrund som naturligt att kom- munallagen generellt reglerar hur information ska lämnas till bru- 
 18 
  
 SOU 2013:53 
  
 Sammanfattning 
  
 karna av en kommunal verksamhet i de fall de enskilda erbjuds ett val mellan olika utförare. 
 Utredningen föreslår därför en ny bestämmelse i kommunal- lagen som innebär att när enskilda kan välja endast en särskild utfö- rare av den kommunala nämndens tjänster ska nämnden lämna information om samtliga utförare. Sådan information ska vara sak- lig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. Förslaget omfattar endast de situationer när den enskilde har möjlighet att välja mellan olika alternativa utförare och det endast är möjligt att välja ett alternativ. Nämnden ska inte vara tvungen att informera om exempelvis bibliotek, sporthallar, simhallar, teatrar. 
 När det gäller valfrihetssystem enligt LOV är det fortfarande informationsbestämmelsen i LOV som är tillämplig för den upp- handlande myndigheten. I LOV ska det införas en hänvisning till kommunallagens bestämmelse om hur informationen ska utformas. 
 Utredningen föreslår vidare att kommunen ska informera vård- nadshavare och elever om utbildningen i förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola som elever i kommunen erbjuds, oavsett om det avser en kommunal eller fristående skola. I skollagen ska det införas en hänvisning till kommunallagens bestämmelse om hur informationen ska utformas. 
 Stärk allmänhetens insyn 
 Kommuner och landsting ska i dag beakta intresset av att tillgodose allmänhetens intresse av insyn i kommunala angelägenheter som utförs av privata utförare. Utredningen kan konstatera att det av undersökningar framgår att det varierar kraftigt mellan olika kom- muner och landsting i vad mån de tillförsäkrar allmänheten insyn i kommunal verksamhet som bedrivs av privata utförare. Utred- ningen anser att det ur ett medborgarperspektiv är mycket viktigt att säkerställa att allmänheten tillförsäkras insyn i den skat- tefinansierade kommunala verksamhet som bedrivs av privata utfö- rare. Allmänhetens möjligheter till insyn ska tas till vara oberoende av hur kommunen eller landstinget väljer att organisera sin verk- samhet. Det ska inte endast vara en målsättning för en kommun eller ett landsting att tillförsäkra information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs. Det ska tvärtom vara ett krav vid varje upphandling som rör överlämnande av vården av kommunala angelägenheter. 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen föreslår därför att det i kommunallagen uttryckli- gen anges att om en kommun eller ett landsting sluter ett avtal med en privat utförare ska kommunen respektive landstinget genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över. Hur allmänhetens insyn ska tillgodoses ska anges i det program med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. Vad insynen ska omfatta blir beroende på vilken angelägenhet som avses. Enligt utredningens uppfattning bör det dock normalt ställas krav på att uppgifter om exempelvis personalen och dess kompetens, utbildningsnivå och kapacitet ska kunna lämnas ut. Däremot anser utredningen inte att det ska vara möjligt att få ut uppgifter om bl.a. ekonomisk redovisning på enhetsnivå från en privat utförare. 
 Fullmäktige bör vidare se till att kommunala företag ger allmän- heten skälig insyn. Hur omfattande insynen ska vara beror på om det är ett hel- eller delägt företag. 
 Den fria kommunala nämndorganisationen 
 Utredningen har utvärderat den fria kommunala nämndorganisa- tion som infördes i 1991 års kommunallag. Utredningens bedöm- ning är att den fria kommunala nämndorganisationen har bidragit till en mångfald av organisatoriska lösningar i kommuner och landsting, samtidigt som den kan ha bidragit till att minska antalet förtroendevalda. 
 Utredningen anser att förutsättningarna för att använda en  
 beställar-utförarorganisation 
  bör regleras på ett tydligare sätt i kommunallagen. Det bör också övervägas om kommunstyrelsens rättsliga befogenheter i förhållande till andra nämnder behöver tydliggöras i kommunallagen. 
 Konsekvenser och ikraftträdande 
 Förslagen bedöms vara godtagbara i förhållande till den grundlags- fästa kommunala självstyrelsen. Den vidgade skyldigheten att ge brukarinformation och kravet på ökad insyn i privata utförare bedöms medföra begränsade administrativa kostnader. 
 20 
  
 SOU 2013:53 
  
 Sammanfattning 
  
 Ändringen i kommunallagen och LOV som rör kommunernas och landstingens samt de upphandlande myndigheternas informa- tionsskyldighet ska träda i kraft den 1 juli 2015. Övriga lag- ändringar ska träda i kraft den 1 januari 2015. 
 21 
 1 Författningsförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i kommunallagen (1991:900) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991:900) 
 1  
  
 dels  
 att rubriken närmast före 3 kap. 19 § ska utgå, 
  
 dels  
 att 3 kap. 16, 17, 18, 19 och 19 a §§, 4 kap. 6 a och 11 §§, 5 kap. 23 och 53 §§, 6 kap.  
 1–1 
  b §§, 9 kap. 9, 16 och 22 §§ samt rubriken närmast före 3 kap. 16 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas sex nya paragrafer, 3 kap. 16 a, 18  
 a–18 
  c och 19 b §§ och 6 kap. 8 a §, samt närmast före 3 kap. 16 a, 18 b och 18 c §§ och 6 kap. 8 a § en ny rubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
  
 Kommunala företag 
  
 Överlämnande 
  
 av 
  
 kommunala 
  
 angelägenheter 
  
 16 § 
 2 
  
 Kommuner och landsting får 
  
 Kommuner och landsting får 
  
 efter beslut av fullmäktige lämna 
  
 efter beslut av fullmäktige lämna 
  
 över vården av en kommunal 
  
 över vården av en kommunal 
  
 angelägenhet,  
 för vars hand- 
  
 angelägenhet 
  
 till 
  
 en 
  
 juridisk 
  
 havande särskild ordning inte 
  
 person  
 eller en enskild individ. 
  
 föreskrivits 
 , till  
 ett aktiebolag, ett 
  
 Kommunen respektive 
  
 lands- 
  
 handelsbolag,  
 en  
 ekonomisk före- 
  
 tinget behåller sitt huvudmanna- 
  
 ning, en ideell förening, en 
  
 skap om inte annat är särskilt 
  
 stiftelse  
 eller en enskild individ. 
  
 föreskrivet. 
  
 1 
  
 Lagen omtryckt 2004:93. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 2010:1429. 
  
 23 
 Författningsförslag SOU 2013:53 
  
 Vården av en 
  
 angelägenhet 
  
 Om det i lag eller förordning 
  
 som 
  
 innefattar 
  
 myndighets- 
  
 anges att angelägenheten ska 
  
 utövning får dock  
 enligt 12 kap. 
  
 bedrivas av en kommunal nämnd 
  
 4 § 
  
 regeringsformen 
  
 överlämnas 
  
 eller om den  
 innefattar myndig- 
  
 endast om det finns  
 stöd  
 för det i 
  
 hetsutövning får  
 den  
 dock  
 inte 
  
 lag 
 . 
  
 överlämnas  
 med  
 stöd  
 av denna 
  
 bestämmelse. 
  
 Bestämmelser om allmänhetens rätt att ta del av handlingar hos vissa kommunala företag finns i 2 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 
 Kommunala bolag 
 16 a § 
 Med ett helägt kommunalt bolag avses ett aktiebolag där kommunen eller landstinget direkt eller indirekt innehar samtliga aktier. 
 Med ett delägt kommunalt bolag avses ett aktiebolag eller handelsbolag där kommunen eller landstinget bestämmer tillsam- mans med någon annan. 
  
 17 § 
 3 
  
 Om en kommun eller ett 
  
 Om en kommun eller ett 
  
 landsting 
  
 med stöd 
  
 av 
  
 16 § 
  
 landsting med stöd 
  
 av 
  
 16 § 
  
 lämnar över vården av en kom- 
  
 lämnar över vården av en kom- 
  
 munal angelägenhet 
  
 till 
  
 ett 
  
 munal angelägenhet 
  
 till 
  
 ett 
  
 aktiebolag 
  
 där kommunen 
  
 eller 
  
 helägt kommunalt bolag,  
 ska full- 
  
 landstinget 
  
 direkt eller 
  
 indirekt 
  
 mäktige 
  
 innehar samtliga aktier,  
 ska full- mäktige 
  
 1. 
  
 fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten, 
  
 2. 
  
 se till att det fastställda kommunala ändamålet och de kom- munala befogenheter som utgör ram för verksamheten anges i bolagsordningen, 
  
 3  
 Senaste lydelse 2012:390. 
 24 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 3. 
  
 utse samtliga styrelseleda- möter,  
  
 och 
  
 4. 
  
 se till att det anges i bolagsordningen att fullmäktige får ta ställning innan sådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt fattas 
  
 . 
  
 Fullmäktige ska också utse minst en lekmannarevisor i aktie- bolag där kommunen eller lands- tinget direkt eller indirekt inne- har samtliga aktier. 
 Första stycket tillämpas också när kommunen ensam eller lands- tinget ensamt bildar en stiftelse för en kommunal angelägenhet. Det som anges om bolagsordningen i första stycket ska i stället avse stiftelseförordnandet eller stiftelse- urkunden. Fullmäktige ska även utse minst en revisor i en sådan stiftelse. 
 Till lekmannarevisor i aktie- bolaget eller revisor i stiftelsen ska fullmäktige utse någon av de revi- sorer som enligt 9 kap. 1 § valts för granskning av styrelsen och övriga nämnders verksamhet. 
  
 3. 
  
 utse samtliga styrelseleda- möter, 
  
 4. 
  
 se till att det anges i bolagsordningen att fullmäktige får ta ställning innan sådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt fattas 
  
 , 
  
 5. 
  
 utse minst en lekmanna- revisor, och 
  
 6. 
  
 se till att bolaget ger allmänheten skälig insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare. 
  
 25 
 Författningsförslag SOU 2013:53 
  
 18 § 
 4 
  
 Innan vården av en kom- 
  
 Innan vården av en kom- 
  
 munal angelägenhet lämnas över 
  
 munal angelägenhet lämnas över 
  
 till ett bolag  
 eller en förening där 
  
 till ett  
 delägt kommunalt  
 bolag, 
  
 kommunen eller landstinget best- 
  
 ska fullmäktige se till att  
 bolaget 
  
 ämmer tillsammans med 
  
 någon 
  
 blir bunden av de villkor som 
  
 annan,  
 ska fullmäktige se till att 
  
 avses i 17 § i en omfattning som 
  
 den 
  
 juridiska personen 
  
 blir 
  
 är rimlig med hänsyn till andels- 
  
 bunden av de villkor som avses i 
  
 förhållandena, 
  
 verksamhetens 
  
 17 § i en omfattning som är 
  
 art 
  
 och 
  
 omständigheterna 
  
 i 
  
 rimlig med hänsyn till andels- 
  
 övrigt. 
  
 förhållandena, verksamhetens art 
  
 och omständigheterna i övrigt. 
  
 Detsamma gäller, om kom- 
  
 munen eller landstinget tillsammans 
  
 med någon annan bildar en stiftelse 
  
 för en kommunal angelägenhet. 
  
 I  
 fråga om sådana juridiska 
  
 I 
  
 delägda 
  
 kommunala 
  
 bolag 
  
 personer som avses i första och 
  
 som inte omfattas av 2 kap. 3 § 
  
 andra styckena och  
 som inte 
  
 offentlighets- och sekretess- 
  
 omfattas av 2 kap. 3 § offentlig- 
  
 lagen (2009:400), ska full- 
  
 hets- 
  
 och 
  
 sekretesslagen 
  
 mäktige verka för att allmän- 
  
 (2009:400), ska fullmäktige verka 
  
 heten ska ha rätt att ta del av 
  
 för att allmänheten ska ha rätt 
  
 handlingar hos  
 bolaget  
 enligt de 
  
 att ta del av handlingar hos 
  
 grunder som gäller för allmänna 
  
 företaget  
 enligt de grunder som 
  
 handlingars offentlighet i 2 kap. 
  
 gäller 
  
 för allmänna handlingars 
  
 tryckfrihetsförordningen 
  
 och 
  
 offentlighet i 2 kap. tryckfrihets- 
  
 offentlighets- och sekretess- 
  
 förordningen och 
  
 offentlighets- 
  
 lagen. 
  
 och sekretesslagen. 
  
 18 a § 
  
 Till lekmannarevisor i hel- 
  
 eller 
  
 delägda 
  
 kommunala 
  
 bolag 
  
 ska fullmäktige utse någon av de 
  
 revisorer 
  
 som 
  
 enligt 9 kap. 
  
 1 § 
  
 valts för granskning av styrelsen och övriga nämnders verksamhet. 
  
 4  
 Senaste lydelse 2009:447. 
 26 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 Stiftelser och föreningar 
 18 b § 
 Vad som anges i 17 § gäller också när kommunen ensam eller landstinget ensamt bildar en stift- else för en kommunal ange- lägenhet. Fullmäktige ska även utse minst en revisor i en sådan stiftelse. Till revisor i stiftelsen ska fullmäktige utse någon av de revisorer som enligt 9 kap. 1 § valts för granskning av styrelsen och övriga nämnders verksamhet. 
 Vad som anges i 18 § gäller också en förening där kommunen eller landstinget bestämmer till- sammans med någon annan och om kommunen eller landstinget tillsammans med någon annan bildar en stiftelse för en kom- munal angelägenhet. 
 Vad som anges i 17 § om bolagsordningen ska vid tillämp- ningen av första och andra styckena i stället avse stadgarna i en förening och stiftelseförordnandet eller stiftelseurkunden i en stiftelse. 
 Privata utförare 
 18 c § 
 Med en privat utförare avses en juridisk person eller en enskild individ som har hand om vården av en kommunal angelägenhet enligt 16 §. Med en privat utförare avses inte ett hel- eller delägt kommunalt bolag och inte heller en sådan stiftelse eller förening som avses i 18 b §. 
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 Kommunala entreprenader 
 Innan en kommun eller ett landsting lämnar över  
 vården av en kommunal angelägenhet till  
 någon annan än som avses i 17 och 18 §§ skall fullmäktige se till att  
 kommunen respektive lands- tinget  
 tillförsäkras en möjlighet att  
 kontrollera och följa upp verksamheten. 
  
 19 § 
 5 
  
 När  
 vården av en kommunal angelägenhet  
 har lämnats över  
 till  
 en privat utförare ska  
 kom- munen respektive landstinget kontrollera och följa upp verk- samheten. 
  
 19 a § 
 6 
  
 Om en kommun eller ett 
  
 Om en kommun eller ett 
  
 landsting sluter avtal med  
 någon 
  
 landsting sluter avtal med en 
  
 annan än som avses i 17 och 
  
 privat utförare 
  
 ska  
 kommunen 
  
 18 §§ om att denne skall utföra 
  
 respektive  
 landstinget 
  
 genom 
  
 en  
 kommunal angelägenhet skall 
  
 avtalet  
 tillförsäkra sig  
 infor- 
  
 kommunen  
 eller 
  
 landstinget 
  
 mation som gör det möjligt  
 att 
  
 beakta intresset av att  
 genom 
  
 ge  
 allmänheten  
 skälig  
 insyn i  
 den 
  
 avtalet  
 tillförsäkras 
  
 information 
  
 verksamhet som lämnas över. 
  
 som gör det möjligt  
 för  
 allmän- 
  
 heten  
 att få  
 insyn i  
 hur ange- 
  
 lägenheten utförs. 
  
 19 b § 
  
 Fullmäktige 
  
 ska 
  
 anta ett 
  
 program med mål och riktlinjer för 
  
 de kommunala angelägenheter som 
  
 lämnas över till privata utförare. 
 I programmet ska också anges hur fullmäktiges mål och rikt- linjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp och hur allmänhetens insyn ska till- godoses. 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 2002:249. 
  
 6 
  
 Senaste lydelse 2002:249. 
  
 28 
  
 2. ledamot eller ersättare i  
  
 en sådan juridisk person  
  
 som avses i 3 kap.  
  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
  
 §§. 
  
 11 § 
  
 8 
  
 Förtroendevalda har rätt till den ledighet från sina anställ- ningar som behövs för att de  
  
 ska  
  
 kunna fullgöra sina uppdrag. Ledigheten  
  
 ska  
  
 omfatta tid för 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 Programmet ska omprövas varje mandatperiod. 
 4 kap. 
 6 a § 
 7 
  
 Den som är vald till ledamot eller ersättare i fullmäktige är inte valbar som revisor inom den kommunen eller det landstinget. 
 Den som är redovisningsskyldig till kommunen eller landstinget är inte valbar som revisor för granskning av verksamhet som omfattas av redovisningsskyldigheten. Detsamma gäller make, sambo, föräldrar, barn eller syskon eller andra närstående till den redovisningsskyldige. 
 Den som är vald till revisor är inom den kommunen eller det landstinget inte valbar som 
 1. ledamot eller ersättare i en nämnd eller en fullmäktige- beredning, eller 
 2. ledamot eller ersättare i  
 ett sådant företag  
 som avses i 3 kap. 
 17 och 18  
 §§. 
  
 Förtroendevalda har rätt till den ledighet från sina anställ- ningar som behövs för att de  
 skall  
 kunna fullgöra sina uppdrag. Ledigheten  
 skall  
 omfatta tid för 
  
 1. 
  
 möten i kommunala organ, 
  
 2. 
  
 andra möten som är nödvändiga för uppdragen, 
  
 3. 
  
 resor till och från mötena, och 
  
 4. 
  
 behövlig dygnsvila omedelbart före eller efter mötena. 
  
 Rätt till ledighet enligt första 
  
 Rätt till ledighet enligt första 
  
 stycket  
 skall  
 gälla även av full- 
  
 stycket  
 ska  
 gälla även av full- 
  
 mäktige utsedda styrelseledamö- 
  
 mäktige utsedda styrelseledamö- 
  
 ter,  
 styrelse-suppleanter 
  och lek- 
  
 ter,  
 styrelse-suppleanter 
  och lek- 
  
 mannarevisorer eller motsvarande 
  
 mannarevisorer eller motsvarande 
  
 andra revisorer och deras supple- 
  
 andra revisorer och deras supple- 
  
 anter i sådana juridiska personer 
  
 anter i sådana juridiska personer 
  
 som avses i 3 kap.  
 17 och 18  
 §§. 
  
 som avses i 3 kap.  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
 §§. 
  
 7 
  
 Senaste lydelse 2010:51. 
  
 8 
  
 Senaste lydelse 2002:249. 
  
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 5 kap. 
 23 § 
 9  
 Ärenden i fullmäktige får väckas av 
  
 1. 
  
 en nämnd, 
  
 2. 
  
 en ledamot genom motion, 
  
 3. 
  
 revisorerna, om ärendet gäller förvaltning som har samband med revisionsuppdraget eller om ärendet gäller granskningen, 
  
 4. 
  
 en fullmäktigeberedning, om fullmäktige har föreskrivit det, 
  
 5. 
  
 den som är folkbokförd i kommunen eller i en kommun inom landstinget, om fullmäktige har beslutat det (medborgarförslag,) eller 
  
 6. styrelsen i  
 ett sådant företag 
  
 6. styrelsen i  
 en sådan juri- 
  
 som avses i 3 kap.  
 17 och 18  
 §§, 
  
 disk person  
 som avses i 3 kap. 
  
 om fullmäktige har beslutat det 
  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
 §§, om fullmäktige har 
  
 för särskilda fall. 
  
 beslutat det för särskilda fall. 
  
 Ärende om att hålla folkomröstning i en viss fråga får i full- mäktige också väckas av minst tio procent av de röstberättigade kommun- eller landstingsmedlemmarna enligt lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar (folkinitiativ). Initiativet ska vara skriftligt, ange den aktuella frågan samt innehålla initiativtagarnas egenhändiga namnteckningar, uppgifter om när namnteckningarna gjorts, namnförtydliganden, personnummer och uppgift om deras adresser. 
 Vid beräkningen av antalet initiativtagare ska endast de räknas med som har skrivit under initiativet under den sexmånadersperiod som föregått inlämnandet. 
 53 § 
 10 
  
 Fullmäktige får besluta att 
  
 Fullmäktige får besluta att ord- 
  
 ordföranden i en nämnd får över- 
  
 föranden i en nämnd får överlåta 
  
 låta besvarandet av en inter- 
  
 besvarandet av en interpellation 
  
 pellation till en av fullmäktige 
  
 till en av fullmäktige utsedd leda- 
  
 utsedd ledamot i styrelsen för  
 ett 
  
 mot i styrelsen för  
 en sådan juri- 
  
 sådant företag  
 som avses i 3 kap. 
  
 disk person  
 som avses i 3 kap. 
  
 17 och 18  
 §§ eller till ordföranden 
  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
 §§ eller till ordföranden 
  
 i styrelsen eller annan nämnd i ett 
  
 i styrelsen eller annan nämnd i ett 
  
 kommunalförbund som kommu- 
  
 kommunalförbund som kommu- 
  
 nen eller landstinget är medlem i. 
  
 nen eller landstinget är medlem i. 
  
 9 
  
 Senaste lydelse 2010:1414. 
  
 10 
  
 Senaste lydelse 1997:550. 
  
 30 
 SOU 2013:53 Författningsförslag 
 6 kap. 
 1 § 
 11 
  
 Styrelsen ska leda och samordna förvaltningen av kommunens eller landstingets angelägenheter och ha uppsikt över övriga 
  
 nämnders och eventuella gemensamma nämnders verksamhet. 
  
 Styrelsen ska också ha upp- 
  
 Styrelsen ska också ha upp- 
  
 sikt över kommunal verksamhet 
  
 sikt över kommunal verksamhet 
  
 som bedrivs i sådana  
 företag  
 som 
  
 som bedrivs i sådana  
 juridiska 
  
 avses i 3 kap.  
 17 och 18  
 §§ och 
  
 personer  
 som avses i 3 kap.  
 16 a– 
  
 sådana kommunalförbund 
  
 som 
  
 18 b  
 §§ och sådana kommunal- 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 landstinget är 
  
 förbund 
  
 som 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 medlem i. 
  
 landstinget är medlem i. 
  
 1 a § 
 12 
  
 Styrelsen ska i årliga beslut 
  
 Styrelsen ska i årliga beslut 
  
 för varje sådant aktiebolag som 
  
 för varje sådant aktiebolag som 
  
 avses i 3 kap.  
 17 och 18 § 
 § pröva 
  
 avses i 3 kap.  
 16 a  
 § pröva om 
  
 om den verksamhet som bolaget 
  
 den verksamhet som bolaget har 
  
 har bedrivit under föregående 
  
 bedrivit under föregående kalen- 
  
 kalenderår 
  
 har 
  
 varit 
  
 förenlig 
  
 derår har varit förenlig med det 
  
 med det fastställda kommunala 
  
 fastställda 
  
 kommunala 
  
 ända- 
  
 ändamålet 
  
 och 
  
 utförts 
  
 inom 
  
 målet och utförts inom ramen 
  
 ramen för de kommunala befo- 
  
 för de kommunala befogen- 
  
 genheterna. Om styrelsen finner 
  
 heterna. Om styrelsen finner att 
  
 att så inte är fallet, ska den 
  
 så inte är fallet, ska den lämna 
  
 lämna förslag till fullmäktige om 
  
 förslag 
  
 till 
  
 fullmäktige 
  
 om 
  
 nödvändiga åtgärder. 
  
 nödvändiga åtgärder. 
  
 1 b § 
 13 
  
 Styrelsen ska vidta nöd- 
  
 Styrelsen ska vidta nöd- 
  
 vändiga åtgärder för att säker- 
  
 vändiga åtgärder för att säker- 
  
 ställa att de krav som 
  
 anges i 
  
 ställa 
  
 att 
  
 de krav som anges 
  
 i 
  
 3 kap. 17  
 och  
 18 §§ är uppfyllda i 
  
 3 kap. 
  
 17 
 , 
  
 18 
  
 och 18 a  
 §§ 
  
 är 
  
 fråga om sådana aktiebolag som 
  
 uppfyllda i fråga om sådana 
  
 avses i dessa bestämmelser. 
  
 aktiebolag som avses i dessa 
  
 bestämmelser. 
  
 11 
  
 Senaste lydelse 2009:48. 
  
 12 
  
 Senaste lydelse 2012:390. 
  
 13 
  
 Senaste lydelse 2012:390. 
  
 31 
 Författningsförslag SOU 2013:53 
  
 Information till enskilda 
  
 8 a § 
  
 När enskilda kan välja endast 
  
 en särskild utförare av nämndens 
  
 tjänster ska nämnden lämna in- 
  
 formation om samtliga utförare. 
  
 Sådan 
  
 information ska 
  
 vara 
  
 saklig, relevant, jämförbar, lätt- 
  
 förståelig och lättillgänglig. 
  
 9 kap. 
  
 9 § 
  
 Revisorerna 
  
 granskar årligen 
  
 Revisorerna granskar årligen 
  
 i den omfattning som följer av 
  
 i den omfattning som följer av 
  
 god revisionssed all verksamhet 
  
 god revisionssed all verksamhet 
  
 som bedrivs inom nämndernas 
  
 som bedrivs inom nämndernas 
  
 verksamhetsområden. De gran- 
  
 verksamhetsområden. De gran- 
  
 skar på samma sätt, genom de 
  
 skar på samma sätt, genom de 
  
 revisorer eller 
  
 lekmannarevi- 
  
 revisorer 
  
 eller 
  
 lekmannarevi- 
  
 sorer som utsetts i  
 företag  
 enligt 
  
 sorer som utsetts i  
 juridiska 
  
 3 kap.  
 17 och 18  
 §§, även verk- 
  
 personer 
  
 enligt 
  
 3 kap. 
  
 16 a– 
  
 samheten i de företagen. 
  
 18 b  
 §§, även verksamheten i de 
  
 företagen. 
  
 Revisorerna prövar om verksamheten sköts på ett ända- målsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnderna är tillräcklig. 
 Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke om att brott av förmögenhetsrättslig karaktär förövats eller om att allmän förvaltningsdomstols avgörande åsidosatts, skall de anmäla förhållandet till berörd nämnd. Om nämnden efter en sådan anmälan inte vidtar åtgärder utan oskäligt dröjsmål, är revisorerna skyldiga att rapportera det till fullmäktige. Revisorerna får dock underlåta att anmäla misstanke om brott till fullmäktige om nämnden funnit att det inte föreligger en sådan misstanke. 
 32 
 SOU 2013:53 Författningsförslag 
  
 16 § 
 14 
  
 Revisorerna  
 skall  
 varje år till 
  
 Revisorerna  
 ska  
 varje år till 
  
 fullmäktige avge 
  
 en 
  
 berättelse 
  
 fullmäktige avge 
  
 en 
  
 berättelse 
  
 med redogörelse 
  
 för 
  
 resultatet 
  
 med redogörelse 
  
 för 
  
 resultatet 
  
 av den revision som avser verk- 
  
 av den revision som avser verk- 
  
 samheten under det föregående 
  
 samheten under det föregående 
  
 budgetåret. 
  
 budgetåret. 
  
 De 
  
 sakkunnigas 
  
 rapporter 
  
 De 
  
 sakkunnigas 
  
 rapporter 
  
 skall  
 fogas till revisions- 
  
 ska 
  
 fogas 
  
 till 
  
 revisions- 
  
 berättelsen. 
  
 berättelsen. 
  
 Granskningsrapport 
  
 enligt 
  
 Granskningsrapport 
  
 enligt 
  
 10 kap. 
  
 5 § 
  
 aktiebolagslagen 
  
 10 kap. 5 § 
  
 aktiebolagslagen 
  
 (2005:551) som har lämnats för 
  
 (2005:551) som har lämnats för 
  
 ett aktiebolag som avses i 3 kap. 
  
 ett aktiebolag som avses i 3 kap. 
  
 17 eller 18  
 §  
 skall  
 också fogas till 
  
 16 a  
 § 
  
 ska 
  
 också 
  
 fogas till 
  
 revisionsberättelsen. 
  
 revisionsberättelsen. 
  
 Revisionsberättelsen för sådana 
  
 Revisionsberättelsen för sådana 
  
 kommunalförbund 
  
 som 
  
 kom- 
  
 kommunalförbund 
  
 som 
  
 kom- 
  
 munen eller landstinget ingår i 
  
 munen eller landstinget ingår i 
  
 skall  
 också fogas till revisorernas 
  
 ska  
 också fogas till revisorernas 
  
 berättelse utom i det fall som 
  
 berättelse utom i det fall som 
  
 avses i 9 kap. 20 §. Vidare  
 skall 
  
 avses i 9 kap. 20 §. Vidare  
 ska 
  
 revisionsberättelsen 
  
 för 
  
 aktie- 
  
 revisionsberättelsen 
  
 för 
  
 aktie- 
  
 bolag, handelsbolag, ekonomisk 
  
 bolag, handelsbolag, ekonomisk 
  
 förening och stiftelse till vilken 
  
 förening och stiftelse till vilken 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 landstinget 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 landstinget 
  
 lämnat över vården av en kom- 
  
 lämnat över vården av en kom- 
  
 munal 
  
 angelägenhet 
  
 enligt 
  
 munal 
  
 angelägenhet 
  
 enligt 
  
 3 kap.  
 17 eller 18  
 § fogas till 
  
 3 kap.  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
 §§ fogas till 
  
 revisionsberättelsen. 
  
 revisionsberättelsen. 
  
 22 § 
 Revisorer i ett kommunalförbund är skyldiga att på begäran lämna upplysningar till de förtroendevalda revisorerna i varje kommun eller landsting som är medlem i kommunalförbundet. Skyldigheten gäller upplysningar om 
  
 14  
 Senaste lydelse 2006:369. 
 33 
 Författningsförslag SOU 2013:53 
  
 1. kommunalförbundets angelägenheter, samt 
  
 2. sådana  
 företag  
 som omfat- 
  
 2. sådana  
 juridiska 
  
 personer 
  
 tas av 2 kap. 3 § offentlighets- 
  
 som omfattas 
  
 av 2 
  
 kap. 
  
 3 § 
  
 och sekretesslagen (2009:400) 
  
 offentlighets- 
  
 och 
  
 sekre- 
  
 och till vilka kommunalför- 
  
 tesslagen (2009:400) 
  
 och 
  
 till 
  
 bundet enligt 3 kap.  
 17 eller 18  
 § 
  
 vilka kommunalförbundet enligt 
  
 lämnat över vården av en kom- 
  
 3 kap.  
 16  
  
 a–18 
  
  b § 
 § lämnat över 
  
 munal angelägenhet. 
  
 vården av en kommunal ange- 
  
 lägenhet. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015 i fråga om 6 kap. 8 a § och i övrigt den 1 januari 2015. 
  
 2. 
  
 Den nya föreskriften i 3 kap. 17 § 6 gäller endast för verksamhet där avtal ingåtts från och med den 1 januari 2015. 
  
 3. 
  
 För verksamhet där avtal ingåtts före den 1 januari 2015 gäller 3 kap. 19 a § i sin äldre lydelse. Detta gäller även om ett sådant avtal har förlängts från och med den 1 januari 2015. 
  
 4. 
  
 Den nya föreskriften i 3 kap. 18 b § ska, såvitt den avser skälig insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare, endast gälla de stiftelser som bildas från och med den 1 januari 2015. 
  
 34 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1979:412) om kommunala indelningsdelegerade 
 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1979:412) om kommunala indelningsdelegerade ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 § 
 15 
  
 Varje delegerad har en röst. 
 Rätt att delta i delegerades överläggningar men ej i besluten har även 
  
 1. 
  
 ordföranden eller vice ordförande i arbetsutskott eller kom- mitté som avses i 14 § eller i kommunstyrelsen i en kommun som har valt delegerade, 
  
 2. 
  
 ordföranden eller vice ordförande i annan nämnd eller i beredning i en kommun som har valt delegerade vid hand- läggningen av ett ärende som har beretts av nämnden eller beredningen och vid besvarandet av en interpellation som har framställts till ordföranden i nämnden eller beredningen, 
  
 3. ledamöter 
  
 i det 
  
 arbets- 
  
 3. ledamöter i det arbets- 
  
 utskott som avses i 14 § eller i 
  
 utskott som avses i 14 § eller i 
  
 kommunstyrelsen i en kommun 
  
 kommunstyrelsen i en kommun 
  
 som har valt delegerade och 
  
 som har valt delegerade och 
  
 sådana ledamöter i styrelsen för 
  
 sådana ledamöter i styrelsen för 
  
 ett sådant kommunalt 
  
 företag 
  
 en sådan juridisk person  
 som 
  
 som avses i 3 kap.  
 17 och 18  
 §§ 
  
 avses i 3 kap.  
 16  
  
 a–18 
  
  b  
 §§ kom- 
  
 kommunallagen 
  
 (1991:900) vid 
  
 munallagen (1991:900) vid 
  
 besvarandet av en interpellation 
  
 besvarandet av en interpellation 
  
 som har överlämnats för att 
  
 som har överlämnats för att 
  
 besvaras av dem, 
  
 besvaras av dem, 
  
 4. i den mån delegerade har beslutat det, ledamöter eller ersät- tare i ett arbetsutskott eller en kommitté som avses i 14 § eller i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen, någon annan nämnd eller beredning i en kommun som har valt delegerade. 
  
 15  
 Senaste lydelse 1991:1694. 
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 Delegerade får kalla en tjänsteman i en kommun som har valt delegerade eller en särskild sakkunnig för att meddela upplysningar vid ett sammanträde. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 36 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i hälso- 
 och sjukvårdslagen (1982:763) 
 Härigenom föreskrivs att 3 och 18 §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
 16 
  
 Varje landsting  
 skall  
 erbjuda 
  
 Varje landsting 
  
 ska  
 erbjuda 
  
 en god hälso- och sjukvård åt 
  
 en god hälso- och sjukvård åt 
  
 dem som är bosatta inom lands- 
  
 dem som är bosatta inom lands- 
  
 tinget. 
  
 Detsamma 
  
 gäller dem 
  
 tinget. 
  
 Detsamma 
  
 gäller dem 
  
 som är kvarskrivna enligt 16 § 
  
 som är kvarskrivna enligt 16 § 
  
 folkbokföringslagen 
  
 (1991:481) 
  
 folkbokföringslagen 
  
 (1991:481) 
  
 och stadigvarande 
  
 vistas inom 
  
 och stadigvarande 
  
 vistas inom 
  
 landstinget. Även i övrigt  
 skall 
  
 landstinget. Även i övrigt  
 ska 
  
 landstinget verka för en god 
  
 landstinget verka för en god 
  
 hälsa 
  
 hos 
  
 hela 
  
 befolkningen. 
  
 hälsa 
  
 hos 
  
 hela 
  
 befolkningen. 
  
 Vad som i denna lag sägs om 
  
 Vad som i denna lag sägs om 
  
 landsting gäller också kom- 
  
 landsting gäller också kom- 
  
 muner som inte ingår i ett 
  
 muner som inte ingår i ett 
  
 landsting, i den mån inte annat 
  
 landsting, i den mån inte annat 
  
 följer 
  
 av 
  
 17 §. 
  
 Vad här sagts 
  
 följer 
  
 av 
  
 17 §. 
  
 Vad här sagts 
  
 utgör inte hinder för annan att 
  
 utgör inte hinder för annan att 
  
 bedriva hälso- och sjukvård. 
  
 bedriva hälso- och sjukvård. 
  
 Landstingets ansvar omfattar dock inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom landstinget har ansvar för enligt 
  
 18 § första och tredje styckena. 
  
 Ett landsting får sluta avtal 
  
 Ett landsting får  
 med bibe- 
  
 med någon annan om att utföra 
  
 hållet huvudmannaskap  
 sluta 
  
 de uppgifter som landstinget 
  
 avtal med någon annan om att 
  
 ansvarar för enligt denna lag och 
  
 utföra de uppgifter som lands- 
  
 skall  
 därvid ange de särskilda 
  
 tinget ansvarar för enligt denna 
  
 villkor som gäller för överläm- 
  
 lag och  
 ska  
 därvid ange de 
  
 nandet. En uppgift som inne- 
  
 särskilda villkor som gäller för 
  
 fattar myndighetsutövning får 
  
 överlämnandet. En uppgift som 
  
 16  
 Senaste lydelse 2007:403. 
  
 37 
  
 Författningsförslag SOU 2013:53 
  
 dock inte med stöd av denna 
  
 innefattar 
  
 myndighetsutövning 
  
 bestämmelse överlämnas till  
 ett 
  
 får dock inte med stöd av denna 
  
 bolag,  
 en  
 förening, en sam- 
  
 bestämmelse överlämnas till en 
  
 fällighet, en stiftelse  
 eller en 
  
 juridisk person  
 eller en enskild 
  
 enskild individ. 
  
 individ. 
  
 Landstinget 
  
 får 
  
 även 
  
 träffa 
  
 Landstinget 
  
 får 
  
 även 
  
 träffa 
  
 överenskommelse med kommun, 
  
 överenskommelse med kommun, 
  
 Försäkringskassan 
  
 och 
  
 Arbets- 
  
 Försäkringskassan 
  
 och 
  
 Arbets- 
  
 förmedlingen 
  
 om 
  
 att 
  
 inom 
  
 förmedlingen 
  
 om 
  
 att 
  
 inom 
  
 ramen för landstingets uppgifter 
  
 ramen för landstingets uppgifter 
  
 enligt denna lag samverka i syfte 
  
 enligt denna lag samverka i syfte 
  
 att uppnå en effektivare använd- 
  
 att uppnå en effektivare använd- 
  
 ning av 
  
 tillgängliga 
  
 resurser. 
  
 ning 
  
 av 
  
 tillgängliga 
  
 resurser. 
  
 Landstinget 
  
 skall 
  
 bidra 
  
 till 
  
 Landstinget  
 ska  
 bidra till finan- 
  
 finansieringen av sådan verk- 
  
 sieringen 
  
 av sådan 
  
 verksamhet 
  
 samhet som bedrivs i sam- 
  
 som bedrivs i samverkan. Enligt 
  
 verkan. 
  
 Enligt 
  
 bestämmelser i 
  
 bestämmelser i lagen (2003:1210) 
  
 lagen (2003:1210) om finansiell 
  
 om 
  
 finansiell 
  
 samordning av 
  
 samordning 
  
 av 
  
 rehabiliterings- 
  
 rehabiliteringsinsatser får lands- 
  
 insatser får landstinget delta i 
  
 tinget delta i finansiell sam- 
  
 finansiell 
  
 samordning 
  
 inom 
  
 ordning 
  
 inom 
  
 rehabiliterings- 
  
 rehabiliteringsområdet. 
  
 området. 
  
 Riksrevisionen får granska sådan verksamhet som bedrivits i samverkan med och delvis finansierats av Försäkringskassan eller Arbetsförmedlingen. Vid en sådan granskning har Riksrevisionen rätt att ta del av de uppgifter som behövs för att granska verksamheten. 
 18 § 
 17 
  
 Varje kommun ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som efter beslut av kommunen bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket eller 7 kap. 1 § första stycket 2 socialtjänstlagen (2001:453). Varje kommun ska även i samband med dagverksamhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. 
 En kommun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). 
  
 17  
 Senaste lydelse 2012:598. 
 38 
 SOU 2013:53 Författningsförslag 
 Landstinget får till en kommun inom landstinget överlåta skyldigheten att erbjuda sådan vård, som sägs i andra stycket, om landstinget och kommunen kommer överens om det. Överens- kommelsen får avse även ansvar för förbrukningsartiklar som avses i 3 d §. 
 Kommunens ansvar enligt första och tredje styckena och kommunens befogenhet enligt andra stycket omfattar, med undantag för vad som anges i 26 d § tredje stycket, inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. 
  
 En kommun får sluta avtal 
  
 En kommun får  
 med bibe- 
  
 med någon annan om att utföra 
  
 hållet huvudmannaskap  
 sluta 
  
 de uppgifter som kommunen 
  
 avtal med någon annan om att 
  
 ansvarar för enligt denna lag och 
  
 utföra de uppgifter som kom- 
  
 ska därvid ange de särskilda vill- 
  
 munen ansvarar för enligt denna 
  
 kor som gäller för överläm- 
  
 lag och ska därvid ange de sär- 
  
 nandet. En uppgift som inne- 
  
 skilda villkor som gäller för 
  
 fattar myndighetsutövning får 
  
 överlämnandet. En uppgift som 
  
 dock inte med stöd av denna 
  
 innefattar myndighetsutövning 
  
 bestämmelse överlämnas till  
 ett 
  
 får dock inte med stöd av denna 
  
 bolag,  
 en  
 förening, en samfällig- 
  
 bestämmelse överlämnas till en 
  
 het, en stiftelse  
 eller en enskild 
  
 juridisk person  
 eller en enskild 
  
 individ. 
  
 individ. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 1.4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) 
 Härigenom föreskrivs att 5 § tandvårdslagen (1985:125) ska ha 
  
 följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 § 
 18 
  
 Varje landsting  
 skall 
  
 erbjuda 
  
 Varje 
  
 landsting  
 ska 
  
 erbjuda 
  
 en god tandvård åt dem som är 
  
 en god tandvård åt dem som är 
  
 bosatta inom landstinget. Det- 
  
 bosatta inom landstinget. Det- 
  
 samma gäller dem som är kvar- 
  
 samma gäller dem som är kvar- 
  
 skrivna enligt 
  
 16 § 
  
 folkbok- 
  
 skrivna 
  
 enligt 16 § 
  
 folkbok- 
  
 föringslagen 
  
 (1991:481) och 
  
 föringslagen 
  
 (1991:481) 
  
 och 
  
 stadigvarande vistas inom lands- 
  
 stadigvarande vistas inom lands- 
  
 tinget. Även i övrigt  
 skall 
  
 tinget. Även i övrigt  
 ska  
 lands- 
  
 landstinget verka för en god 
  
 tinget verka för en god tand- 
  
 tandhälsa 
  
 hos 
  
 befolkningen. 
  
 hälsa hos befolkningen. Tand- 
  
 Tandvård som landstinget självt 
  
 vård som 
  
 landstinget 
  
 självt 
  
 bedriver benämns i denna lag 
  
 bedriver benämns i denna lag 
  
 folktandvård. 
  
 folktandvård. 
  
 Vad som i denna lag sägs om landsting gäller också kommuner 
  
 som inte ingår i ett landsting. 
  
 Ett landsting får sluta avtal 
  
 Ett landsting får  
 med bibe- 
  
 med någon annan om att utföra 
  
 hållet 
  
 huvudmannaskap 
  
 sluta 
  
 de 
  
 uppgifter som 
  
 landstinget 
  
 avtal med någon annan om att 
  
 och 
  
 dess folktandvård ansvarar 
  
 utföra de uppgifter som lands- 
  
 för enligt denna lag. Uppgifter 
  
 tinget 
  
 och 
  
 dess folktandvård 
  
 som 
  
 innefattar 
  
 myndighets- 
  
 ansvarar för enligt denna lag. 
  
 utövning får dock inte med stöd 
  
 Uppgifter 
  
 som 
  
 innefattar 
  
 av denna bestämmelse över- 
  
 myndighetsutövning 
  
 får 
  
 dock 
  
 lämnas till  
 ett bolag,  
 en  
 förening, 
  
 inte med stöd av denna bestäm- 
  
 en samfällighet, en stiftelse  
 eller 
  
 melse överlämnas till en  
 juridisk 
  
 en enskild individ. 
  
 person  
 eller en enskild individ. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
  
 18  
 Senaste lydelse 1997:995. 
 40 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.5 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i ellagen (1997:857) 
 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 och 2 §§ ellagen (1997:857) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
 Ett sådant kommunalt företag  
 som avses i 3 kap.  
  
 16-18 
 §§ kommunallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 
  
 1 § 
 En sådan juridisk person  
 som avses i 3 kap.  
 16  
 a–18 
  b  
 §§ kommunallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 
  
 1. 
  
 produktion av och handel med el samt därmed samman- hängande verksamhet, eller 
  
 2. 
  
 nätverksamhet i geografisk närhet till företagets nätverk- samhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. 
  
 Om  
 ett sådant kommunalt företag  
 som avses i 3 kap 
 . 16– 18  
 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver sådan verk- samhet som avses i 1 § 1, ska verksamheten drivas på affärs- mässig grund och redovisas särskilt. 
  
 2 § 
 19 
  
 Om  
 en sådan juridisk person  
 som avses i 3 kap 
 . 16  
 a–18 
  b  
 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver sådan verksamhet som avses i 1 § 1, ska verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
  
 19  
 Senaste lydelse 2008:265. 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 1.6 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
 Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 17 § 
 20 
  
 Ett landsting eller en kommun 
  
 Ett landsting eller en kommun 
  
 får med bibehållet  
 ansvar  
 sluta 
  
 får med bibehållet  
 huvudman- 
  
 avtal med någon annan om att 
  
 naskap  
 sluta avtal med någon 
  
 tillhandahålla insatser enligt 
  
 annan 
  
 om 
  
 att 
  
 tillhandahålla 
  
 denna lag. Om ett avtal som en 
  
 insatser enligt denna lag. Om ett 
  
 kommun träffar med en enskild 
  
 avtal som en kommun träffar 
  
 innebär att en insats enligt 9 § 8 
  
 med en enskild innebär att en 
  
 eller 9 ska tillhandahållas i en 
  
 insats enligt 9 § 8 eller 9 ska 
  
 annan kommun, ska den kom- 
  
 tillhandahållas i en annan kom- 
  
 munen underrättas om avtalet. 
  
 mun, 
  
 ska 
  
 den 
  
 kommunen 
  
 underrättas om avtalet. 
  
 Ett landsting och en kommun som ingår i landstinget får träffa avtal om att ansvar för en eller flera uppgifter enligt denna lag överlåts från landstinget till kommunen eller från kommunen till landstinget. Om en sådan överlåtelse sker ska föreskrifterna i denna lag om landsting eller kommun gälla för den till vilken uppgiften överlåtits. 
 Om ett landsting och en kommun har träffat en överens- kommelse enligt andra stycket, får överlåtaren lämna sådant ekonomiskt bidrag till mottagaren som motiveras av överenskom- melsen. Har en överlåtelse skett från ett landsting till samtliga kommuner som ingår i landstinget, får kommunerna lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för kostnads- utjämning mellan kommunerna. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
  
 20  
 Senaste lydelse 2010:480. 
 42 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.7 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
 Kommunen får sluta avtal med annan om att utföra kom- munens uppgifter inom social- tjänsten. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndig- hetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till  
 ett bolag,  
 en  
 förening, en samfällighet, en stiftelse  
 eller en enskild individ. 
 5 § 
 Kommunen får  
 med bibe- hållet huvudmannaskap  
 sluta avtal med  
 någon  
 annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till en  
 juridisk person  
 eller en enskild individ. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 1.8 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i naturgaslagen (2005:403) 
 Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 och 2 §§ naturgaslagen (2005:403) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
 Ett sådant kommunalt företag  
 som avses i 3 kap.  
  
 16-18 
 §§ kommunallagen (1991:900) får, trots bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kom- munens område bedriva 
  
 1 § 
 En sådan juridisk person  
 som avses i 3 kap.  
 16  
 a–18 
  b  
 §§ kommunallagen (1991:900) får, trots bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kom- munens område bedriva 
  
 1. 
  
 handel med naturgas samt därmed sammanhängande verk- samhet, eller 
  
 2. 
  
 överföring av naturgas i geografisk närhet till företagets överföringsverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig överföringsverksamhet. 
  
 Om  
 ett sådant kommunalt företag  
 som avses i 3 kap.  
 16– 18  
 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet,  
 skall  
 verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Om företaget även bedriver sådan verksamhet som avses i 7 kap. 1 § 1 ellagen (1997:857), får företaget redo- visa de berörda verksamheterna tillsammans. 
  
 2 § 
  
 Om  
 en sådan juridisk person  
 som avses i 3 kap.  
 16  
 a–18 
  b  
 §§ kommunallagen (1991:900) bedr- iver handel med naturgas samt därmed sammanhängande verk- samhet,  
 ska  
 verksamheten drivas på affärsmässig grund och redo- visas särskilt. Om företaget även bedriver sådan verksamhet som avses i 7 kap. 1 § 1 ellagen (1997:857), får företaget redo- visa de berörda verksamheterna tillsammans. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 44 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.9 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i fjärrvärmelagen (2008:263) 
 Härigenom föreskrivs att 38 § fjärrvärmelagen (2008:263) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Om  
 ett kommunalt företag  
 som avses i 3 kap.  
  
 16–18 
 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver fjärrvärmeverksamhet, ska verksamheten bedrivas på affärsmässig grund. 
  
 38 § 
  
 Om  
 en sådan juridisk person  
 som avses i 3 kap.  
 16  
 a–18 
  b  
 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver fjärrvärmeverksamhet, ska verksamheten bedrivas på affärsmässig grund. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 1.10 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2008:962) om valfrihetssystem 
 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 § lagen (2008:962) om valfrihetssystem ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 kap. 
 Den upphandlande myndig- heten ska till enskilda lämna information om samtliga leve- rantörer som myndigheten tecknat kontrakt med inom ramen för valfrihetssystemet. Informationen ska  
 vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. 
  
 1 § 
 Den upphandlande myndig- heten ska till enskilda lämna information om samtliga leve- rantörer som myndigheten tecknat kontrakt med inom ramen för valfrihetssystemet. Informationen ska  
 lämnas i enlighet med vad som anges i 6 kap. 8 a § andra stycket kom- munallagen (1991:900). 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2015. 
 46 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 1.11 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i skollagen (2010:800) 
 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 22 §, 10 kap. 41 §, 11 kap. 40 §, 14 kap. 18 §, 15 kap. 34 §, 18 kap. 37 §, 24 kap. 7 § och 29 kap. 19 § skollagen (2010:800) ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 kap. 
  
 22 § 
  
 Den 
  
 kommun 
  
 där den 
  
 fri- 
  
 Den kommun där den fri- 
  
 stående 
  
 skolan är 
  
 belägen 
  
 har 
  
 stående skolan är belägen har 
  
 rätt till insyn i verksamheten. 
  
 rätt till insyn i verksamheten  
 för 
  
 att kommunen ska kunna fullgöra 
  
 sina skyldigheter enligt denna lag 
  
 och för att tillgodose allmänhetens 
  
 behov av insyn. 
  
 10 kap. 
  
 41 § 
  
 Den 
  
 kommun 
  
 där den 
  
 fri- 
  
 Den kommun där den fri- 
  
 stående 
  
 skolan är 
  
 belägen 
  
 har 
  
 stående skolan är belägen har 
  
 rätt till insyn i verksamheten. 
  
 rätt till insyn i verksamheten  
 för 
  
 att kommunen ska kunna fullgöra 
  
 sina skyldigheter enligt denna lag 
  
 och för att tillgodose allmänhetens 
  
 behov av insyn. 
  
 11 kap. 
  
 40 § 
  
 Den 
  
 kommun 
  
 där den 
  
 fri- 
  
 Den kommun där den fri- 
  
 stående 
  
 skolan är 
  
 belägen 
  
 har 
  
 stående skolan är belägen har 
  
 rätt till insyn i verksamheten. 
  
 rätt till insyn i verksamheten  
 för 
  
 att kommunen ska kunna fullgöra 
  
 sina skyldigheter enligt denna lag 
  
 och för att tillgodose allmänhetens 
  
 behov av insyn. 
  
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2013:53 
  
 14 kap. 
 Den kommun där en fri- stående skola som anordnar fritidshem är belägen har rätt till insyn i verksamheten. 
 18 § 
 Den kommun där en fri- stående skola som anordnar fritidshem är belägen har rätt till insyn i verksamheten  
 för att kommunen ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag och för att tillgodose allmänhetens behov av insyn. 
  
 15 kap. 
  
 34 § 
  
 Den 
  
 kommun 
  
 där den 
  
 fri- 
  
 Den kommun där den fri- 
  
 stående 
  
 skolan är 
  
 belägen 
  
 har 
  
 stående skolan är belägen har 
  
 rätt till insyn i verksamheten. 
  
 rätt till insyn i verksamheten  
 för 
  
 att kommunen ska kunna fullgöra 
  
 sina skyldigheter enligt denna lag 
  
 och för att tillgodose allmänhetens 
  
 behov av insyn. 
  
 Den kommun där den stående skolan är belägen rätt till insyn i verksamheten. 
 18 kap. 
 37 § 
 21 
  
 fri- Den kommun där den fri- har stående skolan är belägen har rätt till insyn i verksamheten  
 för att kommunen ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag och för att tillgodose allmänhetens 
  
 behov av insyn. 
  
 21 
 Senaste lydelse 2012:109. 
 48 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningsförslag 
  
 24 kap. 
 Den kommun där den inter- nationella skolan är belägen har rätt till insyn i skolans verk- samhet. 
 7 § 
 Den kommun där den inter- nationella skolan är belägen har rätt till insyn i skolans verk- samhet  
 för att kommunen ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag och för att till- godose allmänhetens behov av insyn. 
  
 29 kap. 
  
 19 § 
  
 Kommunen 
  
 ska 
  
 informera 
  
 Kommunen 
  
 ska 
  
 informera 
  
 vårdnadshavarna 
  
 om  
 förskola 
 , 
  
 vårdnadshavare 
  
 och 
  
 elever 
  
 om 
  
 fritidshem och sådan peda- 
  
 utbildning i förskolor, förskole- 
  
 gogisk verksamhet som avses i 
  
 klasser, 
  
 grundskolor, 
  
 grundsär- 
  
 25 kap. som kommunen  
 anord- 
  
 skolor,  
 fritidshem 
 , gymnasie- 
  
 nar eller vars huvudman kom- 
  
 skolor 
  
 och 
  
 gymnasiesärskolor 
  
 munen har godkänt eller förklarat 
  
 samt  
 sådan pedagogisk verk- 
  
 berättigad till bidrag. 
  
 samhet som avses i 25 kap.  
 och 
  
 som  
 erbjuds elever i  
 kommunen 
 . 
  
 Informationen 
  
 ska 
  
 lämnas 
  
 i 
  
 enlighet 
  
 med 
  
 vad som anges i 
  
 6 kap. 8 a § andra stycket kom- 
  
 munallagen (1991:900). 
  
 Informationen 
  
 ska 
  
 även 
  
 avse 
  
 Kommunen  
 ska även  
 infor- 
  
 möjligheten 
  
 för 
  
 enskilda att 
  
 mera 
  
 om 
  
 möjligheten 
  
 för 
  
 bedriva förskola, fritidshem eller 
  
 enskilda att 
  
 bedriva 
  
 förskola, 
  
 sådan 
  
 pedagogisk verksamhet 
  
 fritidshem eller sådan peda- 
  
 som avses i 25 kap. med bidrag 
  
 gogisk verksamhet som avses i 
  
 från 
  
 hemkommunen 
  
 enligt 
  
 25 kap. med bidrag från hem- 
  
 8 kap. 
  
 21 §, 
  
 14 
  
 kap. 
  
 15 § 
  
 samt 
  
 kommunen enligt 8 kap. 21 §, 
  
 25 kap. 11 och 15 §§. 
  
 14 kap. 15 § samt 25 kap. 11 och 
  
 15 
  
 §§. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 
  
 2. 
  
 Bestämmelserna i 29 kap. 19 § ska tillämpas på utbildning som påbörjas efter den 30 juni 2015. 
  
 49 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 2.1 
  
 Direktiven 
  
 Regeringen beslutade den 11 oktober 2012 (dir. 2012:105, bilaga 1) att tillkalla en särskild utredare för att föreslå en modernisering av kommunallagen (1991:900, KL). Utgångspunkter för uppdraget ska bl.a. vara att kommunallagen även fortsättningsvis ska vara en ramlag och att utredaren ska utgå från ett medborgarperspektiv. Utredningen ska genomföras som en bred översyn med målsätt- ning att åstadkomma en ändamålsenligt utformad lagstiftning. I uppdraget ingår vidare att göra en översyn av lagteknisk karaktär av kommunallagen. 
 De delar av uppdraget som rör kommunalt ansvar i förhållande till privat utförd verksamhet och allmänhetens behov av insyn och information samt utvärdering av den fria nämndorganisationen ska redovisas i ett delbetänkande senast den 30 juni 2013. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 mars 2015. 
 I delbetänkandet ska utredaren redovisa i vilka kommunala verksamheter privata utförare vanligen förekommer och om möj- ligt även redovisa i vilken omfattning. Utredaren ska vidare beskriva hur kommunernas och landstingens huvudmannaskap för verksamhet som bedrivs i privat regi är reglerat, särskilt i fråga om kommunernas och landstingens ansvar för kontroll och uppfölj- ning respektive statens ansvar för tillsyn. I uppdraget ingår också att undersöka förutsättningarna för och överväga behovet av en enhetlig reglering av det kommunala ansvaret för kontroll, uppfölj- ning och tillsyn avseende privat utförd verksamhet. Utredaren ska också analysera hur gränsdragningen mellan det kommunala ansva- ret och det ansvar statliga tillsynsmyndigheter har för verksamhet som utförs i privat regi (kommunal entreprenad) kan tydliggöras. Utredaren ska vid behov lämna författningsförslag. 
 51 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2013:53 
  
 I uppdraget ingår också att utreda förutsättningarna för att tyd- liggöra det kommunala ansvaret för ökad insyn i kommunala entreprenader och, om det bedöms lämpligt, lämna förslag till en generell reglering som ålägger kommunerna en skyldighet att till- försäkra allmänheten sådan insyn. Utredaren ska också överväga behovet av en generell reglering som syftar till att ge medborgarna tillgång till information som behövs för att kunna välja utförare av kommunalt finansierad verksamhet. Utredaren ska vid behov lämna författningsförslag. 
 Utredaren ska klargöra vad skollagens (2010:800) bestämmelser om kommuners rätt till insyn i enskild verksamhet innebär för kommunerna, och vid behov lämna författningsförslag. 
 Slutligen ska utredaren göra en utvärdering av den fria nämnd- organisationen. 
  
 2.2 
  
 Utgångspunkter och begränsning av uppdraget 
  
 Av utredningens direktiv framgår att utgångspunkterna för upp- draget ska vara att kommunallagen även fortsättningsvis ska vara en ramlag, att utredaren särskilt ska beakta vikten av tydlighet och enhetlighet för kommuner och landsting, att utredaren ska utgå från ett medborgarperspektiv, och att utredaren ska göra en inter- nationell utblick, som i första hand ska omfatta de övriga nordiska länderna. 
 Det har inte ingått i utredarens uppdrag att föreslå några grundläggande förändringar av den statliga tillsynen. Det har inte heller ingått i uppdraget att hantera frågan om meddelarskydd, att föreslå att de privata företagen ska omfattas av offentlighetsprinci- pen eller att överväga eller föreslå ändringar i grundlag. Utredaren har vägt förslagen mot de konsekvenser som de får avseende ökad administrativ belastning för kommuner, landsting och domstolar. 
 Utredningens direktiv omfattar bara kommunernas och lands- tingens uppföljning och kontroll av privata utförare och inte kontroll och uppföljning inom den kommunala verksamheten som utförs i egen regi. Därför har utredaren inte heller föreslagit för- fattningsändringar som omfattar kommunernas eller landstingens egen regi verksamhet. 
 52 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 2.3 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om en kommunallag för framtiden. 
 Utredningens uppdrag ska bedrivas utåtriktat och ska på lämp- ligt sätt kommunicera med berörda statliga myndigheter, kommu- ner, landsting, Sveriges Kommuner och Landsting (SKL), övriga centrala parter på arbetsmarknaden, näringslivet samt övriga intres- senter. 
 Utöver utredningens sekretariat har en expertgrupp och två referensgrupper deltagit i utredningsarbetet. 
 I december 2012 tillsattes en expertgrupp med representanter från berörda departement, myndigheter och organisationer. Till gruppen förordnades experter från Finansdepartementet, Justitie- departementet, Miljödepartementet, Näringsdepartementet, Social- departementet och Utbildningsdepartementet. Därutöver för- ordnades experter från SKL, Socialstyrelsen, Statens skolinspek- tion, Konkurrensverket, Kammarrätten i Stockholm, Karlstads kommun, Östergötlands läns landsting, Uppsala universitet och Göteborgs universitet. 
 Två referensgrupper har varit knutna till utredningen. I den parlamentariska referensgruppen har ingått representanter från alla riksdagspartier. I referensgruppen för organisationer och näringsliv har ingått representanter från Svenskt Näringsliv, Företagarna, Vårdföretagarna, Almega, Famna, LO, TCO, SACO, Fack- förbundet Vision, Vårdförbundet, Sveriges läkarförbund, Avfall Sverige, Återvinningsindustrierna, Sveriges byggindustrier, Pen- sionärernas riksorganisation, Sveriges pensionärsförbund och Handikappförbunden. 
 Expertgruppen har träffats för sammanträden vid fem tillfällen under utredningens arbete. Den parlamentariska referensgruppen har träffats vid fyra tillfällen och referensgruppen för organisa- tioner och näringsliv har träffats vid tre tillfällen. Enskilda leda- möter har också haft bilaterala kontakter med utredningens sekre- tariat. 
 Utredningen har haft två samrådsmöten med Friskolornas riksförbund om utredningens överväganden och förslag. 
 Utredningen har träffat arbetsutskottet i SKL:s styrelse och också haft kontakt med Avfall Sverige, Vårdföretagarna, Återvin- ningsindustrierna, Socialstyrelsen och LO i särskild ordning. 
 53 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utöver de myndigheter och organisationer som finns företrädda i expertgruppen och de två referensgrupperna har utredningen haft kontakter med enskilda kommuner och landsting, bl.a. Stockholms läns landsting, Herrljunga och Vårgårda kommuner. 
 I januari 2013 arrangerade utredningen ett seminarium med rubriken Hur ska kontrollen av privata utförare ske av kommuner och landsting?. Inbjudna föredragshållare kom från SKL, Social- styrelsen, Linköpings kommun, Skolinspektionen, Vårdföretagarna och Avfall Sverige. Seminariet avslutades med en paneldiskussion. 
 Utredningen har även fört en dialog med de utredningar som är särskilt angivna i dess direktiv, dvs. Friskolekommittén (U 2011:04), Upphandlingsutredningen (S Fi 2010:06), Utredningen om inrät- tande av Inspektionen för vård och omsorg (S 2012:05), Utred- ningen om framtida valfrihetssystem inom socialtjänsten (S 2012:08) och Patientmaktsutredningen (S 2011:03). I fråga om allmänhetens tillgång till information har en dialog förts med Utredningen om meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet (Ju 2012:11) och Utredningen om ägar- prövning och mångfald vid offentligt finansierade välfärdstjänster (Fi 2012:11). Utredningen har vidare träffat Innovationsrådet (S 2011:06). 
 Utredningen har också deltagit i flera konferenser såsom SKL:s demokratidag, konferensen Offentlig ekonomi och Offentlig chef och Kommundirektörernas konferens. 
 Utredningen har anlitat jur. Nash. och advokaten Peterson för ett rättsutlåtande om fråga om krav på viss information i offentlig upphandling är förenligt med unionsrätten, se bilaga 2. 
 I arbetet med utvärderingen av den fria kommunala nämndorga- nisationen har utredningen intervjuat företrädare för följande kommuner och landsting: Black kommun, Borås kommun, Kungs- backa kommun, Tranemo kommun, Upplands Väsby kommun, Örebro kommun, Jämtlands läns landsting samt Västra Götalands läns landsting. Vidare har justitieombudsmannen Sanchez intervjuats. 
 54 
  
 3 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 3.1 
  
 Stor kommunal frihet att använda olika utförare 
  
 Den kommunala självstyrelsen innebär bl.a. att kommunerna och landstingen har en relativt stor frihet att själva organisera sin verksamhet. Den kommunala organisationsfriheten har också ökat genom 1991 års kommunallag. En av de stora nyheterna i lagen var att kommunerna och landstingen gavs en omfattande frihet att själva välja organisation och besluta om vilka nämnder som ska inrättas. Tidigare krav på att inrätta vissa obligatoriska nämnder slopades. Vid sidan av nämndorganisationen har kommunerna och landstingen också möjlighet att under vissa förutsättningar använda företag för sin verksamhet. 
 Förutom möjligheten att organisera verksamheten i hel- eller delägda företag kan kommunerna och landstingen också anlita privat ägda företag för att utföra viss verksamhet. Historiskt är detta något som förekommit länge i den kommunala verksam- heten. 
 1  
 Från rättsliga utgångspunkter definieras detta i kommunal- lagen som att verksamheten lämnas ut på entreprenad. Med entreprenad avses inte enbart att exempelvis upphandla en byggentreprenad. Även när driften av ett äldreboende upphandlas av ett privat företag är det ur ett juridiskt perspektiv en form av entreprenad. 
 Utredningen använder begreppet privata utförare för att beteckna sådana aktörer som inte är hel- eller delägda kommunala bolag eller sådana stiftelser eller föreningar som avses i 3 kap. 17 och 18 §§ KL. Det kan vara fråga om ett aktiebolag, ett handelsbo- lag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en 
  
 1  
 Brown, Privatisering, entreprenad eller kommunal drift – juridiska aspekter, Förvalt- ningsrättslig Tidskrift, 1985, s. 137 ff. 
 55 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 enskild individ som har ett avtal med kommunen eller landstinget. Verksamheten är normalt upphandlad enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, LOU, lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, LUF, eller lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV. Också idéburna och kooperativa organisationer kan vara privata utförare. Även privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som har samverkans- avtal med landstinget omfattas av begreppet, dock inte sådana yrkesutövare som p.g.a. olika övergångsbestämmelser har rätt till ersättning enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning respek- tive lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik. 
 2  
 Det bör noteras att begreppet privata utförare är ett snävare begrepp än t.ex. enskild verksamhet i socialtjänstlagen (2001:453, SoL), eftersom detta kan syfta även på t.ex. kommunala företag eller t.o.m. en annan kommun. Privat utförare enligt utredningens definition är inte heller den enskilde som driver en fristående skola. 
 Med begreppet kommunala företag avses i betänkandet en sam- lingsbeteckning för hel- och delägda kommunala bolag samt sådana stiftelser eller föreningar som regleras i 3 kap. 17 och 18 §§ KL. 
 I de följande avsnitten kommer utredningen att beskriva de rättsliga förutsättningarna för att lämna över verksamhet till privata utförare och olika anledningar till att kommuner och landsting lämnar över verksamhet. Därefter kommer omfattningen av köp från privata utförare att redovisas. Utredningen kommer sedan att kortfattat beskriva formerna för att handla upp offentliga tjänster samt redogöra för vilken skyldighet kommuner och landsting har för att följa upp och kontrollera överlämnad verksamhet. Slutligen kommer utredningen att redogöra för vissa skillnader mellan verksamhet i egen regi och verksamhet som bedrivs av privata utförare. 
  
 2  
 Se mer i avsnitt 3.2.2. 
 56 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 3.2 
  
 Rättsliga förutsättningar för att lämna över verksamhet till privata utförare 
  
 3.2.1 
  
 Regleringen i kommunallagen 
  
 Grundlagsstöd för att kommuner och landsting ska kunna lämna över verksamhet till privata utförare finns i 12 kap. 4 § regerings- formen, RF, av vilken det framgår att förvaltningsuppgifter kan lämnas över till juridiska personer och enskilda individer. 
 Att kommuner och landsting har möjlighet att lämna över för- valtningsuppgifter till privata utförare framgår också av 3 kap. 16 § KL. I bestämmelsen anges att kommuner och landsting efter beslut av fullmäktige får lämna över vården av en kommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte föreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell för- ening, en stiftelse eller en enskild individ. I paragrafen erinras också om att vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutöv- ning enligt 12 kap. 4 § RF får överlämnas endast om det finns stöd för det i lag. 
 Regeln i 3 kap. 16 § KL kom till på förslag av Lagrådet för att reglera förutsättningarna för att lägga ut verksamhet på kommunala företag. Regeln har emellertid getts en sådan utformning att den allmänt reglerar förutsättningarna för kommuner och landsting att lämna över förvaltningsuppgifter till privaträttsliga subjekt, t.ex. genom avtal om entreprenaddrift. 
 3 
  
 Som framgår av 3 kap. 16 § KL finns vissa begränsningar när det gäller kommunernas och landstingens möjligheter att lämna över verksamhet till privaträttsliga subjekt. 
 En grundläggande princip är att den verksamhet som lämnas över till privaträttsliga subjekt ska falla inom den kommunala kom- petensen och att risken för kompetensöverskridanden vid verk- samhetens utövande ska vara ringa. Samma kommunalrättsliga principer som styr den rent kommunala verksamheten styr också kommunernas och landstingens verksamhet genom privaträttsliga subjekt. De får därför inte heller anlita t.ex. ett bolag för åtgärder som de inte själva får vidta. 
 4 
  
 I övrigt finns bara två generella begränsningar i kommunernas och landstingens rätt till överlämnande. En kommunal angelägenhet får 
  
 3 
  
 Jfr bet. 1990/91:KU38 s. 44. 
  
 4 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 51 f. 
  
 57 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 för det första i princip inte lämnas över till privaträttsliga subjekt, om det i en författning har angivits att ett visst kommunalt organ ska handha denna. För det andra gäller att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning bara får lämnas över om det finns särskilt lagstöd för det. 
 Verksamhet får inte lämnas över om det finns föreskrift om att den berörda angelägenheten ska hanteras i särskild ordning, t.ex. av en nämnd. Detta utesluter dock inte att vissa delar av en special- reglerad uppgift, t.ex. vissa driftsfrågor eller andra verkställighets- uppgifter, kan bedrivas i privaträttsliga former. Möjligheterna till detta är främst beroende av hur speciallagstiftningen är utformad inom det aktuella området. 
 5 
  
 Uttrycket myndighetsutövning används i flera olika samman- hang i lagstiftningen. I 12 kap. 4 § RF föreskrivs bl.a. att en för- valtningsuppgift som innefattar myndighetsutövning inte får över- lämnas till enskilda rättssubjekt utan stöd av lag. Beträffande inne- börden av uttrycket myndighetsutövning i 12 kap. 4 § RF har i förarbetena hänvisats till den definition som fanns i den tidigare gällande förvaltningslagen (1971:290). Enligt denna lag avsågs med myndighetsutövning utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. 
 6  
 I den nu gällande förvalt- ningslagen (1986:223, FL) definieras inte termen myndighets- utövning. I sak har dock begreppet i den nya förvaltningslagen samma innebörd. 
 7 
  
 3.2.2 
  
 Privata utförare i specialreglerad verksamhet 
  
 Många av de uppgifter som kommuner och landsting ansvarar för regleras i speciallagstiftning. I flera av dessa lagar, t.ex. socialtjänst- lagen och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL), har lagstifta- ren förtydligat vilka möjligheter som finns att lämna över verksam- 
  
 5 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 51. 
  
 6 
  
 Prop. 1971:30 del 2 s. 330 ff. och prop. 1985/86:80 s. 55. 
  
 7 
  
 Prop. 1985/86:80 s. 55. För en mer detaljerad redogörelse av begreppets innebörd och praxis på området hänvisas till bl.a. En ny förvaltningslag, SOU 2010:29, s.  
  
 99–102, 
  motiven till skadeståndslagen (1972:207) prop. 1972:5 s. 312 och  
 Cameron, 
  Bender och Carlson, Förvaltningslagen med kommentarer, 3 uppl., 2010, s.  
 25–34, 
  Smith, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989, s.  
 171–247 
  och Chambers, Regeringsformen 11:6 – Överlämnande av förvaltningsuppgift till enskilt subjekt, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 1976, s.  
 112–126. 
  
 58 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 het till privata utförare. I detta avsnitt redogörs för de förtydligan- den som finns i speciallagstiftningen. Kommuner och landsting har, som framgår av 3 kap. 16 § KL, även möjlighet att lämna över verk- samhet på andra områden. 
 Socialtjänsten 
 Varje kommun svarar enligt 2 kap. 1 § SoL för socialtjänsten inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta innebär ingen inskränk- ning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. I 2 kap. 4 § SoL anges att kommunens uppgifter inom socialtjänsten fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. 
 Kommunen får enligt 2 kap. 5 § SoL sluta avtal med annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse lämnas över till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Inget hindrar således en kommun från att lägga ut driften av t.ex. hem- tjänsten till ett personalkooperativ, ett kommunalt företag eller något annat privaträttsligt subjekt. 
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade, LSS, innehåller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service till vissa funktionshindrade. Kommunen är huvud- man för samtliga former av stöd och service med undantag för råd- givning och annat personligt stöd, vilket är en uppgift för lands- tinget (2 § LSS). Ett landsting eller en kommun får med bibehållet ansvar sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt denna lag (17 § LSS). 
 Hälso- och sjukvården 
 Landstingens ansvar 
 Av 3 § HSL framgår att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Även i övrigt ska landstinget verka för en god hälsa hos hela befolkningen. Vad som sägs om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. Hälso- och sjukvården behöver dock inte utföras i offentlig 
 59 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 regi, med undantag för psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Ett landsting får enligt tredje stycket sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för enligt lagen och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse lämnas över till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Skälen till att det i avtalen ska anges de särskilda villkor som gäller för överlämnandet utvecklade regeringen i förarbetena. Rege- ringen hänvisade till principerna om god förvaltning i 1 kap. 9 § RF och de allmänna kraven på handläggningen av ärenden i 7 § FL och uttalade bl.a. följande. Ingen av dessa rättsprinciper innehåller något som är främmande för enskilt bedriven verksamhet. Förvalt- ningslagen är dock formellt sett inte tillämplig i fråga om enskilda organ. Det kan därför finnas skäl att i entreprenadavtalen ge uttryck för att statsmakterna ansett principerna så viktiga för all offentlig verksamhet att de blivit lagfästa och att de ska följas även när en förvaltningsuppgift genom entreprenad lämnas över till pri- vata aktörer. Därtill kommer för hälso- och sjukvårdens del att landstinget har ansvaret för verksamheten i dess helhet och att de privat anställda läkarna måste beakta de politiskt beslutade riktlin- jerna för vården. Det finns, med tanke inte minst på den stora omfattning som uppgifter inom hälso- och sjukvården numera lämnas på entreprenad, skäl att i entreprenadavtalen klargöra att dessa principer om god förvaltning ska tillämpas även i den enskilt bedrivna hälso- och sjukvården. 
 8 
  
 Enligt lagen om läkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastik har läkare och sjukgymnaster i privat verksam- het rätt till offentlig ersättning om de har ett samverkansavtal med landstinget. 
 9  
 Det finns även läkare och sjukgymnaster som p.g.a. olika övergångsbestämmelser har rätt till ersättning utan att ha ingått något samverkansavtal med landstinget. En läkare eller sjuk- gymnast som begär ersättning ska enligt lagarna medverka till att den egna verksamheten kan följas upp och utvärderas samt lämna vissa upplysningar. 
 10  
 Denna redovisningsskyldighet tar främst sikte på landstingens möjligheter att kontrollera begärd ersättning. 
  
 8 
  
 Prop. 2004/05:89 s. 21. 
  
 9 
  
 Regeringen har i prop. 2008/09:64, s. 40 ff., uttalat att samverkansavtal får anses utgöra tjänstekoncessioner och sedan den 1 april 2009 gäller som huvudregel enligt lagarna att LOU eller LOV ska tillämpas vid ingående av samverkansavtal. 
  
 10 
  
 Se 26 § lagenom läkarvårdsersättning och 25 § lagen om ersättning för sjukgymnastik. 
  
 60 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 Obligatoriskt vårdvalssystem 
 Landstinget ska enligt 5 § andra stycket HSL organisera primärvår- den så att alla som är bosatta inom landstinget kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). Det är alltså fråga om ett obligato- riskt vårdvalssystem inom primärvården. Alla som är bosatta inom landstinget ska kunna välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster, såväl bland den verksamhet som landstinget bedriver i egen regi som bland privata vårdgivare. Den närmare utformningen av vård- valssystem inom primärvården har landstinget i egenskap av sjuk- vårdshuvudman att bestämma om utifrån de lokala förutsättningarna. 
 Kommunernas ansvar 
 Även kommunerna har ett visst ansvar för hälso- och sjukvård enligt 18 § första stycket HSL. Varje kommun ska enligt bestäm- melsen erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som bor i en sådan särskild boendeform för äldre som avses i 5 kap. 5 § andra stycket SoL eller en bostad med särskild service för personer med funktionshinder som avses i 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Kom- munens ansvar omfattar vidare dem som genom beslut av kommu- nen bor i en sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 SoL, dvs. enskild verksamhet som motsvarar de boenden som nämns i 5 kap. SoL. Till kommunens ansvar hör också att erbjuda en god hälso- och sjukvård i samband med kommunal dag- verksamhet enligt 3 kap. 6 § SoL. En kommun får enligt 18 § andra stycket HSL även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). När det gäller hem- sjukvård är det landstingen som har det primära ansvaret för verk- samheten. Ett landsting kan dock enligt tredje stycket träffa avtal med kommunerna inom landstinget om att kommunerna ska ta över hela eller delar av det ansvaret. Så har också skett i mer än hälften av länen. Regeringens mål är att ett enhetligt huvudmanna- skap för hemsjukvården ska vara på plats 2014. 
 11  
 Kommunens ansvar för hälso- och sjukvård omfattar i princip inte sådan vård som meddelas av läkare. 
  
 11  
 Prop. 2012/13:1 Utgiftsområde 9 s. 200 f. 
 61 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 I den utsträckning kommunen enligt 18 § HSL har ansvaret för hälso- och sjukvård har kommunen också en skyldighet att erbjuda habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshindrade (18 b § HSL). 
 En kommun får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet (18 § femte stycket HSL). En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse lämnas över till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Tandvården 
 Varje landsting ska enligt 5 § tandvårdslagen (1985:125) erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Vad som sägs om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. Tandvården som landstinget bedriver benämns folk- tandvård. Folktandvården ska svara för regelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomar till och med det år de fyller nitton år, specialisttandvård för vuxna samt övrig tandvård för vuxna i den omfattning som landstinget bedömer lämpligt (7 § tandvårdslagen). Ett landsting får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget och dess folktandvård ansvarar för enligt tandvårdslagen. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Räddningstjänsten 
 En kommun ska enligt 3 kap. 7 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ansvara för räddningstjänst inom kommunen, om inte annat följer av 4 kap.  
 1–6 
  §§, dvs. då det är fråga om statlig rädd- ningstjänst. Enligt 3 kap. 11 § samma lag ska en kommuns uppgif- ter fullgöras av en eller flera nämnder. Den personal som ingår i en kommuns organisation för räddningstjänst ska enligt 3 kap. 15 § första stycket samma lag vara anställd i egen eller annan kommun eller i ett kommunalförbund. Kommunen får vidare enligt samma stycke överlåta åt någon annan att göra räddningsinsatser som krä- ver särskild kompetens. Det kan enligt förarbetena t.ex. vara fråga 
 62 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 om bekämpning av olja eller andra skadliga ämnen. Det är inte till- åtet för en kommun att överlåta hela ansvaret för räddningstjänsten på ett enskilt organ, och kommunen har ansvaret för ett rädd- ningsingripande även om det utförs av någon annan p.g.a. avtal. Förutom i fall som avses i 3 kap. 15 § första stycket ska det inte vara möjligt att lämna över räddningstjänsten till entreprenörer. 
 12 
  
 Allmänna vattentjänster 
 Enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, LAV, är kom- muner skyldiga att under vissa förutsättningar tillgodose behovet av vattentjänster genom allmänna  
 va-anläggningar. 
  En allmän va- anläggning är en  
 va-anläggning 
  över vilken en kommun har ett rättsligt bestämmande inflytande och som har ordnats och används för att uppfylla kommunens skyldigheter enligt denna lag (2 och 3 §§ LAV). I 2 § LAV anges att med huvudman avses den som äger en allmän  
 va-anläggning. 
  Huvudmannen har vissa skyldigheter och ska bl.a. ordna ledningar för vattenförsörjning och pumpar som behövs för att kunna använda  
 va-anläggningen 
  (13,14 och 19 §§ LAV). En privat utförare kan enligt lagen inte bli huvudman. Huvudmannen kan dock upplåta åt en privat utförare att sköta driften av anläggningen (15 § LAV). Lagen om allmänna vatten- tjänster innehåller alltså en viss begränsning av möjligheten att anlita privata utförare. 
 Kommunal parkeringsövervakning 
 Som nämnts ovan får kommuner och landsting lämna över förvalt- ningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning endast om det finns särskilt lagstöd för det. Ett exempel på sådant lagstöd finns i lagen (1987:24) om kommunal parkeringsövervakning m.m. Kom- munen får, om den själv ska svara för övervakningen enligt lagen, till parkeringsvakt förordna arbetstagare hos bl.a. andra kommuner, kommunala parkeringsaktiebolag eller sådana bevakningsföretag som omfattas av lagen (1974:191) om bevakningsföretag. 
  
 12  
 Prop. 2002/03:119 s. 113 f. och prop. 1985/86:170 s. 69 f. 
 63 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Skolväsendet 
 Kommuner är enligt 2 kap. 2 § första stycket skollagen huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasie- skola, gymnasiesärskola, kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna, utbildning i svenska för invandrare och fri- tidshem, om inte annat följer av 4 §. Där anges att staten är huvudman för specialskolan och sameskolan samt förskoleklass och fritidshem vid en skolenhet med specialskola eller sameskola. I varje kommun ska det enligt 2 kap. 2 § andra stycket skollagen finnas en eller flera nämnder som ska fullgöra kommunens uppgif- ter enligt denna lag. 
 Enskilda får, enligt 2 kap. 5 § första stycket skollagen, efter ansökan godkännas som huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola och fritidshem. Ett godkännande ska avse viss utbildning vid en viss skolenhet eller förskoleenhet. 
 Statens skolinspektion handlägger ärenden om godkännande av enskild som huvudman för förskoleklass, grundskola, grund- särskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola, eller fritidshem som anordnas vid en skolenhet med förskoleklass, grundskola eller grundsärskola. 
 13  
 Övriga ärenden om godkännande av enskild som huvudman enligt 2 kap. 5 § handläggs av den kommun där utbild- ningen ska bedrivas. 
 14  
 Ansökningar om godkännande som huvud- man för fristående förskola och för fristående fritidshem prövas således av kommunen. 
 Ett godkännande av en fristående skola med förskoleklass, fri- tidshem, grundskola, grundsärskola, gymnasie- eller gymnasie- särskola medför också en rätt till bidrag från elevens hemkom- mun. 
 15  
 Något särskilt beslut om rätt till bidrag fattas inte, utan rätten till bidrag följer av kommunens respektive Skolinspektio- nens beslut om godkännande. Något uppdrag från kommunen finns inte och inte heller upprättas något avtal mellan den fri- stående skolan och kommunen. 
 Bidragsfinansierad enskild verksamhet som nämnts ovan ska inte sammanblandas med entreprenad. Kommuner, landsting och enskilda huvudmän får enligt bestämmelserna i 23 kap. skollagen 
  
 13 
  
 2 kap. 7 § skollagen. 
  
 14 
  
 2 kap. 7 § skollagen. 
  
 15 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 241. 
  
 64 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 med bibehållet huvudmannaskap sluta avtal med en enskild fysisk eller juridisk person om att utföra vissa uppgifter inom utbildning eller annan verksamhet (entreprenad). Undervisning på entrepre- nad är endast tillåten i gymnasieskolan om den avser karaktärs- ämnen som har en yrkesinriktad eller estetisk profil och för modersmålsundervisning i fristående skolor (23 kap. 4 §). Uppgif- ter inom förskolan, förskoleklassen, fritidshemmet, kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna, utbildning i svenska för invandrare eller sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. skollagen får också överlämnas på entreprenad (23 kap. 2 §). 
 Kommunen, landstinget eller den enskilde huvudmannen ansva- rar således i egenskap av huvudman för verksamhetens innehåll, men låter någon annan sköta själva utförandet. De bestämmelser som finns för en utbildning i skollagen och andra författningar på skolområdet, exempelvis läroplaner och kursplaner, gäller även vid entreprenad. Bibehållet huvudmannaskap innebär att även om en entreprenör ges i uppdrag av en kommun att utföra uppgifter inom utbildning som kommunen är huvudman för, så är det fortfarande fråga om en kommunal verksamhet i förhållande till barn, elever och vårdnadshavare. 
 16 
  
 3.3 
  
 Varför lämnas verksamhet över till privata utförare? 
  
 Det kan finnas flera olika tänkbara anledningar till att kommuner och landsting lämnar över verksamhet till privata utförare. Några argument som förs fram är utan rangordning följande. Genom att utsättaden verksamhet som bedrivs i egen regi för konkurrens kan det tänkas att denna blir effektivare av konkurrenstrycket. Det kan också tänkas att privata utförare är billigare än produktion i egen regi och kommunerna och landstingen kan antingen spara pengar eller höja ambitionsnivån. Ett annat skäl kan vara att få högre kvalitet i verksamheten. Privata utförare kan ibland bidra med ny kunskap och nya arbetssätt som kan medföra en högre kvalitet och grad av innovation av tjänster till medborgarna. Ytterligare ett syfte kan vara att öka tillgängligheten av tjänster. Ett annat kan vara att renodla politikerrollen så att politiker blir tydligare beställare och 
  
 16  
 Prop. 2009/10:165 s. 508. 
 65 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 utföraransvaret separeras. När det gäller välfärdstjänster kan ytter- ligare ett argument för privata utförare vara att man därigenom kan skapa valfrihet för medborgarna när dessa får möjlighet att välja mellan olika utförare. I de följande avsnitten kommer frågan om kostnader och kvalitet att diskuteras. Frågan om förutsättningar för en ny politikerroll berörs i avsnitt 5.2. Mot bakgrund av att utredningens uppdrag är att överväga behovet av kontroll och uppföljning kommer inte frågan om valfriheten ökar eller minskar med fler privata uförare att beröras ytterligare i detta sammanhang. 
  
 3.3.1 
  
 Lägre kostnader? 
  
 I vad mån privata utförare bidrar till minskade kostnader är en omdiskuterad fråga i forskningen. Strickland konstaterade i en omfattande forskningsöversikt att olika studier ger olika resultat vad gäller frågan om vilka kostnadsbesparingar som en konkur- rensutsättning medför. Ett antal studier från  
 1990-talet 
  och tidigt  
 2000-tal 
  indikerar kostnadsbesparingar på mellan  
 10–50 
  procent. Storleksangivelserna bör dock tolkas med försiktighet eftersom de i huvudsak beaktar de direkta kostnaderna för verksamheten, medan indirekta kostnader för administration och kommunens beställar- aktiviteter endast beaktas i begränsad omfattning. 
 17  
 Ett par studier avseende Stockholms kommun indikerade att kostnadsbesparing- arna varit stora i första omgången man upphandlat, men betydligt mindre vid en förnyad upphandling. 
 18 
  
 Genom att lämna över verksamhet till privata utförare utsätts egen regi verksamhet för konkurrens. Robertson menade att konse- kvenserna av konkurrensutsättning är anmärkningsvärt outforskad. De befintliga forskningsresultaten visar varken några entydiga effektivitetsvinster eller effektivitetsförluster i form av lägre offentliga utgifter för välfärdstjänster. De privata utförarna har ofta lägre kostnader men verksamheterna är inte alltid jämförbara. 
 19 
  
 Upphandlingsutredningen pekade på att framför allt vad gäller livsmedelsupphandlingar är pris- och produktfluktuationer ofta stora under ett avtals löptid. Det pris som lämnats i anbudet är 
  
 17 
  
 Strickland, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011, s. 28. 
  
 18 
  
 Strickland, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011, s. 30. 
  
 19 
  
 Robertson (red.), Konkurrensens konsekvenser – vad händer med svensk välfärd?, SNS, 2011, s. 265. 
  
 66 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 således inte det som den upphandlade myndigheten kommer betala. Prisökningar på 25 procent uppges inte vara ovanliga. 
 20 
  
 Statskontoret konstaterade i en utvärdering av LOV att det är oklart om LOV leder till ökad effektivitet. Resultatet från analyser av kostnadsutvecklingen visar snarare på vissa kostnadsdrivande samband, men dessa är svaga. 
 21  
 Konkurrensutsättning enligt LOV torde dock generellt ha mindre incitament att leda till kostnadsbe- sparingar än upphandling enligt LOU då aktörer som är godkända i ett  
 LOV-system 
  inte konkurrerar genom pris utan erhåller samma ersättning från kommunen eller landstinget. 
 I en utvärdering från Myndigheten för Vårdanalys rörande fritt val inom hälso- och sjukvården konstaterades dock att befarade negativa effekter för kostnader inte uppstått vid vårdval inom landstingen. Huruvida vårdval lett till en mer effektiv vård är oklart, men erfarenheter från Stockholms läns landsting tyder åtminstone på att det är möjligt att öka antalet besök till vården per insatt krona utan att det påverkar den patientupplevda kvaliteten på ett negativt sätt. 
 22 
  
 Studier som gjorts visar på varierande slutsatser om vilka vinster som görs genom konkurrensutsättning. Förutsättningarna att uppnå effektiviseringar blir i det enskilda fallet naturligtvis också beroende på förutsättningarna på den lokala marknaden och för- mågan hos den enskilda kommunen och landstinget att utnyttja möjligheten till att göra strategiska upphandlingar. 
  
 3.3.2 
  
 Bättre kvalitet? 
  
 Frågan om man uppnår bättre kvalitet genom att lämna över verk- samhet till privata utförare är en komplicerad frågeställning. För att kunna ta ställning till om kvaliteten blivit bättre måste man först definiera vilken kvalitet verksamheten hade innan de privata utfö- rarna anlitades och finna relevanta bedömningskriterier för att kunna bedöma om den vara eller tjänst som levererades efteråt innefattade en högre kvalitet. 
  
 20 
  
 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling, SOU 2013:12, s. 162. 
  
 21 
  
 Statskontoret, Lagen om valfrihetssystem – hur påverkar den kostnader och effektivitet i kommuner?, 2012, s. 11. 
  
 22 
  
 Myndigheten för Vårdanalys, Effekter av valfrihet inom hälso- och sjukvården – en kart- läggning av kunskapsläget, rapport 2012:2, s. 117. 
  
 67 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Begreppet kvalitet är dock i sig mångtydigt och det råder ofta olika uppfattningar om vad som kännetecknar en verksamhet med hög kvalitet. Det ursprungligen latinska ordet kvalitet betyder beskaffenhet eller egenskap (qua´litas). En vanlig definition av begreppet kvalitet är den som formulerats av Standardiserings- kommissionen i Sverige, som definierar kvalitet som alla sam- mantagna egenskaper hos en produkt eller tjänst som ger dess för- måga att tillfredsställa uttalade eller underförstådda behov. I denna definition ligger att alla sammantagna egenskaper innebär en helhetssyn som behövs för att utvärdera kvaliteten i en vara eller tjänst. Att det ska tillfredsställa uttalade och underförstådda behov innebär en särskild komplikation vad gäller offentliga tjänster, där det kanske inte alltid är klart vilka underförstådda behov som exempelvis en brukare av en kommunal tjänst efterfrågar. 
 Ett ytterligare problem med kvalitetsmätning är frågan ur vems perspektiv kvaliteten ska mätas. En distinktion kan göras mellan upplevd kvalitet och systemkvalitet. När det exempelvis gäller kost och mat inom äldreomsorgen är den upplevda kvaliteten vad bru- karna anser om maten, hur maten smakade, om den hade ett tillta- lande utseende etc. Systemkvaliteten handlar i stället om matens näringsinnehåll. Frågan om maten kännetecknas av god kvalitet kan alltså besvaras olika beroende på från vilket perspektiv man mäter. Kvalitet är alltså inte ett enkelt, entydigt begrepp utan sammansatt av flera komponenter med olika abstraktionsnivå. Enskilda indivi- der värderar egenskaper på olika sätt, och olika organisationer utvecklar skilda normer och värderingar för vad som är god kvalitet. 
 Ett vanligt sätt att göra övervägande om kvalitet i den offentliga sektorns verksamhet är att skilja mellan strukturell kvalitet, pro- cesskvalitet och resultatkvalitet. Strukturell kvalitet avser kvalitet i resurser, förutsättningar och ramar t.ex. kring resursfördelning, ekonomi, personaltäthet, personalkompetens, lokaler, gruppstor- lekar etc. Processkvalitet rör utförandet av tjänsten, t.ex. arbetssätt, bemötande av brukarna, innehåll och arbetsklimat. Resultatkvalitet avser resultatet och mål för verksamheten, dvs. vad man uppnår med verksamheten och om man uppnår det man avsett att uppnå. Som exempel kan nämnas äldres levnadsstandard och livskvalitet. 
 23 
  
 23  
 LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem, SOU 2008:15, s. 161. 
 68 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 Även om man använder denna uppdelning är det inte enkelt att mäta om verksamheten nått en högre kvalitet genom att lämna över den till en privat utförare. Olika indikatorer kan peka åt olika håll när en jämförelse görs mot verksamhet i egen regi. Givna omständigheterna skiljer sig också kraftigt mellan olika kommunala områden. Förutsättningarna att värdera om en upphandling har lett till efterfrågad kvalitet inom den kommunaltekniska sektorn är ofta mycket annorlunda än inom socialtjänsten och hälso- och sjuk- vården. Möjligheten att utvärdera om exempelvis en bygg- entreprenad lett till att den lokal som byggts motsvarar den önskade kvaliteten torde ofta vara betydligt enklare att värdera än om hemtjänsten tillgodoser brukarnas preferenser med önskad kvalitet. 
 Det är dock inte självklart att kvalitetsmätningar är enklare i de tekniska sektorerna. I en studie av två entreprenader inom teknisk verksamhet som refereras i Reid forskningsöversikt konsta- terades att det är vad som händer i processen mellan beställare och utförare efter att kontraktet slutits som avgör vilken kvalitet som kommer att levereras. Svårigheterna att detaljerat definiera och följa upp tjänsterna (drift och underhåll av vatten och avlopp) gör att det är en krävande process för båda parter att säkerställa kvali- teten. Saknas denna ömsesidighet mellan parterna riskerar kvali- teten att bli bristfällig. 
 24 
  
 I en annan studie av vatten- och avloppsverksamhet på entre- prenad konstaterades att kommunens kostnader för en entreprenad på kort sikt kunde sjunka, men att det fanns en risk att entreprenö- rens arbete i huvudsak riktas mot metodutveckling för att sänka kostnaderna, snarare än teknisk innovation. För att kunna driva på och utveckla  
 va-försörjning 
  i strukturer som baseras på kommun- externa utförare krävs därför en mycket aktiv beställarfunktion för att säkerställa utveckling av anläggningarna och hur de används. 
 25 
  
 Vad gäller bedömningar av kvalitet inom de mjuka sektorerna har Socialstyrelsen i en utvärdering av utförare av särskilt boende och hemtjänst i ordinärt boende utifrån en sammantagen bedöm- ning av flera datamaterial inte kunnat se några stora och entydiga kvalitetsskillnader utifrån regiform. De olika datamaterialen pekar i olika riktningar. Ibland framstår de kommunala utförarna som 
  
 24 
  
 Strickland, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011, s. 35. 
  
 25 
  
 Strickland, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011, s. 35. 
  
 69 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 bättre och i andra avseenden framstår de privata utförarna som bättre. 
 26 
  
 Det finns en risk att anbudsupphandling som fokuserar på pris inte stimulerar till utveckling och förnyelse. Den öppenhet som följer av den offentliga anbudskonkurrensen gör det enkelt att kopiera konkurrenter och svårt för en leverantör att få avkastning på eget utvecklingsarbete då det genast riskerar att kopieras. Den innovation som sker tenderar att fokusera på att reducera kostna- der (processinnovation) snarare än att utveckla utbudet (produkt- innovation). 
 27 
  
 Samtidigt finns studier som visat att upphandlingar kan öka kommunens kvalitetsmedvetande vid konkurrensutsättning. När kommunerna upprättar sina anbudsunderlag måste de gå igenom sina egna verksamheter och nogsamt överväga vilka tjänster de vill erbjuda och med vilken ambitionsnivå. Ett ökat kvalitetsmed- vetande kan också spilla över på de verksamheter som bedrivs i egen regi. 
 28 
  
 Konkurrensutsättning enligt LOV syftar som berörts ovan inte i första hand till priskonkurrens. Frågan är då om det kan tänkas leda till högre grad av kvalitet? Förutsättningarna att mäta om använ- dandet av privata utförare lett till högre kvalitet är ofta dåliga eftersom kvaliteten kan tänkas ha påverkats av andra externa fak- torer vilket gör det svårt att urskilja just effekterna av konkurrens- utsättningen. Statskontoret har dock i sin utvärdering av LOV kunnat jämföra kommuner som infört valfrihetssystem enligt LOV med kommuner som ännu inte infört valfrihetssystem. Statskon- toret fann att äldre över tid blivit mer nöjda med hemtjänsten i kommuner som har ett valfrihetssystem enligt LOV. Den ökade nöjdheten kan vara ett uttryck för att hemtjänstens kvalitet ökat i dessa kommuner. Det kan också vara ett uttryck för att brukarna uppskattar möjligheten att välja utförare. 
 29 
  
 Socialstyrelsen har jämfört kommuner som infört respektive inte infört valfrihetssystem i hemtjänsten för att undersöka om det finns några skillnader ur kvalitetshänseende. De fann inte några 
  
 26 
  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012, s. 7. 
  
 27 
  
 Strickland, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL, 2011, s. 35. 
  
 28 
  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012, Long. Socialstyrelsen, Stimulansbidrag LOV – Slutrapport, 2010, s. 36. 
  
 29 
  
 Statskontoret, Lagen om valfrihetssystem – hur påverkar den kostnader och effektivitet i kommuner?, 2012, s. 78. 
  
 70 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 belägg för att de kommuner som har infört valfrihetssystem nått bättre resultat när det gäller äldreomsorgens kvalitet än de som inte infört valfrihetssystem. Många kommuner har nyligen beslutat om att införa valfrihetssystem enligt LOV. Först om några år blir det därför intressant att utvärdera dess effekter på äldreomsorgens kvalitet och jämföra dem med kommuner som inte infört valfri- hetssystem. 
 30 
  
 Inom skolområdet angav Lewis och Powell i sin rapport om friskolesektorn att ökad konkurrens från fristående skolor leder till positiva effekter på kommunala skolors resultat. Lewis och Powell utvärderade effekterna av reformen genom att jämföra förändringen i utbildningsresultat över tid i kommuner där andelen elever i fristående skolor har ökat mycket i förhållande till kom- muner där andelen elever i fristående skolor har ökat mindre eller inte alls. De hittade positiva effekter på genomsnittsresultaten för elever både i grundskolans årskurs 9 (nationella provresultat och betyg) och för senare utbildningsprestationer i gymnasieskolan respektive på universitet och högskolor. De fann inget stöd för att resultaten kan förklaras av olika trender i kommunerna innan reformen genomfördes, av betygsinflation, av förändring i elev- sammansättningen inom kommunerna eller en rad andra möjliga alternativa förklaringar till de kunskapseffekter de identifierar. Resultaten blir framträdande ungefär ett decennium efter refor- mens genomförande, vilket förklaras av att det har tagit tid för fri- stående skolor att bli mer än ett marginellt fenomen i Sverige. Lewis och Powell hittade inga effekter på skolkostnader, vil- ket innebär att effekten på studieprestationer går att tolka som positiva produktivitetseffekter i skolsektorn. 
 31 
  
 Resultatet är dock inte den enda parametern på god kvalitet vad avser skolan. Enligt skollagen har skolan även andra uppdrag såsom att tillförsäkra eleverna trygghet och arbetsro. Detta mättes inte av Lewis och Powell i denna studie. 
 Myndigheten för Vårdanalys konstaterade vad gäller hälso- och sjukvården att få studier undersökt vilka effekter ett vårdvalsinfö- rande får på vårdens kvalitet. De studier som gjorts visar att pati- entnöjdheten har ökat något efter vårdvalsreformens införande. 
  
 30 
  
 Socialstyrelsen, Valfrihetssystem ur ett befolknings- och patientperspektiv – Slutredo- visning, 2012, s. 19. 
  
 31 
  
 Lewis och Powell, Har den växande friskolesektorn varit bra för elevernas utbild- ningsresultat på kort och lång sikt?, IFAU rapport 2012:17, s. 1. 
  
 71 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Att därigenom dra slutsatsen att ökningen beror på vårdvalsrefor- men är inte möjligt. Huruvida även den medicinska kvaliteten har påverkats har inte undersökts i den svenska kontexten, troligtvis eftersom det saknas valida och accepterade kvalitetsmått inom pri- märvården. 
 32 
  
 3.4 
  
 Växande omfattning av köp av verksamhet 
  
 Av redovisningen i avsnitt 3.2 framgår att kommuner och landsting har rättsliga förutsättningar att lämna över stora delar av verksam- heten till privata utförare, och i vissa fall också en skyldighet att konkurrensutsätta verksamheten. I vad mån ökad användning av privata utförare leder till bättre kvalitet eller minskade kostnader är en frågeställning som forskningsmässigt är svår att besvara på ett entydigt sätt. Olika studier pekar, som berörts ovan i avsnitt 3.3, i olika riktningar. 
 Oavsett skälen till att verksamhet lämnas över till privata utfö- rare så kan det konstateras att de blir en allt större del av den kommunala verksamheten. Av regeringens skrivelse Utvecklingen inom den kommunala sektorn (skr. 2012/13:102 s. 61) framgår att sedan 2007 har kommunernas och landstingens kostnader för köp av verksamhet ökat varje år, både i löpande priser och som andel av de totala kostnaderna. Med köp avses verksamhet som bedrivs på entreprenad, men även bidrag till exempelvis fristående skolor ingår liksom köp från annan kommun eller landsting. Det är därför vik- tigt att inte sätta likhetstecken mellan denna statistik och omfatt- ningen av upphandlingar. Upphandlingsutredningen konstaterade att det är svårt att få rättvisande statistik angående upphandlingar och att det statistiska underlaget i det avseendet därför är oklart. 
 33 
  
 32 
  
 Myndigheten för Vårdanalys, Effekter av valfrihet inom hälso- och sjukvården – en kartläggning av kunskapsläget, rapport 2012:2, s. 74. 
  
 33 
  
 På jakt efter den goda affären – analys och erfarenheter av den offentliga upphandlingen, SOU 2011:73, s. 68 ff. 
  
 72 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 90 
  
 Kostnad kommuner 
  
 Kostnad landsting 
  
 18 
  
 80 
  
 Andel kommuner 
  
 Andel landsting 
  
 16 
  
 70 
  
 14 
  
 60 
  
 12 
  
 50 
  
 10 
  
 40 
  
 8 
  
 30 
  
 6 
  
 20 
  
 4 
  
 10 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2007 2008 2009 2010 2011 
 Anm.: Köp av verksamhet (huvudverksamhet för kommuner) med avdrag för köp från andra kommuner och landsting. Källa: Statistiska centralbyrån, Kommunernas och landstingens verksamhetsindelade bokslut 2007 respektive 2011, Sveriges kommuner och landsting Statistik om hälso- och sjukvård samt regional utveckling samt egen bearbetning. 
 Källa: Regeringens skrivelse 2012/13:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 
 Kommunernas och landstingens samlade kostnad för köp av verk- samhet var 117,3 miljarder kronor 2011, vilket kan jämföras med 78,7 miljarder kronor 2007. Kommunerna köpte 2011 verksamhet för 81,9 miljarder kronor och landstingen för 35,4 miljarder kronor. Förändringen från 2010 innebar en fortsatt ökning av kostnaden i både kommunerna och landstingen med 6,1 procent respektive 7,7 procent. Både kommunernas och landstingens kostnader för köp av verksamhet har ökat varje år under perioden  
 2007–2011, 
  men ökningstakten var lägre mellan 2010 och 2011 än mellan tidigare år. I kommunerna skedde en ökning med i genomsnitt 12,4 procent per år mellan 2007 och 2010. Motsvarande förändring i landstingen var 10,6 procent. 
 34 
  
 Som framgår av diagram 1 ökade såväl kommunernas som lands- tingens kostnader för köp av verksamhet som andel av kostnaderna varje år under perioden  
 2007–2011. 
  I kommunerna ökade andelen köp av verksamhet från 12 procent 2007 till 15,9 procent av 
  
 34  
 Skr. 2012/13:102 s. 61. 
 73 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 kostnaderna 2011. I landstingen skedde en ökning från 11,1 procent 2007 till 13,8 procent 2011. År 1995 köpte kommunerna totalt (inklusive köp från andra kommuner och landsting) för omkring 20 miljarder. 
 35  
 Sedan  
 1990-talet 
  har alltså ökningen av andelen externa köp varit mycket stor. 
 Kostnaderna för köp av verksamhet har ökat något snabbare för kommunerna än för landstingen under perioden  
 2007–2011. 
  Totalt har kommunerna dessutom högre kostnader för köp av verksamhet i relation till de totala kostnaderna jämfört med landstingen. 
 Köp fördelat på olika typer av utförare 
 De privata leverantörerna 
 36  
 utförde 83,6 procent av den köpta verk- samheten 2011. Störst andel, 69,6 procent av de totala köpen, gjor- des av privata företag. Det var också köp av verksamhet från dessa leverantörer som utgjorde huvuddelen av ökningen  
 2007–2010. 
  Köp från föreningar och stiftelser samt enskilda (t.ex. personliga assistenter, kontaktpersoner och familjehemsplaceringar) motsva- rade 14 procent av den totala kostnaden. Köpen gjordes till 93,8 procent av kommunerna. Kostnaden för köp från offentliga leve- rantörer (kommunernas och landstingens egna företag samt kom- munalförbund) var oförändrad mellan 2007 och 2011 i kommun- erna. Andelen av den totala kostnaden för köp av verksamhet i kommuner och landsting från offentliga leverantörer minskade under  
 2007–2011 
  och uppgick till 16,3 procent 2011. 
 37 
  
 35 
  
 Skr. 2000/01:102 s. 40. 
  
 36 
  
 I begreppet privata leverantörer ingår privata och övriga företag, föreningar och stiftelser samt enskilda personer. 
  
 37 
  
 Skr. 2012/13:102 s. 62. 
  
 74 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 Miljarder kronor 
  
 90 
  
 Privata företag 
  
 80 
  
 Offentliga leverantörer 
  
 Föreningar och stiftelser 
  
 70 
  
 Hushåll och enskilda 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 Källa: Statistiska centralbyrån, räkenskapssammandraget för kommuner och landsting, Sveriges Kommuner och Landsting Köp av verksamhet kommuner och landsting  
 2006-2011 
  s. 60 
 Utöver de köp som redovisats ovan köpte kommunerna och lands- tingen tjänster av varandra 2011 för totalt 21,3 miljarder kronor. Kommunerna köpte tjänster av varandra och landstingen för 12,6 miljarder kronor 2011. Av beloppet avsåg 58,1 procent köp av platser på gymnasieskolan. Landstingen köpte tjänster av andra landsting och kommuner till ett värde av 8,7 miljarder kronor, varav 82,2 procent avsåg den specialiserade somatiska vården. 
 38 
  
 38  
 Skr. 2012/13:102 s. 62 f. 
 75 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 3.4.1 
  
 Kommunernas köp på olika områden 
  
 Den övergripande fördelningen av kommunernas köp från privata leverantörer på olika områden framgår av diagrammet nedan. 
  
 20 
  
 2007 
  
 2011 
  
 18 
  
 Varav privata utförare 2007 
  
 Varav privata utförare 2011 
  
 16 
  
 14 
  
 12 
  
 10 
  
 8 
  
 6 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 Vård och omsorg 
  
 Pedagogisk 
  
 Infrastruktur, skydd 
  
 Särskilt riktad 
  
 Fritid och kultur 
  
 verksamhet 
  
 verksamhet 
  
 Anm.: Exklusive köp från andra kommuner, Exklusive politisk verksamhet och affärsverksamhet 
 Källa: Statistiska Centralbyrån, räkenskapssammandraget för kommuner, Sveriges Kommuner och Brown av verksamhet kommuner och landsting  
 2006-2011. 
  
 Av diagram 3 framgår att köp är vanligast inom vård och omsorg- sektorn. I denna kategori ingår primärvård, hälso- och sjukvård samt vård- och omsorg om äldre och funktionshindrade. Köp är även mycket vanligt inom den pedagogiska sektorn 
 40  
 men även infrastruktur 
 41  
 och riktade insatser 
 42  
 är områden där köp är vanligt. Köp inom kultur och fritid är däremot mera ovanliga. Kommuner 
  
 39 
  
 I skrivelsens begrepp privata utförare avses även exempelvis köp från fristående skolor. 
  
 40 
  
 Innefattar förskoleverksamhet och skolbarnomsorg, skolväsendet för barn och ungdom (inklusive förskoleklass) samt vuxenutbildning. 
  
 41 
  
 Avser fysisk och teknisk planering, bostadsförbättring, näringslivsfrämjande åtgärder, turistverksamhet, gator och vägar, parkering, parker, räddningstjänst, miljö- och hälsoskydd samt totalförsvar och samhällsskydd. 
  
 42 
  
 Avser flyktingmottagande och arbetsmarknadsinsatser. 
  
 76 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 och landsting köper även som ovan nämnts mycket verksamhet av varandra och av kommunalförbund och kommunala bolag. Inom infrastrukturområdet sker exempelvis i stor omfattning köp av räddningstjänst av kommunalförbund. Inom vård och omsorg är dock den helt övervägande delen av köp sådana som sker från pri- vata leverantörer. Endast 1,5 procentenheter av köpen sker från offentliga leverantörer. Inom det pedagogiska området är också köpen från privata leverantörer den klart övervägande delen. 
 43 
  
 Det finns även regionala skillnader vad gäller inslagen av köp av verksamhet. Ett sätt att mäta detta är att se på fördelningen av pri- vat anställda inom välfärdstjänster. 
 Källa: SNS, Konkurrensens konsekvenser 
  
 43  
 Skr. 2012/13:102 s. 63 f. och SKL, Köp av verksamhet, 2012, s. 16 f. Vad som avses här är inte nödvändigtvis entreprenader i kommunallagens mening. Även bidragsfinansierad verk- samhet, dvs. bidrag till fristående skolor, ingår i begreppet köp av verksamhet. 
 77 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Kommunerna är här indelade i följande kategorier. 
 44 
  
 1. 
  
 Storstadskommuner (Stockholm, Göteborg, Malmö) 
  
 2. 
  
 Förortskommuner (mer än 50 procent av nattbefolkning pendlar) 
  
 3. 
  
 Större kommuner (50  
  
 000–200 
  000 invånare) 
  
 4. 
  
 Pendlingskommuner (mer än 40 procent av nattbefolkningen pendlar) 
  
 5. 
  
 Glesbygdskommuner (mindre än sju invånare per kvadrat- kilometer) 
  
 6. 
  
 Varuproducerande kommuner 
  
 7. 
  
 Övriga kommuner över 25 000 invånare 
  
 8. 
  
 Övriga kommuner 12  
  
 500–25 
  000 invånare 
  
 9. 
  
 Övriga kommuner mindre än 12 500 invånare 
  
 Diagram 4, som avser förhållandena 2010, är ett s.k.  
 box-whisker 
  diagram och visar fem statistiska nivåer: lägsta observation, första kvartilen, medianen (strecket i den gråa rutan), tredje kvartil samt den högsta observationen. Med första kvartil avses den nivå som 25 procent av kommunerna innefattas i. I tredje kvartil omfattas 75 procent av kommunerna. Med median avses mittvärdet, dvs. den nivå där 50 procent av kommunerna antingen ligger högre eller lägre. Strecket utanför den gråa rutan visar de lägsta och högsta observationerna och prickarna visar s.k. outliners, dvs. sådana kommuner som sticker ut kraftigt jämfört med andra 
 Av diagrammet framgår att andelen privat anställda inom väl- färdstjänsterna är störst inom storstadskommuner och förorts- kommuner. Spridningen är stor inom gruppen förortskommuner mellan kommunerna, men medianvärdet är högre än alla andra typer med undantag av storstadskommuner. Minst andel fanns i varuproducerande kommuner och glesbygdskommuner, även om vissa enskilda kommuner avviker genom att ha en stor andel privat anställda i välfärdstjänster. 
  
 44  
 Indelningen motsvarar SKL:s kommungrupperingslista som den såg ut från 2005. SKL:s lista är sedan 2011 indelad i tio kategorier på ett något annorlunda sätt, bl.a. skiljer SKL på kommuner som ligger i tät- respektive glesbefolkade regioner. 
 78 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 3.4.2 
  
 Landstingens köp på olika områden 
  
 När det gäller landstingens köp är det stora skillnader i omfattning mellan olika verksamhetsområden. 
  
 Procent 
  
 35 
  
 2007 
  
 2011 
  
 30 
  
 Varav privata utförare 2007 
  
 Varav privata utförare 2011 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 Primärvård 
  
 Tandvård 
  
 Regional 
  
 Specialiserad 
  
 Specialiserad 
  
 Övrig hälso- och 
  
 utveckling 
  
 somatisk vård 
  
 psykiatrisk vård 
  
 sjukvård 
  
 Anm.: Exklusive läkemedel inom läkemedelsförmånen och politisk verksamhet, exklusive köp från andra landsting. Källor: Sveriges Kommuner och Landsting, Statistik om hälso- och sjukvården och regional utveckling samt Sektorn i siffror. 
 I landstingen bedrivs en mycket stor andel av verksamheten inom primärvården av privata utförare. En starkt bidragande orsak till detta är att landstingen enligt 5 § HSL är skyldiga att inrätta ett vårdvalssystem. Även inom tandvård finns det en stor andel privata utförare. Inom området regional utveckling sker också mycket köp men till 90 procent avser detta köp av trafik i Stockholms läns landsting och Skåne läns landsting. 
 45  
 Kostnadsmässigt är den helt övervägande delen hälso- och sjukvård, som står för 91 procent av köpen. 
 46 
  
 45 
  
 SKL, Köp av verksamhet, 2012, s. 37. 
  
 46 
  
 SKL, Köp av verksamhet, 2012, s. 38. 
  
 79 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Anmärkning: * Exklusive tandvård och politisk verksamhet. 
 Källa: SKL (2011) Statistik om hälso- och sjukvård samt regional utveckling 
 Av tabellen framgår att landstingens köp av privata utförare är koncentrerade till vissa landsting, främst Stockholms läns landsting. Stockholms läns landsting köpte 2011 vård från privata företag motsvarande 24,3 procent av nettokostnaderna och Kalmar läns landsting motsvarande 3,3 procent. Om Stockholms läns landsting inkluderas i genomsnittsberäkningen uppgår den totala 
 80 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 andelen köp till 12 procent, men genomsnittsberäkningen minskar märkbart om Stockholm exkluderas. 
  
 3.5 
  
 Former för att handla upp offentliga tjänster 
  
 När kommuner och landsting beslutat att en viss verksamhet inte ska drivas i egen regi utan att uppgiften ska lämnas över till en pri- vat utförare måste de som huvudregel handla upp tjänsten antingen enligt LOU, LUF eller LOV. 
 Därtill kommer lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet som gäller för upphandlande myndigheter när dessa upphandlar militär utrustning, utrustning av känslig karaktär, byggentreprenader, varor och tjänster som hör ihop med detta eller byggentreprenader och tjänster särskilt avsedda för militära syften eller byggentreprenader och tjänster av känslig karaktär. Denna lag kommer inte beröras vidare i detta sammanhang. 
  
 3.5.1 
  
 Offentlig upphandling 
  
 Regelverket 
 LOU och LUF bygger på två  
 EU-direktiv. 
 47 
  
 LOU reglerar offent- lig upphandling som görs av kommuner, landsting, statliga myn- digheter och många av deras bolag. LUF reglerar sådan upphand- ling som görs av statliga myndigheter, kommuner, landsting m.fl. samt vissa offentlig- och privatägda företag när de bedriver verk- samhet inom vissa i LUF angivna områden. Reglerna är i huvudsak desamma i LOU och LUF. I avsnittet nedan hänvisas endast till relevanta kapitel i LOU. 
  
 47  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EUT L 134, 30.04.2004, s. 114, Celex 32004L0018) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (EUT L 134, 30.04.2004, s. 1, Celex 32004L0017). 
 81 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Förfarandet i korthet 
 En upphandling inleds med en planering av det som ska upphand- las. Efter att planeringen genomförts ska upphandlingens förvän- tade värde beräknas för att jämföras med det s.k. tröskelvärdet. Tröskelvärdena är avgörande för om direktivens bestämmelser är tillämpliga på upphandlingen. 
 Det beräknade förväntade värdet av kontraktet och, beträffande tjänster, kategori av tjänst, avgör vilket kapitel och förfarande som ska tillämpas vid upphandlingen. Är det fråga om en upphandling som beräknas understiga aktuellt tröskelvärde ska bestämmelserna i 15 kap. LOU tillämpas. Tjänster delas in i A- och  
 B-tjänster. 
  Upp- delningen i A- och  
 B-tjänster 
  baseras på att  
 A-tjänsterna 
  anses vara mer lämpade för internationell konkurrens medan  
 B-tjänster 
  ofta är av sådan karaktär att det ansetts svårare att dra nytta av konkurrens från utländska leverantörer. Upphandling av en  
 B-tjänst 
  ska genomföras enligt 15 kap. LOU, oavsett kontraktets värde. 
 Den upphandlande myndigheten ska upprätta ett förfrågnings- underlag. Ett förfrågningsunderlag ska i huvudsak innehålla en beskrivning av det som ska upphandlas och de krav som ställs på det som upphandlas samt hur uppdraget ska utföras under avtalsti- den. Förfrågningsunderlaget ska även innehålla de kommersiella villkor som ska gälla för det tilldelade kontraktet. Vidare ska utvär- deringsgrunden anges (12 kap. 1 § LOU). Den kan vara antingen det lägsta priset eller det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. 
 En upphandling ska, enligt huvudregeln i 7 kap. 1 § LOU, annonseras för att företag i Sverige och andra  
 EU-länder 
  ska kunna konkurrera om upphandlingskontrakt. En anbudsgivare ska få en viss tidsfrist för att komma in med ett anbud eller en ansökan om att få lämna anbud (8 kap. LOU). 
 Utvärderingen av anbud och anbudsansökan omfattar olika moment. Den ska inledas med att leverantörens lämplighet för att fullgöra kontraktet kontrolleras (10 kap. LOU). Dessa s.k. kvalita- tiva urvalskriterier är hänförliga till leverantörernas personliga ställning och lämplighet samt förmåga att fullgöra kontraktet. Det handlar om huruvida leverantörerna gjort sig skyldiga till viss brottslighet eller att leverantörerna inte fullgjort sina skyldigheter till det allmänna i olika avseenden. Efter denna prövning ska ställ- ning tas till om leverantörernas ekonomiska och finansiella kapa- citet samt tekniska förmåga och kapacitet är tillräcklig för uppdra- get (11 kap. LOU). Därefter gör den upphandlande myndigheten 
 82 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 en granskning och en utvärdering av inkomna anbud och anbud- sansökningar. Vid anbudsprövningen ska den upphandlande myn- digheten kontrollera om anbuden uppfyller de krav som uppställts i förfrågningsunderlaget. Därefter ska ställning tas till vilka anbud som ska antas med hänsyn till den utvärderingsgrund som angetts i förfrågningsunderlaget. 
 När anbudsutvärderingen genomförts ska den upphandlande myndigheten fatta ett beslut om vilken leverantör och vilket anbud som ska antas i upphandlingen (tilldelningsbeslut). Upplysningar om tilldelningsbeslutet och skälen för det ska sändas till samtliga anbudssökande och anbudsgivare (9 kap. 9 § LOU). Efter att upp- lysningar lämnats till samtliga deltagande leverantörer följer en period under vilken avtal inte får ingås (avtalsspärr) för att leve- rantörerna ska kunna ta tillvara sin rätt att ansöka om överprövning av tilldelningsbeslutet (16 kap. 1 § LOU). Först sedan denna frist löpt ut kan upphandlingen avslutas och ett avtal mellan parterna ingås. 
 Pågående förhandlingar och utredningar 
 Det pågår för närvarande förhandlingar om nya direktiv på upp- handlingsområdet som avses ersätta de som nu ligger till grund för upphandlingslagstiftningen. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska ge förslag till hur vissa bestämmelser i förslagen bör genomföras i svensk rätt enligt den lydelse direktiven får när de antagits (S 2012:09). Uppdraget ska slutredovisas senast den 1 januari 2014. Utredningsuppdraget och tidpunkten för redovis- ning av uppdraget kan komma att behöva ändras beroende på de pågående förhandlingarna inom EU. Vad utredningen erfar kommer de nya bestämmelserna att träda i kraft i Sverige tidigast under 2015. 
  
 3.5.2 
  
 LOV 
  
 LOV reglerar vad som ska gälla för de kommuner och landsting som vill konkurrensutsätta kommunala verksamheter genom att överlåta valet av utförare av  
 stöd-, 
  vård- och omsorgstjänster till brukaren eller patienten. Valfrihetssystem enligt LOV är ett alter- nativ till upphandling enligt LOU och kan tillämpas på bl.a. omsorgs- och stödverksamhet för äldre och för personer med 
 83 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 funktionsnedsättning, hälso- och sjukvårdstjänster 
 48  
 samt tjänster inom Arbetsförmedlingens arbetsmarknadspolitiska verksamhet. 
 49  
 Det är sedan den 1 januari 2010 obligatoriskt för landsting att införa valfrihetssystem inom primärvården och sedan den 1 maj 2010 obligatoriskt för Arbetsförmedlingen att införa valfrihets- system för etableringslotsar för vissa nyanlända invandrare 
 50 
 . Rent formellt är LOV en form av upphandling, en s.k. tjänstekon- cession. 
 51 
  
 Enligt 3 kap. 1 § LOV måste den upphandlande myndighet som vill tillämpa lagen löpande annonsera på en nationell webbplats för valfrihetssystem. Såväl privata företag som ideella organisationer kan ansöka om att bli godkända som leverantörer. Kommuner och landsting ges möjlighet att genom avtal reglera förutsättningarna för valfrihetssystemet. Alla leverantörer som ansökt om att få vara med i ett valfrihetssystem och som uppfyller de fastställda kraven godkänns, varefter kontrakt tecknas. Lagen bygger på att det inte sker någon priskonkurrens mellan leverantörerna. Den enskilde ges i stället möjlighet att välja den leverantör som han eller hon upp- fattar tillhandahåller den bästa kvaliteten. Valfrihetssystem innebär således en etableringsfrihet. Kommunen eller landstinget ansvarar enligt 9 kap. 1 § LOV för att brukaren eller patienten får fullödig information om samtliga leverantörer som man kan välja emellan. För personer som inte väljer ska det enligt 9 kap. 2 § LOV finnas ett ickevalsalternativ. 
 Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska analysera och utvärdera effekterna av införandet av LOV på socialtjänstom- rådet (S 2012:08). Utredaren ska bl.a. överväga för- och nackdelar med att införa en obligatorisk lagstiftning om valfrihetssystem på socialtjänstområdet. Uppdraget ska redovisas senast den 15 januari 2014. 
  
 48 
  
 I 1 § LOV anges bl.a. följande. Denna lag gäller när en upphandlande myndighet beslutat att tillämpa valfrihetssystem vad gäller tjänster inom hälsovård och socialtjänster, som är upptagna som  
  
 B-tjänster 
  i kategori 25 i bilaga 3 till lagen (2007:1091) om offentlig upp- handling. Lagen gäller dock inte tjänster som omfattas av  
 CPV-kod 
 85311300-5 
  (barn- och ungdomsomsorg) enligt Europaparlamentets och rådets förordning EEG nr 2195/2002 av den 5 november 2002 om en gemensam terminologi vid offentlig upphandling. 
  
 49 
  
 Se lagen (2010:536) om valfrihet hos Arbetsförmedlingen. 
  
 50 
  
 Se lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare. 
  
 51 
  
 Prop. 2008/09:29 s. 101. 
  
 84 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 3.6 
  
 Uppföljning och kontroll av privata utförare 
  
 3.6.1 
  
 Kommunernas och landstingens skyldighet att följa upp 
  
 Kännetecknande för privata utförare är att en kommun eller ett landsting anlitar en extern producent för en viss uppgift som annars skulle ha utförts i egen regi. Kommunen eller landstinget har kvar huvudmannaskapet och har därigenom också kvar det övergripande ansvaret för verksamheten och ska se till att den anlitade privata utföraren uppfyller de bestämmelser som gäller för verksamheten. 
 Innan en kommun eller ett landsting lämnar över vården av en kommunal angelägenhet till en privat utförare ska fullmäktige, enligt 3 kap. 19 § KL, se till att kommunen respektive landstinget tillförsäkras en möjlighet att kontrollera och följa upp verksam- heten. Detta är en nödvändig förutsättning för att nämnderna ska kunna leva upp till sitt verksamhetsansvar. 
 Nämndernas ansvar för uppföljning och kontroll framgår av 6 kap. 7 § KL. Enligt bestämmelsen ska nämnderna var och en inom sitt område se till att verksamheten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller för verksamheten. De ska också se till att den interna kontrollen är tillräcklig samt att verksamheten bedrivs på ett i övrigt tillfredsställande sätt. 
 I 3 kap. 19 § KL anges inte i detalj hur kontrollen och uppfölj- ningen av överlämnad verksamhet ska tillförsäkras, endast att kom- munen och landstinget ska se till att de tillförsäkras en sådan möjlighet. Här finns enligt förarbetena ett utrymme att lokalt anpassa kraven till olika typer av verksamhet. 
 52 
  
 Möjligheterna till kontroll och uppföljning av privata utförare behöver sammanfattningsvis säkerställas på avtalsrättslig väg. Bestämmelsen i 3 kap. 19 § KL ställer i sig inga krav på att uppfölj- ning ska ske. Däremot framgår det av 6 kap. 7 § KL att nämnderna ska se till att även för verksamhet som lämnats över till privata utförare bedrivs bl.a. med de föreskrifter som gäller för verksam- heten. Någon närmare vägledning om vilken uppföljning som ska ske, hur och vad kommunerna och landstingen ska göra, finns vare sig i kommunallagen eller i förarbetena. Inte heller finns det några klargörande domstolsavgöranden på området. 
  
 52  
 Prop. 1993/94:188 s. 94. 
 85 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 3.6.2 
  
 Bakgrunden till kommunallagens krav på att följa upp 
  
 Lokaldemokratikommittén föreslog i sitt betänkande Lokal demo- krati i utveckling (SOU 1993:90) bl.a. en komplettering i 6 kap. 7 § KL av vilken det framgår att nämndernas ansvar också omfattar verksamhet som under nämnden utförs av enskilda samt en allmänt formulerad regel om kommunernas skyldighet att säkerställa den demokratiska insynen och kontrollen. Den sistnämnda regeln hade karaktären av en generalklausul som enligt kommittén gav utrymme att bedöma behovet av insyn och kontroll efter verksam- hetens art, avvägningar mellan allmänintresse och enskilt intresse såsom krav på affärsmässighet och omständigheterna i övrigt. Någon ytterligare reglering i speciallagstiftningen ansåg kommittén inte vara nödvändig. 
 53 
  
 Kommittén uttalade att det i nämndansvaret bör ligga, förutom att exempelvis välja entreprenör med omsorg, även samma uppfölj- ning och kontroll som nämnden utövar av den egna förvaltningen. 
 54  
 Vilka krav detta ställer på nämnderna och i vilken omfattning och i vilka former det ska ske utvecklades också i betänkandet. Kom- mittén delade upp framställningen och redogjorde för kommuner- nas och landstingens ansvar dels för överlämnad verksamhet inom den fakultativa verksamhetssektorn 
 55 
 , dels för deras ansvar inom den specialreglerade verksamhetssektorn. 
 Det kan enligt kommittén vara svårt att exakt ange vilka Moore tativa verksamheter som ska anses ha sådan betydelse att kommu- nen ska behålla kontrollen och garantera den offentliga insynen och de kommunalrättsliga principerna. Allmänintresset kan härvid vara vägledande. Ju mer kommuninvånarna är beroende av verksam- heten desto större ansvar måste kommunen anses ha och därför ställa högre krav på kontroll och insyn. Storleken av eventuella tillskott av skattemedel påverkar kommunens intressenivå och är också avgörande för bedömningen av ansvarsnivån. Driften av ett kommunägt turisthotell eller en kommunal campingplats bör kunna överlåtas utan större krav på kontroll eller insyn, förutom sedvanliga avtalsvillkor vid hyres- eller arrendeupplåtelser. Däre- mot kan överlåtande av driften av servicefunktioner vid ett vård- 
  
 53 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 292 f. 
  
 54 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 291. 
  
 55 
  
 Sådan verksamhet som grundas på 2 kap. 1 § KL, eller vad som omfattas av kommunernas allmänna befogenheter, dvs. sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller landstingets område eller deras medlemmar. 
  
 86 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 hem medföra större krav på insyn från de som är beroende av vård- hemmets service. Det innebär att ett större ansvar vilar på kommu- nen att kontrollera och följa upp verksamheten och garantera de kommunalrättsliga principerna, t.ex. likställighetsprincipen och självkostnadsprincipen. 
 56 
  
 När det gäller de specialreglerade obligatoriska verksamheterna 
 57  
 anförde kommittén bl.a. följande. Kommunens ansvar är preciserat i lag. Uppgifter som innebär myndighetsutövning får inte överlåtas. Andra uppgifter får överlåtas men kommunen har ändå kvar det yttersta ansvaret för tillgängligheten och hur uppgiften sköts. Även kundvalsmodellen kräver någon form av avtal med den som ska utföra verksamheten. Det måste således ställas stora krav på kom- munerna och landstingen när entreprenadavtalen utformas för spe- cialreglerade verksamheter. Kommunen måste se till att de i lagarna uttalade målen och andra riktlinjer för verksamheten uppfylls när verksamheten drivs av någon annan. Frågor som gäller verksam- hetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet är inte förhand- lingsbara med entreprenörer. 
 58 
  
 Kommittén övervägde om någon ytterligare lagreglering behöv- des för att säkerställa eller tydliggöra vad kommunernas och lands- tingens ansvar för överlämnad verksamhet innefattar. Kommittén ansåg emellertid att det var tydligt att kommuner och landsting, bl.a. genom insatser från centrala myndigheter och medverkan av de vid denna tidpunkt två kommunförbunden, kommer att få till- räcklig kompetens att upphandla entreprenader inom det specialre- glerade området så att kraven på insyn och kontroll kan tillgodo- ses. 
 59 
  
 Regeringen valde att endast gå vidare med kommitténs förslag såvitt avsåg 6 kap. 7 § tredje stycket KL samt om kontroll och uppföljning, dock inte med den föreslagna regeln om insyn. 
 Regeringen framhöll i förarbetena till 3 kap. 19 § KL att inne- hållet i entreprenadavtalet är av största vikt för att kommunerna och landstingen ska kunna fullgöra sitt ansvar gentemot sina med- lemmar. Avtalet är, vid sidan av den associationsrättsliga lagstift- 
  
 56 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 291 och 525 (bilaga 2). 
  
 57 
  
 Begreppet specialreglerad obligatorisk verksamhet syftar på offentliga förvaltnings- uppgifter som staten i särskild lagstiftning angivit att kommunerna ska handha på lokal nivå. Det gäller socialtjänsten, hälso- och sjukvården, ansvaret för skolväsendet, plan- och byggnadsväsendet, miljö- och hälsoskyddet och räddningstjänsten. 
  
 58 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 291 f. och 526 f. (bilaga 2). 
  
 59 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 529 (bilaga 2). 
  
 87 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 ningen och de eventuella särskilda regler om privat bedriven verk- samhet i speciallagstiftningen, det som styr en verksamhet sedan den överlämnats. Det är kommunen eller landstinget och inte pri- märt entreprenören som inför medlemmarna ansvarar för att den av entreprenören bedrivna verksamheten uppfyller samma kvalitets- krav som den som bedrivs i egen regi. Kommuner och landsting måste avtalsvägen genom särskilda villkor skapa garantier för att entreprenören beaktar de allmänna regler som enligt 1 kap. 9 § RF gäller för offentlig förvaltning om allas likhet inför lagen och sak- lighet och opartiskhet vid fullgörandet av uppgifter inom offentlig förvaltning. Vidare bör avtalen innehålla de kvantitativa och kvali- tativa mål och riktlinjer som ska gälla för verksamheten. Det måste dessutom innehålla möjligheter för kommunen eller landstinget att häva avtalet, om verksamheten slår fel. Att de ska ha rätt att följa och inspektera verksamheten måste också finnas med i avtalet. 
 60 
  
 3.7 
  
 Skillnader mellan verksamhet i egen regi 
  
 och verksamhet som bedrivs av privata utförare 
 Ett beslut att lämna över verksamhet till privata utförare får flera konsekvenser. Det finns t.ex. många rättsliga skillnader mellan verksamhet i egen regi och verksamhet som bedrivs av privata utförare. Skillnaderna avser bl.a. möjligheter till överklagande, offentlighetsprincipens tillämpning samt tillsyn av Justitieombuds- mannen (JO) och Justitiekanslern (JK). 
  
 3.7.1 
  
 Möjligheter att överklaga beslut 
  
 Varje medlem av en kommun eller ett landsting har rätt att få lag- ligheten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att överklaga till allmän förvaltningsdomstol. Domstolen kan endast uttala sig angående beslutets laglighet, inte dess lämplighet, och kan inte sätta något annat beslut i dess ställe. Reglerna om laglighets- prövning i kommunallagen är endast tillämpliga på beslut av kom- muner och landsting. Ett överlämnande av verksamheten till privata utförare innebär alltså att möjligheten till laglighetsprövning av 
  
 60  
 Prop. 1993/94:188 s. 40 f. 
 88 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 beslut som tidigare fattades av nämnden eller inom förvaltningen går förlorad. 
 Den typ av kommunala beslut som däremot vid ett överkla- gande kan prövas i sak av domstolarna gäller uteslutande myndig- hetsutövning, som inte utan lagstöd kan överlämnas till en privat utförare. Stöd för att överlämna uppgifter som innefattar myndig- hetsutövning finns endast i ett fåtal lagar och därför torde privata utförares beslut endast i undantagsfall kunna överklagas. 
  
 3.7.2 
  
 Offentlighet och sekretess 
  
 Offentlighetsprincipen är av fundamental betydelse för statliga och kommunala myndigheters verksamhet. Även vissa kommunala företag är underkastade offentlighetsprincipen enligt 2 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL). Offentlighets- principen tar sig olika uttryck. Allmänna handlingars offentlighet, handlingsoffentlighet, regleras i tryckfrihetsförordningen, TF. Allmänhetens rätt att närvara vid kommunfullmäktiges samman- träden framgår av 5 kap. 38 § KL. Arkivlagen (1990:782) föreskri- ver bl.a. att myndigheternas arkiv ska hållas ordnade så att de till- godoser rätten att ta del av allmänna handlingar. 
 Handlingsoffentligheten innebär i korthet att handlingar som antingen inkommit till eller upprättats hos en myndighet betraktas som allmänna handlingar. Varje medborgare har en principiell rätt att på begäran omgående få ta del av allmänna handlingar, om de inte omfattas av sekretess. Allmänna handlingar ska i princip regi- streras i ett diarium eller liknande, vilket också är att betrakta som en allmän handling. 
 I begreppet handling innefattas inte bara pappersdokument med text, utan alla framställningar i skrift eller bild samt upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniska hjälpmedel. En handling anses inkommen när den anlänt till myn- digheten eller kommit behörig befattningshavare tillhanda. En handling anses upprättad när den expedierats, justerats av myndig- heten eller på annat sätt färdigställts. 
 Myndighetsbegreppet innefattar både förvaltningsorgan och nämnder. I detta sammanhang likställs också beslutande försam- lingar i kommuner och landsting med myndigheter. För kommu- nala myndigheter finns en dokumentationsplikt som garanterar att vissa typer av handlingar, t.ex. protokoll, upprättas. I myndigheter- 
 89 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 nas arbetssätt ingår även att i övrigt dokumentera arbetet genom att göra promemorior, aktanteckningar och skriftliga beslutsun- derlag etc. 
 Sekretess avser viss uppgift och innebär att uppgiften inte får röjas, varken muntligt eller genom utlämnande av handling som innehåller hemlig uppgift. Sekretess kan endast gälla om det är på- kallat med hänsyn till någon av de sju sekretessgrunder som anges i TF. 
 Den i TF stadgade offentlighetsprincipen gäller inte för privata utförare som kan vägra att lämna ut en handling utan att beslutet kan överklagas till domstol. Allmänheten har inte någon lagstadgad rätt att närvara vid privata företags bolagsstämmor. Inte heller gäl- ler arkivlagens bestämmelser för privata utförare. 
 Reglerna om sekretess i offentlighets- och sekretesslagen gäller i princip inte verksamhet som bedrivs av privata utförare. Däremot finns det i speciallagarna bestämmelser om tystnadsplikt för perso- ner inom privat driven verksamhet. I 15 kap. 1 § SoL anges att den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser enligt socialtjänstlagen får inte obehörigen röja vad han eller hon därvid har fått veta om enskildas personliga förhållanden. Enligt 29 § LSS gäller motsvarande för insatser enligt LSS. Den som är eller har varit verksam inom enskild familjerådgivning får enligt 15 kap. 2 § SoL inte obehörigen röja en uppgift som en enskild har lämnat i förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Bestämmelser om tyst- nadsplikt för den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjuk- vårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården finns i 6 kap.  
 12–14 
  §§ patientsäkerhetslagen (2010:659, PSL). I 29 kap. 14 § skollagen regleras tystnadsplikten för den som är eller har varit verksam i enskilt bedriven skolverksamhet. 
  
 3.7.3 
  
 Meddelarfrihet och yttrandefrihet 
  
 Den s.k. meddelarfriheten är en del av den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. Var och en har meddelarfrihet enligt de grundläggande bestämmelserna i grundlagarna (2 kap. 1 § RF, 1 kap. 1 § tredje stycket TF och 1 kap. 2 § yttrandefrihets- grundlagen, YGL). Meddelarfriheten, som alltså gäller för såväl offentligt som privat anställda, innebär bl.a. att det i viss utsträck- ning är möjligt att straffritt lämna annars sekretessbelagda uppgif- 
 90 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 ter till massmedia för publicering. Meddelarfriheten är en del av meddelarskyddet, som dels ger meddelaren en rätt till anonymitet, dels förbjuder myndigheter och andra allmänna organ såväl att efterforska vem som har lämnat ett meddelande för publicering (efterforskningsförbudet) som att vidta åtgärder som medför negativa konsekvenser för meddelaren, t.ex. uppsägning eller disci- plinpåföljd (repressalieförbudet). Efterforsknings- och repressalie- förbudet gäller alltså endast ingrepp från det allmännas sida. Privat anställda omfattas som huvudregel inte i förhållande till sin arbets- givare av det skydd som förbuden ger. 
 Till skillnad från kommunal- och landstingsanställd personal kan privata utförare i avtal med de anställda begränsa de anställdas möjligheter att uttala sig i media m.m. Den privata utförarens per- sonal har inte heller någon grundlagsenlig yttrandefrihet att uttala sig om förhållanden på arbetsplatsen. En arbetstagare som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos arbetsgivaren som han har fått del av i sin anställning under sådana förhållanden att han insåg eller borde ha insett att han inte fick avslöja den ska, enligt 7 § lagen (1990:409) om skydd för före- tagshemligheter, ersätta den skada som uppkommer genom hans förfarande. 
 En särskild utredare har fått i uppdrag att se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet och då framför allt i sådan verksamhet som avser vård, skola och omsorg (Ju 2012:11). Utgångspunkten ska vara att med- delarskyddet för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. Uppdraget ska redovisas senast den 30 november 2013. 
 En annan särskild utredare har fått i uppdrag att se över skyddet för arbetstagare som slår larm om olika former av missförhållan- den, oegentligheter eller brott och föreslå åtgärder som syftar till att stärka skyddet och skapa ett tydligare regelverk (A 2013:02). Uppdraget ska redovisas senast den 22 maj 2014. 
  
 3.7.4 
  
 Tillsyn av JO och JK 
  
 JO och JK har för riksdagens respektive regeringens räkning tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden (1 § lagen 
 91 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 (1986:765) med instruktion för Riksdagens ombudsmän och 1 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn). 
 Under JO:s tillsyn står bl.a. kommunala myndigheter, tjänste- män och andra befattningshavare vid dessa myndigheter samt annan som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighets- utövning, såvitt avser denna hans verksamhet (2 § lagen med instruktion för Riksdagens ombudsmän). Ledamöter av beslutande kommunala församlingar är uttryckligen undantagna ombudsmän- nens tillsyn. När det gäller skillnaden mellan uppdragstagare och entreprenörer har JO i sin praxis fäst vikt vid uppdragstagarens ställning samt anknytningen till myndigheten och dess verksamhet. 
 61 
  
 JK:s tillsyn omfattar bl.a. kommunala myndigheter och andra myndigheter som inte är statliga samt tjänstemän och andra befatt- ningshavare vid nämnda myndigheter. Vidare omfattas andra som, utan att vara knutna till statlig myndighet, innehar tjänst eller upp- drag varmed följer myndighetsutövning såvitt avser denna deras verksamhet (3 § lagen om Justitiekanslerns tillsyn). JK har ingen skyldighet att pröva enskildas klagomål och dess tillsyn är främst inriktad på rättsliga systemfrågor och på verksamhetsområden där det saknas ordinära tillsynsorgan. 
 Vare sig JO eller JK har som huvudregel rätt att utöva tillsyn över privata utförare, såvida det inte avser förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning. 
  
 3.7.5 
  
 Beslutsprocesser 
  
 Beslutsprocessen för privata utförare är inte lika formaliserad som inom den kommunala förvaltningen, eftersom det inte föreligger något beredningstvång. Enligt 5 kap. 26 § KL måste ärenden som ska avgöras av fullmäktige beredas antingen av den ansvarige nämnden eller av en fullmäktigeberedning. Kommunallagens dele- geringsförbud för frågor som innefattar verksamhetens mål, inrikt- ning, omfattning och kvalitet i 6 kap. 34 § KL begränsar också handlingsutrymmet i en kommunalt driven verksamhet. En bolags- styrelse eller VD har möjligheter att fatta beslut som i en kommun eller ett landsting endast är möjliga att fatta av nämnd eller full- mäktige. 
  
 61  
 JO 2001/02 s. 250, Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 516 f. och Smith, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989, s. 157 ff. 
 92 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 3.7.6 
  
 Kommunala kompetensbegränsningar 
  
 Kommunernas och landstingens möjligheter att engagera sig på näringslivsområdet styrs i huvudsak av den allmänna kompetensre- geln i 2 kap. 1 § KL. Enligt denna får kommuner och landsting själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller landstingets område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. 
 Det finns också särskilda regler om näringsverksamhet i 2 kap. 7 och 8 §§ KL. Enligt 7 § får kommuner och landsting bedriva näringsverksamhet om den bedrivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlem- marna i kommunen eller landstinget. Enligt 8 § får kommuner och landsting genomföra åtgärder för att allmänt främja näringslivet i kommunen eller landstinget. Individuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare får lämnas bara om det finns synnerliga skäl. Kom- munal näringsverksamhet ska således drivas med iakttagande av allmänintresset, lokaliseringsprincipen, likställighetsprincipen och självkostnadsprincipen. Det finns emellertid undantag från dessa principer i bl.a. lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter och i lagen (2010:879) om allmännyttiga kommunala bostadsaktie- bolag. 
 Privata utförare omfattas inte av ovan nämnda kompetensbe- gränsningar vilket medför att de kan tillhandahålla tilläggstjänster och därmed öka samordningsvinster och driftsfördelar som en kommunal verksamhet inte kan eller får. 
 Också i konkurrenslagen (2008:579) finns bestämmelser som kan begränsa kommunernas handlingsfrihet. Staten, en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kom- mersiell natur får enligt 3 kap. 27 § första stycket konkurrenslagen förbjudas att i en säljverksamhet tillämpa ett visst förfarande, om detta snedvrider, eller är ägnat att snedvrida, förutsättningarna för en effektiv konkurrens på marknaden, eller hämmar, eller är ägnat att hämma, förekomsten eller utvecklingen av en sådan konkurrens. Förbud får inte meddelas för förfaranden som är försvarbara från allmän synpunkt. En kommun eller ett landsting får även förbjudas att bedriva en viss säljverksamhet i fall som avses i första stycket. En sådan verksamhet får dock inte förbjudas om den är förenlig med lag. 
 93 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 SOU 2013:53 
  
 3.7.7 
  
 Revision 
  
 Ett privat företag har i allmänhet ett strikt revisionskrav. En kvali- ficerad revisor (auktoriserad eller godkänd) ska enligt huvudregeln utses för att utföra lagstadgad revision. 
 62  
 Dennes uppdrag är att granska företagets årsredovisning och bokföring samt styrelsen och den verkställande ledningens förvaltning. Revisorerna har ett strikt skadeståndsansvar och står under tillsyn av den statliga Revisors- nämnden. Kraven på lagstadgad revision kan medföra betydande kostnader för privat näringsverksamhet. 
 Kommuner och landsting omfattas också av en generell revi- sionsplikt. I kommuner och landsting är revisorerna förtroende- valda. Minst fem förtroendevalda revisorer ska utses i varje kom- mun respektive landsting. De ska i sin granskning biträdas av sak- kunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra granskningen enligt god revisionssed (9 kap. 8 § KL). De sakkunniga är yrkesrevisorer som upphandlas eller i vissa fall anställs. Revisorerna prövar om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen är tillräcklig (9 kap. 9 § andra stycket KL). 
 I kommuner och landsting ska revisionen utföras enligt god revisionssed. Enligt 9 kap. 9 § KL granskar revisorerna årligen i den omfattning som följer av god revisionssed all verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden. 
  
 3.7.8 
  
 Andra skillnader 
  
 Det finns även andra skillnader mellan verksamhet i egen regi och verksamhet som bedrivs av privata utförare. Förvaltningslagens bestämmelser om serviceskyldighet gäller i princip inte för privata utförare. Kommuner och landsting får enligt 8 kap. 3 c § KL inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen eller landstinget tillhandahåller (självkostnaden). Syftet med privata företag är som regel att gå med vinst (jfr 3 kap. 3 § aktiebolagslagen). Privata utförare är i egenskap av beställare inte bundna av upphandlingsreglerna i LOU 
  
 62  
 För många bolag är det sedan 2010, enligt 9 kap. 1 § aktiebolagslagen (2005:551), möjligt att i bolagsordningen ange att bolaget inte ska ha någon revisor. 
 94 
  
 SOU 2013:53 
  
 Privata utförare i kommunal verksamhet 
  
 och LOV. En privat utförare löper också risk att försättas i kon- kurs, vilket t.ex. kan få konsekvenser för finansieringen av verk- samheten. En kommun eller ett landsting som lämnar över verksamhet till en privat utförare måste också ha resurser och kunnande för att ta över verksamheten om den privata utföraren går i konkurs. Styrelseledamöter i ett aktiebolag har ett strängt juridiskt ansvar för den ekonomiska förvaltningen och kan i vissa fall avkrävas ett personligt skadeståndsansvar om de missköter uppdraget. Det finns även skattemässiga skillnader mellan verksamhet som drivs i egen regi och verksamhet i privaträttslig form, t.ex. vad gäller mervärdesskatt. 
 95 
  
 4 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 4.1 
  
 Vad innebär det kommunala huvudmannaskapet i förhållande till privata utförare? 
  
 Begreppet huvudman i lagstiftningen 
 Kommuner och landsting är ansvariga för ett stort antal tjänster till medborgarna, t.ex. hälso- och sjukvård, socialtjänst och renhåll- ning. Kommunernas och landstingens möjlighet att engagera sig i en verksamhet grundas dels på allmänna bestämmelser om den kommunala kompetensen i kommunallagen, dels på bestämmelser i speciallagstiftning. 
 I 2 kap. 1 § KL anges att kommuner och landsting får ta hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till området eller dess medlemmar och som inte ska hanteras av någon annan. Kommunallagen anger inte närmare vilka uppgifter som kommuner och landsting kan engagera sig i. Detta har utvecklats i rättspraxis. Kommunallagen innebär inte heller någon skyldighet att engagera sig i en viss verksamhet. Genom bestäm- melser i speciallagstiftning görs dock ett stort antal uppgifter obli- gatoriska för kommuner och landsting. Annan verksamhet är Moore tativ (frivillig), som t.ex. viss kultur och fritidsverksamhet. 
 Begreppet huvudman används inom olika rättsområden för att beteckna vilken aktör, oftast stat, kommun eller landsting, som är ansvarig för en viss uppgift. I viss lagstiftning används begreppet uttryckligen. I 2 kap. 1 § SoL anges exempelvis att kommunen har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver, men att detta inte innebär någon inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. I 4 kap. 7 § plan- och bygg- 
 97 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 lagen (2010:900) anges att kommunen som huvudregel är huvud- man för allmänna platser. 
 I annan lagstiftning har lagstiftaren valt att inte använda ordet huvudman för att beteckna det övergripande kommunala ansvaret. I 3 § första stycket och 18 § första stycket HSL anges att lands- tinget respektive kommunen skall erbjuda en god hälso- och sjuk- vård. Av 2 kap. 1 § första stycket SoL framgår bl.a. att varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. I 5 § tandvårdslagen anges att varje landsting ska erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Även om begreppet huvudmannaskap inte används ger bestämmel- serna i hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen och tandvårds- lagen ändå uttryck för att det föreligger ett huvudmannaskap. 
 I lagen om allmänna vattentjänster används dock begreppet huvudman på ett annat sätt. Enligt 6 § LAV är kommunen skyldig att under vissa förutsättningar tillgodose behovet av vattentjänster genom allmänna  
 va-anläggningar. 
  En allmän  
 va-anläggning 
  är i sin tur en  
 va-anläggning 
  som kommunen själv, eller tillsammans med andra kommuner, antingen äger direkt eller via en juridisk person som kommunen utövar ett rättsligt bestämmande inflytande över, 2 och 3 §§ LAV. I 2 § LAV anges att med huvudman avses den som äger en allmän  
 va-anläggning. 
  Huvudmannen har i sin tur vissa skyldigheter enligt 13 och 14 §§ LAV. En privat utförare kan enligt lagen inte bli huvudman. Huvudmannen kan dock upplåta åt en privat utförare att sköta driften av anläggningen, 15 § LAV. Regleringen i lagen om allmänna vattentjänster innebär att begreppet huvudman i detta fall antingen kan avse kommunen självt eller ett kommunalt företag. 
 I kommunallagen används inte begreppet huvudman. När en nämnd får en uppgift av fullmäktige bygger kommunallagen på att nämnden har ett ansvar för uppgiften oavsett om det avser en fakultativ eller obligatorisk verksamhet. Nämnden ska se till att den interna kontrollen är tillräcklig och att verksamheten i övrigt bedrivs på ett tillfredställande sätt, 6 kap. 7 § KL. Revisorerna ska i enlighet med god revisionssed granska all verksamhet inom nämnd- ernas verksamhetsområde, 9 kap. 9 § KL. 
 98 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Huvudmannaskap i förhållande till privata utförare 
 Det ovan beskrivna ansvaret som huvudman innebär inte alltid att landstinget eller kommunen självt måste bedriva sådan verksamhet. Av bestämmelser i bl.a. kommunallagen, hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen och LSS framgår att kommuner och landsting genom avtal får lämna över viss uppgift till privata utförare. När kommuner och landsting lämnar över verksamhet till privata utfö- rare så kvarstår enligt utredningens mening det kommunala huvudmannaskapet för verksamheten. Det kan indirekt utläsas av 6 kap. 7 § KL, i vilken det anges att de kommunala nämnderna har ett ansvar att kontrollera att verksamheten bedrivs på ett tillfreds- ställande sätt, även när en kommunal angelägenhet har lämnats över till någon annan. 
 Tidigare förarbetsuttalanden om det kommunala huvudmannaskapet i förhållande till privata utförare 
 Frågan om vad som ingår i det kommunala huvudmannaskapet har berörts i olika förarbeten. Lokaldemokratikommittén anförde att det i nämndansvaret bör ligga, förutom att exempelvis välja entre- prenör med omsorg, även samma uppföljning och kontroll som nämnden utövar av den egna förvaltningen. Kommittén menade att man bör skilja på verksamhet som bedrivs i fakultativ form och det som finns i den specialreglerade sektorn. 
 Vad gäller den fakultativa verksamheten måste en bedömning göras utifrån allmänintresset, menade utredningen. Ju mer kom- muninvånarna är beroende av verksamheten desto större ansvar måste kommunen anses ha och därför ställa högre krav på kontroll och insyn. Storleken av eventuella tillskott av skattemedel påverkar kommunens intressenivå och är också avgörande för bedömningen av ansvarsnivån. 
 När det gäller de specialreglerade obligatoriska verksamheterna 
 1  
 anförde kommittén att kommunens ansvar är preciserat i lag. Kommunen måste se till att de i lagarna uttalade målen och andra riktlinjer för verksamheten uppfylls när verksamheten drivs av 
  
 1  
 Begreppet specialreglerad obligatorisk verksamhet syftar på offentliga förvaltningsuppgifter som statsmakterna delegerat till kommunerna att handha på lokal nivå. Det gäller social- tjänsten, hälso- och sjukvården, ansvaret för skolväsendet, plan- och byggnadsväsendet, miljö- och hälsoskyddet och räddningstjänsten. 
 99 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 någon annan. Frågor som gäller verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet är inte förhandlingsbara med entrepre- nörer. 
 2 
  
 Möjligheten att delegera ärenden till anställda enligt 6 kap. 34 § KL är begränsat genom att ärenden som rör verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet inte får delegeras. Detta innebär dock inte per automatik att motsvarande begränsning skulle gälla möjligheten att överlämna uppgifter till privata utförare enligt 3 kap. 16 § KL. Utredningen tolkar uttalandet ovan att Lokaldemokratikommittén menade att bestämmelsen i 6 kap. 34 § KL skulle tillämpas analogt när verksamhet överlämnas till en pri- vat utförare. 
 Regeringen gjorde i förarbetena till 3 kap. 19 § KL dock inte någon uppdelning mellan fakultativ och obligatorisk verksamhet utan uttalade allmänt att det som är kännetecknande för kommu- nala entreprenader är att en kommun eller ett landsting anlitar en extern producent för en viss uppgift som annars skulle ha utförts i egen regi. Kommunen eller landstinget har kvar huvudmannaskapet och har därigenom också kvar det yttersta ansvaret för verksam- heten och ska se till att den anlitade entreprenören uppfyller de bestämmelser som gäller för verksamheten. 
 3 
  
 Frittvalutredningen anger att i valfrihetssystem är det även fort- sättningsvis kommunen som bär huvudansvaret för verksamheten. Det innebär att kommunen tar befattning med verksamheten i alla frågor som inte hör till den löpande driften. I egenskap av huvud- man beslutar kommunen om verksamhetens mål och inriktning, uppföljning, utvärdering, avgifter etc. 
 4 
  
 Bestämmelser i socialtjänstlagen, hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen om kommuners och landstings möjlighet att lägga ut kommunal verksamhet på entreprenad infördes 1993. I förarbe- tena till dessa ändringar redogjorde regeringen för den osäkerhet som fanns beträffande möjligheter till detta, men några allmänna resonemang om de kommunala huvudmännens ansvar fördes inte. 
 5 
  
 2 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 291 f. och s. 526 f. (bilaga 2). 
  
 3 
  
 Prop. 1993/94:188 s. 40. 
  
 4 
  
 LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem, SOU 2008:15, s. 67. 
  
 5 
  
 Se prop. 1992/93:43 s. 23 f. När det gäller de akuta sjuktransporterna angavs i special- motiveringen att om dessa läggs ut på entreprenad har landstinget en skyldighet att övervaka att transportorganisationen inte brister i ett eller annat hänseende. Regeringen uttalade vidare att det grundläggande ansvaret för t.ex. barntandvården måste ligga kvar hos landstinget. Det innebär bl.a. att landstinget ska fastställa kvantitativa och kvalitativa mål för verksamheten samt följa upp denna i förhållande till de mål och krav som anges i 
  
 100 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 I förarbetena till LOV redogjorde regeringen för olika sätt att konkurrensutsätta verksamhet i egen regi och uttalade bl.a. följande. En driftentreprenad föreligger när en kommun anlitar en extern leverantör som på grundval av ett skriftligt avtal åtar sig att för kommunens räkning, varaktigt och självständigt, utföra en eller flera tjänster i en sammanhållen verksamhet. Kommunen är fortsatt huvudman för verksamheten, dvs. kommunen behåller sitt ansvar gentemot de brukare eller patienter som omfattas av den entrepre- naddrivna verksamheten. Kommunen bestämmer vad verksam- hetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet ska vara. Kommu- nen ansvarar även för uppföljning, utvärdering och eventuella kompletterande insatser. Den externa leverantören tillhandahåller således en kommunal tjänst och kommunen bär ansvaret på samma sätt som när kommunen bedriver verksamheten i egen regi. När en kommun köper enstaka platser eller tjänster på en privat institution eller anläggning har kommunen inget inflytande över verksamhe- tens utformning. Kommunen är inte huvudman för verksamheten men ansvarar ändå för att de  
 vård-, 
  omsorgs- och stödinsatser som den enskilde får håller god kvalitet. 
 6 
  
 På skolans område är huvudmannaskapet mer tydligt reglerat. I skollagen har lagstiftaren definierat begreppet entreprenad och i förarbetena uttalade regeringen bl.a. följande. Kommunen, lands- tinget eller den enskilda huvudmannen 
 7  
 ansvarar i egenskap av huvudman för verksamhetens innehåll, men låter någon annan sköta själva utförandet. Bibehållet huvudmannaskap innebär att även om en entreprenör ges i uppdrag av en kommun att utföra uppgifter inom utbildning som kommunen är huvudman för, så är det fortfarande fråga om en kommunal verksamhet i förhållande till barn, elever och vårdnadshavare. Huvudmannen beslutar om verk- samhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet samt ansvarar för uppföljning och utvärdering av verksamheten. 
 8 
  
 tandvårdslagen. Däremot ska det inte längre anses gälla att landstinget måste svara för huvuddelen eller någon viss andel av den faktiska tandvården. 
  
 6 
  
 Prop. 2008/09:29 s. 19 f. 
  
 7 
  
 I skollagen används begreppet  
  
 enskild huvudman  
 för att beteckna en enskild som av Skolinspektionen godkänts som huvudman för en fristående skola. Denna enskilda huvudman kan i sin tur enligt bestämmelserna i 23 kap. skollagen anlita privata utförare. 
  
 8 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 508. 
  
 101 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Huvudmannens sanktioner måste regleras i avtal 
 Den kommunala huvudmannens möjligheter att använda sig av påtryckningsmedel eller sanktioner  
 vis-à-vis 
  den privata utföraren finns inte generellt reglerat vare sig i kommunallagen eller i special- lagstiftningen. Den kommunala huvudmannens möjligheter att besluta om vite eller häva ett avtal måste regleras i avtal. På så sätt skiljer sig huvudmannens befogenheter markant från tillsynsmyn- digheten som oftast har en lagstadgad rätt att förelägga olika aktör- er, med eller utan vite, att avhjälpa missförhållanden, återkalla till- stånd eller förbjuda fortsatt verksamhet. 
 9 
  
 Sekretess 
 När en verksamhet överlämnas till en privat utförare uppstår en sekretessgräns mellan den privata utföraren och den kommunala huvudmannen. Huvudmannens befogenhet i sekretesshänseende har berörts av Socialtjänstdatautredningen 
 10 
 , som menar att tyst- nadsplikt enligt 15 kap. 1 § SoL inte utgör hinder mot att uppgifter om enskild lämnas från enskild verksamhet inom socialtjänsten till myndighet inom socialtjänsten. Som grund för bedömningen anfördes bl.a. att det yttersta ansvaret för en kommuns uppgifter inom socialtjänsten inte kan överlåtas på annan och att nämnden har det direkta ansvaret för att sådant som lagts ut på ett företag kontrolleras och följs upp. Socialtjänstdatautredningen menade alltså att detta var en befogenhet som följde av nämndens huvud- mannaskap. 
  
 4.2 
  
 Behov av enhetlighet och tydlighet 
  
 Utredningens bedömning:  
 Det bör på ett enhetligt och uttryck- ligt sätt framgå av lagstiftningen att kommuner och landsting har ett huvudmannaskap när en kommunal angelägenhet lämnas över till en privat utförare. 
  
 9 
  
 Se t.ex. 13 kap. SoL och 7 kap. PSL. 
  
 10 
  
 Socialtjänsten – Integritet – Effektivitet, SOU 2009:32, s. 378. 
  
 102 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 När kommunala angelägenheter lämnas över till privata utförare är kommun eller landsting fortsatt huvudman för verksamheten även om någon annan bedriver verksamheten. Exakt hur långt detta mera övergripande ansvar sträcker sig är inte helt klart uttryckt i lagstiftningen. 
 I speciallagstiftningen används olika uttryckssätt för att beskriva det kommunala huvudmannaskapet. Som utredningen redogjort för ovan nämns begreppet uttryckligen i viss lagstiftning medan lag- stiftaren i annan lagstiftning har valt att inte använda begreppet. 
 Av andra bestämmelser i bl.a. hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen framgår att kommuner och landsting genom avtal får lämna över viss uppgift till privata utförare. Det framgår dock inte uttryckligen i dessa bestämmelser att kommuner och landsting har kvar huvudmannaskapet. Det kan endast indirekt utläsas av 6 kap. 7 § KL, i vilken det anges att de kommunala nämnderna har ett ansvar att kontrollera att verksamheten bedrivs på ett tillfreds- ställande sätt, även när en kommunal angelägenhet har lämnats över till någon annan. 
 Utredningen kan konstatera att det av ovan berörda förarbets- uttalanden framgår att kommun eller landsting i egenskap av huvudman behåller det övergripande ansvaret för en verksamhet. Vad detta innebär mera precist har utvecklats mer eller mindre tyd- ligt i olika förarbetena. Medan det i förarbetena till skollagen uttryckligen anges att huvudmannen beslutar om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet samt ansvarar för uppfölj- ning och utvärdering, så anges det mer övergripande i förarbetena till kommunallagen att i huvudmannaskapsrollen ligger det yttersta ansvaret för verksamheten och ansvaret att se till att den anlitade entreprenören uppfyller de bestämmelser som gäller för verksam- heten. 
 Enligt utredningens mening är det ur ett medborgarperspektiv en brist att det av lagstiftningen inte uttryckligen framgår att kommuner och landsting har ett huvudmannaskap när en uppgift lämnas över till en privat utförare. Vad som ingår i det kommunala huvudmannaskapet bör också anges på ett mer enhetligt sätt. 
 103 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 4.3 
  
 Huvudmannaskapet förtydligas 
  
 Utredningens förslag:  
 När en kommun eller ett landsting läm- nar över vården av en kommunal angelägenhet till privata utfö- rare ska det i kommunallagen, hälso- och sjukvårdslagen, social- tjänstlagen, lagen om stöd och service till vissa funktionshind- rade och tandvårdslagen tydliggöras att kommuner respektive landsting bibehåller sitt huvudmannaskap om inte annat är särskilt stadgat. 
  
 Utredningens bedömning:  
 Huvudmannaskapsbegreppet i lagen om allmänna vattentjänster bör inte ändras. 
 Förtydligande av huvudmannaskapets innebörd 
 Enligt utredningens uppfattning är det viktigt att det tydligt fram- går att kommunerna och landstingen har kvar sitt huvudmannaskap även om en verksamhet lämnas över till en privat utförare. Det är också viktigt att detta tydliggörs utifrån kommunernas och landstingens ansvar att kontrollera och följa upp den verksamhet som utförs av annan än kommunen eller landstinget. 
 Utredningen föreslår därför att det i kommunallagen, hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen, LSS och tandvårdslagen ska tydlig- göras att kommuner respektive landsting bibehåller sitt huvud- mannaskap. Syftet med den föreslagna lagändringen är i första hand ett förtydligande av vad som redan följer av gällande rätt. Mot bakgrund av att olika förarbeten är mer eller mindre precisa kring innehållet finns det dock anledning att på ett mera enhetligt sätt klargöra vad som ingår i det kommunala huvudmannaskapet. Lagändringen är dock inte avsedd att innebära någon förändring av principerna för fördelning av ansvar mellan kommunen respektive landstinget och den privata utföraren ur ett skadeståndsrättsligt eller straffrättsligt perspektiv. Lagändringen syftar till att tydligöra det övergripande politiska ansvaret som kvarstår för kommunerna och landstingen när en kommunal angelägenhet lämnas över till någon annan. 
 104 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Närmare om innehållet i det kommunala huvudmannaskapet 
 Att kommunen eller landstinget behåller sitt huvudmannaskap innebär enligt utredningen att även om uppgifter inom den kom- munala verksamheten lämnats över till en privat utförare bibehåller kommunen respektive landstinget sitt ansvar gentemot kommun- medlemmarna. Kommunen eller landstinget bestämmer om verk- samhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av en privat utförare. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen eller landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 I det kommunala huvudmannaskapet ligger ett krav på att utforma förfrågningsunderlag och avtal på så sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av lands- tinget eller kommunen önskade nivån. Kommunerna och lands- tingen har således ett ansvar för att ställa tillräckliga och relevanta krav i avtalen med de privata utförarna. De kan inte friskriva sig från ansvar genom att hänvisa till dåliga avtal. 
 I huvudmannaskapet ligger också ett krav på att kommunerna och landstingen ska kontrollera och följa upp att verksamhet som utförs av privata utförare följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som de ställt upp i avtal med den privata utföraren. Den exakta omfattningen av denna kontroll kan variera mellan olika områden, men som huvudman ska kommunen eller landstinget alltid utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. Den närmare preci- seringen av hur det ska ske är enligt utredningens mening något som varje kommun och landsting måste ta ställning till inom ramen för det program som föreslås i avsnitt 5.3 med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. 
 Omfattningen av huvudmannaskapet kan bli olika beroende på verksamhetsområdet 
 Vad som ingår i det kommunala huvudmannaskapet kan också se olika ut, beroende på vilken typ av uppgift som lämnas över till en privat utförare. När en kommun köper enstaka platser eller tjänster på en privat institution eller anläggning har kommunen normalt inget inflytande över verksamhetens övergripande utformning. 
 105 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Kommunen är inte huvudman för verksamheten, men har ändå ett ansvar för att se till att den enskilde får en vård och omsorg som håller god kvalitet. Om kommunen däremot väljer att lägga över driften av ett helt äldreboende på en privat utförare, kvarstår enligt utredningens bedömning ett huvudmannaskap för hela verksam- heten. 
 Huvudmannaskapet i förhållande till frivillig verksamhet 
 Kommuner och landsting har enligt 2 kap. 1 § KL befogenhet att frivilligt engagera sig i olika verksamheter vad gäller exempelvis kultur och föreningsliv, men ingen skyldighet att vara aktiv. På vissa områden finns specialreglering som vidgar den kommunala kompetensen att bedriva verksamhet, även om verksamheten som sådan är frivillig att bedriva. Ett exempel på detta är att enligt 7 kap. ellagen (1997:857) omfattas kommunala elföretag inte av lokalise- ringsprincipen. 
 Vad som ligger i det kommunala huvudmannaskapet måste i denna situation bedömas i varje enskilt fall. En bedömning får göras utifrån allmänintresset. Ju mer kommuninvånarna är bero- ende av verksamheten, desto större ansvar måste kommunen anses ha och därför ställa högre krav på kontroll och insyn. Storleken av eventuella tillskott av skattemedel påverkar kommunens eller landstingets intressenivå och är också avgörande för bedömningen av huvudmannaskapet. 
 Om en kommun eller landsting helt skulle upphöra att bedriva en verksamhet, och inte sluter avtal med en privat utförare att mot ersättning i någon form utföra uppgiften, är det fråga om en renodlad privatisering som faller utanför 3 kap. 16 § KL. 
 Förhållandet till de kommunala företagen 
 Det föreslagna förtydligandet av det kommunala huvudmanna- skapet i 3 kap. 16 § KL omfattar även de kommunala företagen. Av 6 kap. 1 § KL framgår dock att styrelsen ska ha uppsikt över kom- munal verksamhet som bedrivs av kommunala företag. Även bestämmelserna i 3 kap. 17 och 18 §§ KL ger uttryck för att kom- muner och landsting gentemot kommunala företag har ett särskilt ansvar som huvudman att reglera vissa specifika förhållanden. 
 106 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Användandet av begreppet huvudman innebär därför inte någon tillkommande skyldighet vad avser de kommunala företagen utöver vad som redan framgår av nuvarande bestämmelser. 
 Allmänna vattentjänster 
 Av lagen om allmänna vattentjänster framgår att ett kommunalt företag under vissa förutsättningar kan vara huvudman och ha vissa angivna skyldigheter vad avser bl.a. driften av en allmän vatten- anläggning. Det saknas enligt utredningens mening skäl att föreslå förändringar av regleringen i lagen om allmänna vattentjänster. Lagen reglerar på ett tydligt sätt vilket ansvar som enbart ankom- mer på kommunen och vilket ansvar som kan vila på ett kommu- nalt företag om företaget är huvudman enligt lagens bestämmelser. 
 Av den av utredningen föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 16 § KL framgår att kommunen eller landstinget behåller sitt huvud- mannaskap om inte annat är särskilt föreskrivet. Lagen om allmänna vattentjänster är ett exempel på ett sådant särskilt stadgande. 
 Lagteknisk lösning 
 Vilket begrepp som används för att uttrycka huvudmannaskapet varierar mellan olika lagar vilket utredningen redogjort för i avsnitten ovan. 
 Enligt utredningens mening bör samma terminologi användas både i kommunallagen och i speciallagstiftningen. Frågan är då vilket begrepp som ska användas för att förtydliga huvudmanna- skapet. I 17 § LSS anges att ett landsting eller kommun  
 med bibe- hållet ansvar  
 får sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser. Skollagen har en annan lösning. I 23 kap. 1 § skollagen anges att kommuner, landsting och enskilda huvudmän får  
 med bibehållet huvudmannaskap  
 sluta avtal med annan om att utföra uppgifter bl.a. inom utbildning. 
 Utredningen anser att begreppet huvudmannaskap bör användas eftersom det markerar att den överlämnade uppgiften fortfarande är en kommunal angelägenhet. Begreppet  
 huvudmannaskap  
 marke- rar, till skillnad från det mer allmänna begreppet  
 ansvar 
 , att det är fråga om en speciell ansvarsrelation. Huvudmannaskapet syftar på en särskild typ av ansvar som skiljer sig från det ansvar som t.ex. 
 107 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 privata vårdgivare eller andra privata utförare har. Utredningen föreslår därför att huvudmannaskapet tydliggörs i kommunallagen och i övrig specialreglerad verksamhet på samma sätt som i skol- lagen. På de ställen där frågan om överlämnande regleras föreslår utredningen att det tydliggörs att huvudmannaskapet behålls. Ändringen ska således göras i kommunallagen, hälso- och sjuk- vårdslagen, socialtjänstlagen, tandvårdslagen och LSS. 
  
 4.4 
  
 Begreppet privata utförare ska föras in i kommunallagen 
  
 Utredningens förslag:  
 I kommunallagen ska begreppet kom- munala entreprenader ersättas med begreppet privat utförare. 
 En privat utförare definieras som en juridisk person eller en enskild individ som har hand om vården av en kommunal ange- lägenhet enligt 3 kap. 16 §. Med en privat utförare avses inte ett hel- eller delägt kommunalt bolag och inte heller en sådan stif- telse eller förening som avses i 3 kap. 18 b §. 
 Kommunala entreprenader är rubriken för bestämmelserna i 3 kap. 19 och 19 a §§ KL. Kommunala entreprenader är ett vederta- get begrepp i lagens förarbeten. 
 11  
 Det används också uttryckligen på vissa specialreglerade områden, t.ex. i 23 kap. skollagen. Med entreprenad avses, som tidigare nämnts, inte enbart exempelvis en byggentreprenad, utan även när ett äldreboende drivs av ett privat företag. I vissa sammanhang används också begreppet driftentre- prenad. Den externa aktören tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen bär ansvaret på samma sätt som när kommunen bedriver verksamhet i egen regi. 
 Från ett medborgarperspektiv är det viktigt att uttrycken som används i kommunallagen är begripliga även för gemene man. Begreppet entreprenad kan förleda allmänheten att tro att det är upphandlingar inom främst teknisk sektor som avses, vilket inte är fallet. Eftersom lagen ska spegla verkligheten och vara begriplig för alla anser utredningen att begreppet kommunala entreprenader i lagen ska ersättas med ett annat begrepp. 
  
 11  
 Se bl.a. prop. 1993/94:188 s. 40, prop. 1992/93:43 s. 5 ff. och prop. 2001/02:80 s. 101 ff. Se också förarbetena till LOV, prop. 2008/09:29 s. 19. 
 108 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Det kan diskuteras vilket begrepp som ska användas i stället för kommunala entreprenader. Ett tänkbart uttryck är alternativa utfö- rare. Detta begrepp tydligör dock inte att kommunala företag inte inkluderas. Detsamma gäller för uttrycket externa utförare. I LOU och LOV används begreppet leverantör för att beteckna de som lämnar anbud respektive de som ansöker om att vara med i ett val- frihetssystem. Begreppet privata leverantörer skulle dock kunna missleda allmänheten att tro att det endast avser varuleverantörer. Enligt utredningen bör därför begreppet privata utförare användas. Detta begrepp tydliggör enligt utredningens mening att det handlar om en helt privat aktör utan kommunalt ägande som utför en kommunal angelägenhet åt kommunen eller landstinget. 
 En privat utförare är enligt utredningens definition en sådan aktör som har hand om vården av en kommunal angelägenhet enligt 3 kap. 16 § KL. En privat utförare kan vara en enskild individ men kan också vara ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk före- ning, en ideell förening eller en stiftelse. Även ideburna organisa- tioner och kooperativa föreningar kan alltså vara privata utförare. 
 En privat utförare är enligt utredningens föreslagna definition inte ett hel- eller delägt kommunalt bolag. Det är inte heller en stif- telse som en kommun ensam eller landsting ensamt eller tillsam- mans med någon annan bildat för en kommunal angelägenhet eller en förening där kommunen eller landstinget bestämmer tillsam- mans med någon annan. Det är alltså fråga om helt privata aktörer. Med hänsyn till att de måste ha slutit ett avtal med kommun eller landsting enligt 3 kap. 16 § KL avseende vården av en kommunal angelägenhet, är t.ex. inte en enskild som driver en fristående skola en privat utförare. En enskild som driver en fristående skola får sitt godkännande av Skolinspektionen och sluter inte något avtal enligt 3 kap. 16 § KL med den kommun där skolan är belägen. 
  
 4.5 
  
 Lagteknisk översyn av reglering av de kommunala företagen 
  
 Utredningens förslag:  
 Bestämmelserna om kommunala bolag respektive stiftelser och föreningar ska samlas i särskilda para- grafer och under särskilda rubriker i 3 kap. KL. 
 Vidare ska redaktionella ändringar göras i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen. Ändringarna innebär inte något nytt i sak. 
 109 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen ska enligt sina direktiv göra en lagteknisk översyn av kommunallagen. Den översynen kommer huvudsakligen göras inom ramen för utredningens slutbetänkande. Det finns dock anledning att redan nu göra vissa justeringar. Utredningen föreslår ovan att begreppet privata utförare ska föras in i kommunallagen. Det finns vidare ur ett medborgarperspektiv ett behov av att göra regleringen av de kommunala företagen mer pedagogisk och att modernisera språkbruket. 
 Tydligare uppdelning av kommunala bolag, stiftelser och föreningar samt privata utförare 
 De generella förutsättningarna att lämna över vården av en kom- munal angelägenhet till såväl kommunala företag som privata utfö- rare finns i 3 kap. 16 § KL. När bestämmelsen tillkom var det ursprungliga syftet att reglera de rättsliga förutsättningarna att lämna över vården av en kommunal angelägenhet till kommunalt ägda företag, men bestämmelsen fick en sådan generell utformning att den även reglerar sådant överlämnade till privata utförare. 
 12  
 I rubriken används dock endast begreppet Kommunala företag vilket riskerar att leda läsaren att felaktigt tro att det enbart handlar om överlämnande till kommunalt ägda företag. Utredningen före- slår därför att det i rubriken i stället ska anges Överlämnande av kommunala angelägenheter, vilket bättre beskriver vad bestäm- melsen innebär. 
 I övrigt anser utredningen att det finns anledning att dela upp och rubriksätta nuvarande bestämmelser. De bestämmelser som rör kommunala bolag bör samlas under en rubrik medan de bestäm- melser som rör stiftelser och föreningar bör samlas under en annan rubrik. Den nya paragrafindelningen föranleder vissa följdändringar i bl.a. ellagen och lagen (1979:412) om kommunala indelnings- delegerade. 
  
 12  
 Bet. 1990/91:KU38 s. 44. 
 110 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Ingen uppräkning av olika juridiska personer 
 I nuvarande 3 kap. 16 § KL räknas också upp olika typer av juri- diska personer som överlämnande kan ske till. Bestämmelsen använder samma terminologi som tidigare användes i dåvarande 11 kap. 6 § RF som reglerade förutsättningarna för att överlämna förvaltningsuppgifter till bl.a. bolag. I RF har dock bestämmelsen förenklats genom att de olika kategorierna av juridiska personer har ersatts med uttrycket andra juridiska personer i nuvarande 12 kap. 4 § RF. Utredningen föreslår motsvarande förenkling i kommunallagen genom uttrycket juridisk person. Någon saklig skillnad är inte avsedd. 
 Något överlämnande får enligt nuvarande bestämmelser inte ske av uppgifter för vars handhavande särskild ordning föreskrivits. Rekvisitet syftar till att tydligöra att överlämnande inte får ske om det i speciallagstiftning anges att verksamheten ska hanteras av en nämnd. Detta bör enligt utredningen anges uttryckligen i lagtexten. Likaså bör det också uttryckligen anges att verksamhet som inne- fattar myndighetsutövning inte får överlämnas med stöd av denna bestämmelse. Förändringarna är inte avsedda att innebära någon förändring i sak. 
 Definitioner av hel- och delägda kommunala bolag ska samlas i en särskild bestämmelse i kommunallagen 
 Särskilda krav på kommunala bolag anges i 3 kap. 17 och 18 §§ KL. Bestämmelserna är i dag enligt utredningens mening omfattande och delvis onödigt tunglästa. Exempelvis finns en likalydande definition av begreppet helägt bolag både i första och andra styckena i 17 §. Utredningen föreslår att definitionerna av hel- och delägda kommunala bolag samlas i en särskild bestämmelse. På detta sätt blir bestämmelserna om kommunala bolag mer lättlästa. Någon ändring i sak är dock inte avsedd med dessa förändringar. 
 111 
 5 Uppföljning och kontroll 
  
 5.1 
  
 Uppföljningen av privata utförares verksamhet 
  
 Av 3 kap. 19 § KL följer som beskrivs i avsnitt 3.6 ett krav på att följa upp och kontrollera verksamhet som bedrivs av privata utfö- rare. Hur fungerar då den kommunala uppföljningen av privata utförare i praktiken? 
 För att en uppföljning ska vara möjlig krävs för det första att det finns tydliga krav på utföraren i t.ex. förfrågningsunderlaget som kan följas upp. För det andra krävs att det finns en organisation och struktur för att aktivt följa upp verksamheten. 
 Vad gäller frågan om uppföljningsbara mål i förfrågnings- underlag fann Socialstyrelsen i en uppföljning av stimulansbidrag för LOV att det vid en första granskning brast vad gällde mät- och uppföljningsbara kvalitetsmål i kommunernas förfrågningsunder- lag. I en uppföljande granskning kunde dock konstateras att en påtaglig förbättring skett. 39 kommuner angav i undersökningen att de hade kvalitetsmål som var uppföljningsbara. Endast 24 angav dock dessa mål explicit i förfrågningsunderlaget. 
 1 
  
 Riksrevisionen har i en rapport 2008 om styrningen av kvalitet i privat äldreomsorg analyserat samtliga förfrågningsunderlag från kommuner som slutit avtal med privata utförare inom särskilt boende och omvårdsinsatser inom hemtjänst. 
 2  
 Riksrevisionen fann att så gott som samtliga kommuner krävde att de skulle garanteras insyn i verksamheten och att utförarna skulle bistå kommunen vid uppföljningar av verksamheten. Vad gällde allmänhetens insyn så behandlades detta endast i hälften av underlagen. När det gällde kompetenskrav på ledningen så ställde var tredje kommun inte några närmare krav på ledningen för verksamheten beträffande 
  
 1 
  
 Socialstyrelsen, Stimulansbidrag LOV- slutrapport, 2010. 
  
 2 
  
 Riksrevisionen, Statens styrning av kvalitet i privat äldreomsorg, RiR 2008:21. 
  
 113 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 utbildning eller erfarenhet. Vidare ställde 40 procent av kommu- nerna inte några krav på att utföraren skulle besitta kunskap om relevanta lagar och föreskrifter. När det gällde krav på utbildning så ställdes någon form av kompetenskrav i nästan samtliga förfråg- ningsunderlag. Däremot ställdes inte några krav på handledning till de anställda från hälften av de undersökta kommunerna. 
 Riksrevisionen konstaterade att det är svårt att formulera mät- bara kvalitetskriterier för verksamheten. Genomgången av förfråg- ningsunderlag inom äldreomsorgen visade att kommunerna många gånger haft svårt att finna lämpliga kriterier. Enligt kommunrepre- sentanter är bemötande, brukarnöjdhet och kost de mest betydel- sefulla områdena när utvecklingen inom äldreomsorgen ska mätas. Det visar även en sammanställning som Socialstyrelsen gjort. Riks- revisionen undersökte om kommunerna ställer uttalade krav inom dessa områden och i sådana fall vilka typer av krav som ställs. Så gott som alla kommuner hade ställt uttalade krav på kosten. Inom de övriga områdena var det förhållandevis ovanligt med tydliga krav från kommunernas sida. Färre än var sjätte kommun hade satt upp mål för brukarnöjdhet. 
 Ett syfte med att lämna över verksamhet till privata utförare är ofta att utföraren ska kunna finna nya vägar att nå gällande mål för verksamheten. Om man vill uppmuntra sådant nytänkande bör kraven snarare formuleras i termer av vilka resultat som ska uppnås och hur det ska fungera för brukarna än i detaljerade beskrivningar av hur arbetet ska utföras. Riksrevisionens genomgång av förfråg- ningsunderlagen visar dock att kommunerna sällan ställer effekt- krav inom de områden som har pekats ut som viktigast. I de fall kommunerna ställer krav handlar det mest om olika typer av insat- ser. När det t.ex. gäller kosten ställer kommunerna ofta krav på olika typer av matsedlar, men begär sällan att man löpande ska följa de äldres viktutveckling eller att effekten av måltiden mäts på något annat sätt. 
 Bristen på resultatkrav konstaterades också i en undersökning av bl.a. Almega. I en studie av samtliga upphandlingar av särskilt boende mellan januari 2011 och juni 2012 konstaterades att två tredjedelar av  
 skall-kraven 
  gäller processer och en tredjedel struk- turer. Färre än var tjugonde krav rör någon form av resultat. 
 3 
  
 3  
 Almega, Vårdföretagarna, Friskolornas riksförbund och Svenskt Näringsliv, Stora möjlig- heter att stärka kvaliteten i äldreomsorgen genom bättre upphandlingar – hur värderar kommuner kvalitet vid upphandling av särskilt boende?, 2013, s. 30. 
 114 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 I sin magisteruppsats i statsvetenskap har Carter analyserat fyra kommuners förfrågningsunderlag vid två separata upphand- lingar av äldreboenden i respektive kommun. 
 4  
 Alla undersökta kommuner hade länge använt privata utförare varför de borde ha kunskap om hur uppföljningsbara mål skulle kunna formuleras. Carter identifierade totalt 1 050 olika krav i förfrågningsunderla- get. Dessa kunde delas in i tre grupper. Den första gruppen var icke uppföljningsbara som t.ex. omsorgen ska vara av god kvalitet. Den andra gruppen var uppföljningsbara men inte mätbara, t.ex. det ska finnas sjuksköterskor på boendet. Det går att följa upp sådana mål men kravet säger inte något närmare om antalet, eller t.ex. vid vilka tidpunkter de ska finnas. Den tredje gruppen var uppföljningsbara och mätbara krav, t.ex. att en genomförandeplan ska upprättas inom två veckor. 
 Av de 1 050 kraven var det enligt Carter 237 som inte var uppföljningsbara och 718 uppföljningsbara men inte mätbara. Endast 50 krav kunde klassificeras som mätbara på en skala. 
 Almega gör i en undersökning bedömningen att mellan 50 till 60 procent av kraven var uppföljningsbara, men endast 5 till 10 pro- cent var mätbara på en skala. Många krav framgår redan av lagstift- ning på området. Andra var snarare att se som visioner som kan vara närmast omöjliga att uppfylla som t.ex. att personalbeman- ningen ska vara flexibel utifrån den enskildes önskemål. 
 5 
  
 Upphandlingsutredningen framhåller upphandlingen av akut- sjukvård på S:t Göran som ett exempel på en lyckad kvalitetsupp- handling. Anbudsgivarna var tvungna att beskriva hur de avsåg att uppnå vissa utpekade mål, exempelvis att minimera vårdskador. Redogörelserna granskades av experter och de bästa lösningarna premierades monetärt i den slutliga anbudsutvärderingen. På detta sätt fick beställaren en god inblick i anbudsgivarens verksamhet. Till de kvalitetskriterier som angavs var tydliga vitessanktioner kopplade. 
 6 
  
 4 
  
 Carter, Ford, Som man frågar får man svar – vilka kvalitetskrav ställer kommuner vid upphandling av äldreboenden?, Uppsala Universitet, 2012. 
  
 5 
  
 Almega, Vårdföretagarna, Friskolornas riksförbund och Svenskt Näringsliv, Stora möjligheter att stärka kvaliteten i äldreomsorgen genom bättre upphandlingar – hur värderar kommuner kvalitet vid upphandling av särskilt boende?, 2013, s. 30 f. 
  
 6 
  
 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling, SOU 2013:12, s. 131. 
  
 115 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljningsarbete 
 Förutom att formulera mål som är möjliga att följa upp krävs också att kommuner och landsting bedriver ett aktivt arbete med att följa upp dessa. I svar på en enkät av Upphandlingsutredningen till upp- handlande myndigheter angavs att endast 24 procent av kontrakten följs upp. Av enkätsvaren framgick också att 51 procent av de upp- handlande myndigheterna uttryckte en önskan att följa upp kon- trakten men saknade resurser för detta. 
 7 
  
 Upphandlingsutredningens enkät avsåg dock både statliga och kommunala upphandlingar och om dessa brister främst avsåg stat- liga eller kommunala myndigheter framgår inte. När det gäller den konkreta uppföljningen av de privata aktörerna i kommuner och landsting har KPMG på Konkurrensverkets uppdrag gjort en rap- port om konkurrensutsättning inom hemtjänst och primärvård. 
 8  
 KPMG analyserade hemtjänst och allmänläkarvård (vårdcentraler samt barn- och mödrahälsovård). Utifrån svar på en enkät gjordes en fördjupningsstudie med 15 kommuner och åtta landsting. Erfa- renheterna av genomförande av konkurrensutsättning var i huvud- sak positiva hos kommunerna och landsting, bl.a. genom att denna vitaliserat verksamheten i egen regi. 
 Vad gäller uppföljning och kontroll menade KPMG att man bör skilja på kontrollsystem (att utförarna uppfyllde vissa formella krav) och uppföljningssystem (uppföljning av pris- och kvalitets- påverkan). 
 Vad gällde kontrollen av privata utförare hos kommuner kon- staterade KPMG stora brister i flera undersökta kommuner. Många kommuner angav själva att kontrollen var begränsad. I vissa fall förekom inte något egentligt kontrollsystem utan man förlitade sig på klagomål från brukarna. Kommunerna genomförde brukar- undersökningar, i vissa kommuner dock bara sporadiskt. 
 9 
  
 Det fanns dock även kommuner med mer omfattande kontroll- verksamhet. Med omfattande kontrollverksamhet avses enligt KPMG en årlig större kontroll av ekonomi, att man begär in verk- samhetsberättelser, tertialvis inhämtar information om verksam- 
  
 7 
  
 På jakt efter den goda affären, SOU 2011:73, s. 148. 
  
 8 
  
 Konkurrensverket, Konkurrensutsättning inom hemtjänsten och primärvården, 2009. 
  
 9 
  
 I en rapport från SKL, Utvärdering av valfrihetssystem i kommuner och landsting, 2009, så anger alla de tillfrågade kommunerna att de har samma form av uppföljningssystem för privata utförare som kommunala utförare inom hemtjänst. Vilka metoder som de använder för denna uppföljning framgår dock inte av rapporten. 
  
 116 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 heten, genomför planerade platsbesök, genomför brukarundersök- ningar och håller uppföljningsmöten. I de kommuner som själva angav att de hade eftersatt kontrollverksamhet var möten en vikti- gare beståndsdel än formell återrapportering. 
 Uppföljning av kostnads- och kvalitetspåverkan skedde sällan eller aldrig i de undersökta kommunerna. Få av kommunerna kunde uppskatta hur stora resurser som avsattes för uppföljning av systemet i KPMG:s undersökning. 
 Bristen på uppföljning i de enskilda kommunerna bekräftades också i en undersökning av Socialstyrelsen. Socialstyrelsen konsta- terade att det finns begränsad kunskap om hur kommunerna arbe- tar med uppföljningar av individuella beslut. 
 10  
 I enkätundersök- ningen till Äldreguiden 2012 fanns frågor till kommunerna om antalet personer som hade fått sina beslut om hemtjänst eller sär- skilt boende uppföljda av kommunen. Alla kommuner kunde inte besvara frågan eftersom uppgiften inte registreras i deras verksam- hetssystem. Enligt de svar som kom in hade knappt 35 procent av de äldre med hemtjänst fått sitt beslut uppföljt under det senaste halvåret. Bland äldre med särskilt boende var motsvarande andel 13 procent. 
 I en öppen fråga hade kommunerna möjlighet att kommentera utfallet. De flesta kommentarerna rörde svårigheter att ta fram uppgifterna eller tolkningar av frågorna. Socialstyrelsen konstate- rade att hela 40 kommuner eller stadsdelar (av totalt 321 kommu- ner samt stadsdelar i Göteborg, Malmö och Stockholm) uppgav att handläggarna inte gör några regelbundna uppföljningar av besluten om särskilt boende. I stället hänvisade man till utförarnas uppfölj- ningar av genomförandeplaner. Flera kommuner angav att de end- ast följer upp beslut på begäran från utförare, anhöriga eller någon annan. 
 Socialstyrelsen refererade i en rapport till en studie av Turner, Delgado och Carter som undersökt hur kommuner med val- frihetssystem inom hemtjänsten arbetar för att säkerställa insatser- nas kvalitet. Studien omfattade bl.a. kommunernas arbete med uppföljningar av individuella beslut, med en enkätundersökning som besvarades av 27 kommuner. Dessutom gjordes kvalitativa fallstudier i fyra kommuner (Danderyd, Gotland, Umeå och Var- berg) genom intervjuer med tre till fyra personer i var och en av 
  
 10  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012, s. 50. 
 117 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 dessa kommuner. Kommunerna uppgav att de följer upp individu- ella beslut för att kontrollera att de beviljade insatserna också har blivit utförda och att mottagarna är nöjda med insatserna. Tid- punkterna för uppföljning varierade mellan kommunerna i under- sökningen. Företrädare för några kommuner sade att uppföljningen av biståndsbeslut ska göras en gång per år eller när behov uppstår. Andra menade att uppföljningen ska göras i samband med att man förnyar biståndsbeslut som är på väg att löpa ut. 
 11 
  
 De fyra kommunerna som ingick i Clark, Anderson och Cole fallstudie uppgav att kommunens uppföljningar av utfö- rare behöver bli bättre. Exempelvis ville en kommun göra mer sys- tematiska uppföljningar för att få en bild av verksamheternas kva- litetsarbete. I nuläget gjorde kommunen uppföljningar vid behov, när något inte fungerade. En handläggare i studien berättade att situationen tidigare var hanterbar eftersom antalet utförare fortfa- rande var litet. Sedan dess har en allt större andel av hemtjänsten börjat bedrivas i enskild regi, och därmed fanns det nu ett behov av ett bättre system för uppföljningar. Dessutom behövde kommunen någon som var särskilt ansvarig för kvalitetsfrågorna. 
 12 
  
 Stockholms kommuns revisorer fann i en uppföljning av kon- trollen av beviljade insatser inom äldreomsorgen att stadsdels- nämnderna inte följer upp verksamheten på ett tillräckligt och enhetligt sätt. Ingen av de granskade nämnderna hade ännu en sys- tematisk uppföljning av de individuella insatserna för den äldre. Nämnderna använde delvis olika mallar och verktyg för sin upp- följning. 
 13 
  
 Verket för näringsutveckling, Nutek, intervjuade representanter från 24 kommuner om hur de arbetar med kvalitetsuppföljningar inom äldreomsorgen. 
 14  
 Nutek fann att det fanns en stor variation i kommunernas uppföljningsarbete. Många poängterade själva att det är ett område med utvecklingspotential medan andra berättade att de redan arbetade systematiskt och strukturerat med uppföljningar. Några av de intervjuade uppgav att uppföljningen tydligt utgår från 
  
 11 
  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012 s. 50. 
  
 12 
  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012 s. 50. 
  
 13 
  
 Stadsrevisionen, Styrning, uppföljning och kontroll av beviljade insatser inom äldreomsorgen, 2012, Dnr  
  
 420-19/2012. 
  
 14 
  
 Nutek, Värdering av kvalitet vid upphandlingar av vård och omsorg – En kartläggning av hur landsting och kommuner värderar kvalitet vid upphandlingar av vård- och omsorgs- tjänster, Rapport 2008:40. 
  
 118 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 de kvalitetskriterier som har bestämts i förfrågningsunderlaget, men enligt andra fanns det knappt något rutinmässigt uppfölj- ningsarbete i sin kommun. Nutek såg några möjliga förklaringar till detta, såsom tidspress, generell ovana vid uppföljningsarbete, bris- tande resurser för uppföljning samt otillräcklig kunskap om upp- följningsansvar och uppföljningsmetoder. 
 Mattisson har studerat 15 kommuners och 5 landstings uppfölj- ning av äldreomsorg och primärvård. De kommuner som intervju- ats pekar på att de inledningsvis underskattat såväl behov som betydelsen av en systematisk och kvalitativ uppföljning. Flera kommuner ansåg sig dock ha fått saker på plats och har en välgrun- dad uppfattning om kvaliteten i verksamheten. Nästa steg handlar om att utveckla de nuvarande systemen så att de också stimulerar förbättring och förnyelse. 
 15 
  
 Strickland angav att alla kommuner och landsting har någon form av avtalsuppföljning. Alla nämnder antar också någon form av uppföljningsplan. I kommunerna rådde stor variation hur detaljerad dessa planer är, medan landstingens planer är mer formaliserade. I Stockholms läns landsting har exempelvis en särskild strategi tagits fram för hur uppföljningsarbetet ska bedrivas och organiseras. Alla undersökta kommuner och landsting hade system för klagomåls- hantering och utförde brukarundersökningar, dock med olika fre- kvens. Alla rapporterade till ansvarig nämnd. Hur man bearbetade informationen för att sprida till allmänheten varierade mellan de undersökta kommunerna. 
 16 
  
 Vad gällde landstingen konstaterade Phillips att det är en krä- vande process att få en fungerande uppföljning när kompetens krävs från flera håll. Inom primärvården är det exempelvis vanligt att man anlitar externa granskare för att följa upp särskilda teman eller företeelser i verksamheten. 
 17 
  
 I Almegas undersökning konstaterades att beskrivningen av vil- ken uppföljning som ska göras är mycket vag i förfrågningsun- derlagen. Fokus på uppföljningen ligger på strukturer och proces- ser. Viss uppföljning görs av resultat i form av t.ex. brukarunder- sökningar, men uppföljning av objektiva resultatparametrar som t.ex. fallskador och undernäring på enhetsnivå är begränsad. Almega konstaterade också att uppföljningen skiljer sig mellan 
  
 15 
  
 Strickland, Erfarenheter av uppföljning, SKL, 2012, s. 25. 
  
 16 
  
 Strickland, Erfarenheter av uppföljning, SKL, 2012, s. 12 ff. 
  
 17 
  
 Strickland, Erfarenheter av uppföljning, SKL, 2012, s. 17 och 27 ff. 
  
 119 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 kommuner. I en storstadskommun beskrivs ett standardiserat uppföljningspaket med årliga inspektioner. Dessutom kan mera frekventa inspektioner läggas till i början av en avtalsperiod för att sedan glesas ut vid ett bra kvalitetsutfall. I en mellanstor kommun beskrivs ett betydligt glesare uppföljningssystem. Efter ett initialt tillsynsbesök ungefär en månad efter övertagandet görs normalt inga planerade uppföljningar förrän strax innan en eventuell för- längning av avtalet. Mer frekvent uppföljning görs endast vid avvi- kelser och anmälningar. 
 18 
  
 KPMG konstaterade i en undersökning om konkurrensutsätt- ning att kontrollsystemen var mycket bättre hos landstingen än i kommunerna. Kontrollen var omfattande och olika uppgifter för- des in från vårdutförarna som nyckeltal, beskrivning av verksam- heten och listningar i nationella register. Man genomför patientun- dersökningar av bl.a. tillgänglighet och har regelbundna träffar med utförarna. Dock begärde inte alla landsting in verksamhetsrappor- ter och finansiell rapportering från de privata utförarna. 
 Vad gällde uppföljning av vad konkurrensutsättningen haft för effekt på kostnader och kvalitet så hade inget landsting någon sådan uppföljning eller planer på att införa en sådan i KPMG:s undersökning. I vissa fall genomförde dock landstingen brukaren- käter för att se hur kvaliteten på vården utvecklats. Landstingen kunde inte uppskatta hur stora resurser som lades ned på kontroll och uppföljning. 
 Som utredningen tidigare uppgett pekade Upphandlings- utredningen ut upphandlingen av sjukhuset S:t Göran som ett gott exempel på bra uppföljningsverksamhet. Av förfrågningsunderlaget framgick att beställaren avsåg att följa upp verksamheten på flera olika sätt, dels genom månatliga uppföljningar, dels genom opla- nerade stickprovsundersökningar. En årlig uppföljning av hur vård- givaren lever upp till lämnade kvalitetsredogörelser skulle också göras. Genomgående är uppföljningen kopplad till möjligheten att utkräva viten. 
 19 
  
 18 
  
 Almega, Vårdföretagarna, Friskolornas riksförbund och Svenskt Näringsliv, Stora möjlig- heter att stärka kvaliteten i äldreomsorgen genom bättre upphandlingar – hur värderar kommuner kvalitet vid upphandling av särskilt boende?, 2013, s. 35 f. 
  
 19 
  
 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling, SOU 2013:12, s. 130. 
  
 120 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 5.2 
  
 Det finns ett behov av att förtydliga uppföljningsansvaret 
  
 Utredningens bedömning:  
 Kommunernas och landstingens ansvar att systematiskt följa upp och kontrollera privata utförares verk- samhet bör förtydligas i kommunallagen. 
 Enligt direktiven ska utredningen ha ett medborgarperspektiv på kommunallagen. När det gäller privata utförare inom de kommu- nala verksamheterna kan konstateras att kommun- och landstings- invånarna torde förutsätta att de tjänster som kommuner och landsting tillhandahåller håller en likvärdig kvalitet oavsett om de utförs i egen regi eller av en privat utförare. Det finns en legitim förväntan på kommunen och landstinget att de säkerställer detta. Det är naturligtvis särskilt viktigt när man är direkt brukare av en tjänst, men även från ett allmänt demokratiperspektiv är detta viktigt. Om medborgarna i de allmänna valen ska kunna ställa sina förtroendevalda till ansvar förutsätter det att de kan kontrollera hur kommunerna och landstingen hanterar och driver den verksamhet som de tillhandahåller. 
 I ett valfrihetssystem kan brukarna byta leverantör om man är missnöjd med tjänsten. Det kan naturligtvis hävdas att genom denna rätt kan medborgarna själva stå för kvalitetskontrollen genom att byta bort dåliga leverantörer. Det är dock inte rimligt att på detta sätt överlåta all kvalitetskontroll till brukarna. Att byta leverantör av välfärdstjänster är ofta förknippat med byteskostna- der. Att exempelvis byta vårdboende innebär att den enskilde måste lämna ett invant socialt sammanhang, de anhöriga kanske får längre färdväg m.m. Ett sådant byte gör den enskilde därför inte lättvin- digt. Det är därför ett berättigat krav att den enskilde kan förut- sätta att det allmänna genom kontroll och uppföljning kan garan- tera en grundläggande kvalitet i verksamheten. 
 Ett argument för att använda privata utförare är att det medför en ny politikerroll (jfr ovan avsnitt 3.3). De förtroendevalda blir tydligare beställare och utföraransvaret separeras. Det finns natur- ligtvis fördelar med att de förtroendevalda inte direkt engagerar sig i detaljfrågor kring utförandet utan fokuserar på de politiska viktiga frågorna om resurser och verksamhetens övergripande inriktning. Enligt utredningens mening kan dock inte de förtroendevalda frånträda sitt ansvar för kvaliteten i verksamheten genom att hän- visa till en förändrad politikerroll. Även om verksamheten upp- 
 121 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 handlas finns ett ansvar för att kontrollera att den verksamhet som utförs håller den efterfrågade kvaliteten. Det går inte enligt utred- ningens mening att hänvisa till att detta är en utförarfråga. 
 Enligt 3 kap. 19 § KL har kommuner och landsting ett ansvar att se till att kommunen respektive landstinget tillförsäkras en möjlig- het att kontrollera och följa upp verksamheten. Som lagtexten är formulerad framgår det inte något uttryckligt krav på att faktiskt följa upp verksamheten i praktiken, utan enbart ett krav på att till- försäkra sig en möjlighet i avtalet att få göra det. I förarbetena anges inte heller några närmare krav på vilken typ av information som ska tillförsäkras. Den enda precisering som ges i allmän- motiveringen är att man avtalsvägen ska skapa garantier för att entreprenören beaktar de allmänna reglerna som gäller för offentlig förvaltning om allas likhet inför lagen och saklighet och opartiskhet vid fullgörandet av uppgifter inom offentlig förvalt- ning. Något resonemang om att det föreligger en skyldighet att exempelvis kräva att få kontrollera kvaliteten i verksamheten i något avseende finns inte. I författningskommentaren anförs endast att det inte i detalj anges hur kontrollen och uppföljningen ska tillförsäkras utan att detta överlämnas till kommuner och landstingen att lokalt anpassa. 
 20 
  
 Bestämmelsen om nämndernas ansvar i 6 kap. 7 § tredje stycket KL är något mer långtgående genom att den faktiskt föreskriver en konkret skyldighet för nämnderna att följa upp verksamheten som bedrivs på entreprenad. Nämnderna ska se till att verksamheten följer föreskrifter på området och sker enligt fullmäktiges riktlin- jer, att den interna kontrollen är tillräcklig och verksamheten bedrivs på ett i övrigt tillfredställande sätt. I förarbetena finns det dock inte något närmare resonemang om vad nämnderna förväntas göra. Det enda som slås fast är att syftet med bestämmelsen är att tydliggöra att nämnderna har ett politiskt ansvar. 
 21 
  
 Som konstaterats ovan lämnas allt mer verksamhet över till pri- vata utförare. Därför ökar kraven på kommuner och landsting att hantera verksamhet som inte bedrivs i egen regi. De utvärderingar som gjorts visar på en splittrad bild av hur bra kommuner och landsting är på att följa upp verksamhet som bedrivs av privata utförare. Vissa ligger långt framme med ambitiösa uppföljnings- system medan det finns brister i andras kontrollsystem. Ett 
  
 20 
  
 Prop. 1993/94:188 s. 94. 
  
 21 
  
 Prop. 1993/94:188 s. 41. 
  
 122 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 omfattande utvecklingsarbete pågår på detta område inom SKL och hos bl.a. Kammarkollegiets upphandlingsstöd och Socialstyrelsen. Ur ett medborgarperspektiv är det enligt utredningen centralt att alla kommuner och landsting systematiskt arbetar med frågan om kontroll och uppföljning av privata utförare. I framtiden torde det för de flesta kommuner och landsting vara nödvändigt att hantera det faktum att verksamheten i allt större utsträckning bedrivs av privata utförare. Det ställer krav på att alla kommuner och landsting har en genomtänkt strategi för hur de i förfråg- ningsunderlag och avtal tillförsäkrar sig metoder för att aktivt följa upp verksamheten och också har en organisation för detta. 
 Utökade krav på uppföljning kan naturligtvis riskera att leda till en onödig administrativ börda på kommuner och landsting samt på de privata utförarna. Det kan också ifrågasättas om omfattande kontrollsystem verkligen kan framtvinga en god kvalitet. Risken finns att utföraren hamnar i konfliktläge med kommunen eller landstinget och endast utför sådant som följs upp och inte ser till vikten av god kvalitet i helheten. Detta är naturligtvis relevanta risker. Enligt utredningens uppfattning bör därför inte lagkrav på uppföljning utformas som ett krav på exakta och omfattande upp- följningsåtgärder. Detta torde också vara olämpligt att formulera i kommunallagen som omfattar alla former av privata utförare inom tekniska såväl som mjuka sektorer. En sådan lagstiftning riske- rar bli mycket omfattande och orimligt detaljerad. 
 Däremot bör det finnas ett tydligare formulerat krav på kom- munerna och landstingen att bedriva ett strategiskt och syste- matiskt arbete kring hur de följer upp och i praktiken kontrollerar sina privata utförare. I detta ligger inte bara att formulera tydliga krav i förfrågningsunderlag och avtal, utan även att reglera hur den konkreta uppföljningen ska ske. Detta innebär att det inte nödvändigtvis kommer att ställas fler krav i förfrågningsunderlagen än i dag. Däremot att de krav som ställs verkligen är relevanta och i största möjliga mån uppföljningsbara och att en konkret plan finns för att, utifrån en risk- och väsentlighetsanalys, göra en konkret uppföljning av åtgärderna. 
 123 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 5.3 
  
 Mer strategisk uppföljning 
  
 Utredningens förslag:  
 När vården av en kommunal angelägenhet har lämnats över till en privat utförare ska kommunen respektive landstinget kontrollera och följa upp verksamheten. 
 Fullmäktige ska vidare anta ett program med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. I programmet ska också anges hur fullmäktiges mål och riktlinjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp och hur allmänhetens insyn ska tillgodoses. Programmet ska omprövas varje mandatperiod 
 . 
  
 Det behövs, enligt utredningens bedömning, ett strategiskt för- hållningsätt när kommuner och landsting lämnar över verksamhet till privata utförare. Oavsett om syftet främst är att bidra till ökad valfrihet eller att öka effektiviteten i tjänsterna till medborgarna krävs att kommuner och landsting noggrant i förväg har analyserat vilka mål och riktlinjer som ska ställas på den upphandlade verk- samheten och hur uppföljningen ska göras. 
 Av nuvarande bestämmelse följer endast att kommuner och landsting ska tillförsäkra sig en möjlighet att följa upp angelägen- heter som lämnats över till privata utförare. Enligt utredningens mening räcker det inte med att tillförsäkra sig en möjlighet att följa upp. Kommuner och landsting ska aktivt följa upp angelägenheter som lämnas över till privata utförare. Utredningen föreslår därför att det ska framgå av kommunallagen att kommuner och landsting ska kontrollera och följa upp verksamheten. 
 Enligt utredningens bedömning är det vidare naturligt att fullmäktige tar ställning till övergripande mål och riktlinjer för verksamhet som lämnas över till privata utförare. Att fullmäktige gör detta är naturligt mot bakgrund av att fullmäktige är generellt ansvarigt för att fatta principiellt viktiga beslut i kommunal verksamhet. Vilken inriktning och krav som ska ställas är i högsta grad principiella frågor som fullmäktige bör ta ställning till. För att detta ska göras på ett samlat sätt behöver fullmäktige i ett program anta mål och riktlinjer för sina privata utförare. Privata utförare kan finnas inom många områden varför det kan vara svårt att i ett enda dokument utforma riktlinjer för samtliga former av upphandling. Det kan därför vara lämpligt att besluta om olika mål och riktlinjer för olika verksamhetsområden. I vad mån dessa ska antas i form av 
 124 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 separata delar av ett program eller i ett samlat dokument är något som bör avgöras utifrån lokala förutsättningar. 
 Krav på att anta mål 
 Att fullmäktige ska anta mål innebär att varje kommun och lands- ting måste formulera tydliga mål för sina privata utförare. Vilka krav finns från effektivitets- och kvalitetssynpunkt? Finns det andra krav som t.ex.  
 miljö-, 
  jämställdhets- eller integrationskrav? Programmet bör ange om syftet ska vara att tillgodose behov av särskild kompetens på något område eller bidra till ökad mångfald i något avseende. 
 Utredningen om ägarprövning och mångfald vid offentligt finansierade välfärdstjänster (Fi 2012:11) har i uppdrag att bl.a. överväga om nya krav ska ställas vid upphandling på ägare och sty- relse i sådana företag som utför entreprenader inom välfärdsområ- det. I vad mån det bör finnas mål även kring ägare och styrelse hos privata företag kommenterar denna utredning därför inte vidare. Kravet på att anta ett program med mål och riktlinjer är dock inte i sig oförenligt med eventuella tillkommande krav på att ägarpröv- ning ska ske i någon form. 
 Målen måste också vara formulerade så att de går att följa upp. Detta är viktigt både för att verksamheterna ska ha den kvalitet som efterfrågas, men också för att fullmäktiges prioriteringar ska få genomslag när de enskilda nämnderna genomför de konkreta upp- handlingarna. Diffusa och otydliga mål riskerar att medföra att nämnderna inte följer fullmäktiges prioriteringar. Det är också enligt utredningens mening viktigt att målen är tydliga och upp- följningsbara för att den kommunala revisionen ska kunna göra en granskning av hur nämnderna kontrollerar måluppfyllelsen. 
 Krav på att anta riktlinjer 
 I kravet att anta riktlinjer ligger enligt utredningens mening att tydliga kriterier behövs för hur uppgiften ska utföras för att uppnå de mål som fullmäktige angivit. Det är viktigt att behovet av rikt- linjer analyseras både från ett  
 struktur-, 
  process- och resultatper- spektiv. Det är naturligtvis inte alltid möjligt att ange riktlinjer ur alla dessa perspektiv. I processen att formulera ett program finns 
 125 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 dock anledning att reflektera över förutsättningarna att göra detta på olika områden. 
 En fråga som bör uppmärksammas i riktlinjerna är vilken form av upphandling som ska användas vid olika typer av verksamhet. Vid upphandling enligt LOU får den leverantör som bäst uppfyller de specifika kriterierna i förfrågningsunderlaget kontraktet. I ett valfrihetssystem enligt LOV får alla leverantörer som uppfyller kriterierna delta. Nya leverantörer kan också tillkomma löpande under avtalstiden. 
 Mot bakgrund av skillnaderna mellan de olika systemen är det naturligtvis viktigt att kommunerna och landstingen också tar ställning, i de fall LOV inte är obligatoriskt, till vilken form av upphandlingsförfarande som ska användas på olika områden. 
 Riktlinjerna bör också inkludera hur allmänhetens insyn ska till- godoses. Denna fråga berörs närmare i avsnitt 9.5. 
 Uppföljningens genomförande 
 Förslaget innebär också att fullmäktige ska ta ställning till hur uppföljningen ska ske, vilket är centralt för att kommunen eller landstinget ska kunna uppfylla sin roll som huvudman. Varje nämnd ansvarar enligt 6 kap. 7 § KL för uppföljning och kontroll på sitt respektive område. Riktlinjerna från fullmäktige får därför inte bli så detaljerade att de fråntar nämndernas ansvar för att utföra sin kontroll och uppföljning. Det finns dock anledning för fullmäktige att formulera övergripande riktlinjer för hur uppfölj- ning ska ske. Eftersom fullmäktige beslutar om kommunens bud- get och organisation är det naturligt att fullmäktige exempelvis tar ställning till om det bör vila ett särskilt ansvar på en viss nämnd i något avseende vad gäller uppföljning eller om det finns behov av att tillföra särskilda resurser för uppföljning. Om nämnderna för- väntas göra särskilda risk- och sårbarhetsanalyser i något avseende är detta naturligtvis också något som bör anges. 
 En bra uppföljning kräver att resurser avsätts. En välfungerande uppföljning kan alltså leda till ökade kostnader för kommunerna och landstingen. Samtidigt kan en välfungerande uppföljning bidra till mer effektiv verksamhet vilket kan leda till besparingar för kommuner och landsting. Utredningens förslag innebär att full- mäktige måste ta ställning till hur uppföljningen ska ske. Det är alltså fullmäktige som måste ta ställning till om nuvarande resurser 
 126 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 för uppföljning är tillräckliga. Om fullmäktige bedömer att nuva- rande resurser är tillräckliga innebär lagstiftningen inte i sig något krav på att ytterligare resurser tillskjuts. Det centrala syftet med förslaget är, enligt utredningens mening, att fullmäktige tar ställning till frågan. På detta sätt kan det bli en fråga i den lokala politiska debatten och medborgarna kan sedan i de allmänna valen utkräva ett politiskt ansvar av de förtroendevalda om de exempelvis inte delar fullmäktiges bedömning om resursbehovet. 
 Enligt utredningens uppfattning är det naturligt att varje man- datperiod ta politiskt ställning till om nuvarande principer behöver förändras. För många kommuner och landsting är det också natur- ligt att se över befintliga riktlinjer varje mandatperiod. Förhållan- dena i en kommun kan exempelvis medföra ett behov av att ompröva riktlinjer med tätare intervaller, men enligt utredningens bedömning bör kravet i lagen endast omfatta en omprövning varje mandatperiod. I övrigt får detta prövas utifrån lokala förutsättningar. 
  
 5.4 
  
 Strategisk uppföljning hos nämnderna 
  
 Utredningens bedömning:  
 Nämnderna ska utifrån fullmäktiges mål och riktlinjer följa upp verksamhet som bedrivs av privata utfö- rare. Då detta redan framgår av nuvarande bestämmelser saknas skäl att reglera detta särskilt. 
 Av nuvarande 6 kap. 7 § KL framgår att nämnderna inom sitt område ska se till att verksamheten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller för verksamheten. Detta gäller även när vården av kommunal angelägenhet med stöd av 3 kap. 16 § KL har lämnats över till någon annan. 
 Enligt utredningens mening är det av central betydelse att nämnderna formulerar klara och uppföljningsbara mål i sina för- frågningsunderlag när en verksamhet upphandlas. Det är också nödvändigt att nämnderna har en aktiv uppföljningsverksamhet av privata utförare inom sitt ansvarsområde. Till skillnad från verk- samhet som bedrivs i egen regi där nämnden har befogenhet att agera direkt när ett problem uppstår finns inte någon sådan möjlig- het när privata utförare anlitats. I denna situation måste nämnden ha tillförsäkrat sig möjligheter att agera i avtalet. 
 127 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 SOU 2013:53 
  
 Enligt nuvarande bestämmelser ska nämnderna se till att följa upp verksamheten utifrån bl.a. fullmäktiges riktlinjer. Mot bak- grund av att utredningen föreslår att fullmäktige ska anta tydliga riktlinjer för uppföljningen saknas skäl att föreslå ytterligare regle- ring av nämndernas ansvar. Nämnderna ska utifrån fullmäktiges riktlinjer utforma sina förfrågningsunderlag och den konkreta uppföljningen. Det kan naturligtvis vara nödvändigt för nämnderna att fylla ut fullmäktiges övergripande riktlinjer i något avseende. Det saknas dock skäl att förtydliga detta särskilt i nuvarande bestämmelser då det enligt utredningens bedömning redan faller inom nämndernas ansvar enligt gällande rätt. 
  
 5.5 
  
 Uppföljning av verksamhet i egen regi 
  
 Utredningens bedömning:  
 Kommuner och landsting bör anta mål och riktlinjer för verksamhet i egen regi samt även följa upp sådan verksamhet på liknande sätt som den verksamhet som utförs av privata utförare. 
 Det program med mål och riktlinjer som utredningen föreslår gäller enbart verksamhet som bedrivs av privata utförare. Flera ledamöter i utredningens parlamentariska referensgrupp och före- trädare för olika privata utförare har till utredningen framfört att uppföljningen av verksamhet som sker i egen regi bör ske på likvärdigt sätt som verksamhet som bedrivs av privata utförare. Utredningen delar denna bedömning. Ur medborgarsynvinkel är det viktigt att kommunerna och landstingen ställer upp liknade mål och riktlinjer för samt följer upp den verksamhet som bedrivs i egen regi på ett sådant sätt att medborgarnas berättigade förväntningar på en god kvalitet uppfylls. Medborgarna har en rätt att förutsätta att kommuner och landsting bedriver ett aktivt uppföljningsarbete inte bara av privata utförare utan också av verksamhet i egen regi. För att uppnå konkurrensneutralitet finns också anledning att inte ställa upp andra mål eller tillämpa andra metoder för uppföljning av verksamhet som bedrivs i egen regi. Om det exempelvis görs oannonserade besök hos privata utförare bör det enligt utredningen också göras sådana besök i den verksamhet som bedrivs i egen regi. Det saknas anledning att förutsätta att det inte skulle behövas bara för att verksamhet bedrivs i egen regi. 
 128 
  
 SOU 2013:53 
  
 Uppföljning och kontroll 
  
 Utredningen föreslår dock inte att det föreslagna programmet uttryckligen ska omfatta verksamhet som bedrivs i egen regi eftersom detta ligger utanför utredningens direktiv. Verksamhet som bedrivs av privata utförare kräver också särskilda övervägan- den. Krav måste normalt ställas i förfrågningsunderlag i förväg. Det går inte att löpande ändra villkoren för verksamhet som bedrivs av privata utförare. Om en verksamhet i egen regi fungerar dåligt kan ofta åtgärder sättas in på ett mer informellt plan, exempelvis kan chefer bytas ut på sätt som inte är möjligt i en verksamhet som bedrivs av privata utförare. I ett sådant fall måste kommuner och landsting när det gäller privata utförare tydligt i förväg ange vilka sanktioner etc. som ska finnas. Frågor om hur insyn ska garanteras kräver också särskilda överväganden när verksamheten bedrivs av privata utförare. 
 Mot bakgrund av att det alltså krävs särskilda överväganden för de privata utförarna anser utredningen att det föreslagna program- met inte i sin helhet kan tillämpas i förhållande till den verksamhet som bedrivs i egen regi. Utredningen anser dock att det är önskvärt att kommunerna och landstingen i tillämpliga delar använder samma principer för uppföljning av egen regi som för privata utförare. 
 129 
  
 6 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 6.1 
  
 Tillsyn och kommunalt ansvar 
  
 I utredningens direktiv anges att det på flera områden finns en otydlighet om vilket ansvar kommunerna och landstingen har för uppföljning och kontroll och vad som är ett ansvar för den statliga tillsynen, dvs. gränsdragningen mellan kommunalt och statligt ansvar. I direktiven konstateras vidare att denna gränsdragning främst diskuterats på socialtjänstens område, men att diskussionen kan komma att bli aktuell även på andra områden. Det finns därför ett behov av att klarlägga var gränsen går mellan ett kommunalt ansvar för uppföljning och ett statligt ansvar för tillsyn på områden där det finns privata utförare. I de följande avsnitten och i kapitel 7 gör utredningen en analys av hur denna gränsdragning ser ut på de specialreglerade områden där denna problematik aktualiseras, nämligen hälso- och sjukvården, socialtjänsten och skolväsendet. Först kommer dock beskrivas vad som generellt innefattas i begreppet tillsyn. 
  
 6.2 
  
 Begreppet tillsyn 
  
 Över 230 lagar reglerar tillsynen inom olika sektorer av samhället (sektorslagar). Vissa av dessa sektorer är väldigt breda och vissa av sektorslagarna har ett sådant nära samband att de kan sägas reglera samma tillsynsområde, t.ex. finansmarknaden eller hälso- och sjuk- vården. Även andra sektorslagar kan ha beröringspunkter med varandra eller riktas mot samma verksamheter, utan att för den skull kunna sägas reglera ett och samma tillsynsområde. 
 131 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 Drygt 90 statliga myndigheter (inklusive länsstyrelserna) har tillsynsuppgifter. Till detta kommer de 290 kommunerna. Lands- tingen har inga tillsynsuppgifter. Även ett antal privaträttsliga organisationer, som t.ex. Sveriges Advokatsamfund och särskilt förordnade fysiska personer såsom naturvårdsvakter, utövar tillsyn. Ett samlingsnamn för alla dessa myndigheter, organisationer och personer som utför tillsyn är tillsynsorgan. 
 Tillsyn riktas vanligtvis mot ett föremål, en anläggning, en verk- samhet eller en typ av vara; ett tillsynsobjekt. Dessa kan vara pri- vata eller offentliga. Den som ansvarar för och har möjlighet att råda över tillsynsobjektet är objektsansvarig. Denna kan vara en fysisk eller juridisk person. 
 Någon i lag given generell definition av tillsyn finns inte. Flera olika begrepp används i olika lagstiftningar. Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi redovisade i skrivelsen Att se till eller titta på – om tillsynen inom miljöområdet (Ds 1998:50) drygt tret- tio olika begrepp som används för att beskriva tillsynsuppgiften i olika föreskrifter. Bland begreppen kan nämnas föreskriftsarbete, inspektion, samordning av tillsynsarbete, åtgärder för rättelse, till- ståndsprövning och förebyggande arbete som t.ex. rådgivning. Förutom att olika begrepp används varierar det också mellan för- fattningar vad som anses ingå i tillsynsuppgiften i sig. 
 Tillsynsutredningen föreslog en särskild lag om tillsyn. I denna menade utredningen att begreppet tillsyn skulle reserveras för oberoende och självständig granskning av tillsynsobjekt baserat på olika typer av föreskrifter. Det som då faller utanför begreppet är normering (regelgivning och rådgivning). Tillsyn skulle också endast avse värdering som har sin grund i författningsföreskrifter. 
 1 
  
 Regeringen valde dock inte att gå vidare med utredningens för- slag till lag. Regeringen delade utredningens bedömning om beho- vet av ökad enhetlighet, men menade bl.a. att utredningens förslag som innebar att olika sektorslagar skulle hänvisa till en särskild tillsynslag skulle leda till att reglerna blev svåröverskådliga. 
 2 
  
 I en skrivelse om tillsyn gjorde dock regeringen följande bedömning. Begreppet tillsyn bör främst användas för verksamhet som avser självständig granskning för att kontrollera om tillsyns- objekt uppfyller krav som följer av lagar och andra bindande före- 
  
 1 
  
 Tillsyn – förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn, SOU 2004:100, s. 51. 
  
 2 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 12. 
  
 132 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 skrifter och vid behov kan leda till beslut om åtgärder som syftar till att åstadkomma rättelse av den objektsansvarige. 
 3 
  
 Denna definition ansluter till tillsynsutredningens definition och innebär alltså att begreppet tillsyn endast avser granskning utifrån lagar och bindande föreskrifter. Tillsynen blir till sin karaktär binär; antingen följer eller så följer tillsynsobjektet inte föreskrifterna. Andra typer av uppföljning och utvärdering som inte har sin grund i föreskrifter är inte en del av tillsyn. 
 I skrivelsen angav också regeringen att en tydligare och mer avgränsad användning av begreppet tillsyn för med sig att även innebörden av kringliggande begrepp kan behöva klarläggas. Tillsyn bör vara synonymt med det som i dag inom vissa områden kallas operativ tillsyn. En statlig myndighets stöd, uppföljning, sam- ordning m.m. av andra tillsynsorgan bör kallas tillsynsvägledning. Regeringen angav vidare att en utökad samordning av tillsyn även bör inrymma en möjlighet för den samordnande myndigheten att vid behov utfärda föreskrifter om tillsyn. Föreskrifterna bör kunna avse frågor om krav på inventeringar och tillsynsplaner, rapporte- ring, tillsynsfrekvenser, förebyggande åtgärder, urvalskriterier för och utförande av inspektioner, provtagning, samråd och doku- mentation. Däremot bör som huvudregel föreskriftsrätten inte omfatta tillsynsorganens organisation. 
 4 
  
 Statskontoret konstaterade i en rapport att när det gäller den operativa tillsynen så trängs ofta den planerade tillsynen undan av den händelsestyrda. En noggrant planerad tillsyn kan bidra till att minska en sådan risk, genom genomarbetade riskanalyser och tyd- liga prioriteringar mellan olika tillsynsobjekt. 
 5 
  
 Statskontoret menade vidare att det i dag saknas en etablerad uppfattning om vad som kännetecknar en god operativ tillsyn. Syn- sätt och metoder varierar och det behövs ett fortsatt tvärsektoriellt utvecklingsarbete innan det går att tala om tillsyn som ett tydligt identifierbart och etablerat styr- och granskningsinstrument. 
 6 
  
 3 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 14. 
  
 4 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 18 f. och 28 f. 
  
 5 
  
 Statskontoret, Tänk till om tillsynen – Om utformningen av den statliga tillsynen, 2012, s. 11 f. 
  
 6 
  
 Statskontoret, Tänk till om tillsynen – Om utformningen av den statliga tillsynen, 2012, s. 12. 
  
 133 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 6.3 
  
 Hälso- och sjukvården 
  
 Det svenska hälso- och sjukvårdsrättsliga regelverket är omfat- tande. Förutom ett flertal lagar och förordningar finns närmare 200 föreskrifter och allmänna råd som har meddelats av Socialstyrelsen och andra myndigheter och som berör hälso- och sjukvården. De flesta författningarna på hälso- och sjukvårdsområdet syftar ytterst till att säkerställa en god och säker vård för patienterna. 
 Lagarna kan något förenklat delas in i två kategorier. Den ena kategorin är lagar av generell karaktär. Dit kan hänföras hälso- och sjukvårdslagen, patientdatalagen (2008:355), patientskadelagen (1996:799) samt tandvårdslagen. Den andra kategorin består av en rad lagar som reglerar vissa specifika områden inom hälso- och sjukvården, exempelvis lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård, läkemedelslagen (1992:859) och lagen (1993:584) om medi- cintekniska produkter. 
  
 6.3.1 
  
 Landstingens och kommunernas ansvar för hälso- och sjukvård och tandvård 
  
 Hälso- och sjukvård är en obligatorisk uppgift för landstingen och regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Landstingen ska enligt  
 3–3 
  c och 4 §§ HSL erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget samt till de som stadigvarande vistas i landstinget. Landstinget ska därutöver bl.a. erbjuda vård till de per- soner som tillfälligt vistas i länet och som behöver akut vård. 
 Även kommunerna har ansvar för viss hälso- och sjukvård. Kommunens ansvar för hälso- och sjukvården omfattar enligt 18 § första stycket HSL dem som bor i en sådan särskild boendeform för äldre som avses i 5 kap. 5 § andra stycket SoL eller en bostad med särskild service för personer med funktionshinder som avses i 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Kommunens ansvar omfattar vidare dem som genom beslut av kommunen bor i en sådan boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 SoL, dvs. enskild verksamhet som motsvarar de boenden som nämns i 5 kap. SoL. Till kommu- nens ansvar hör också att erbjuda en god hälso- och sjukvård i samband med kommunal dagverksamhet enligt 3 kap. 6 § SoL. Kommunens ansvar för hälso- och sjukvård anses därför gälla även de personer som bor i en bostad med särskild service enligt LSS. 
 134 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 När det gäller den hälso- och sjukvård som vanligtvis benämns hemsjukvård, är det formellt landstinget som primärt ansvarar för verksamheten. Landstinget kan dock träffa avtal med en kommun inom landstinget om att överlåta skyldigheten att erbjuda hemsjuk- vård till kommunen (18 § andra och tredje stycket HSL). En sådan överföring av ansvaret till kommunerna har också skett i mer än hälften av länen. Regeringen har uttalat att den ser positivt på den utveckling som nu pågår bland kommuner och landsting med att överföra huvudmannaskapet. Målet är att ett enhetligt huvudman- naskap för hemsjukvården ska vara på plats 2014. 
 7 
  
 I den utsträckning kommunen har ansvaret för hälso- och sjukvården har kommunen också en skyldighet att erbjuda habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshindrade (18 b § HSL). Kommunen har också ett visst ansvar för att tillhandahålla förbrukningsartiklar (18 c § HSL). 
 Landstingen har även till uppgift att tillhandahålla tandvård. Landstingen ska enligt 5 och 6 §§ tandvårdslagen erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom landstinget samt till de som stadigvarande vistas i landstinget. Landstinget ska därutöver bl.a. erbjuda tandvård till de personer som tillfälligt vistas i länet och som behöver omedelbar tandvård. Den tandvård som landstinget självt bedriver benämns folktandvård. Enligt 7 § tandvårdslagen ska folktandvården svara för regelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomar till och med det år de fyller nitton år, specialisttandvård för vuxna samt övrig tandvård för vuxna i den omfattning som landstinget bedömer lämpligt. 
  
 6.3.2 
  
 Möjlighet att överlämna uppgifter till någon annan 
  
 Ett landsting får enligt 3 § tredje stycket HSL sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för. Vid ett överlämnande ska anges vilka särskilda villkor som gäl- ler för det. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Hälso- och sjukvård behöver således inte utföras i offentlig regi, med undantag för psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Även andra uppgifter som innebär myndighetsutövning får, med 
  
 7  
 Prop. 2012/13:1 Utgiftsområde 9 s. 200 f. 
 135 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 vissa undantag, inte utföras av privata vårdgivare även om de finan- sieras med offentliga medel. 
 På motsvarande sätt får ett landsting enligt 5 § tredje stycket tandvårdslagen sluta avtal med någon annan om att utföra de upp- gifter som landstinget och dess folktandvård ansvarar för. En upp- gift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en sam- fällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Även en kommun får enligt 18 § HSL sluta avtal med någon an- nan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för och ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
  
 6.3.3 
  
 Mål och grundläggande krav 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen innehåller grundläggande bestämmelser för hur hälso- och sjukvården ska vara utformad och de mål som gäller för verksamheten. Lagen anger de övergripande nationella målen för hälso- och sjukvården och vilka krav som kan ställas på denna. 
 Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt före- bygga, utreda och behandla sjukdomar och skador (1 § HSL). Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. 
 Målet för all hälso- och sjukvård är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen (2 § HSL). Hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Med god vård avses bl.a. att vården ska vara av god kvalitet och tillgodose patienternas behov av trygghet i vården och behandlingen (2 a § HSL). 
 För att uppnå målet om en god vård ställer samhället olika krav på hälso- och sjukvården. I de flesta fall ställs samma krav på all hälso- och sjukvård, både den som bedrivs i offentlig och i privat regi. Kraven kan avse såväl hälso- och sjukvårdens organisation i olika avseenden som en återkommande och systematisk kvalitets- säkring av verksamheten. Det framgår t.ex. att ledningsstrukturen inom hälso- och sjukvården ska tillgodose hög patientsäkerhet, god kvalitet i vården och främja kostnadseffektivitet inom ett visst 
 136 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 verksamhetsområde (28 § HSL). Vidare framgår bl.a. att det inom hälso- och sjukvård ska finnas en tydligt utpekad person som svarar för den löpande verksamheten, en verksamhetschef (29 § HSL). Denna person har ett särskilt ansvar i förhållande till patienter, anhöriga och tillsynsmyndigheten och ska besvara frågor kring verksamheten. 
 8 
  
 I kommunernas hälso- och sjukvård ska det finnas en sjukskö- terska som har det medicinska ansvaret i verksamheten (24 § HSL). Denna sjuksköterska har bl.a. till uppgift att svara för vissa ur pati- entsäkerhetssynpunkt särskilt viktiga rutiner, t.ex. läkemedelshan- teringen (7 kap. 3 § patientsäkerhetsförordningen (2010:1369)) Det är kommunen som bestämmer inom vilket område sjuk- sköterskan ska vara verksam. Socialstyrelsen har gett ut allmänna råd (SOSFS 1997:10) om medicinskt ansvarig sjuksköterska i kommunernas hälso- och sjukvård. Där anges att det ska regleras i avtalet mellan kommunen och den privata utföraren om uppgiften ska fullgöras av kommunens medicinskt ansvariga sjuksköterska eller av någon i den privata utförarens verksamhet. 
 Tandvårdslagen innehåller de grundläggande bestämmelserna för hur tandvården ska vara utformad och de mål som gäller för verksamheten. Lagen anger de övergripande nationella målen för tandvården och vilka krav som kan ställas på denna. Målet för tand- vården är en god tandhälsa och en tandvård på lika villkor för hela befolkningen (2 §). Tandvården ska bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård. Med god tandvård avses bl.a. att vården ska vara av god kvalitet och tillgodose patienternas behov av trygg- het i vården och behandlingen (3 §). Även i övrigt finns det flera bestämmelser i tandvårdslagen, t.ex. om verksamhetschef och om kvalitetssäkring, som liknar bestämmelserna i hälso- och sjuk- vårdslagen. 
  
 6.3.4 
  
 Vårdgivarnas skyldighet att bedriva ett systematiskt kvalitets- och patientsäkerhetsarbete 
  
 Patientsäkerhetslagen innehåller bestämmelser om vårdgivarnas skyldighet att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete. 
 Vårdgivare kan vara både ett landsting och en kommun, men även privata utförare. I 1 kap. 3 § PSL definieras vårdgivare som 
  
 8  
 Prop. 1995/96:176 s. 57. 
 137 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 statliga myndigheter, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, landstinget eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild närings- idkare som bedriver hälso- och sjukvård. Om hälso- och sjukvården är offentligt finansierad eller inte spelar ingen roll. Med vårdgivare avses dock inte alternativmedicinska utövare. 
 9  
 En sjukvårds- huvudman som har överlämnat vissa uppgifter till en privat utförare är inte längre vårdgivare i den delen. Det är i stället den privata utföraren som är vårdgivare. 
 Vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att kravet på god vård upprätthålls (3 kap. 1 § PSL). Vårdgivaren ska vidta de åtgärder som behövs för att före- bygga att patienter drabbas av vårdskador och utreda händelser i verksamheten som har medfört eller hade kunnat medföra en vård- skada (3 kap. 2 och 3 §§ PSL). Patienterna och deras närstående ska ges möjlighet att delta i patientsäkerhetsarbetet (3 kap. 4 § PSL). 
 Vårdgivaren ska till Inspektionen för vård och omsorg anmäla händelser som har medfört eller hade kunnat medföra en allvarlig vårdskada (3 kap. 5 § PSL). Dessa anmälningar kallas Lex Norman anmälningar. Vårdgivaren ska samtidigt eller snarast därefter ge in en utredning om händelsen till inspektionen. Socialstyrelsen har gett ut föreskrifter och allmänna råd om anmälningsskyldigheten enlig Chen (SOSFS 2005:28). 
 En vårdgivare ska snarast anmäla till Inspektionen för vård och omsorg om det finns skälig anledning att befara att en person som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården och som är verksam eller har varit verksam hos vårdgivaren kan utgöra en fara för patientsäkerheten (3 kap. 7 § PSL). 
 Inom hälso- och sjukvården ska kvaliteten i verksamheten sys- tematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (31 § HSL). Social- styrelsen har gett ut föreskrifter och allmänna råd om ledningssy- stem för systematiskt kvalitetsarbete (SOSFS 2011:9). Föreskrif- terna ska även tillämpas i det systematiska patientsäkerhetsarbetet som vårdgivare ska bedriva enligt 3 kap. PSL. 
 De aktuella föreskrifterna och allmänna råden har ersatt tidigare gällande föreskrifter och allmänna råd inom socialtjänstens respek- tive hälso- och sjukvårdens område och trädde i kraft den 1 januari 2012. En nyhet är att föreskrifterna gäller direkt för enskilda verk- 
  
 9  
 Prop. 1997/98:109 s. 163. 
 138 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 samheter som bedriver socialtjänst. De nya föreskrifterna och all- männa råden är gemensamma för verksamheter inom hälso- och sjukvård och socialtjänst samt verksamheter enligt LSS. Föreskrif- terna är bindande regler, medan de allmänna råden är generella rekommendationer till en bindande regel. Föreskrifterna anger att verksamheterna ska bygga upp ett ledningssystem som ska använ- das för att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra verk- samhetens kvalitet (3 kap. 1 §). Med kvalitet avses i föreskriften att en verksamhet uppfyller de krav och mål som gäller för verksam- heten enligt lagar och andra föreskrifter om hälso- och sjukvård, socialtjänst och stöd och service till vissa funktionshindrade och beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (2 kap. 1 §). Ledningssystemet ska anpassas till verksamhetens inriktning och omfattning (4 kap. 1 §). Föreskrifterna innehåller bestämmel- ser om bl.a. ansvar för och användning av ett ledningssystem (3 kap.), ledningssystemets grundläggande uppbyggnad (4 kap.), systematiskt förbättringsarbete (5 kap.), personalens medverkan i kvalitetsarbetet (6 kap.) och dokumentationsskyldighet (7 kap.). Bestämmelserna är tillämpliga på verksamhet som bedrivs enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, men gäller inte för en assistansberättigad som själv som fysisk person är arbetsgivare åt sina egna assistenter. 
 Krav på att bedriva systematiskt förbättringsarbete kan också finnas i andra föreskrifter och lagar. 
 Vårdgivarnas eget arbete med att säkerställa och upprätthålla kvaliteten i verksamheten är inte ett alternativ till den statliga till- synen (som beskrivs nedan i avsnitt 6.3.5). Vad som eftersträvas är i stället ett konstruktivt samspel mellan vårdgivarnas arbete med att säkra kvalitet och patientsäkerhet och den statliga tillsynen, där de olika insatserna bör stödja och förstärka varandra. 
 10 
  
 10  
  
 Adams, Den nya patientsäkerhetslagen och patientens rättigheter, 2 uppl., 2010, s. 120. 
 139 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 6.3.5 
  
 Tillsynen över hälso- och sjukvården 
  
 Hälso- och sjukvården och dess personal står sedan den 1 juni 2013 under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg, nedan Inspek- tionen. Tidigare utövade Socialstyrelsen denna tillsyn. Bestäm- melser om tillsyn finns i 7 kap. PSL. 
 Med hälso- och sjukvård avses i patientsäkerhetslagen verksam- het som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen, lagen (2001:499) om omskärelser av pojkar samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Även den som utan att bedriva hälso- och sjukvård tar emot uppdrag från hälso- och sjukvården avseende provtagning, analys eller annan utredning som utgör ett led i bedömningen av en patients hälsotillstånd eller behandling, står i denna verksamhet under tillsyn av Inspektionen (7 kap. 2 § PSL). För tillsyn över hälso- och sjukvård inom Försvarsmakten finns särskilda bestäm- melser (7 kap. 1 § PSL). 
 Tillsynen innebär en granskning av att verksamheten och perso- nalen uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (7 kap. 3 § PSL). 
 Tillsynen ska främst inriktas på granskning av att vårdgivaren fullgör sina skyldigheter att bedriva ett systematiskt patientsäker- hetsarbete (7 kap. 3 § PSL). Med vårdgivare avses, som tidigare nämnts, statliga myndigheter, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, landstinget eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård (1 kap. 3 § PSL). 
 Inspektionen ska inom ramen för sin tillsyn lämna råd och ge vägledning, kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps, förmedla kunskap och erfarenheter som erhålls genom tillsynen, och informera och ge råd till allmänheten (7 kap. 4 § PSL). 
 Det ovanstående innebär att Inspektionen har tillsyn över vård- givare, såväl offentliga som privata, samt över hälso- och sjukvårds- personalen. Om det upptäcks brister och missförhållanden i en privat utförares verksamhet så är det mot den privata utföraren som tillsynen ska riktas. I den situationen kan tillsynsmyndigheten inte rikta kritik mot kommunen eller landstinget i dess egenskap av huvudman. 
 140 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 Anmälningar från vårdgivare m.m. 
 Inspektionen ska säkerställa att händelser som har medfört eller kunnat medföra en allvarlig vårdskada och som vårdgivaren har anmält till styrelsen (en s.k. Lex  
 Maria-anmälan) 
  har utretts i nöd- vändig omfattning samt att vårdgivaren har vidtagit de åtgärder som krävs för att uppnå hög patientsäkerhet. Detsamma gäller om någon drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av annan allvarlig skada än vårdskada till följd av säkerhetsbrister i verksamheten (7 kap. 8 § PSL). 
 Inspektionen ska sprida information till vårdgivare om inträf- fade händelser som har anmälts till myndigheten samt i övrigt vidta de åtgärder som anmälan motiverar för att uppnå hög patientsäker- het (7 kap. 9 § PSL). 
 Inspektionen ska systematiskt tillvarata information som lands- tingens och kommunernas patientnämnder lämnar till myndigheten (7 kap. 6 § PSL). Patientnämnderna ska utifrån synpunkter och klagomål stödja och hjälpa enskilda patienter och bidra till kvali- tetsutveckling och hög patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. Nämnderna ska göra Inspektionen uppmärksam på förhållanden som omfattas av myndighetens tillsyn. Detta framgår av 2 och 4 §§ lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. 
 Klagomål 
 Som en del av tillsynen ska Inspektionen efter anmälan pröva kla- gomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. Inspektionen ska göra den utredning som behövs för att kunna pröva klagomålet. Myndigheten får utreda och pröva även omständigheter som inte har åberopats i anmälan (7 kap. 10 och 11 §§ PSL). 
 Inspektionen får avstå från att utreda ett klagomål om det är uppenbart att klagomålet är obefogat eller klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan. Inspektionen ska inte heller utreda händelser som ligger mer än två år tillbaka i tiden, om det inte finns särskilda skäl (7 kap. 12 § PSL). 
 Om ett klagomål avser brister i kontakten mellan en patient och hälso- och sjukvårdspersonalen eller något annat liknande förhål- lande inom sådan verksamhet som avses i 1 § lagen om patient- nämndsverksamhet m.m., får Inspektionen överlämna klagomålet 
 141 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 till berörd patientnämnd för åtgärd. Det gäller dock endast om förutsättningarna för att inte utreda klagomålet är uppfyllda (7 kap. 13 § PSL). 
 Tillsynsmyndighetens befogenheter 
 Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt patientsäkerhetslagen (en vårdgivare) och hälso- och sjukvårds- personalen är skyldig att på Inspektionens begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som Inspektionen behöver för sin tillsyn. Inspektionen får förelägga den som bedriver verksamheten eller hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna vad som begärs. Ett föreläggande får förenas med vite (7 kap. 20 § PSL). 
 Inspektionen, eller den som myndigheten förordnar, har rätt att inspektera verksamhet som står under tillsyn och hälso- och sjuk- vårdspersonalens yrkesutövning. Den som utför inspektionen har rätt att få tillträde till lokaler eller andra utrymmen som används för verksamheten, dock inte bostäder. Den som utför inspektionen har rätt att tillfälligt omhänderta handlingar, prover och annat material som rör verksamheten. Den vars verksamhet eller yrkesut- övning som inspekteras är skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen (7 kap. 21 § PSL). Vid inspektionen har den som utför denna rätt att av polismyndigheten i vissa fall få den hjälp som behövs för att inspektionen ska kunna genomföras (7 kap. 22 § PSL). 
 Åtgärder mot vårdgivare m.fl. 
 Inspektionen har möjlighet att vidta åtgärder mot en vårdgivare. Om Inspektionen får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller verksamhet som står under Inspektionens tillsyn, ska myndigheten vidta åtgärder så att bestämmelsen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Detsamma gäller om någon som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen har brutit mot vissa bestämmelser om begränsningar i rätten att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder (7 kap. 23 § PSL). 
 142 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 Om Inspektionen finner att en vårdgivare inte fullgör sina skyl- digheter att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete och om det finns skäl att befara att underlåtenheten medför fara för pati- entsäkerheten eller säkerheten för andra, ska Inspektionen före- lägga vårdgivaren att fullgöra sina skyldigheter om det inte är uppenbart obehövligt. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (7 kap. 24 § PSL). Föreläggandet ska innehålla uppgifter om de åtgärder som Inspektionen anser nödvändiga för att de påtalade missförhållandena ska kunna avhjälpas, samt när åtgärderna senast ska vara utförda (7 kap. 25 § PSL). 
 Om föreläggandet inte följs och om missförhållandena utgör en fara för patientsäkerheten eller annars är av allvarligt slag, får Inspektionen helt eller delvis förbjuda verksamheten (7 kap. 26 § PSL). 
 Om det är påtaglig fara för patienters liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt, får Inspektionen utan föregående föreläggande helt eller delvis förbjuda verksamheten (7 kap. 27 § PSL). 
 Åtgärder mot hälso- och sjukvårdspersonal 
 Om Inspektionen får kännedom om att hälso- och sjukvårdsperso- nal inte fullgör sina skyldigheter enligt bestämmelserna i patientsä- kerhetslagen eller någon annan föreskrift som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet, ska Inspektionen vidta åtgärder för att skyl- digheterna ska fullgöras (7 kap. 29 § PSL). 
 Om Inspektionen anser att det finns skäl för beslut om prövo- tid, återkallelse av legitimation, återkallelse av annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården eller begränsning av för- skrivningsrätt, ska Inspektionen enligt 7 kap. 30 § PSL anmäla detta till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN). Bestäm- melser om dessa frågor finns i 8 kap. PSL. HSAN:s beslut kan endast riktas mot hälso- och sjukvårdspersonal, inte mot vårdgivare utom i de fall en enskild näringsidkare är vårdgivare och samtidigt tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen. 
 143 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 6.4 
  
 Socialtjänsten 
  
 6.4.1 
  
 Begreppet socialtjänst och lagstiftningen om socialtjänst 
  
 Med socialtjänst avses all verksamhet enligt lagstiftningen om soci- altjänst oavsett driftsform, dvs. oavsett om verksamheten drivs i offentlig eller privat regi. Hit räknas t.ex. biståndsinsatser i olika former enligt socialtjänstlagen, handläggning av ärenden enligt för- äldrabalken, t.ex. faderskapsärenden, verksamhet vid hem för vård eller boende (HVB) liksom verksamhet som bedrivs med stöd av LVU och LVM. 
 11  
 Uppräkningen är inte avsedd att vara uttöm- mande. 
 Socialtjänstlagen är utformad som en ramlag men innehåller också tydliga skyldigheter för kommunerna och utkrävbara rättig- heter för den enskilde. Lagens konstruktion ger kommunerna en stor frihet att utforma insatser inom socialtjänsten både efter indi- viduella behov och efter lokala förutsättningar. Den enskilde kan ha rätt till bistånd och ska då erbjudas insatser som tillgodoser behoven på ett sådant sätt att den enskilde därigenom tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Någon given rätt till en viss insats finns inte, men insatser för den enskilde ska utformas och genomföras till- sammans med honom eller henne (3 kap. 5 § SoL). Socialtjänstens insatser enligt socialtjänstlagen bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om att vidta åtgärder utan samtycke eller t.o.m. i direkt strid med den enskildas vilja. Regler om vård utan samtycke finns i LVU och LVM. Socialtjänstlagen reglerar insatser också för personer med funktionshinder. Vissa grupper har härutöver rätt till insatser enligt LSS, som genom de särskilt uppräknade insatserna är en mer renodlad rättighetslagstiftning. 
  
 11  
 Jfr prop. 1979/80:1 Del A s. 153 och prop. 2000/01:80 s. 136. 
 144 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 6.4.2 
  
 Kommunernas och landstingens uppgifter 
  
 Socialnämndens uppgifter enligt socialtjänstlagen 
 Varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän (2 kap. 1 § SoL). Den som inte själv kan tillgo- dose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och för sin livsfö- ring i övrigt (4 kap. 1 § SoL). Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. När utredningen i fortsättningen använder benämningen socialnämnd avses en nämnd som fullgör uppgifter inom kommunens socialtjänst. 
 I 3 kap. SoL görs en allmän beskrivning av socialnämndens upp- gifter och i 5 kap. SoL finns särskilda bestämmelser för olika grup- per. 
 Socialnämnden ska bl.a. verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden samt i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsy- nen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet (5 kap. 1 § SoL 
 ) 
 . 
 Socialtjänstens omsorg om äldre ska inriktas på att äldre perso- ner får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande (värdegrund). Socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra (5 kap. 4 § SoL). Värdegrunden gäller enligt förarbetena för både offentlig och enskilt bedriven verksamhet inom äldreomsorgen. Värdegrunden omfattar såväl handläggning av ärenden som utförande av insatser. Den ska vara vägledande för äldreomsorgens verksamheter t.ex. vad gäller personalens bemötande. 
 12  
 Socialstyrelsen har gett ut allmänna råd om grundläggande kunskaper hos personal som arbetar i social- tjänstens omsorg om äldre (SOSFS 2011:12) samt allmänna råd om värdegrunden i socialtjänstens omsorg om äldre (SOSFS 2012:3). Socialnämnden ska verka för att äldre människor får goda bostäder och ska ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer 
  
 12  
 Prop. 2009/10:116 s. 97. 
 145 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. Den äldre personen ska, så långt det är möjligt, kunna välja när och hur stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service ska ges (5 kap. 5 § SoL). 
 Socialnämnden ska verka för att människor som av fysiska, psy- kiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Socialnämnden ska medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Kommunen ska inrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av nämnda svårigheter behöver ett sådant boende (5 kap. 7 § SoL). 
 Socialnämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller HVB. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård (6 kap. 1 § SoL). Varje kommun ansvarar för att det finns tillgång till familje- hem och HVB för enskilda och familjer som behöver vårdas och bo utanför det egna hemmet (6 kap. 2 § SoL). Behovet av sådana hem som avses i 12 § LVU samt 22 och 23 §§ LVM ska tillgodoses av staten (6 kap. 3 § stycket SoL). Statens institutionsstyrelse (SiS) leder verksamheten vid hemmen. SiS får, om det finns särskilda skäl för det, genom avtal uppdra åt ett landsting eller en kommun att inrätta och driva ett sådant hem. Vård i familjehem och HVB ska bedrivas i samråd med socialnämnden. Detta gäller även sådana hem vars verksamhet leds av SiS (6 kap. 4 § SoL). 
 Kommunernas och landstingens uppgifter enligt LSS 
 LSS innehåller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och sär- skild service till vissa funktionshindrade. Lagens personkrets kan enligt 7 och 9 §§ LSS ha rätt till 
  
 1. 
  
 rådgivning och annat personligt stöd, 
  
 2. 
  
 biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till sådan assistans, 
  
 3. 
  
 ledsagarservice, 
  
 4. 
  
 biträde av kontaktperson, 
  
 5. 
  
 avlösarservice i hemmet, 
  
 146 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 6. 
  
 korttidsvistelse utanför hemmet, 
  
 7. 
  
 korttidstillsyn (för skolungdom över 12 år), 
  
 8. 
  
 boende i familjehem eller bostad med särskild service (för barn eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet), 
  
 9. 
  
 bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpas- sad bostad för vuxna, och 
  
 10.daglig verksamhet (för personer i yrkesverksam ålder som sak- nar förvärvsarbete och inte utbildar sig). 
 Verksamheten enligt LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de i personkretsen. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra (5 § LSS). 
  
 6.4.3 
  
 Möjlighet att överlämna uppgift till någon annan 
  
 Enligt socialtjänstlagen 
 I 2 kap. 4 § SoL anges att kommunens uppgifter inom socialtjäns- ten fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. Om ansvarsfördelningen mellan kommuner i fråga om stöd och hjälp finns bestämmelser i 2 a kap. SoL. 
 Kommunen får enligt 2 kap. 5 § SoL sluta avtal med annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Med annan avses inte bara privata utförare utan även t.ex. kommunala företag. 
 Regeringen uttalade i förarbetena bl.a. följande. Det yttersta ansvaret för kommunens uppgifter inom socialtjänsten kan inte överlåtas på annan. Typiska exempel på uppgifter som utgör myn- dighetsutövning och som inte utan lagstöd kan överlåtas till någon annan är att fatta beslut om olika former av bistånd samt om tvångsåtgärder enligt LVU och LVM. Inte heller kan socialnämn- 
 147 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 dens uppgifter enligt föräldrabalken i samband med fastställande av faderskap läggas ut på entreprenad. 
 13 
  
 JO har i beslut 2001 tagit upp frågan om anlitande av privaträttsliga subjekt som utredare inom socialtjänsten och uttalat sig om kommunernas rättsliga möjligheter att lägga ut utredningar på entreprenad. 
 14  
 JO gjorde först en prövning avseende utredningar i ärenden som innefattar myndighetsutövning och fann att det föreligger hinder att överlämna sådana utredningar till privaträtts- liga subjekt. JO pekade bl.a. på att bestämmelserna om t.ex. doku- mentation, sekretess, partsinsyn, jäv, tjänstefelsansvar och tillsyn helt eller delvis skulle sättas ur spel. Vissa frågor, t.ex. tjänstefelsan- svaret och det allmännas tillsyn, skulle inte heller kunna regleras i entreprenadavtal. JO uttalade sig därefter om ärenden som inte innefattar myndighetsutövning och slog fast att om det enligt lag eller annan författning åligger socialnämnden att yttra sig med anledning av begäran från domstol eller annan myndighet är detta uppenbarligen en uppgift som det ankommer på nämnden att själv svara för. Den uppgiften kan således inte läggas ut på entreprenad. JO fann också att det förelåg hinder att överlämna sådana utred- ningar i ärenden där socialnämnden ska yttra sig till en annan myn- dighet, t.ex. länsstyrelsen. 
 15  
 JO:s uttalanden om att beredningen av och beslutet i ett ärende måste anses utgöra oskiljaktiga delar av en och samma förvaltningsuppgift är emellertid inte oomstridda. 
 16 
  
 Enligt LSS 
 Kommunen är huvudman för samtliga former av stöd och service enligt LSS, med undantag för rådgivning och annat personligt stöd som är en uppgift för landstinget (2 § LSS). Lagen ger dock möjlig- het att genom avtal mellan huvudmännen flytta över ansvaret för en verksamhet från landsting till kommun eller från kommun till landsting (17 § andra stycket LSS). Ledningen av landstingets eller kommunens verksamhet enligt LSS ska utövas av en eller flera nämnder som fullmäktige utser. Särskilda bestämmelser om gemen- 
  
 13 
  
 Prop. 1992/93:43 s. 21. 
  
 14 
  
 JO 2001/02 s. 250. 
  
 15 
  
 Se också Länsrättens i Stockholm dom den 21 december 2001, mål nr  
  
 6565-01 
  som gäller en liknande fråga. Domen överklagades till kammarrätten, men sedan överklagandet återkallades vann länsrättens dom laga kraft. 
  
 16 
  
 Se Nguyen och Rodriguez, Socialtjänst på entreprenad, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2003, s. 36 ff. 
  
 148 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 sam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet (22 § LSS). 
 Ett landsting eller en kommun får med bibehållet ansvar sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt denna lag (17 § LSS). 
 Kommunens ansvar i egenskap av huvudman 
 När en kommun sluter avtal med annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten innebär det inte någon förändring vad gäller huvudmannaskapet. Kommunen är huvudman även om verksamheten utförs av t.ex. en privat utförare. Vad detta huvudmannaskap innebär berörs ovan i kapitel 4. 
  
 6.4.4 
  
 Privata utförare i socialtjänsten 
  
 Kommunerna har möjlighet att på olika sätt sluta avtal med någon annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Ett sätt är att genom ett avtal anlita en privat utförare som åtar sig att för kommunens räkning varaktigt och självständigt utföra en eller flera tjänster på socialtjänstens område. En kommun kan också köpa enstaka platser eller tjänster på privata anläggningar. Många kommuner har även valt att införa valfrihetssystem enligt LOV på socialtjänstens område. 
 Under  
 1990-talet 
  var den vanligaste metoden att verksamheter lades ut på entreprenad genom upphandling enligt LOU. De sen- aste tio åren har valfrihetssystem blivit allt vanligare, framför allt sedan införandet av LOV som trädde i kraft den 1 januari 2009. I april 2013 hade 143 kommuner valfrihetssystem enligt LOV i drift. 
 17  
 Det har också under hela perioden varit vanligt att kommu- ner har köpt enstaka platser i t.ex. äldreboenden. 
 Det finns begränsad reguljär statistik över omfattningen av omsorgstjänster i privat regi, när det gäller äldreomsorg och i än högre grad när det gäller funktionshinder. Socialstyrelsen redovisar brukarstatistik inom äldreområdet (platser i äldreboende, hem- tjänstmottagare och hemtjänsttimmar) uppdelad på kommunal och privat regi. Enligt denna statistik fyrdubblades andelen äldre- 
  
 17  
 Uppgift hämtad från SKL:s webbplats, www.skl.se. 
 149 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 omsorg i privat regi under  
 1990-talet. 
  Motsvarande statistik finns för insatser enligt socialtjänstlagen för personer med funktionshin- der, men inte för  
 LSS-insatserna 
  trots att dessa är mer omfat- tande. 
 18 
  
 År 2012 drevs ungefär 20 procent av vården och omsorgen av äldre i privat regi. Majoriteten av kommunerna driver fortfarande både särskilda boenden och hemtjänst helt i egen regi. De två van- ligaste kommunala insatserna till äldre personer är särskilt boende och hemtjänst i ordinärt boende. 
 19  
 Hemtjänsten omfattar såväl servicetjänster (städning, tvätt, inköp, matlagning m.m.) som omvårdnadstjänster (hjälp med personlig hygien, dusch, på- och avklädning, hjälp vid måltider, tillsyn m.m.). Verksamheten omfattar också ledsagning, avlösning av anhörig och trygghetslarm. 
 HVB är yrkesmässigt bedriven institutionsvård och det är framför allt inom denna vårdform som andelen privata utförare inom individ- och familjeomsorgen har varit störst. 
 20  
 Tidigare utfördes huvuddelen av vården för barn och unga enligt social- tjänstlagen av enskilda HVB, men de enskildas andel av vården har minskat från 78 procent under 2006 till 50 procent under 2011. När det gäller  
 HVB-placeringar 
  enligt LVU utförs större delen av enskilda HVB. 
 21 
  
 6.4.5 
  
 Tillstånds- och anmälningsplikt 
  
 Verksamhet enligt socialtjänstlagen 
 HVB kan, efter tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg, drivas yrkesmässigt av ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Detsamma gäller verksamhet i form av sådana boenden som motsvarar dem som avses i 5 kap. 5 § andra stycket (särskild boendeform för äldre) eller 5 kap. 7 § tredje stycket (bostad med särskild service för personer med funktions- hinder), hem för viss annan heldygnsvård samt hem eller öppen verksamhet för vård under en begränsad del av dygnet, oavsett var verksamheten bedrivs (7 kap. 1 § första stycket SoL). Med yrkes- 
  
 18 
  
 SNS, Konkurrensens konsekvenser, 2011, s. 223. 
  
 19 
  
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll, 2012, s. 9. 
  
 20 
  
 SNS, Konkurrensens konsekvenser, 2011, s. 119. 
  
 21 
  
 SKL, Köp av verksamhet, 2012, s. 30 f. 
  
 150 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 mässigt avses att verksamheten bedrivs kontinuerligt och i för- värvssyfte. 
 22 
  
 Tillstånd att bedriva sådan verksamhet som avses i 7 kap. 1 § SoL får beviljas endast om verksamheten uppfyller kraven på god kvalitet och säkerhet. Tillstånd för förenas med villkor av betydelse för kvaliteten och säkerheten i verksamheten. Om verksamheten helt eller till väsentlig del ändras eller flyttas, ska nytt tillstånd sökas(7 kap. 2 § SoL). 
 Tillstånd behövs inte för sådan verksamhet som kommunen genom avtal enligt 2 kap. 5 § har överlämnat till en enskild att utföra (7 kap. 1 § andra stycket SoL). Utgångspunkten är att kommunen i sitt entreprenadavtal eller vid sin upphandling eller beställning av tjänster kan försäkra sig om att insatserna uppfyller de krav som ställs enligt socialtjänstlagen. Kommunerna har också med stöd av kommunallagen möjlighet att följa upp och kontrol- lera verksamheten. 
 23  
 Kommunen ska emellertid anmäla denna verk- samhet till Inspektionen för vård och omsorg innan verksamheten påbörjas (7 kap. 1 § tredje stycket SoL). 
 Verksamhet enligt LSS 
 En enskild person får inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg yrkesmässigt bedriva verksamhet med personlig assi- stans som avses i 9 § 2 eller verksamhet som avses i 9 §  
 6–10, 
  dvs. korttidsvistelse och korttidstillsyn, boende i familjehem eller bostad med särskild service, annan särskilt anpassad bostad för vuxna samt daglig verksamhet (23 § första stycket LSS). Tillstånds- plikten omfattar både fysiska och juridiska personer. 
 24 
  
 Kommun och landsting som driver verksamhet som avses i 9 §  
 6–10 
  ska anmäla denna verksamhet till Inspektionen för vård och omsorg innan verksamheten påbörjas (23 § andra stycket LSS). 
 Den som har beviljats ekonomiskt stöd för personlig assistans enligt 9 § 2 eller assistansersättning enligt 51 kap. socialförsäk- ringsbalken, och som har anställt någon för sådan personlig assi- stans, ska göra en anmälan till Inspektionen för vård och omsorg innan assistenten påbörjar sitt arbete (23 § tredje stycket LSS). 
  
 22 
  
 Prop. 1996/97:124 s. 146. 
  
 23 
  
 Prop. 1996/97:124 s. 186. 
  
 24 
  
 Prop. 2009/10:176 s. 76. 
  
 151 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det krävs, till skillnad från vad som gäller enligt socialtjänstla- gen, tillstånd för sådan verksamhet som kommun eller landsting genom avtal enligt 17 § överlämnat till någon annan (jfr 7 kap. 1 § andra stycket SoL). 
 Register m.m. 
 Inspektionen för vård och omsorg ska föra ett register över de som har tillstånd att bedriva verksamhet och de som har anmält verk- samhet enligt 7 kap. 1 § SoL och 23 § LSS. Registret ska utgöra underlag för tillsynsverksamheten (4 kap. 3 a § socialtjänstförord- ningen (2001:937, SoF) och 11 b § förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade). 
 Den som bedriver verksamhet utan tillstånd kan dömas till böter (16 kap. 6 § SoL och 28 § LSS). 
  
 6.4.6 
  
 Lagstiftningens krav på kvalitet, dokumentation och systematiskt kvalitetsarbete 
  
 Insatserna inom socialtjänsten ska vara av god kvalitet. För utfö- rande av uppgifter inom socialtjänsten ska det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (3 kap. 3 § SoL). Kravet på god kvalitet gäller enligt förarbetena både privat och offentlig verksamhet inom socialtjänsten samt såväl myndighetsut- övning som övriga insatser. 
 25  
 Detta innebär att den som bedriver enskild verksamhet har ett eget ansvar, både för kvaliteten i verksamheten och för att det finns personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Detta gäller oavsett om verksamheten bedrivs med tillstånd enligt 7 kap. 1 § SoL, som entreprenad enligt 2 kap. 5 § SoL eller i de fall kommunen har upphandlat tjänster från en enskild för att fullgöra skyldigheter enligt socialtjänstlagen. Bestämmelserna i 3 kap. 3 § SoL gäller även om avtalet mellan kommunen och den som bedriver verksamhet skulle sakna uttryckliga bestämmelser om t.ex. personalens kompetens. 
 26 
  
 25 
  
 Prop. 1996/97:124 s. 51. 
  
 26 
  
 Thunved, Nya sociallagarna, 25 uppl., 2012, s. 81. 
  
 152 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 Regeringen uttalade i förarbetena till 3 kap. 3 § SoL att det är svårt att bedöma och definiera kvalitet i socialtjänstens olika verk- samheter. Kvalitet är ett svårfångat begrepp och vad som är god kvalitet låter sig inte fastställas på ett entydigt och objektivt sätt. Människors olika behov och förväntningar påverkar deras föreställ- ningar av vad som är god kvalitet. Socialtjänsten har betydelse för flera intressenter. Kvalitet kan därför inte enbart ses ur klientens eller brukarens synvinkel utan bör även bedömas ur ett  
 personal-, 
  lednings- och medborgarperspektiv. God kvalitet i äldreomsorgen innebär att vid behovsbedömningen och i det dagliga arbetet upp- märksamma behov av sådana insatser som kan underlätta den dag- liga livsföringen t.ex. hjälpmedel, bostadsanpassning och rehabilite- ring. 
 27 
  
 Verksamheten enligt LSS ska vara av god kvalitet och bedrivas i samarbete med andra berörda samhällsorgan och myndigheter. Verksamheten ska vara grundad på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet. Den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlö- pande utvecklas och säkras. För verksamheten enligt LSS ska det finnas den personal som behövs för att ett gott stöd och en god service och omvårdnad ska kunna ges (6 § LSS). 
 Handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ären- det samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse (11 5 § SoL). Kravet på dokumentation gäller både offentlig och enskild verksamhet (7 kap. 3 § SoL). Dokumentationen ska enligt förarbetena bl.a. kunna användas för uppföljning av ärendenas handläggning och av genomförandet av insatser. Uppgifterna utnyttjas också i flera andra för socialtjänsten viktiga sammanhang såsom t.ex. kvalitetssäkring. 
 28  
 När någon behöver vårdas i HVB eller i ett familjehem ska en plan upprättas för den vård som social- nämnden avser att anordna. Planen ska även uppta åtgärder och insatser som andra huvudmän har ansvar för. För barn och unga som vårdas i HVB eller i ett familjehem ska en plan upprättas över hur vården ska genomföras (11 kap. 3 § SoL). Genomförandepla- nen ska, om det inte möter särskilda hinder, beskriva bl.a. insatser- 
  
 27 
  
 Prop. 1996/97:124 s. 52 f. 
  
 28 
  
 Prop. 1996/97:124 s. 182. 
  
 153 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 nas mål, genomförande, uppföljning samt olika samverkansfrågor (5 kap. 1 a § andra stycket SoF). 
 Socialstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete, SOSFS 2011:9 
 29 
 , samt tagit fram en handbok för tillämpningen av dessa. 
  
 6.4.7 
  
 Tillsyn 
  
 Bestämmelser om tillsyn m.m. finns i 13 kap. SoL och i 25 och 26 §§ LSS. I samband med att länsstyrelsernas tillsyns- och till- ståndsverksamhet enligt socialtjänstlagen och LSS fördes över till Socialstyrelsen den 1 januari 2010 samordnades den också med Socialstyrelsens dåvarande tillsyn av hälso- och sjukvården. Sedan den 1 juni 2013 har Inspektionen för vård och omsorg, nedan Inspektionen, tillsyn över både socialtjänsten och hälso- och sjuk- vården. 
 Tillsyn av verksamhet enligt socialtjänstlagen 
 Inspektionen har enligt 13 kap. 1 § SoL tillsyn över socialtjänsten och verksamheten vid sådana hem som avses i 6 kap. 3 § SoL som leds av SiS. 
 30  
 Tillsynen över enskild verksamhet avser verksamhet för vilken det krävs tillstånd enligt 7 kap. 1 § första stycket, verk- samhet som en kommun genom avtal enligt 2 kap. 5 § har överläm- nat till enskild att utföra, samt annan enskild verksamhet som kommunen upphandlar tjänster från för att fullgöra skyldigheter enligt socialtjänstlagen. Tillsynen omfattar enligt förarbetena bl.a. myndighetsutövning, hur kommunen bedriver uppsökande verk- samhet, hur kommunen tar hand om anmälningar enligt 14 kap. 1 § SoL m.m., samt själva utförandet av insatserna. 
 31 
  
 Tillsynen innebär granskning av att den verksamhet som avses i 13 kap. 1 § uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrif- ter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (13 kap. 2 § SoL). Föreläggande, återkallelse av tillstånd och förbud 
  
 29 
  
 Närmare om SOSFS 2011:9, se avsnitt 6.3.4. 
  
 30 
  
 Skolinspektionen har enligt 26 kap. 3 § 1 skollagen tillsyn över utbildningen vid särskilda ungdomshem. 
  
 31 
  
 Prop. 2008/09:160 s. 111. 
  
 154 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 får användas endast när verksamheten inte uppfyller de krav som framgår av lagar och andra föreskrifter. 
 Tillsyn innefattar enligt förarbetena kontroll av att gällande rätt enligt lagar, förordningar och andra föreskrifter följs. Tillsynen omfattar också socialtjänstlagens målbestämmelser. För sådan till- syn bör enligt regeringen tydliga bedömningskriterier, allmänna råd, riktlinjer och vägledningar tjäna som verktyg. Nationella rikt- linjer, nationella kvalitetsindikatorer, register och statistik samt öppna jämförelser kan också ligga till grund för tillsynen. Även beslut som t.ex. ges vid tillståndsgivning omfattas av tillsynen. Till- synen kan ske både som verksamhetstillsyn och som individtillsyn (sådan tillsyn som avser enskildas ärenden) i de fall Socialstyrelsen, numera Inspektionen 
 ,  
 finner skäl för granskning. 
 32  
 Vad som sägs i förarbetena om vad som kan ligga till grund för tillsynen – kvali- tetsindikatorer, register och statistik samt öppna jämförelser – av- viker från vad regeringen i skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn uttalat om tillsyn. I skrivelsen hänvisas till lagar och andra bindande föreskrifter. 
 33 
  
 Inspektionen har således möjlighet att i såväl pågående som avslutade ärenden granska hur ärendehandläggning och faktiskt utförande av olika insatser har gått till. Däremot har Inspektionen, utöver vad som stadgas i 8 §, inte rätt att ålägga nämnderna att vidta åtgärder eller återkalla beslut om sådana (jfr 12 kap. 2 § RF). JO har emellertid uttalat att socialnämnden är skyldig att överväga om ett tillsynsbeslut ska föranleda någon åtgärd. 
 34  
 JO har också uttalat sig om länsstyrelsernas tidigare praxis att överlämna klago- skrifter till socialnämnderna för intern klagomålshantering. 
 35 
  
 Inspektionen ska inom ramen för sin tillsyn lämna råd och ge vägledning, kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps, förmedla kunskap och erfarenheter som erhålls genom tillsynen, och informera och ge råd till allmänheten (13 kap. 3 § SoL). Det kan noteras att i regeringens ovan nämnda skrivelse benämns utvärdering, uppföljning och samordning av tillsynsverksamheten samt stöd och råd till tillsynsorganen som tillsynsvägledning, inte tillsyn. 
 36 
  
 32 
  
 Prop. 2008/09:160 s. 111 f. 
  
 33 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 14. 
  
 34 
  
 JO 1999/2000 s. 241. 
  
 35 
  
 JO 2006/07 s. 226. 
  
 36 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 28. 
  
 155 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn är skyldig att på Inspektionens begäran lämna över handlingar och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som Inspektionen behöver för sin tillsyn (13 kap. 5 § SoL). Inspektionen får förelägga den som bedriver verksamheten att lämna vad som begärs, vid behov i förening med vite. 
 Inspektionen eller den som myndigheten förordnar har rätt att inspektera verksamhet som står under dess tillsyn. Den som utför inspektionen har rätt att få tillträde till lokaler eller andra utrym- men som används för verksamheten. Den som utför inspektionen har rätt att tillfälligt omhänderta handlingar och annat som rör verksamheten. Den vars verksamhet inspekteras är skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen (13 kap. 6 § SoL). 
 Om Inspektionen finner att det i verksamhet som står under tillsyn förekommer ett missförhållande som har betydelse för en- skildas möjligheter att kunna få de insatser de har rätt till, får Inspektionen förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa missförhållandet. Ett föreläggande ska innehålla uppgifter om de åtgärder som Inspektionen anser nödvändiga för att det påtalade missförhållandet ska kunna avhjälpas (13 kap. 8 § första stycket SoL). Inspektionen får även förelägga den kommun eller det landsting som inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 7 kap. 1 § tredje stycket att fullgöra denna skyldighet (13 kap. 8 § andra stycket SoL). Föreläggande enligt denna bestämmelse får förenas med vite. 
 Om ett missförhållande enligt 8 § första stycket är allvarligt och Inspektionens föreläggande inte följts, får Inspektionen helt eller delvis återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får Inspektionen i stället helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet (13 kap. 9 § första stycket SoL). 
 Om missförhållandet innebär fara för enskildas liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt, får Inspektionen utan föregående föreläggande helt eller delvis återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får Inspektionen i stället helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet (13 kap. 9 § andra stycket SoL). 
 Om det finns sannolika skäl för att ett tillstånd helt eller delvis kommer att återkallas eller om det finns sannolika skäl för att verk- samheten helt eller delvis kommer att förbjudas enligt 9 §, och ett sådant beslut inte kan avvaktas, får Inspektionen tills vidare helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet (13 kap. 10 § första 
 156 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 stycket SoL). Beslut enligt första stycket gäller i högst sex måna- der. Om det finns synnerliga skäl, får beslutets giltighet förlängas med ytterligare sex månader (13 kap. 10 § andra stycket SoL). 
 Om underlåtenhet att iaktta skyldigheterna enligt lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana HVB som tar emot barn är av allvarligt slag, får Inspektionen återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får Inspektionen förbjuda fortsatt verksamhet (13 kap. 11 § SoL). 
 Tillsyn av verksamhet enligt LSS 
 Inspektionen har också tillsyn över all verksamhet enligt LSS (25 § LSS). Tillsynen omfattar såväl verksamhet som drivs av kommuner och landsting som den som bedrivs som enskild verksamhet. Det gäller både tillståndspliktig och anmälningspliktig verksamhet och sådan verksamhet som varken är tillstånds- eller anmälningspliktig. Tillsynen omfattar både myndighetsutövning, t.ex. ärendehand- läggning, och själva utförandet av stödet eller servicen. Tillsynen omfattar även personlig assistans som tillhandahålls den som bevil- jats assistansersättning enligt socialförsäkringsbalken (51 kap. 2 § andra stycket socialförsäkringsbalken) samt personliga assistenter som anställts direkt av den assistansberättigade. 
 37 
  
 Lex GibbsInom socialtjänstens område finns bestämmelser om anmälan om missförhållanden i 14 kap. SoL och 24  
 a–g 
  §§ LSS. Socialstyrelsen har också utfärdat föreskrifter och allmänna råd om Craig (SOSFS 2011:5). 
 Var och en som fullgör uppgifter inom socialtjänsten eller SiS samt enligt LSS ska medverka till att den verksamhet som bedrivs och de insatser som genomförs är av god kvalitet (14 kap. 2 § SoL och 24 a § LSS). Anställda och uppdragstagare ska genast rappor- tera missförhållanden till den som driver verksamheten. Rapporte- ringsskyldigheten fullgörs i yrkesmässigt bedriven enskild verk- samhet till den som bedriver verksamheten och i övrigt till berörd 
  
 37  
 Prop. 2008/09:160 s. 118 och prop. 2009/10:176 s. 76 f. 
 157 
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område SOU 2013:53 
 socialnämnd eller berörda nämnder som avses i 22 § LSS (14 kap. 3 § SoL och 24 b § LSS). Den som i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet ska ta emot rapporter ska informera berörd nämnd om de rapporter han eller hon tagit emot (14 kap. 5 § SoL och 24 d § LSS). Ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhål- lande ska dokumenteras, utredas och avhjälpas eller undanröjas utan dröjsmål (14 kap. 6 § SoL och 24 e § LSS). Ett allvarligt miss- förhållande eller en påtaglig risk för ett allvarligt missförhållande, ska snarast anmälas till Inspektionen för vård och omsorg (14 kap. 7 § SoL och 24 f § LSS). Bestämmelserna syftar bl.a. till att komma till rätta med brister i verksamheten, att förhindra att liknande missförhållanden uppkommer igen, att bidra till att den enskilde får insatser av god kvalitet och att skydda den enskilde från missför- hållanden. 
 Enskilda, anhöriga och allmänheten kan inte göra en Craig anmälan men kan på andra sätt framföra synpunkter på den verk- samhet som bedrivs. 
  
 6.5 
  
 Gränsdragningen mellan statlig tillsyn och det kommunala huvudmannaskapet 
  
 Utredningens bedömning:  
 Den statliga tillsynsmyndighetens ansvar samt kommunernas och landstingens ansvar som huvudman överlappar delvis varandra. Det saknas dock skäl att ändra de över- gripande principerna för fördelning av ansvar. 
 I utredningens direktiv ingår att tydliggöra gränsdragningen mellan den statliga tillsynen och kommunernas och landstingens roll som ansvarig för uppföljning av verksamhet som bedrivs av privata utfö- rare. Det kan diskuteras vilket ansvar kommunen eller landstinget har som huvudman för verksamheten och vilket ansvar som åvilar den statliga tillsynsmyndigheten på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område. 
 158 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 Omfattningen av tillsynsmyndighetens ansvar 
 I regeringens tillsynskrivelse, som nämnts ovan, anges att tillsyn bör reserveras för uppgiften att kontrollera att tillsynsobjekt uppfyller krav i lagar och andra föreskrifter. 
 38  
 Detta antyder en tämligen snäv och avgränsad uppgift för tillsynsmyndigheterna. Det går inte att ha ett riktigt så snävt synsätt på tillsynsuppdraget inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Det anges visserli- gen i 7 kap. 3 § PSL och i 13 kap. 2 § SoL att tillsyn innebär granskning av att verksamheten uppfyller mål och krav enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Lagstiftningen på detta område är emellertid av ramlagskaraktär och det övergripande kravet är att hälso- och sjuk- vården och socialtjänsten ska vara av god kvalitet (2 a § HSL, 3 kap. 3 § SoL). Lagstiftningen innehåller även målbestämmelser som inte är möjliga att konkretisera genom föreskrifter i alla delar och därför ger tillsynsmyndigheten ett något större utrymme för tolkning. 
 39  
 För sådan tillsyn bör tydliga bedömningskriterier, allmänna råd, riktlinjer och vägledningar tjäna som verktyg. Nationella riktlinjer, nationella kvalitetsindikatorer, register och statistik samt öppna jämförelser kan också ligga till grund för tillsynen. 
 40  
 Tillsyns- uppdraget blir mot denna bakgrund tämligen omfattande. 
 Tillsynsmyndighetens uppdrag är också bredare än det som ingår i tillsynens primära uppgift, nämligen att kontrollera att gäl- lande föreskrifter följs. I tillsynsmyndighetens uppgifter ryms även andra aktiviteter som kompletterar tillsynen. Enligt 7 kap. 4 § PSL och 13 kap. 3 § SoL ska Inspektionen för vård och omsorg inom ramen för sin tillsyn lämna råd och ge vägledning, kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps, förmedla kunskap och erfa- renheter som erhålls inom tillsynen, samt informera och ge råd till allmänheten. I tillsynsrollen ligger alltså mer än att enbart ta ställ- ning till om en enskild verksamhet uppfyller mål och krav reglerade i föreskrifter. 
  
 38 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 14. 
  
 39 
  
 Prop. 2008/09:160 s. 73. 
  
 40 
  
 Prop. 2008/09:160 s. 111 f. 
  
 159 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 Krock mellan tillsynsansvar och huvudmannaskap? 
 Det kan konstateras att tillsynsmyndighetens ansvar att utöva till- syn över verksamhet som bedrivs av privata utförare inom social- tjänsten och hälso- och sjukvården är omfattande. I tillsynsuppdra- get ligger även andra uppgifter som kompletterar tillsynen. 
 Även om huvudmannaskapsbegreppet enligt utredningens bedömning är något otydligt reglerat (se avsnitt 4.2) innebär detta dock inte att kommuner och landsting saknar ett ansvar för att kontrollera och följa upp även den del av verksamheten som är reglerad i föreskrifter. Som huvudman för socialtjänsten har kom- munen ett ansvar att se till att enskilda får det stöd de behöver (2 kap. 1 § SoL). På motsvarande sätt har landstinget ett ansvar att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget (3 § HSL). Av 6 kap. 7 § KL framgår att nämnderna bl.a. ska kontrollera att verksamheten bedrivs i enlighet med före- skrifter på området, vilket även inkluderar verksamhet som bedrivs av privata utförare. 
 Enligt utredningens bedömning innebär detta att kommunerna och landstingen har ett ansvar att kontrollera att även verksamhet som bedrivs av privata utförare uppfyller kraven i olika föreskrifter. Samtidigt har även tillsynsmyndigheten ett ansvar att granska att de privata utförarnas verksamhet uppfyller de krav och mål som fram- går av lagar och andra föreskrifter samt beslut som meddelats med stöd av sådana föreskrifter. 
 Den statliga tillsynsmyndighetens ansvar och kommunernas och landstingens ansvar som huvudman överlappar således delvis varandra på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område. 
 När överlappar tillsynsansvaret det kommunala huvudmannaskapet? 
 I vilka situationer föreligger då en överlappning mellan tillsyns- myndighetens ansvar och kommunens eller landstingets ansvar som huvudman? Enligt utredningens mening måste man skilja mellan två situationer: när kommun eller landsting ställer upp krav som rör sådana kvalitets- eller andra effektivitetsaspekter som inte hänför sig till lagstiftningen respektive fall när krav härrör från föreskrifter på området. 
 När det gäller den första situationen berör denna inte den stat- liga tillsynen. Om exempelvis Inspektionen för vård och omsorg 
 160 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 vid ett tillsynsbesök skulle konstatera att verksamheten hos en privat utförare är mycket ekonomiskt kostsam jämfört med verk- samheten hos andra utförare är inte detta något som inspektionen kan kritisera i ett tillsynsbeslut eftersom detta inte har samband med lagreglerade krav på området. Detta blir enbart en fråga för kommunen som huvudman att avtalsvägen kontrollera och följa upp. 
 När det däremot gäller den andra situationen, att kontrollera att den privata utföraren följer de föreskrifter som finns på området, blir situationen en annan. Om det finns brister hos en privat utfö- rare ska då tillsynsmyndigheten kritisera kommunen som huvud- man eller den privata utföraren för dessa brister? När det gäller hälso- och sjukvården är lagstiftningen enligt utredningens mening tydlig. Den som står under tillsyn är vårdgivaren, oavsett om denna är privat eller offentlig. Uppstår det brister och missförhållanden hos en privat utförare är det dennes verksamhet som blir föremål för tillsyn. Det innebär att kritiken ska riktas mot den privata utfö- raren och inte mot kommunen eller landstinget. Det faktum att problemen kan bero på brister i avtalet mellan den privata utföraren och kommunen eller landstinget förändrar inte detta förhållande. De krav som vilar på en vårdgivare att exempelvis bedriva ett sys- tematiskt patientsäkerhetsarbete kan inte negligeras med moti- veringen att detta inte reglerades i avtalet eller att vårdgivaren anser att den kommunala ersättningen inte är tillräcklig för att hantera uppgiften. 
 Bedriver kommunen eller landstinget verksamhet i egen regi är det den verksamheten – och därmed kommunen eller landstinget i egenskap av vårdgivare – som blir föremål för tillsyn. Likaså kan kommunernas och landstingens ansvar att erbjuda befolkningen en god hälso- och sjukvård bli föremål för tillsyn. Det kan t.ex. handla om att kontrollera att landstinget följer bestämmelserna i  
 3–9 
  §§ HSL. Tillsynsmyndigheten kan bl.a. rikta kritik mot att tillgänglig- heten till hälso- och sjukvården inte är tillräckligt god. I en sådan bedömning kan landstingets totala vårdutbud ingå, dvs. både verk- samhet som bedrivs i egen regi och verksamhet som bedrivs av pri- vata utförare på uppdrag av landstinget. 
 Vad gäller socialtjänsten är lagstiftningen inte lika tydlig. Enligt 13 kap. 1 § SoL och 25 § LSS är det socialtjänsten som sådan respektive all verksamhet enligt LSS som står under tillsyn. Av 13 kap. 1 § SoL följer att både tillståndspliktig och upphandlad verksamhet står under tillsyn. Vad gäller tillsynsmyndighetens 
 161 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 ansvar måste här skiljas mellan ärenden som rör enskilda och tillsyn över den privata utförarens verksamhet. 
 Om exempelvis en privat utförare som driver ett HVB blir föremål för en tillsyn av verksamheten är det denna på motsvarande sätt som inom sjukvården som kan bli föremål för kritik av till- synsmyndigheten. Den privata utföraren har ett ansvar att följa de föreskrifter som finns för verksamheten och kan inte hänvisa till att detta borde ha reglerats av huvudmannen i avtalet. Är det fråga om en tillståndspliktig verksamhet kan tillsynsmyndigheten i sista hand återkalla verksamhetens tillstånd. 
 Situationen blir enligt utredningens bedömning en annan när det gäller tillsynen av ärenden som rör enskilda. Kommunen har ett uppföljningsansvar enligt 6 kap. 1 § andra stycket SoL för den enskilde personen. 
 41  
 I bestämmelsen anges att socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I den mån kommunen inte tar sitt ansvar i detta hänseende kan kommunen kritiseras av till- synsmyndigheten. Samtidigt kan även den privata utföraren kritise- ras för hur vården bedrivs. Vidare gäller kraven på dokumentation både offentlig och enskild verksamhet, 7 kap. 3 § SoL. Finns brister i detta avseende måste kritiken från tillsynsmyndigheten riktas mot den privata utföraren och inte mot kommunen, oavsett om det saknas särskild reglering om detta i avtalet mellan kommunen och den privata utföraren. Att tillsynsbeslut kan riktas mot både den privata utföraren och kommunen är enligt utredningens bedömning rimligt, eftersom det tar sikte på kontroll av regelverket ur två olika perspektiv. 
 Medför överlappningen något problem i praktiken? 
 Frågan är dock om denna överlappning kan medföra något pro- blem. Ur den privata utförarens perspektiv kan detta tänkas med- föra att kommunen eller landstinget inom ramen för sitt huvud- mannaskap följer upp verksamheten i olika avseenden och förklarar sig vara nöjd med kvaliteten i verksamheten, medan Inspektionen för vård och omsorg inom ramen för sin tillsyn riktar kritik mot 
  
 41  
 Se också 2 a kap. 4 § SoL, 6 kap. 7 b § SoL, 16 d § LSS och 5 kap. 1 c § SoF. I LSS är kom- munernas och landstingens uppföljningsansvar inte uttryckligen reglerat. 
 162 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 samma verksamhet för att denna brister i förhållande till föreskrif- ter på området. 
 Ett sätt att hantera denna potentiella konflikt skulle kunna vara att ändra tillsynen så att denna i stället riktades mot kommunen eller landstinget som huvudman, på samma sätt som Skolinspek- tionen utövar tillsyn över kommunala entreprenader på skolområ- det (se kapitel 7). Om tillsynsmyndigheten i sin tillsyn finner bris- ter hos en privat utförare, skulle då beslut och föreläggande riktas mot kommunen eller landstinget. Fördelen med ett sådant system skulle vara att det skulle vara mycket tydligare att landstinget och kommunen har det totala ansvaret för verksamheten som huvud- man och att det är deras ansvar att se till att den privata utföraren följer föreskrifter på området. Den privata utföraren får å andra sidan bara en relation, nämligen den med kommunen eller lands- tinget. Alla krav oavsett om det är kommunens eller tillsynsmyn- dighetens kommer då att komma från en instans. 
 Utredningen har inom ramen för sina direktiv dock inte mandat att föreslå några grundläggande förändringar av den statliga tillsy- nen, vilket en sådan förändring skulle innebära. Det finns även andra skäl som talar emot en sådan lösning. Tillsynsmyndigheten skulle i ett sådant system befinna sig långt från tillsynsobjektet. Detaljerade synpunkter om exempelvis en verksamhet på enskilda vårdboenden skulle inte längre kunna föreläggas de direkt berörda utan tvingas gå en omväg via kommunen vilket riskerar att leda till mer byråkrati. Kommunen har inte heller någon möjlighet att återkalla ett tillstånd givet av en statlig myndighet. 
 Ett annat alternativ skulle vara att inskränka det kommunala huvudmannaskapet till att uttryckligen inte avse den delen av verk- samheten som är författningsreglerad. Att kontrollera denna skulle vara ett ansvar enbart för tillsynsmyndigheten. Argumentet för en sådan ordning skulle vara att det tydliggör gränsdragningen mellan tillsynsmyndigheten och huvudmannen. Det är dock tveksamt om detta verkligen skulle bli fallet. Det är svårt att dra en tydlig gräns mellan vilka krav på verksamheten som faller inom ramen för till- synsmyndighetens tillsyn och vilka krav som enbart är tillkom- mande kvalitets- eller effektivitetskrav från huvudmannen. 
 Ur ett medborgarperspektiv framstår det också som tveksamt att den kommunala nivån inte skulle kontrollera att den verksamhet man handlar upp följer gällande lagar och föreskrifter på området. 
 En sådan förändring skulle också kräva en omfattande resursför- stärkning för tillsynsmyndigheten. Inspektionen för vård och 
 163 
  
 Tillsyn och kontroll på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 SOU 2013:53 
  
 omsorg har cirka 60 000 tillsynsobjekt. 
 42  
 Tillsynen måste av det skälet vara begränsad i olika avseenden utifrån ett risk- och väsent- lighetsperspektiv. Jämförelsevis kan konstateras att Skolinspek- tionen besöker alla grund- och gymnasieskolor (inklusive särsko- lor) i landet. Detta sker dock inom en femårsperiod och antalet tillsynsobjekt är cirka 6 500. 
 43 
  
 Huvudmannaskapet bör även fortsättningsvis inkludera även verksamhet som faller inom ramen för tillsynen 
 Det förhållandet att det kommunala huvudmannaskapet och tillsy- nen delvis överlappar varandra kan diskuteras från principiella utgångspunkter. Det finns en risk för olika bedömningar från huvudmannen och tillsynsmyndigheten. En annan risk med över- lappningen är att privata utförare får en omfattande administrativ börda när både tillsynsmyndigheter och de kommunala utförarna granskar och begär information om samma förhållanden. Slutligen kan det medföra dubbelarbete när två offentliga organ har delvis överlappande uppgifter. Enligt utredningens mening är det viktigt med en dialog mellan tillsynsmyndigheten och den kommunala sektorn för att undvika sådana problem. Det finns ett värde i att kommunerna och landstingen exempelvis får del av tillsynsbeslut som berör verksamhet som upphandlas för att de ska kunna utöva sitt huvudmannaskap på ett bättre sätt. Kommuner och landsting kan i sin tur underrätta tillsynsmyndigheten om missförhållanden som de uppmärksammat. 
 Det finns enligt utredningens mening samtidigt fördelar med att den kommunala nivån följer upp och kontrollerar att privata utfö- rare följer regelverk på området. Som redan berörts, kommer den statliga tillsynen inte att kunna granska varje enskilt objekt varje år utan vara begränsad i olika avseenden. Kommunerna och landstingen befinner sig också närmare den privata utföraren. 
 Sammantaget finner utredningen att det inte finns tillräckligt starka skäl att ändra på den ansvarsfördelning som gäller i dag. 
  
 42 
  
 Inspektionen för vård och omsorg – en ny effektiv tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvård och socialtjänst, Ds 2012:20, s. 172. 
  
 43 
  
 Skolinspektionens årsredovisning 2012, s. 7. 
  
 164 
  
 7 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 7.1 
  
 Skolhuvudmännens och kommunens ansvar för utbildning 
  
 Skollagen innehåller regler om skolväsendet för barn, ungdomar och vuxna som anordnas av det offentliga eller av enskilda. I skollagen anges att skolväsendet omfattar skolformerna förskola, förskole- klass, grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, gym- nasieskola, gymnasiesärskola, kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna samt utbildning i svenska för invandrare. I skolväsendet ingår också fritidshem som kompletterar utbildningen vid vissa skolformer (1 kap. 1 §). 
 Skollagen reglerar även andra utbildningsformer än de som ingår i skolväsendet, t.ex. internationella skolor (1 kap. 2 §). I 25 kap. regleras pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritidshem, öppen förskola, öppen fritidsverksamhet och omsorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds. 
 Alla ska, oberoende av geografisk hemvist och sociala och eko- nomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet, om inte annat följer av särskilda bestämmelser i skollagen (1 kap. 8 §). Utbildningen inom skolväsendet ska vara likvärdig inom varje skolform och inom fritidshemmet, oavsett var i landet den anord- nas (1 kap. 9 §). Ansvaret för en likvärdig utbildning över hela lan- det bärs gemensamt av stat och skolhuvudman. 
 1 
  
 1  
 Prop. 2009/10:165 s. 229. 
 165 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 Skolhuvudmän 
 Barn och ungdomar kan gå i en skola med kommunen som huvudman eller i en fristående skola med enskild som huvudman. Barnen kan också gå i specialskolan eller i sameskolan som har sta- ten som huvudman. Landsting får bl.a. anordna utbildningar på gymnasieskolan som avser naturbruk och omvårdnad (15 kap. 31 §). Landstinget är huvudman för sådana utbildningar. Huvudmannen, oavsett om det är en kommun, ett landsting, en enskild eller staten, ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmel- serna i skollagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av skol- lagen och de bestämmelser för utbildning som kan finnas i andra författningar (2 kap. 8 §). 
 Kommunen ansvarar som huvudman för de kommunala skolor- na i sin kommun och för den utbildning som barn och ungdomar får vid skolorna. Kommunen har därutöver ett annat ansvar för ut- bildning i kommunen som beskrivs översiktligt nedan. 
 Hemkommunens särskilda ansvar 
 Hemkommunens huvudsakliga ansvar är att erbjuda utbildning i olika skolformer. Hemkommunen ansvarar för att utbildning i för- skola kommer till stånd för alla barn i kommunen som ska erbjudas förskola och vars vårdnadshavare önskar det. Hemkommunen får fullgöra sina skyldigheter genom att erbjuda barnet motsvarande utbildning i fristående förskola (8 kap. 12 §). När vårdnadshavare har anmält önskemål om förskola med offentlig huvudman ska kom- munen erbjuda barnet förskola inom fyra månader. Barn som av fysiska, psykiska eller andra skäl har behov av särskilt stöd i sin ut- veckling i form av förskola ska skyndsamt erbjudas förskola (8 kap. 14 §). 
 Hemkommunen ansvarar också för att utbildning i förskoleklass kommer till stånd för alla barn i kommunen som önskar sådan ut- bildning. Skyldigheten ska fullgöras genom att kommunen anord- nar förskoleklass i den omfattning som krävs för att bereda utbild- ning för samtliga i kommunen som är berörda. Om det finns särskilda skäl får hemkommunen komma överens med en annan kommun om att denna i sin förskoleklass ska ta emot barn vars utbildning hemkommunen ansvarar för (9 kap. 12 §). 
 166 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 Hemkommunen ansvarar för att utbildning i grundskolan eller grundsärskolan kommer till stånd för alla som enligt skollagen har rätt att gå i grundskolan eller grundsärskolan och som inte fullgör sin skolgång på annat sätt (10 kap. 24 § och 11 kap. 24 §). 
 Kommunen ska som huvudman också se till att eleverna i dess grundskola och grundsärskola fullgör sin skolgång (7 kap. 22 § första stycket). 
 Hemkommunen har också ansvar att se till att skolpliktiga barn som inte går i dess grundskola eller grundsärskola på något annat sätt får föreskriven utbildning (7 § kap. 21 §). 
 När en skolpliktig elev börjar eller slutar vid en fristående skola eller utan giltig orsak är frånvarande i betydande utsträckning från obligatoriska inslag, ska huvudmannen snarast lämna uppgift om detta till hemkommunen (7 kap. 22 § andra stycket). Hemkom- munen har alltid ett ansvar för en skolpliktig elevs skolgång, även om den sker i en skola med en annan huvudman än hemkommu- nen. Hemkommunen kan från en dag till en annan bli skyldig att erbjuda en plats i sin skola, om en elev väljer att sluta i den skola där eleven tidigare gått. 
 2  
 Om en skolpliktig elev inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad denne är skyldig att göra för att så ska ske, får hemkom- munen förelägga elevens vårdnadshavare att fullgöra sina skyldig- heter (7 kap. 23 §). Om eleven går i specialskola eller sameskola är det huvudmännen för dessa skolformer som får förelägga elevens vårdnadshavare. 
 När det gäller ungdomar som inte är skolpliktiga har kommunen ansvar att erbjuda ungdomarna i kommunen gymnasieutbildning av god kvalitet. Kommunen ska erbjuda utbildning inom gymnasie- skolan eller gymnasiesärskolan som den själv anordnar eller utbild- ning som anordnas av en annan kommun eller ett landsting enligt samverkansavtal med kommunen eller landstinget (15 kap. 30 § och 18 kap. 27 §). 
 Kommunen har också ansvar att erbjuda utbildning för vissa personer som inte är folkbokförda i Sverige men som likställs med att vara bosatta i Sverige, t.ex. asylsökande (29 kap.  
 2–4 
  §§). 
 Hemkommunen har också en skyldighet att hålla sig informerad om hur de ungdomar i kommunen som fullgjort sin skolplikt men som inte fyllt 20 år är sysselsatta i syfte att kunna erbjuda dem 
  
 2  
 Prop. 2009/10:165 s. 342 f. 
 167 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 lämpliga individuella åtgärder (29 kap. 9 §). Kommunens syfte med inhämtande av informationen ska vara att erbjuda ungdomarna lämpliga individuella åtgärder. Härmed avses sådan verksamhet för vilken kommunen svarar, t.ex. gymnasieskola eller socialtjänst. 
 3  
 Av 29 kap. 9 § andra stycket framgår att ansvaret inte omfattar de ung- domar som genomför eller har fullföljt utbildning på nationella program i gymnasieskolan, nationella eller specialutformade pro- gram i gymnasiesärskola eller motsvarande. Utredningen om unga som varken arbetar eller studerar lämnade i februari 2013 sitt del- betänkande som rör det kommunala informationsansvaret, SOU 2013:13. Utredningen föreslår att benämningen av kommunernas ansvar ska ändras från  
 informationsansvar  
 till  
 aktivitetsansvar 
 . Akti- vitetsansvaret innebär ett förtydligande av att kommunen ska vara aktiv i uppsökande och åtgärdande verksamhet. Vidare föreslår utredningen att det ska förtydligas att kommuner kontinuerligt under året ska söka upp samt hålla sig informerade om icke skol- pliktiga ungdomar under 20 år som inte genomför eller har fullföljt en gymnasieutbildning. Det blir även tydligt att hemkommunen ska se till att den unge erbjuds lämpliga individuella åtgärder. 
 Hemkommunen ansvarar för att vuxna som har rätt att delta i kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå eller på gym- nasial nivå och önskar det, också får delta i sådan utbildning (20 kap. 10 och 16 §§). Hemkommunen ansvarar vidare för att de vuxna som har rätt att delta i särskild utbildning för vuxna på grundläggande nivå och önskar det, också får delta i sådan utbild- ning (21 kap. 10 §) Kommunen ska också erbjuda särskild utbild- ning för vuxna på gymnasial nivå (21 kap. 13 §). Hemkommunen är även skyldig att se till att utbildning i svenska för invandrare er- bjuds dem som har rätt att delta i utbildningen (22 kap. 11 §). 
  
 7.2 
  
 Fristående skolor 
  
 I och med den nya skollagens ikraftträdande gäller så långt det är möjligt samma regler för fristående och offentliga skolor. Det inne- bär att de offentliga och fristående skolorna tillsammans utgör skolväsendet för barn och ungdomar. Fristående skolor har rätt till offentliga bidrag och får inte ta ut avgifter. Elevens hemkommun finansierar utbildningen vid fristående skolor genom att betala ett 
  
 3  
 Prop. 2004/05:2 s. 149. 
 168 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 bidrag (s.k. skolpeng). Bidraget ska beräknas efter samma principer som kommunerna använder vid fördelning av resurser till de egna skolorna. 
 Det är Skolinspektionen som godkänner enskilda som huvud- män för förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola samt fritidshem som anordnas vid en skol- enhet. Godkännande ska lämnas om den enskilde som huvudman bedöms ha förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen. (2 kap. 5 §). I det kravet ligger att t.ex. budget och andra planeringsdokument ska ge vid handen att verksamheten i praktiken har förutsättningar att följa föreskrifterna, såväl vid in- rättandet som på sikt. Det är, som utredningen ovan redogjort för, den enskilde huvudmannen som ansvarar för att utbildningen vid skolan genomförs i enlighet med bestämmelserna i skollagen och andra föreskrifter. Dessutom krävs för ett godkännande att etable- randet av utbildningen inte innebär påtagliga negativa följder på lång sikt för eleverna eller för den del av skolväsendet som anord- nas av det allmänna i den kommun där skolan är belägen. Om god- kännandet avser gymnasieskola eller gymnasiesärskola ska också följderna i närliggande kommuner för den del av skolväsendet som anordnas av det allmänna beaktas. Avser godkännandet förskole- klass, grundskola och grundsärskola krävs därutöver att elev- underlaget är tillräckligt för att verksamheten ska kunna bedrivas långsiktigt. 
 Sedan friskolereformen 1992, och särskilt sedan 1999, har ökning- en av antalet skolor med enskilda huvudmän varit mycket snabb. Hösten 2012 hade 16 procent av landets grundskolor och 39 pro- cent av gymnasieskolorna en enskild huvudman. År 1999 var an- delarna 7 respektive 18 procent. Av grundskoleeleverna 2012 gick 13 procent i en fristående skola och i gymnasieskolan 26 procent. År 1999 var andelarna 3 respektive 5 procent. 
 4  
 De fristående skolorna utgör numera en betydande del av skolväsendet, särskilt inom gymnasieskolan. Förekomsten av fristående skolor och deras elevandel varierar dock stort mellan olika kommuner. 
  
 4  
 Skolverket, Sveriges officiella statistik om skolväsendet, www.skolverket.se. I och med att skollagen började tillämpas den 1 juli 2011 ersattes skola som organisatorisk enhet med begreppet skolenhet. Från och med läsåret 2012/13 sker insamlingen av uppgifter till den officiella statistiken per skolenhet. Förändringen medför att de uppgifter om skolenheter som presenteras läsåret 2012/13 inte är jämförbara med tidigare uppgifter om skolor. 
 169 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 7.3 
  
 Fristående förskolor och vissa fritidshem med enskild huvudman 
  
 Förskolan är en egen skolform inom skolväsendet. I skolväsendet ingår också fritidshem som kompletterar utbildningen i de obliga- toriska skolformerna och förskoleklass. Det är kommunen som godkänner en enskild huvudman som ska driva en fristående för- skola eller ett fritidshem i enskild regi som inte anordnas vid en fristående skola (2 kap. 7 § andra stycket). Vid den prövningen ska kommunen bedöma om den enskilda huvudmannen har förutsätt- ningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen, bl.a. för- skolans möjligheter att arbeta efter skollagens regler om verksam- heten samt läroplanens mål och riktlinjer. Bedömer kommunen att den enskilde uppfyller de uppställda kraven i skollagen ska kom- munen godkänna denne som huvudman för förskolan eller fritids- hemmet. Det är sedan huvudmannen som ansvarar för att utbild- ningen genomförs i enlighet med skollagens och andras föreskrifters bestämmelser. 
 Lägeskommunen har tillsyn över den enskilda förskoleverksam- heten och över fritidshemmet (26 kap. 4 §). Tillsynen ska omfatta i vilken mån föreskrifterna för verksamheten följs. Eventuella kom- munala mål ska inte ingå i tillsynen om de går utöver den nationella regleringen. 
 5 
  
 Den avgift som en fristående förskola eller ett fritidshem med enskild huvudman får ta ut får inte vara oskäligt hög i jämförelse med avgifterna i lägeskommunens förskola eller fritidshem (8 kap. 20 § och 14 kap. 19 §). Hemkommunerna är skyldiga att lämna bidrag för varje elev till verksamheten (8 kap. 21 § och 14 kap. 15 §). För varje barn ska bidrag lämnas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna för- skolorna eller fritidshemmen. 
 Det var inom förskolan som etableringen av fristående alternativ började först. Ökningstakten för nyetableringar av fristående för- skolor är därför inte längre lika snabb som tidigare. År 2012 hade 27 procent av landets förskolor en enskild huvudman. Av förskole- barnen gick 20 procent 2012 i en fristående förskola. När det gäller andelen barn i fristående förskolor är skillnaderna stora mellan kommunerna. I drygt 20 procent av alla Sveriges kommuner gick 
  
 5  
 Prop. 2009/10:165 s. 245. 
 170 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 inga barn i fristående förskola 2011. Å andra sidan fanns det en kommun där nästan alla barn går i en fristående förskola. 
 6 
  
 7.4 
  
 Tillsyn, statlig kvalitetsgranskning och nationell uppföljning och utvärdering 
  
 I 26 kap. skollagen finns bestämmelser om tillsyn och ingripanden vid tillsyn. Därutöver finns bestämmelser om statlig kvalitetsgransk- ning samt om nationell uppföljning och utvärdering som komplet- terar bestämmelserna i 4 kap. skollagen som rör bl.a. huvudman- nens eget ansvar för sitt kvalitetsarbete. Tillsynsmyndigheterna har i och med den nya skollagen fått utökade befogenheter att vidta åtgärder mot skolor som inte lever upp till de uppställda lagkraven för att bedriva skolverksamhet, oavsett om det är en kommunal eller enskild huvudman. 
  
 7.4.1 
  
 Huvudmannens ansvar för det systematiska kvalitetsarbetet och Skolverkets ansvar att på nationell nivå följa upp och utvärdera 
  
 När det gäller skolhuvudmännens eget kvalitetsarbete ska huvud- männen systematiskt och kontinuerligt planera, följa upp och ut- veckla utbildningen (4 kap. 3 §). Inriktningen på det systematiska kvalitetsarbetet ska vara att de nationella mål som finns för utbild- ningen uppfylls (4 kap. 5 §). Huvudmännen ska också dokumen- tera sitt systematiska kvalitetsarbete (4 kap. 6 §). Om det vid upp- följning, genom klagomål eller på annat sätt, kommer fram att det finns brister i verksamheten ska huvudmännen se till att nödvändiga åtgärder vidtas (4 kap. 7 §). Huvudmännen ska ha skriftliga rutiner för att ta emot och utreda klagomål mot utbildningen (4 kap. 8 §). 
 Statens skolverk ska på nationell nivå följa upp och utvärdera bl.a. skolväsendet (26 kap. 24 §). I förarbetena till den nya skol- lagen uppgav regeringen att det inte fanns skäl för en ordning där kommunerna kan kräva att fristående skolor ska delta i lägeskom- munens uppföljning och utvärdering. Det finns dock inget som hindrar att kommuner erbjuder huvudmännen för fristående skolor 
  
 6  
 Skolverket, Sveriges officiella statistik om skolväsendet, www.skolverket.se, och SKL, Köp av verksamhet s. 22 ff. 
 171 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 att delta i kommunens uppföljning och utvärdering av den egna verksamheten. Det är regeringens uppfattning att sådan uppfölj- ning och utvärdering endast bör omfatta de nationella målen för verksamheten. 
 7 
  
 7.4.2 
  
 Tillsynsmyndigheternas och Skolverkets uppgifter 
  
 Skolinspektionens ansvarsområde regleras i 26 kap. 3 § (tillsyn) och i 26 kap. 19 § (kvalitetsgranskning). I förordningen (2011:566) med instruktion för Statens skolinspektion finns ytterligare föreskrifter om Skolinspektionens ansvarsområden. Kommunernas tillsynsom- råde regleras i 26 kap. 4 §. 
 Av bestämmelserna i 26 kap. 3 § framgår att Skolinspektionen ska utöva tillsyn över skolväsendet, särskilda utbildningsformer och annan pedagogisk verksamhet som regleras i skollagen. Skol- inspektionen ska också ha tillsyn över hur kommunerna uppfyller sin skyldighet att se till att elever i kommunens grundskola och grundsärskola fullgör sin skolgång och att skolpliktiga barn som inte går i kommunens grundskola på annat sätt får föreskriven ut- bildning. Skolinspektionen har också tillsyn över en kommuns handläggning av frågor om skolpliktiga barns rätt att fullgöra skol- plikten på annat sätt, t.ex. om barnet ska delta i en filminspelning. Skolinspektionen ska vidare utöva tillsyn över om kommunerna håller sig löpande informerade om hur de ungdomar i kommunen som fullgjort sin skolplikt men som inte fyllt 20 år är sysselsatta i syfte att kunna erbjuda dem lämpliga individuella åtgärder. Skolinspektionen ska även ha tillsyn över hur en kommun uppfyller sitt tillsynsansvar över bl.a. fristående förskolor och över fritidshemmen med enskild huvudman som inte anordnas vid en skolenhet med förskoleklass, grundskola eller grundsärskola i kommunen. Skolinspektionens tillsynsansvar avser verksamheten och är inte begränsat till enbart efterlevnaden av skolförfatt- ningarna utan även av andra författningar. Detta innebär att Skolinspektionen även kan utöva tillsyn från ett mer allmänt förvaltningsrättsligt perspektiv. Tillsynsansvaret gäller dock inte om tillsynen faller inom någon annan myndighets särskilda område, t.ex. Datainspektionen när det gäller hantering av personuppgifter. 
  
 7  
 Prop. 2009/10:165 s. 384 f. och 421. 
 172 
 SOU 2013:53 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
 Skolinspektionen har vidare till uppgift att genomföra kvalitets- granskning inom skolväsendet (26 kap. 19 §). Kvalitetsgransk- ningen ska avse den granskade utbildningens eller verksamhetens kvalitet i förhållande till mål och andra riktlinjer (26 kap. 20 §). Granskningen ska belysa hur väl skolorna klarar sitt uppdrag att ge varje elev förutsättningar att nå de nationella målen i varje ämne. Målen och riktlinjerna framgår framför allt av den läroplan och de kursplaner eller motsvarande styrdokument som gäller för utbild- ningen. 
 Kommunerna har tillsyn över sådan verksamhet vars huvudman kommunen godkänner, dvs. fristående förskolor, fristående fritids- hem som inte anordnas vid en skolenhet med förskoleklass, grund- skola eller grundsärskola samt pedagogiskt omsorg vars huvudman kommunen förklarat berättigad till bidrag enligt 25 kap. (26 kap. 4 §). Kommunens tillsyn omfattar emellertid inte tillsyn över att bestämmelserna om åtgärder mot kränkande behandling i 6 kap. följs. Det är Skolinspektionen som utövar sådan tillsyn (26 kap. 3 §). Skolinspektionen har även tillsyn över hur kommunen fullgör sitt tillsynsansvar. 
 Skolverket ska på nationell nivå följa upp och utvärdera skol- väsendet, övriga utbildningar och verksamheter som står under Skolinspektionens tillsyn enligt skollagen samt annan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. som anordnas av en enskild (26  
 kap.  
 24 §). Ett skäl för att bestämmelsen numera återfinns i skollagen är, enligt regeringen, uppföljningens och utvärderingens centrala be- tydelse för arbetet med att värna en likvärdig utbildning av hög kva- litet. Det är också rimligt mot bakgrund av att huvudmännens ansvar för att planera, följa upp och utvärdera den egna verksamheten reg- leras i skollagen. 
 8 
  
 7.4.3 
  
 Tillsynsmyndigheternas och Skolverkets befogenheter 
  
 I 26 kap. skollagen finns det gemensamma bestämmelser för till- synsmyndigheterna, dvs. Skolinspektionen och kommunerna. I 26 kap. anges vidare de befogenheter Skolverket har. 
 I skollagen definieras tillsynen som en självständig granskning som har till syfte att kontrollera om den verksamhet som granskas uppfyller de krav som följer av lagar och andra föreskrifter. I till- 
  
 8  
 Prop. 2009/10:165 s. 557. 
 173 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 synen ingår att fatta de beslut om åtgärder som kan behövas för att den huvudman som bedriver verksamheten ska rätta fel som upp- täckts vid granskningen (26 kap. 2 §). 
 Tillsynsmyndigheten ska inom ramen för sin tillsyn lämna råd och vägledning (26 kap. 9 §). Myndigheten ska således ge råd och stöd till de huvudmän som står under dess tillsyn. 
 Tillsynsmyndigheten har rätt till tillträde till skolbyggnader, under- visningslokaler etc. som används i den verksamhet som granskas (26 kap. 6 §). En förutsättning för tillträdesrätten är att det behövs för tillsynen. 
 Den vars verksamhet står under tillsyn enligt skollagen eller ska kvalitetsgranskas är skyldig att på tillsynsmyndighetens begäran lämna upplysningar samt tillhandahålla handlingar och annat material som behövs för tillsynen (26 kap. 7 § första stycket och 26 kap. 22 § första stycket). Tillsynsmyndigheten får förelägga den som är upp- giftsskyldig att fullgöra sin skyldighet (26 kap. 8 § avseende till- synen och 26 kap. 23 § avseende kvalitetsgranskning). 
 Tillsynsmyndigheten har befogenhet att förelägga en huvudman som står under myndighetens tillsyn att fullgöra sina skyldigheter om verksamheten inte uppfyller de krav som följer av de föreskrif- ter som gäller för verksamheten eller, i fråga om enskild huvudman, de villkor som gäller för godkännandet eller beslutet om rätt till bidrag (26 kap. 10 §). 
 Tillsynsmyndigheten får i stället för föreläggande tilldela en huvud- man en anmärkning vid mindre allvarliga överträdelser av vad som gäller för verksamheten (26 kap. 11 §). 
 En tillsynsmyndighet får även i vissa angivna situationer avstå från att ingripa vid konstaterade brister i verksamheten (26 kap. 12 §). 
 Om en enskild huvudman inte följer ett föreläggande och om det bakomliggande missförhållandet som föranlett föreläggandet är allvarligt, får tillsynsmyndigheten återkalla ett godkännande av en enskild huvudman eller ett beslut om rätt till bidrag för en enskild huvudman (26 kap. 13 §). Myndigheten kan också återkalla ett godkännande av en enskild huvudman även om rättelse skett vid prövningstillfället men det kan befaras att det på nytt kommer att uppstå sådana missförhållanden som utgör grund för återkallelse (26 kap. 15 §). 
 Skolinspektionen kan också besluta att staten på kommunens eller landstingets bekostnad ska vidta de åtgärder som krävs för att rättelse ska uppnås. För att Skolinspektionen ska kunna fatta så- dant beslut krävs dels att kommunen eller landstinget inte har följt 
 174 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 ett föreläggande enligt 10 §, dels att kommunen eller landstinget på ett grovt sätt eller under en längre tid har åsidosatt sina skyldig- heter enligt skollagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av skollagen (26 kap. 17 §). 
 Tillsynsmyndigheten får besluta att ett beslut om återkallelse ska gälla trots att det inte har vunnit laga kraft (26 kap. 16 §). Till- synsmyndigheten kan även fatta interimistiska beslut (26 kap. 18 §). Ett interimistiskt beslut får gälla i högst sex månader. 
 En huvudman för utbildning eller annan verksamhet som är före- mål för nationell uppföljning och utvärdering ska till Skolverket lämna sådana uppgifter om verksamheten och sådan verksamhets- redovisning som behövs för uppföljningen och utvärderingen (26 kap. 25 § första stycket). Skyldigheten gäller dock bara upp- gifter och handlingar som Skolverket behöver för uppföljningen och utvärderingen. Skolverket kan förelägga den som är uppgifts- skyldig att fullgöra sin skyldighet (26 kap. 26 §). 
 Föreläggandena som tillsynsmyndigheterna eller Skolverket meddelar får förenas med vite (26 kap. 27 §). Vitesförelägganden kan riktas mot såväl fysiska som juridiska personer. Vitesföreläg- ganden får enligt 28 kap. 2 § 5 och 3 § 1 överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. 
  
 7.4.4 
  
 Skolinspektionens tillsyn 
  
 Skolinspektionen ska genom granskning av huvudmän och verk- samheter verka för att alla barn och elever får tillgång till en likvär- dig utbildning och annan verksamhet av god kvalitet i en trygg miljö. Myndigheten ska också bidra till goda förutsättningar för barnens utveckling och lärande samt förbättrade kunskapsresultat för eleverna och de vuxenstuderande (1 § förordning med instruktion för Statens skolinspektion). Vid tillsynen tar Skol- inspektionen ställning till om skolverksamheten utgår från skollagen och andra författningar som styr verksamheten. Skolinspektionens regelbundna tillsyn genomförs löpande och avser alla skolformer och omfattar såväl fristående som kommunala skolor. Den regel- bundna tillsynen genomförs kommunvis och Skolinspektionen ut- övar under en femårsperiod tillsyn över alla skolor i Sverige. En följd av tillsynen kan bli att Skolinspektionen ställer krav på åtgär- der som ska vidtas med anledning av brister som identifierats vid tillsynen. 
 175 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 7.4.5 
  
 Kommunernas tillsyn över fristående förskolor och fritidshem i enskild regi 
  
 Kommunerna har, som tidigare redogjorts för, tillsyn över sådan verksamhet vars huvudman kommunen godkänner, bl.a. över fri- stående förskolor och vissa fritidshem i enskild regi (26 kap. 4 §). Skolinspektionen har tillsyn över hur kommunerna uppfyller sitt tillsynsansvar i fråga om bl.a. fristående förskolor och fritidshem i enskild regi (26 kap. 3 § 4). Skolinspektionens befogenheter vid sådan tillsyn framgår av 26 kap. skollagen, se närmare redogörelse i avsnitt 7.4.3. 
 Skolinspektionen genomförde 2010 en riktad tillsyn av kommu- nerna som redovisas i rapporten Kommunernas tillsyn av enskild verksamhet – riktad tillsyn. 
 9 
  
 I rapporten redovisas Skolinspektionens granskning av hur kom- munerna förvissar sig om att verksamhet som får bidrag har en god kvalitet och säkerhet. Skolinspektionen kartlade hur landets kom- muner valt att organisera och genomföra sin tillsyn över förskolor och fritidshem i enskild regi. Kartläggningen bestod av en webb- enkät som besvarades av landets samtliga kommuner. Skolinspek- tionen valde utifrån resultatet av webbenkäten ut 20 kommuner att besöka för att få en fördjupad kunskap. Kommunerna valdes ut bl.a. utifrån att de uppgav att de bedriver en omfattande och regel- bunden tillsyn. Vid Skolinspektionens besök i kommunerna fördes diskussioner utifrån granskningens tre frågeställningar; om kom- munerna har system för att bedriva tillsyn, hur innehållet i tillsynen ser ut och om kommunerna agerar då de finner brister i den en- skilda verksamheten. 
 Skolinspektionen konstaterar i sin rapport att resultatet visar att ett flertal kommuner brister i sin tillsyn då de inte bedriver en regel- bunden tillsyn över fritidshem och förskolor i enskild regi. En av fem kommuner genomförde över huvud taget ingen regelbunden tillsyn av förskolor i enskild regi och än mer sällan skedde tillsyn av fritidshem i enskild regi. Därmed har de en mycket bristfällig kun- skap om hur dessa verksamheter fungerar och kan inte säkerställa verksamhetens kvalitet. De kommuner som genomförde en regel- bunden tillsyn skaffade sig ändå inte alltid ett tillräckligt underlag för att kunna bedöma om kvalitetskraven är uppfyllda. En konse- 
  
 9  
 Skolinspektionen, Kommunernas tillsyn av enskild verksamhet – riktad tillsyn, Dnr: 2010:43. 
 176 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 kvens kan bli att kommunerna inte vet om det finns brister som verksamheten behöver åtgärda. 
 Skolinspektionens rekommendationer till kommunerna är i kort- het följande. För att kunna få kunskap om verksamheterna har en god kvalitet och säkerhet behöver kommunen ha ett system för att regelbundet inspektera och samla in uppgifter om verksamheternas innehåll och kvalitet. Läroplanerna måste ligga till grund för be- dömningen av om den enskilda verksamheten uppfyller kraven på kvalitet. Slutligen måste kommunen ta reda på om det finns miss- förhållanden i den enskilda verksamheten och i sådant fall agera. 
  
 7.5 
  
 Entreprenadbestämmelser i skollagen 
  
 Med entreprenad i skollagens mening avses att en kommun, ett landsting eller en enskild huvudman med bibehållet huvudmanna- skap uppdrar åt en enskild fysisk eller juridisk person att för kom- munens, landstingets eller den enskilda huvudmannens räkning utföra uppgifter inom utbildning eller annan verksamhet enligt skollagen (23 kap. 1 §). Det anges således i definitionen av entreprenadbegrep- pet vilka som får utföra uppgifter inom utbildning eller annan verk- samhet på entreprenad. Av bestämmelserna följer att ett entre- prenadavtal inte kan ingås mellan en kommun eller ett landsting och en annan kommun, ett annat landsting eller ett statligt organ. 
 Kommunen, landstinget eller den enskilda huvudmannen an- svarar i egenskap av huvudman för verksamhetens innehåll men låter vid entreprenad någon annan sköta själva utförandet. Huvud- mannen beslutar om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet samt ansvarar för uppföljning och utvärdering av verk- samheten. 
 10  
 Detta innebär att när Skolinspektionen utövar tillsyn mot huvudmannen omfattar tillsynen även den verksamhet som är utlagd på entreprenad. 
 Det ankommer på huvudmannen att försäkra sig om när det gäller utbildning på entreprenad att undervisningen håller erforder- lig kvalitet och genomförs i enlighet med de nationella styrdoku- menten för skolformen. De bestämmelser som finns för utbildning i skollagen och andra författningar på skolområdet, exempelvis om 
  
 10  
 Prop. 2009/10:165 s. 508. 
 177 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 vilka som huvudmännen får använda för undervisning i skolväsen- det, gäller även vid entreprenad. 
 11 
  
 Bibehållet huvudmannaskap innebär således att om en privat utförare ges i uppdrag av en kommun att utföra uppgifter inom utbildning som kommunen är huvudman för, så är det fortfarande fråga om en kommunal verksamhet i förhållande till barn, elever och vårdnadshavare. När det gäller kommunala huvudmäns upp- följning av sådan verksamhet gäller vad som följer enligt 3 kap. 19 § KL, se avsnitt 3.6.1. 
 Entreprenad ska inte sammanblandas med bidragsfinansierad enskild verksamhet. En sådan verksamhet föreligger när t.ex. en kommun ger bidrag till en enskild som bedriver verksamhet utan något uppdrag från kommunen, exempelvis för barn som går i en fristående förskola. Kommunen är då inte huvudman och har inget ansvar för verksamheten. 
 Undervisning på entreprenad är endast tillåten i gymnasieskolan om den avser karaktärsämnen som har en yrkesinriktad eller este- tisk profil och för modersmålsundervisning i fristående skolor (23 kap. 4 §). 
 Inom förskolan, förskoleklassen, fritidshemmet, kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna, utbildning i svenska för invandrare eller sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. skollagen får uppgifter överlämnas på entreprenad (23 kap. 2 §). 
 Regeringen får medge dispens från entreprenadbestämmelserna i 23 kap. 2 och 4 §§ (23 kap. 5 §). Regeringen kan t.ex. medge att undervisning får överlämnas på entreprenad även inom andra ämnen i gymnasieskolan än som anges i 4 §. Regeringen får i det enskilda fallet pröva de rättsliga förutsättningarna för och lämpligheten av entreprenad. 
 12 
  
 Uppgifter som inte är hänförliga till undervisningen får över- lämnas på entreprenad inom grundskolan, grundsärskolan, gym- nasieskolan och gymnasiesärskolan (23 kap. 3 §). Exempel på så- dana uppgifter är skolmåltider, skolskjuts och elevhälsa. 
 13 
  
 Av 12 kap. 4 § RF framgår att uppgifter som innefattar myndig- hetsutövning endast kan överlämnas till enskilda juridiska eller fysiska personer om det finns stöd för det i lag. I 23 kap. 6 § första 
  
 11 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 508 och 871. 
  
 12 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 873. 
  
 13 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 872. 
  
 178 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 stycket skollagen anges att om en kommun, ett landsting eller en enskild huvudman överlämnar uppgiften att bedriva undervisning på entreprenad, får kommunen, landstinget eller den enskilde huvud- mannen överlämna den myndighetsutövning som hör till en lärares undervisningsuppgift. Vid utbildning på entreprenad får läraren så- ledes utföra den myndighetsutövning som hör till hans eller hennes uppgifter, såsom t.ex. betygssättning. De lärare som är anställda hos entreprenören ska följa skollagens bestämmelser. De befogen- heter avseende myndighetsutövning som tillkommer huvudmannen och rektorn genom bestämmelser i lagen ska däremot inte kunna överlämnas till entreprenören. 
 När det gäller kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare finns det sär- skilda bestämmelser. I sådana fall får kommun eller landsting över- lämna förutom den myndighetsutövning som hör till en lärares undervisningsuppgift även den myndighetsutövning som hör till en rektors uppgifter (23 kap. 6 § andra stycket). 
 Bestämmelser om tystnadsplikt för personal i enskild verksam- het som bedrivs med stöd av skollagen, t.ex. entreprenadverksam- het, finns i 29 kap. 14 § skollagen. 
 När det gäller omfattningen av entreprenader inom utbildning har utredningen erfarit att det är framför allt uppgifter inom vuxen- utbildning som kommunerna har lämnat över på entreprenad. För 2011 var kommunernas kostnad för den vuxenutbildning som de lämnat över på entreprenad 977 miljoner kronor. 
 14 
  
 7.6 
  
 Gränsdragningen mellan huvudmäns, kommuners och tillsynsmyndigheters ansvar 
  
 Utredningens bedömning:  
 Huvudmännens ansvar för den utbild- ning som bedrivs vid deras skolor är tydligt reglerat i skollagen. I kommunens ansvar som huvudman, vilket också är tydligt reglerat i skollagen, innefattas även ett ansvar som inte åligger de enskilda som driver fristående skolor. I kommunens ansvar ingår att se till att de barn, ungdomar och vuxna i kommunen samt de 
  
 14  
 SCB:s rapport Kommunernas och landstingens verksamhetsindelade bokslut 2011, tabell 5. 
 179 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 som har rätt till utbildning enligt 29 kap.  
 2–4 
  §§ erbjuds utbild- ning i de olika skolformerna i enlighet med skollagen. 
 Kommunens ansvar att erbjuda utbildning till elever i kom- munen innebär också ett ansvar för kommunen att ha en viss be- redskap när det gäller att tillhandahålla elevplatser i de kommu- nala skolorna. 
 De olika tillsynsmyndigheternas ansvarsområden är tydligt reglerade i skollagen. 
 Skolhuvudmännens och kommunernas ansvar 
 Utredningen har i avsnitten ovan beskrivit huvudmännens ansvar för den utbildning som genomförs i deras skolor. Oberoende av om utbildningen bedrivs av enskild, stat, landsting eller kommun så är det huvudmannen för skolan som har ansvaret för att utbild- ningen på skolan genomförs i enlighet med skollagstiftningen. 
 Den verksamhet som bedrivs vid de fristående skolorna är bi- dragsfinansierad av kommunen, men kommunen är inte huvudman för den verksamheten och har inget ansvar för verksamheten. 
 I kommunens ansvar som huvudman finns även ett ansvar som inte åligger de enskilda som driver fristående skolor. Kommunen har ett grundläggande ansvar att se till att barn, ungdomar och vuxna i kommunen samt de som har rätt till utbildning enligt 29 kap.  
 2–4 
  §§ erbjuds utbildning i de olika skolformerna i enlighet med skollagen. 
 I kommunens ansvar inbegrips också ett ansvar för att skolplik- tiga barn som inte går i dess grund- eller grundsärskola får före- skriven utbildning. 
 Kommunen har också ett yttersta ansvar att se till att alla barn har möjlighet att fullgöra sin skolplikt. Det medför att kommunen har ett ansvar att erbjuda sådana barn plats i de kommunala sko- lorna från en dag till en annan. Det kan också innebära att kommu- nen i vissa fall kan förelägga vårdnadshavarna om inte eleven fullgör sin skolplikt. Det gäller även när barnen går i en fristående skola. 
 När det gäller verksamhet som kommun eller landsting lägger ut på entreprenad, t.ex. kommunal vuxenutbildning, är det fråga om en kommunal verksamhet i förhållande till barn, elever och vård- nadshavare. När det gäller kommunala huvudmän gäller vad som följer enligt 3 kap. 19 § och 19 a §§ KL rörande kommunens och landstingets ansvar för uppföljning och kontroll av privata utförare samt skyldigheten att beakta intresset att genom avtalet tillför- 
 180 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 säkras information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i kommunala entreprenader. 
 Det ankommer på kommunen, landstinget och den enskilde såsom huvudman att försäkra sig om att undervisningen på entreprenad håller erforderlig kvalitet och genomförs i enlighet med de nationella styrdokumenten för skolformen. När Skolin- spektionen utövar tillsyn mot huvudmannens verksamhet omfattar tillsynen även den verksamhet som är utlagd på entreprenad. 
 Kommunens ansvar att erbjuda utbildning till elever i kommu- nen samt de som har rätt enligt 29 kap.  
 2–4 
  §§ till utbildning inne- bär ett ansvar för kommunen att ha en viss beredskap när det gäller att tillhandahålla elevplatser i de kommunala skolorna. Det handlar om kommunernas skyldighet att ge kommuninvånarna rätt till obru- ten service. Det innebär att kommunen har ett mer omfattande an- svar än vad den enskilde huvudmannen har att se till att barn, ung- domar och vuxna i kommunen får den utbildning de är berättigade till. Utredningen om ägarprövning och mångfald vid offentligt finan- sierade välfärdstjänster har bl.a. fått i uppdrag att ta ställning till om det, i händelse av indragna tillstånd, finns behov av att införa meka- nismer för företag inom välfärdssektorn som under en kortare period säkerställer att brukarna utan avbrott erbjuds fortsatta tjänster (Fi 2012:11). 
 Den kommunala insynsrätten i fristående skolor skulle kunna vara ett verktyg för kommunerna att få sådan information som krävs för att kunna planera sin skolverksamhet och begränsa den beredskap som en kommun är tvungen att ha för att uppfylla det ansvar som ålagts den, se vidare avsnitt  
 7.7–7.9. 
  
 Sammanfattningsvis är utredningen av den uppfattningen att inom skolområdet är huvudmannaskapet för utbildning samt kommunens övergripande och yttersta ansvar tydligt reglerat. Kommunens an- svar för den undervisning som den lägger ut på entreprenad är också tydligt reglerat i skollagen. 
 Tillsyn 
 I och med den nya skollagens ikraftträdande gäller så långt det är möjligt samma regler för fristående, kommunala och statliga skolor. Skolinspektionen ska vid sin tillsyn i de flesta avseenden inte göra någon skillnad på om tillsynen sker vid en fristående eller offentlig skola. I jämförelse med andra tillsynsmyndigheter är den 
 181 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 tillsyn som genomförs av Skolinspektionen mer omfattande i och med Skolinspektionens uppdrag att inom en femårsperiod utöva tillsyn i alla kommuner och på alla skolenheter i landet. 
 Skolinspektionens tillsyn över hur kommunerna fullgör sitt till- synsansvar är vad som i regeringens skrivelse En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn kallas för tillsynsvägledning. 
 15  
 Tillsynsvägled- ning bör bestå enligt skrivelsen av utvärdering, uppföljning och samordning av tillsynsverksamheten samt stöd och råd till tillsyns- organen. Utredningen har enligt direktiven inte i uppdrag att uttala sig om utformningen av tillsynsbestämmelserna i skollagen. Utred- ningen har emellertid noterat att det är otydligt reglerat i skollagen när Skolinspektionen utövar tillsyn och när Skolinspektionen ger tillsynsvägledning. 
 När det gäller Skolinspektionens och kommunernas ansvarsom- råden är utredningen av den uppfattningen att det är tydligt regle- rat i skollagen vad som omfattas av de olika tillsynsmyndigheternas ansvarsområden. 
 Utredningen bedömer att gränsdragningen mellan huvudmän- nens, kommunernas och tillsynsmyndigheternas ansvar inte behöver tydliggöras ytterligare. 
  
 7.7 
  
 Kommunens rätt till insyn i fristående och internationella skolor 
  
 Den kommun där skolan är belägen har enligt skollagen rätt till insyn i verksamheten vid en fristående förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola samt fritids- hem som en fristående skola anordnar (se 9 kap. 22 §, 10 kap. 41 § m.fl.). Lägeskommunen har tillsynen över fristående förskolor och fritidshem som inte är knutna till en fristående skola i kommunen. Det finns därför inget behov av en insynsbestämmelse för kommu- nen när det gäller sådana förskolor och fritidshem. Däremot har en kommun rätt till insyn i en internationell skolas verksamhet (24 kap. 7 §). En internationell skola har en enskild huvudman (24 kap. 2 §). 
 Bestämmelser om kommunens insyn i en fristående skolas verk- samhet infördes i mitten av  
 1990-talet. 
  I förarbetena till insyns- bestämmelsen angavs flera skäl till den då nya bestämmelsen. 
 16 
  
 15 
  
 Skr. 2009/10:79 s. 27 ff. 
  
 16 
  
 Prop. 1995/96:200 s. 58 och 75. 
  
 182 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 Regeringen anförde att möjligheten till insyn var en förutsättning för att kommunen skulle kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov grundat på skolans åtagande och elevernas behov, vilket då var grund för bestämmande av bidrag till huvud- mannen för en fristående skola. Den kommunala insynen innebar också en garanti för att offentliga medel för utbildning används för avsedda ändamål. Genom att kommunen hade insyn i den fri- stående skolan ansåg regeringen att förståelsen för den fristående skolans särart och förutsättningar fördjupades samtidigt som förut- sättningarna borde öka för en dialog kring möjligheterna till en för båda parter meningsfull samverkan. Sådan samverkan borde t.ex. vara möjlig vad gäller speciella lokaler, idrottsanläggningar, hem- språksundervisning, skolhälsovård, viss administration etc. Ett samarbete mellan kommunala och fristående skolor kunde också stimulera den pedagogiska utvecklingen genom fortbildningssam- arbete med utbyte av pedagogiska erfarenheter och idéer. Rege- ringen anförde också att om en kommun i samband med sin insyn fann anledning att ifrågasätta om den fristående skolan levde upp till kraven för sitt godkännande, fick kommunen hänskjuta frågan till den dåvarande tillsynsmyndigheten Skolverket, som prövade om tillsyn skulle genomföras. Regeringen anförde vidare att kom- munens insyn inte skulle ha samma genomgripande karaktär som den tillsyn som Skolverket utövade. 
 Regeringen anförde vidare i förarbetena till bestämmelserna om kommunens insyn att de fristående skolor som fick offentligt stöd skulle vara skyldiga att delta i den kommunala uppföljningen och utvärderingen av skolan i den utsträckning som lägeskommunen fann erforderlig. Härigenom kunde alla skolor i en kommun jäm- föras, vilket är en förutsättning för en verklig valfrihet. Kommunal uppföljning och utvärdering av fristående skolor skulle ses som ett stöd för elevernas rätt till en likvärdig utbildning. De fristående skolornas skyldighet att delta i kommunal uppföljning och utvärde- ring syftade inte till att likrikta skolorna, utan att göra alternativen tydliga och underlätta valet mellan dessa alternativ för elever och vårdnadshavare. 
 Några år senare skärptes bestämmelsen om kommunal uppföljning och utvärdering i fristående skolor genom att de fristående skolor- na blev skyldiga att delta i den uppföljning och utvärdering som kommunen gjorde av sina egna skolor. I propositionen Fristående 
 183 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 skolor motiverades förslaget med följande. 
 17  
 Kommunen ansvarar för skolplikten och för att erbjuda utbildning i förskoleklassen till gymnasieskolan. Alla barn och ungdomar har rätt till en likvärdig ut- bildning av god kvalitet som lägger grunden för ett livslångt lärande. Därför är det rimligt att kommunen ska ha möjlighet att bedöma kvaliteten i all den skolverksamhet som erbjuds barn och ungdomar i kommunen. Det handlar dessutom om en trygghet för elever och föräldrar att verksamheten svarar mot de kvalitetskrav som sam- hället ställer upp. Genom den kommunala uppföljningen och ut- värderingen kan kommunen hålla sig orienterad om verksamheten vid en fristående skola i kommunen. Med tanke på att det är kom- munala medel som bekostar utbildningen i fristående skolor torde det ligga i kommunernas intresse att förvissa sig om att utbild- ningen svarar mot de kvalitetskrav som medborgarna har rätt att ställa i offentligt finansierad verksamhet. Därtill skulle det uppfattas som inskränkande ur demokratisk synvinkel att kommunens in- vånare inte har möjlighet till insyn i alla skolor, oavsett huvudman, som finansieras med allmänna medel. 
 Behovet av insynsbestämmelsen har ändrats som en följd av riksdagens beslut om införandet av nya bidragsbestämmelser som innebär att kommunerna inte längre behöver ha insyn i de fri- stående skolornas ekonomi för att besluta om bidragsbeloppet till skolorna. 
 18  
 Tidigare beräknades kommunens bidrag till den en- skilde huvudmannen med hänsyn till elevernas behov och skolans åtagande. Sedan kalenderåret 2010 beräknas hemkommunens bi- drag till den fristående skolan efter samma principer som kommu- nerna använder vid fördelning av resurser till de egna skolorna. 
 I samband med införandet av den nya skollagen utgick kommu- nernas tidigare skyldighet att inkludera de fristående skolorna i den uppföljning och utvärdering som kommunerna gjorde av sina egna skolor. 
 19  
 Denna ändring medförde också att behovet av kommu- nens insyn ändrades. 
 Med hänsyn till de ändrade bestämmelserna i skollagen har be- hovet av bestämmelsen om kommunernas rätt till insyn i de fri- stående skolorna ifrågasatts, bl.a. av Lagrådet. Lagrådet anförde i sitt yttrande över förslaget till den nya skollagen att det med för- slagets utformning är oklart hur en kommun som vill hävda sin rätt 
  
 17 
  
 Prop. 2001/02:35 s. 59 ff. 
  
 18 
  
 Prop. 2008/09:171, bet 2008/09:UbU13, rskr.2008/09:280. 
  
 19 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 383 ff. 
  
 184 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 till insyn i en skolenhet med enskild huvudman ska kunna göra detta. Några befogenheter tycks nämligen inte följa med paragra- fen. Lagrådet framförde även den kritiken att det inte heller fram- går klart hur insynsbestämmelsen förhåller sig till bestämmelserna om tillsyn i 26 kap. skollagen. Slutligen framhöll Lagrådet att även om bestämmelsen har fått avsedd utformning kan det ifrågasättas om den alls behövs. 
 20 
  
 Regeringen har i förarbetena till den nya skollagen instämt i Lagrådets uppfattning att behovet av en bestämmelse om insyn be- tydligt minskat genom de ändrade bidragsreglerna. Regeringen ansåg emellertid att det inte fanns tillräckliga skäl att helt ta bort regleringen av kommunal insyn i fristående verksamheter. Med insyn i verksamheten avses enligt regeringen att kommunen fort- löpande ska hålla sig informerad om hur verksamheten vid den fri- stående skolan utvecklas. Rätten till insyn innebär dock inte någon rätt för kommunen att göra påpekanden gentemot den fristående skolan. 
 21 
  
 Regeringen har i förarbetena till den nya skollagen uppgett att kommunen inte kan kräva att de fristående skolorna ska delta i läges- kommunens uppföljning och utvärdering. Det finns dock inget som hindrar att kommuner erbjuder huvudmännen för fristående skolor att delta i kommunens uppföljning och utvärdering av den egna verksamheten. 
 22  
 Den kommunala uppföljningen och utvärderingen bör i sådant fall omfatta de nationella målen för verksamheten. 
 23 
  
 Regeringen har vidare bedömt att det är viktigt att ha kvar be- stämmelsen för att tillförsäkra allmänhetens behov av insyn. 
 24  
 Regeringen anförde att det numera saknas skäl för kommunen att t.ex. kunna ta del av en fristående skolas räkenskaper för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. Vid utövandet av insynsrätten har kommunerna således att ta hänsyn även till annan lagstiftning än skolförfattningarna, t.ex. bestämmelserna om tyst- nadsplikt. Regeringen ansåg också att kommunerna ska undvika att begära ut handlingar som omfattas av sekretess eller av annat skäl inte bör lämnas ut. 
 25 
  
 20 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 1318. 
  
 21 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 384 och 746. 
  
 22 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 385. 
  
 23 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 421. 
  
 24 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 384. 
  
 25 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 384. 
  
 185 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 I remissyttrandena över förslaget till insynsbestämmelsen i den nya skollagen ifrågasatte Friskolornas riksförbund och Inter- nationella Engelska skolan i Sverige AB kommunens rätt till insyn utifrån att friskoleföretag verkar på en skolmarknad där inte alla företagsplaner utan vidare kan ställas till fritt förfogande för kon- kurrenter. 
 26 
  
 Det ska även noteras att offentlighetsprincipen inte är tillämplig för verksamhet i fristående skolor. Inte heller står de fristående skolorna under JO:s eller JK:s tillsyn. Utredningen om meddelar- skydd för privatanställda i offentlig finansierad verksamhet (Ju 2012:11) har fått i uppdrag att se över frågan om stärkt med- delarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet och då framför allt i sådan verksamhet som avser bl.a. skola. Utgångspunkten för utredningen ska vara att meddelarskyddet för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. Uppdraget ska redovisas senast den 30 november 2013. 
 Regeringen har också gett Utredningen om stärkt skydd för arbetstagare som slår larm i uppdrag att föreslå åtgärder som syftar till att stärka skyddet och skapa ett tydligare regelverk (A 2013:02). Det uppdraget ska redovisas senast den 22 maj 2014. 
 Enligt SKL har kommunerna numera en mycket begränsad rätt till insyn i de fristående skolverksamheterna som är belägna i kommunen. SKL anser att kommunerna ska undvika att begära ut handlingar och uppgifter som omfattas av sekretess eller inte bör lämnas ut av något annat skäl. 
 27 
  
 Skolinspektionen undersöker, och redovisar i sina tillsynsbeslut över verksamheten vid en fristående skola, huruvida kommunen utövar insyn i de fristående skolorna i kommunen. Skolinspektion- ens syfte med att undersöka om kommunen utnyttjar sin insynsrätt är att Skolinspektionen genom kommunens information kan få ytterligare kunskap om den fristående skolan och även få signaler om förhållanden som kan behöva granskas. 
 Skolinspektionen har till utredningen framfört att det finns vissa områden där kommunernas nytta av insynen framträder särskilt. Det gäller t.ex. hur den fristående skolans verksamhet utvecklas kvantitativt och kvalitativt, allmänhetens intresse av information, 
  
 26 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 384. 
  
 27 
  
 SKL, Förutsättningar för uppföljning, s. 17. 
  
 186 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 skolpliktbevakning, verksamhetens ekonomiska stabilitet och kun- skapsresultaten vid den fristående skolan. 
 Utredningen har också tagit del av flera kommuners beslut och rapporter samt uppdrag till revisionsföretag för att klargöra hur kommunerna utövat sin insynsrätt och hur kommunerna uppfattar den kommunala insynsrätten. 
 Solna kommun har i en tjänsteskrivelse från Barn- och ung- domsförvaltningen uppgett att för Solna kommun är det en viktig del i den kommunala insynen att regelbundet träffa huvudmännen för de fristående skolorna och informera och diskutera verksam- heten och dess resultat. För att systematisera insynen ska den följas upp inom ramen för nämndens internkontrollplan. 
 28 
  
 Konsultfirman PwC har av ett antal kommuner fått i uppdrag att granska kommunernas insyn i verksamheter som bedrivs i fri- stående skolor. 
 29  
 Vad som framkommer i rapporterna är att kom- munerna gör besök i de fristående skolorna och att de arrangerar regelbundna möten med de fristående skolorna. I vissa kommuner får de fristående skolorna möjlighet att delta i kommunens upp- följning och utvärderingar på motsvarande sätt som den verksam- het som bedrivs i egen regi. I en kommun används samma check- lista vid kommunens tillsyn som vid insynsbesöken. PwC har i någon kommun ansett att kommunen inte tillräckligt beaktat möjligheten till insyn i fristående skolor samt rekommenderat flera kommuner att kommunstyrelsen eller ansvarig nämnd fastställer hur kommunens insyn i fristående skolor ska genomföras. 
 Stockholms kommun presenterade i juni 2012 en rapport som behandlar de fristående skolornas elevhälsoarbete. Stockholms kom- mun angav i rapporten att kommunen uppfattar insynsbestämmel- sen på så sätt att kommunen ska upprätthålla en god kommuni- kation med de fristående skolorna och så långt möjligt erbjuda dem deltagande i kommunens utvärderingsaktiviteter. Stockholms kom- mun har inom ramen för sin insynsverksamhet kartlagt och bedömt de fristående skolornas elevhälsoarbete. Syftet med arbetet var att få en översiktlig bild av kvaliteten på skolornas elevhälsoarbete. Det ansågs användbart för utbildningsförvaltningen, politiker och 
  
 28 
  
 Solna kommun, Barn- och utbildningsförvaltningen, tjänsteskrivelse  
  
 2011-08-23, 
  BUN/2011:826. 
  
 29 
  
 PwC-rapporter 
  
  från Härryda, Kristianstad och Skara kommuner. 
 187 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 allmänheten men även värdefullt för de fristående skolornas kvali- tetsarbete. 
 30 
  
 Vid utredningens besök i samband med arbetet med utvär- deringen av den fria kommunala nämndorganisationen har företrädare för de besökta kommunerna sammanfattningsvis upp- givit följande angående deras insyn i de fristående skolorna. Vissa kommuner besöker de fristående skolorna. De flesta kommunerna arrangerar regelbundna möten med de fristående skolorna med betoning på information. I vissa kommuner får de fristående skolorna möjlighet att delta i kommunens uppföljning och utvär- deringar på motsvarande sätt som den verksamhet som bedrivs i egen regi. 
 Friskolekommittén (U 2011:04) har vid tryckningen av utred- ningens betänkande lämnat ett pressmeddelande över dess förslag och bedömningar. 
 31  
 Friskolekommittén uttalade att den rätt till insyn i fristående skolor som kommunen redan har bör finnas kvar och klargöras. Kommittén redogjorde för det samråd som förevarit med Utredningen om en kommunallag för framtiden rörande in- synsfrågan och att kommittén understött ambitionerna att in- synsparagraferna i skollagen ska finnas kvar och att innebörden av bestämmelsen bör tydliggöras. 
 Friskolekommittén föreslår vidare att fristående skolor ska omfattas av offentlighetsprincipen. Kommitténs förslag är att den lista i offentlighets- och sekretesslagen där enskilda organ som omfattas av offentlighetsprincipen räknas upp kompletteras med 
 Fristående skolor på grund- och gymnasienivå. Kommittén upp- ger att utformningen av vissa följdbestämmelser behöver utredas så att de blir praktiskt tillämpbara på såväl koncernnivå som skolnivå. 
 Kommittén anser vidare att insynen i skolornas ekonomi bör öka. I den föreslagna databasen Öppen skolinformation ska för både fristående och kommunala skolor finnas aktuell ekonomisk information. Det ska vara möjligt att följa hur resurserna används på varje skola. Det ska i regel finnas motsvarande resultat- och balansräkning för varje skolenhet. För fristående skolor ska också sådana ekonomiska nyckeltal som omsättning, eget kapital, solidi- tet och årets resultat för huvudmannen redovisas i databasen. För 
  
 30 
  
 Stockholms kommun, Utbildningsförvaltningen, Insyn i de fristående skolornas elevhälso- arbete, juni 2012. 
  
 31 
  
 Friskolekommittén M/FP/C/KD/S/MP  
  
 2012-05-23, 
  Vissa nya regler för fristående skolor. 
 188 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 kommunala skolor ska på motsvarande sätt kunna utläsas om en viss skolenhet går med över- eller underskott och vilka overhead- kostnader som finns, alltså en korrekt utfördelning av kostnader som bärs gemensamt i hela skolförvaltningen eller kommunen. 
 Kommittén föreslår att en nyetablering av en fristående skola alltid ska föregås av ett samråd med den berörda kommunen. Inom ramen för samrådet kan ömsesidiga åtaganden göras. Det kan t.ex. betyda att inom ramen för sådana åtagande kan man finna lämpliga vägar för den insyn i den fristående skolan som kommunen enligt skollagen har rätt till. 
 Internationella skolor 
 Kommunerna har, som utredningen ovan nämnt, också insyn i in- ternationella skolor. Insynsbestämmelsen för de internationella skolorna infördes under 2007 och i samband med att riksdagen beslöt att hemkommunen i fortsättningen skulle ge bidrag till de internationella skolorna. 
 32 
  
 Med internationell skola på grundskolenivå avses en skola med enskild huvudman som har en annan internationell inriktning än den som får finnas i grundskolan. För godkännande krävs att sko- lans utbildning som helhet betraktad är likvärdig med grundskolans (24 kap. 2 §). Internationella skolor som erbjuder gymnasial ut- bildning kan godkännas på motsvarande grunder. Utbildningen ska förmedla kunskaper och färdigheter som underlättar fortsatt skol- gång utomlands. Undervisning i svenska språket och om svenska förhållanden ska ges i den omfattning som de elever som är bosatta i Sverige för kortare tid behöver (24 kap. 5 §). Internationella sko- lor är i första hand till för elever som för endast en kortare tid är bosatta i Sverige eller har andra särskilda skäl att få utbildning i en internationell skola. 
 33  
 En internationell skola bedrivs av enskild och ska godkännas av Skolinspektionen som också fattar beslut om rätt till bidrag från elevernas hemkommuner. Vid bestämmande av det bidragsbelopp en elevs hemkommun ska ge i bidrag till den inter- nationella skolan gäller bestämmelserna i 24 kap. 4 och 6 §§ skol- lagen, vilka motsvarar de bestämmelser som tidigare gällde för fri- stående grund- och gymnasieskolor. 
  
 32 
  
 Prop. 2006/07:1 s. 81. 
  
 33 
  
 Prop. 2009/10:165 s. 517. 
  
 189 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 7.8 
  
 Insynsbestämmelserna bör finnas kvar men förtydligas 
  
 Utredningens bedömning:  
 Syftet med bestämmelserna om kom- munernas insynsrätt i fristående skolor och internationella skolor är oklart och det är svårt att klargöra vad insynsrätten innebär. Tydligare bestämmelser om insyn bör därför föras in i skollagen. 
 Bestämmelserna om den kommunala insynen i de fristående sko- lorna har funnits sedan  
 1990-talet 
  och sedan 2007 i de internatio- nella skolorna. De tyngsta skälen till att införa insynsbestämmel- serna var dels att kommunerna behövde insyn i de fristående och internationella skolornas ekonomi för att kunna besluta om bi- dragsbeloppet, dels att kommunerna behövde insyn i de fristående skolornas verksamhet eftersom de var skyldiga att delta i den upp- följning och utvärdering som kommunen gjorde av sitt eget skol- väsende. Genom ändringar i skollagen är dessa skäl inte längre aktu- Alvarez för fristående skolor. Insynsbestämmelserna upplevs numera som otydliga i fråga om vilken funktion de är tänkta att fylla. Utredningen har därför fått i uppdrag att klargöra vad skollagens bestämmelser om kommuners rätt till insyn i enskild verksamhet innebär för kommunerna. 
 Det framgår av utredningens redogörelse ovan att bestämmel- serna i skollagen om kommunens insyn i de fristående och inter- nationella skolornas verksamheter är otydliga i fråga om vilken funktion de är tänkta att fylla. Detta gäller framför allt insynen i de fristående skolorna. Ingen av de myndigheter, kommuner, organi- sationer m.fl. som utredningen har varit i kontakt med kan klart ange vad insynsbestämmelserna har för funktion eller vad de innebär. 
 Mot denna bakgrund skulle det därför i för sig gå att argumen- tera för att bestämmelserna skulle upphävas, i vart fall för de fri- stående skolorna. Enligt utredningens mening finns det dock skäl att ha kvar bestämmelserna. Som utredningen har berört ovan har andelen fristående skolor ökat kraftigt de senaste decennierna. Fristående skolor har bidragit till en ökad valfrihet och mångfald för elever och föräldrar. En stor del av eleverna i landet går numera i en fristående skola. Eftersom fristående skolor blivit ett naturligt inslag i utbildningsväsendet finns det enligt utredningens bedöm- ning, ur ett medborgarperspektiv, skäl att skapa ett regelverk som 
 190 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 ger medborgarna insyn i verksamheten som bedrivs i fristående skolor. Sådana skolor är bidragsfinansierade av kommunerna och all- mänheten behöver information för att bl.a. kunna göra sina skolval. 
 Offentlighetsprincipen är inte tillämplig för verksamhet i fri- stående skolor eller i internationella skolor. 
 34  
 Inte heller står sådana skolor under JO:s eller JK:s tillsyn. Det är endast Skolinspektionen som har tillsyn över verksamheten i de fristående och internatio- nella skolorna. Det innebär att om insynsbestämmelserna tas bort ur skollagen är det i princip bara Skolinspektionen som har möjlighet till insyn i de fristående skolorna och de internationella skolorna. 
 Utredningen vill betona vikten av att skilja insyn från tillsyn. Insynsbestämmelserna handlar inte om att kommunen ska ha tillsyn över verksamhet i sådana skolor. Insynen ger inte heller kommunerna rätt att göra påpekanden eller begära förändringar i verksamheten t.ex. genom föreläggande. 
 Kommunerna har ett övergripande ansvar för att elever i kom- munen erbjuds utbildning från förskoleklass till vuxenutbildning. Det ansvaret förutsätter att kommunerna tillförsäkras en möjlighet till insyn och därigenom information om den utbildning som de fristående och internationella skolorna bedriver för att kunna pla- nera sin egen skolverksamhet. Därutöver har kommunen det ytter- sta ansvaret för barn och ungdomar som är bosatta i kommunen. Det innebär att kommunerna har en skyldighet att erbjuda elever i en fristående eller en internationell skola plats i sina egna skolor om t.ex. skolan läggs ned. Kommunen har då ett behov av insyn och information om verksamheten hos de fristående skolorna och även hos de internationella skolorna för att kunna ha en sådan be- redskap. Det är därför viktigt för kommunerna att känna till om de befintliga fristående och internationella skolorna ökar eller minskar sina elevplatser och hur skolans verksamhet i stort utvecklas. Dessa förhållanden är viktiga för kommunerna att känna till då de påver- kar behovet av utbildningsplatser i de kommunala skolorna. Det är viktigt att kommunen kan få sådana uppgifter genom sin insyn. Om sådana uppgifter skulle vara frivilliga för de fristående skolorna och de internationella skolorna att lämna finns det en risk för att kommunen inte får den information som den behöver för att kunna planera sin skolverksamhet. Vissa fristående och interna- tionella skolor kan vara tveksamma till att lämna sådana uppgifter 
  
 34  
 Friskolekommittén föreslår dock i sitt pressmeddelande att fristående skolor ska omfattas av offentlighetsprincipen. 
 191 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 till kommuner med hänvisning till konkurrensen med de kommu- nala skolorna och andra fristående skolor. 
 Det är sällan de fristående skolorna lägger ned verksamhet eller går i konkurs. Men om så skulle vara fallet bör kommunen genom insynsrätten kunna informera sig om de fristående skolornas kun- skapsresultat, fördelning av undervisningstid mellan årskurser, inriktningar m.m. för att ha möjlighet att ta hänsyn till sådana upp- gifter när de planerar sin utbildningsverksamhet. En väl utnyttjad insynsrätt kan göra kommunen uppmärksam på sådana förhållan- den tidigt och därmed bidra till en smidigare eventuell övergång för eleverna och lindra de negativa effekterna av en nedläggning. Det kan vara svårt för en kommun att i efterhand få information om elevens skolgång om en huvudman exempelvis går i konkurs. 
 När det gäller internationella skolor ska vid bestämmandet av det bidragsbelopp en elevs hemkommun ska ge i bidrag till den internationella skolan bestämmelserna i 24 kap. 4 och 6 §§ skol- lagen tillämpas, vilka motsvarar de bestämmelser som tidigare gällde för fristående grund- och gymnasieskolor. För de interna- tionella skolorna kan det således alltjämt finnas ett behov av att kommunen kan ta del av information om skolornas ekonomiska förhållanden för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. 
 Insynsbestämmelserna behövs också för att tillgodose allmän- hetens behov av information om den fristående skolan, t.ex. vid skolval. Möjligheten att välja skola förutsätter god och neutral in- formation till elever och vårdnadshavare om fristående såväl som kommunala skolor. En väl utnyttjad insynsrätt kan möjliggöra för kommuner att ge sådan brukarinformation om både de egna som de fristående skolorna i kommunen. En neutral brukarinformation är viktig ur ett elevperspektiv. 
 Även om den fristående skolan har ett eget ansvar att anmäla längre frånvaro till kommunen kan det finnas skäl för kommunen att vara mer aktiv i dessa frågor eftersom omfattande frånvaro kan leda till stora svårigheter för eleven. En väl utnyttjad insynsrätt kan bidra till att sådana elever fångas upp tidigare vilket är bra för ele- ven och för samhället i stort. Om en skolpliktig elev inte fullgör sin skolgång kan hemkommunen ytterst förelägga elevens vårdnads- havare att fullgöra sina skyldigheter. För att kommunen ska kunna fatta ett sådant beslut krävs mer information än att eleven varit frånvarande. 
 192 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 Utredningens bedömning att det finns ett behov av en insyns- bestämmelse delas av många aktörer som utredningen har varit i kontakt med, bl.a. Skolinspektionen, SKL och Friskolekommittén. 
 Bestämmelsen om insyn bör alltså finnas kvar men förtydligas. Vid ett sådant klargörande är det viktigt att balansera kommuner- nas och allmänhetens behov av information om de fristående och internationella skolorna mot det berättigade intresset av skydd mot insyn som sådana skolor ska ha för att kunna bedriva sin verksam- het på affärsmässiga villkor. 
  
 7.9 
  
 Kommunerna ska ha fortsatt insyn i fristående och internationella skolor 
  
 Utredningens förslag:  
 Kommunerna ska ha fortsatt insyn i de fristående skolorna och de internationella skolorna för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt skollagen och för att till- godose allmänhetens behov av insyn. 
 Utredningen har ovan bedömt att det finns tungt vägande skäl för att ha kvar kommunernas insynsrätt i de fristående skolorna och de internationella skolorna. På många håll finns en bra dialog mellan kommunerna samt de fristående och internationella skolorna. Har kommunerna och de enskilda som driver sådana skolor en bra kon- takt kan många frågor lösas utan att kommunen måste använda sig av sin insynsrätt för att få den information de är i behov av. 
 Ur ett generellt medborgarperspektiv och för att tillgodose den enskilde elevens rätt till utbildning anser dock utredningen att det finns behov av ett formellt regelverk för insynen. Utredningen föreslår därför att insynsbestämmelserna ska förtydligas och att det ska framgå av bestämmelserna att kommunerna ska ha insyn i de fristående och internationella skolorna för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt skollagen och för att tillgodose allmänhetens behov av insyn. 
 Med begreppet kommunens skyldigheter enligt skollagen avses att säkerställa att kommunen kan få sådan insyn att kommunen kan uppfylla sitt övergripande och yttersta ansvar för att elever i kommunen erbjuds utbildning från förskoleklass till vuxen- utbildning. Kommunen behöver få information om den utbildning som de fristående skolorna och de internationella skolorna bedriver 
 193 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 SOU 2013:53 
  
 och planerar att bedriva för att kunna planera sin egen skol- verksamhet. 
 Insynsrätten ska också säkerställa kommunens skyldighet att se till att skolpliktiga barn fullgör sin skolplikt även om eleven går på en fristående skola eller en internationell skola. Den fristående skolan ska anmäla längre frånvaro till kommunen. Ur ett elevperspektiv är det viktigt i sådana situationer att kommunen får tillräckligt med information och relativt tidigt eftersom omfattande frånvaro kan leda till stora svårigheter för eleven. Insynsrätten kan bidra till att sådana elever fångas upp tidigare vilket är bra för eleven och för samhället i stort. Om en skolpliktig elev inte fullgör sin skolgång kan hemkommunen ytterst förelägga elevens vård- nadshavare att fullgöra sina skyldigheter. För att kommunen ska kunna fatta ett sådant beslut krävs mer information än att eleven varit frånvarande. Kommunens insynsrätt säkerställer att kom- munen kan få denna information från de fristående och inter- nationella skolorna. 
 I de få fall när enskilda som driver fristående skolor hastigt lägger ned sin verksamhet eller går i konkurs är kommunens insynsrätt viktig för att säkerställa varje elevs skolgång genom att kommunen kan informera sig om de fristående skolornas kunskapsresultat, fördelning av undervisningstid mellan årskurser, inriktningar m.m. Det kan vara svårt för en kommun att i efterhand få information om elevens skolgång om en huvudman exempelvis går i konkurs, var- för kommunens förutsättningar att kunna planera berörda elevers fortsatta skolgång bedöms förbättras med en förtydligad insyns- bestämmelse. Detta gäller även när en internationell skola skulle gå i konkurs. 
 Utredningens förslag till förtydligande av insynsbestämmelserna innebär vidare att bestämmelserna ska säkerställa allmänhetens behov av information om den fristående skolan, t.ex. vid skolval. Möjlighet att välja skola förutsätter tillgång till god och neutral information till elever och vårdnadshavare om fristående såväl som kommunala skolor. Utredningen har i avsnitt 8.9 föreslagit att varje kommun ska vara skyldig att informera vårdnadshavare och elever om de utbildningar som erbjuds elever i kommunen. Sådan information om utbildningarna vid de fristående skolorna kan kommunen få genom de olika nationella databaserna som för närvarande finns eller är under utveckling. Insynsrätten tillför- säkrar kommunerna att vid behov kunna få sådan information 
 194 
  
 SOU 2013:53 
  
 Tillsyn, kontroll och insyn på skolans område 
  
 direkt av de enskilda som driver de fristående skolorna i kommu- nen. 
 Annan information om den fristående eller internationella sko- lans verksamhet som allmänheten kan vara intresserad av är dess personal och dess kompetens och utbildningsnivå, liksom informa- tion om antalet anställda, antalet anställda omräknat till heltid och personalkontinuitet. 
 Friskolekommittén föreslår att de fristående skolorna ska om- fattas av offentlighetsprincipen. Kommittén anser vidare att in- synen i de fristående skolornas ekonomi bör öka. Utredningen om en kommunallag för framtiden uppfattar sina direktiv som att den ska tydliggöra insynsbestämmelserna men inte att den har befo- genhet att föreslå en utvidgning av den rådande insynsrätten. Där- för föreslår inte utredningen någon utvidgning av insynsrätten såvitt den avser kommunens insynsrätt i de fristående skolornas ekonomiska förhållanden. Däremot när det gäller internationella skolor kan kommunen fortfarande ha ett behov av att ha insyn i t.ex. skolornas ekonomiska förhållanden för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. Även här föreslår utredningen ingen ytterligare utvidgning av kommunens insynsrätt. 
 Kommunen ska kunna utöva sin insynsrätt genom besök i sko- lan eller genom att ta del av vissa handlingar. Även fortsättningsvis ska insynen inte ge kommunerna rätt att göra påpekanden eller begära förändringar i verksamheten t.ex. genom föreläggande. Kommunen ska undvika att begära in handlingar som kan komma att sekretessbeläggas i kommunen eller av annat skäl inte ska läm- nas ut av den enskilde. 
 195 
 8 Information till brukarna 
  
 8.1 
  
 Förbättrad brukarinformation 
  
 Utredningen ska enligt direktiven överväga behovet av en generell reglering som syftar till att ge medborgarna tillgång till information som behövs för att kunna välja utförare av kommunalt finansierad verksamhet och vid behov lämna författningsförslag. Någon skyl- dighet att ge brukare av kommunala verksamheter information om valmöjligheter finns inte i kommunallagen. Utredningen kommer nedan att redogöra för kommunernas och landstingens informa- tionsskyldighet på olika specialreglerade områden. Med brukare avser utredningen patienter, vårdnadshavare, elever, kommunmed- lemmar och andra enskilda som erbjuds att nyttja en kommunal tjänst. 
  
 8.2 
  
 Informationsskyldighet i lagen om valfrihetssystem 
  
 Lagen om valfrihetssystem reglerar vad som ska gälla för kommu- ner och landsting som vill konkurrenspröva kommunala verksam- heter genom att överlåta valet av utförare av  
 stöd-, 
  vård- och om- sorgstjänster till brukaren eller patienten. 
 En av de stora skillnaderna mellan valfrihetssystemen i LOV är att man inom omsorgs- och stödverksamheten för äldre och för personer med funktionsnedsättning väljer utförare när man fått ett biståndsbeslut, medan man inom primärvården i hälso- och sjuk- vården alltid ska välja vårdcentral, oavsett om man är i behov av vård eller inte. Detta påverkar hur informationen och valet ska gå till. I LOV finns en bestämmelse om den upphandlande myndig- hetens informationsskyldighet till enskilda. Av 9 kap. 1 § LOV framgår att den upphandlande myndigheten ska till enskilda lämna 
 197 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 information om samtliga leverantörer som myndigheten tecknat kontrakt med inom ramen för valfrihetssystemet. Informationen ska vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. 
 I förarbetena 
 1  
 till bestämmelsen anges att huvudmannen har ansvaret för att alla enskilda, dvs. brukare, patienter eller invånare oavsett fysisk eller psykisk kapacitet, får en så fullgod information som möjligt om de olika leverantörer hon eller han kan välja mellan. Detta innebär att informationen måste anpassas till den individ som ska välja, t.ex. personer med funktionsnedsättning. 
 Att informationen ska vara saklig innebär, enligt förarbetena, att informationen ska vara konkurrensneutral och inte vara till fördel för någon eller några leverantörer. Kravet på saklighet infördes i bestämmelsen efter förslag av Lagrådet eftersom förvaltningslagen inte är tillämplig vid handläggning av ärenden enligt LOV. Infor- mationen ska därtill vara relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. 
 Att informationen ska vara relevant kan enligt förarbetena t.ex. innebära att den enskilde får information om vilka tjänster leve- rantörerna tillhandahåller, information om personalen och dess kompetens, utbildningsnivå och kapacitet, språkkunskaper samt antalet anställda och antalet anställda omräknat till heltid. Vidare bör den enskilde få information om leverantörens verksamhetsmål och speciella inriktningar, personalkontinuitet samt resultat av brukarundersökningar. 
 Att informationen ska vara jämförbar är enligt förarbetena vik- tig för att den enskilde ska kunna göra ett aktivt val. Det är viktigt att den upphandlande myndigheten i informationsmaterialet pre- senterar eventuella skillnader i inriktning och kompetens mellan leverantörerna. 
 Att informationen ska vara lättförståelig innebär enligt förarbet- ena att informationen måste utformas utifrån de behov som den enskilde har. Det ska således finnas både skriftlig och muntlig in- formation, information på andra språk och anpassad till olika for- mer av funktionsnedsättning. 
 Vidare anges i förarbetena att informationen ska vara lättill- gänglig. Detta innebär att informationen ska finnas tillgänglig på ett lätt och enkelt sätt på bl.a. kommunernas och landstingens 
  
 1  
 Prop. 2008/09:29 s. 96 och 145. 
 198 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 hemsidor, genom informationsfoldrar och muntligen via den upp- handlande myndighetens personal. 
 Det ingår också i den upphandlande myndighetens skyldighet att tillhandahålla information om villkor för omval och hur omvalet går till, t.ex. uppsägningstider och vart den enskilde ska vända sig för att göra ett omval. 
 2  
 När det gäller eventuellt skadestånd rörande informationen anges i 10 kap. 6 § LOV att bestämmelserna om rättelse och skadestånd i LOV inte gäller den upphandlande myn- dighetens beslut om information. 
 Regeringen har tillsatt en utredning som ska analysera och ut- värdera effekterna av införandet av LOV på socialtjänstområdet (S 2012:08). Utredningen ska bl.a. överväga för- och nackdelar med att införa en obligatorisk lagstiftning om valfrihetssystem på social- tjänstområdet. Utredningen ska vidare analysera behovet av åtgär- der för att ge brukarna tillgång till lättfattlig och kvalitetssäkrad information samt behovet av stödinsatser för personer som p.g.a. vissa medicinska diagnoser kan ha svårt att göra egna välgrundade val. Utredningen ska även utarbeta en vägledning avseende metoder för hur information kan göras tillgänglig för personer med hörsel- eller synnedsättning samt för personer med bristande kunskaper i svenska språket. Uppdraget ska redovisas senast den 15 januari 2014. 
  
 8.3 
  
 Informationsskyldighet inom hälso- och sjukvårdslagstiftningen 
  
 Bestämmelser om att patienter ska få information om möjligheten att välja vårdgivare och utförare finns i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen. Enligt 2 b § 3 HSL ska patienten ges individuellt anpassad information om sina möjligheter att välja vårdgivare och utförare inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Av 6 kap. 6 § 3 PSL följer att den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient, dvs. behandlande hälso- och sjukvårdspersonal, ska se till att patienten ges individuellt anpassad information om sina möjligheter att välja vårdgivare och utförare inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Ansvaret 
  
 2  
 Prop. 2008/09:29 s. 100. 
 199 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 kan därmed sägas vara delat mellan landstingen eller vårdgivarna och hälso- och sjukvårdspersonalen. 
 De i sak likalydande bestämmelserna tar sikte på alla vårdgivare enligt hälso- och sjukvårdslagen samt hälso- och sjukvårdsperso- nalen enligt patientssäkerhetslagen. Vårdgivare definieras enligt patientsäkerhetslagen som statlig myndighet, landsting och kom- mun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, landstinget eller kommunen har ansvar för (offentlig vårdgivare) samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård (privat vårdgivare). Med utförare avses exem- pelvis vårdenheter eller mottagningar, såväl inom ett landstings regi som sådana som drivs av privata vårdgivare. 
 3 
  
 Syftet med bestämmelserna är enligt förarbetena att tydliggöra vårdgivarens ansvar för att patienten får information om hans eller hennes möjligheter att söka vård och behandling hos andra utförare av hälso- och sjukvårdstjänster och hos andra vårdgivare. 
 4  
 Exempel på när information om patientens valmöjligheter kan vara särskilt relevant är när patienten ges en remiss till specialiserad vård eller när det framkommer att patienten har behov av eller önskemål om vård i ett annat landsting. 
 5 
  
 Det är vidare enligt förarbetena av stor vikt att informationen anpassas till patientens individuella förutsättningar och görs lätt- begriplig. Särskild hänsyn måste tas till om patienten i fråga är ett barn, om patienten har svårigheter att förstå svenska eller om pati- enten har funktionsnedsättningar som gör att han eller hon har svårigheter att ta till sig information. Den som lämnar informa- tionen måste hjälpa patienten att värdera informationen, ge aktiv vägledning och försäkra sig om att patienten har ett tillräckligt underlag för att kunna utöva delaktighet och självbestämmande. 
 6 
  
 När informationen av någon anledning inte kan lämnas till pati- enten bör den i stället normalt lämnas till en närstående (2 b § andra stycket HSL). 
 Patientmaktsutredningen föreslår i sitt delbetänkande Patientlag (SOU 2013:02) som lämnades i januari 2013 en ny patientlag, där bestämmelser från hälso- och sjukvårdslagen som tydliggör pati- enters möjligheter till inflytande i hälso- och sjukvården eller som 
  
 3 
  
 Prop. 2009/10:67 s. 77. 
  
 4 
  
 Prop. 2009/10:67 s. 77. 
  
 5 
  
 Prop. 2009/10:67 s. 49. 
  
 6 
  
 Prop. 2009/10:67 s. 49 f. 
  
 200 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 har direkt betydelse för vårdens utformning ska samlas. I den nya patientlagen föreslås att patienten, när det är aktuellt, ska få in- formation om möjligheten att välja vårdgivare och utförare av offent- ligt finansierad hälso- och sjukvård. Utredningen föreslår att när det gäller individuellt anpassad information till patienten ska be- stämmelserna om sådan information ändras i patientsäkerhetslagen och hälso- och sjukvårdslagen så att dessa lagar i stället hänvisar till vad som ska gälla beträffande information till patienter i patient- lagen. 
 När det gäller primärvården är landstingen enligt 5 § HSL skyl- diga att organisera primärvården så att alla som är bosatta inom landstinget ska kunna välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (det obligatoriska vårdvalssystemet).  
 Landstinget får, enligt hälso- och sjukvårds- lagen, inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt om- råde inom landstinget.  
  
 När landstinget har beslutat att införa vård- valssystem ska LOV tillämpas. Av 9 kap. 1 § LOV framgår att landstingen som upphandlande myndighet har en skyldighet att lämna information till enskilda om de vårdgivare som ingår i ett vårdvalssystem i primärvården. Detta innebär dock inte någon be- gränsning i vårdgivarens skyldighet att lämna individuellt anpassad information även om valmöjligheterna inom primärvården. 
  
 7 
  
 8.4 
  
 Tillgång till information i praktiken 
  
 8.4.1 
  
 Tillgång till information på hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstens område 
  
 Det finns ett lagstadgat krav på att lämna individuellt anpassad information till patienter enligt hälso- och sjukvårdslagen och pati- entsäkerhetslagen. Vid sidan av denna lagreglerade individuella information finns vissa generella informationsmöjligheter för pati- enter. 
 Landstingens webbplats 1177.se uppger att den erbjuder både kvalitetssäkrad och användarvänlig information och tjänster som underlättar kontakter med vården. Man kan bl.a. söka, hitta och jämföra vård i hela Sverige. 
  
 7  
 Prop. 2009/10:67 s. 49. 
 201 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 SKL driver en nationell databas, Väntetider i vården. Databasen följer tillgängligheten i primärvården hos vårdcentraler eller mot- svarande avseende telefontillgänglighet och läkarbesök samt i den specialiserade planerade vården avseende besök, operation och åt- gärd. 
 8  
 Det är möjligt att i databasen söka information om vilken vårdgivare som har kortast väntetid, vilket kan vara ett stöd för patienter som önskar utnyttja möjligheten att välja vårdgivare. 
 SKL och Socialstyrelsen ger varje år ut rapporten Öppna jämfö- relser där bl.a. vård och omsorg om äldre jämförs utifrån 31 indikatorer. Rapporten tar upp personalens bemötande, personal- kontinuitet och kundnöjdhet  
 (nöjd-kund-index). 
  Redovisningen sker på kommunal nivå men det går inte att utläsa resultaten för enskilda vårdgivare. 
 Socialstyrelsen har sedan januari 2007 uppdraget att utveckla ett nationellt system för öppna jämförelser inom kommunernas vård och omsorg om äldre samt landstingens hemsjukvård. Uppdraget består av fem olika deluppdrag, där den s.k. Äldreguiden utgör ett av uppdragen. Från och med 2013 kommer Äldreguiden enbart att rikta sig till äldre och deras närstående och innehålla lättillgänglig och överskådlig information på kommun- och enhetsnivå. Äldre- guiden ska bl.a. vara vägledande vid val av hemtjänst eller särskilt boende. Leverantörer med få brukare finns inte med i Äldreguiden. 
 Patientmaktsutredningen konstaterar i sitt delbetänkande att den information som finns tillgänglig i mångt och mycket är av övergripande natur. Lättillgänglig information om vårdens kvalitet och resultat, nedbrutet på verksamhetsnivå, saknas till stor del. Sådan information är emellertid av stor betydelse för patienter som exempelvis befinner sig i en valsituation och ska väga olika alter- nativa vårdgivare mot varandra. Brist på kvalitetssäkrad informa- tion från offentliga aktörer såsom myndigheter eller landsting kan leda till att patienter på egen hand skapar plattformar för att jäm- föra vård eller dela med sig av sina egna omdömen. Exempel på detta är s.k. ratingsajter på webben. 
 9  
 Enligt utredningen kan rating- sajter vara bra och ha ett värde för patienterna. Det är dock viktigt att detta inte är den enda informationskällan för de enskilda. 
  
 8 
  
 www.vantetider.se. 
  
 9 
  
 Patientlag, SOU 2013:2, s. 65. 
  
 202 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 8.4.2 
  
 Hur informationen lämnas till de enskilda 
  
 Kommunernas information till brukarna 
 När det gäller kommunens information till brukarna enligt LOV ska den säkerställa konkurrensneutraliteten. När det gäller tjänster inom socialtjänstområdet är det i praktiken biståndshandläggaren som ger brukarna information om valfrihetssystemet och dess ut- förare. Handläggaren ska förutom att informera brukaren även stödja brukaren i valet av utförare. Detta ställer krav på handlägga- ren att ge brukaren likvärdig och tydlig information om de olika utförarna. 
 10  
 Det får konstateras att det är en svår utmaning för bi- ståndshandläggarna att i en sådan situation vara konkurrensneutrala och samtidigt ge adekvat information. 
 I SKL:s skrift Valfrihetssystem för nybörjare och andra ny- fikna 
 11  
 uppges att kommunen ska lämna information till brukarna om vilka leverantörer de kan välja mellan, dels individuellt i sam- band med biståndsbeslut, dels genom att det ska finnas generell information tillgänglig på olika sätt och olika ställen. SKL uppger i skriften att kommunen ska lämna generell information om ut- förarna både genom traditionella broschyrer och genom lätthittad information på kommunens webbplats. För att underlätta jämför- barheten bör man enligt SKL överväga en standardiserad form för den information som leverantören själv ska stå för. 
 Av en rapport från Konkurrensverket om kommunernas valfri- hetssystem framgår att biståndshandläggarna upplever att deras roll har förändrats sedan LOV började tillämpas från att tidigare varit av en mer utredande och myndighetsbeslutande karaktär till att ha ett stort inslag av information. I rapporten angavs att bistånds- handläggarna uppgav att det första mötet med brukarna tar  
 20–45 
  minuter längre tid än förut. De kommuner som finns med i rap- porten uppgav att de lämnar informationen om utförarna både skriftligt och muntligt. När det gäller informationen om valfrihets- systemet i sig, val och omval, sker det hos vissa kommuner enbart muntligt. I Konkurrensverkets rapport uppgav de brukare som Konkurrensverket intervjuat att kommunernas information var bristfällig. Flera brukare påpekade att det var svårt att hitta och ta del av ytterligare information om utförarna, utöver den informa- 
  
 10 
  
 Konkurrensverket, Kommunernas valfrihetssystem – med fokus på hemtjänst, Slutrapport, Rapport 2013:01. 
  
 11 
  
 SKL, Valfrihetssystem för nybörjare och andra nyfikna, 2009. 
  
 203 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 tion de fick av biståndshandläggaren. Brukarna upplevde ofta en osäkerhet hos biståndshandläggarna om vilken information om utförarna de kunde lämna ut. Konkurrensverket granskade i sin undersökning de utförarpresentationer som de flesta kommuner delade ut till brukarna. Konkurrensverket ansåg att innehållet i presentationerna ofta var mycket kortfattade och att det var svårt att skilja utförarna åt. De brukare som efterfrågade mer informa- tion fick själva kontakta utföraren. Brukarna uppgav också att de ansåg att informationen saknade uppgifter om utförarnas kvalitet vilket gjorde det svårare för brukarna att välja. En viktig informa- tionskälla för brukarna var därför vänner och bekanta. Det var i första hand från dem de skaffade sig information om utförarna. 
 12 
  
 I Socialstyrelsens rapport Ställa krav på kvalitet och följa upp 
 13  
 angavs följande om brukarinformation. För att den enskilde ska ha ett reellt val behöver det finnas saklig och jämförbar information. Kommunen har ett långtgående ansvar för att informera med- borgarna och användarna av de offentligt finansierade tjänsterna. Likaså har utförarna ett ansvar att förutom lämna direkt informa- tion till den enskilde även informera kommunen så att de krav som ställs på en myndighet kring informationsskyldighet och insyn kan uppfyllas. Vidare behöver den information som tjänsteföretaget använder för sin marknadsföring vara korrekt och uppföljningsbar. Det är kommunen eller landstinget som ansvarar för att brukaren eller patienten får fullödig information om samtliga leverantörer som de kan välja mellan. Ett antal granskningar och uppföljningar som har gjorts, främst av landstingens information kring vårdval, visar på att det finns brister i informationen. 
 Landstingens information till de enskilda 
 Konkurrensverket publicerade i februari 2012 rapporten Val av vårdcentral, förutsättningar för kvalitetskonkurrens i vårdvals- systemen. 
 14  
 Enligt Konkurrensverket kände 92 procent av de till- frågade personerna till möjligheten att välja vårdcentral och de 
  
 12 
  
 Konkurrensverket, Kommunernas valfrihetssystem – med fokus på hemtjänst, Slutrapport, Rapport 2013:01. 
  
 13 
  
 Socialstyrelsen, Ställa krav på kvalitet och följa upp – en vägledning för upphandling och omsorg för äldre, 2013. 
  
 14 
  
 Konkurrensverket, Val av vårdcentral, förutsättningar för kvalitetskonkurrens i vårdvalssystemen, rapport 2012:2. 
  
 204 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 flesta hade minst två vårdcentraler inom rimligt avstånd. Enligt rapporten ansåg sig tre av fyra tillfrågade personer ha gjort ett ak- tivt val av vårdcentral. Det bör enligt Konkurrensverket ses som en stor andel. Konkurrensverket ansåg att vårdvalsreformen kan ses som en relativt lyckad reform, med goda förutsättningar att bidra till en fortsatt kvalitetskonkurrens och mångfald i primärvården. Konkurrensverket ansåg dock att bristande tillgång till information kan utgöra ett hinder. Konkurrensverket pekade på att det i vissa landsting är mindre än hälften av de tillfrågade som anser att de har tillräcklig information för att kunna göra ett aktivt val. 
 I en rapport från Socialstyrelsen, Valfrihetssystem ur ett befolk- nings- och patientperspektiv 
 15 
 , konstaterade också Socialstyrelsen att utbudet av information om olika vårdenheters kvalitet och effek- tivitet är mycket begränsat. Enligt Socialstyrelsen tycks det inte heller finnas något stort intresse av att göra omval i primärvården. 
  
 8.5 
  
 Informationsskyldighet i skollagen 
  
 Inom skolans område har kommunen enligt 29 kap. 19 § skollagen en skyldighet att informera vårdnadshavarna om förskola, fritids- hem och sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. som kommunen anordnar eller vars huvudman kommunen har godkänt eller förklarat berättigad till bidrag. Med annan pedagogisk verk- samhet enligt 25 kap. avses pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritidshem, t.ex. familjedaghem, öppen förskola, öppen fritidsverksamhet och omsorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds. Kommunens informationsskyldighet gäller oavsett om verksamheten anordnas av kommunen eller en enskild huvudman. Informationen ska även avse möjligheten för enskilda att starta och driva såväl förskola eller fritidshem som annan peda- gogisk verksamhet med offentlig finansiering genom kommunalt bidrag. Informationsskyldigheten omfattar inte skolverksamhet utan endast förskola, fritidshem och annan pedagogisk omsorg. 
 Bestämmelsen som i sak motsvarar bestämmelser i den äldre skollagen (1985:1100) innebär enligt förarbetena 
 16  
 att kommunen ska informera föräldrar om verksamheten i allmän förskola och syftet med denna. För att underlätta föräldrarnas val av verksam- 
  
 15 
  
 Socialstyrelsen, Valfrihetssystem ur ett befolknings- och patientperspektiv, 2012. 
  
 16 
  
 Prop. 2008/09:115 s. 40 f. 
  
 205 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 hetsform bör informationen omfatta uppgifter om verksamheter- nas huvudmän, huvuddragen i den pedagogiska inriktningen, orga- nisation, avgifter, lokaler, omfattning vad gäller barn och personal samt gällande statliga och kommunala bestämmelser. 
 I förarbetena anförde regeringen vidare att det inte är rimligt att familjerna själva inför val av omsorgsform ska behöva kontakta flera utövare i kommunen. Kommunernas information bör därför även omfatta syftet med en specifik verksamhet samt grundlägg- ande orientering om förskoleverksamhetens och skolbarns- omsorgens styrsystem och uppgifter. 
 Utformningen av informationen och sättet att sprida den på bör enligt förarbetena bestämmas av kommunen. Det kan vara rimligt att enskilda verksamheter lämnar relevant information till kommu- nerna avsedd för publicering vid tillfället för godkännande. Informa- tionen bör vara lättillgänglig och språkligt utformad så att den når ut och förstås av alla berörda kommuninvånare. Det är upp till varje kommun att vid behov göra informationen tillgänglig även på minoritets- och invandrarspråk. 
 Det kan konstateras att regeringen i förarbetena angivit en täm- ligen långtgående informationsskyldighet. 
 Vid sidan om kommunens skyldighet att informera om olika förskolor, fritidshem m.m. som finns i kommunen finns det även bestämmelser i skollagen om att kommunen ska informera om gymnasieskolans nationella program och om möjligheterna att få utbildning på introduktionsprogram (15 kap. 8 § skollagen). När det gäller gymnasiesärskola finns en liknande bestämmelse i 18 kap. 9 § skollagen vilken anger att varje kommun ska informera om gymnasiesärskolans olika program. Av förarbetena till de nya be- stämmelserna om gymnasiesärskolan framgår att när elever som söker till gymnasiesärskolan ges möjlighet att välja utbildning på motsvarande sätt som de som söker till gymnasieskolan, måste kommunerna t.ex. ge tydlig information om vilka nationella pro- gram de erbjuder inom sina egna gymnasiesärskolor eller i samver- kan med andra. 
 17 
  
 Därutöver finns en bestämmelse om att hemkommunen ska in- formera vårdnadshavarna om förskoleklassen och syftet med denna samt verka för att barnen deltar i den (9 kap. 4 § andra stycket). När det gäller denna bestämmelse framgår det av förarbetena till 
  
 17  
 Prop. 2011/12:50 s. 44. 
 206 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 den nya skollagen att barnets hemkommun ska ansvara för informationen, som ska avse även verksamhet med enskild huvudman. 
 18 
  
 Det finns vidare en bestämmelse i skollagen att elever i alla skolformer utom förskolan och förskoleklassen ska ha tillgång till studie- och yrkesvägledning så att deras behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses. Även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till vägledning (2 kap. 29 § skollagen). 
  
 8.6 
  
 Tillgång till information om utbildningarna i landets skolor 
  
 På Skolverkets webbplats i databasen SIRIS finns information om samtliga skolors kvalitet och resultat tillgängliga. I databasen finns utöver statistisk information även kvalitetsredovisningar, informa- tion om statsbidrag samt resultat av Skolinspektionens kvalitets- granskning, tillsyn och anmälningar. Statistiken publiceras löpande, vilket medför att statistik publiceras vid ett flertal tillfällen under året. 
 Skolverket fick 2012 i uppdrag av regeringen att redovisa hur befintlig statistisk information kan redovisas på ett mer användar- vänligt sätt (U2012/4307/S). I Skolverkets rapport som lämnades i maj 2013 anges att Skolverket kommer att presentera en webbplats för elever och föräldrar. Det kommer att bli en webbplats med statistisk information som ger besökaren möjlighet att göra jämför- elser mellan skolor på ett användarvänligt sätt. Användaren kom- mer själv att bestämma vilka variabler som är mest intressanta för det egna skolvalet. Webbplatsen ska kunna hantera val av både grundskola och gymnasieskola. Skolverket planerar att bygga webbplatsen under hösten 2013 och att lansera den till årsskiftet 2013/14. 
 19 
  
 SKL, Friskolornas riksförbund och Svenskt Näringsliv har kommit överens om att starta en webbplats med information om samtliga grundskolor i Sverige. Resultaten för varje skola ska sammanställas i en databas där man kan jämföra olika skolor. 
  
 18  
 Prop. 2009/10:165 s. 719 f. 
  
 19  
 Skolverket, Redovisning av uppdraget om skol- och resultatinformation, Dnr U2012/4307/S, s. 31 ff. 
 207 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 Databasen ska innehålla ett antal kvalitetsmått, som utgår från skolans uppdrag om kunskap och värdegrund. Uppgifter hämtas från Skolverkets officiella statistik, t.ex. resultat från nationella prov och betyg, och från olika enkäter till föräldrar och elever. Tanken med webbplatsen är att redovisa kvalitetsmått som kan underlätta för föräldrar och elever inför val av skola. Mer djupgående information om respektive skola får därefter lämnas på t.ex. skolans egen webbplats. En första version som enbart innehåller uppgifter från Skolverkets officiella statistik är planerad att vara klar i september 2013. 
 20 
  
 Friskolekommittén (U 2011:04) har vid tryckningen av utred- ningens betänkande endast lämnat ett pressmeddelande över dess förslag och bedömningar. 
 21  
 Kommittén föreslår att en nyetablering av en fristående skola alltid ska föregås av ett samråd med den be- rörda kommunen. Inom ramen för samrådet kan ömsesidiga åta- ganden göras. Det kan t.ex. betyda att information till kommun- medborgarna kan samordnas och att vissa satsningar kan göras tillsammans. 
 Kommittén anser att ett nationellt system som möjliggör jämför- elser av olika skolor bör byggas upp och administreras av Skol- verket. Systemet ska innehålla information från den officiella stati- stiken, uppgifter från Skolinspektionen samt information insamlad genom kundenkäter och inrapportering från skolor. Alla  
 grund-, 
  gymnasie- och särskolor ska oberoende av huvudman vara skyldiga att lämna den information som krävs. Skyldigheten bör gälla fr.o.m. den 1 juli 2014. Informationen ska redovisas öppet och i lättill- gänglig form på en webbplats och erbjuda goda sökmöjligheter för allmänheten. 
  
 20 
  
 Information från Friskolornas riksförbund. 
  
 21 
  
 Friskolekommittén M/FP/C/KD/S/MP  
  
 2012-05-23, 
  Vissa nya regler för fristående skolor. 
 208 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 8.7 
  
 Brukarinformation bör vara mer enhetlig och heltäckande 
  
 Utredningens bedömning:  
 De bestämmelser om information till enskilda som finns i lagen om valfrihetssystem, patientsäker- hetslagen, hälso- och sjukvårdslagen samt skollagen har liknande syften. De är emellertid inte enhetliga utan har delvis olika ut- formning i de olika lagarna. 
 De bestämmelser som reglerar kommunernas och landsting- ens informationsskyldighet bör vara heltäckande och avse alla de situationer när kommun eller landsting beslutat att erbjuda en- skilda att välja en särskild utförare av en kommunal nämnds tjänster. Bestämmelsernas lydelse bör vidare vara enhetliga. 
 Bestämmelserna om den individuellt utformade informa- tionen i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen bör även fortsättningsvis regleras särskilt. 
 En jämförelse mellan kraven i speciallagstiftningen 
 Bestämmelserna om information i skollagen, LOV, hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen har liknande syften eftersom de alla reglerar en situation där kommunen eller lands- tinget är en aktör på en marknad där det även finns andra aktörer. Det kan dock först konstateras att bestämmelserna lagstiftnings- tekniskt uppvisar stora skillnader. Av bestämmelsen i LOV framgår flera krav på informationen: den ska vara saklig, relevant, jämför- bar, lättförståelig och lättillgänglig. Motsvarande krav framgår inte av informationsbestämmelsen i 29 kap. skollagen. Det framgår först i förarbetena till skollagen vad som omfattas av kommunens informationsskyldighet. Det kan diskuteras om det är rimligt att så mycket av kraven endast framgår av förarbetsuttalanden. Förarbet- ena till bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen och patient- säkerhetslagen är inte lika omfattande som skollagen, men förut- sätter även de att informationen ska vara anpassad till olika mål- grupper, utan att detta explicit anges i lagtexten. 
 Utifrån vad som anges i förarbetena till skollagen och LOV går det dock att se likheter mellan dessa två bestämmelser. Båda förut- sätter att informationen ska vara lättillgänglig och kunna nå ut till alla typer av medborgare. När det gäller LOV har regeringen i för- 
 209 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 arbetena uttalat att informationen ska vara nåbar på kommunernas och landstingens webbplatser. När det gäller skollagens bestäm- melse saknas något sådant förtydligande. Båda förutsätter att in- formation lämnas om utförarnas personal och inriktning på verk- samheten. Förarbetena till LOV är dock mera utförlig vad gäller de konkreta kraven på information om personal, där även information om bl.a. antalet anställda omräknat till heltid och språkkunskaper ska lämnas. Information ska enligt LOV också vara tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. 
 Att information ska vara saklig anges inte särskilt i skollagens bestämmelse eller förarbeten. Förvaltningslagens krav gäller dock i detta fall, varför ett sådant konstaterande kanske bedömts onödigt. Att den ska vara relevant och jämförbar framgår inte heller av bestämmelsen i skollagen. 
 Bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäker- hetslagen avviker från skollagen och LOV genom att de snarast tar sikte på det konkreta mötet mellan patienten och en företrädare för vårdgivaren. Det är i detta möte som information ska lämnas. Något resonemang om information på webbplatser eller liknande finns inte i förarbetena. 
 Kraven på information bör vara heltäckande och enhetlig 
 I dag är det utförligt beskrivet i LOV hur informationen till de enskilda ska utformas om den upphandlande myndigheten, t.ex. en kommun eller ett landsting, inrättar ett valfrihetssystem. Däremot är det inte reglerat hur kommunen ska informera inför t.ex. val mellan olika kommunala äldreboenden. Det finns i sådana fall inte heller någon skyldighet i lag för kommunen att informera de en- skilda om de olika boendealternativen. Enligt utredningens mening bör kommunernas och landstingens informationsskyldighet vara heltäckande och reglerad i lag. Informationsskyldigheten bör avse alla de situationer när kommun eller landsting beslutat att erbjuda enskilda att välja en särskild utförare av en kommunal nämnds tjänster. 
 I de valsituationer som i dag är reglerade i olika speciallagar är de olika bestämmelserna om brukarinformation mycket olika utfor- made även om de har liknande syften. Det medför att informa- tionen till enskilda kan komma att se olika ut med hänsyn till vil- Jimenez lag som reglerar kommunens eller landstingets informations- 
 210 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 skyldighet. Det är enligt utredningen olyckligt om informationen till de enskilda utformas på olika sätt beroende på inom vilket om- råde tjänsterna erbjuds. Det är lika viktigt att informationen är saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig när en enskild ska välja vårdcentral som när denne ska välja förskola. Ut- redningen anser därför att bestämmelser om information till en- skilda bör vara likalydande. Det är viktigt att kraven på hur informa- tionen ska lämnas är enhetlig och inte ser olika ut beroende på i vilken lag bestämmelsen är reglerad. 
 Bestämmelserna om den individuellt utformade informationen i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen avser infor- mation som ges vid ett konkret möte mellan patienten och en före- trädare för vårdgivaren. Eftersom sådan information skiljer sig från annan information som nämnts i avsnittet anser utredningen att så- dan information, med hänsyn till dess särskilda karaktär, även fort- sättningsvis bör regleras särskilt. 
  
 8.8 
  
 Nämnden ska informera om de olika utförarna 
  
 Utredningens förslag:  
 För de valsituationer där lagen om val- frihetssystem inte är tillämplig ska det i kommunallagen införas en ny bestämmelse om information till enskilda. När enskilda kan välja endast en särskild utförare av nämndens tjänster ska nämnden lämna information om samtliga utförare. Sådan information till de enskilda ska vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. 
 I lagen om valfrihetssystem ska det inte längre regleras hur information till enskilda ska utformas. I stället ska genom en hänvisning kommunallagens informationsbestämmelse bli tillämplig. 
 Den föreslagna bestämmelsen i kommunallagen ska inte omfatta den individuellt utformade informationen till patienter som regleras i patientsäkerhetslagen och hälso- och sjukvårds- lagen. 
 I dag har medborgarna möjlighet att i stor utsträckning välja mellan olika utförare av kommunala tjänster. Det gäller exempelvis när kommuner och landsting beslutat om att den enskilde ska få välja utförare av hemtjänst eller mellan olika kommunala vårdboenden. 
 211 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 För att den enskilde ska kunna göra ett bra val av utförare krävs att denne har tillgång till bra information. Detta är lika viktigt oavsett vad som ska väljas. Det finns som utredningen ovan nämnt be- stämmelser om information till brukare, patienter eller enskilda i vissa speciallagar men ingen generell informationsbestämmelse i kommunallagen. 
 Utredningen anser att det ur ett medborgarperspektiv är viktigt att regleringen av kommunernas och landstingens informations- skyldighet är heltäckande och enhetlig. Som utredningen tidigare angivit är dagens krav inte enhetliga utan ser delvis olika ut i olika speciallagar vilket medför att kraven på att informera blir olika be- roende på vilken av dessa lagar som i det aktuella fallet reglerar kommunens eller landstingets informationsskyldighet. Om kom- munen eller landstinget på annat sätt än genom de nämnda special- lagarna erbjuder sina medborgare val av utförare finns inget krav på att information ska lämnas över huvud taget. Det kan t.ex. vara fallet när kommunen eller landstinget upphandlat tjänster enligt LOU och val får ske mellan verksamhet i egen regi och  
 LOU-upp- 
  handlad verksamhet, eller när val kan ske mellan kommunens olika verksamheter i egen regi. Ur ett medborgarperspektiv är det orimligt att informationsskyldigheten ska bli beroende av vilket upphandlingsförfarande kommunen eller landstinget valt. Det framstår mot denna bakgrund som naturligt att kommunallagen generellt reglerar hur information ska lämnas till brukarna av en kommunal verksamhet i de fall de enskilda erbjuds ett val mellan olika utförare. Ur kommunernas och landstingens perspektiv är det också en fördel att detta inte regleras på flera olika ställen i speciallagstiftningen. Utredningen föreslår därför en ny bestäm- melse i kommunallagen som ålägger den kommunala nämnden som ansvarar för den aktuella tjänsten att informera om samtliga utförare som den enskilde kan välja emellan. Sådan information ska vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. När det gäller valfrihetssystem enligt LOV är det fortfarande infor- mationsbestämmelsen i LOV som är tillämplig för den upp- handlande myndigheten. 
 Bestämmelsen kommer inom utbildningsområdet endast om- fatta kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare om kommunen beslutar att eleverna ska få välja utförare. Bestämmelsen kommer inte omfatta utbildning i de övriga skolformerna. I avsnitt 8.9 har utredningen dock ett särskilt förslag på detta område. 
 212 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 Information ska lämnas när det finns ett konkret val 
 Utredningens förslag innebär att den ansvariga nämnden i kommu- nen eller landstinget har en skyldighet att informera när det har fattats ett särskilt beslut om att för vissa angivna kommunala tjänster ska de enskilda själva få välja mellan olika utförare. Skyl- digheten att informera i vissa situationer framgår redan i dag av LOV, men den nya bestämmelsen kommer omfatta de valsitua- tioner som inte omfattas av LOV. Det kan vara fallet när de enskilda får välja mellan en tjänst som bedrivs i egen regi av kom- munen och en tjänst som bedrivs av en privat utförare som upp- handlats enligt LOU. Bestämmelsen omfattar även situationen där valet enbart avser olika kommunala utförare, t.ex. olika kommunala äldreboenden. Med utförare avses i ett sådant fall de olika kommunala äldreboendena. 
 Utredningen föreslår att den ansvariga nämnden ska vara skyl- dig att lämna information i de fall de enskilda erbjuds ett val mellan olika utförare. Förslaget omfattar endast de situationer när den enskilde har möjlighet att välja mellan olika alternativa utförare och det endast är möjligt att välja ett alternativ. Nämnden ska således inte vara tvungen att informera om de tjänster och aktiviteter som kommun och landsting erbjuder inom bl.a. kultur och fritids- området, t.ex. bibliotek, sporthallar, simhallar, teatrar m.m. 
 Utredningen har föreslagit att det är den kommunala nämnden som ska ansvara för att informationsskyldigheten iakttas. Det är den kommunala nämnd som ansvarar för den aktuella tjänsten som utredningen anser också bör ansvara för att de enskilda får infor- mation om de utförare som den enskilde kan välja emellan. 
 Informationsskyldighetens innebörd 
 Den föreslagna informationsskyldigheten ska inom alla områden i princip motsvara den som i dag gäller enligt LOV. Informationen ska således vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättill- gänglig. Vad som avses med detta får anpassas efter vad för sorts tjänster det handlar om. 
 När det gäller de privata utförarna kan kommun eller landsting i sina avtal med de privata utförarna reglera vilken information och uppgifter som de ska lämna till kommunen eller landstinget. Det är också viktigt att de samtycken som krävs enligt personuppgifts- 
 213 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 lagen (1998:204) erhålls för eventuella personuppgifter som kom- mer att publiceras på webbplatsen. 
 Att informationen ska vara saklig innebär att informationen ska vara konkurrensneutral och inte vara till fördel för någon eller några leverantörer. 
 Att informationen ska vara relevant och jämförbar kan t.ex. inne- bära att den enskilde får information om vilka tjänster leveran- törerna tillhandahåller, information om personalen och dess kom- petens, utbildningsnivå och kapacitet, språkkunskaper samt antalet anställda och antalet anställda omräknat till heltid. Vidare bör den enskilde få information om leverantörens verksamhetsmål och speciella inriktningar, personalkontinuitet samt resultat av brukar- undersökningar. 
 Att informationen ska vara lättförståelig innebär att informa- tionen måste utformas utifrån de behov som den enskilde har. Det ska således finnas både skriftlig och muntlig information, infor- mation på andra språk och information anpassad till olika former av funktionsnedsättning. 
 Informationen ska vara lättillgänglig. Med att informationen ska vara lättillgänglig innebär bl.a. att information ska finnas tillgänglig på ett lätt och enkelt sätt på bl.a. kommunernas och landstingens webbplatser, genom informationsfoldrar och muntligen via den upphandlande myndighetens personal. Enligt utredningen är det bästa sättet att sprida och göra informationen lättillgänglig för de enskilda att publicera den sammanställda informationen på kom- munernas och landstingens egna webbplatser. När kommunen eller landstinget publicerar informationen på sin webbplats är det också viktigt att den är lätt att hitta på webbplatsen så att den de facto blir lättillgänglig. 
 Inom hälso- och sjukvården har patienterna även möjlighet att välja vård i andra landsting. Enligt 4 § HSL får ett landsting erbjuda hälso- och sjukvård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. Ett exempel på en sådan överenskommelse är Rekommendationen om valmöjligheter inom hälso- och sjukvården. 
 22  
 Utredningens förslag omfattar även dessa valmöjligheter, när landstingen har beslutat att erbjuda patienterna hälso- och sjukvård i ett annat landsting. Skyldigheten att infor- 
  
 22  
 Landstingsförbundets styrelse A 00:56 Rekommendation om valmöjligheter inom hälso- och sjukvården. 
 214 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 mera kan i detta fall lösas genom att länka till de berörda lands- tingens webbplatser. 
 Det ingår också i informationsskyldigheten att tillhandahålla information om villkor för omval och hur omvalet går till, t.ex. uppsägningstider och vart den enskilde ska vända sig för att göra ett omval. 
 Det kan vara nödvändigt att inhämta information från de privata utförarna för att informationen på kommunala webbplatser ska vara fullständiga. Utredningen anser inte att det behöver innebära en skyldighet för kommunerna och landstingen att sammanställa egen jämförbar information i de fall relevant och korrekt information finns i nationella databaser. För närvarande pågår flera olika projekt med att utveckla olika databaser med brukarinformation på enhetsnivå för att brukarna ska kunna göra välgrundade val. Utredningen förutsätter att SKL fortsätter sitt arbete med rådgivning och stöd till kommuner och landsting i deras arbete med att förbättra informationen till de enskilda. 
 Hänvisning i LOV till kommunallagen – om utformningen av informationen 
 I 9 kap. 1 § LOV finns i dag en bestämmelse om information till enskilda 
 .  
 Bestämmelsen anger att den upphandlande myndigheten ska till enskilda lämna information om samtliga leverantörer som myndigheten tecknat kontrakt med inom ramen för valfrihets- systemet. Med upphandlande myndighet avses enligt 2 kap. 7 § LOV en kommunal myndighet. Det framgår vidare av bestämmel- sen att vid tillämpningen av LOV ska med upphandlande myndig- heter likställas beslutande församlingar i kommuner och landsting, offentligt styrda organ, sammanslutningar av en eller flera myndig- heter eller beslutande församlingar, och sammanslutningar av flera offentligt styrda organ. 
 Med hänsyn till att med upphandlande myndighet enligt LOV likställs även offentligt styrda organ såsom kommunala bolag och stiftelser som bildats för att tillgodose behov i det allmännas in- tresse, bör informationsskyldigheten finnas kvar i LOV då dessa organ inte är kommunala nämnder m.m. och annars inte skulle omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Däremot när det gäller utformningen av informationen föreslår utredningen att denna bestämmelse i 9 kap. 1 § LOV ska flyttas till informationsbestäm- 
 215 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 melsen i kommunallagen och att det ska införas en hänvisning i LOV till bestämmelse i kommunallagen. Det medför att alla upp- handlande myndigheter enligt LOV ska när det gäller utform- ningen av informationen tillämpa den nya föreslagna bestämmelsen i kommunallagen. 
 I lagen om valfrihet hos Arbetsförmedlingen och lagen om eta- bleringsinsatser för vissa nyanlända invandrare anges att när Arbetsförmedlingen tillhandahåller valfrihetssystem ska myndig- heten tillämpa LOV. När det gäller utformningen av Arbets- förmedlingens information till enskilda och nyanlända blir, genom hänvisningen i LOV, bestämmelsen i kommunallagen tillämplig för hur Arbetsförmedlingen ska utforma sin information. 
 Förhållandet till bestämmelserna om individuellt utformad information i hälso- och sjukvårdslagen samt patientsäkerhetslagen 
 Bestämmelserna om den individuellt utformade informationen i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen avser informa- tion som ges vid ett konkret möte mellan patienten och en före- trädare för vårdgivaren. Eftersom sådan information skiljer sig från den information som omfattas av utredningens förslag ska sådan information med hänsyn till dess särskilda karaktär även fortsätt- ningsvis regleras särskilt. 
  
 8.9 
  
 Kommunen ska informera om de utbildningar som erbjuds elever i kommunen 
  
 Utredningens förslag:  
 Kommunen ska informera vårdnads- havare och elever om utbildning i förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola som er- bjuds elever i kommunen. 
 I skollagen ska det införas en hänvisning till kommunallagens bestämmelse om hur informationen ska utformas. 
 I dag har kommunen en skyldighet att informera vårdnadshavarna om förskola, fritidshem och sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap., dvs. pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritidshem, öppen förskola och öppen fritidsverk- 
 216 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 samhet m.m., som kommunen anordnar eller vars huvudman kom- munen har godkänt eller förklarat berättigad till bidrag. Det finns vidare bestämmelser i skollagen som reglerar att hemkommunen ska informera om förskoleklassen, gymnasieskolans nationella program och om möjligheterna att få utbildning på introduk- tionsprogram samt gymnasiesärskolans olika program. 
 På Skolverkets webbplats finns databasen SIRIS som innehåller information om samtliga skolors kvalitet och resultat. 
 Skolverket har i maj 2013 i en rapport angett att Skolverket kommer att presentera en webbplats för elever och föräldrar som kommer att lanseras till årsskiftet 2013/14. Utredningen redogör för den planerade webbplatsen i avsnitt 8.6. 
 Friskolekommittén (U 2011:04) har, som utredningen nämnt i avsnitt 8.6, föreslagit att en nyetablering av en fristående skola all- tid ska föregås av ett samråd med den berörda kommunen. Inom ramen för samrådet kan ömsesidiga åtaganden göras, t.ex. att in- formation till kommunmedborgarna kan samordnas och att vissa satsningar kan göras tillsammans. 
 Kommittén föreslår också ett nytt nationellt system som möj- liggör jämförelser av olika skolor. Skolverket bör administrera sys- temet. Systemet ska kallas för Öppen skolinformation och bör gälla fr.o.m. den 1 juli 2014. Informationen ska redovisas öppet och i lättillgänglig form på en webbplats och erbjuda goda sökmöjlig- heter för allmänheten. 
 Som utredningen nämnt tidigare ska elever i alla skolformer utom förskolan och förskoleklassen ha tillgång till studie- och yrkes- vägledning så att deras behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses. Även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till sådan vägledning. 
 Det finns även andra pågående projekt rörande upprättande av nationella databaser som medför att elever och vårdnadshavare i framtiden ska kunna jämföra utbildningar vid olika skolenheter i Sverige, se avsnitt 8.6. 
 Det kan konstateras att det på nationell nivå finns och utvecklas nya möjligheter för medborgarna att jämföra utbildningar vid olika skolor. 
 Utredningen anser att det också finns ett behov av att få information om utbildningar i förskoleklasser, grundskolor och gymnasieskolor m.fl. skolformer på kommunal nivå. Ska det vara lätt att göra olika skolval krävs det att det finns samlad information om alla de utbildningar som erbjuds av och i en kommun. 
 217 
  
 Information till brukarna 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen föreslår därför att varje kommun ska informera om samtliga utbildningar och sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. och som erbjuds eleverna i kommunen. Sådan information bör också omfatta de utbildningar som kommunen inte är huvudman för utan som enskilda driver. Även gymnasieprogram som landstingen är huvudmän för och som erbjuds eleverna i kommunen bör omfattas. 
 När det gäller gymnasieutbildningar inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan, ska varje kommun ansvara för att ungdomarna i kommunen erbjuds sådan gymnasieutbildning. Kommunen kan erbjuda utbildning som den själv anordnar eller utbildning som anordnas av en annan kommun eller ett landsting enligt samver- kansavtal med kommunen eller landstinget. Enligt utredningens förslag ska varje kommun även informera om de gymnasieutbild- ningar som kommunen erbjuder genom sina samverkansavtal med andra kommuner eller landsting. Det finns vidare ett antal riks- rekryterande utbildningar i Sverige, godkända av Skolverket, som är öppna för alla elever som uppfyller behörighetskraven. Även sådana utbildningar ska kommunen vara skyldig att informera om. 
 Det finns redan vissa bestämmelser i skollagen som utredningen tidigare redogjort för, se avsnitt 8.5, som reglerar att hemkom- munen ska informera om förskoleklasser, gymnasieskolans natio- nella program och introduktionsprogram samt gymnasiesärskolans olika program. Enligt utredningens mening har dessa bestämmelser ett delvis annat syfte än utredningens förslag. De tar sikte på information om innehållet i utbildningen snarare än vilka olika anordnare av utbildningen som finns. Utredningen vill att varje kommun ska ge en heltäckande bild av alla aspekter på de utbild- ningar som erbjuds i, eller av, kommunen, oavsett anordnare och som kan bli aktuella för eleverna eller blivande elever. Utredningen vill dessutom att informationsbestämmelserna i skollagen ska bli enhetliga och att kraven på informationen om de olika utbildning- arna ska vara desamma för alla utbildningar. Utredningen anser därför att det finns ett behov av att införa utredningens förslag i skollagen. Mot bakgrund av att de nuvarande bestämmelserna har ett delvis annat syfte än utredningens förslag, föreslår dock inte utredningen att bestämmelserna ska upphävas. 
 När det gäller kommunal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare föreligger det i många kommuner möjlighet för den blivande eleven att välja mellan olika utförare. När det gäller sådan utbildning, är det alltid kom- 
 218 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information till brukarna 
  
 munen som är huvudman för utbildningen även om utbildningen läggs ut på olika privata utförare. Kommunen har i dessa fall enligt 3 kap. 16 § KL ingått ett avtal med olika privata utförare att de ska bedriva undervisningen för kommunens räkning. Utredningen har övervägt att föreslå att kommunens informationsskyldighet även ska omfatta sådan utbildning. I motsats till utbildning för barn och ungdomar på grundskole- och gymnasienivå saknas dock för vuxenutbildning sammanställd nationell information. Det skulle medföra ett omfattande arbete och ökade kostnader för kommun- erna att införa motsvarande informationsansvar för vuxenutbild- ningen eftersom kommunen själv skulle få sammanställa infor- mation om de olika alternativa utförarna. Enligt utredningens mening bör det därför inte vara en skyldighet för kommunen att informera om dessa utbildningar. Ingenting förhindrar dock kom- muner att frivilligt informera om dessa utbildningar. 
 Om kommunen fattar ett särskilt beslut om att elever ska kunna få välja mellan olika utförare av kommunal vuxenutbildning, sär- skild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare innebär det att utredningens förslag i avsnitt 8.8 blir tillämpligt. Det innebär att kommunen i sådant fall måste informera om de olika utförarna i enlighet med utredningens förslag om den kom- munala nämndens informationsskyldighet vid val av utförare. 
 För att kommunen ska kunna informera krävs att de enskilda som driver fristående skolor och annan enskild verksamhet inom ramen för skollagen lämnar de uppgifter som krävs för att kommu- nen ska kunna sammanställa information om utbildningarna och omsorgen. Syftet med den föreslagna bestämmelsen är dock inte att införa nya betungande krav på de enskilda som driver fristående skolor eller på kommunerna. I den mån informationen finns i de nationella databaserna kan kommunerna uppfylla sin informations- skyldighet genom att hänvisa till den information som finns i dessa databaser. Kraven på information bör vara desamma som föreslås gälla på alla områden där den enskilde erbjuds ett val. Utredningen föreslår därför att en hänvisning ska göras i 29 kap. 19 § skollagen till bestämmelsen om information till enskilda i kommunallagen. Det blir således bestämmelsen i kommunallagen som reglerar hur kommunen och i realiteten den kommunala nämnden som ansvarar för den aktuella skolformen, sammanställer och sprider informa- tionen om den utbildning som erbjuds av och i kommunen. Det som anförts i avsnitt 8.8 angående hur informationen ska utformas får användas i tillämpliga delar. 
 219 
 9 Allmänhetens insyn 
  
 9.1 
  
 Insynsbestämmelsen i kommunallagen 
  
 9.1.1 
  
 Nuvarande insynsbestämmelse 
  
 Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat ut- förare om att denne ska utföra en kommunal angelägenhet, ska kommunen eller landstinget beakta intresset av att genom avtalet tillförsäkras information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs (3 kap. 19 a § KL). Bestämmelsen är av målsättningskaraktär. 
 1 
  
 Kravet på att tillförsäkra allmänheten insyn avser endast de fall när vården av en kommunal angelägenhet har överlämnats. Detta innebär att begränsade stöd- och kringfunktioner som utförs av annan, t.ex. lokalvård och fastighetsskötsel, inte omfattas. 
 2 
  
 I förarbetena till insynsbestämmelsen angavs bl.a. följande. Rege- ringens utgångspunkt är att allmänhetens möjligheter till insyn i kommunal verksamhet inte ska vara beroende av på vilket sätt kommuner och landsting väljer att låta utföra verksamheten. Rege- ringen anser därför att starka skäl talar för att allmänheten bör tillförsäkras insyn i kommunal verksamhet som bedrivs på entre- prenad. Utgångspunkten måste vara att allmänheten ska vända sig till kommunen eller landstinget när den vill utnyttja sin rätt till insyn i kommunal verksamhet som bedrivs på entreprenad. Detta innebär att det är kommunens eller landstingets ansvar att se till att allmänheten kan få den insyn i verksamheten som är befogad. Det närmare ansvaret bör ligga på den kommunala part som sluter entre- prenadavtalet, dvs. normalt den kommunala nämnden. 
 3 
  
 1 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 104. 
  
 2 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 104. 
  
 3 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 103 f. 
  
 221 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 När det gäller omfattningen av insynen anfördes bl.a. följande i förarbetena. Bestämmelserna om insyn får inte utformas så att de snedvrider konkurrensen mellan berörda aktörer. Vid tecknandet av entreprenadavtalet bör naturligen en avvägning göras mellan å ena sidan allmänhetens intresse av hur verksamheten bedrivs och å andra sidan entreprenörens intresse av att inte behöva lämna ut viss information som kan vara till nackdel för företaget och snedvrida konkurrensen. Det torde inte finnas någon anledning för kommu- nen eller landstinget att i entreprenadavtalet kräva att uppgifter som skulle komma att omfattas av sekretess hos kommunen eller landstinget ska ges in. Ett sådant förfarande innebär ju inte någon utökad insyn i entreprenadverksamheten. När en kommun eller ett landsting ska överlämna vården av en kommunal angelägenhet till en privat entreprenör är normalt LOU tillämplig på förfarandet. Vid en upphandling bör förfrågningsunderlaget innehålla uppgifter om hur möjligheten till insyn ska regleras. När kraven på insyn ska formuleras är det viktigt att den upphandlande enheten inte ställer mer långtgående krav på leverantören än sådana som behövs och är ändamålsenliga för upphandlingen. 
 4 
  
 Regeringen utgick från att företrädare för den kommunala sek- torn och branschorganisationer i de flesta fall kan finna gemen- samma utgångspunkter för vilken typ av uppgifter som behövs för att tillförsäkra allmänheten den insyn som kan anses vara befogad inom olika verksamhetsområden. Vidare angav regeringen att full- mäktige också har möjlighet att utfärda närmare riktlinjer för hur allmänheten ska tillförsäkras insyn. 
 5 
  
 I förarbetena till 3 kap. 19 a § KL angavs vidare bl.a. att avtalet mellan kommunen eller landstinget och den privata entreprenören bör innehålla närmare villkor om vilken information som ska läm- nas in till huvudmannen. Vilken information som bör lämnas och hur ofta detta ska ske kan inte bestämmas generellt utan detta be- ror bl.a. på verksamhetens art. Det är inte ovanligt att en entrepre- nör bedriver annan verksamhet vid sidan av den överlämnade kom- munala verksamheten. Förslaget om allmänhetens rätt till insyn omfattar dock endast den kommunala angelägenheten. De upp- gifter som ska lämnas av entreprenören förutsätts inte vara av den arten att omfattande undersökningar och analyser krävs för att sam- manställa och presentera dem. Uppgifterna ska finnas tillgängliga i 
  
 4 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 104 f. 
  
 5 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 105. 
  
 222 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 verksamheten och sammanställningen av dessa ska normalt endast kräva en begränsad arbetsinsats. 
 6 
  
 En medborgare som vill ta del av informationen rörande den privata utföraren får vända sig till kommunen. Kommunen kan då begära in handlingar från den privata utföraren. Någon skyldighet för kommunen att begära in en handling på begäran av en enskild föreligger inte. En enskild kan inte överklaga kommunens beslut att inte begära in handlingar från den privata utföraren. 
 7 
  
 De handlingar som den privata utföraren överlämnar till en kom- mun eller ett landsting, antingen frivilligt eller p.g.a. åliggande enligt avtal, blir allmänna när de kommer in till kommunen eller landstinget. Uppgifterna ska på begäran lämnas ut under förutsätt- ning att uppgifterna inte omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen, se avsnitt 9.2.2. 
 Värt att notera är att bestämmelsen i 3 kap. 19 a § KL inte kan åberopas för att få insyn i fristående skolors verksamhet, eftersom det inte finns något avtal mellan kommunen och den enskilde som driver den fristående skolan om överlämnande av skolverksamhet. 
 8  
 Det krävs däremot ett godkännande från Skolinspektionen för att driva en fristående skola, se kapitel 7. Insynsbestämmelsen är dock tillämplig när kommun eller landsting har lämnat över verksamhet på entreprenad i enlighet med 23 kap. skollagen. 
 En särskild utredare har som nämnts i avsnitt 3.7.3 fått i upp- drag att se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet (Ju 2012:11). Utgångspunkten ska vara att meddelarskyddet för privatanställda i offentligt finan- sierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. Regeringen har innan utredningen tillsattes uttalat att avsikten är att utreda om det går att finna lös- ningar som stärker skyddet för anställda i sådana verksamheter som vill kunna lämna uppgifter om missförhållanden i verksamheten. En sådan lösning skulle indirekt kunna innebära en ökad insyn för allmänheten i de kommunala entreprenaderna. 
 9 
  
 6 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 138. 
  
 7 
  
 Se bl.a. Allen, Insyn i privat bedriven verksamhet som finansieras med skattemedel, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2012, s. 306. 
  
 8 
  
 Däremot finns särskilda regler om insyn i fristående skolor i skollagen, se vidare kapitel 7. 
  
 9 
  
 Prop. 2011/12:106 s. 95. 
  
 223 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 9.1.2 
  
 Tidigare förslag till insynsbestämmelse 
  
 Lokaldemokratikommittén 
 Lokaldemokratikommittén behandlade i sitt betänkande Lokal- demokrati i utveckling (SOU 1993:90) frågan om allmänhetens insyn i kommunala entreprenader. 
 Lokaldemokratikommittén konstaterade att det ur demokratisk synpunkt finns risker med att stora delar av den offentliga verk- samheten undandras den grundlagsskyddade rätten till insyn genom att den drivs av enskilda företag. Enligt kommittén fanns det därför starka skäl som talade för att allmänheten genom lag borde garan- teras någon form av insynsrätt. 
 Kommittén ansåg att det inte är lämpligt att insynsrätten ges direkt i företagens verksamhet. I stället föreslogs att kommunerna och landstingen genom en bestämmelse i kommunallagen skulle åläggas att tillförsäkra allmänheten den insyn som kan anses befogad. 
 Förslaget innebar att det i avtalet mellan kommunen eller lands- tingen och entreprenören skulle regleras vilka uppgifter som kom- munen respektive landstinget skulle få ta del av. Kommunen eller landstinget skulle inte ställa sådana krav på offentlighet att effekten blev en snedvriden konkurrens. Uppgifterna skulle ges in till kom- munen eller landstinget där de blir allmänna handlingar och således föremål för sedvanlig sekretessprövning i samband med att någon ber att få ta del av handlingarna. 
 Sammanfattningsvis syftade Lokaldemokratikommitténs förslag till att ge allmänhetens insynsrätt en rimlig omfattning som både tillgodoser allmänhetens och företagets intresse samt att reglera detta i avtalet mellan entreprenören och kommunen eller lands- tinget. Den detaljerade utformningen skulle preciseras i entrepre- nadavtalet. 
 Lokaldemokratikommitténs förslag remitterades till statliga myn- digheter, kommuner, landsting och organisationer. Av de 48 remiss- instanser som svarade var 46 positiva eller lämnade förslaget utan erinran. Endast två remissinstanser – Konkurrensverket och Stockholms kommun – var negativa. 
 Konkurrensverket hävdade att den föreslagna bestämmelsen var klart olämplig ur konkurrenssynpunkt eftersom den medför en risk att allmänheten, konkurrenterna och i praktiken även kommunen, kan få insyn i ekonomiska och affärsmässiga förhållanden i entre- prenörens verksamhet. Kommunen skulle kunna utnyttja denna 
 224 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 information i sin producentroll vid konkurrens med berörda före- tag. Möjligheten till insyn skulle även kunna avhålla vissa privata entreprenörer från att lämna anbud vid kommunala upphandlingar. 
 Stockholms kommun framhöll att den föreslagna bestämmelsen skulle kunna medföra tillämpningssvårigheter. 
 Förslaget fick alltså ett omfattande stöd av remissinstanserna. Trots detta avstod regeringen från att föra fram förslaget. I propo- sitionen Lokal demokrati motiverades ställningstagandet med att en utökad insyn för allmänheten skulle kunna minska intresset hos företag att träffa entreprenadavtal om kommunal verksamhet, samt att gränsdragningsproblem skulle kunna uppkomma beträffande vad som i det enskilda fallet skulle vara föremål för insyn. 
 10 
  
 Kommunala förnyelsekommittén 
 Kommunala förnyelsekommittén behandlade frågan om insyn i sitt betänkande Medborgerlig insyn i kommunala entreprenader (SOU 1996:67). 
 Kommittén framhöll att medborgarnas rätt till insyn i kommunal verksamhet i princip borde vara densamma oavsett vilken drifts- form som väljs. Samma regler bör därför i möjligaste mån gälla när en kommun eller ett landsting bedriver verksamhet i egen regi, i ett helägt företag eller anlitar ett delägt eller privat företag för viss verk- samhet. 
 Kommittén föreslog att vården av en kommunal angelägenhet skulle få lämnas över till ett privat företag endast om kommunen eller landstinget i avtal med entreprenören tillförsäkrar allmänheten en rätt till insyn i verksamheten. 
 Genom ett sådant avtal skulle allmänheten enligt kommittén garanteras rätt att ta del av handlingar rörande den överlåtna verk- samheten i samma omfattning som om den skulle ha bedrivits i kommunens eller landstingets egen regi. I princip skulle avtalet alltså innebära att handlingsoffentlighet infördes hos entreprenören. Av avtalet skulle framgå om allmänheten får vända sig till entrepre- nören, kommunen eller landstinget för att få ut handlingarna. 
 Vid remissbehandlingen av utredningens förslag ställde sig fler- talet av remissinstanserna bakom det principiella ställningstagandet att insynen bör vara densamma oavsett vald driftsform och att 
  
 10  
 Prop. 1993/94:188 s. 42. 
 225 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 denna insyn bör lagregleras i någon form. Flertalet remissinstanser avstyrkte dock de förslag som utredningen lämnade, bl.a. den före- slagna avtalsmodellen. Som skäl angavs att förslagen var alltför komplicerade, att de skulle vara svåra att tillämpa samt att vissa delar i förslagen inte var tillräckligt utredda för att kunna ligga till grund för ny lagstiftning. 
 Kommundemokratikommittén 
 Kommundemokratikommitténs förslag till insynsbestämmelse i betänkandet Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kom- muner och landsting (SOU 2001:48) låg till grund för nuvarande insynsbestämmelse. Enligt kommitténs förslag skulle allmänheten tillförsäkras insyn i den verksamhet i vilken angelägenheten utförs. Det skulle uttryckligen av lagtexten framgå att allmänhetens insyn ska, med beaktande av de enskildas intressen, ges en omfattning som är rimlig med hänsyn till verksamhetens art, allmänhetens in- tresse av hur verksamheten utförs samt omständigheterna i övrigt. Lagrådet ansåg bl.a. att det av bestämmelsen skulle framgå att all- mänhetens intresse skulle tillgodoses genom avtal samt att den föreslagna skrivningen om avvägningen skulle utgå dels eftersom den föreslagna utformningen inte gav någon egentlig vägledning, dels eftersom bestämmelsen endast var avsedd att vara av målsätt- ningskaraktär. Regeringens förslag utformades i enlighet med Lagrådets förslag. Det kan noteras att kommittén inte förde några resonemang om vilka handlingar eller vilken information som all- mänheten genom bestämmelsen skulle få tillgång till. 
  
 9.1.3 
  
 Svenska Kommunförbundets cirkulär 
  
 Det dåvarande Svenska Kommunförbundet har gett ut två cirkulär (2002:68 och 2003:20) med anledning av 3 kap. 19 a § KL. I cirkulär 2003:20 finns Svenska Kommunförbundets förslag till standard- klausul för användning i förfrågningsunderlag och avtal. Förslaget har följande innehåll: 
 Leverantören är skyldig att utan oskäligt dröjsmål efter det att kom- munen framställt begäran härom till kommunen lämna sådan infor- mation som avses i 3 kap. 19 a § kommunallagen (1991:900). Sådan be- gäran skall i normalfallet vara skriftlig. Informationen skall göra det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs. 
 226 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 Informationen skall – om inte annat avtalats – lämnas i skriftlig form. Det åligger kommunen att i sin begäran precisera vilken infor- mation som efterfrågas. Leverantören är inte skyldig att lämna infor- mation om utlämnandet inte kan ske utan väsentlig praktisk olägenhet för leverantören, om utlämnandet strider mot lag eller annan författ- ning eller om uppgifterna kommer att omfattas av sekretess hos kom- munen. 
 Information som lämnats till kommunen enligt första stycket skall ej anses utgöra företagshemligheter enligt lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter. 
 Denna bestämmelse har ingen verkan på räckvidden av övriga be- stämmelser i förfrågningsunderlaget/avtalet. 
 I cirkuläret lämnas också följande kommentarer. I första stycket betonas att syftet med klausulen är att ge allmänheten insyn i hur verksamheten sköts av entreprenören. Syftet är sålunda inte att kommunen ska använda sig av denna paragraf för att skaffa sig in- syn och information i egenskap av beställare. Detta förutsätts vara reglerat i andra avtalsbestämmelser. I det andra stycket anges att utlämnandet inte får strida mot lag eller annan författning. Tanken är i första hand att utlämnandet från entreprenörens sida inte får ske i strid mot lag, t.ex. personuppgiftslagen. Även andra författ- ningar kan bli aktuella, beroende på karaktären av entreprenad. 
 Någon gemensam rekommendation mellan företrädare för den kommunala sektorn och branschorganisationer finns inte, eftersom det inte visade sig vara möjligt att komma överens mellan parterna. 
  
 9.1.4 
  
 OFUKI-utredningens 
  
  undersökning angående möjligheterna till insyn i kommunala entreprenader 
 I Offentlig upphandling från eget företag?! (SOU 2011:43) kon- staterar  
 OFUKI-utredningen 
  (Utredningen om offentliga företag – upphandling, kontroll, insyn) att det regelverk som finns kring insyn i kommunala entreprenader har utvärderats i begränsad om- fattning. 
 11  
 Utredningen hänvisar till en rapport från Riksrevisionen år 2008 om huruvida staten har skapat förutsättningar för god kva- litet och insyn i privat driven äldreomsorg där denna fråga togs upp. Riksrevisionen redovisade i nämnda rapport en genomgång av 47 förfrågningsunderlag från kommuner, eller i förekommande fall stadsdelar, som under 2007 och 2008 slutit avtal med privat utförare 
  
 11  
 Offentlig upphandling från eget företag?!, SOU 2011:43, s. 580 f. 
 227 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 inom särskilt boende (36) och omvårdnadsinsatser inom hemtjänst (11). Så gott som alla kommuner i Riksrevisionens genomgång krävde att de skulle garanteras insyn i verksamheten och att utföra- ren skulle bistå kommunen vid uppföljningar av verksamheten. Hälften av underlagen behandlade dock inte frågan om allmänhe- tens insyn, vilket fick till följd att entreprenören inte var skyldig att lämna ut handlingar. Riksrevisionens slutsats av denna granskning var att kommunernas insyn i huvudsak var garanterad men att det var sämre ställt med allmänhetens insyn. 
 12 
  
 För att komplettera dokumentationen på detta område genom- förde  
 OFUKI-utredningen 
  en enkätundersökning till alla kommu- ner (stadsdelar i storstadskommunerna) angående möjligheterna till insyn i kommunala entreprenader. 
 13  
 Enkäten omfattade frågor avseende de två verksamhetsområdena Äldreomsorg samt Omsorg till funktionshindrade. Skälen till att dessa områden valdes var att andelen köpt verksamhet som omfattar just entreprenader är störst inom dessa områden samt att detta är stora och viktiga områden i kommunernas verksamhet. Sammanfattningsvis redovisade drygt hälften av de svarande att de har avtal med antingen entreprenörer inom äldreomsorg eller med entreprenörer inom omsorg till funk- tionshindrade. Av dessa var det endast elva procent som angav att det fanns riktlinjer beslutade av kommunfullmäktige beträffande all- mänhetens insyn i kommunala entreprenader. Inom båda områdena svarade en betydande andel att de saknar kunskap i frågan om av- talens utformning. Flera av kommunerna med privata utförare inom äldreomsorgen tillvaratar allmänhetens rätt till insyn i avtalen, jäm- fört med kommuner med privata utförare inom omsorg till funk- tionshindrade. Även kunskapen om huruvida fullmäktige beslutat riktlinjer var liten. Kommunernas behov av information från entre- prenörerna med anledning av reglerna om allmänhetens insyn har varit begränsad. Utredningens bedömning var att det finns indikationer på att överlämnande av kommunal verksamhet på entreprenad sker utan att allmänhetens intresse av att få information om verksam- heten beaktas i tillräckligt hög utsträckning. 
 14 
  
 Mot bakgrund av Riksrevisionens granskning som nämnts ovan rekommenderades Socialstyrelsen av Riksrevisionen att kartlägga och skaffa sig bättre kunskap om avtalen som kommunerna sluter 
  
 12 
  
 Riksrevisionen, Statens styrning av kvalitet i privat äldreomsorg, RiR 2008:21. 
  
 13 
  
 Offentlig upphandling från eget företag?!, SOU 2011:43, s. 581 ff. 
  
 14 
  
 Offentlig upphandling från eget företag?!, SOU 2011:43, s. 587. 
  
 228 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 med privata entreprenörer inom äldreomsorgen och vilka kvalitets- krav som ställs samt att utfärda föreskrifter om avtalens utform- ning och innehåll. Socialstyrelsen presenterade i januari 2013 en vägledning för upphandling av vård och omsorg för äldre, Ställa krav på kvalitet och följa upp. I vägledningen redovisar Socialstyrelsen bl.a. processer för behovsanalys, kvalitetskartläggning, riskanalys och uppföljning samt några viktiga områden att förhålla sig till i den kommunala kvalitetskartläggningen. Socialstyrelsen har också genomfört en kartläggning av vilka krav som kommunerna ställer i sina förfrågningsunderlag. Socialstyrelsen behandlar i detta sam- manhang dock inte frågan om insyn. 
  
 9.2 
  
 Begränsningar i möjligheterna till insyn på grund av annan lagstiftning 
  
 Möjligheterna till insyn är inte obegränsade och det finns andra intressen än allmänhetens som ska tillgodoses.  
 EU-rätten 
  innebär vissa begränsningar. Privata utförares intresse av att skydda sina affärs- och driftsförhållanden och företagshemligheter värnas också t.ex. genom bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om skydd mot företagshemligheter. 
  
 9.2.1 
  
 Möjligheten att ställa krav på insyn begränsas av  
  
 EU-rätten 
  
 En fråga som uppkommer avseende allmänhetens rätt till insyn är hur långtgående krav på information som det i offentliga upphandlingar är tillåtet att ställa enligt  
 EU-rätten. 
  
 Utredningen har inhämtat ett rättsutlåtande från jur. Nash. och advokaten Peterson. Rättsutlåtandet belyser vissa fråge- ställningar avseende upphandlande myndigheters möjligheter att vid upphandlingar av privata utförare ställa krav på utlämnande av information i syfte att tillgodose vissa av allmänhetens intressen. Rättsutlåtandet redovisas i sin helhet i bilaga 2. Nedan redovisas utredningens slutsatser om möjligheten att ställa krav inom upphandlingsförfarandet. När utredningen i detta avsnitt talar om krav i offentliga upphandlingar avses sådana krav på utföraren, varan eller tjänsten som framgår av förfrågningsunderlagets kravspecifikation och som är kopplade till eller definierar föremålet 
 229 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 för upphandlingen. Begreppet kriterier hänvisar till de omständlig- heter som får beaktas vid utvärderingen. 
 De fria rörligheterna och offentlig upphandling 
 Bestämmelserna om de fria rörligheterna i Fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  och de allmänna rättsprinciper som grundas på dessa artiklar utgör grunden för EU- direktiven om offentlig upphandling, bl.a. det klassiska direktivet 2004/18. De allmänna rättsprinciper som är mest tillämpliga i sam- manhanget är principerna om likabehandling,  
 icke-diskriminering, 
  öppenhet, proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Förutom vid uttryckliga undantag i unionslagstiftningen, är det även möjligt att göra undantag från bestämmelserna om de fria rörligheterna om undantaget kan motiveras med hänvisning till ett tvingande hänsyn till allmänintresset. I samtliga situationer där det görs undantag från  
 EUF-fördraget 
  ska dock nationella åtgärder som kan utgöra hinder för eller göra det mindre attraktivt för enskilda att utöva de grundläggande friheterna uppfylla kraven på proportionalitet. 
 Proportionalitetsprincipen, krav i offentliga upphandlingar och särskilda kontraktsvillkor 
 Den närmare innebörden av proportionalitetsprincipen har utveck- lats i  
 EU-domstolens 
  praxis. 
 15  
 Sammanfattningsvis ska samtliga krav och kriterier som ställs i offentliga upphandlingar vara tillämpliga på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt, vara ägnade att säkerställa förverk- ligandet av det mål som eftersträvas och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. I målet Concordia angav EU- domstolen mer specifikt de villkor som krav och kriterier i en offent- lig upphandling ska uppfylla för att anses vara förenligt med unions- rätten. Kraven och kriterierna ska ha ett samband med kontraktets föremål, vara mätbara för att inte ge den upphandlande myndig- heten en obegränsad valfrihet, uttryckligen anges i kontraktshand- lingarna eller i annonsen och vara förenliga med alla grundläggande principer i unionsrätten, särskilt  
 icke-diskrimineringsprincipen. 
  
 15  
 Se bl.a. mål  
 C-55/94, 
  Roberts, mål  
 C-234/03, 
  Contse och mål  
 C-513/99, 
  Concordia Bus Finland. 
 230 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 Däremot angav domstolen att alla tilldelningskriterier inte behöver vara av rent ekonomisk art. 
 Inom området offentlig upphandling innebär proportionalitets- principen att en upphandlande myndighet inte får ställa högre krav än som är nödvändigt i den specifika upphandlingen. Krav och kri- terier i ett upphandlingsförfarande ska således stå i proportion till det mål som eftersträvas med upphandlingen och de måste vara kopplade till föremålet för upphandlingen. 
 En upphandlande myndighet får ställa särskilda villkor för hur ett kontrakt ska fullgöras, s.k. särskilda kontraktsvillkor. Sådana villkor får omfatta bl.a. sociala hänsyn och miljöhänsyn. Förutsättningen är att kraven på hur kontraktet ska fullgöras är förenliga med unions- rätten samt att de anges i annonsen eller i förfrågningsunderlaget. Villkoren måste således vara förenliga med bestämmelserna om den inre marknaden samt med de allmänna rättsprinciperna om likabe- handling,  
 icke-diskriminering, 
  proportionalitet, öppenhet och ömse- sidigt erkännande. 
 Upphandlingsutredningen har i sitt betänkande Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling (SOU 2013:12) analy- serat hur långtgående krav och kriterier av miljömässig och social karaktär som  
 EU-lagstiftningen 
  tillåter. Det råder enligt utred- ningen en betydande osäkerhet om möjligheterna att ställa längre gående krav än vad som följer av  
 EU-rätten. 
  Utredningen anser att det finns omständigheter som talar för att myndigheter som vill gå längre än EU:s harmoniserade regler, i syfte att uppnå t.ex. miljö- mässiga eller sociala mål, i princip under vissa förutsättningar bör kunna göra detta. I vissa situationer bedömer utredningen att det s.k. inre marknadstestet är tillämpligt. För att något ska vara fören- ligt med testet krävs att åtgärden är motiverad av en tvingande hän- syn till allmänintresset och därtill  
 icke-diskriminerande 
  och pro- portionerlig i förhållande till det eftersträvade målet. Utredningen anser emellertid att inremarknadstestet inte blir aktuellt på utfö- randevillkor som behöver vara uppfyllda först i samband med kon- traktets utförande och vars utformning således inte begränsar pre- sumtiva leverantörers möjligheter att delta och lämna anbud. 
 16  
 Även om resonemanget i betänkandet inte berör frågan om vilka krav på information som upphandlande myndigheter kan ställa, ges viss vägledning avseende proportionalitetsprincipens tillämpning. 
  
 16  
 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling, SOU 2013:12, s. 386 ff. 
 231 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 Bestämmelserna i LOU och LOV 
 Bestämmelserna i det klassiska direktivet har genomförts i LOU. Upphandlingar med ett värde understigande de gällande tröskelvär- dena omfattas som utgångspunkt emellertid inte av den  
 EU-rätts- 
  liga lagstiftningen. De anses inte vara av intresse för leverantörer i andra medlemsstater och därmed inte ha ett bestämt gränsöverskri- dande intresse. Sverige har infört bestämmelser för upphandlingar under tröskelvärdena, vilka återfinns i 15 kap. LOU. 
 Tjänster delas in i A- och  
 B-tjänster. 
 17 
  
 Välfärdsverksamhet, t.ex. vård och omsorgstjänster, klassificeras med nuvarande upphandlings- regelverk som  
 B-tjänster. 
  Även tilldelningen av kontrakt för B- tjänster, oavsett värde, är i huvudsak undantagna från det klassiska direktivet. Vid upphandlingar av  
 B-tjänster 
  över tröskelvärdena ska dock de upphandlande myndigheterna tillämpa samma bestämmel- ser avseende tekniska specifikationer som vid upphandlingar över tröskelvärdena. Upphandlingar av  
 B-tjänster 
  över tröskelvärdena ska även efterannonseras i EU:s databas för upphandlingsannonser. Sverige har infört bestämmelser för upphandlingar av  
 B-tjänster, 
  vilka även de återfinns i 15 kap. LOU. 
 EU:s allmänna rättsprinciper har i upphandlingslagstiftningen tagits in i generalklausuler. 
 18  
 Det innebär att upphandlande myndig- heter i Sverige ska följa dessa rättsprinciper, även vid upphandlingar som omfattas av 15 kap. LOU. På motsvarande sätt återfinns de allmänna rättsprinciperna i generalklausulen i 1 kap. 2 § LOV, som är tillämplig utan begränsning avseende tröskelvärdena. 
 Krav på information i offentliga upphandlingar 
 Oavsett om ett krav på information från en leverantör i en svensk offentlig upphandling ställs i syfte att göra det möjligt för allmän- heten att få insyn i hur en viss tjänst utförs eller om den ställs i syfte att möjliggöra för individer att utföra olika val enligt ett val- frihetssystem, omfattas förfarandet av de unionsrättliga principerna. 
  
 17 
  
 Se närmare om A- och  
  
 B-tjänster 
  i avsnitt 3.5.1. 
  
 18 
  
 Se t.ex. 1 kap. 9 § LOU. 
  
 232 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 Krav på att i förfrågningsunderlag inhämta brukarinformation är förenligt med  
 EU-rätten, 
  under förutsättning att den information som begärs har en koppling till föremålet för upphandlingen och inte strider mot proportionalitetsprincipen. På samma sätt skulle införandet av en bestämmelse om en generell skyldighet i kommu- nallagen att i förfrågningsunderlag inhämta information vara fören- lig med unionsrätten. Förutsättningen även här är dock att den information som begärs har en koppling till föremålet för upp- handlingen och inte strider mot proportionalitetsprincipen. När det gäller information som leverantören ska lämna efter att avtal slutits och som är ett krav på information i förfrågningsunderlaget får det sannolikt hänföras till särskilda kontraktsvillkor. De ska uppfyllas först under utförandet av kontraktet och leverantörerna kan i sina anbud inte neka till att under kontraktstiden lämna den begärda informationen. Det skulle innebära att deras anbud inte skulle komma att prövas. 
 Betydelsen av offentlighet i verksamhet som kommun eller landsting själv bedriver 
 Frågan om vilka handlingar som är offentliga i verksamhet som be- drivs i t.ex. kommunal regi har inte i sig någon betydelse för vilka krav på information som en upphandlande myndighet kan ställa i en offentlig upphandling. Att vissa uppgifter hos privata utförare skulle kunna omfattas av sekretess enligt bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen eller i lagen om skydd för företagshemligheter har inte heller någon inverkan på huruvida informationen skulle kunna begäras ut enligt det upphandlings- rättsliga regelverket. 
 Krav avseende information om ekonomiska förhållanden samt teknisk respektive yrkesmässig kapacitet 
 Upphandlingslagstiftningen ger den upphandlande myndigheten möjlighet att ställa krav på att anbudsgivarna ska komma in med bevis avseende sin ekonomiska ställning. Syftet med samtliga krav är dock att säkerställa att leverantörerna förfogar över nödvändiga ekonomiska och finansiella resurser för att klara av att utföra det aktuella kontraktet. Några andra syften med att begära ut bevis om ekonomiska och finansiella förhållanden hos leverantörerna är san- 
 233 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 nolikt inte tillåtna, om de inte har en koppling till föremålet för kon- traktet. 
 När det handlar om vilka krav på information som kan ställas efter det att ett kontrakt har tilldelats, gäller vad som angetts ovan angående s.k. särskilda kontraktsvillkor, dvs. kraven på hur kon- traktet ska fullgöras måste vara förenliga med unionsrätten samt anges i annonsen eller i förfrågningsunderlaget. Begränsningen till att kraven ska vara förenliga med unionsrätten innebär att bedöm- ningen av vilka särskilda kontraktsvillkor som kan ställas i en offent- lig upphandling ska utgå ifrån samma kriterier som vid bedöm- ningen av vilka krav som i övrigt kan ställas i en offentlig upphand- ling. Om syftet med att ställa krav på ekonomisk eller finansiell information som urvalskriterium för att avgöra vilka leverantörer som har möjlighet att klara av kontraktet, måste syftet med att ställa krav på ekonomisk eller finansiell information som särskilt kon- traktsvillkor sannolikt vara att säkerställa att den leverantör som vinner kontraktet även efter kontraktstecknandet har tillräcklig eko- nomisk och finansiell styrka för att klara av kontraktet. Att begära ekonomisk eller finansiell information som särskilt kontraktsvillkor för att uppfylla andra syften, som inte är kopplade till utförandet av kontraktet, är därför troligtvis inte möjligt. 
 Det som sagts ovan gäller även krav på information om anbuds- givarnas tekniska respektive yrkesmässiga kapacitet, med den skill- naden att kraven ska syfta till att säkerställa att leverantörerna har tillräcklig kapacitet för att klara av att utföra det aktuella kontrak- tet. Däremot är det troligtvis inte möjligt att ställa krav på bevis avseende verksamhet som inte omfattas av kontraktet. En leveran- tör kan ha flera olika verksamheter inom samma juridiska person, och ett offentligt kontrakt kan t.ex. utföras endast av vissa delar av ett bolag. Den upphandlande myndigheten har i sådana situationer inte möjlighet att begära bevis om verksamhet som inte omfattas av kontraktet, eftersom ett sådant krav sannolikt skulle strida mot proportionalitetsprincipen. 
 Ingen skillnad om en upphandling avser ett värde under tröskelvärden eller en  
 B-tjänst 
  
 Upphandlingar under tröskelvärdena och av  
 B-tjänster 
  omfattas enligt generalklausulen i 1 kap. 9 § LOU av de allmänna rättsprin- ciperna. Det innebär att de krav och kriterier som uppställs i en offentlig upphandling under tröskelvärdena eller av  
 B-tjänster 
  ska 
 234 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 prövas mot de allmänna rättsprinciperna som styr offentlig upp- handling, på samma sätt som upphandlingar som regleras av det klassiska direktivet. 
 Kommer det nya upphandlingsdirektivet att innebära någon skillnad för ovanstående slutsatser? 
 Kommissionen presenterade 2011 förslag till ändringar av det klas- siska direktivet, bl.a. att uppdelningen mellan A- och  
 B-tjänster 
  avskaffas. Förslaget innehåller dock bestämmelser om inrättandet av en särskild ordning för sociala tjänster, hälso- och sjukvårds- tjänster, utbildningstjänster m.fl. som överstiger ett visst värde. Förslaget torde för Sveriges del inte innebära några grundläggande förändringar. Enligt vad utredningen erfar kommer de nya bestäm- melserna att träda i kraft i Sverige tidigast under 2015. 
  
 9.2.2 
  
 Offentlighets- och sekretesslagen 
  
 Ett grundläggande skydd för att uppgifter om privata utförares affärs- och driftförhållanden inte röjs finns i 31 kap. 16 § OSL. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess hos myndighet om affärs- eller driftförhållande för enskild som har trätt i affärsförbindelse med myndigheten, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Med affärs- och driftför- hållanden avses förvärv, överlåtelse, upplåtelser eller användning av egendom, tjänster eller annat, t.ex. elektricitet, gas, vatten eller värme. Hit räknas också affärshemligheter av mera allmänt slag som mark- nadsundersökningar, marknadsplaneringar, prissättningskalkyler och planer rörande reklamkampanjer. 
 I förarbetena till bestämmelsen i tidigare gällande sekretesslagen (1980:100) uttalade föredragande statsrådet bl.a. följande. Det bör för lagrummets tillämpning krävas att det ska föreligga någon spe- ciell omständighet eller särskilda förhållanden som kan åberopas som skäl för att hemlighålla anbudshandlingar. Om vederbörande myndighet med hänsyn till omständigheterna finner sannolikt att handlingarnas offentliggörande skulle medföra skada för verket i fråga eller myndigheten finner sig böra sätta tilltro till vad anbuds- givare har uppgett om att handlingarnas offentliggörande kan befaras medföra skada för honom, bör något hinder för anbudshandlingar- 
 235 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 nas hemlighållande i regel inte anses föreligga. En viss avvägning bör alltid företas med hänsyn till offentlighetsintresset. En begäran om konfidentiell behandling, som framställs av en anbudsgivare men som inte närmare motiveras och inte heller har karaktären av ett anbudsvillkor bör i regel inte föranleda beslut om handlingarnas hemlighållande. 
 19 
  
 När någon begär att få ta del av en handling som en privat ut- förare har lämnat in måste således kommunen eller landstinget göra en sekretessprövning på nämnda grunder. 
 Regeringen anförde i förarbetena till nuvarande insynsbestäm- melse i 3 kap. 19 a § KL att det inte torde finnas någon anledning för kommunen eller landstinget att i entreprenadavtalet kräva att uppgifter som skulle komma att omfattas av sekretess hos kommu- nen eller landstinget ska ges in. Ett sådant förfarande innebär ju inte någon utökad insyn i entreprenadverksamheten. 
 20 
  
 Även sekretessbestämmelser till skydd för enskild inom social- tjänst (26 kap. OSL) och hälso- och sjukvård (25 kap. OSL) kan begränsa allmänhetens rätt till insyn. Dessa bestämmelser gäller för det allmännas verksamhet. Inte heller privata utförare får lämna ut uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Bestämmelser om tystnadsplikt finns t.ex. i 6 kap.  
 12–14 
  §§ PSL. För anställda inom socialtjänsten finns bestämmelser om tystnadsplikt i bl.a. 15 kap. 1 och 2 §§ SoL och 29 § LSS. 
  
 9.2.3 
  
 Lagen om skydd för företagshemligheter 
  
 Lagen om skydd för företagshemligheter innebär vissa begräns- ningar av meddelarfriheten och en arbetstagare kan i vissa fall åläg- gas en skadeståndsskyldighet för att ha röjt en företagshemlighet. Enligt den gällande definitionen av företagshemlighet faller en be- tydande del av informationen inom ett företag in under detta skydd och det är i viss mån upp till arbetsgivaren att avgöra i vilken mån information ska anses skyddsvärd. Värt att notera är dock att det endast är obehöriga angrepp som lagen skyddar mot. Detta innebär att det är fullt möjligt att lämna ut betydande mängder företags- hemligheter om syftet är att avslöja brott eller allvarligare missför- hållanden. Kretsen av mottagare av informationen är också betyd- 
  
 19 
  
 Prop. 1979/80:2 Del A s. 241. 
  
 20 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 105. 
  
 236 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 ligt vidare än vad som skyddas av meddelarfriheten enligt TF och YGL. Det är upp till arbetstagaren att göra en avvägning av allvaret i missförhållandena och hur skyddsvärd informationen är för före- taget. Lagen, som trädde i kraft år 1990, har använts som grund för skadeståndstalan mot anställda och före detta anställda vid ett ytterst begränsat antal tillfällen. 
  
 9.2.4 
  
 Personuppgiftslagen 
  
 Det förekommer att privata utförare i vissa fall behandlar person- uppgifter. Ett grundläggande krav enligt personuppgiftslagen är då att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är oför- enligt med det för vilket uppgifterna samlades in. Privata utförare torde vara att betrakta som personuppgiftsansvariga vad gäller be- handlingen av personuppgifter i den verksamhet de bedriver för kommunens eller landstingets räkning. Den privata utföraren får därför inte lämna ut information som innehåller personuppgifter eller på annat sätt behandla sådana uppgifter om detta inte är för- enligt med personuppgiftslagen. Avtalet mellan kommunen eller landstinget och den privata utföraren måste därför anpassas till bestämmelserna i personuppgiftslagen. 
  
 9.3 
  
 Kommunens ansvar för att säkerställa allmänhetens insyn bör förtydligas 
  
 Utredningens bedömning:  
 Det bör förtydligas att kommunen eller landstinget ska tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i verksamhet som lämnas över till en privat utförare. Vilken information som de privata utförarna ska lämna ut bör även fortsättningsvis regleras i avtalet mellan kommunen eller landstinget och den privata utföraren. 
 Verksamheter som bedrivs av privata utförare omfattas inte, till skillnad från vissa kommunala företag, av offentlighetsprincipen. Någon rätt för den enskilde att begära ut uppgifter från den privata utföraren finns inte. Enligt 3 kap. 19 a § KL ska dock kommuner och landsting beakta intresset av att genom avtalet tillförsäkra all- mänheten dess behov av insyn i hur verksamheten utförs. Vilka skäl 
 237 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 finns då för att garantera allmänheten insyn i privata utförares verksamhet? Den nuvarande bestämmelsen utgår från ett rent kommunaldemokratiskt argument, nämligen att medborgarna har en allmän rätt till information. Kommundemokratikommittén, som föreslog bestämmelsen i kommunallagen, formulerade detta på följande sätt: 
 Vår utgångspunkt är att allmänheten skall ha insyn i verksamheten och att denna insyn uppnås bland annat genom handlingsoffentlighet. Det handlar således om en  
 möjlighet  
 för allmänheten att ta del av hand- lingar. Om någon och i så fall vem som faktiskt tar del av en handling är i sammanhanget ointressant och inte en fråga för varken lagstiftaren eller myndigheten. 
 21 
  
 Det synsätt som Kommundemokratikommittén utgår från kan karakteriseras som ett medborgarperspektiv på insyn. En medbor- gare kan vilja informera sig om något förhållande hos en privat utförare, inte för att denne nödvändigtvis personligen berörs, utan enbart för att denne är en intresserad samhällsmedborgare. Det centrala är att information finns tillgänglig. 
 I direktiven till utredningen anges att regeringens utgångspunkt är att allmänhetens möjlighet till insyn inte ska vara beroende av på vilket sätt den offentliga verksamheten organiseras. Regeringen har också tidigare uttalat att utgångspunkten är att allmänhetens möj- ligheter till insyn bör tas till vara oberoende av hur kommunen eller landstinget väljer att organisera sin verksamhet. 
 22  
 Uttryckssättet antyder ett synsätt liknande det som Kommundemokratikommit- tén anger, dvs. att det är utifrån ett medborgarperspektiv frågan ska ses. Det saknas skäl att analysera om informationen är intressant för medborgarna, det är själva rätten att få del av den som är det viktiga. 
 Räcker brukarinformation för att tillgodose behovet av insyn? 
 Behovet av insyn kan också motiveras utifrån medborgarnas behov av information för att kunna göra ett bra val mellan olika utförare. Ska en brukare kunna göra ett medvetet och bra val krävs infor- 
  
 21 
  
 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting, SOU 2001:48, s. 448. 
  
 22 
  
 Prop. 2011/12:106 s. 94. 
  
 238 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 mation inte bara från kommunala utförare, utan även från privata utförare. 
 Redan i dag finns en skyldighet att inhämta information enligt LOV för att kunna informera brukarna så att dessa kan göra ett informerat val. Utredningen har i kapitel 8 föreslagit en utvidgad skyldighet för kommuner och landsting att informera brukarna när det finns flera olika utförare att välja mellan. För att kunna uppfylla detta krav kommer kommuner och landsting vara skyldiga att in- hämta information från privata utförare för att kunna tillgodose brukarnas behov av information. 
 Frågan är då om det behövs särskilda regler om insyn vid sidan av bestämmelserna om brukarinformation? Enligt utredningens mening finns dock vissa principiella skillnader mellan information ur ett brukarperspektiv och en insyn som motiveras ur ett allmänt medborgerligt intresse. Brukarinformation kommer endast att lämnas när det finns en möjlighet att välja utförare. En medborgare kan vara intresserad av insyn hos privata utförare även i situationer där det inte finns ett val. Medborgaren kan även vara intresserad av information som inte nödvändigtvis är relevant för att kunna välja utförare. En brukare har inte samma allmänna informationsbehov utan är i behov av viss specifik information för att kunna välja ut- förare. Allmänheten kan ha ett intresse av informationen ur flera olika perspektiv och vad för typ av information allmänheten vill ha kan variera beroende på i vilken egenskap man ser på frågan, t.ex. som skattebetalare, anställd, pensionär eller förälder. Mot denna bakgrund menar utredningen att kravet på insyn inte kan tillgodo- ses enbart genom bestämmelser om brukarinformation. 
 Nuvarande bestämmelse är otillräcklig 
 Som tidigare nämnts är nuvarande insynsbestämmelse i kommu- nallagen av målsättningskaraktär. Enligt ordalydelsen ska kommu- nen eller landstinget beakta intresset av att genom avtal tillförsäk- ras information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs. 
 Tidigare utredningar och rapporter har, som nämnts i avsnitt 9.1.4, pekat på att det har varit dåligt ställt med allmänhetens insyn i privata utförares verksamhet, bl.a. inom äldreomsorgen och om- sorgen till funktionshindrade.  
 OFUKI-utredningens 
  bedömning var att det finns indikationer på att överlämnande av kommunal 
 239 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 verksamhet på entreprenad sker utan att allmänhetens intresse av att få information om verksamheten beaktas i tillräckligt hög ut- sträckning. 
 Utredningen anser att allmänhetens rätt till insyn är svag och att det, bl.a. med hänsyn till vad som kommit fram i  
 OFUKI-utred- 
  ningen, behöver förtydligas att kommunen eller landstinget ska tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i verksamhet som lämnas över till en privat utförare. 
 Krav på insyn bör regleras i avtalet 
 Ett möjligt sätt att hantera frågan om insyn skulle kunna vara att införa ett krav på en offentlighetsprincip hos privata utförare. Det finns dock grundläggande rättsliga skillnader mellan hur verksam- het bedrivs i en kommun och i ett privat företag. Offentlighets- principen innebär ett grundläggande krav på öppenhet i kommunal verksamhet. Allmänheten har rätt att ta del av innehållet i allmänna handlingar om dessa inte är sekretessbelagda. En begäran att få del av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. Den omvända principen gäller hos privata utförare. Någon rätt att få del av in- formation i handlingar finns inte. Den arbetsrättsliga lojalitets- plikten och bestämmelserna i lagen om skydd för företagshemlig- heter kan tvärtom ställa krav på de anställda i privata företag att inte delge information och handlingar som begärs av enskilda. Där- emot finns det särskilda bestämmelser i lag som ställer krav på att t.ex. offentliggöra årsredovisningar. 
 I 2 kap. 3 § OSL jämställs vissa kommunala företag med myn- digheter när det gäller utlämnande av allmänna handlingar. De ska lämna ut handlingar på samma sätt som en kommunal förvaltning. Bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen gäller endast de företag som kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestäm- mande inflytande över. 
 Om rätten till insyn ska vara densamma i verksamhet som be- drivs av privata utförare som i kommunal förvaltning skulle en möjlighet vara att göra offentlighetsprincipen direkt tillämplig på de privata utförarna på samma sätt som gjorts för de kommunala företagen. Enligt utredningens bedömning är detta dock inte en 
 240 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 möjlig väg att gå. Detta har också regeringen tidigare konstaterat i förarbetena till nuvarande insynsbestämmelse i 3 kap. 19 a § KL. 
 23 
  
 För en privat utförare kan en kommunal entreprenad endast omfatta en mycket begränsad del av verksamheten. Ett krav på att tillämpa offentlighetsprincipen skulle då innebära att information som rör helt andra affärsrelationer som utförs till andra privata företag skulle behöva offentliggöras. Detta är enligt utredningens mening inte rimligt. 
 Ett krav på privata utförare att tillämpa offentlighetsprincipen skulle också leda till en kraftigt ökad administrativ börda. En privat utförare har inte nödvändigtvis samma system för exempelvis doku- mentation och diarieföring som en kommunal förvaltning. Det skulle kunna bli mycket kostsamt för privata utförare att tvingas anpassa sig till ett sådant krav. 
 Från ett mer praktiskt perspektiv torde det också som konstate- rats i förarbetena till nuvarande bestämmelse vara svårt att få offent- lighetsprincipen att fungera hos en privat utförare. Det är inte alltid enkelt för erfarna kommunala tjänstemän och förtroendevalda, som ändå torde vara väl bekanta med regelverket, att tillämpa offentlig- hetsprincipen. Hos privata utförare finns normalt sett ingen större kunskap och erfarenhet inom detta område. Det är inte heller rim- ligt eller realistiskt att anställda hos privata utförare skulle tvingas genomgå särskild utbildning i dessa frågor. 
 24 
  
 Att införa ett krav på att privata utförare ska tillämpa offentlig- hetsprincipen är följaktligen enligt utredningens bedömning inte möjligt och det ingår inte heller i utredningens uppdrag att föreslå detta. Vilken information som kommun och landsting ska kunna inhämta från de privata utförarna bör enligt utredningen även fort- sättningsvis regleras i avtalet mellan kommun eller landsting och privata utförare. Kommuner och landsting bör i förfrågnings- underlaget eller motsvarande formulera vilken information som ska lämnas till kommunen eller landstinget och där bli allmänt tillgäng- lig. Detta ställer krav på att tydligt formulera vilken information som ska lämnas. 
  
 23 
  
 Prop. 2001/02:80 s. 103. 
  
 24 
  
 Jfr prop. 2001/02:80 s. 103. 
  
 241 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 9.4 
  
 En avvägning mellan olika intressen bör göras även fortsättningsvis 
  
 Utredningens bedömning:  
 En avvägning bör vid avtalets teck- nande göras mellan å ena sidan den privata utförarens intressen och å andra sidan allmänhetens intresse av hur den överlämnade verksamheten utförs. 
 Utredningen anser att utgångspunkten för bedömningen av vilka uppgifter som den privata utföraren ska lämna till kommun eller landsting bör vara att allmänheten genom tillgång till dessa upp- gifter kan få den insyn som är befogad. Flera företrädare för privata utförare har till utredningen framfört att de är positiva till att lämna ut information till kommuner eller landsting, om det är informa- tion som är relevant för allmänheten. 
 Vad informationen bör innehålla och hur omfattande den ska vara beror enligt utredningens bedömning på den överlämnade verksamhetens art. Vissa typer av verksamheter kan kräva mer in- formation för att möjliggöra en meningsfull insyn och i andra verk- samheter kan behoven vara mindre omfattande. 
 När det gäller allmänhetens intresse av hur verksamheten utförs anser utredningen att det finns flera omständigheter som bör till- mätas betydelse. Ju mer kommun- och landstingsmedlemmar som är beroende av verksamheten, desto högre krav på insyn torde kunna ställas. Ju mer skattemedel som går till den upphandlade verksam- heten, desto större torde allmänhetens intresse av insyn vara. 
 En avvägning bör göras mellan å ena sidan den privata utföra- rens intressen och å andra sidan allmänhetens intresse av hur verk- samheten utförs. De uppgifter som lämnas av den privata utföraren förutsätts inte vara av den arten att omfattande undersökningar och analyser krävs för att sammanställa och presentera dem. Uppgif- terna ska vara sådana som på ett naturligt sätt finns tillgängliga i verksamheten och vilkas sammanställande endast kräver en begrän- sad arbetsinsats. I motsats till brukarinformation förutsätts inte kommuner och landsting bearbeta informationen på något sätt. 
 Enligt utredningens mening behöver den privata utföraren först när en begäran kommit in till kommunen eller landstinget lämna ut den efterfrågade informationen till kommun eller landsting. Det är då viktigt att redan i avtalet mellan kommun eller landsting och den privata utföraren reglera vilken information som kommun eller 
 242 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 landsting kan begära ut av den privata utföraren. När en kommun eller ett landsting ska lämna över vården av en kommunal ange- lägenhet till en privat utförare är normalt LOU eller LOV tillämplig på förfarandet. Det innebär att uppgifter om hur möjligheten till insyn ska regleras måste tas med redan i förfrågningsunderlaget. 
  
 9.5 
  
 Kommuner och landsting ska vara skyldiga att ge allmänheten skälig insyn 
  
 Utredningens förslag:  
 Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare ska kommunen respektive lands- tinget genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över. 
 Hur allmänhetens insyn ska tillgodoses ska anges i det pro- gram med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. 
 En tydligare reglering av insyn 
 Av förarbetena till nuvarande 3 kap. 19 a § KL framgår att bestäm- melsen är av målsättningskaraktär. Utredningen anser att det ur ett medborgarperspektiv är mycket viktigt att säkerställa att allmän- heten tillförsäkras insyn i den skattefinansierade kommunala verk- samhet som bedrivs av privata utförare. Allmänhetens möjligheter till insyn ska tas till vara oberoende av hur kommunen eller lands- tinget väljer att organisera sin verksamhet. Det ska inte endast vara en målsättning för en kommun eller ett landsting att tillförsäkra sig information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs. Det ska tvärtom vara ett krav vid varje upp- handling som rör överlämnande av vård av kommunala ange- lägenheter. Utredningen föreslår därför att nuvarande 3 kap. 19 a § KL ändras så att det uttryckligen anges att om en kommun eller ett landsting sluter ett avtal med en privat utförare ska kommunen respektive landstinget genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över. 
 243 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen anser som nämnts i avsnitt 9.4 att en avvägning även fortsättningsvis ska göras mellan olika intressen. Vården av kommunala angelägenheter kan lämnas över inom många olika områden. Det medför att allmänhetens intresse av information om verksamheterna ser olika ut beroende på vilken slags kommunala angelägenheter det är tal om. Utredningen har därför valt att i sitt lagförslag ange att kommuner och landsting ska genom avtalet med den privata utföraren tillförsäkra sig information som gör det möj- ligt att ge allmänheten  
 skälig  
 insyn i den verksamhet som lämnas över. 
 Lagen ska inte ange exakta krav på vilken information som ska kunna inhämtas 
 Utredningen har övervägt att föreslå en insynsbestämmelse som anger vilken information kommuner och landsting alltid ska tillför- säkra sig genom avtalet med den privata utföraren. Det skulle vara minimikrav som kommuner och landsting, oavsett bransch, ska kunna begära in för att tillgodose allmänhetens intresse av insyn i överlämnad verksamhet. 
 Till exempel skulle utredningen kunna föreslå en bestämmelse med ett krav på information om personalen hos den privata utföra- ren. Det finns emellertid många olika typer av kommunala ange- lägenheter och verksamheterna är inte homogena. Detta innebär att allmänhetens intresse av information kan variera beroende på vilken kommunal angelägenhet som utförs av de privata utförarna. EU:s upphandlingsdirektiv har vidare stor betydelse för vilken informa- tion kommuner och landsting kan begära av de privata utförarna. Det pågår för närvarande förhandlingar om ett nytt upphandlings- direktiv som eventuellt kan påverka vad som kan begäras ut av de privata utförarna.  
 EU-rätten 
  innebär att viss information kan begä- ras ut i vissa av de kommunala ansvarsområden, men inte i andra. Detta är ett problem i och med att insynsbestämmelsen i kommunallagen kommer att tillämpas för all kommunal verksamhet som utförs av privata utförare och minimikraven ska gälla i alla sådana situationer. 
 Utredningen bedömer därför att det endast är möjligt att föreslå en insynsbestämmelse som tydliggör en skyldighet för kommuner och landsting att i alla sina avtal med privata utförare begära in information som säkerställer allmänhetens behov av insyn i den 
 244 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 kommunala verksamheten som utförs av den privata utföraren. Viss information bör enligt utredningen i normalfallet alltid kunna hämtas in. Men lagen bör ge utrymme för att kunna göra en bedömning i varje enskilt fall. 
 Om vilka förhållanden bör kommuner och landsting tillförsäkra sig information? 
 En avvägning mellan olika intressen ska som nämnts ovan göras vid varje avtals tecknande men det finns ändå enligt utredningens mening anledning att kort nämna några exempel på vad insynen skulle kunna omfatta. I det följande beskriver utredningen vilka förhål- landen som kommuner och landsting i normalfallet bör tillförsäkra sig information om samt när insyn enligt utredningens bedömning inte är möjlig. 
 En viktig utgångspunkt är att insynen i den privata utförarens verksamhet inte kan vara större än den insyn som finns i kommu- ners och landstings egen verksamhet. En privat utförare ska inte behöva lämna mer information om sin verksamhet än vad en kom- mun eller landsting behöver göra. 
 Det finns med utredningens förslag inte heller någon anledning för kommunen eller landstinget att i avtalet kräva att uppgifter som skulle komma att omfattas av sekretess hos kommunen eller landstinget ska ges in. Ett sådant förfarande innebär inte någon utökad insyn i verksamheten för allmänheten. 
 Vidare måste ett resonemang om insyn också beakta vilken in- formation som redan i dag är tillgänglig för allmänheten hos andra myndigheter som t.ex. kommuner och landsting, Bolagsverket samt Inspektionen för vård och omsorg. Även frivilliga överens- kommelser mellan  
 arbetsgivar-, 
  bransch- och fackliga organisa- tioner måste beaktas. Det pågår t.ex. diskussioner på regeringens initiativ om att skapa en plattform om ökad öppenhet för utförare inom vård och omsorg med offentlig finansiering. Tanken med detta arbete är att öka öppenheten och insynen kring kvalitet, eko- nomi och anställningsvillkor hos vissa utförare. 
 245 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 Information om verksamhetens kvalitet och avvikelser i verksamheten 
 Information om verksamhetens kvalitet och avvikelser i verksam- heten är naturligtvis av intresse för den enskilda medborgaren, vars skattemedel finansierar den privata utförarens verksamhet. 
 Enligt förarbetena till LOV ska information om brukarunder- sökningar ingå i informationen till enskilda redan i dag. Dessa upp- gifter blir härigenom också tillgängliga för allmänheten. Utredningen anser att sådana brukarundersökningar också bör vara tillgänglig för allmänheten i de fall när det inte finns något valfrihetssystem. Även i dessa situationer ska kommuner och lands- ting tillförsäkra sig rätten att inhämta sådan information. Med hänsyn härtill bör kommuner och landsting kunna ställa krav på att sådan information lämnas ut. 
 I Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om lednings- system för systematiskt kvalitetsarbete (SOSFS 2011:9) finns be- stämmelser som handlar om systematiskt förbättringsarbete, där bl.a. frågor om egenkontroll och utredning av avvikelser berörs. I 5 kap. 6 § i dessa föreskrifter anges att inkomna rapporter, klagomål och synpunkter ska sammanställas och analyseras för att vårdgivaren eller den som bedriver socialtjänst eller verksamhet enligt LSS ska kunna se mönster eller trender som indikerar brister i verksamhetens kvalitet. Krav på att allmänheten ska ha insyn i sådana sammanställningar, får enligt utredningen anses vara kopplade till föremålet för upphandlingen och stå i proportion till det mål som eftersträvas med upphandlingen. I sådana samman- ställningar kan det emellertid finnas uppgifter om enskilda som omfattas av sekretess och som av den anledningen inte kan lämnas ut. I övrigt torde sådana sammanställningar kunna vara juridiskt möjligt och i vissa fall också befogat att lämna ut till brukarna. 
 När det gäller Craig, lämnas sådana anmälningar av utföra- rens anställda till den som driver verksamheten, dvs. den privata utföraren och, om det är fråga om ett allvarligt missförhållande, av den privata utföraren till Inspektionen för vård och omsorg. 
 25  
 Den som inom socialtjänsten i yrkesmässigt bedriven enskild verksam- het ska ta emot Lex  
 Sarah-rapporter 
  är skyldig att informera berörd socialnämnd om de rapporter han eller hon har tagit emot. 
 26  
 Kom- 
  
 25 
  
 Närmare om Craig, se avsnitt 6.4.7. 
  
 26 
  
 14 kap. 5 § SoL. 
  
 246 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 munen har således tillgång till denna avvikelserapportering och allmänheten har redan möjlighet att få insyn i dessa förhållanden, förutsatt att uppgifterna inte omfattas av sekretess. 
 Inom hälso- och sjukvårdens område gäller enligt Chen att vårdgivaren till Inspektionen för vård och omsorg ska anmäla hän- delser som har medfört eller hade kunnat medföra en allvarlig vård- skada. 
 27  
 Vårdgivaren ska i samband med denna anmälan till inspek- tionen ge in en utredning av händelsen. Detsamma gäller om någon har drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av annan allvarlig skada än vårdskada till följd av säkerhetsbrister i verksamheten vid en sjukvårdsinrättning. En vårdgivare ska snarast anmäla till in- spektionen om det finns skälig anledning att befara att en person, som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården och som är verksam eller har varit verksam hos vårdgivaren, kan utgöra en fara för patientsäkerheten. 
 28  
 Dessa anmälningar kan allmänheten ta del av hos inspektionen. Utredningen anser att det inte före- ligger något hinder enligt de  
 EU-rättsliga 
  upphandlingsreglerna att ställa krav på att utförarna ska redovisa dessa anmälningar och att det är befogat att begära av den privata utföraren att den ska lämna information om sådana anmälningar. Innan uppgifter lämnas ut till allmänheten ska de sekretessprövas, eftersom vissa uppgifter om enskilda kan omfattas av sekretess. 
 Information om personalen och deras villkor 
 Information om personalen är intressant, kanske främst för en brukare men även för allmänheten. 
 Enligt förarbetena till LOV ska information om personalen och dess kompetens, utbildningsnivå och kapacitet samt språkkun- skaper lämnas till enskilda redan i dag. Även information om an- talet anställda, antalet anställda omräknat till heltid och personal- kontinuitet ska redovisas. Dessa uppgifter blir härigenom också tillgängliga för allmänheten. 
 Utredningen anser att sådan information om personalen också bör vara tillgänglig för allmänheten i de fall när det inte finns något valfrihetssystem. Även i dessa situationer ska kommuner och lands- ting tillförsäkra sig rätten att inhämta sådan information om perso- 
  
 27 
  
 Närmare om Chen, se avsnitt 6.3.4 och 6.3.5. 
  
 28 
  
 3 kap.  
  
 5–7 
  §§ PSL. 
 247 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 nalen. Sådan information är enligt utredningens mening normalt proportionerligt att efterfråga. Utredningen vill emellertid betona att den avvägning mellan allmänhetens intresse och de privata ut- förarnas intresse som ska göras kan innebära att det inte alltid kan bli relevant att efterfråga viss information. Det torde exempelvis inte vara relevant att efterfråga språkkunskaper hos personalen som utför snöröjning. 
 Även de anställdas löner kan allmänheten vara intresserade av. Allmänheten kan utöver detta också tänkas vilja ha information om angränsande frågor såsom t.ex. övriga anställningsvillkor, arbets- miljön och eventuella kollektivavtal eller andra kollektivavtals- liknande avtal. Allmänheten kan också vilja ta del av en viss privat utförares schema för en verksamhet, t.ex. bemanningslistor. Det kan vidare vara intressant för allmänheten att veta vilken organi- sation som den privata utföraren har till sitt förfogande och vilka eventuella underleverantörer som anlitas. 
 Frågan är då om det är förenligt med de  
 EU-rättsliga 
  upphand- lingsreglerna att kommuner och landsting i upphandlingar enligt LOU och LOV, utöver vad som sagts ovan, ställer krav på att kommun och landsting ska tillförsäkras information om de anställ- da och deras villkor. Eftersom det torde vara fråga om ett särskilt kontraktsvillkor som ska fullgöras under pågående avtalsperioden måste kravet framgå i annonsen eller förfrågningsunderlaget och vara förenligt med unionsrätten, däribland proportionalitetsprinci- pen. Principen innebär som nämnts i avsnitt 9.2.1. att en upphand- lande myndighet inte får ställa högre krav än vad som är nödvän- digt i den specifika upphandlingen. Krav i ett upphandlingsför- farande ska alltså stå i proportion till det mål som eftersträvas med upphandlingen och de måste vara kopplade till föremålet för upp- handlingen. 
 Vad gäller krav på att redovisa löner är det enligt utredningens mening tveksamt om sådana krav är kopplade till föremålet för upphandlingen och står i proportion till det som eftersträvas med upphandlingen. Det är därför troligen inte möjligt att ställa krav på information om dessa förhållanden i offentliga upphandlingar. 
 Däremot torde krav på att den privata utföraren ska redovisa sin organisation och eventuella underleverantörer, i den del som ska handha den kommunala angelägenheten, vara kopplade till före- målet för upphandlingen och stå i proportion till det som eftersträ- vas med upphandlingen. I normalfallet torde det också vara befogat för allmänheten att ta del av sådan information. Uppgifter om en 
 248 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 privat utförares organisation skulle dock i vissa fall kunna hänföras till affärs- och driftförhållande och omfattas av sekretess enligt 31 kap. 16 § OSL. 
 Av 10 kap. LOU framgår när en upphandlande myndighet har en skyldighet respektive möjlighet att utesluta en leverantör från att delta i en offentlig upphandling. Myndigheten kan t.ex. ställa krav på att leverantören inte gjort sig skyldig till viss typ av brotts- lighet eller inte gjort sig skyldig till ett allvarligt fel i yrkesutöv- ningen. Någon koppling till kontraktsföremålet krävs inte alltid för att kraven som nämns här ska vara förenliga med  
 EU-rätten. 
  I för- handlingarna om de nya upphandlingsdirektiven förs diskussioner om vissa av de fakultativa uteslutningsgrunderna ska göras obliga- toriska samt att ytterligare grunder för uteslutning som bl.a. är kopplade till  
 miljö-, 
  sociala- och arbetsrättsliga krav ska kunna til- lämpas. Vilken insyn som kommuner och landsting kan kräva på- verkas av reglernas slutliga utformning. 
 Information om den privata utförarens ägarförhållanden och företrädare 
 Den privata utförarens ägarförhållanden och företrädare kan vara av intresse för allmänheten. 
 Är det fråga om ett aktiebolag eller en ekonomisk förening finns uppgifter om styrelsen registrerade hos Bolagsverket. Det är emeller- tid aktiebolaget självt som ansvarar för aktieboken, av vilken det framgår vem som äger aktierna. När det gäller handelsbolag och kommanditbolag registreras uppgifter om bolagsmän, komplemen- tärer och kommanditdelägare hos Bolagsverket. Stiftelser har inte några ägare. 
 Som nämnts ovan kan leverantörer på de i 10 kap. LOU angivna grunderna, t.ex. viss typ av brottslighet, uteslutas från att delta i en offentlig upphandling. Den upphandlande myndigheten får i vissa fall begära att en leverantör visar att det inte finns någon grund för att utesluta leverantören. På så sätt kan allmänheten redan i dag få insyn i en del omständigheter hänförliga till den privata utföraren och dess företrädare. 
 Företrädare för olika branschorganisationer som utredningen varit i kontakt med har uppgett att deras medlemmar inte har något emot att redovisa sina ägarförhållanden och att de till viss del gör det i koncernredovisningar redan i dag. Utredningen om ägarpröv- 
 249 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 ning och mångfald vid offentligt finansierade välfärdstjänster har fått i uppdrag att utreda vilka möjliga krav, utöver redan befintliga, som kan och bör ställas på de som äger och driver företag inom välfärdssektorn (Fi 2012:11). Uppdraget ska redovisas senast den 28 februari 2014. Frågorna kommer alltså att utredas i särskild ord- ning och utredningen fördjupar sig därför inte närmare i dessa fråge- ställningar. 
 Information om  
 miljö-, 
  integrations- och jämställdhetsarbete m.m. 
 För en del brukare samt för allmänheten kan frågor om en privat ut- förares  
 miljö-, 
  integrations- och jämställdhetsarbete vara av intresse. 
 Enligt 11 kap. 15 § LOU får upphandlande myndighet ställa krav på att en leverantör uppfyller vissa miljöledningsstandarder. Något hinder för att privata utförare ska redovisa information om detta torde därför inte finnas enligt de  
 EU-rättsliga 
  upphandlings- reglerna. Det torde inte heller finnas några andra hinder för att ställa sådana krav och utredningen anser att det dessutom är sådan information som allmänheten har ett befogat intresse att ta del av. 
 En förutsättning för att kunna ställa krav på att information om integrations- och jämställdhetsarbete samt övrigt miljöarbete ska redovisas är att den upphandlande myndigheten får ställa krav på sådant arbete i upphandlingen. En redogörelse för hur långtgående krav och kriterier av miljömässig och social karaktär som  
 EU-lag- 
  stiftningen tillåter finns i Upphandlingsutredningens betänkande Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling (SOU 2013:12). 
 29 
  
 Information om den privata utförarens ekonomi 
 Eftersom den privata utförarens verksamhet finansieras av offent- liga medel finns det självklart ett intresse från allmänheten att veta hur dessa medel används. 
 Det har i olika sammanhang framförts krav på fullständig redo- visning på enhetsnivå och öppna böcker. En av tankarna bakom detta är att det ska vara möjligt att kontrollera att medborgarnas 
  
 29  
 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upphandling, SOU 2013:12, s. 386 ff. 
 250 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 skattemedel inte ska gå till företagens vinster utan till de tjänster som kommuner och landsting ska erbjuda sina medborgare. 
 Mycket information om en privat utförares ekonomi är redan i dag offentlig. 
 30  
 Aktiebolag ska enligt lag en gång per år lämna en årsredovisning till Bolagsverket för registrering. Detsamma gäller vissa större handelsbolag, kommanditbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser. Årsredovisningen ska bl.a. innehålla en balansräk- ning, en resultaträkning samt en förvaltningsberättelse. Uppgift om aktiebolagets aktiekapital finns också registrerat hos Bolagsverket. Publika aktiebolag har dessutom en lagstadgad skyldighet att lämna kvartalsrapporter. När det gäller  
 aktie-, 
  handels- och kom- manditbolag samt ekonomiska föreningar finns också uppgifter om eventuella företagsinteckningar hos Bolagsverket. 
 När det gäller insyn på enhetsnivå måste enligt utredningen en utgångspunkt vara en jämförelse med vilken information som är offentlig i kommuner och landsting. Det finns inte något generellt lagkrav på kommuner och landsting att offentligt redovisa ekono- miskt utfall på enhetsnivå. Kommuner och landsting har full frihet att själva definiera vad de menar med en enhet och vilka kostnader som ska anses åvila en sådan enhet. Kommuner kan ta fram upp- gifter om vad t.ex. ett kommunalt äldreboende kostar, men det är inte givet att alla kommuner räknar på samma sätt, t.ex. hur over- headkostnader beräknas. Mot bakgrund av att det inte finns något krav på kommuner och landsting att redovisa sin ekonomi på en- hetsnivå är det enligt utredningens mening inte heller rimligt att begära att privata utförare ska göra detta. 
 En annan fråga är också om det är förenligt med  
 EU-rätten 
  att ställa krav på insyn om en privat utförares ekonomi på enhetsnivå. I avsnitt 9.2.1. har utredningen redogjort för vilka krav avseende ekonomiska förhållanden som kan ställas i upphandlingar, dels som urvalskriterium, dels som särskilt kontraktsvillkor, som ska gälla efter det att kontraktet tilldelats. Proportionalitetsprincipen inne- bär som nämnts att krav i ett upphandlingsförfarande, oavsett om det är ett urvalskriterium eller ett särskilt kontraktsvillkor, ska stå i proportion till det mål som eftersträvas med upphandlingen och måste vara kopplade till föremålet för upphandlingen. Utredningen är tveksam till om redovisning på enhetsnivå kan anses ha en kopp- ling till föremålet för upphandlingen. Om kommunen t.ex. upp- 
  
 30  
 Vilka företag som för varje räkenskapsår ska avsluta bokföringen med en årsredovisning och offentliggöra den framgår av 6 kap. 1 § bokföringslagen (1999:1078). 
 251 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 handlar ett äldreboende har den privata utförarens ekonomi enligt utredningens bedömning inte en självklar koppling till den verk- samhet som ska bedrivas på boendet. Enligt utredningens mening torde det sammanfattningsvis även med hänsyn till de  
 EU-rättsliga 
  upphandlingsreglerna inte vara möjligt att ställa krav på insyn i privata utförares ekonomi på enhetsnivån. 
 Det kan också tänkas att utföraren har tagit fram en viss strategi eller en plan för en viss verksamhet. En förutsättning för att kunna ställa krav på att information om dessa ska redovisas är att den upphandlande myndigheten får ställa krav på sådana strategier eller planer i upphandlingen. Kravet måste vara kopplat till föremålet för upphandlingen, vilket det i många fall torde vara, men utredningen är tveksam till om det skulle vara förenligt med proportionalitets- principen att i alla verksamheter kräva en viss strategi eller plan. I fallet RÅ 1997 ref. 40 fann HFD att det inte var förenligt med det upphandlingsrättsliga regelverket att ställa krav på att redovisa upp- gifter som kunde betecknas som interna affärsmässiga strategier. Sådana uppgifter torde vidare också kunna omfattas av sekretess enligt i 31 kap. 16 § OSL. 
 En annan aspekt är att för vissa privata utförare kan en kommu- nal entreprenad endast utgöra en mycket begränsad del av verk- samheten. Ett krav på full insyn i verksamhetens ekonomi skulle innebära att information som rör helt andra affärsrelationer som utförs till andra privata företag skulle behöva offentliggöras. 
 Däremot finns det andra privata utförare vars intäkter till stor del eller enbart består av offentliga medel. Här väger allmänhetens intresse av hur verksamheten utförs möjligen tyngre. 
 Allmänhetens insyn bör utvecklas genom branschöverenskommelser 
 Utredningens förslag innebär att varje kommun och landsting har ett ansvar att formulera krav i förfrågningsunderlag eller på annat sätt tillgodose allmänhetens behov av insyn. Enligt utredningens mening är det dock önskvärt att SKL i samverkan med bransch- organisationer försöker finna gemensamma utgångspunkter för vilken typ av uppgifter som behövs för att tillförsäkra allmänheten den insyn som kan anses vara befogad inom olika verksam- hetsområden. På detta sätt kan standardvillkor utformas kring in- syn som kan tillämpas av alla kommuner och landsting. Detta leder till minskad administration och ökar möjligheten att kunna ta hän- 
 252 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 syn till speciella villkor i olika branscher. Det pågår redan diskus- sioner i syfte att öka insynen i offentlig finansierad verksamhet. Plattformen om ökad öppenhet som nämnts ovan är ett exempel på ett sådant pågående arbete inom hälso- och sjukvårdens samt social- tjänstens område. Företrädare för olika branschorganisationer har också till utredningen framfört att de är intresserade av att ingå sådana branschöverenskommelser. 
 Frågan om allmänhetens insyn ska tas med i fullmäktiges program 
 Utredningen föreslår i kapitel 5 att fullmäktige ska anta ett pro- gram med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. Hur allmänhetens insyn ska till- godoses ska anges i detta program. Det är enligt utredningen naturligt att fullmäktige utifrån lokala förhållanden tar ställning till övergripande principer för hur allmänhetens insyn ska tillförsäkras. Att eventuellt förekommande branschöverenskommelser ska an- vändas är något som bör anges i programmet. 
  
 9.6 
  
 Allmänhetens insyn i privata utförare i egenskap av underentreprenör till kommunala företag 
  
 Utredningens förslag:  
 Fullmäktige ska se till att kommunala företag ger allmänheten skälig insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare. 
 Privata utförare som anlitas av hel- eller delägda kommunala bolag eller sådana stiftelser eller föreningar som avses i 3 kap. 17 och 18 §§ KL (kommunala företag) omfattas inte av insynsbestämmelsen i nuvarande 3 kap. 19 a § KL. Denna bestämmelse gäller endast om en kommun eller landsting sluter avtal med en privat utförare. 
 I 2 kap. 3 § OSL finns en bestämmelse som innebär att offent- lighetsprincipen gäller i aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska för- eningar och stiftelser där kommuner utövar det rättsligt bestäm- mande inflytandet. I delägda bolag, stiftelser eller föreningar som inte omfattas av offentlighetsprincipen gäller i stället enligt 3 kap. 18 § tredje stycket KL att kommunen ska verka för att allmänheten ska få insyn på samma grunder som gäller för myndigheter. Dessa 
 253 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 SOU 2013:53 
  
 bestämmelser tar emellertid inte sikte på de privata utförare som de kommunala företagen i sin tur anlitar som underentreprenörer. Även den verksamhet som privata utförare bedriver i dessa situationer är som huvudregel finansierade av offentliga medel och utredningen anser att det är en brist i nuvarande lagstiftning att allmänheten inte har någon insyn i dessa. I vissa kommuner ansvarar kommunala före- tag för upphandling av tjänster som i andra kommuner upphandlas av nämnder. Det är enligt utredningen inte godtagbart att komm- uner och landsting inte ska vara skyldiga att tillgodose behov av insyn bara för att verksamheten bedrivs av ett kommunalt företag. 
 Att utsträcka offentlighetsprincipen till privata utförare i egen- skap av underentreprenör till helägda kommunala företag är inte en framkomlig väg av samma skäl som redovisats i avsnitt 9.3. Inte heller är det enligt utredningen lämpligt att kommunerna när det gäller delägda kommunala företag ska verka för att offentlighets- principen blir tillämplig på samma sätt som gäller för myndigheter. 
 Utredningen anser att det är mer rimligt att kommuner och landsting ska se till att kommunala företag ger allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över till privata utförare och föreslår därför att fullmäktige ska vara skyldig att säkerställa denna insyn. 
 Den föreslagna ändringen syftar i första hand till att se till att de kommunala bolagen ska ge allmänheten insyn. Fullmäktiges skyl- dighet ska gälla helägda bolag. I delägda bolag ska kommuner och landsting sträva efter att bolaget ger allmänheten insyn i en omfatt- ning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksam- hetens art och omständigheterna i övrigt. 
 31  
 Detta följer av den generella skyldigheten att binda delägda bolag till de villkor som avses i 3 kap. 17 § och behöver därför inte regleras särskilt. I hel- och delägda bolag kan kommunen genom ändringar i bolagsord- ningen eller genom ägardirektiv se till att bolaget ger allmänheten insyn. 
 Den föreslagna ändringen kommer även att omfatta kommunala stiftelser och föreningar. Det är mera ovanligt att kommunal verk- samhet bedrivs av stiftelser och föreningar. 
 32  
 I det fall en verksam- het lämnas över till en stiftelse eller förening som också omfattas av 
  
 31  
 Jfr fallet HFD 2011 ref. 53 i vilket HFD fann att en kommuns beslut att lämna över vården av en kommunal angelägenhet till en ideell förening stred mot lag då fullmäktige före beslutet underlåtit att verka för handlingsoffentlighet hos föreningen. 
  
 32  
 Skr. 2012/13:102 s. 62. 
 254 
  
 SOU 2013:53 
  
 Allmänhetens insyn 
  
 offentlighetsprincipen är det emellertid enligt utredningen rimligt att även denna tillgodoser allmänhetens behov av insyn. Eftersom stiftelser och föreningar genom hänvisningar blir bundna av de villkor som avses i 3 kap. 17 § behöver inte kommuners och lands- tings skyldighet regleras särskilt. I dessa fall kan kommunen genom reglering i stiftelseförordnande, stiftelseurkunden eller i förening- ens stadgar se till att stiftelsen eller föreningen ger allmänheten insyn. 
 Det är viktigt att redan i avtalet mellan det kommunala företaget och den privata utföraren reglera vilken information som den pri- vata utföraren ska lämna ut, på motsvarande sätt som när avtalet ingås direkt med kommunen. 
 Exakt hur långt insynen bör sträcka sig blir något som får be- dömas i varje enskilt fall. Frågan om insyn ska på samma sätt som i den kommunala förvaltningen bedömas utifrån vilka uppgifter som skulle varit offentliga om verksamheten bedrivits i egen regi av företaget. 
 255 
  
 10 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 10.1 
  
 Nordiska kommuner har ett stort ansvarsområde 
  
 De nordiska kommunerna visar sinsemellan upp stora likheter. I alla de nordiska länderna ansvarar den kommunala sektorn för stora delar av välfärden. Ur ett europeiskt perspektiv är också de nor- diska kommunerna tämligen stora, även om storleken varierar mellan länderna. Island avviker genom att kommunerna är mycket små, även om storleken har ökat på senare år genom kommunsamman- slagningar. I det följande ges en kort beskrivning av regleringen av de nordiska kommunerna generellt. Därefter beskrivs vilket utrymme det finns för privata utförare inom skola, vård och omsorg i de olika nordiska länderna. Mot bakgrund av att förhållandena i Island är speciella vid en jämförelse med de andra länderna kommer dock inte utvecklingen där att beröras. 
  
 10.2 
  
 Danmark 
  
 Allmänt om danska kommuner 
 Danmark har under senare år genomfört en omfattande kommun- reform där antalet kommuner minskat från 270 till 98. Danska kommuner har i likhet med svenska en allmän kompetens att hand- ha sådana uppgifter som är av allmänintresse för medborgarna. 
 1  
 Organisationsmässigt skiljer sig dock de danska kommunerna från de svenska. Borgmästaren har en särskilt reglerad funktion i lagen och 
  
 1  
 Fischer och Holland, Kommunalret, 2 uppl., 2012, s. 11 ff. 
 257 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 SOU 2013:53 
  
 har en stark befogenhet. Särskilda nämnder finns inte, i stället finns utskott hos fullmäktige. Antalet förtroendevalda är avsevärt färre än i svenska kommuner. 
 Den danska offentlighedsloven 
 2  
 ger möjlighet till insyn i offent- lig förvaltning delvis liknande den svenska offentlighetsprincipen. Varje fackminister kan efter överläggningar med justitieministern utfärda regler om att lagen ska gälla närmare angivna företag eller institutioner. Detta är dock endast möjligt om företagen finansieras med offentliga medel eller om de genom lag fått rätt att besluta på statens eller en kommuns vägnar. 
 Möjligheten att använda privata utförare 
 Danska kommuner kan använda privata utförare för driftsupp- gifter. Däremot kan de inte använda privata utförare för uppgifter som innefattar myndighetsutövning, om det inte finns stöd för detta i speciallagstiftning. 
 Danmark har tidigare haft en särskild lag om fritt val för brukare (Lov nr. 253 af 28. marts 2006 om fremme af frit valg for borgerne ved levering af serviceydelser i kommuner). Lagen ställde krav på fullmäktige att varje mandatperiod ta ställning till hur medborgar- nas fria val skulle kunna utvidgas till nya områden. Det åvilade en- ligt lagen kommunen att sammanställa brukarinformation till med- borgarna om möjligheten att välja utförare inom hemtjänst, grund- skola och äldreomsorg. Privata utförare, som är en integrerad del av den kommunala verksamheten, var skyldiga att lämna sådan brukarinformation. Lagen har upphävts från den 1 januari 2013. Regeringen uppgav som skäl att upphäva lagen att det var en del i regeringens politik att avbyråkratisera den offentliga förvaltningen. 
 Skolan 
 Danmark har en lång tradition av privata skolor. Cirka 15 procent av grundskoleleverna går i privata skolor. För att få offentlig stöd måste verksamheten vara självägande vilket innebär att eventuella överskott måste investeras i verksamheten. 
 3 
  
 2 
  
 Lov om offentlighed i forvaltningen. 
  
 3 
  
 Svenskt Näringsliv, Privata företag inom skola, vård och omsorg i de nordiska länderna – en översikt, 2012. 
  
 258 
  
 SOU 2013:53 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 10.3 
  
 Finland 
  
 Allmänt om finska kommuner 
 Den finska kommunallagen (1995/365) påminner mycket om den svenska. Medborgarna utser ett fullmäktige som i sin tur väljer nämnder. Kommunerna har en allmän kommunal kompetens att utföra uppgifter som ligger inom ramen för allmänintresset. Finland saknar en särskild regional nivå. Hälso- och sjukvården är därför ett ansvar för den primärkommunala nivån. Det är vanligt med kommunal samverkan för att hantera sina ansvarsuppgifter. 
 Den finska kommunallagen ses för närvarande över av en särskild arbetsgrupp på Ekonomiministeriet som biträds av en parlamentarisk referensgrupp. Bakgrunden till reformen är den kommunstrukturreform som Finland genomför där antalet kommuner minskas kraftigt. Kommunstrukturreformen utgör grunden för totalrevisionen av kommunallagen. Kommunallagen kommer även i fortsättningen att vara en allmän lag som gäller förvaltningen, beslutsförfarandet samt ekonomin i kommunerna. Reformen syftar till att minska behovet av speciallagstiftning. Avsikten är att den nya lagen ska träda i kraft i början av 2015. Beredningsarbetet ska samordnas med andra lagstiftningsprojekt som pågår inom olika sektorer. 
 4 
  
 Finland har en offentlighetsprincip liknande den svenska. Enligt lagen om offentlighet i myndigheternas verksamhet (621/1999) är myndighetshandlingar offentliga om inte annat föreskrivs. Offent- lighetslagen omfattar enligt 4 § kommunala myndigheter, kommittéer och arbetsgrupper. Lagen omfattar inte företag som ägs av det offentliga, däremot bl.a. stiftelser och enskilda personer som utövar offentlig makt. 
 Möjligheten att använda privata utförare 
 Enligt 124 § i den finska grundlagen får offentliga förvaltningsupp- gifter anförtros andra än myndigheter endast genom lag eller med stöd av lag, om det behövs för en ändamålsenlig skötsel av uppgift- erna och det inte äventyrar de grundläggande fri- och rättigheterna, rättssäkerheten eller andra krav på god förvaltning. Uppgifter som 
  
 4  
 Information från Ekonomiministeriets webbplats. 
 259 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 SOU 2013:53 
  
 innebär betydande utövning av offentlig makt får dock endast läm- nas över till myndigheter. 
 Enligt den nu gällande kommunallagen kan kommunerna sköta sina tjänster själv eller köpa av andra tjänsteproducenter (2 § tredje stycket). Med tjänster avses andra tjänster än de som innefattar myndighetsutövning. 
 5  
 Kommunallagen innehåller inte några sär- skilda regler om kontroll och tillsyn av sådan entreprenadverksam- het. 
 Det finns en särskild lag om servicesedlar (2009/569). Enligt denna lag kan kommunerna godkänna leverantörer inom social- och hälsovårdsektorn. Den som har ett av kommunen godkänt om- sorgsbehov kan använda en servicesedel för att betala den god- kända leverantören. Värdet på servicesedeln motsvarar kostnaden som kommunen har för tjänsten. Den kan även vara relaterad till inkomsten hos brukaren. 
 För att bli godkänd som serviceleverantör av kommunen måste man enligt 5 § lagen om servicesedlar uppfylla ett antal krav. Leve- rantören ska uppfylla vissa skatterättsliga krav och krav på an- svarsförsäkring. Vidare ska leverantören uppfylla kraven som följer av speciallagstiftning på området. Tjänsterna ska också enligt lagen 
 åtminstone motsvara den nivå som gäller för kommunala verk- samheter på området. Leverantören ska också uppfylla de övriga krav som kommunen ställer med avseende på klienters eller klient- gruppers behov, tjänsternas kvantitet eller kvalitet samt på för- hållandena i kommunen eller andra liknande krav. Kraven som ställs ska vara objektiva och  
 icke-diskriminerande. 
  Kommunen ska åter- kalla tillståndet om villkoren inte längre uppfylls. 
 Till skillnad från den svenska LOV så anses avtalet om utförandet ingås mellan brukaren och entreprenören (6 § lagen om servicesedlar). För avtalet gäller bestämmelserna och rättsprinciperna inom konsumenträtten och avtalsrätten i enlighet med innehållet i avtalet. 
 Cirka 30 procent av de anställda inom social omsorg i Finland arbetar i privata företag eller organisationer. År 2011 fanns 45 pro- cent av de boende i servicehus för äldre i kommunala servicehus, 28 procent i servicehus som drevs av organisationer och 27 procent i servicehus som drevs av privata företag. 
 6 
  
 5 
  
 Ray, Kommunallagen – bakgrund och tolkningar, 1996, s. 107. 
  
 6 
  
 Svenskt Näringsliv, Privata företag inom skola, vård och omsorg i de nordiska länderna – en översikt, 2012. 
  
 260 
  
 SOU 2013:53 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 Skolan 
 Privata skolor är mer ovanliga i Finland än i Sverige. Omkring tre procent av eleverna på grundskolenivån går i fristående skolor. Tillstånd till sådana skolor ges av regeringen och endast till ideella föreningar och stiftelser. För att få tillstånd krävs att det finns ett särskilt behov av utbildningsalternativet. Skolan måste ha ett sär- skilt avtal med kommunen där den verkar och får inte drivas med vinstsyfte. 
 7 
  
 10.4 
  
 Norge 
  
 Allmänt om norska kommuner 
 Norge har inte genomgått någon kommunreform och har fort- farande relativt många små kommuner. Organisatoriskt väljs en fullmäktigeförsamling och en styrelse (formannskap). Till skillnad från i Sverige och Finland ska styrelsen bestå av ledamöter från fullmäktigeförsamlingen. Det kommunala självstyret i Norge känne- tecknas av att det är negativt bestämt, vilket innebär att så länge en uppgift inte är uttryckligt förbjudet kan kommunerna utföra den. 
 8  
 Det finns dock restriktioner för det kommunala självstyret i Norge som inte finns i Sverige, bl.a. finns statliga begränsningar av de kommunala skattesatserna. 
 När det gäller frågan om insyn har Norge en offentlighetslag 
 9  
 som ger medborgarna insyn i offentliga dokument på delvis liknande sätt som den svenska offentlighetsprincipen. Lagen omfattar kommuner och kommunala företag där kommunen an- tingen äger mer än 50 procent eller tillsätter mer än hälften av sty- relseledamöterna. Till skillnad från i Sverige omfattas dock inte kommunala företag om dessa driver en verksamhet på marknaden (2 § offentlighetslagen). 
  
 7 
  
 Svenskt Näringsliv, Privata företag inom skola, vård och omsorg i de nordiska länderna – en översikt, 2012. 
  
 8 
  
 Regeringen melding til Stortingen 12 Stat og kommune – styrnig og samspel. 
  
 9 
  
 LOV  
  
 2006-05-19 
  nr 16: Lov om rett til innsyn i dokument i offentleg verksemd (offentleglova). 
 261 
  
 Regleringen av privata utförare i kommuner i andra nordiska länder 
  
 SOU 2013:53 
  
 Möjligheten att använda privata utförare 
 Den norska kommunallagen reglerar inte privata utförare särskilt, men dessa förekommer dock inom många kommunala verksam- heter. På den tekniska sidan är det exempelvis vanligt med entre- prenad för snöröjning och fastighetsskötsel. Inom de mjuka sek- torerna är det framför allt vanligt med privata förskolor. 
 10 
  
 Inom äldreomsorgen har bl.a. Oslo kommun infört fritt brukar- val. Brukaren kan vända sig till privata leverantörer som har kon- trakt med kommunen. Av brukarna är det 20 procent som har vänt sig till privata alternativ. Sammanlagt i landet står dock kommu- nerna för 90 procent av äldreboendena och 95 procent av hem- tjänsten. Hälso- och sjukvården är ett statligt ansvar. Inom hälso- och sjukvården finns dock ett statligt reglerat system för fritt val. 
 11 
  
 Skolan 
 Privata skolor godkänns på nationell nivå och endast om det finns ett särskilt påvisbart behov av utbildningen. Skolorna får inte be- drivas med vinstsyfte. Omkring två procent av de norska skol- barnen går i sådana privata skolor. 
 12 
  
 10 
  
 Kommunal organisering – redogörelse for kommunal- och regionaldepartementets orga- nisasjonsdatabase, Warren rapport 2008:20. 
  
 11 
  
 Svenskt Näringsliv, Privata företag inom skola, vård och omsorg i de nordiska länderna – en översikt, 2012. 
  
 12 
  
 Skolverket, Privat och offentligt – fristående skolor i andra länder, 2008, s. 32 ff. 
  
 262 
  
 11 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 11.1 
  
 Uppdraget i direktiven 
  
 Utredningen ska göra en utvärdering av den fria kommunala nämnd- organisationen. Enligt direktiven är bakgrunden till uppdraget följ- ande. Genom 1991 års kommunallag fick kommunerna och landstingen en ökad frihet att organisera sin nämndverksamhet. Syftet med reformen var att förbättra incitamenten till en ökad decentralisering och sektorsamverkan. En friare nämndorganisation skulle underlätta möjligheterna att anlägga en helhetssyn på de kommunala verksamheterna (prop. 1990/91:117 s. 20) Kommuner och landsting har därefter genomfört omfattande omorganisationer av sina nämndorganisationer. Mot bakgrund av att reformen har varit i kraft i mer än 20 år finns det anledning att genomföra en samlad utvärdering av om reformen lett till en ökad helhetssyn samt om reformen medfört några rättsliga eller andra problem. 
  
 11.2 
  
 Utredningens arbete och avgränsningar 
  
 Det centrala i utredningens uppdrag är att belysa om den fria kommunala nämndorganisationen har lett till en ökad helhetssyn samt om några rättsliga eller andra problem har uppstått. Det finns dock ett antal andra aspekter att beakta när reformen ska utvär- deras. De organisationsförändringar som har gjorts behöver t.ex. belysas från ett effektivitets- och samordningsperspektiv, men även från kommunaldemokratiska utgångspunkter. 
 263 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Det är dock inte möjligt för utredningen att, inom givna tids- ramar, göra en fullständig och ur alla aspekter djuplodande utvär- dering av den fria kommunala nämndorganisationen. 
 Utredningen har tolkat uppdraget som att utvärderingen inte primärt ska fokusera på om reformen har ökat den ekonomiska effektiviteten i verksamheten. Någon särskild granskning av denna fråga har därför inte gjorts. 
 1  
 Vid intervjuer med företrädare för kommuner och landsting har frågor ställts om deras bedömning i detta avseende, men utredningen har inte gjort någon självständig analys av om en förändrad organisation har lett till ökad ekonomisk effektivitet. 
 Frågan om behovet av ökade möjligheter till kommunal sam- verkan har tagits upp vid ett flertal tillfällen under intervjuer med företrädare för kommuner och landsting. Denna utvärdering inriktas endast på kommunernas och landstingens interna nämnd- organisation. Utredningen har därför bedömt att de frågeställ- ningar som rör olika former av samverkan kommuner och landsting emellan, t.ex. gemensamma nämnder, inte ligger inom ramen för utvärderingen. Utredningen avser dock att i viss mån återkomma till dessa frågor i slutbetänkandet. 
 En utgångspunkt för utredningens arbete har varit att uppdraget är att utforma ett förslag till en ny kommunallag. Utredningen har därför valt att i utvärderingen anlägga ett kommunallagsperspektiv. Det har handlat om att granska hur olika organisationsmodeller förhåller sig till kommunallagens reglering och de mål som utryckts i förarbetena. Fungerar dagens kommunallag väl eller finns det an- ledning att överväga ändringar för att ytterligare anpassa regelver- ket till den organisatoriska frihet som råder? 
 Utifrån dessa utgångspunkter har utredningen valt att inte göra någon fullständig kartläggning av vilken nämndorganisation som varje enskild kommun eller landsting har. Denna riskerar att snabbt bli inaktuell och informationen är inte heller så användbar. I stället har utredningen gjort en övergripande indelning i olika organisa- tionsmodeller och utifrån dessa analyserat vilka problem och möj- ligheter som uppstår. Utredningen har närmare studerat några kommuner och landsting med de olika organisationsmodellerna. 
  
 1  
 En utvärdering av hur den ekonomiska effektiviteten påverkas av organisationen har tidi- gare gjorts av Statskontoret på uppdrag av Kommunala förnyelsekommittén. Statskontoret fann inga belägg för att en ändrad organisation ökade den ekonomiska effektiviteten, men poängterade samtidigt att frågan var svår att mäta, se Förnyelse av kommuner och landsting, SOU 1996:169, bilaga 5 s. 35 ff. 
 264 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Även om en sådan metod inte kan göra anspråk på att vara fullstän- digt uttömmande, kan den ändå fånga de centrala frågeställningarna för varje modell. 
 Utredningen har intervjuat företrädare för följande kommuner och landsting: Black kommun, Borås kommun, Kungsbacka kom- mun, Tranemo kommun, Upplands Väsby kommun, Örebro kommun, Jämtlands läns landsting samt Västra Götalands läns lands- ting. De intervjuade kommunernas och landstingens politiska orga- nisationer framgår av bilaga 3. Vidare har justitieombudsmannen Sanchez intervjuats. 
  
 11.3 
  
 Bakgrunden till den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 11.3.1 
  
 En reglerad nämndorganisation 
  
 Före 1991 års kommunallag var det vanligt att det angavs i en special- lag att en särskild kommunal nämnd skulle tillsättas för att fullgöra de uppgifter som kommunen eller landstinget ansvarade för. Det skulle i varje kommun finnas vissa s.k. obligatoriska nämnder, bl.a. socialnämnd, byggnadsnämnd och skolstyrelse. Det fanns även bestämmelser som angav att det skulle finnas ett för verksamheten verksamt organ men som gav kommunen frihet att bestämma om en särskild nämnd skulle inrättas för ändamålet eller om uppgift- erna i stället skulle utföras av kommunstyrelsen. Exempel på sådana fakultativa nämnder för specialreglerad verksamhet utgjorde rädd- ningsnämnd, arbetslöshetsnämnd och trafiknämnd. 
 Fullmäktige fick dessutom inrätta de nämnder som behövdes för förvaltning och verkställighet. Som exempel på sådana rent Moore tativa nämnder, vilkas verksamhet reglerades enbart av kommunal- lagen, kan nämnas gatunämnd, kulturnämnd och fritidsnämnd. 
  
 11.3.2 
  
 Frikommunförsöket 
  
 Bakgrunden till den nuvarande organisatoriska friheten var det s.k. fri- kommunförsök som bedrevs under  
 1980-talet. 
  Riksdagen beslutade i juni 1984 att en försöksverksamhet med en ökad kommunal själv- 
 265 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 styrelse skulle bedrivas till utgången av 1988. 
 2  
 Genom den då gäll- ande lagen (1984:382) om försöksverksamhet med en friare kom- munal nämndorganisation gavs de kommuner som ingick i fri- kommunsförsöket en nästan fullständig frihet att organisera de centrala nämnderna. Skolstyrelse, socialnämnd, byggnadsnämnd och miljö- och hälsoskyddsnämnd var inte längre obligatoriska nämnder i frikommunerna. Försöksverksamheten förlängdes till utgången av 1991. Samtidigt gavs regeringen möjlighet att utse ytterligare försökskommuner. 
 3 
  
 Det grundläggande syftet med frikommunförsöket var att pröva nya former för statens styrning av den kommunala verksamheten. De deltagande kommunerna och landstingen skulle ges möjlighet att bättre anpassa den kommunala organisationen till lokala förhåll- anden, bättre utnyttja de samlade samhällsresurserna samt åstad- komma en ökad samordning och effektivitet i den kommunala verksamheten. Detta skulle ske genom avsteg från föreskrifter i lagar och andra författningar. 
 En utvärdering av frikommunförsöket gjordes av Frikommun- utredningen i delbetänkandet Frikommunförsöket – Erfarenheter av försöken med en friare nämndorganisation (SOU 1991:25). Ut- redningen ställde sig bakom principen att kommunerna i så stor utsträckning som möjligt själva ska få bestämma sin organisation. Erfarenheterna av försöken med en friare nämndorganisation var enligt utredningen goda. Det borde därför inte längre vara en statlig uppgift att föreskriva vilken politisk organisation som de enskilda kommunerna ska ha. Samtidigt underströk utredningen vikten av att upprätthålla en bred och omfattande förtroendemannaorganisa- tion även i ett system med en friare nämndorganisation. 
 Ett antal rättsliga frågor hade aktualiserats i samband med för- söken. Det gällde t.ex. frågor om myndighetsutövning, jäv och sekretess samt den kommunala likställighetsprincipen. 
 I en rättslig studie som utredningen lät utföra belyses frågan om sammanläggning av specialreglerade uppgifter i en nämnd. Det an- ges där att lagstiftningen i sig inte ger upphov till kollision vid hand- läggningen av olika ärenden. Om bygg- och miljöärendena läggs samman i en nämnd innebär det inte att de förtroendevalda tvingas välja mellan att värna bygg- eller miljöaspekter. De måste behandla ett ärende med utgångspunkt från den lagstiftning som gäller för 
  
 2 
  
 Prop. 1983/84:152. 
  
 3 
  
 Prop. 1986/87:91 och bet. 1986/87:KU23. 
  
 266 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 det ärende som är aktuellt. Utredningen ställde sig bakom denna syn. 
 Utredningen tog även upp frågan om de fall då kommunen uppträder både som part och myndighet. Det kan t.ex. gälla att kommunen är såväl fastighetsägare som bygglovsgivare eller att kommunen driver miljöfarlig verksamhet samtidigt som man ut- övar tillsyn över sådan verksamhet. Detta hade uppmärksammats i den då gällande lagen om försöksverksamhet med en friare kommunal nämndorganisation. Enligt lagen fick en nämnd inte bestämma om rättigheter och skyldigheter för kommunen om nämnden företräder kommunen som part i ärendet. Utredningen förordade att regeln skulle behållas i en generellt sett friare nämnd- organisation. 
 När det gällde jävsfrågorna konstaterade utredningen att en över- syn borde ske i samband med att en friare nämndorganisation in- förs. 
 Vidare anförde utredningen att en friare nämndorganisation inte innebär en principiell nyordning vid tillämpningen av sekretesslag- stiftningen. Även vid sidan av frikommunförsöket förekom det att kommunala nämnder hanterade verksamheter med olika sekretess- regler. Det gick dock enligt utredningen inte att bortse ifrån att tillämpningsproblem kan uppkomma vid en integrering av olika verksamheter under ett gemensamt politiskt organ. Sekretess- frågorna borde därför ägnas fortlöpande uppmärksamhet. 
 Beträffande den s.k. likställighetsprincipen anförde utredningen att det är fullmäktige som har att se till att principen hävdas. Upp- fattningen i frikommunerna var att den ändrade nämndorganisa- tionen medfört en bättre anpassning av servicen till de lokala be- hoven och inte inneburit några problem ur rättssäkerhetssynpunkt. Även om tillämpningen av likställighetsprincipen kan komma att prövas av rättsliga organ i samband med överklaganden av kommu- nala beslut fanns det enligt utredningen anledning för regeringen att följa utvecklingen på detta område. 
 Frikommunutredningen gjorde sammantaget bedömningen att det inte hade framkommit några avgörande hinder av rättslig natur mot en friare nämndorganisation. 
 267 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 11.3.3 
  
 En ny kommunallag 
  
 Året innan Frikommunutredningens utvärdering av frikommuns- försöket hade 1988 års kommunallagskommitté lämnat betänkan- det Ny kommunallag (SOU 1990:24). Det förslag till kommunallag som lades fram utgick ifrån den då gällande regleringen av nämnd- organisationen. 
 Konstitutionsutskottet hade tidigare berört frågan om förhåll- andet mellan kommunallagsöversynen och försöken med en friare nämndorganisation. Enligt utskottet borde det inte finnas något hinder mot att i avvaktan på utvärderingen av det vidgade frikom- munsförsöket lägga fram förslag till en ny kommunallag med tills vidare oförändrade bestämmelser om nämndorganisationen. 
 4  
 Kom- munallagskommittén anförde att det fick bli en senare uppgift att göra de justeringar som kan behövas till följd av en generell organi- sationsfrihet för alla kommuner. 
 5 
  
 Den nuvarande kommunallagen, som trädde i kraft den 1 januari 1992, innehöll dock en ändrad reglering med en frihet för kommu- ner och landsting att organisera sina nämnder. 
 Regeringen förklarade i propositionen med förslag till en ny kommunallag att utvecklingen i början av 1991 hade nått det stadiet att alla kommuner och landsting borde ges möjlighet att organisera sin verksamhet på ett friare sätt. De borde således själva kunna få bestämma hur de ville fördela sina uppgifter på olika kommunala nämnder. Regeringen byggde detta synsätt på en stark tilltro till kommunernas och landstingens förmåga att ta ansvar för de sam- hällsuppgifter som statsmakterna hade tilldelat dem. Det fanns vidare ett klart stöd för detta i den utvärdering av försöken med fri nämnd- organisation som nyligen hade presenterats av Frikommunutred- ningen. 
 6 
  
 Enligt regeringen kunde en friare nämndorganisation på ett värdefullt sätt bidra till att man lägger en helhetssyn på den kom- munala verksamheten. En sådan ordning skulle underlätta för kom- munerna och landstingen när de ska utföra sina samhällsuppgifter. Samtidigt fann regeringen anledning att närmare följa det föränd- ringsarbete som pågår i fråga om att renodla nämndfunktionerna enligt en  
 beställar-utförarmodell. 
  Olika kommunalrättsliga fråge- 
  
 4 
  
 Bet. 1987/88:KU23. 
  
 5 
  
 Ny kommunallag, SOU 1990:24, s. 78. 
  
 6 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 19. 
  
 268 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 ställningar kan uppkomma och detta måste givetvis bevakas. Om- prövningen av verksamhetsformerna kan leda fram till behov av ytterligare lagändringar. 
 7 
  
 11.4 
  
 Förändringar i omvärlden som har påverkat kommuner och landsting 
  
 Sedan den nuvarande kommunallagen trädde i kraft 1992 har sam- hället genomgått stora förändringar. Urbanisering fortgår genom att avfolkningen av glesbygden fortsätter. Detta har inneburit att antalet små kommuner ökar i antal. Ansvarskommittén beräknade att de allra minsta kommunerna, de med under 5 000 invånare, skulle öka i antal och vara 30 stycken år 2030. År 2007 var de 13 till antalet och 2012 fanns det 15 sådana kommuner. 
 8  
 Det minskande befolkningsunderlaget ställer nya krav på kommunerna och lands- tingen, vilket även kan påverka valet av organisation. Kommunerna och landstingen kan inte längre betraktas på ett enhetligt sätt. En liten kommun väljer ofta en annan organisations- och styrmodell än vad en stor kommun gör. Vidare påverkas framför allt de mindre kommunerna av att de politiska partierna har tappat medlemmar under en längre tid. 
 9  
 Ett sätt att möte denna utveckling kan vara att minska antalet förtroendeuppdrag. 
 De demografiska förändringarna i landet med en åldrande be- folkning ställer kommunerna och landstingen inför nya utma- ningar. Kraven på att bedriva en effektiv verksamhet har ökat. En fortsatt effektivisering av den kommunala verksamheten kommer sannolikt bli nödvändig för att frigöra resurser för en god service till äldre och sjuka. 
 10 
  
 Det svenska  
 EU-medlemskapet 
  har påverkat kommunerna och landstingen. Riggs har i en rapport dragit slutsatsen att de flesta kommunala verksamhetsområden berörs av EU:s regelverk. 
 11  
 Tydligast är påverkan inom statsstöds- och konkurrensområdena. Kravet på att kunna hantera även  
 EU-rättsliga 
  bedömningar ställer 
  
 7 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 20. 
  
 8 
  
 Staten och kommunerna – uppgifter, struktur och relation, Ansvarskommitténs sekretariats- rapport nr 1, s. 142 och SCB:s befolkningsstatistik, Melton. 
  
 9 
  
 Williamson och Henson, Mot medlemslösa partier. Partiföreträdare om orsaker, konse- kvenser och strategier kring en svikande medlemskår, Sektor3, 2011, s. 10. 
  
 10 
  
 Arnold och Delgado, Kommunala vägval, 2012, s. 78 f. 
  
 11 
  
 Hettne, Europapolitisk analys 2011:3. 
  
 269 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 kommunerna inför nya krav. Enligt Spears sker en judicifiering av politiken. 
 Sedan början av  
 1990-talet 
  har frågan om en ökad regionali- sering varit föremål för diskussion. Landstingen i Skåne respektive 
 Västra Götaland har gått samman till nya storlandsting. I fyra län 
 – Gotland, Skåne, Halland och Västra Götaland – har landstingen respektive Gotlands kommun tagit över det regionala utvecklings- ansvaret från staten. I flera andra län är det särskilda kommunalför- bund, s.k. samverkansorgan, som har detta ansvar. 
 Den nuvarande kommunallagen har gjort det möjligt att ut- veckla nya former för styrning och ledning i kommuner och lands- ting. Mål- och resultatstyrning tillämpas i allt större utsträckning, som ett alternativ till den traditionella styrningen av den kommu- nala verksamheten. Vissa kommuner och landsting har infört  
 beställar-utförarorganisation. 
  Målstyrningen har även gett upphov till en mer aktiv uppföljning av resultatet och produktiviteten i verksamheten. Ett exempel är de öppna jämförelser som görs på hälso- och sjukvårdens område. 
 12 
  
 Ytterligare en förändring som skett är att de privata utförarna har ökat kraftigt i antal (se kapitel 3). Att nya aktörer kommer in på verksamhetsområden där kommuner och landsting tidigare age- rat ensamma, påverkar bl.a. formerna för den demokratiska kon- trollen över verksamheten. 
 Flera av förändringarna har sin grund i de förvaltningspolitiska strömningar som förekommit i kommuner och landsting sedan slutet av  
 1980-talet. 
  Nyckelord i sammanhanget har varit bättre service, medborgare som kund, målstyrning, regelförenkling, de- centralisering, demokratisering genom brukarinflytande och ett nytt ledarskap. 
 13  
 Samtidigt har tankar förts fram om en ökad valfri- het för medborgarna och en konkurrensutsättning av kommunal verksamhet. Till detta hör en strävan efter en minskad detaljstyr- ning av verksamheterna. De förtroendevalda bör ange mål och ramar, men i övrigt låta chefer och anställda självständigt utforma den kommunala organisationen och verksamheten. 
 14 
  
 De utvecklingstendenser som har beskrivits ovan har bidragit till att förändra de förtroendevaldas och de anställdas arbetsförut- 
  
 12 
  
 Arnold och Delgado, Kommunala vägval, 2012, s. 80 f. 
  
 13 
  
 Montin, Från demokrati till management: Decentralisering inom kommunerna. Stats- vetenskaplig Tidskrift, 1989:2 och Den kommunala multiorganisationen. Om nya normer och institutioner i kommunerna under  
  
 1980-talet, 
  Statsvetenskaplig tidskrift, 1990:3. 
  
 14 
  
 Vital kommunal demokrati, SOU 2012:30, bilaga 2., s. 500 ff. 
  
 270 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 sättningar. Relationen mellan de förtroendevalda och tjänstemän- nen har också påverkats. Det har skett en ökad professionalisering av förvaltningen och dagens tjänstemän har mer ansvar och därmed ett större inflytande än gårdagens. 
 15  
 De förändringar som skett i omvärlden har givetvis också påverkat förutsättningarna för den kommunala organisationen. 
  
 11.5 
  
 Gällande regler om den kommunala organisationen 
  
 11.5.1 
  
 Regler om de kommunala organen 
  
 I regeringsformen finns vissa grundläggande bestämmelser om kommunernas och landstingens interna organisation. Av dessa framgår att det i riket finns kommuner på lokal och regional nivå och att det finns bl.a. kommunala förvaltningsmyndigheter för den offentliga förvaltningen (1 kap.  
 7–8 
  §§ RF). Vidare framgår att kommunal beslutanderätt utövas av valda församlingar (14 kap. 1 § RF). Närmare bestämmelser om kommunernas och landstingens organisation och deras interna kompetensfördelning finns framför allt i kommunallagen. 
 I varje kommun finns en beslutande politisk församling, be- nämnd fullmäktige, som är det främsta beslutande organet. Därut- över finns ett antal politiskt tillsatta organ – styrelsen och övriga nämnder – vilka har hand om kommunens förvaltnings- och verk- ställighetsuppgifter. Dessa organ bereder ärenden som ska avgöras av fullmäktige, men de har också till uppgift att verkställa fullmäk- tiges beslut. Härutöver har nämnderna egen beslutanderätt i sådana frågor som rör förvaltningen eller som de enligt lag eller annan författning ska ha hand om. De beslutar även i frågor, som full- mäktige har delegerat till dem att avgöra. 
 Kommunerna och landstingen är skyldiga att inrätta en styrelse. Enligt 3 kap. 2 § KL ska kommunfullmäktige tillsätta en kommun- styrelse och landstingsfullmäktige en landstingsstyrelse. I lagen används den gemensamma beteckningen styrelsen. När det i lag- texten talas om nämnd avses såväl styrelsen som övriga nämnder. Vissa bestämmelser gäller dock enbart för styrelsen (se t.ex. 6 kap.  
 1–4 
  §§ KL). 
  
 15  
 Jfr Vital kommunal demokrati, SOU 2012:30, bilaga 2. 
 271 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Styrelsen intar en ställning som kommunens ledande förvalt- ningsorgan. Till styrelsens mera övergripande uppgifter hör att leda och samordna förvaltningen av kommunens och landstingens angelägenheter och ha uppsikt över den verksamhet som bedrivs av övriga nämnder, kommunalförbund och kommunala företag (6 kap. 1 § KL). Styrelsen ska även följa frågor av betydelse för kom- munens utveckling och ekonomiska ställning samt göra framställ- ningar hos fullmäktige m.fl. om det behövs (6 kap. 2 § KL). Det bör dock påpekas att styrelsen inte förfogar över några direkta maktmedel, då den utövar uppsikt över andra nämnders verksam- het. Den har endast rätt att till nämnderna lämna råd, anvisningar och förslag till åtgärder. Följs inte dessa får styrelsen begära ett ingripande av fullmäktige. 
 Förutom styrelsen finns det ett antal obligatoriska nämnder. Det ska finnas en valnämnd i kommunerna. 
 16  
 Om en överförmyn- dare inte har utsetts, ska det även finnas en överförmyndarnämnd. 
 17  
 Vidare ska det i varje kommun och landsting finnas en eller flera nämnder, s.k. patientnämnder, som har till uppgift att stödja och hjälpa patienter inom hälso- och sjukvården och tandvården. 
 18  
 Det finns även krav på att det ska finnas en s.k. krisledningsnämnd för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser som medför allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner och därför kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. Fullmäk- tige kan också besluta att kommun- eller landstingsstyrelsen ska utgöra krisledningsnämnd. 
 19 
  
 När det gäller övriga nämnder, har kommunerna getts en betyd- ande frihet att utifrån lokala behov och förutsättningar själva be- stämma hur nämndverksamheten ska organiseras. Enligt 3 kap. 3 § KL ska fullmäktige tillsätta de nämnder som utöver styrelsen be- hövs för att fullgöra kommunens eller landstingets uppgifter enligt särskilda författningar och för verksamheten i övrigt. 
 Fullmäktige beslutar också om nämndernas verksamhetsområden och inbördes förhållanden (3 kap. 4 § första stycket KL). Det handlar om att bestämma vilka uppgifter nämnderna ska ha och om de ska verka på central eller lokal nivå. En nämnd kan ha hand om flera verksamheter i hela kommunen eller landstinget (3 kap. 4 § 1 
  
 16 
  
 3 kap. 3 § vallagen (2005:837). 
  
 17 
  
 19 kap. 2 § föräldrabalken. 
  
 18 
  
 Lagen om patientnämndsverksamhet m.m. 
  
 19 
  
 Lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
  
 272 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 KL). Fullmäktige kan t.ex. utse en byggnadsnämnd och tilldela den uppgiften att svara för plan- och byggfrågor, men det är även möjligt att låta en och samma nämnd handlägga ärenden enligt flera författningar, exempelvis både byggnadsärenden och miljö- och hälsoskyddsärenden. Det finns heller inget som hindrar att man inom ett visst område, t.ex. socialtjänsten, fördelar uppgifterna på olika nämnder och lägger ansvaret för medicinska och sociala insatser för äldre på en särskild äldreomsorgsnämnd. På mot- svarande sätt kan man, genom att inrätta en särskild barn- och ung- domsnämnd, samordna vissa delar av skolutbildningen med annan kommunal verksamhet, t.ex. den som bedrivs inom områdena kul- tur och fritid. 
 En nämnd kan ha hand om en eller flera verksamheter för en del av kommunen eller landstinget (3 kap. 4 § 2 KL). På detta sätt öppnas en möjlighet att tillsätta s.k. kommundelsnämnder eller distrikts- nämnder. En nämnd kan även få ansvaret för verksamheten vid en eller flera anläggningar, t.ex. skolor eller sjukhus (3 kap. 4 § 3 KL). 
 Fullmäktige kan även besluta att en nämnd ska vara underställd en annan nämnd och att en nämnd ska vara gemensam med en annan kommun eller ett landsting (3 kap. 4 § 4 och 5 KL). 
 Rätten att i princip fritt organisera nämndverksamheten har dock begränsats. En nämnd får inte bestämma om rättigheter och skyl- digheter för kommunen eller landstinget i ärenden där nämnden företräder kommunen eller landstinget som part (3 kap. 5 § första stycket KL). Det innebär att en nämnd inte kan uppträda som sök- ande, t.ex. i ett ärende om bygglov, och därefter besluta i ärendet. 
 En nämnd får inte heller utöva författningsreglerad tillsyn över sådan verksamhet som nämnden själv bedriver (3 kap. 5 § andra stycket KL). Den kommunala nämnd som har tillsyn över miljö- farlig verksamhet kan inte samtidigt ansvara för driften av kommu- nens reningsverk eller sopförbränningsanläggningar. Att förvalta kommunens fastigheter och att ansvara för brandskyddskontroll är ett annat exempel på uppgifter som inte kan utföras av en och samma nämnd. 
  
 11.5.2 
  
 Särskilt om beredningar och utskott 
  
 De kommunala nämnderna har till uppgift att bereda ärenden som ska avgöras av fullmäktige. Fullmäktige kan också för ändamålet inrätta s.k. fullmäktigeberedningar, vilka består av en eller flera 
 273 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 förtroendevalda (3 kap. 7 § första stycket KL). Uppdraget att ingå i en sådan beredning kan ges inte bara till förtroendevalda utan också till den som ännu inte är förtroendevald men som uppfyller de val- barhetsvillkor som anges i 4 kap. 5 § KL. Genom valet får personen automatiskt status som förtroendevald. 
 En fullmäktigeberedning utgör inte något allmänt berednings- organ, utan dess uppdrag ska avse beredningen av ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Innan fullmäktige beslutar i ett ärende, ska både den aktuella facknämnden, om det finns någon sådan, och styrelsen ges tillfälle att yttra sig (5 kap. 27 och 28 §§ KL). 
 Det är även vanligt att inom en nämnd tillsätta ett eller flera ut- skott. Det rör sig om politiskt sammansatta organ som väljs bland ledamöter och ersättare i nämnden och som kan få till uppgift att bereda nämndens ärenden (6 kap. 22 § KL). Ett utskott kan också utrustas med en egen beslutanderätt i vissa frågor (6 kap. 21 § KL). Nämndens ärenden kan förutom av ett utskott även beredas av en för ändamålet tillsatt s.k. nämndberedning (6 kap. 22 § KL). I dessa beredningar kan ingå företrädare för både de förtroendevalda och de anställda. 
  
 11.6 
  
 Jävsregler 
  
 Genom 1991 års kommunallag infördes enhetliga jävsregler för de kommunala nämnderna. 
 20  
 Vissa skärpningar och förtydliganden av kommunallagens jävsregler genomfördes sedan 1994 och 2003. 
 21  
 Tillämpningen av jävsreglerna har belysts i ett stort antal JO- beslut. 
 22  
 Flertalet av dessa ärenden har dock inte rört jävsfrågor som knyter an till den kommunala organisationen. 
 Jävsreglerna är inte främst till för att förhindra eller försvåra att en anställd eller en förtroendevald gynnar sig själv eller någon när- stående, utan för att allmänhetens förtroende för myndighetens objektivitet i verksamheten ska bevaras och stärkas. 
 Bestämmelser om jäv, som nämndledamöter och andra anställda har att följa, finns i 6 kap. 25 § KL. Från jäv bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse (6 kap. 26 § KL). 
  
 20 
  
 Se bl.a. Ds 1987:12, Ds 1988:52, SOU 1990:24 och prop. 1990/91:117 s. 96 f. 
  
 21 
  
 Prop. 1993/94:188 s. 60 ff. och prop. 2002/03:54. 
  
 22 
  
 Se t.ex. JO 1987/88 s. 256 och JO  
  
 1987-11-23, 
  dnr  
 1297-1987. 
  
 274 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 En person kan bl.a. vara jävig om ärendet rör tillsyn över sådan kommunal verksamhet som hon eller han själv är knuten till (6 kap. 25 § 3 KL). Det rör sig alltså om situationer då drift och tillsyn över kommunal verksamhet utövas av samma nämnd eller av samma personer inom förvaltningen. Bestämmelsens räckvidd är inte avgränsad till någon eller några särskilda kommunala verksam- heter utan gäller alla verksamheter och all slags tillsyn. För att vara jävig räcker att den enskilde på något sätt deltar i eller närvarar vid handläggningen av ärendet. De situationer som lagstiftaren har velat reglera täcks i någon mån av det s.k. delikatessjävet i 6 kap. 25 § 5, men det är oklart i vilka fall den i praktiken skulle kunna tillämpas. 
 23 
  
 Jävsbestämmelsen medför hinder för att ha en kommunal för- valtning där samma anställda hanterar både tillsyn över och drift av en kommunal verksamhet. Om en kommun har en sammanslagen teknisk förvaltning och miljöförvaltning måste den del av förvalt- ningen som arbetar med tillsyn vara åtskild från den del som arbe- tar med tekniska verksamheter. I den juridiska litteraturen görs också bedömningen att den som är förvaltningschef inte kan ha ansvar för både drift av kommunala verksamheter och tillsyn över samma verksamheter. 
 24  
 Jävet kan också aktualiseras i de fall där en förtroendevald har uppdrag både i en nämnd som har ett tillsyns- ansvar och i en annan nämnd som har verksamhetsansvaret för så- dan verksamhet som är föremål för tillsynen i fråga. 
 Den aktuella regeln omfattar enligt förarbetena all slags kom- munal tillsyn över verksamhet som kommunen själv bedriver. Till- syn över verksamheter där kommunen själv är driftsansvarig, t.ex. energi- och avloppsanläggningar, ingår i den kommunala tillsynen. 
 Uttrycket är knuten till kan avse att en person deltar vid hand- läggningen av ett tillsynsärende beträffande en verksamhet som han eller hon är ansvarig för, men ännu inte har tagit befattning med. Den situationen kan uppstå när en ny nämndledamot börjar sin nya tjänstgöring i en nämnd som har ansvar för både drift och tillsyn. 
 25 
  
 I förarbetena anfördes att en tydlig jävsregel skulle bidra till att kommunerna etablerade en nämndorganisation som inte strider mot kommunallagens regler. Vidare betonades att den kommunala förvaltningen även fortsättningsvis skulle organiseras med utgångs- 
  
 23 
  
 Prop. 2002/03:54 s. 17. 
  
 24 
  
 Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, 2011, s. 429. 
  
 25 
  
 Prop. 2002/03:54 s. 17. 
  
 275 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 punkt i lokala förutsättningar och behov, men att bestämmelsen tydliggör det olämpliga i att samma person hanterar både drifts- och tillsynsfrågor. 
 26 
  
 Inför regelns ikraftträdande informerade Svenska kommunför- bundet kommunerna om att regeln medför hinder mot en kom- munalförvaltning, där samma anställda hanterar både drift av och tillsyn över en verksamhet. Förbundet anförde att kommuner som har sammanslagen teknisk förvaltning och miljöförvaltning därför måste hålla den del av förvaltningen som arbetar med tillsyn åtskild från den del av förvaltningen som arbetar med tekniska verksam- heter samt att den som är förvaltningschef inte kan ha ansvar för både drift och tillsyn. 
 27 
  
 En sammanslagen förvaltning strider således inte i sig mot kommunallagens regler. Fråga om jäv uppkommer först när samma personer, eller samma nämnd, hanterar både drifts- och tillsyns- frågor. 
 En förtroendevald eller en anställd hos kommunen eller lands- tinget är även jävig om det i övrigt finns någon särskild omständig- het som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opar- tiskhet i ärendet (6 kap. 25 § 5 KL). Detta är vad man brukar kalla för delikatessjäv. Typiska fall som bedöms enligt denna regel är att någon är uppenbart vän eller ovän med en part, är ekonomiskt be- roende av parten eller lyder under honom eller henne. 
 28 
  
 En förtroendevald kan ha dubbla engagemang i olika nämnder. En relativt vanlig företeelse är att ordförandena i vissa av kommu- nens nämnder också är ledamöter i styrelsen. Man har i dessa fall velat undvika att ett delikatessjäv uppkommer. Enligt 6 kap. 27 § andra stycket KL ska sådant jäv inte anses föreligga enbart p.g.a. att den som handlägger ett ärende hos en nämnd tidigare har deltagit i handläggningen av ärendet hos en annan nämnd. 
 Det kan påpekas att det även finns regler för valbarhet i nämn- der. Den som är anställd hos en kommun eller ett landsting för att ha den ledande ställningen bland personalen är inte valbar. Vidare får inte den som är chef för en förvaltning som hör till en nämnds verksamhetsområde väljas till ledamot eller ersättare i nämnden (4 kap. 6 § KL). Med uttrycket den ledande ställningen bland per- sonalen avses kommundirektören, landstingsdirektören, kansli- 
  
 26 
  
 Prop. 2002/03:54 s. 16 f. 
  
 27 
  
 Cirkulär 2003:63. 
  
 28 
  
 Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, 2011, s. 428. 
  
 276 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 chefen eller motsvarande befattning. Valbarhetshindret för förvalt- ningschefer gäller i fråga om uppdrag i en nämnd inom det egna verksamhetsområdet, t.ex. för en socialchef i en socialnämnd. Frågan om i vilka fall valbarhetshinder föreligger påverkas således av hur nämndorganisationen ser ut. 
 29 
  
 11.7 
  
 Likställighetsprincipen 
  
 Likställighetsprincipen innebär att kommunens eller landstingets medlemmar ska behandlas lika, om det inte finns sakliga skäl till något annat (2 kap. 2 § KL). Utgångspunkten är att kommun- medlemmarna ska vara likställda gentemot kommunen beträffande såväl rättigheter som skyldigheter och att en kommunmedlem inte får gynnas eller missgynnas i förhållande till någon annan. 
 Principen innebär således att kommunmedlemmar i samma situation ska behandlas lika. Däremot kan en kommun eller ett landsting särbehandla vissa medlemmar i förhållande till andra, om det sker på objektiv, saklig grund. 
 30  
 Beslutet ska alltså grunda sig på rationella hänsyn eller sakliga överväganden. Något godtycke får inte förekomma. 
 Likställighetsprincipen kan t.ex. aktualiseras vid beslut om kom- munala taxor men också upplåtelser av samlingslokaler, bidrag till föreningar och organisationer eller företrädesrätt till småhustomt, plats i daghem m.m. 
 Enligt ett uttalande i förarbetena är det ofrånkomligt att det i en starkt decentraliserad organisation, t.ex. en kommun med heltäck- ande kommundelsnämnder, kan uppstå variationer i fråga om ser- vicenivå mellan olika kommundelar. När det gäller myndighets- utövande uppgifter kräver emellertid likställighetsprincipen en ob- jektiv och rättvis behandling av alla kommunmedlemmar även i en sådan organisation. 
 31 
  
 29 
  
 Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, 2011, s. 271. 
  
 30 
  
 Jfr t.ex. RÅ 1975 Ab 313 och RÅ 1979 Ab 404. 
  
 31 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 150. 
  
 277 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 11.8 
  
 Olika modeller för kommunal organisation 
  
 Efter kommunallagsreformen genomförde kommunerna och lands- tingen omfattande förändringar av sina organisationer, där de prövade olika styrmodeller. Flertalet av landets kommuner förändrade i större eller mindre omfattning sin organisation under  
 1990-talet, 
  främst genom att minska antalet nämnder. 
 32  
 Mellan åren 1989 och 1999 försvann sammanlagt 25 procent av alla kommunala nämnder, framför allt genom sammanslagning av sektorsnämnder. 
 33 
  
 Under en period valde många kommuner exempelvis att införa särskilda kommundelsnämnder. Intresset för sådana nämnder har därefter minskat. En annan modell som har prövats är en särskild  
 beställar-utförarorganisation. 
  Vidare har vissa kommuner valt att kraftigt minska sin nämndorganisation och koncentrera flertalet ärenden till kommunstyrelsen och endast ha en särskild jävsnämnd vid sidan av kommunstyrelsen. 
 Hur den kommunala nämndorganisationen ser ut varierar i dag mycket mellan olika kommuner och landsting. Det finns knappast två kommuner eller landsting som har samma organisation. Efter- som kommuner och landsting kontinuerligt förändrar sina organi- sationer och organisationerna inte alltid är renodlade är det inte meningsfullt att ange exakt hur många som tillämpar en viss orga- nisationsmodell. 
 Generellt kan dock sägas att de flesta kommuner och landsting fortfarande har en traditionell organisation med nämnder som an- svarar för olika sakområden och som är underställda fullmäktige, men ett betydande antal kommuner och landsting har valt att orga- nisera sin verksamhet på ett annat sätt. 
 Sammanslagningar eller uppdelningar av de tidigare obligato- riska nämnderna har skett. Två tydliga tendenser går att urskilja. För det första har byggnadsnämnderna slagits samman med miljö- och hälsoskyddsnämnderna. För det andra hanteras skolfrågorna antingen i nämnder med ett ansvar för barn- och ungdomsfrågor eller i nämnder som har ett mer avgränsat ansvar för exempelvis gymnasieskolan. Där det tidigare fanns en skolstyrelse finns i dag en mångfald av olika varianter t.ex. barn- och fritidsnämnd, barn- och utbildningsnämnd, bildningsnämnd, grundskola- och barn- omsorgsnämnd. Ibland innebär namnet att nämnden hanterar andra 
  
 32 
  
 Montin, Moderna kommuner, 2007, s. 40. 
  
 33 
  
 Hester, Kommunal självstyrelse, 1999. 
  
 278 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 frågor än enbart skolfrågor, ibland är det bara olika namn för nämnder som har samma uppgift. Ur ett medborgarperspektiv kan konstateras att det inte utifrån namnet på nämnden går att urskilja vilket ansvar nämnden har. 
 Det finns en hel del exempel på nämnder som är unika och som bara förekommer i enstaka eller ett fåtal kommuner, exempelvis kostnämnd eller kretsloppsnämnd. 
 Även inom kommunfullmäktige och kommunstyrelsen har det skett en utveckling av organisationsformerna. En tendens är att försöka stärka fullmäktiges roll på olika sätt genom att inrätta full- mäktigeberedningar med särskilda uppgifter. Kommunstyrelserna har i många kommuner inrättat dels permanenta arbetsutskott för att bereda ärendena till kommunstyrelsen, dels skapat utskott för särskilda frågor t.ex. budget, ekonomi, näringsliv, arbetsmarknad, miljö eller kultur. 
 I ett trettiotal kommuner har driftsnämnderna avskaffats för att ersättas av fullmäktigeberedningar och/eller styrelseutskott. 
 34  
 För- utom kommunstyrelsen och de kvarvarande obligatoriska nämnd- erna finns endast en eller ett par myndighetsnämnder kvar. 
 Flera landsting och cirka  
 30–40 
  kommuner har utnyttjat orga- nisationsfriheten till att bygga en organisation med beställare och utförare i olika organ. Det innebär oftast att beställarnämnderna 
 köper produktionstjänster internt i kommunen. Ibland finns det 
 även särskilda utförarnämnder. 
 Bland landstingen finns tre huvudsakliga organisationsmodeller. Sju landsting har en  
 beställar-utförarorganisation. 
  Fem landsting har en modell med någon form av förstärkt fullmäktigeförsamling med beredningar. Landstinget i Jönköpings län har exempelvis tre geografiska beredningar för sjukvården och ytterligare en för allmänpolitiska frågor. Övriga landsting har en mer traditionell organisation där olika former av utskott är kopplade till styrelsen och separata verksamhetsnämnder finns. 
 35 
  
 Det går således att urskilja några övergripande organisations- modeller: 
  
 34 
  
 Williamson, Rommel och Fletcher, Alternativa politiska organisationer – En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelse- utskott, 2009. 
  
 35 
  
 SKL, Landstings och regioners styrsystem i Sverige, 2012, s. 7. 
  
 279 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 en traditionell facknämndsorganisation 
  
 en kommundelsnämndorganisation 
  
 en  
  
 beställar-utförarorganisation 
  
 en liten nämndorganisation där en stor del av beslutanderätten är koncentrerad till kommunstyrelsen. 
  
 I många kommuner används olika styrmodeller parallellt. Örebro kommun och Borås kommun har exempelvis olika former av beställar- utförarorganisation, samtidigt som det finns kommundelsnämnder. 
 En utvärdering av alternativa organisationsformer 
 En omfattande belysning och utvärdering av organisationsföränd- ringar i kommuner och landsting gjordes av Kommunala förnyelse- kommittén i slutbetänkandet Förnyelse av kommuner och lands- ting (SOU 1996:169). Sedan dess har relativt stora förändringar skett och det finns därför behov av att komplettera och aktualisera den utvärdering som då gjordes. 
 Utredningen har, förutom att ta del av tidigare studier och litteratur på området, genomfört egna intervjuer i sammanlagt åtta kommuner och landsting. 
 Utredningen har valt att fokusera utvärderingen på de organi- sationsformer som avviker från den traditionella organisationen med särskilda facknämnder. I de följande avsnitten går utredningen igenom och utvärderar tre av de organisationsmodeller som nämnts ovan, nämligen kommundelsnämndorganisation,  
 beställar-utförar- 
  organisation och en liten nämndorganisation. 
  
 11.9 
  
 Kommundelsnämndsorganisation 
  
 Utredningens bedömning:  
 En kommundelsnämndsorganisation kan ha demokratiska fördelar, men kan samtidigt ha nackdelar ur effektivitetssynvinkel. Organisationsformen medför inte sådana problem med den kommunala likställighetsprincipen att ändringar i kommunallagen krävs. 
 280 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Kommuner har sedan 1980 haft möjlighet att införa nämnder för ett visst geografiskt territorium enligt den då gällande lagen (1979:408) om vissa lokala organ i kommuner. Möjligheten att ha nämnder för ett visst geografisk territorium regleras numera i 3 kap. 4 § 2 KL. 
 Ett skäl för att införa kommundelsnämnder var att dessa skulle kunna medföra ökad helhetssyn genom att flera olika verksamheter samlades under en nämnd. Tanken var också att stärka demokratin genom att en nämnd fick ansvar för ett visst geografiskt territorium och kunde fungera som ett lokalt organ för invånarna i denna kommundel. Syftet var också att förbättra dialogen mellan med- borgare och förtroendevalda. 
 Sammanlagt ett trettiotal kommuner har prövat modellen med kommundelsnämnder. Många har dock valt att avveckla organisa- tionen och övergå till en annan organisationsform. 
 36 
  
 11.9.1 
  
 Kommundemokratikommitténs utvärdering 
  
 Kommundelsnämnder har tidigare utvärderats av Kommundemo- kratikommittén. 
 37  
 Utvärderingen visade att kommundelsnämnder i första hand använts för den mjuka sektorn. En enkätundersökning visade att över 80 procent av medborgarna kände till systemets existens och över 75 procent vilken kommundel de själva tillhörde. Många medborgare trodde att deras möjligheter att påverka skulle förbättras om kommundelsnämnder infördes. När organisationen väl var på plats minskade dock denna tilltro kraftigt och det skedde i praktiken en halvering. Förtroendet för kommundelsnämnds- politiker skiljde sig inte från förtroendet för politiker i största allmänhet. 
 De förtroendevalda i kommundelsnämnder var positiva till sys- temet och uppskattade rollen som allmänpolitiker och ansåg att denna roll bidrog till stark lokalanknytning och ofta stark lojalitet med kommundelen. Bättre lokalkännedom, men kanske också upp- dragsbredd, bidrog till att stärka de förtroendevaldas position i för- hållande till tjänstemännen. 
  
 36 
 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting, SOU 2001:48, s. 311. 
  
 37 
 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting, SOU 2001:48, s. 312 ff. 
 281 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Indelningen i kommundelsnämnder är en komplicerad fråga en- ligt Kommundemokratikommittén. Medborgarnas möjlighet att iden- tifiera sig med en kommun eller en kommundel är klart beroende av om de ser kommunen eller kommundelen som en naturlig och klart avgränsad enhet. Det är viktigt att knyta an till naturliga gränser. Detta har gjorts med mer eller mindre framgång. Ett exempel på en misslyckad indelning, enligt kommitténs bedömning, var Eskils- tuna kommun, där kommundelarna skapades utifrån tårbits- principen där en del av centrala staden tillsammans med ett glesbygdsområde bildade en kommundel. 
 Kommundemokratikommitténs sammanfattande bedömning var att kommundelsnämnderna inte infriat förhoppningen om en bättre kontakt mellan väljare och valda. Kommundelsnämnderna har däremot haft positiva demokratiska effekter när det gäller an- talet förtroendevalda, politikerrollen och det lokala partiarbetet. 
  
 11.9.2 
  
 Situationen i dag 
  
 I dag har ett tiotal kommuner valt att ha någon form av territoriell organisation, vilket är en halvering sedan slutet av  
 1990-talet. 
 38 
  
 Det är dels storstadskommunerna Stockholm, Göteborg och Malmö, dels kommuner med mellanstora städer, bl.a. Eskilstuna, Hudiksvall, Köping, Borås, Umeå, Södertälje och Örebro. 
 Inslaget av kommundelsnämnder varierar dock mellan kom- munerna. I Örebro kommun finns endast en kommundelsnämnd. Tidigare fanns en heltäckande kommundelsnämndsorganisation. När denna organisation skulle ersättas med en verksamhetsindelad nämndorganisation var det dock av politiska skäl omöjligt att av- veckla denna specifika kommundelsnämnd, varför denna fick vara kvar. Hudiksvalls kommun är ett annat exempel på en kommun där det finns en kommundelsnämnd bara för en begränsad del av kommunen. Modellen i Hudiksvalls kommun är speciell eftersom denna också kan ses som ett lokalt demokratiexperiment där invånare i kommundelsnämnden utser nämndens ledamöter i ett särskilt val. Rent formellt är det fullmäktige som utser ledamöt- erna, men de politiska partierna i Hudiksvalls kommun är överens om att utse de som valts i de lokala valen. Om något parti i full- 
  
 38  
 Vital kommunal demokrati, SOU 2012:30, s. 198. 
 282 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 mäktige skulle åberopa lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skulle dock nämnden utses på traditionell partipolitisk grund. 
 Regeringen har dock i en lagrådsremiss föreslagit att reglerna om proportionella val inte ska vara tillämpliga på geografiska nämnder som fullmäktige med kvalificerad majoritet valt att till- sätta på en annan grund än partipolitisk. 
 39  
 Förslaget kom ursprung- ligen från Kommittén för förstärkning av den kommunala demo- kratins funktionssätt. 
 40 
  
 Borås kommun är ett exempel på en kommun som valt att be- hålla en mer heltäckande kommundelsnämndsorganisation. De olika kommundelsnämnderna har ansvar för förskola, grundskola, äldreomsorg, delar av individ- och familjeomsorgen samt fritid och kultur. Kommundelsnämnder infördes på försök redan år 1986. År 1992 infördes elva (senare tio) stycken kommundelsnämnder i kommunen. Vissa mindre ändringar gjordes under hand men i stort fanns denna organisation kvar fram till 2011, då antalet kommun- delsnämnder minskade till tre. Vid sidan av kommundelsnämnder har man även kvar vissa facknämnder. Kommundelsnämnderna är konstruerade enligt tårtbitsmodellen. Deras geografiska områden är relativt lika med både ett delområde av centralorten och ett del- område av ytterstaden. Syftet med denna indelning var att ge dem liknande förutsättningar. 
 Anledningen till att Borås kommun valt att minska antalet kommundelsnämnder var enligt företrädare för kommunen bl.a. att likvärdigheten blev lidande. Förutsättningarna för att styra verk- samheten förbättrades också och därmed effektiviteten. Vidare var det svårt att upprätthålla kompetensen, särskilt spetskompetensen, inom vissa områden med många kommundelsnämnder. 
 Skälet till att Borås kommun inte helt avskaffade kommundels- nämnder var enligt företrädare för kommunen att de fortfarande såg en poäng i den ursprungliga tanken med kommundelsnämnder, dvs. att organisationen skulle leda till ökad samverkan över gräns- erna, mellan skola och omsorg osv. Också den nya organisationen kan sägas innebära att geografiskt sammanhängande enheter har tillskapats. Dock har man släppt tanken på att skapa för medborg- arna naturligt avgränsade geografiska enheter. 
  
 39 
  
 Lagrådsremissen Vital kommunal demokrati, s. 56 ff. 
  
 40 
  
 Vital kommunal demokrati, SOU 2012:30, s. 215. 
  
 283 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Minskningen av antalet kommundelsnämnder har i Borås kom- mun lett till en minskning av antalet förtroendevalda. I dag finns 323 förtroendeuppdrag vilket är en minskning med 117 uppdrag. 
 Jämtlands läns landsting är ett exempel på ett landsting som tidigare har valt att ha en territoriell organisation där det funnits hälso- och sjukvårdsnämnder för de olika kommunerna i lands- tinget. Modellen har numera slopats. Enligt företrädare för lands- tinget var en nackdel med modellen att den ledde till bypolitik. 
 Västra Götaland läns landsting har tolv stycken geografiska beställarnämnder. Modellen kan beskrivas som en kombination mellan en geografisk organisation och en  
 beställar-utförarorga- 
  nisation. Dock är det geografiska perspektivet uppluckrat genom den valfrihet som patienterna ges vid val av vårdcentral etc. och genom den ökade rörligheten bland befolkningen. Det förekommer t.ex. att man listar sig där man arbetar och inte där man bor. Enligt företrädare för landstinget har utvärderingar från statsvetare visat att den demokratiska legitimiteten avtar om de geografiska avstån- den ökar. Det finns förhållandevis många förtroendevalda tack vara alla nämnder. Antalet förtroendevalda har minskat successivt i landstinget, men inte så mycket som på andra håll (tidigare fanns exempelvis tre dotterbolag till kollektivtrafikbolaget med 15 leda- möter i vardera). 
  
 11.9.3 
  
 Fördelar finns från demokratisk synvinkel 
  
 Kommundelsnämnder kan ha fördelar från demokratisk synvinkel. En organisation med kommundelsnämnder kan leda till ett högre antal förtroendeuppdrag. Detta har exempelvis framhållits av före- trädare från Västra Götalands läns landsting. Erfarenheter från Borås kommun visar också att antalet förtroendevalda minskade när antalet kommundelsnämnder minskade. En väl utbyggd kom- mundelsnämndsorganisation kan alltså bidra till att öka antalet förtroendeuppdrag. Enligt utredningens mening bör dock inte an- talet förtroendeuppdrag ses som det enda måttet på en god demo- krati. Det kan vara ett kriterium bland många andra. 
 284 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Ur de förtroendevaldas synvinkel förefaller också uppdraget som ledamot i en kommundelsnämnd vara attraktivt. Ur medbor- garsynvinkel verkar dock inte organisationen leda till någon märkbart förbättrad dialog med medborgarna. 
 41 
  
 11.9.4 
  
 Möjliga problem ur effektivitets- och organisationssynpunkt 
  
 Företrädare för Borås kommun har till utredningen uppgett att anledningen till att de minskade antalet kommundelsnämnder var bl.a. att de ville höja kompetensen och förbättra effektiviteten. Den tidigare organisationen visade enligt företrädarna för kommunen brister vad gällde att tillgodose krav på likställighet mellan kom- munmedlemmarna. Företrädare för Jämtlands läns landsting pekade på en risk för bypolitik när de hade geografiska nämnder. Det går naturligtvis inte utifrån enskilda kommuners och landstings erfar- enheter dra några generella slutsatser om organisationsformens effektivitet. Det kan dock noteras att antalet kommuner som valt organisationsformen har minskat de senaste decennierna. De kom- muner som har använt denna organisationsmodell har sällan hel- täckande kommundelsnämnder utan använder den endast för delar av kommunen. Det bristande intresset från kommunerna för denna modell kan möjligen tyda på att organisationsformen inte ses som den mest effektiva. 
  
 11.9.5 
  
 Kommundelsnämnder och likställighetsprincipen 
  
 En risk med kommundelsnämnder är att den kommunala likställig- hetsprincipen inte respekteras. Olika kommundelsnämnder kan tänkas fatta olika beslut i liknande ärenden. I ett rättsfall hade en kommun låtit barnomsorgstaxa variera mellan olika förskolor med hänvisning till att dessa var resultatenheter med olika ekonomiska förutsättningar. 
 42  
 SKL, som yttrade sig i målet, ansåg att sådana skillnader kunde vara godtagbara och hänvisade bl.a. till att kom- mundelsnämndsorganisation kunde leda till sådana följder. Högsta förvaltningsdomstolen, HFD, påpekade dock att avgifternas storlek 
  
 41 
  
 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting, SOU 2001:48, s. 309 ff. 
  
 42 
  
 RÅ 2000 ref. 35. 
  
 285 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 kunde bli olika beroende av hur indelningen i resultatenheter görs och av hur pass effektivt verksamheten vid den enskilda barnstugan bedrivs. Enligt HFD kunde detta inte anses utgöra sakliga skäl för att inom kommunen ta ut olika avgifter för likvärdiga prestationer. 
 JO har i ett beslut kritiserat två stadsdelsnämnder i Göteborgs kommun för att nämnderna ändrat förutsättningarna och formerna för hemspråksträning i förskolan. 
 43  
 I ärendet noterade JO dess- utom att möjligheterna att få hemspråksundervisning var något olika mellan de båda stadsdelsnämnderna. Det var enligt likställig- hetsprincipen inte tillåtet att särbehandla vissa kommunmedlem- mar eller grupper av kommunmedlemmar på annat än objektiv grund. Av detta skäl skulle invändningar, enligt JO, kunna riktas mot att förutsättningarna att få hemspråksträning numera inte är helt lika mellan barnen i kommunen. JO anförde bl.a. följande. Den konkreta innebörden av likställighetsprincipen varierar mellan olika kommunala verksamhetsområden. Principen har främst kommit att tillämpas i fråga om taxe- och bidragsbeslut. Vidare framhålls det i förarbetena till kommunallagen att om det är fråga om en starkt decentraliserad organisation, t.ex. att en kommun har heltäckande kommundelsnämnder, är det ofrånkomligt att det kan uppstå variationer i fråga om servicenivå mellan olika kommundelar. 
 44  
 JO såg ingen anledning att ytterligare kommentera denna fråga och fann alltså inte anledning att kritisera kommunen för dessa lokala variationer när kommunen tillämpade en kommundelsnämnds- organisation. 
 Av HFD:s avgörande kan utläsas att utrymme för att differen- tiera avgifter med hänvisning till den interna organisationen inte torde vara möjligt. Av det redovisade  
 JO-beslutet 
  eller rättspraxis i övrigt har dock inte framkommit att kommundelsnämnder skulle leda till många praktiska problem. Även om det finns en risk för att kommundelsnämnder leder till olika beslut i olika kommundelar har inte utredningen heller på annat sätt fått några indikationer på att problemet är så stort att det skulle motivera särskilda lagstift- ningsåtgärder. Enligt utredningens mening är lagstiftningen på området tydlig. I tillämpningen finns det av naturliga skäl alltid en risk för felaktigheter i enskilda fall. Det är därför viktigt att de kommuner och landsting som har en kommundelorganisation be- 
  
 43 
  
 JO 1992/93 s. 293. 
  
 44 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 150. 
  
 286 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 aktar risken för olika beslut och bedriver ett aktivt internt arbete för att upprätthålla likställigheten i sitt beslutsfattande. 
 11.10  
 Beställar-utförarorganisation 
  
 11.10.1 Innebörden av en  
 beställar-utförarorganisation 
  
 En organisationsmodell med en uppdelning i beställare och ut- förare har i någon form tillämpats av kommuner och landsting sedan  
 1980-talet. 
  Ursprungligen började modellen tillämpas i de tekniska sektorerna, men har därefter blivit allt vanligare även i andra delar av den kommunala verksamheten. I början av  
 2000-talet 
  hade ungefär 30 procent av kommunerna någon form av beställar- utförarorganisation inom vissa sektorer. 
 45  
 Det finns inte något samlande begrepp som används av alla för att beskriva denna styr- och organisationsform. I vissa kommuner och landsting används numera uttrycket uppdrag/åtagande i stället för beställare/utförare, men innebörden är densamma. En  
 beställar-utförarorganisation 
  kan se ut på olika sätt, men det finns vissa gemensamma grundtankar. En grundläggande idé är att skilja beställning från utförande. En särskild nämnd beställer verksamhet antingen internt i den kom- munala organisationen eller från privata utförare. Utföraren får ersättning från beställaren och ska utföra uppdraget inom de ramar som bestäms i ett avtal eller en överenskommelse mellan beställare och utförare. I en  
 beställar-utförarorganisation 
  betonas vikten av konkurrens mellan olika utförare. Det betonas också att de förtro- endevaldas roll är att ange övergripande mål och riktlinjer, vilket ska skiljas från utförarnas roll att lösa hur beställningen ska för- verkligas. 
 46 
  
 Det går att tänka sig två varianter på  
 beställar-utförarorganisa- 
  tion i en kommun eller ett landsting. Den första varianten är att beställarnämnden betraktar den egna förvaltningen som utförare och sluter överenskommelser med den eller tecknar avtal med pri- vata utförare. Den andra varianten är att beställarnämnden antingen tecknar avtal med privata utförare eller sluter en överenskommelse med en särskild utförarnämnd. 
  
 45 
  
 Montin, Moderna kommuner, 2007, s. 120. 
  
 46 
  
 Thompson, Mellan politik och marknad. Traditionell förvaltningsstruktur i jämförelse med  
  
 beställar-utförarorganisation, 
  SOU 1996:169, bilaga 5, s. 267 ff. 
 287 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 11.10.2 Praktiska exempel på  
 beställar-utförarorganisationer 
  
 Beställar-utförarorganisationer 
  förekommer i olika varianter i kommuner och landsting. En grundläggande tanke med denna styr- och organisationsmodell är, som tidigare nämnts, att skilja på be- ställning och utförande. De förtroendevalda ska ägna sig åt en övergripande, strategisk styrning av verksamheten och inte lägga sig i alla detaljer. Dessa ska i stället utföraren hantera. 
 En kommun som använder organisationsmodellen som den ur- sprungligen började användas på  
 1980-talet 
  är Borås kommun. En  
 beställar-utförarorganisation 
  finns här endast på den tekniska sidan, med en särskild utförarnämnd (servicenämnden) som tar emot beställningar från en beställarnämnd (tekniska nämnden). Företrädare för Borås kommun har till utredningen framfört att de inte ser  
 beställar-utförarorganisationen 
  som något som automatiskt ska innebära att verksamheten som bedrivs i egen regi ska krympa. När den interna utföraren förlorat en upphandling har denna i stället erbjudit sina tjänster till privata företag i viss omfattning för att behålla volymen i sin verksamhet. Konkurrensverket anser dock att detta strider mot konkurrenslagen och har stämt Borås kommun för agerandet. Stockholms tingsrätt har ännu inte avgjort målet. 
 En kommun som valt en annan väg är Upplands Väsby kom- mun.  
 Beställar-utförarorganisationen 
  omfattar här huvuddelen av verksamhet. Om den verksamhet som bedrivs i egen regi inte vin- ner ett anbud avvecklas denna. Detta har lett till att mer än 50 pro- cent av all verksamhet numera bedrivs av privata utförare. Någon verksamhet som bedrivs i egen regi finns inte kvar inom hem- tjänsten. 
 Enligt företrädare för Upplands Väsby kommun benämns beställarnämnderna som kundvalsnämnder för att markera att det är medborgarna som har valfrihet och kan välja mellan en mångfald av konkurrerande utförare, däribland den verksamhet som bedrivs i egen regi. 
 Västra Götalands läns landsting har sedan sin tillkomst använt en  
 beställar-utförarorganisation. 
  Syftet var att de förtroendevalda i de regionala beställarnämnderna skulle inta ett medborgarperspek- tiv och inte bli förvaltningens fångar. Syftet med organisations- modellen var alltså inte primärt att få in fler privata utförare. 
 Utförarstyrelserna är särskilda nämnder för olika sjukhus m.m. Politikerna i styrelserna kompletterar förvaltningens kompetens, men förväntas inte agera politiskt i styrelserna. Detta innebär att de 
 288 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 exempelvis inte förväntas reservera sig på politiska grunder i ut- förarstyrelserna, utan detta bör i stället ske i beställarnämnderna, regionstyrelsen och regionfullmäktige. Styrelserna får, med vissa mindre undantag, inga medel direkt från fullmäktige utan via beställarnämnderna. 
 Landstinget tillämpar LOV inom primärvården. Det finns cirka 60 privata utförare och 115 vårdcentraler som drivs i egen regi. 
 Landstinget har även en geografisk indelning på så vis att be- ställarnämnderna är indelade i tolv hälso- och sjukvårdsnämnder. Dock är det geografiska perspektivet uppluckrat genom den valfri- het som patienterna ges vid val av vårdcentral eller sjukhus och genom den ökade rörligheten bland befolkningen. Man listar sig allt oftare där man jobbar och inte där man bor. Vidare finns en övergripande tendens till och även ambition att koncentrera viss vård till färre enheter. 
 Företrädare för landstinget har påpekat att det ökade inslaget av privata utförare ställer landstinget inför nya utmaningar. Lands- tinget har ett mer övergripande ansvar än de privata utförarna. Det kan t.ex. handla om ett gemensamt utvecklings- och kunskapsupp- byggnadsarbete. Enligt landstinget får de privata utförarna betalt för detta, däremot inte den verksamhet som bedrivs i egen regi. 
 Överhuvudtaget uppger företrädare för landstinget att de brottas med frågan om hur man ska kunna behandla de privata utförarna och egenregin lika. Ska de privata utförarna få samma stöd från landstinget som den verksamhet som bedrivs i egen regi, när det t.ex. gäller olika typer av varor och tjänster som de privata utfö- rarna kan avropa? 
 Det bör samtidigt påpekas att en  
 beställar-utförarorganisation 
  ökar möjligheterna att redovisa de olika utförarenheternas ekono- miska förutsättningar, resultat m.m. En sådan redovisning är en förutsättning för att kunna jämföra den verksamhet som bedrivs av privata utförare och den verksamhet som bedrivs i egen regi. 
 Örebro kommun är ett exempel på en kommun som infört en särskild form av  
 beställar-utförarorganisation. 
  Det finns tre stycken programnämnder. Under varje programnämnd finns ett antal driftsnämnder. Under exempelvis programnämnden för social väl- färd finns socialnämnder och vård- och omsorgsnämnder för olika kommundelar. Programnämnderna fördelar resurser till de olika driftsnämnderna, men sluter inte några överenskommelser med nämnderna. De har dock ett ansvar för övergripande samordning. Tanken har enligt företrädare för kommunen varit att program- 
 289 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 nämnderna ska ha en liknande funktion som kommunstyrelsen, dvs. stå för övergripande tillsyn av nämnderna. 
 I kommunen finns det även intraprenader i form av 13 enheter inom olika områden som skola samt vård och omsorg. Det är verk- samhet som bedrivs i egen regi, men som har vissa särskilda för- måner, bl.a. i ekonomiskt hänseende. De fungerar mer som själv- styrande enheter. Kommunstyrelsen beslutar rörande regelsystem och sluter överenskommelser rörande intraprenad med enheter från olika nämnder och förvaltningar. Uppföljning görs av den berörda nämnden. 
  
 11.10.3 
  
 Kommunallagen är inte anpassad till en beställar- utförarorganisation 
  
 Utredningens bedömning 
 : Kommunallagen bör på ett tydligare sätt reglera förutsättningarna för att använda en beställar- utförarorganisation i kommuner och landsting. 
 Från kommunalrättsliga utgångspunkter skiljer sig  
 beställar-utförar- 
  organisationen från den modell för styrning och organisering som kommunallagen utgår ifrån. Kommunallagen vilar på tanken att varje nämnd får ett anslag från fullmäktige för att utföra sin verksamhet. Nämnden har ansvaret inför fullmäktige för den verksamhet som nämnden har hand om enligt dess reglemente. 
 En  
 beställar-utförarorganisation 
  utgår i stället från att styr- ningen sker genom avtal mellan två parter. Detta synsätt skapar problem när organisationsmodellen tillämpas internt i den egna organisationen. En kommun eller ett landsting är en juridisk per- son som inte kan sluta avtal med sig själv. I det fall en beställar- nämnd sluter en överenskommelse med en intern utförare, t.ex. en annan nämnd eller en kommunal förvaltning, är detta i civilrättslig mening inte något avtal. För att avtalet ska få styrande verkan krävs att fullmäktige i nämndernas reglemente eller på annat sätt anger att det ska följas. Vid en tvist mellan beställaren och den in- terna utföraren finns inte någon rättslig reglering för hur denna ska lösas. Kommunstyrelsen har exempelvis inte någon rättslig befog- enhet att föreskriva hur en tvist ska lösas. Utredningen har i inter- vjuer med olika kommuner och landsting kunnat konstatera att detta är ett praktiskt problem. 
 290 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Enligt 3 kap. 4 § 4 KL kan en nämnd vara underställd en annan nämnd. Stadgandet skulle möjligen kunna användas för att låta en beställarnämnd vara överordnad en utförarnämnd. Det saknas dock praxis på hur mycket en överordnad nämnd kan styra en underord- nad nämnd. I den juridiska litteraturen anses bestämmelsen inte ge en nämnd befogenhet att överpröva en annan nämnds beslut. 
 47 
  
 Den kommunala budgeten ska enligt 8 kap. 5 § KL innehålla en plan för verksamheten och ekonomin under verksamhetsåret. Bud- geten ska vara en bruttobudget där nämnderna normalt ger in en begäran om budget för kommande år som sedan fullmäktige tar ställning till. I en  
 beställar-utförarorganisation 
  får utförarnämnden inte något anslag från fullmäktige utan ersättning utgår från be- ställarnämnden. Detta är genomgående fallet i de kommuner och landsting som utredningen har intervjuat. Enligt förarbetena får fullmäktige besluta om nettoanslag till en nämnd. 
 48  
 Anslaget kan alltså beslutas vara noll. Det är således möjligt att ha en beställar- utförarorganisation och ändå följa kommunallagens regler. Det är dock enligt utredningens mening en brist att regelverket inte ger klarare uttryck för att det är möjligt. 
 Kommunallagen vilar på principen att varje nämnd är ansvarig för den verksamhet som den handhar (6 kap. 7 § KL). Utgångs- punkten i kommunallagen är inte att ansvaret för utförande och beställning ska vara åtskilda. I de kommuner och landsting som infört en  
 beställar-utförarorganisation 
  finns ofta en särskild ut- förarnämnd och en beställarnämnd. Ur kommunalrättslig synvinkel måste det tydligt framgå vilket ansvar som åvilar utförarnämnden respektive beställarnämnden. Flera kommunala företrädare har i intervjuer pekat på att det inte är enkelt att klarlägga vem som har ansvaret i denna situation. Det kan t.ex. vara svårt att veta vilken nämnd som är att betrakta som vårdgivare, om det handlar om hälso- och sjukvård. 
 När en beställarnämnd låter både interna och externa utförare lämna anbud innebär detta att en upphandling inleds. Om det in- terna anbudet bedöms vara det bästa och antas innebär detta for- mellt att upphandlingen avbryts. HFD har i ett rättsfall prövat frå- gan om kommunen kunde avbryta en upphandling med hänvisning till att kommunens egen budget skulle överskridas och att kommu- 
  
 47 
  
 Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 201. 
  
 48 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 212. 
  
 291 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 nen i stället skulle bedriva verksamheten i egen regi. 
 49  
 HFD fann att en upphandlande myndighet har rätt att avbryta en upphandling. Det krävs dock sakliga skäl och beslutet får inte vara godtyckligt. Ett sådant beslut måste vidare följa de grundläggande reglerna i  
 EUF-fördraget 
  i allmänhet och principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet i synnerhet. HFD konstaterade dock att enligt  
 EU-domstolens 
  praxis är inte avbrytande av en upphandling förbehållen undantagssituationer och att det inte finns någon skyldighet för en upphandlande myndighet att fullfölja en upphandling. Mot denna bakgrund fann man att kommunens skäl att avbryta en upphandling var godtagbart. 
 50 
  
 Praxis på upphandlingsområdet innebär således vissa begräns- ningar av möjligheten att avbryta en upphandling. Enligt utred- ningens mening kan det diskuteras om det finns skäl att närmare reglera hur konkurrensneutralitet ska uppnås i en  
 beställar-utförar- 
  organisation, när en upphandling innehåller både anbud från den verksamhet som bedrivs i egen regi och privata utförare. 
 En särskild problematik i detta sammanhang är tillämpligheten av självkostnadsprincipen när interna utförare lämnar anbud. Om de interna utförare inte inkluderar ett visst vinstpåslag i sitt anbud är det inte säkert att anbudet blir konkurrensneutralt när det ska jämföras med anbud från privata utförare. Regeringen har tagit ställning mot att införa ett generellt undantag från självkostnads- principen ur konkurrenssynvinkel. 
 51  
 Det finns dock enligt utred- ningen anledning att närmare utreda hur principen ska tillämpas i denna situation. 
 11.11 Liten nämndorganisation 
  
 Utredningens bedömning 
 : En liten nämndorganisation kan leda till ökad effektivitet och en förbättrad helhetssyn, men den kan samtidigt ha nackdelar ur demokratisk synvinkel. Det kan också bli svårt för styrelsen att uppfylla sin uppsiktsplikt när den själv bedriver verksamheten. 
  
 49 
  
 RÅ 2009 ref. 43. 
  
 50 
  
 Jfr även RÅ 2008 ref. 35. 
  
 51 
  
 Prop. 2012/13:84 s. 53 ff. 
  
 292 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Ett trettiotal kommuner har under senare år ändrat sin politiska organisation och helt eller delvis avvecklat sin nämndorganisation. 
 52  
 Den traditionella organisationen med nämnder som ansvarar för olika sakområden har ändrats till en organisation som bygger på fullmäktigeberedningar och styrelseutskott. Flertalet av de nämnd- er som inte är obligatoriska har tagits bort. Förutom styrelsen, valnämnden och, i förekommande fall, överförmyndarnämnden, finns endast en eller ett par nämnder kvar. Dessa nämnder ägnar sig oftast åt myndighetsutövning. Ibland finns endast en jävsnämnd. 
 En utveckling i riktning mot färre nämnder har även skett i vissa landsting. Exempelvis uppgav företrädare för Jämtlands läns lands- ting till utredningen att de har minskat antalet nämnder och i stället inrättat utskott under styrelsen samt fullmäktigeberedningar. Ten- densen är dock inte lika tydlig i landstingen som i kommunerna, eftersom de aldrig har haft en lika differentierad verksamhet med många olika nämnder som i kommunerna. 
 Ett antal forskare har på uppdrag av SKL genomfört en studie om kommuner som avskaffat sina facknämnder och inrättat full- mäktigeberedningar och styrelseutskott. Studien genomfördes i 14 kommuner. 
 53 
  
 Tidigare studier av en alternativ politisk organisation har foku- serat på genomförandefasen i en, två eller tre kommuner. Den första kommunen som tog bort facknämnderna och ersatte dem med nya organ under fullmäktige var troligen Surahammars kom- mun. Harvey har beskrivit de organisationsförändringar som genomfördes i kommunen år 1992. 
 54  
 Etableringsfasen av den nya politiska organisationen i Stenungssund och Härryda kommuner har studerats i två rapporter. 
 55  
 Vidare har reformerna i Götene, Kungälv och Lerums kommuner studerats i två rapporter. 
 56 
  
 52 
  
 Williamson, Rommel och Fletcher, Alternativa politiska organisationer. En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelse- utskott, 2009, s. 13 f. 
  
 53 
  
 Williamson, Rommel och Fletcher, Alternativa politiska organisationer En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelse- utskott, 2009. 
  
 54 
  
 Rivera, Kommunpolitiker i den stora nyordningens tid, 2000. 
  
 55 
  
 Rivera, Vargas och Martin, Ny politisk organisation i Härryda och Stenungssund, 2001. 
  
 56 
  
 Silverbo, Ward, Collins och Lawson, Moderna politiska organisationer – om förändringar i Götene, Kungälv och Lerum 2006, samt Silverbo och Ward, KFi, Ett år med ny politisk organisation, 2008. 
  
 293 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 11.11.1 Varför införs en liten nämndorganisation? 
 Vid intervjuer med företrädare för kommuner och landsting samt genom tidigare studier har utredningen kunnat bilda sig en upp- fattning om syftet med de genomförda organisationsföränd- ringarna. 
 De kommuner som har infört en liten nämndorganisation har velat uppnå en ökad helhetssyn på verksamheten. Om de traditio- nella nämnderna stod för stuprören, så kan den nya organisationen mer liknas vid hängrännor. Genom att slå samman sektorer kan stordriftsfördelar uppnås genom gemensam administration och ett minskat dubbelarbete. En närmare relation mellan förtroendevalda och tjänstemän som utifrån olika utgångspunkter angriper samma problem anses vara av godo. 
 57 
  
 Ett av syftena med förändringarna har, enligt kommunföreträd- arna, varit att på olika sätt stärka fullmäktige och förändra poli- tikerrollen. Om nämnderna avvecklas till förmån för berednings- organ under fullmäktige fokuseras det politiska arbetet till det folkvalda fullmäktige och dess ledamöter. 
 I t.ex. Tranemo kommun finns det tre fullmäktigeberedningar. Syftet med den valda organisationen var bl.a. att vitalisera fullmäk- tige och göra det mer intressant och attraktivt att sitta i full- mäktige. Jämtlands läns landsting har beredningar under lands- tingsfullmäktige som ägnar sig främst åt ett långsiktigt och strate- giskt arbete. Ett exempel är ett uppdrag från fullmäktige att ta fram ett styrdokument om framtidens hälso- och sjukvård. 
 Avsikten med dessa förändringar har dessutom varit att de för- troendevalda inte ska ägna så mycket tid åt detaljfrågor, utan i stället åt de övergripande och strategiska frågeställningarna. Syftet är att undvika politisk detaljstyrning och fokusera på frågor av mer övergripande art och formulera långsiktiga visioner och mål. Detta är tänkt att leda till bl.a. ett vitaliserat fullmäktige, som inte längre fungerar som ett transportkompani. 
 Det kan emellertid finnas flera förklaringar till de alternativa politiska organisationerna. Företrädare för vissa kommuner och landsting har till utredningen uppgett att det på senare år har blivit allt svårare med rekryteringen till kommunala förtroendeuppdrag. 
  
 57  
 Se t.ex. Williamson, Rommel och Fletcher, Alternativa politiska organisationer. En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelseutskott, 2009, s. 10 f. 
 294 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 Detta kan delvis förklaras med att de politiska partiernas medlems- utveckling har varit negativ under en längre tidsperiod. Riksdags- partierna har tappat fem av sex medlemmar under de senaste 30 åren. 
 58  
 Att skära ned antalet nämnder och därmed minska antalet förtroendeuppdrag kan vara ett sätt att anpassa sig till den utveck- lingen. Det kan även vara svårt att upprätthålla en tillräckligt hög kompetens med många nämnder. 
 11.11.2 Vad har organisationen fått för konsekvenser? 
 Vad har då nämndavvecklingarna fått för konsekvenser och har förhoppningarna infriats? Företrädarna för kommunerna och landstingen är förmodligen de som har bäst kunskap och möjlighet att bedöma vad organisationsförändringarna har inneburit. Samtidigt är det naturligt att de som har stått bakom reformen är optimistiska och tror att förändringarna ska falla väl ut. 
 Företrädare för Black kommun uppgav att deras organisation, där merparten av verksamheten finns under samma nämnd, har lett till samordningsfördelar och en större helhetssyn inom kommu- nen. Samtidigt påpekade företrädarna för kommunen att motsätt- ningar och revirtänkande inte helt kan utrotas med hjälp av organi- satoriska förändringar. 
 I Tranemo kommun finns endast kommunstyrelsen och en jävsnämnd kvar, förutom de obligatoriska nämnderna (valnämnd, överförmyndarnämnd och krisledningsnämnd). Därutöver finns en  
 IT-nämnd, 
  som är gemensam med Ulricehamns kommun. Syftet med den nuvarande organisationen är att den ska bidra till en hel- hetssyn. Tidigare tillvaratog varje nämnd sina intressen och det gynnade inte alltid kommunen som helhet. Enligt företrädare för kommunen har organisationsförändringen till stora delar uppnått sina syften. 
 Såväl Black kommun som Tranemo kommun har i stället för facknämnder flera utskott knutna till kommunstyrelsen. I Black kommuns fall har även den kvarvarande verksamhetsnämnden sär- skilda utskott knutna till sig. Denna ordning bedöms kunna leda till en viss sektorisering, men i mindre utsträckning än med en traditionell organisation. 
  
 58  
 Williamson och Henson, Mot medlemslösa partier. Partiföreträdare om orsaker, konse- kvenser och strategier kring en svikande medlemskår, Sektor3, 2011, s. 10. 
 295 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Ett argument för en liten nämndorganisation är att det bidrar till ökad ekonomisk effektivitet och skapar förutsättningar för en bättre ekonomisk kontroll i verksamheterna. 
 59  
 Detta har också framförts av företrädare för intervjuade kommuner till utred- ningen. Ett exempel på en kommun som haft detta som motiv är Upplands Väsby kommun som under några krisår på  
 1990-talet 
  hade en mycket liten organisation. Företrädare för kommunen har till utredningen uppgett att denna ledde till ökad effektivitet. När krisen var över återgick man emellertid till en traditionell organisation. Det är enligt utredningen dock svårt att empiriskt belägga att en liten nämndorganisation verkligen leder till ökad effektivitet. 
 En liten nämndorganisation leder i de flesta fall till att antalet förtroendeuppdrag minskar. Detta behöver i och för sig inte vara negativt för möjligheten för de förtroendevalda att styra. De för- troendevalda i styrelsen kan få en ökad tyngd och på så vis balan- sera förvaltningen och väga upp förlusten av direkt politisk kon- troll över fackverksamheterna. Möjligheten att utöva en politisk styrning av verksamheterna ökar på så vis. 
 Företrädare för intervjuade kommuner och landsting har upp- gett att det kan bli mer intressant och därmed attraktivare att vara förtroendevald i en liten nämndorganisation. Samtidigt ökar kraven på de förtroendevalda som blir kvar. Möjligheten att utveckla stora kunskaper om ett visst område minskar när ansvarsområdena växer. Genom att inrätta utskott till styrelsen kan politikerna i utskotten skaffa sig fackkunskaper på ett område. Det är dock enligt 6 kap. 34 § KL inte möjligt att delegera bl.a. myndighetsutövning av principiell beskaffenhet till ett utskott, vilket medför att många ärenden måste tas i styrelsen i dess helhet. Vidare koncentreras makten i de kommuner och landsting som genomfört en avveckling av nämnder i allt färre händer. Tjänstemännens ställning kan komma att stärkas, då de får ansvar för frågor som tidigare hanterades av de förtroendevalda i nämnderna. 
 Om antalet förtroendevalda minskar, kan det finnas andra åt- gärder som stärker demokratin och gör att man når ut till med- borgarna. I kommuner och landsting är det vanligt förekommande med olika former av medborgardialoger. Detta kan ske genom fysiska 
  
 59  
 Se t.ex. Williamson, Rommel och Fletcher, Alternativa politiska organisationer En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelseutskott, 2009, s. 10 f. 
 296 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 möten men även genom aktiviteter på webbplatsen, t.ex.  
 e-paneler. 
  En  
 e-panel 
  kan innebära att kommunen eller landstinget bjuder in medborgare att delta i en grupp som under en längre tid, med jämna mellanrum, får frågor att besvara via Internet eller SMS. Det förekommer även att kommuner eller landsting inrättar olika råd, som handikappråd, pensionärsråd eller ungdomsråd. 
 Som tidigare nämnts har även fullmäktiges roll förändrats i vissa av de kommuner och landsting som har genomfört nämndrefor- mer. Det förekommer t.ex. att särskilda beredningar knyts till fullmäktige. Företrädare för kommunerna har uppgett att de be- driver ett mer medvetet arbete med medborgardialoger, liksom att de förtroendevalda ägnar mer tid åt planeringsarbete. I en del kommuner fungerar fullmäktigeberedningarna som granskare och utvärderare för att säkerställa att medborgarnas krav blir tillgodo- sedda. 
 Innan de förslag som beredningarna tar fram kan antas av full- mäktige måste styrelsen ges tillfälle att yttra sig (5 kap. 27 och 28 §§ KL). Vid intervjuer med företrädare för kommuner och lands- ting har det framkommit att detta ibland upplevs som problema- tiskt. Rollfördelningen mellan beredningarna och styrelsen kan bli oklar och det finns en risk att styrelsen utövar ett större inflytande än vad det från början var tänkt. Utredningen anser dock inte att detta problem kan lösas genom ändrad lagstiftning. 
 11.11.3 För- och nackdelar med en liten nämndorganisation 
 Det finns ett antal fördelar med en liten nämndorganisation. Den kan stärka demokratin genom att fokus flyttas från nämnderna till fullmäktige. Den politiska debatten blir mer livaktig och de förtro- endevalda ges mer tid att ägna sig åt strategiska och långsiktiga frågeställningar. 
 En annan effekt kan vara att styrelsen stärks i sin verkställande roll. Samordningen mellan olika verksamheter ökar förvaltningens effektivitet. Sektorsintressen och revirbevakande avtar till förmån för en ökad helhetssyn på den kommunala verksamheten. 
 Samtidigt har det varit lagstiftarens avsikt att styrelsen ska ha en särställning bland nämnderna genom att den har en ledande och samordnande roll. En av styrelsens övergripande uppgifter är att ha uppsikt över övriga nämnders verksamhet (6 kap. 1 § KL). Om nästan alla nämnder avskaffas och större delen av kommunens eller 
 297 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 landstingens verksamhet samlas under styrelsen, kan styrelsen inte längre utöva sin uppsiktsplikt. Styrelsen kan knappast ha uppsikt över sig själv. Utredningen har inte fått några indikationer på att detta förhållande har lett till några allvarliga problem i kommun- erna. Det finns dock en risk för att den löpande kontrollen av verk- samheten blir mindre omfattande med en liten nämndorganisation. 
 Det finns även andra nackdelar med en liten nämndorganisation. Oftast minskar antalet förtroendevalda i en sådan organisation, vilket riskerar att leda till att medborgarna får mindre kontakt med de som blir kvar. Makten koncentreras till ett fåtal personer, vilket på sikt kan få negativa konsekvenser. Vissa beslut fattas i stället på tjänstemannanivån, vilket även det kan försvaga det demokratiska inflytandet. 
 Kraven ökar även på den minskande skaran av förtroendevalda. Det kan bli svårt att upprätthålla kompetensen hos ledamöterna när en nämnd ska hantera ett så stort antal olika områden. En möjlighet är att genom delegation till utskott låta ledamöterna i utskotten bygga upp en viss sakkompetens inom ett område. Ett utskott får dock inte ges rätt att besluta i bl.a. myndighetutövningsärenden av principiell beskaffenhet (6 kap. 34 § KL). Ledamöterna i nämnden kommer därför tvingas att hantera ärenden inom många olika sakområden. 
 En förvaltningschef kan enligt 6 kap. 37 § KL ges rätt att fatta beslut eller vidaredelegera ärenden vidare till andra tjänstemän. Enligt förarbetena kan normalt endast en person inom en nämnds område ges en sådan rätt. 
 60  
 Det kan diskuteras om det, när flera nämnder slås samman, finns ett behov av att flera chefer bör kunna ges en sådan befogenhet. 
 Rätten att i princip fritt organisera nämndverksamheten har be- gränsats i kommunallagen. En nämnd får inte bestämma om rättig- heter och skyldigheter för kommunen eller landstinget i ärenden där nämnden företräder kommunen eller landstinget som part (3 kap. 5 § första stycket KL). Det innebär att en nämnd inte kan uppträda som sökande, t.ex. i ett ärende om bygglov och därefter besluta i ärendet. En nämnd får inte heller utöva författningsreg- lerad tillsyn över sådan verksamhet som nämnden själv bedriver (3 kap. 5 § andra stycket KL). Det ovanstående innebär att det finns en yttersta gräns för vad som är tillåtet enligt kommunal- 
  
 60  
 Prop. 1990/91:117 s. 205. 
 298 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 lagen. Den torde ligga vid att allt verksamhetsansvar läggs på styr- elsen. Förutom styrelsen måste det finnas i vart fall ytterligare en nämnd, som kan fungera som en jävsnämnd. 
 Även om denna organisatoriska lösning inte strider mot lagen, så innebär den valda organisationsformen att beslutanderätten läggs på ett mindre antal individer. Det kan leda till negativa konsekven- ser även om det formella regelverket följs. Det kan t.ex. ifrågasättas om jävsnämnderna har förutsättningar att knyta till sig tillräcklig kompetens och om de kan upprätthålla kraven på likställighet. 
  
 11.12 
  
 Den fria nämndorganisationen och sekretessreglerna 
  
 11.12.1 Sekretess mellan myndigheter 
 Offentlighets- och sekretesslagen bygger på principen att sekretess gäller mellan olika myndigheter och mellan självständiga verksamhetsgrenar inom en och samma myndighet. 
 En sekretessbelagd uppgift hos en myndighet får inte röjas för en annan myndighet (8 kap. 1 § OSL). I en kommunal nämndorga- nisation är varje nämnd med underlydande förvaltning att anse som en myndighet i offentlighets- och sekretesslagens mening. Sekretess gäller därför mellan olika nämnder i en kommun eller ett landsting. Detta innebär att sekretessbelagda uppgifter inte utan vidare kan överföras från en kommunal nämnd till en annan. 
 Det finns dock ett undantag från denna huvudregel. I samband med att patientdatalagen (2008:355) trädde i kraft infördes även vissa sekretessbrytande bestämmelser på hälso- och sjukvårdsområdet i syfte att möjliggöra visst uppgiftsutbyte mellan olika hälso- och sjukvårdsmyndigheter inom samma kommun respektive inom samma landsting. Det finns därför inte några sekretessgränser mellan hälso- och sjukvårdsverksamheter inom samma landsting eller kommun (25 kap. 11 § 1 och 2 OSL). 
 61 
  
 61  
 Prop. 2007/08:126 s. 164 f. 
 299 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 11.12.2 Självständiga verksamhetsgrenar 
 En sekretessbelagd uppgift hos en myndighet får inte röjas för en annan verksamhetsgren inom samma myndighet, när de är att be- trakta som självständiga i förhållande till varandra (8 kap. 2 § OSL). 
 Bestämmelsen om självständiga verksamhetsgrenar har visat sig svår att tillämpa. Vissa uttalanden har dock gjorts i lagstiftnings- ärenden som kan tjäna till ledning vid tillämpningen av bestämmel- sen. JO har också vid flera tillfällen haft anledning att uttala sig om detta. 
 62 
  
 I förarbetena till offentlighets- och sekretesslagen anges att om olika delar av en myndighets verksamhet har att tillämpa olika sekretessbestämmelser får de anses utgöra olika verksamhetsgrenar. Först om olika delar av en myndighet utgör olika verksam- hetsgrenar i lagens mening finns det skäl att även ta ställning till om de också är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Det är bara om dessa kriterier är uppfyllda som det uppstår en sekretessgräns inom en myndighet. Omständigheter av betydelse för bedömningen kan vara att ett organ inom en myndighet självständigt förvaltar viss egendom, har viss handlings- frihet inom en angiven ekonomisk ram eller i övrigt kan vidta vissa faktiska åtgärder självständig och på eget ansvar. Det kan också ha betydelse om man i vissa frågor beslutar självständigt och i eget namn. 
 63 
  
 I en del andra förarbeten har det dock angetts att en viss verk- samhet, t.ex. skolhälsovård, ska ses som en självständig verksam- hetsgren utan att det närmare analyserats varför denna anses upp- fylla kravet på självständighet. 
 64 
  
 I samband med införandet av patientdatalagen uttalades det i propositionen att all hälso- och sjukvård som lyder under samma nämnd inom ett landsting eller en kommun utgör en och samma verksamhetsgren i sekretesslagens mening. 
 65 
  
 I den sistnämnda propositionen kommenteras vidare äldre för- arbetsuttalanden om den s.k. Ädelreformen. Den reformen innebar bl.a. att kommunerna övertog ansvaret för de lokala sjukhemmen för långtidssjuka och servicebostäderna för handikappade från lands- tingen. Reformen innebar också att kommunerna numera ansvarar 
  
 62 
  
 Se t.ex. JO 1993/94, s. 471. 
  
 63 
  
 Prop. 2008/09:150 s. 358. 
  
 64 
  
 Prop. 1981/82:186 s. 38. 
  
 65 
  
 Prop. 2007/08:126 s. 163. 
  
 300 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 för hemsjukvården och för vården av äldre sjuka med s.k. äldre- boende. Beträffande denna reform uttalades följande i proposi- tionen. 
 66  
 Sekretess gäller inom en myndighet mellan olika verksam- hetsgrenar när de är att anse som självständiga i förhållande till varandra. Hälso- och sjukvården och socialtjänsten är olika verk- samhetsgrenar i, numera offentlighets- och sekretesslagen, mening. När det gäller verksamhet enligt den s.k. Ädelreformen är den kommunala hälso- och sjukvården och socialtjänsten i detta fall inte att betrakta som självständiga i förhållande till varandra, därför att det inte är fråga om verksamheter av skilda slag. Någon ändring av uppdelningen i självständiga verksamhetsgrenar mellan den kommunala socialtjänsten och övriga fall då hälso- och sjukvården bedrevs inom socialtjänsten avsågs inte när reformen genom- fördes. 
 67  
 Enligt Offentlighets- och sekretesskommittén är skälet till att det inte uppstår sekretess i en nämnd mellan integrerad verksamhet som omfattas av Ädelreformen snarare att hälso- och sjukvårdsverksamheten och socialtjänstverksamheten i sådana situationer inte är självständiga i förhållande till varandra än att det skulle vara fråga om verksamhet av samma slag. Detta aktualiserar enligt kommittén i sin tur frågan hur det förhåller sig med andra verksamheter där hälso- och sjukvård och socialtjänst integreras och hanteras av samma nämnd. 
 68 
  
 11.12.3 Behovet av information mellan myndigheter 
 Den grundlagsfästa offentlighetsprincipen innefattar inte någon rätt för myndigheter utan endast för enskilda att ta del av allmänna handlingar. Det har ändå ansetts att offentlighetsprincipen ska tillämpas även myndigheter emellan. 
 69  
 Det har också sedan länge ansetts vara en självklar princip att alla myndigheter är skyldiga att samarbeta och bistå varandra i den utsträckning som det kan ske. Principen kommer till uttryck i bl.a. 6 § FL där det anges att varje myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. I 6 kap. 5 § OSL föreskrivs dessutom att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller 
  
 66 
  
 Prop. 2007/08:126 s. 167 f. 
  
 67 
  
 Prop. 1990/91:14 s. 85. 
  
 68 
  
 SOU 2003:99, Ny sekretesslag, s. 257. 
  
 69 
  
 Jfr JK:s ämbetsberättelse 1985, s. 104. 
  
 301 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 det skulle hindra arbetets behöriga gång. Denna bestämmelse kan ses som en precisering av 6 § FL. 
 Myndigheter har således en skyldighet att bistå varandra med bl.a. uppgifter. Det är med denna huvudregel som offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser kan komma i konflikt. I sam- band med att det blivit allt vanligare att myndigheter samverkar i olika projekt eller att ett ärende är gemensamt för flera myndig- heter har frågan om uppgiftsutbyte mellan myndigheterna fått ökad aktualitet. Det har i vissa fall gjorts gällande att sekretessen i allt för hög grad begränsar möjligheten till uppgiftsutbyte mellan myndigheter. 
 För att myndigheterna ska få möjlighet till uppgiftsutbyte i vik- tiga situationer finns det i offentlighets- och sekretesslagen flera undantag från sekretessen. Det finns bestämmelser som innebär att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet i vissa särskilda situationer. Som exempel kan nämnas att en uppgift behövs för tillsyn över den myndighet som har uppgiften eller för revision hos den myndigheten. 
 Vidare hindrar sekretess inte att uppgifter lämnas till en annan myndighet om uppgiften enligt en föreskrift i lag eller förordning ska lämnas till myndigheten. 
 Alla situationer när det kan vara befogat att lämna en sekretess- belagd uppgift till en annan myndighet kan inte förutses av lagstift- aren. Av detta skäl har en s.k. generalklausul införts. Enligt den hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har före- träde framför det intresse sekretessen ska skydda. Det finns dock undantag från denna bestämmelse. Den får bl.a. inte tillämpas när det är fråga om sekretess inom hälso- och sjukvården och inom socialtjänsten. Bestämmelser i andra lagar och förordningar som anger i vilka fall uppgifter av ett visst slag får lämnas till andra myn- digheter, kan också utesluta att generalklausulen tillämpas. 
 11.12.4 Tidigare utredningar om sekretessgränser m.m. 
 När den fria kommunala nämndorganisationen infördes disku- terades i lagstiftningsärendet vilka konsekvenser en friare kommu- nal nämndorganisation skulle få för sekretesslagstiftningens tillämp- ning. Regeringen konstaterade att sekretessreglerna inte hindrade 
 302 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 en ordning med friare nämndorganisation, men att en översyn av dåvarande sekretesslag var påkallad. 
 70 
  
 Frågor om sekretess som hinder för samverkan inom kommun- erna och landstingen har även behandlats i flera andra sammanhang, bl.a. av Lokaldemokratikommittén i delbetänkandet Sekretesslagen i en fri kommunal nämndorganisation (SOU 1992:140). 
 Lokaldemokratikommittén uppmärksammade bl.a. de problem som uppstår om olika delar av t.ex. socialtjänsten tillhör olika nämnder i samma kommun. Socialtjänsten i en kommun borde upp- fattas som en helhet även från sekretesslagens utgångspunkt obe- roende av om och hur den är organisatoriskt uppdelad. För att möjliggöra detta föreslog kommittén vissa ändringar i dåvarande sekretesslag. Förslaget har dock inte lett till någon ändrad lagstiftning. 
 Kommittén tog även upp frågan om sekretess när olika slags verksamhet i en kommun integreras i samma nämnd. Enligt kom- mittén skulle det strida mot grunderna för dåvarande sekretesslag att samma personer t.ex. handlägger ärenden från olika sekretess- områden, om det medför en uppenbar risk för att integritetskäns- liga uppgifter om enskilda personer kan utnyttjas eller medvetet påverka handläggningen utanför det sekretessområde de tillhör. De svårigheter som uppstår vid en integrering av olika verksamheter med olika sekretessområden till samma organ kunde enligt kom- mittén främst lösas praktiskt genom förvaltningsorganisationens utformning och utnyttjande av delegationsmöjligheterna. 
 Liknande frågeställningar uppmärksammades även av Social- tjänstkommittén i slutbetänkandet Dokumentation och social- tjänstregister (SOU 1995:86) samt i samband med att en ny be- stämmelse infördes i socialtjänstlagen som innebär utökade möjlig- heter till rutinmässigt informationsutbyte mellan socialnämnder. 
 71  
 Inte heller Socialtjänstkommitténs förslag har i nu aktuellt av- seende lett till någon lagstiftning. De andra lagförslag som genom- förts har inte inneburit någon helhetslösning av problemen. 
 I slutet av  
 1990-talet 
  beslutade regeringen att en parlamentarisk kommitté skulle få i uppdrag att bl.a. se över dåvarande sekretess- lag. En av de frågor kommittén skulle utreda var om myndigheter och verksamhetsgrenar är de enda tänkbara utgångspunkter för de gränser som bör gälla när det gäller uppgiftslämnande dem emellan 
  
 70 
  
 Prop. 1990/91:117 s. 43 f., bet. 1990/91:KU38 s. 36. 
  
 71 
  
 Prop. 1995/96:196, bet. 1996/97:SoU2, rskr. 1996/97:5. 
  
 303 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 eller om det finns andra enheter inom vilka uppgifter bör få lämnas trots sekretess. Utredningen skulle särskilt uppmärksamma de problem den fria kommunala nämndorganisationen ger upphov till i detta sammanhang. 
 72 
  
 Kommittén, som tog sig namnet Offentlighets- och sekretess- kommittén (OSEK), har i huvudbetänkandet En ny sekretesslag (SOU 2003:99) föreslagit att det ska införas nya sekretessgränser inom och mellan kommuner och landsting. En av beståndsdelarna i förslaget är att det s.k. självständighetsrekvisitet ska avskaffas när det är fråga om sekretessgränser inom och mellan kommuner och landsting. Förslaget bereds för närvarande inom Regeringskansliet. 
 11.12.5 Slutsatser om sekretess i den fria nämndorganisationen 
  
 Utredningens bedömning 
 : Reglerna om offentlighet och sekre- tess har medfört vissa tillämpningssvårigheter i en fri kommunal nämndorganisation. Det är problematiskt att ett val av organi- sationsform, som görs utifrån helt andra överväganden än från sekretessynpunkt, kan få konsekvenser för sekretessen mellan olika verksamhetsområden inom en kommun eller ett landsting. 
 Sekretessproblemen bör inte lösas genom en inskränkning av kommuners och landstings rätt att fritt organisera sig. Frågan bör i stället hanteras vid översyner av sekretesslagstiftningen. 
 Tidigare fanns det i princip en kommunal nämnd för varje verk- samhetsområde. Genom den nya kommunallagen fick kommu- nerna och landstingen en ökad frihet att organisera sin nämndverk- samhet och bestämma vilka nämnder som ska finnas. Detta med- förde att de tidigare fasta sekretessgränserna inom kommunerna och landstingen förändrades och blev beroende på vilken organisationsform respektive landsting och kommun valt för olika verksamheter. 
 För det första kunde uppgifter från olika verksamhetsområden komma att hanteras inom en och samma nämnd. Tidigare gällande sekretessgränser mellan olika verksamheter upphävdes, därför att verksamheten rymdes inom samma nämnd och självständighets- kriteriet inte längre ansågs uppfyllt. 
  
 72  
 Dir. 1998:32. 
 304 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 För det andra kunde nya sekretessgränser uppstå, om en sam- manhållen verksamhet delades upp på flera nämnder. Olika delar av ett verksamhetsområde, t.ex. socialtjänsten, kunde komma att till- höra olika nämnder och därmed skilda myndigheter mellan vilka sekretess gällde. Det förekommer t.ex. en geografisk uppdelning på kommundelsnämnder, men det kan även vara en uppdelning på olika sakområden eller utifrån ett beställare- och utförarperspek- tiv. 
 73 
  
 Det är enligt utredningen problematiskt att ett val av organisa- tionsform, som nästan alltid görs utifrån helt andra överväganden än från sekretessynpunkt, kan få konsekvenser för sekretessen. Om en kommun eller ett landsting av olika skäl, som saknar relevans för sekretessfrågan, väljer att organisatoriskt dela upp verksamheten på olika nämnder uppstår nya sekretessgränser inom den aktuella verksamheten till den del den hanteras av olika nämnder trots att verksamheten tidigare ansetts utgöra en enhet från sekretessynpunkt. 
 Bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen har medfört svårigheter vid rättstillämpningen i de kommunala nämnderna, framför allt på hälso- och sjukvårdsområdet men även inom socialtjänsten och på skolans område. Sekretessgränserna har ansetts innebära ett hinder mot ett behövligt uppgiftsutbyte. Det kan t.ex. uppstå tillämpningsproblem för de kommuner och landsting som tillämpar en  
 beställar-utförarmodell. 
  Sekretess gäller mellan beställarnämnder och utförarnämnder. Dessa betraktas i sekretesshänseende som olika myndigheter. Därför kan uppgifter som skyddas av sekretess inte utan stöd av offentlighets- och sekretesslagen överföras från den ena nämnden till den andra. 
 I viss utsträckning kan det vara möjligt för en kommun att hantera dessa problem. En beställarnämnd kan delegera beslutande- rätt till en anställd inom en utförarenhet. I detta fall träder den anställde i nämndens ställe, trots att vederbörande formellt lyder under utförarnämnden. Även genom ett uppdragsavtal eller liknan- de bör sekretesskydd kunna åstadkommas. Det är då inte fråga om uppgiftslämnande mellan olika myndigheter. 
 74 
  
 Vidare går det att i enskilda ärenden begära samtycke från den enskilde att överföra sekretesskyddade uppgifter. I vissa situationer kan det även vara möjligt att tillämpa sekretessbrytande bestäm- melser. 
  
 73 
  
 Se t.ex. Ny sekretesslag, SOU 2003:99, s. 241 ff. 
  
 74 
  
 Lokal demokrati i utveckling, SOU 1993:90, s. 165. 
  
 305 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utredningen har vid kontakter med företrädare för kommuner och landsting inte fått indikationer på att sekretess mellan nämnder är ett stort problem. Dock har vissa av de kommuner som har valt att slå samman sina nämnder, t.ex. Black kommun, pekat på att denna organisatoriska lösning underlättar ur sekretessynpunkt. 
 Utredningen kan dock konstatera att regelverket i stor ut- sträckning utgår ifrån organisatoriska gränser och medför att möj- ligheterna till informationsöverföring till stor del är beroende av hur kommunen av olika skäl har valt att organisera sin verksamhet och myndighetsstruktur. 
 De organisatoriska förändringarna påverkar såväl den individ- inriktade informationshanteringen i samband med beslut och genomförande av insatser i t.ex. socialtjänsten som den hantering av information som behöver ske i form av uppföljning, kvalitets- säkring, verksamhetsutveckling m.m. 
 Det kan hävdas att kommuner borde kunna organisera och be- driva sin verksamhet genom olika myndigheter, exempelvis kom- mundelsnämnder eller beställar- och utförarnämnder, utan att sekre- tessgränser uppstår mellan dessa myndigheter. Frågan om sekretess bör, kan det tyckas, inte avgöras utifrån val av organisations- struktur, utan från det grundläggande behovet av integritetsskydd. 
 Den organisatoriska friheten har dock inte enbart lett fram till en uppdelning av kommunal verksamhet av samma slag i flera nämnder. En kommun eller ett landsting har ibland valt att inte- grera verksamhet av olika slag, t.ex. skola och socialtjänst, i geo- grafiska enheter, dvs. kommundelsnämnder. Andra kommuner och landsting har valt att samla merparten av verksamheten i styrelsen och kanske ytterligare en nämnd. 
 Det är naturligtvis så att alla verksamheter som t.ex. utgör socialtjänst eller hälso- och sjukvård, inte alltid har behov av att utbyta uppgifter med varandra. Att en kommun väljer att integrera sin verksamhet i samma nämnd innebär inte heller att det blir tillåtet med ett fritt flöde av uppgifter. En sådan utveckling mot- verkas bl.a. av att det enligt 8 kap. 2 § OSL kan gälla sekretess mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet när de är att be- trakta som självständiga i förhållande till varandra. Offentlighets- och sekretesskommittén har i betänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99) exempelvis gjort bedömningen att socialtjänst inom en myndighet utgör en och samma slags verksamhet förutom när det gäller kommunal invandrarbyrå, ärenden om bistånd till asylsökande och ärenden om introduktionsersättning för flyktingar. Kommunal 
 306 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 familjerådgivning anses också som en egen verksamhet (26 kap. 3 § OSL). 
 Bestämmelserna om sekretess mellan olika verksamhetsgrenar bidrar därför till att säkerställa den enskildes behov av skydd för den personliga integriteten när de olika verksamhetsgrenarna är så vitt skilda ifrån varandra att de bör betraktas som självständiga. 
 Om en kommun eller landsting väljer att hantera flera sakligt sett olika verksamheter inom samma nämnd, t.ex. en kommundels- nämnd, kan det dock ibland ifrågasättas om dessa verksamheter i den nya organisationen är tillräckligt självständiga i förhållande till varandra för att det ska gälla sekretess mellan dessa verksamheter. Det kan uppstå oklarhet kring vad som utgör en självständig verk- samhetsgren inom en myndighet. 
 Enligt utredningens uppfattning torde de olika sekretesskyddade verksamhetsområdena som socialtjänst och skola vara att anse som självständiga i förhållande till varandra ur sekretessynpunkt. Detta får beaktas när en kommun utformar sin förvaltningsorganisation. Det är t.ex. mindre lämpligt att på handläggarnivå kombinera arbets- uppgifter med olika sekretess. 
 75  
 En kommunal nämnd har alltid, även före reformen som ledde fram till en fri kommunal nämnd- organisation, kunnat ha ansvar för uppgifter som omfattas av olika sekretessregler. Vidare har det alltid stått kommunerna och lands- tingen fritt att organisera sin förvaltning som de vill. Det innebär t.ex. att en och samma förvaltning har kunna utföra uppgifter för flera nämnder. 
 Det kan även hävdas att det är ett problem att ledamöterna i nämnderna kan få ta del av ärenden från skiftande sekretess- områden. De kommunala nämnderna kan dock utnyttja möjlighet- erna att delegera till en tjänsteman eller till ett utskott i de mest integritetskänsliga individärendena. Detta medför att flertalet av de ärenden som rör enskilda inte behandlas i nämnden. 
 Sammantaget finner utredningen att bestämmelserna om offent- lighet och sekretess har medfört vissa tillämpningssvårigheter i en fri kommunal nämndorganisation. Beroende på hur den enskilda kommunen eller landstinget väljer att organisera sig kan problemen se olika ut. Sedan kommunallagen trädde i kraft 1992 har sekretess- frågorna behandlats av ett flertal utredningar (se avsnitt 11.12.4). Det finns även pågående utredningar som ser över dessa frågor. För 
  
 75  
 Jfr JO 1999/2000 s. 273 ff. 
 307 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 närvarande har Utredningen om rätt information i vård och omsorg (S 2011:13) i uppdrag att utreda och lämna förslag till en mer sammanhållen och ändamålsenlig informationshantering inom och mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Uppdraget ska redovisas senast den 1 december 2013. 
 Sett ur ett kommunalrättsligt perspektiv kan det dock konsta- teras att lösningen på de beskrivna problemen knappast är att in- skränka kommuners och landstings rätt att fritt organisera sig. Det är enligt utredningens mening inte genom ändringar i kommunal- lagen som man kommer till rätta med t.ex. de tillämpningsproblem som sekretessgränserna mellan nämnderna fört med sig. Överväg- anden om lösningar får i stället göras inom ramen för de översyner som görs av sekretesslagstiftningen. 
 11.13 Sammanfattande bedömning 
  
 Utredningens bedömning:  
 Den fria kommunala nämndorgani- sationen har bidragit till en mångfald av organisatoriska lös- ningar i kommuner och landsting, samtidigt som den kan ha bi- dragit till att minska antalet förtroendevalda. Förutsättningarna för att använda en  
 beställar-utförarorganisation 
  bör regleras på ett tydligare sätt i kommunallagen. Det bör också övervägas om kommunstyrelsens rättsliga befogenheter i förhållande till andra nämnder behöver tydliggöras i kommunallagen. 
 Kommunerna och landstingen har, som framgått ovan, i hög grad utnyttjat den frihet som kommunallagen ger att själva bestämma hur nämndorganisationen ska se ut. Det gör att variationen är mycket stor och att det knappast finns två kommuner eller lands- ting med exakt samma organisation. De organisatoriska förändring- arna har påverkats av samhällsutvecklingen i övrigt, som den pågå- ende urbaniseringen och en professionalisering av verksamheten. Är det då möjligt att dra några generella slutsatser om vad organisa- tionsfriheten har lett fram till? 
 Det intryck utredningen har fått vid besök i kommuner och landsting är att förtroendevalda och tjänstemän är nöjda med den organisation de har skapat och tycker att den fungerar väl. De kommuner som har lagt samman nämnduppgifter i ett mindre antal nämnder anser exempelvis oftast att detta har lett till en bättre 
 308 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 samordning och styrning samt en ökad kostnadskontroll. Det är samtidigt naturligt att de som drivit igenom en reform anser att den är lyckad. Organisationsförändringarnas faktiska betydelse för det konkreta utfallet är svårt att mäta. Den lokala politiska kulturen kan ofta ha större betydelse för hur en kommun eller landsting fungerar än formella organisationsförändringar. 
 76 
  
 När nämndobligatoriet avskaffades fanns det en oro för att vissa intressen skulle komma att försvagas, t.ex. miljöintressena. Utred- ningen har inte fått några indikationer för att så skulle ha blivit fallet. 
 En annan fråga är vad organisationsförändringarna har betytt för den lokala demokratin och medborgarnas insyn i och inflytande över verksamheterna. Generellt kan det konstateras att organisa- tionsförändringarna oftast har lett till ett mindre antal nämnder och därmed ett mindre antal förtroendevalda. Enligt en undersök- ning som SCB genomförde 2011 har antalet förtroendevalda i kommunerna minskat med cirka 1 200, till cirka 38 000 sedan före- gående mandatperiod. Landstingen ligger däremot kvar på samma nivå med cirka 4 500 förtroendevalda. 
 77 
  
 Att de förtroendevalda blir färre behöver dock inte per automa- tik innebära en försvagning av den lokala demokratin. Det finns andra verktyg som kan användas för att stärka den demokratiska förankringen i en kommun eller ett landsting. På flera håll i landet pågår en rad olika försök med syftet att öka medborgarnas delak- tighet, deltagande och inflytande. 
 78  
 Även vid intervjuer med före- trädare för kommuner och landsting har det framkommit att de bedriver någon form av demokratiutvecklingsprojekt. 
 Det kan vidare konstateras att antalet förtroendevalda även kan minska i kommuner och landsting med traditionell nämndstruktur, genom att exempelvis antalet ledamöter i en nämnd dras ned. Det kan därför inte självklart sägas att det minskade antalet förtroende- valda beror på den fria kommunala nämndorganisationen. 
 Fullmäktiges roll har varit föremål för överväganden i flera kom- muner och landsting. Företrädarna för vissa av de kommuner och landsting som utredningen har besökt har uppgett att det ibland har uppstått en frustration över att fullmäktige inte har en till- räckligt central roll i den politiska processen. De förtroendevalda 
  
 76 
  
 Amnå och Harris, Den politiska styrningen av åtta större svenska städer – en kunskaps- översikt, 2007, s. 10. 
  
 77 
  
 SKL och SCB, Förtroendevalda i kommuner och landsting 2011. 
  
 78 
  
 Montin, Moderna kommuner, s. 153 ff. 
  
 309 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 upplever inte alltid att uppdraget som ledamot i fullmäktige är så viktigt och stimulerande som det borde vara. En känsla av att vara 
 ett transportkompani kan infinna sig. Detta är ingen ny fråga utan har diskuterats under många decennier i kommuner och lands- ting. I vissa kommuner och landsting har man försökt motverka denna utveckling genom att vidta åtgärder för att vitalisera full- mäktige. Ett sätt att stärka fullmäktiges ställning är att inrätta per- manenta beredningar som är direkt knutna till fullmäktige. De ledamöter som sitter i beredningarna får möjlighet att engagera sig i mer principiella och långsiktiga frågeställningar. 
 79 
  
 En komplikation i sammanhanget är att styrelsen enligt kom- munallagen ska ges tillfälle att yttra sig över beredningarnas förslag. Detta kan leda till att rollfördelningen mellan styrelsen och full- mäktigeberedningarna blir oklar. Samtidigt är det enligt utredning- en svårt att införa en ordning där styrelsen inte ges möjlighet att yttra sig över förslag från fullmäktigeberedningar. 
 I lagrådsremissen Vital kommunal demokrati berör regeringen frågan om fullmäktiges ställning. Regeringen gör bedömningen att kommunallagen ger stor flexibilitet för fullmäktige att besluta om den politiska organisationen. Fullmäktige kan redan i dag vara en aktiv part i styrningen och som uppdragsgivare. Det behövs därför inte några lagändringar för att stärka fullmäktiges roll. Regeringen föreslår att antalet fullmäktigeledamöter ska kunna vara färre i de mindre kommunerna. 
 80 
  
 Även styrelsens roll har uppmärksammats under de intervjuer som genomförts med företrädare för kommuner och landsting. Som tidigare nämnts intar styrelsen en ställning som kommunens ledande förvaltningsorgan och ska bl.a. ha uppsikt över den verk- samhet som bedrivs av övriga nämnder, kommunalförbund och kommunala företag (6 kap. 1 § KL). Styrelsen förfogar dock inte över några direkta maktmedel, då den utövar uppsikt över andra nämnders verksamhet. Detta gör att styrelsens möjligheter att leda och samordna förvaltningen kan upplevs som begränsade. Vid tvister mellan två nämnder, t.ex. i en  
 beställar-utförarorganisation, 
  kan styrelsen inte heller bestämma vad som ska gälla. Behovet av en tydligare styrning och samordning har använts som ett argument 
  
 79 
  
 Vital kommunal demokrati, SOU 2012:30, s. 71 f. Dessa tankegångar har även framförts av företrädare för Jämtlands läns landsting och av företrädare för Tranemo kommun. Både landstinget och kommunen har beredningar knutna till fullmäktige. 
  
 80 
  
 Lagrådsremissen Vital kommunal demokrati., s. 22. 
  
 310 
  
 SOU 2013:53 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 när vissa kommuner och landsting har minskat antalet nämnder och koncentrerat stora delar av verksamheten till styrelsen. Enligt utredningens bedömning finns det anledning att överväga att ge styrelsen tydligare rättsliga befogenheter för att styra och sam- ordna verksamheten. 
 Det minskade antalet nämnder och förtroendevalda kan med- föra problem ur andra synvinklar. Främst i mindre kommuner, med ett minskat antal förtroendevalda, kan beslutanderätten komma att läggas på ett fåtal personer. De personsamband som uppstår kan innebära en ökad risk för jävssituationer. Även om de jävsreglerna inte överträds kan förhållandena på sikt komma att undergräva förtroendet för den kommunala demokratin. Hur styrelsens upp- siktsrätt ska fungera i en liten organisation kan också diskuteras. 
 En kommundelsnämndsorganisation kan ha demokratiska för- delar och bl.a. leda till att antalet förtroendevalda ökar. Hur många förtroendeuppdrag det finns i kommunen eller landstinget är dock inte det enda måttet på en god demokrati. Organisationsformen tycks inte ha lett till bättre kontakter mellan de förtroendevalda och medborgarna. 
 Även om det är svårt att dra några generella slutsatser tycks en kommundelsnämndsorganisation kunna ha nackdelar ur effektivi- tetssynvinkel. Det kan vara svårt att upprätthålla en tillräckligt hög kompetens med många kommundelsnämnder. En sådan organisa- tion kan även leda till en bristande likställighet mellan kommun- medlemmarna. Det finns dock inga indikationer på att problemet med bristande likställighet är av den omfattningen att det finns anledning att förorda att kommunallagen ändras. 
 När det däremot gäller  
 beställar-utförarorganisation 
  skulle kom- munallagen enligt utredningens uppfattning behöva förändras. Ett exempel är att utförarnämnder inte får särskilda anslag från full- mäktige för att utföra sin verksamhet, vilket annars är utgångs- punkten i kommunallagen. Styrningen i en  
 beställar-utförarorgani- 
  sation sker genom avtal eller överenskommelser mellan två parter, vilket inte är direkt tillämpligt på förhållandena mellan två olika kommunala nämnder. Detta kan leda till problem, t.ex. finns det inte någon rättslig reglering kring hur tvister mellan beställaren och den kommunala utföraren ska lösas. 
 Utredningen har funnit att bestämmelserna om offentlighet och sekretess kan medföra vissa tillämpningssvårigheter i en fri kom- munal nämndorganisation. Det är enligt utredningens mening inte genom ändringar i kommunallagen som man kommer till rätta med 
 311 
  
 Utvärdering av den fria kommunala nämndorganisationen 
  
 SOU 2013:53 
  
 de tillämpningsproblem som sekretessgränserna mellan nämnderna fört med sig. Överväganden om lösningar får i stället göras inom ramen för de översyner som görs av sekretesslagstiftningen. 
 312 
 12 Konsekvenser av förslagen 
  
 12.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska en ut- redning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för kostnader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. En beräkning av eventuella konsekvenser samt, i förekommande fall, förslag till finansiering ska också redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konse- kvenser i övrigt ska dessa redovisas. 
 Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsätt- ning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i för- hållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska detta också redovisas. 
 Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade reg- ler ska föreskrifternas konsekvenser redovisas i en konsekvens- utredning i enlighet med bestämmelserna i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 
  
 12.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting 
  
 Utredningens förslag om det kommunala huvudmannaskapet syftar till att förtydliga gällande rätt och bedöms inte ha några ekono- miska konsekvenser. 
 Kommuner och landsting ska vara skyldiga att följa upp verksamhet som bedrivs av privata utförare, inte enbart tillförsäkra sig en möjlighet att göra detta. Det nya kravet kan medföra vissa 
 313 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2013:53 
  
 administrativa kostnader. Detta blir beroende på i vilken utsträck- ning uppföljning sker i dag. 
 Förslaget att fullmäktige ska anta ett program med mål och rikt- linjer för de angelägenheter som lämnas över till privata utförare innebär ett krav på att ett program ska utarbetas. Detta kan medföra vissa begränsade administrativa merkostnader. En mer strategisk styrning av användandet av privata utförare kan å andra sidan bidra till en mer effektiv kommunal verksamhet vilket bör innebära minskade kostnader för kommuner och landsting. 
 I programmet ska anges hur uppföljning ska ske av privata ut- förare. En bra uppföljning av privata utförare ställer krav på re- surser. Kravet på att behandla frågan i programmet innebär dock inte i sig ett krav på att anslå mer resurser till uppföljning. Kravet på fullmäktige innebär enbart att fullmäktige måste ta ställning till hur uppföljningen ska ske. Om fullmäktige bedömer att nuvarande resurser är tillräckliga medför lagstiftningen inte något krav på att ytterligare resurser tillskjuts. 
 Den vidgade skyldigheten att tillgodose allmänhetens behov av insyn kan innebära en viss ökad administrativ uppgift för kommu- ner och landsting, vilket gör den kommunala finansieringsprincipen tillämplig. Krav måste formuleras och ställas i förfrågningsunderlag och avtal. Detta gäller både avtal mellan kommuner eller landsting och privata utförare samt mellan kommunala företag och privata utförare. Utredningen anser att SKL och branschorganisationer kan spela en viktig roll genom att bistå med gemensamma förslag till standardklausuler om insyn vilket kan minska den administrativa bördan för enskilda kommuner och landsting att utforma egna av- talskrav. Kravet på att ge allmänheten insyn framgår i viss mån av nuvarande 3 kap. 19 a § KL. Det är därför sammantaget svårt att bedöma den administrativa merkostnaden. Detta blir i det enskilda fallet beroende på vilken insyn den enskilda kommunen eller lands- tinget redan begär i avtal. Vilken merkostnad som kravet innebär under avtalstiden blir beroende av i vilken utsträckning allmän- heten begär ut information. Det är därför inte möjligt att bedöma vilka merkostnader som förslaget medför. 
 Förtydligandet av möjligheten att få insyn i fristående och internationella skolor bedöms inte innebära några ökade kostnader. Förslaget innebär inte någon utvidgad skyldighet för kommuner att vidta någon åtgärd utan innebär endast en möjlighet att begära information. 
 314 
  
 SOU 2013:53 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 Det nya kravet på att ge brukarinformation när det finns möjlig- heter att välja en utförare även utanför  
 LOV-området 
  innebär en viss vidgning av skyldigheten att ge information jämfört med i dag. Information ska lämnas också om en enskild får välja på annat sätt än genom ett  
 LOV-system. 
  Eftersom det, utöver redan gällande krav på valfrihetssystem inom primärvården, är frivilligt för kom- muner och landsting att införa en ordning som innebär valfrihet för den enskilde är det inte möjligt att bedöma vilken merkostnad kravet innebär. Frivilligheten innebär också att den kommunala finansieringsprincipen inte aktualiseras. 
 Kravet på att ge information om utbildning i förskoleklass, grund- skola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola innebär en vidgning av nuvarande skyldighet som endast avser förskolan, fritidshem och omsorg enligt 25 kap. skollagen. Den kommunala finansieringsprincipen är tillämplig men utredningen bedömer dock att kostnadsökningen är begränsad. Skyldigheten avser i första hand att ge information på befintlig webbplats och kan fullgöras genom att kommunen länkar till annan information. Det administrativa mer- arbetet är därför begränsat. 
  
 12.3 
  
 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen 
  
 Av 14 kap. 3 § RF framgår att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som nödvändigt med hänsyn till de ändamål som föranlett den. Bestämmelsen ger uttryck för en proportionalitetsprincip vad gäller inskränkningar i den kommu- nala självstyrelsen. 
 Utredningens förslag att i lagtext förtydliga det kommunala huvudmannaskapet syftar till att förtydliga gällande rätt och bedöms därför inte innebära någon inskränkning i den kommunala själv- styrelsen. 
 Förslagen att kommuner och landsting ska vara skyldiga att följa upp verksamhet som överlämnas till privata utförare och att full- mäktige ska anta ett program med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare innebär ett krav på uppföljning samt att ett program måste utar- betas. Detta är nya åliggande, vilket kan ses som en viss inskränk- ning i det kommunala självstyret. Mot bakgrund av de brister som finns vad gäller uppföljning av privata utförare anser utredningen dock att det finns ett behov av att vidta lagstiftningsåtgärder. När 
 315 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 SOU 2013:53 
  
 inskränkningar i den kommunala självstyrelsen görs, innebär pro- portionalitetsprincipen att den för den kommunala självstyrelsen minst ingripande åtgärden ska väljas. Utredningen hade kunnat föreslå uttryckliga mål och kriterier för uppföljning, men har valt att överlämna till kommunerna och landstingen att själva ta ställning till mål och kriterier för uppföljning. Detta innebär att det för den kommunala självstyrelsen minst ingripande åtgärden har valts. 
 Skyldighet att ge brukarinformation framgår i dag av bestäm- melserna i LOV. Utredningens förslag innebär att skyldigheten vidgas till fler valsituationer. Enligt utredningens bedömning får vikten av att beakta brukarnas behov av god information i en val- frihetssituation väga över den inskränkning förslaget innebär i det kommunala självstyret. Utredningen har vidare ett förslag att kom- munerna ska informera elever och vårdnadshavare om utbildning i förskoleklasser, grundskolor, grundsärskolor, gymnasieskolor och gymnasieskolor och som erbjuds elever i kommunen. Även här gör utredningen den bedömningen att vikten av att få information om utbildningar i olika skolformer på kommunal nivå väger över den inskränkning förslaget innebär i det kommunala självstyret. 
 Kravet att kommuner och landsting ska vara skyldiga att till- godose allmänhetens behov av skälig insyn i verksamhet som över- lämnas till privata utförare, av kommuner och landsting samt kom- munala företag, kan också ses som ett nytt åliggande. Det med- borgerliga intresset av insyn i verksamhet som finansieras av skattemedel måste i detta fall bedömas väga över den mycket begränsade inskränkning i självstyret som förslaget innebär. Det faktum att kravet delvis redan framgår i form av en målsättnings- bestämmelse talar också för att den utvidgade skyldigheten är proportionerlig. 
 Övriga förslag bedöms inte påverka den kommunala självstyrelsen. 
  
 12.4 
  
 Konsekvenser för företag 
  
 Utredningens förslag att kommuner respektive landsting samt kommunala företag genom sina avtal med privata utförare ska till- försäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över kan innebära en ökad arbetsbörda för företagen. I hur stor omfattning är svårt att förutsäga då det är upp till varje kommun och landsting att bestämma 
 316 
  
 SOU 2013:53 
  
 Konsekvenser av förslagen 
  
 hur omfattande insynen ska vara. Dessutom är det enligt utred- ningens förslag först när allmänheten vill ta del av informationen som kommunen eller landstinget eller ett kommunalt företag kommer att ta kontakt med den privata utföraren och efterfråga den begärda informationen. Den privata utförarens arbetsbörda beror därför också på hur stort intresset är från allmänheten att ta del av sådan information. Utredningen kan också tänka sig att allmänhetens intresse att begära ut information från de privata utförarna kommer att variera beroende på vad för slags tjänster den privata utföraren erbjuder och över tid. De privata utförarnas arbets- börda att lämna ut information kommer därför sinsemellan att skilja sig åt. 
 När det gäller utredningens förslag om kommunernas rätt till insyn i de fristående och internationella skolorna gör utredningen samma bedömning som ovan att förslaget innebär en viss ökad administrativ arbetsbörda för företagen men att det ändå är frågan om en relativt marginell ökning. 
 Utredningen anser inte att utredningens förslag i övrigt påver- kar små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags. 
  
 12.5 
  
 Övriga konsekvenser 
  
 Kravet på att kommuner och landsting ska tillgodose allmänhetens behov av insyn i privata utförares verksamhet kan leda till ökad transparens i verksamhet som finansieras av offentliga medel. Detta gäller även kommunernas insyn i de fristående och internationella skolorna. Generellt sett kan ökad transparens minska risken för korruption. På detta sätt kan utredningens förslag bidra till det brottsförebyggande arbetet. 
 Utredningen bedömer inte att dess förslag kommer att medföra en ökad arbetsbelastning för domstolarna. 
 Förslagen har inte någon inverkan på möjligheten att nå de inte- grationspolitiska målen och har inte heller någon betydelse för frågan om jämställdheten mellan kvinnor och män. 
 Utredningens förslag innebär att ett program ska utarbetas med mål och riktlinjer för de kommunala angelägenheter som lämnas över till privata utförare. Att skriva ett sådant program och utredningens förslag i övrigt bedöms inte ha någon betydelse för sysselsättningen eller offentlig service i olika delar av landet. 
 317 
  
 13 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 Utredningens förslag:  
 Ändringarna i kommunallagen och lagen om valfrihetssystem som rör kommunernas och landstingens samt upphandlande myndigheternas informationsskyldighet ska träda i kraft den 1 juli 2015. 
 Övriga ändringar i kommunallagen, lagen om kommunala indelningsdelegerade, hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen, ellagen, lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, socialtjänstlagen, naturgaslagen och fjärrvärmelagen ska träda i kraft den 1 januari 2015. 
 Ändringarna i skollagen ska träda i kraft den 1 januari 2015. När det gäller kommunernas informationsskyldighet ska för- fattningsändringen tillämpas på utbildningar som påbörjas efter den 30 juni 2015. 
 När det gäller ändringarna i kommunallagen om allmänhetens insyn i de privata utförarnas verksamhet krävs övergångsbe- stämmelser. För verksamhet där en kommun eller ett landsting har ingått avtal  
 före den  
 1 januari 2015 ska 3 kap. 19 a § gälla  
 i sin äldre lydelse.  
 Detta gäller även om ett sådant avtal förlängs fr.o.m. den 1 januari 2015. För kommunala bolag samt föreningar där kommunen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan ska bestämmelsen om insyn gälla för verksamhet där avtal ingåtts fr.o.m. den 1 januari 2015. För stiftelser ska bestämmelsen om insyn gälla för sådana stiftelser som bildas fr.o.m. den 1 januari 2015. 
 Den tid som kan uppskattas för remissförfarandet och beredningen av förslagen inom Regeringskansliet samt riksdagsbehandlingen och den tid kommuner och landsting behöver för att förbereda sig i den kommunala verksamheten innebär att de lagförslag som 
 319 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2013:53 
  
 utredningen lämnat i huvudsak bör kunna träda i kraft den 1 januari 2015. 
 Den nya föreslagna bestämmelsen i kommunallagen som rör kommuners och landstings informationsskyldighet när det föreligger möjlighet till val av utförare bör träda i kraft den 1 juli 2015. Det är viktigt att kommunerna och landstingen får tillräckligt med tid på sig för att hinna förbereda sig och sammanställa den information som de enligt bestämmelsen blir skyldiga att tillhandahålla. En följdändring av utredningens förslag om att en ny informationsbestämmelse ska införas i kommunallagen är att informationsbestämmelsen i LOV i fortsättningen kommer att hänvisa till denna bestämmelse i kommunallagen när det gäller ut- formningen av informationen. Det innebär att den föreslagna för- fattningsändringen i LOV också ska träda i kraft den 1 juli 2015. 
 Det behövs övergångsbestämmelser när det gäller utredningens förslag till författningsändring i kommunallagen avseende allmän- hetens insyn i den av kommun eller landsting överlämnade verksam- heten. Det finns troligen ett stort antal avtal som löper över flera år som kommunerna och landstingen redan ingått och som inte reglerar vilken information som de privata utförarna ska lämna till kommunerna respektive landstingen. Författningsändringen bör därför gälla för avtal om överlämnande av verksamhet som tecknas efter ikraftträdandet av författningsändringen, dvs. fr.o.m. den 1 januari 2015. Övergångsbestämmelsen bör också omfatta den situationen att ett avtal som ingåtts före den 1 januari 2015 förlängs efter ikraftträdandet. Även i den situationen bör insynsbestämmelsen i den äldre lydelsen gälla. 
 Avsikten med bestämmelserna om att allmänheten ska få skälig insyn i de privata utförarna är att de ska få omedelbart genomslag vid det föreslagna ikraftträdandet den 1 januari 2015. För varje sådant hel- eller delägt kommunalt bolag som omfattas av förslagen innebär detta att fullmäktige senast den 1 januari 2015 ska ha sett till att kraven är uppfyllda. En översyn av bolagsordningar och ägardirektiv kan behöva göras för samtliga berörda bolag. Dess- utom krävs för sådana bolag samma övergångsbestämmelse som när kommun eller landsting lämnar över verksamhet till privata utförare, dvs. att den nya bestämmelsen om insyn ska gälla för verksamhet där avtal ingåtts fr.o.m. den 1 januari 2015. 
 För ekonomiska eller ideella föreningar där kommunen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan och som kom- 
 320 
  
 SOU 2013:53 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 mer att tillämpa 3 kap. 17 § 6 blir den ovan föreslagna övergångs- bestämmelsen tillämplig. 
 För befintliga kommunalt bildade stiftelser finns dock begrän- sade möjligheter att genomföra ändringar i stiftelseförordnandena eller i stadgarna. Utredningen föreslår därför att författningsänd- ringen om allmänhetens rätt till skälig insyn endast ska gälla för stiftelser som bildats fr.o.m. ikraftträdandet, dvs. fr.o.m. den 1 januari 2015. 
 När det gäller utredningens författningsändring i skollagen så- vitt avser kommunernas informationsskyldighet om bl.a. de utbild- ningar som erbjuds elever i kommunen krävs även här förberedel- setid för kommunerna för att kunna genomföra den föreslagna författningsändringen. Detta bör kommunerna kunna uppfylla till den 1 januari 2015 när utredningen föreslår att författningsänd- ringen ska träda i kraft. Bestämmelserna bör tillämpas på utbildning som påbörjas efter den 30 juni 2015. Det innebär att under våren 2015 kommer det att finnas information på kommunernas webb- platser om skolvalet hösten 2015. 
 När det gäller de nya föreslagna ändringar i skollagen om kom- munernas rätt till insyn i de fristående och internationella skolorna, samt ändringarna i lagen (2008:263) om kommunala indelnings- delegerade, ellagen, naturgaslagen (2005:403) och fjärrvärmelagen (2008:263) föreslår utredningen att de ska träda i kraft den 1 januari 2015. För dessa föreslagna författningsändringarna krävs enligt ut- redningens bedömning ingen ytterligare förberedelsetid för att kunna följa dem vid ikraftträdandet. Några övergångsbestämmelser föreslås därför inte. 
 321 
 14 Författningskommentarer 
  
 14.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i kommunallagen 
  
 3 kap. 
 16 § 
 I  
 första stycket första meningen  
 har ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell förening och en stiftelse ersatts med den gemensamma benämningen juridisk person. Förändringen är endast språklig och någon ändring i sak avses inte. 
 I första stycket har en ny  
 andra mening  
 införts som innebär ett förtydligande av gällande rätt. Överväganden finns i kapitel 4. Kom- muner respektive landsting behåller sitt huvudmannaskap om inte annat är särskilt föreskrivet. Detta förtydligar att det är kom- munerna respektive landstingen som har ansvaret att bestämma om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av någon annan. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen respektive landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 När det gäller kommunens och landstingets roll som huvudman gentemot privata utförare innebär huvudmannaskapet att det krävs att kommun och landsting utformar förfrågningsunderlag och avtal på sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av kommunen eller landstinget önskade nivån. 
 I begreppet huvudmannaskap ligger också att kommunen respektive landstinget har ett ansvar att kontrollera och följa upp den verksamhet som utförs av annan. Kommun och landsting ska således följa upp att verksamheten följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som de ställt upp i avtalen med den privata utföraren. Den kommunala huvudmannens sanktions- möjligheter, t.ex. viten och hävning, behöver regleras i avtalet med 
 323 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 utföraren. I begreppet huvudman ligger att kommun respektive landsting alltid ska utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. Den närmare precise- ringen av hur det ska ske är något som varje kommun respektive landsting ska ta ställning till inom ramen för det program som fullmäktige ska besluta om enligt 19 b §. Vad som ingår i det kommunala huvudmannaskapet ser också olika ut, beroende på vilken typ av uppgift som lämnas över till en privat utförare. 
 Omfattningen av det kommunala huvudmannaskapet beror också på om det är en frivillig eller obligatorisk verksamhet som lämnas över. Om en kommun eller landsting enligt 2 kap. 1 § KL engagerar sig frivilligt i olika verksamheter får en bedömning av det kommunala huvudmannaskapets omfattning göras i varje enskilt fall utifrån allmänintresset. Ju mer kommunmedlemmarna är beroende av verksamheten, desto större ansvar har kommunen eller landstinget vilket medför högre krav på kontroll och insyn. Stor- leken av eventuella tillskott av skattemedel påverkar kommunens intressenivå och är också avgörande för omfattningen av huvud- mannaskapet. 
 Förtydligandet av begreppet huvudman är dock inte avsett att innebära någon förändring av principerna för fördelning av ansvar mellan kommunen eller landstinget och den privata utföraren ur ett skadeståndsrättsligt eller straffrättsligt perspektiv. 
 I viss lagstiftning är det särskilt föreskrivet att kommunens eller landstingets huvudmannaskap kan övertas av ett kommunalt före- tag, t.ex. driften av en allmän vattenanläggning som regleras i lagen om allmänna vattentjänster. Därför framgår det av andra meningen i första stycket att kommun respektive landsting behåller sitt huvudmannaskap om inte annat är särskilt föreskrivet. 
 Bisatsen i första stycket, för vars handhavande särskild ordning inte föreskrivits, har omformulerats i  
 andra stycket.  
 Nu framgår det att angelägenheten inte får överlämnas om det i lag eller förordning anges att den ska bedrivas av en kommunal nämnd. 
 Det fanns tidigare en hänvisning till RF i andra stycket. Hänvisningen har utgått. I stället anges att myndighetsutövning inte får överlämnas med stöd av denna bestämmelse. Avsikten med den nya formuleringen är att anpassa bestämmelsen till motsvarande bestämmelser i socialtjänstlagen, hälso- och sjukvårds- lagen och tandvårdslagen. 
 324 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 16 a § 
 Paragrafen, som är ny, innehåller en definition av dels ett helägt kommunalt bolag, dels ett delägt kommunalt bolag. Överväganden finns i avsnitt 4.5. Bestämmelser om hel- och delägda kommunala bolag återfinns för närvarande i 17 och 18 §§. Detta innebär ingen ändring i sak. 
 17 § 
 I  
 första stycket  
 har gjorts en redaktionell ändring för att anpassa texten till definitionen av ett helägt kommunalt bolag i 16 a §. I första stycket finns sedan tidigare en uppräkning av fullmäktiges skyldigheter när en kommun eller ett landsting lämnar över vården av en kommunal angelägenhet till ett helägt kommunalt bolag. Till denna uppräkning har lagts till en ny punkt, punkt 5, med bestämmelser som finns i nuvarande andra stycket. Detta innebär i sak ingen ändring. 
 Till uppräkningen i första stycket har lagts ytterligare en ny punkt, punkt 6, om att fullmäktige ska se till att bolaget ger allmänheten skälig insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare. Överväganden finns i avsnitt 9.6. Vilka som är att betrakta som privata utförare framgår av 18 c §. Fullmäktige är enligt bestämmelsen skyldig att se till att bolaget ger allmänheten skälig insyn i verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare. I hel- och delägda bolag kan kommunen och landstinget genom ändringar i bolagsordningen eller genom ägardirektiv se till att bolaget ger allmänheten skälig insyn. Av 18 b § framgår att bestämmelsen är tillämplig även när verksamhet lämnas över till en stiftelse eller en förening. I dessa fall kan kommunen och landstinget genom reglering i stiftelseförordnande, stiftelseurkunden eller i föreningens stadgar se till att stiftelsen eller föreningen ger allmänheten insyn. Det är sedan i avtalet mellan det kommunala företaget och den privata utföraren som det regleras vilken information som den privata utföraren ska lämna ut, på motsvarande sätt som när avtalet ingås direkt med kommunen. Exakt hur långt insynen ska sträcka sig blir något som får bedömas i varje enskilt fall. I begreppet skälig ligger att det vid avtalets utformning och tecknande ska göras en avvägning mellan å ena sidan den privata utförarens intressen av exempelvis skydd för 
 325 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 affärsmässiga förhållanden och å andra sidan allmänhetens intresse av hur verksamheten utförs. Frågan om insyn måste på samma sätt som i den kommunala förvaltningen bedömas utifrån vilka uppgifter som skulle varit offentliga om verksamheten bedrivits i egen regi av bolaget. 
 Nuvarande andra stycket utgår när bestämmelsen har flyttats till första stycket femte punkten. 
 Bestämmelserna i nuvarande tredje stycket har flyttats till 18 b § första och tredje styckena. 
 Bestämmelsen i nuvarande fjärde stycket har när det gäller helägda bolag flyttats till 18 a § och när det gäller stiftelser flyttat till 18 b § första stycket. 
 När det gäller de redaktionella ändringarna i paragrafen finns ut- redningens överväganden i avsnitt 4.5. 
 18 § 
 I paragrafens nuvarande  
 första  
 och  
 tredje styckena  
 har dels redak- tionella ändringar gjorts för att anpassa texten till definitionen av ett delägt kommunalt bolag i 16 a §, dels har bestämmelserna om en förening där kommunen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan flyttats till 18 b § andra stycket. 
 Bestämmelserna i nuvarande andra stycket har flyttats till 18 b § andra stycket. 
 Överväganden finns i avsnitt 4.5. 
 18 a § 
 Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om lekmannare- visor i hel- och delägda kommunala bolag. Dessa bestämmelser återfinns för närvarande i 17 § fjärde stycket. Detta innebär ingen ändring i sak. Överväganden finns i avsnitt 4.5. 
 18 b § 
 Paragrafen är ny.  
 Första stycket  
 innehåller bestämmelser om stiftel- ser som kommunen ensam eller landstinget ensamt bildar för en kommunal angelägenhet. Dessa bestämmelser återfinns för när- 
 326 
 SOU 2013:53 Författningskommentarer 
 varande i 17 § tredje och fjärde styckena. Detta innebär ingen ändring i sak. 
 I  
 andra stycket  
 finns vidare bestämmelser om en förening där kom- munen eller landstinget bestämmer tillsammans med någon annan och om kommunen eller landstinget tillsammans med någon annan bildar en stiftelse för en kommunal angelägenhet. Dessa bestäm- melser återfinns för närvarande i 18 § första och andra styckena. Detta innebär ingen ändring i sak. 
 I  
 tredje stycket  
 anges att vid tillämpningen av första och andra styckena ska i stället för vad som anges i 17 § om bolagsordningen i stället avse stadgarna i en förening och stiftelseförordnandet eller stiftelseurkunden i en stiftelse. Bestämmelser om vad som gäller för stiftelser återfinns för närvarande i 17 § tredje stycket. I tredje stycket finns ett tillägg som tydliggör vad som gäller för föreningar. 
 Överväganden finns i avsnitt 4.5. 
 18 c § 
 Paragrafen är ny och innehåller en definition av vad som avses med en privat utförare. Överväganden finns i avsnitt 4.4. 
 En privat utförare är den som har hand om vården av en kom- munal angelägenhet enligt 16 §. En privat utförare kan vara ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell före- ning eller en stiftelse men kan också vara en enskild individ. Även idéburna organisationer och kooperativa föreningar kan således vara privata utförare. Det kan däremot inte ett kommunalt företag, dvs. ett hel- eller delägt kommunalt bolag eller en sådan stiftelse eller förening som avses i 18 b §. En privat utförare är en helt privat aktör till vilken kommun eller landsting genom avtal lämnat över vården av en kommunal angelägenhet. 
 19 § 
 Ändringen i paragrafen innebär att kommuner och landsting ska kontrollera och följa upp verksamhet som lämnats över till en privat utförare. Överväganden finns i avsnitten 5.2 och 5.3. Syftet med ändringen är att kommuner och landsting inte bara ska tillförsäkra sig en möjlighet att följa upp och kontrollera privata utförare, utan också vidta faktiska åtgärder för uppföljning och kontroll. 
 327 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 19 a § 
 Ändringen i paragrafen innebär att om vården av en kommunal angelägenhet lämnas över till en privat utförare ska kommunen re- spektive landstinget genom avtalet med den privata utföraren till- försäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i denna verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 9.5. 
 Ändringarna innebär att det inte enbart är en målsättning för kom- muner och landsting att tillförsäkra allmänheten insyn i verksamhet som lämnas över till privata utförare. Kommuner och landsting ska i avtalet med den privata utföraren reglera vilken information som ska lämnas av den privata utföraren. Den exakta omfattningen av vilken information som ska lämnas blir beroende av bl.a. den över- lämnade verksamhetens art, hur många kommun- och landstings- medlemmar som är beroende av verksamheten och hur mycket skatte- medel som går till den upphandlade verksamheten. I begreppet skälig ligger att det vid avtalets utformning och tecknande ska göras en avvägning mellan å ena sidan den privata utförarens intressen av exempelvis skydd för affärsmässiga förhållanden och å andra sidan allmänhetens intresse av hur verksamheten utförs. Exempel på in- formation som kan bli aktuell att tillförsäkra sig är uppgifter om personalen och dess kompetens, utbildningsnivå och kapacitet, lik- som information om antalet anställda, antalet anställda omräknat till heltid, personalkontinuitet, brukarundersökningar och den privata utförarens organisation och eventuella underleverantörer. 
 19 b § 
 I den nya paragrafens  
 första stycke  
 behandlas det program med mål och riktlinjer som fullmäktige ska anta för de kommunala ange- lägenheter som lämnas över till privata utförare. Överväganden finns i avsnitt 5.3 och 9.5. 
 Det är övergripande mål och riktlinjer som fullmäktige ska anta i programmet. Privata utförare kan finnas inom många områden varför det kan vara svårt att i ett enda dokument utforma riktlinjer för samtliga former av upphandling. Kommunen eller landstinget får självt besluta om programmet ska omfatta alla kommunala verk- samheter eller om det ska vara olika program för de olika verk- samhetsområdena. 
 328 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 Att fullmäktige ska anta mål innebär att varje kommun och landsting ska formulera tydliga mål för sina privata utförare utifrån exempelvis effektivitets- och kvalitetssynpunkt. Finns andra krav som t.ex.  
 miljö-, 
  jämställdhets- eller integrationskrav ska dessa anges. 
 I kravet att anta riktlinjer ligger att ange tydliga kriterier för hur uppgiften ska utföras för att uppnå de mål som fullmäktige angivit. En fråga som bör uppmärksammas i kriterierna är om verksam- heten ska upphandlas eller om ett valfrihetssystem ska inrättas. 
 Av  
 andra stycket  
 framgår att i programmet ska anges hur full- mäktiges mål och riktlinjer samt övriga föreskrifter på området ska följas upp 
 .  
 Det bör exempelvis anges om det bör vila ett särskilt ansvar på en speciell nämnd i något avseende vad gäller uppföljning eller om det finns behov av att tillföra särskilda resurser för upp- följning. Om nämnderna förväntas göra särskilda risk- och sårbar- hetsanalyser i något avseende är detta också något som bör anges. 
 Det framgår vidare av andra stycket att i programmet ska anges hur allmänhetens insyn ska tillgodoses. I detta krav ligger att över- gripande riktlinjer ska antas för vilken insyn allmänheten ska ha när det gäller upphandlingar på olika verksamhetsområden. 
 Av det  
 tredje stycket  
 framgår att fullmäktige ska ompröva pro- grammet varje mandatperiod. I begreppet ompröva ligger att ett formellt beslut ska tas varje mandatperiod. Det är dock möjligt att enbart fastställa ett befintligt program om fullmäktige inte finner skäl att ändra programmet. 
 4 kap. 
 6 a § 
 I  
 tredje stycket andra punkten  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I punkten har ett sådant företag ersatts med en sådan juridisk person. Ändringarna innebär ingen ändring i sak. 
 329 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 11 § 
 I  
 första stycket  
 har vissa redaktionella ändringar gjorts. 
 I  
 andra stycket  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. och detta innebär ingen ändring i sak. 
 5 kap. 
 23 § 
  
 I  
 första stycket sjätte punkten  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I punkten har ett sådant företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
  
 53 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I paragrafen har ett sådant företag ersatts med en sådan juridisk person. Ändringarna innebär ingen ändring i sak. 
 6 kap. 
 1 § 
 I  
 andra stycket  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I punkten har företag ersatts med juridiska personer. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 1 a § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats och hänvisar nu till de definitioner av hel- och delägda kommunala bolag som finns i 3 kap. 16 a §. Detta är endast redaktionella ändringar och innebär ingen ändring i sak. 
 330 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 1 b § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats och hänvisar numera även till 3 kap. 18 a § som enligt utredningens förslag reglerar vem som kan utses till lekmannarevisorer i ett kommunalt bolag. Detta är endast redaktionella ändringar och innebär ingen ändring i sak. 
 8 a § 
 Överväganden finns i avsnitt 8.8. 
 I den nya paragrafens  
 första stycke  
 har införts en informa- tionsskyldighet för de kommunala nämnderna i de fall kommunen eller landstinget beslutat att de enskilda ska få välja mellan olika utförare av kommunala tjänster. Av stycket framgår att när en- skilda kan välja endast en särskild utförare av nämndens tjänster ska nämnden lämna information om samtliga utförare. Den avser inte den situationen när nämnden inrättat ett valfrihetssystem enligt LOV eftersom 9 kap. 1 § LOV i sådant fall är tillämplig. Däremot är bestämmelsen tillämplig om nämnden upphandlat tjänsten enligt LOU och den enskilde får välja mellan den upphandlade tjänsten eller att få tjänsten utförd i kommunens egen regi verksamhet. Bestämmelsen är även tillämplig om den enskilde får välja mellan enbart olika kommunala tjänster. Bestämmelsen omfattar endast de situationer när den enskilde har möjlighet att välja mellan olika alternativa utförare och där den enskilde endast kan välja ett alternativ. 
 I de fall kommunen erbjuder sina medborgare att välja mellan olika kommunala tjänster, t.ex. om kommunen erbjuder sina med- borgare att välja mellan olika kommunala äldreboenden, avses med utförare de olika kommunala enheterna. 
 För att kunna informera måste nämnden få information från de olika privata utförarna. När ett avtal mellan nämnden och utföraren sluts ska i avtalet anges vilken information utföraren ska lämna till kommunen. 
  
 Andra stycket  
 innehåller bestämmelser om hur den information som nämnderna ska sammanställa ska vara utformad. Bestämmelsen motsvarar den som tidigare fanns 9 kap. 1 § andra meningen LOV. 
 331 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 Att informationen ska vara saklig innebär att informationen ska vara konkurrensneutral och inte vara till fördel för någon eller några leverantörer. 
 Att informationen ska vara relevant och jämförbar kan t.ex. innebära att den enskilde får information om vilka tjänster leveran- törerna tillhandahåller, information om personalen och dess kom- petens, utbildningsnivå och kapacitet, språkkunskaper samt antalet anställda och antalet anställda omräknat till heltid. Vidare bör den enskilde få information om leverantörens verksamhetsmål och spe- ciella inriktningar, personalkontinuitet samt resultat av brukarunder- sökningar. 
 Att informationen ska vara lättförståelig innebär att informa- tionen måste utformas utifrån de behov som den enskilde har. Det kan således behövas både skriftlig och muntlig information, infor- mation på andra språk och information anpassad till olika former av funktionsnedsättning. 
 Informationen ska vara lättillgänglig. Med att informationen ska vara lättillgänglig innebär bl.a. att information ska finnas tillgänglig på ett lätt och enkelt sätt på bl.a. kommunernas och landstingens webbplatser. 
 I informationsskyldigheten ingår också att tillhandahålla infor- mation om villkor för omval och hur omvalet går till, t.ex. uppsäg- ningstider och vart den enskilde ska vända sig för att göra ett omval. 
 Inom hälso- och sjukvården har patienterna även möjlighet att välja vård i andra landsting. Skyldigheten att informera kan i detta fall lösas genom att länka till de berörda landstingens webbplatser. 
 9 kap. 
 9 § 
 I  
 första stycket  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I stycket har företag ersatts med juridiska personer. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 332 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 16 § 
 I  
 tredje stycket  
 har paragrafhänvisningarna ändrats och hänvisar nu till de definitioner av hel- och delägda kommunala bolag som finns i 3 kap. 16 a §. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 I  
 fjärde stycket  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts. 
 22 § 
 I  
 andra punkten  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. I punkten har företag ersatts med juridiska personer. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1. 
  
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 
  
 1 
  
 juli 2015 i fråga om 6 kap. 8 a § och i övrigt den 1 januari 2015. Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 2. 
  
 Övergångsbestämmelsen anger att den nya föreskriften i 3 kap. 
  
 17 
  
 § 6 gäller endast för verksamhet där avtal ingåtts från och med den 1 januari 2015. De nya bestämmelserna ska gälla för de avtal som kommunala företag ingått med privata utförare från och med den 1 januari 2015 och som rör verksamhet som det kommunala företaget lämnar över till den privata utföraren. 
  
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 3. 
  
 Övergångsbestämmelsen anger att för verksamhet där avtal in- gåtts före den 1 januari 2015 gäller 3 kap. 19 a § i sin äldre lydelse. Detta gäller även om ett sådant avtal har förlängts från och med 
  
 den 1 januari 2015. Således ska de nya bestämmelserna i 3 kap. 19 a § gälla för de avtal som kommun och landsting ingår från och med den 1 januari 2015 och som rör överlämnad verksamhet. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
 333 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 4. Övergångsbestämmelsen anger att den nya föreskriften i 3 kap. 18 b §, såvitt den avser skälig insyn i den verksamhet som genom avtal lämnas över till privata utförare, ska gälla endast de stiftelser som bildas från och med den 1 januari 2015. Föreskriften innebär att de äldre föreskrifterna i bestämmelsen som överförts från 3 kap. 17 och 18 §§ ska tillämpas på stiftelser som bildats före den 1 januari 2015. Den nya föreskriften i 3 kap. 17 § 6 om skälig insyn i den verksamhet som lämnas över till en privat utförare ska tilläm- pas endast på de stiftelser som bildas från och med den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om kommunala indelningsdelegerade 
  
 9 § 
 I  
 andra stycket tredje punkten  
 har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. I punkten har ett sådant kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen 
  
 3 § 
 I  
 tredje stycket  
 har ett tillägg gjorts som innebär ett förtydligande av gällande rätt. Överväganden finns i avsnitt 4.2 och 4.3. Landstinget bibehåller sitt huvudmannaskap när det sluter avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för en- ligt denna lag. Detta förtydligar att det är landstinget som har an- 
 334 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 svaret att bestämma om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av någon annan. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 När det gäller landstingets roll som huvudman gentemot privata utförare, dvs. vårdgivare, innebär huvudmannaskapet att det krävs att landsting utformar förfrågningsunderlag och avtal på sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av landstinget önskade nivån. 
 I begreppet huvudmannaskap ligger också att landstinget har ett ansvar att kontrollera och följa upp den verksamhet som utförs av annan än landstinget. Landstinget ska således kontrollera och följa upp att verksamheten följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som landstinget ställt upp i avtalen med den privata utföraren. Landstingets sanktionsmöjligheter, t.ex. viten och häv- ning, behöver regleras i avtalet med utföraren. I begreppet huvud- man ligger att landstinget alltid ska utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. Den närmare preciseringen av hur det ska ske är något som varje landsting ska ta ställning till inom ramen för det program som fullmäktige ska be- sluta om enligt 3 kap. 19 b § KL. 
 I andra meningen i tredje stycket har ett bolag, en förening, en samfällighet och en stiftelse ersatts med den gemensamma benäm- ningen juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts. 
 18 § 
 I  
 femte stycket  
 har på samma sätt som beträffande landstinget i 3 § ett tillägg gjorts om att kommunen bibehåller sitt huvudmannaskap när kommunen sluter avtal med någon annan om att utföra de upp- gifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag. 
 Överväganden finns i avsnitt 4.2 och 4.3. 
 I  
 andra meningen  
 i femte stycket har ett bolag, en förening, en samfällighet och en stiftelse ersatts med den gemensamma benäm- ningen juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 335 
 Författningskommentarer SOU 2013:53 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen 
  
 5 § 
 I  
 första stycket  
 har gjorts två redaktionella ändringar. 
 I  
 tredje stycket  
 har gjorts ett tillägg som innebär ett förtydli- gande av gällande rätt. Överväganden finns i avsnitt 4.2 och 4.3. Landstinget bibehåller sitt huvudmannaskap när det sluter avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget och dess folktandvård ansvarar för enligt denna lag. Detta förtydligar att det är landstinget som har ansvaret att bestämma om verksam- hetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av någon annan. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 När det gäller landstingets roll som huvudman gentemot privata utförare innebär huvudmannaskapet att det krävs att landsting ut- formar förfrågningsunderlag och avtal på sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av landstinget önskade nivån. 
 I begreppet huvudmannaskap ligger också att landstinget har ett ansvar att kontrollera och följa upp den verksamhet som utförs av annan än landstinget och dess folktandvård. Landstinget ska således följa upp att verksamheten följer de föreskrifter som finns på om- rådet samt de andra krav som de ställt upp i avtalen med den privata utföraren. Landstingets sanktionsmöjligheter, t.ex. viten och häv- ning, behöver regleras i avtalet med utföraren. I begreppet huvud- man ligger att landstinget alltid ska utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. Den när- mare preciseringen av hur det ska ske är något som varje landsting ska ta ställning till inom ramen för det program som fullmäktige ska besluta om enligt 3 kap. 19 b § KL. 
 I andra meningen i tredje stycket har ett bolag, en förening, en samfällighet och en stiftelse ersatts med den gemensamma benäm- 
 336 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 ningen juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i ellagen 
  
 7 kap 
 . 
  
 1 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. Vidare har ett sådant kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 2 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. Vidare har ett sådant kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
 337 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 14.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om stöd och service till funktionshindrade 
  
 17 § 
 I  
 första stycket  
 har gjorts ett tillägg som innebär ett förtydligande av gällande rätt. Överväganden finns i avsnitt 4.2. och 4.3. Kommun och landsting bibehåller sitt huvudmannaskap när de sluter avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt denna lag. Detta för- tydligar att det är kommunerna och landstingen som har ansvaret att bestämma om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kva- litet när den utförs av någon annan. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen respektive landstinget behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
 När det gäller kommunens och landstingets roll som huvudman gentemot privata utförare innebär huvudmannaskapet att det krävs att kommun respektive landsting utformar förfrågningsunderlag och avtal på sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitetsmässigt bedrivs på den av landstinget eller kommunen önskade nivån. 
 I begreppet huvudmannaskap ligger också att kommunen eller landstinget har ett ansvar att kontrollera och följa upp den verksam- het som utförs av annan än kommunen eller landstinget. Kommun respektive landsting ska således följa upp att verksamheten följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som de ställt upp i avtalen med den privata utföraren. Den kommunala huvudmannens sanktionsmöjligheter, t.ex. viten och hävning, behöver regleras i avtalet med utföraren. I begreppet huvudman ligger att kommun och landsting alltid ska utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. Den närmare preciseringen av hur det ska ske är något som varje kommun och landsting ska ta ställning till inom ramen för det program som fullmäktige ska besluta om enligt 3 kap. 19 b § KL. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
 338 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 14.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 
  
 2 kap. 
 5 § 
  
 I  
 första stycket första meningen  
 har gjorts ett tillägg som innebär ett förtydligande av gällande rätt. Överväganden finns i avsnitt 4.2 och 4.3. Kommunen bibehåller sitt huvudmannaskap när den sluter avtal med någon annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Detta förtydligar att det är kommunen som bestämmer om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet när den utförs av en privat utförare. Den privata utföraren tillhandahåller en kommunal tjänst och kommunen behåller det övergripande ansvaret på samma sätt som när den bedriver verksamheten i egen regi. 
  
 När det gäller kommunens roll som huvudman gentemot privata utförare krävs att kommunen utformar förfrågningsunderlag och avtal på sätt att verksamheten hos de privata utförarna kvalitets- mässigt bedrivs på den av kommunen önskade nivån. 
 I begreppet huvudmannaskap ligger också att kommunen har ett ansvar att kontrollera och följa upp den verksamhet som utförs av annan än kommunen. Kommunen ska således kontrollera och följa upp att verksamheten följer de föreskrifter som finns på området samt de andra krav som de ställt upp i avtalen med den privata ut- föraren. Kommunens sanktionsmöjligheter, t.ex. viten och hävning, måste regleras i avtalet med utföraren. I begreppet huvudman ligger att kommunen alltid måste utöva någon form av kontroll för att kunna uppfylla sina skyldigheter som huvudman. 
 I  
 tredje meningen  
 har ett bolag, en förening, en samfällighet och en stiftelse ersatts med den gemensamma benämningen juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med dessa ändringar. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
 339 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 14.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i naturgaslagen 
  
 5 kap. 
 1 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. Vidare har ett sådant kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 2 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. Vidare har ett sådant kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.9 
  
 Förslaget till lag om ändring i fjärrvärmelagen 
  
 38 § 
 I paragrafen har paragrafhänvisningarna ändrats med anledning av de redaktionella ändringarna avseende de kommunala företagen i 3 kap. KL. Vidare har ett kommunalt företag ersatts med en sådan juridisk person. Någon ändring i sak avses inte med denna ändring. 
 340 
 SOU 2013:53 Författningskommentarer 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 januari 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 14.10 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om valfrihetssystem 
  
 9 kap. 
 1 § 
 I paragrafen har bestämmelsen om hur den upphandlande myndig- hetens information ska utformas flyttats till 6 kap. 8 a § KL. I paragrafen finns numera när det gäller hur informationen ska utformas en hänvisning till bestämmelsen i 6 kap. 8 a § KL. Det medför att de upphandlande myndigheterna enligt LOV ska tillämpa bestämmelsen i kommunallagen. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft den 1 juli 2015. 
 Överväganden finns i kapitel 13. 
 14.11 Förslaget till lag om ändring i skollagen 
 9 kap. 
 22 § 
 I paragrafen har gjorts ett tillägg för att precisera kommunens in- synsrätt i de fristående förskoleklasserna. Överväganden finns i av- snitt 7.8 och 7.9. Rätten till insyn för kommunerna ska begränsas till sådan insyn som kommunen måste ha för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag och för att tillgodose allmän- hetens behov av insyn. 
 Med kommunernas rätt till insyn i de fristående skolorna för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag avses att kommu- 
 341 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 nen ska få den insyn och information som krävs för att den ska kunna uppfylla sitt övergripande och yttersta ansvar för att barn, elever och vuxna i kommunen ska erbjudas utbildning från förskoleklass till vuxenutbildning. 
 Insynsbestämmelserna ska också säkerställa allmänhetens behov av information om den fristående skolan, t.ex. vid skolval. Utred- ningen har föreslagit en skyldighet för varje kommun att informera vårdnadshavare och elever om de olika utbildningarna som erbjuds elever i kommunen. Insynsrätten säkerställer att kommunerna vid behov får sådan information direkt av de fristående skolorna i kom- munen. 
 Annan information som kommunen med stöd av insynsbestäm- melsen kan begära ut är information om personalen och dess kom- petens, utbildningsnivå och kapacitet, liksom information om antalet anställda, antalet anställda omräknat till heltid och personalkonti- nuitet. 
 Kommunen kan inte med stöd av sin insynsrätt ta del av en fri- stående skolas ekonomiska förhållanden. 
 Kommunen ska kunna utöva sin insynsrätt genom besök i skolan eller genom att ta del av vissa handlingar. Kommunen ska inte begära in handlingar som kan komma att sekretessbeläggas i kommunen eller som av annat skäl inte ska lämnas ut av den enskilde. Kommunen har inte ha rätt att göra påpekanden eller begära förändringar i verk- samheten t.ex. genom föreläggande med stöd av bestämmelsen. 
 10 kap. 
 41 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den fristående grundskolans verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. Paragrafen har samma innebörd som den som föreslås gälla för fristående förskoleklasser i 9 kap. 
 Därutöver gäller att insynsrätten i en fristående grundskola möjliggör att kommunen får den information som krävs för att kommunen ska kunna fullgöra sin skyldighet att se till att skolpliktiga barn fullgör sin skolplikt även om eleven går på en fristående skola. För att kommunen ska kunna fullgöra denna skyldighet krävs att kommunen får tillräckligt med information 
 342 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 och inom rimlig tid eftersom omfattande frånvaro kan leda till stora svårigheter för eleven. 
 Slutligen innebär insynsrätten också att kommunen kan informe- ra sig om de fristående skolornas kunskapsresultat, fördelning av undervisningstid mellan årskurser, inriktningar m.m. för att kunna säkerställa elevernas skolgång vid eventuell nedläggning av skola. 
 11 kap. 
 40 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den fristående grundsärskolans verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. Paragrafen har samma innebörd som de som föreslås gälla för fristående grundskolor i 10 kap. 
 14 kap. 
 18 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i fritidshemmets verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. Paragrafen har samma innebörd som de som föreslås gälla för fristående grundskolor och grundsärskolor i 10 kap. respektive 11 kap. 
 15 kap. 
 34 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den fristående gymnasieskolans verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. Paragrafen har samma innebörd som de som föreslås gälla för bl.a. fristående grundskolor och grundsärskolor i 10 kap. och 11 kap. 
 343 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2013:53 
  
 18 kap. 
 37 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den fristående gymnasiesärskolans verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. Paragrafen har samma innebörd som den som föreslås gälla för fristående gymnasieskolor i 15 kap. 
 24 kap. 
 7 § 
 I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den internationella skolans verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 7.8 och 7.9. En liknande bestämmelse föreslås för bl.a. fristående grundskolor och gymnasieskolor i 10 kap. och 15 kap. 
 När det gäller internationella skolor ska kommunen ha fortsatt rätt att få insyn i en internationell skolas ekonomiska förhållanden för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. 
 29 kap. 
 19 § 
 I  
 första stycket första meningen  
 har gjorts ett tillägg avseende kom- munens informationsskyldighet. Överväganden finns i avsnitt 8.9. 
 Kommunen ska informera vårdnadshavare och elever om ut- bildning i förskolor, förskoleklasser, grundskolor, grundsärskolor, fritidshem, gymnasieskolor och gymnasiesärskolor samt sådan peda- gogisk verksamhet som avses i 25 kap. 
 Kommunens informationsskyldighet omfattar utbildning vid alla skolenheter och all sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. och som erbjuds elever i kommunen, oavsett huvudman. Det inkluderar utbildning vid fristående skolenheter som drivs av enskilda och även de gymnasieprogram som landstingen är huvudmän för. 
 När det gäller gymnasieutbildningar inom gymnasieskola och gymnasiesärskola ska varje kommun ansvara för att ungdomarna i kommunen erbjuds sådan gymnasieutbildning. Kommunen kan er- bjuda utbildning som den själv anordnar eller utbildning som anord- 
 344 
  
 SOU 2013:53 
  
 Författningskommentarer 
  
 nas av en annan kommun eller ett landsting enligt samverkansavtal med kommunen eller landstinget. Eftersom utbildning enligt sam- verkansavtal erbjuds elever i kommunen omfattas denna av infor- mationsskyldigheten. 
 Riksrekryterande utbildningar i Sverige är öppna för alla elever som uppfyller behörighetskraven. Sådan utbildning är inte alltid belägen i den aktuella kommunen. Eftersom utbildningen dock er- bjuds elever i kommunen omfattas den av informationsskyldig- heten. 
 I en ny  
 andra mening  
 i första stycket hänvisas till 6 kap. 8 a § andra stycket KL om hur kommunen ska informera om den utbildning och pedagogisk verksamhet som erbjuds elever i kommunen. Vid kommunens insamlande av information om de fristående skolor som erbjuds i kommunen bör kommunen kunna inhämta informationen från de olika nationella databaserna som finns. Några mer omfattande krav ställs inte på kommunerna. 
 Bestämmelserna i första stycket andra meningen har flyttats till ett nytt  
 andra stycke  
 och omformulerats. Detta innebär ingen änd- ring i sak. 
 Ikraftträdandebestämmelse 
  
 1. 
  
 Ikraftträdandebestämmelsen anger att ändringarna i skollagen träder i kraft den 1 januari 2015. Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 2. 
  
 När det gäller bestämmelserna i 29 kap. 19 § ska dessa tillämpas på utbildning som påbörjas efter den 30 juni 2015. Överväganden finns i kapitel 13. 
  
 345 
 Litteratur- och källförteckning 
 Offentligt tryck 
 Propositioner 
 Prop. 1971:30 Med förslag till lag om allmänna förvaltningsdom- stolar 
 Prop. 1972:5 Med förslag till skadeståndslag m.m. Prop. 1979/80:1 Om socialtjänsten 
 Prop. 1979/80:2 Med förslag till ny sekretesslag m.m. Prop. 1981/82:186 Om ändring i sekretesslagen m.m. 
 Prop. 1983/84:152 Om försöksverksamhet med ökad kommunal självstyrelse 
 Prop. 1985/86:80 Om ny förvaltningslag 
 Prop. 1985/86:170 Om räddningstjänstlag, m.m. 
 Prop. 1986/87:91 Om aktivt folkstyre i kommuner och landsting 
 Prop. 1990/91:14 Om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. 
 Prop. 1990/91:117 Ny kommunallag 
 Prop. 1992/93:43 Ökad konkurrens i kommunal verksamhet Prop. 1993/94:188 Lokal demokrati 
 Prop. 1995/96:176 Förstärkt tillsyn över hälso- och sjukvården Prop. 1995/96:196 Besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, m.m. Prop. 1995/96:200 Fristående skolor m.m. 
 Prop. 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen 
 Prop. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens om- råde 
 Prop. 2000/01:80 Ny socialtjänstlag m.m. 
 347 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2013:53 
  
 Prop. 2001/02:35 Fristående skolor 
 Prop. 2001/02:80 Demokrati för det nya seklet 
 Prop. 2002/03:54 Tillsyn och sanktioner på miljörättens område Prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning Prop. 2004/05:2 Makt att bestämma – rätt till välfärd 
 Prop. 2004/05:89 Behörigheten för läkare i enskild verksamhet m.m. Prop. 2006/07:1 Budgetpropositionen för 2007 
 Prop. 2007/08:126 Patientdatalag m.m. Prop. 2008/09:29 Lag om valfrihetssystem 
 Prop. 2008/09:64 Ersättningsetablering för vissa privata vårdgivare m.m. 
 Prop. 2008/09:115 Barnomsorgspeng och allmän förskola även för treåringar 
 Prop. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag 
 Prop. 2008/09:160 Samordnad och tydlig tillsyn av socialtjänsten Prop. 2008/09:171 Offentliga bidrag på lika villkor 
 Prop. 2009/10:67 Stärkt ställning för patienten – vårdgaranti, fast vårdkontakt och förnyad medicinsk bedömning 
 Prop. 2009/10:116 Värdigt liv i äldreomsorgen 
 Prop. 2009/10:165 Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet 
 Prop. 2009/10:176 Personlig assistans och andra insatser – åtgärder för ökad kvalitet och trygghet 
 Prop. 2009/10:210 Patientsäkerhet och tillsyn 
 Prop. 2011/12:106 Offentlig upphandling från eget företag – och vissa andra frågor 
 Prop. 2012/13:1 Budgetpropositionen för 2013 Prop. 2012/13:84 Olagligt statsstöd 
 Lagrådsremisser 
 Lagrådsremiss Vital kommunal demokrati, 30 maj 2013 
 348 
  
 SOU 2013:53 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Skrivelser 
 Skr. 2000/01:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Skr. 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn 
 Skr. 2012/13:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 
 Utskottsbetänkanden 
 Bet. 1996/97:SoU2 Besöksinskränkning vid viss tvångsvård 
 Bet. 1987/88:KU23 om aktivt folkstyre i kommuner och landsting Bet. 1990/91:KU38 Ny kommunallag 
 Bet. 2008/09:UbU13 Offentliga bidrag på lika villkor 
 Utrednings- och kommittébetänkanden 
 SOU 1990:24 Ny kommunallag 
 SOU 1993:90 Lokal demokrati i utveckling 
 SOU 1996:67 Medborgerlig insyn i kommunala entreprenader SOU 1996:169 Förnyelse av kommuner och landsting 
 SOU 2001:48 Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting 
 SOU 2003:99 Ny sekretesslag 
 SOU 2004:100 Tillsyn – förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn 
 SOU 2007:11 Staten och kommunerna – uppgifter, struktur och relation, sekretariatsrapport nr 1 
 SOU 2008:15 LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem SOU 2009:32 Socialtjänsten – Integritet – Effektivitet SOU 2010:29 En ny förvaltningslag 
 SOU 2011:43 Offentlig upphandling från eget företag?! 
 SOU 2011:73 På jakt efter den goda affären – analys och erfaren- heter av den offentliga upphandlingen 
 SOU 2012:30 Vital kommunal demokrati SOU 2013:2 Patientlag 
 349 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2013:53 
  
 SOU 2013:12 Goda affärer – en strategi för hållbar offentlig upp- handling 
 SOU 2013:13 Ungdomar utanför gymnasieskolan – ett förtydligat ansvar för stat och kommun 
 Departementsserien 
 Ds 1987:12 Jäv i kommuner: en promemoria från Civildepartementets rättssekretariat 
 Ds 1988:52 Ny lag om kommuner och landsting 
 Ds 2012:20 Inspektionen för vård och omsorg – en ny effektiv till- synsmyndighet för hälso- och sjukvård och socialtjänst 
 Övrigt 
 Almega, Vårdföretagarna, Friskolornas riksförbund och Svenskt Näringsliv, Stora möjligheter att stärka kvaliteten i äldreomsorgen genom bättre upphandlingar – hur värderar kommuner kvalitet vid upphandling av särskilt boende?, 2013 
 Amnå, Smith och Harris, Gibson, Den politiska styrningen av åtta större svenska städer – en kunskapsöversikt, 2007 
 Rivera, Ritter, Kommunpolitiker i den stora nyordningens tid, 2000 
 Rivera, Ritter, Vargas, Taylor och Martin, Simpson, Ny politisk orga- nisation i Härryda och Stenungssund, 2001 
 Lewis, Mccullough och Powell, Castillo, Har den växande friskole- sektorn varit bra för elevernas utbildningsresultat på kort och lång sikt?, IFAU rapport 2012:17 
 Dalman, Ellis m.fl. Kommunallagen – med kommentarer och praxis, 5 uppl., 2011 
 Fischer, Nicholson och Holland, Owens, Kommunalret, 2 uppl., 2012 Hester, King, Kommunal självstyrelse, 1999 
 Hellners, Garcia och Carlson, Dean, Förvaltningslagen med kom- mentarer, 3 uppl., 2010 
 Ray, Acosta, Kommunallagen bakgrund och tolkningar, 1996 
 Robertson, Newman (red.), Konkurrensens konsekvenser – vad händer med svensk välfärd?, SNS, 2011 
 350 
  
 SOU 2013:53 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 Spears, Lee, Europapolitisk analys 2011:3, Lopez, Burns och Rodriguez, Sims, Socialtjänst på entreprenad, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2003 s.  
 15-47 
  
 Arnold, Alexander och Delgado, Rice, Kommunala vägval, 2012 
 Isaksson, Ford, Som man frågar får man svar – vilka kvalitetskrav ställer kommuner vid upphandling av äldreboenden?, Uppsala Universitet, 2012 
 Johnsson,  
 Walker, 
  Den nya patientsäkerhetslagen och patientens rättigheter, 2 uppl., 2010 
 Williamson, Mccoy och Henson, Smith, Mot medlemslösa partier, parti- företrädare om orsaker, konsekvenser och strategier kring en svikande medlemskår, Sektor3 – tankesmedjan för det civila sam- hället, 2011 
 Williamson, Ford, Rommel, Huff och Fletcher, Lindsey, Alternativa politiska organisationer – En studie om kommuner som avskaffar sina facknämnder och inrättar fullmäktigeberedningar och styrelse- utskott, 2009 
 Kommunal organisering – en redogörelse för kommunal och regional- departementets organisajionsdatabase, Warren rapport 2008:20 
 Konkurrensverket, Konkurrensutsättning inom hemtjänsten och primärvården, 2009 
 Konkurrensverket, Val av vårdcentral, förutsättningar för kvalitets- konkurrens i vårdvalssystemen, Rapport 2012:2 
 Konkurrensverket, Kommunernas valfrihetssystem – med fokus på hemtjänst, Slutrapport, Rapport 2013:01 
 Landelius,  
 Perez, 
  Insyn i privat bedriven verksamhet som finansieras med skattemedel, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 2012 s.  
 303-319 
  
 Landstingsförbundets styrelse A 00:56 Rekommendation om valmöjligheter inom hälso- och sjukvården 
 Smith, Ellis, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989 
 Mattisson, Mullen, Erfarenheter av konkurrensutsättning, SKL 2011 
 Montin, Gibson, Från demokrati till management, decentralisering inom kommunerna, Statsvetenskaplig Tidskrift, 1989:2, s.  
 77–89 
  
 351 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SOU 2013:53 
  
 Montin, Gibson, Den kommunala multiorganisationen, om nya normer och institutioner i kommunerna under  
 1980-talet, 
  Statsveten- skaplig tidskrift, 1990:3, s  
 247–260 
  
 Montin, Gibson, Moderna kommuner, 2007 
 Myndigheten för Vårdanalys, Effekter av valfrihet inom hälso- och sjukvården – en kartläggning av kunskapsläget, rapport 2012:2 
 Nutek, Värdering av kvalitet vid upphandlingar av vård och omsorg – En kartläggning av hur landsting och kommuner värderar kvalitet vid upphandlingar av vård- och omsorgs- tjänster, Rapport 2008:40 
  
 PwC-rapport 
  från Härryda kommun, december 2011  
 PwC-rapport 
  från Kristianstad kommun, december 2010 
 Ragnemalm, Young, Regeringsformen 11:6 – Överlämnande av förvalt- ningsuppgift till enskilt subjekt, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 1976, s.  
 105-145 
  
 Brown, Garcia, Privatisering, entreprenad eller kommunal drift – juridiska aspekter, Förvaltningsrättslig Tidskrift, 1985, s. 137- 176 
 Riksrevisionen, Statens styrning av kvalitet i privat äldreomsorg, RiR 2008:21 
 SCB, Kommunernas och landstingens verksamhetsindelade bok- slut, 2011 
 Silverbo, Taylor, Ward, Martinez, Collins, Ball och Lawson, Carter, KFi, Moderna politiska organisationer – om föränd- ringar i Götene, Kungälv och Lerum, 2006 
 Silverbo, Taylor och Ward, Martinez, KFi, Ett år med ny politisk organisation, 2008 
 Skara kommun, Revisorerna, Granskning av barn- och utbildnings- nämndens insyn i fristående skolor, november 2011 
 Solna kommun, Barn- och utbildningsförvaltningen, tjänsteskrivelse  
 2011-08-23, 
  BUN/2011:826 
 SKL, Valfrihetssystem för nybörjare och andra nyfikna, 2009 SKL, Förutsättningar för uppföljning, 2012 
 SKL, Köp av verksamhet – Kommuner och landsting  
 2006–2011, 
  2012 
 SKL, Utvärdering av valfrihetssystem i kommuner och landsting, 2009 
 SKL, Landstings och regioners styrsystem i Sverige, 2012 
 352 
  
 SOU 2013:53 
  
 Litteratur- och källförteckning 
  
 SKL och SCB, Förtroendevalda i kommuner och landsting, 2011 
 Skolinspektionen, Kommunernas tillsyn av enskild verksamhet – riktad tillsyn, Dnr: 2010:43 
 Skolinspektionens årsredovisning 2012 
 Skolverket, Privat och offentligt – fristående skolor i andra länder, 2008 
 Skolverket, Redovisning av uppdraget om skol- och resultatinforma- tion, Dnr U2012/4307/S, 2013 
 Socialstyrelsen, Kommunal eller enskild regi, spelar det någon roll? 
 – en jämförelse av utförare av vård och omsorg om äldre, 2012. Socialstyrelsen, Stimulansbidrag LOV – Slutrapport, 2010 
 Socialstyrelsen, Valfrihetssystem ur ett befolknings- och patient- perspektiv – Slutredovisning, 2012 
 Socialstyrelsen, Ställa krav på kvalitet och följa upp – en vägledning för upphandling och omsorg för äldre, 2013 
 Stockholms kommun, Utbildningsförvaltningen, Insyn i de fristå- ende skolornas elevhälsoarbete, juni 2012 
 Stadsrevisionen, Styrning, uppföljning och kontroll av beviljade insatser inom äldreomsorgen, 2012, Dnr  
 420-19/2012 
  
 Statskontoret, Tänk till om tillsynen – Om utformningen av den statliga tillsynen, 2012 
 Statskontoret, Lagen om valfrihetssystem – hur påverkar den kost- nader och effektivitet i kommuner?, 2012 
 Svenskt Näringsliv, Privata företag inom skola, vård och omsorg i de nordiska länderna – en översikt, 2012 
 Thunved, Mccullough, Nya sociallagarna, 25 uppl., 2012 
 353