En bättre arbetsmiljö 
 genom effektivare sanktioner 
 Betänkande av Utredningen om Effektivare sanktioner på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet 
 Stockholm 2011 
 SOU 2011:57 
 SOU och Ds kan köpas från Webb kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Webb Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Omslag: Cantu. 
 Tryckt av Cantu. 
 Stockholm 2011 
 ISBN  
 978-91-38-23608-6 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för Arbetsmarknadsdepartementet 
 Regeringen beslutade den 11 mars 2010 att bemyndiga chefen för Arbetsmarknadsdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå ändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till effektivare sanktioner på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet. 
 Den 11 mars 2010 förordnades justitierådet Morse att vara särskild utredare. 
 Som experter har från och med den 25 maj 2010 medverkat kanslirådet Strong, rättssakkunnige Anderson, kanslirådet Luna, kanslirådet Arellano och avdelningsdirektören Sanchez. Arellano entledigades från sitt uppdrag fr.o.m. den 1 december 2010. 
 Som ledamöter i en referensgrupp till utredningen har från och med den 25 maj 2010 medverkat Foster, TCO, Park, Företagarna, Ferguson, LO, Wright, SACO, Johnson, Svenskt Näringsliv, Suarez, Sveriges Kommuner och Landsting, Hernandez, Arbetsgivarverket och Greer, KFO och Arbetsgivaralliansen. Foster entledigades från sitt uppdrag fr.o.m. den 1 januari 2011 och ersattes av Long. 
 Hovrättsassessorn Nichols har varit sekreterare i utredningen sedan den 21 juni 2010. Under perioden den 11  
 april–31 
  maj 2011 har också Strong varit sekreterare i utredningen på deltid. 
 Utredningen har antagit namnet Arbetsmiljösanktionsutredningen (A 2010:01). 
 Härmed överlämnar utredningen sitt betänkande  
 En bättre arbetsmiljö genom effektivare sanktioner  
 (SOU 2011:57). 
 Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i juni 2011 
 Per Virdesten 
 /Tyri Öhman 
 Strong 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 21 
  
 1 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande ............... 
  
 55 
  
 1.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 55 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet.................................................................... 
  
 56 
  
 2 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen ............... 
  
 59 
  
 2.1 
  
 Lagens uppbyggnad ................................................................. 
  
 59 
  
 2.2 
  
 Bemyndigandena för Arbetsmiljöverket att meddela 
  
 föreskrifter................................................................................ 
  
 63 
  
 2.3 
  
 Närmare om tillsynen och sanktionssystemet på 
  
 arbetsmiljöområdet.................................................................. 
  
 66 
  
 2.3.1 
  
 Tillsyn............................................................................ 
  
 66 
  
 2.3.2 
  
 Påföljder ........................................................................ 
  
 67 
  
 2.3.3 
  
 Förverkande .................................................................. 
  
 69 
  
 2.3.4 
  
 Sanktionsavgifter .......................................................... 
  
 69 
  
 2.3.5 
  
 Arbetsmiljöbrott........................................................... 
  
 70 
  
 2.3.6 
  
 Företagsbot ................................................................... 
  
 70 
  
 2.3.7 
  
 Överklagande................................................................ 
  
 71 
  
 2.4 
  
 Kriminaliseringen och införandet av sanktionsavgifter 
  
 på arbetsmiljöområdet ............................................................. 
  
 72 
  
 2.4.1 Bakgrunden till kriminaliseringen på 
  
 arbetsmiljöområdet....................................................... 
  
 72 
  
 2.4.2 Bakgrunden till införandet av sanktionsavgifter 
  
 på arbetsmiljöområdet.................................................. 
  
 74 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2011:57 
  
 3 
  
 Arbetstidslagarna........................................................ 
  
 77 
  
 3.1 
  
 Arbetstidslagen och arbetstidsförordningen.......................... 
  
 77 
  
 3.1.1 Tillsynen och sanktionssystemet enligt 
  
 arbetstidslagen och arbetstidsförordningen ................ 
  
 79 
  
 3.1.2 Överträdelser av bestämmelser i kollektivavtal........... 
  
 80 
  
 3.2 
  
 Lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete................................ 
  
 81 
  
 3.3 
  
 Lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete och 
  
 förordningen om arbetstid vid visst vägtransportarbete........ 
  
 81 
  
 3.4 
  
 Lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom 
  
 civilflyget................................................................................... 
  
 83 
  
 3.5 
  
 Lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik och förordningen om tillsynsmyndighet 
  
 för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik ............. 
  
 84 
  
 3.6 
  
 Kriminaliseringen och införandet av övertidsavgifter på 
  
 arbetstidsområdet..................................................................... 
  
 85 
  
 3.6.1 Bakgrunden till kriminaliseringen på 
  
 arbetstidsområdet.......................................................... 
  
 85 
  
 3.6.2 Bakgrunden till införandet av övertidsavgifter på 
  
 arbetstidsområdet.......................................................... 
  
 91 
  
 4 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och 
  
 arbetstidsområdet i dag? ............................................. 
  
 93 
  
 4.1 
  
 Arbetsmiljöverkets tillsynsverksamhet................................... 
  
 93 
  
 4.2 
  
 Anmälningar till polis och åklagare......................................... 
  
 97 
  
 4.2.1 Vilka överträdelser gäller anmälningarna?................... 
  
 97 
  
 4.2.2 Hanteringen av arbetsmiljöärenden hos polisen......... 
  
 99 
  
 4.2.3 Hanteringen av arbetsmiljöärenden hos 
  
 Åklagarmyndigheten................................................... 
  
 100 
  
 4.3 
  
 Målen hos domstolarna.......................................................... 
  
 102 
  
 4.3.1 Brottmål....................................................................... 
  
 102 
  
 4.3.2 Mål om utdömande av vite ......................................... 
  
 103 
  
 4.3.3 Mål om påförande av sanktionsavgift ........................ 
  
 104 
  
 4.4 
  
 Ärenden som rör överträdelser av arbetstidslagarna............ 
  
 105 
 6 
 SOU 2011:57 Innehåll 
  
 4.5 
  
 Intervjuer m.m. ...................................................................... 
  
 106 
  
 5 
  
 Utgångspunkter för en förändring av 
  
 sanktionssystemet .................................................... 
  
 113 
  
 5.1 
  
 Slutsatser av inhämtade uppgifter och intervjuer................. 
  
 113 
  
 5.1.1 God efterlevnad av Arbetsmiljöverkets krav ............ 
  
 114 
  
 5.1.2 
  
 Otydlighet i sanktionssystemet................................. 
  
 116 
  
 5.1.3 
  
 Ineffektiva straffsanktioner ....................................... 
  
 117 
  
 5.1.4 Få föreskrifter med sanktionsavgifter ....................... 
  
 120 
  
 5.1.5 Mycket få ärenden och mål på arbetstidsområdet.... 
  
 123 
  
 5.2 
  
 Kriminalisering på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet ...... 
  
 127 
  
 5.3 
  
 Sanktionsavgifter på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet ... 
  
 130 
  
 5.4 
  
 Normgivningsbemyndigandena för Arbetsmiljöverket ...... 
  
 134 
  
 5.5 
  
 Regeringens skrivelse En tydlig, rättssäker och effektiv 
  
 tillsyn ...................................................................................... 
  
 138 
  
 5.6 
  
 Europakonventionen,  
  
 EU-rätten 
  och internationella 
  
 åtaganden................................................................................ 
  
 140 
  
 5.6.1 
  
 Europakonventionen .................................................. 
  
 140 
  
 5.6.2 
  
 EU - rätt m.m ................................................................ 
  
 142 
  
 5.6.3 
  
 Internationella åtaganden ........................................... 
  
 147 
  
 6 
  
 Utredningens överväganden och förslag på 
  
 arbetsmiljöområdet................................................... 
  
 149 
  
 6.1 
  
 Förelägganden och förbud .................................................... 
  
 149 
  
 6.1.1 Ökad användning av förelägganden och förbud....... 
  
 149 
  
 6.1.2 
  
 Konfliktlösningsregler införs ..................................... 
  
 151 
  
 6.1.3 Förelägganden och förbud ska alltid förenas med 
  
 vite ............................................................................... 
  
 154 
  
 6.1.4 Förelägganden och förbud mot staten ...................... 
  
 156 
  
 6.2 
  
 Straff 
  
 ....................................................................................... 
  
 159 
  
 6.2.1 ....................Straff enligt 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen 
  
 159 
  
 6.2.2 ....................... 
  
 Brott mot minderårigbestämmelserna 
  
 161 
  
 6.2.3 Brott mot Arbetsmiljöverkets föreskrifter som 
  
 har meddelats med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ 
  
 .......................................................... 
  
 arbetsmiljölagen 
  
 164 
  
 7 
 Innehåll SOU 2011:57 
  
 6.2.4 Lämnande av oriktiga uppgifter (8 kap. 2 § första 
  
 stycket 3) ..................................................................... 
  
 183 
  
 6.2.5 Borttagande av skyddsanordning (8 kap. 2 § 
  
 första stycket 4) .......................................................... 
  
 185 
  
 6.2.6 Brott mot anmälningsskyldigheten i 2 § 
  
 arbetsmiljöförordningen ............................................. 
  
 186 
  
 6.2.7 
  
 Alternativ till straff ..................................................... 
  
 189 
  
 6.2.8 Förverkande enligt 8 kap. 4 § arbetsmiljölagen......... 
  
 191 
  
 6.3 
  
 Sanktionsavgifter.................................................................... 
  
 192 
  
 6.3.1 En ökad användning av sanktionsavgifter ................. 
  
 192 
  
 6.3.2 
  
 Arbetsmiljöverkets föreskrifter om 
  
 sanktionsavgifter ......................................................... 
  
 194 
  
 6.3.3 Sanktionsavgifternas storlek och förfarandet............ 
  
 198 
  
 6.4 
  
 Särskilt om vissa normgivningsfrågor ................................... 
  
 199 
  
 7 
  
 Utredningens överväganden och förslag på 
  
 arbetstidsområdet..................................................... 
  
 201 
  
 7.1 
  
 Förelägganden och förbud..................................................... 
  
 201 
  
 7.2 
  
 Straff 
  
 ........................................................................................ 
  
 203 
  
 7.2.1 ........................................................... 
  
 Arbetstidslagen 
  
 203 
  
 7.2.2 .......Lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete 
  
 205 
  
 7.2.3 Lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom 
  
 ..................................................................... 
  
 civilflyget 
  
 207 
  
 7.2.4 Lagen om kör- och vilotid vid internationell 
  
 ............................................................... 
  
 järnvägstrafik 
  
 207 
  
 7.3 
  
 Sanktionsavgifter.................................................................... 
  
 208 
  
 7.3.1 En ökad användning av sanktionsavgifter på 
  
 ........................................................ 
  
 arbetstidsområdet 
  
 208 
  
 7.3.2 ........................................................... 
  
 Arbetstidslagen 
  
 210 
  
 7.3.3 .......Lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete 
  
 211 
  
 7.3.4 Lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom 
  
 ..................................................................... 
  
 civilflyget 
  
 212 
  
 7.3.5 Lagen om kör- och vilotid vid internationell 
  
 ............................................................... 
  
 järnvägstrafik 
  
 213 
  
 7.3.6 ..................Lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete 
  
 214 
  
 7.3.7 ...........Förfarandet vid påförande av sanktionsavgift 
  
 215 
 8 
 SOU 2011:57 Innehåll 
  
 8 
  
 Ikraftträdande.......................................................... 
  
 217 
  
 9 
  
 Konsekvensbeskrivning ............................................. 
  
 219 
  
 10 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 223 
  
 10.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i arbetsmiljölagen 
  
 (1977:1160)............................................................................. 
  
 223 
  
 10.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i arbetstidslagen 
  
 (1982:673) .............................................................................. 
  
 227 
  
 10.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:943) om 
  
 arbetstid m.m. i husligt arbete............................................... 
  
 229 
  
 10.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:395) om 
  
 arbetstid vid visst vägtransportarbete................................... 
  
 231 
  
 10.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:426) om 
  
 arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget.................. 
  
 232 
  
 10.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:475) om kör- 
  
 och vilotid vid internationell järnvägstrafik ......................... 
  
 234 
  
 10.7 
  
 Förslaget till förordning om ändring i 
  
 Arbetsmiljöförordningen (1977:1166) ................................. 
  
 236 
  
 10.8 
  
 Förslaget till förordning om ändring av 
  
 Arbetstidsförordningen (1982:901)...................................... 
  
 237 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1: Kommittédirektiv............................................................. 
  
 239 
  
 Bilaga 2: Tilläggsdirektiv................................................................. 
  
 249 
  
 Bilaga 3: Straffbelagda bestämmelser i Arbetsmiljöverkets 
  
 författningar..................................................................... 
  
 251 
 9 
 Sammanfattning 
 Uppdraget och utredningsarbetet 
 Utredningen har haft i uppdrag att överväga och föreslå förändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till en bättre efterlevnad av de krav som ställs i respektive lagstiftning. I uppdraget har det ingått att i detta syfte se över sanktionsreglerna i arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen, arbetstidslagen, arbetstidsförordningen, lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete (vägarbetstidslagen), förordningen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik samt förordningen om tillsynsmyndighet för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik, liksom aktuella bemyndiganden i dessa författningar i den mån de har betydelse för hur en viss regel sanktioneras. 
 I uppdraget har legat att bedöma vilken reglering som långsiktigt kan antas vara mest effektiv för att åstadkomma efterlevnad av olika slag av krav avseende arbetsmiljö- och arbetstid. Det har bl.a. gällt att undersöka om det är lämpligt och möjligt att avkriminalisera överträdelser mot de aktuella författningsreglerna och i stället använda sanktionsavgifter eller liknande avgifter alternativt föreläggande och förbud och föreslå de ändringar i lagstiftningen som översynen av reglerna ger anledning till. Brottsbalkens regler om straff för arbetsmiljöbrott har inte omfattats av uppdraget. 
 Utredningens förslag ska syfta till en enklare och tydligare utformning av de aktuella reglerna så att det klart framgår vilken eller vilka sanktioner som är knutna till en viss bestämmelse. 
 Det har också legat i uppdraget att se över att systemet är utformat i enlighet med regeringsformens regler om normgivningsmakten. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:57 
 Utredningen har inhämtat uppgifter om Arbetsmiljöverkets verksamhet och tagit fram statistiska uppgifter ur verkets diarieföringssystem. Utredningen har också tagit fram statistiska uppgifter ur Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem om antalet anmälningar av brottsmisstankar som givits in till polis och åklagare under  
 2000-talet 
  och besluten som fattats med anledning av anmälningarna. Vidare har utredningen undersökt hur de olika polismyndigheterna är organiserade och var inom myndigheten ansvaret för utredningar av brott på arbetsmiljöområdet ligger. Dessutom har uppgifter om mål hos domstolarna tagits fram ur domstolarnas målhanteringssystem. 
 Utredningen har också genomfört intervjuer med chefsjuristen och chefen för avdelningen Regler och expertstöd hos Arbetsmiljöverket, tillsynsdirektörerna för distrikten i Stockholm och Umeå, chefen för och en åklagare vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål inom Åklagarmyndigheten samt poliser som utreder arbetsmiljöbrott vid Polismyndigheten i Stockholm, Västra Götaland och Karlstad. 
 Förelägganden och förbud är effektivt och bör användas i större utsträckning 
 De statistiska uppgifterna och uppgifterna som lämnats vid intervjuerna visar att de krav som Arbetsmiljöverket ställer i sina inspektionsmeddelanden följs i stor utsträckning. Förelägganden och förbud är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att få till stånd åtgärdande av brister i arbetsmiljön. Antalet förelägganden och förbud är mycket lågt i förhållande till antalet inspektionsmeddelanden. 
 Under ett år meddelar Arbetsmiljöverket cirka 13 000 inspektionsmeddelanden medan antalet förelägganden uppgår till cirka 300 och antalet förbud till omkring 600. Nästan alla förelägganden förenas med vite. Under åren  
 2008–2009 
  var det ett tiotal förelägganden per år som inte förenades med vite. 2010 var det så få som fyra förelägganden som inte förenades med vite. Något fler förbud förenas inte med vite men till allra största delen förenas även förbud med vite. Andelen förbud som inte förenas med vite har minskat de senaste åren. Antalet ansökningar till förvaltningsrätten om utdömande av vite är också lågt i förhållande till 
 12 
  
 SOU 2011:57 
  
 Sammanfattning 
 antalet utfärdade förelägganden och förbud som förenats med vite. Under 2010 gav Arbetsmiljöverket in 45 sådana ansökningar. 
 Inom Arbetsmiljöverket är uppfattningen att när det gäller överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud och när det är fråga om s.k. perdurerande brott är det inte möjligt för verket att utfärda förelägganden eller förbud utan det verket kan göra i de situationerna är att göra en åtalsanmälan. Detta ses som ett problem eftersom ett föreläggande eller förbud många gånger uppfattas som det effektivaste sättet att åstadkomma ett åtgärdande av en brist i arbetsmiljön. 
 Eftersom förelägganden och förbud är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att få till stånd åtgärdande av brister i arbetsmiljön i enskilda fall har utredningen övervägt om dessa medel kan användas i fler situationer än i dag och om det är möjligt att använda dessa medel även i de fall där Arbetsmiljöverket anser att verket endast kan göra en åtalsanmälan. 
 Arbetsmiljöverket väljer i dag om ett föreläggande eller förbud ska förenas med vite eller inte. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud som Arbetsmiljöverket har meddelat döms till böter eller fängelse i högst ett år. Det gäller dock inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. Om ett föreläggande eller förbud, som har förenats med vite, inte efterlevs kan Arbetsmiljöverket ansöka om att vitet döms ut. Vilken påföljd som kan följa för den som inte följer ett föreläggande eller bryter mot ett förbud, straff eller utdömt vite, beror alltså på Arbetsmiljöverkets beslut att förena föreläggandet eller förbudet med vite eller inte. På denna punkt är sanktionssystemet inte förutsägbart. 
 Föreläggande och förbud mot staten förenas inte med vite. Möjligheten att förena förelägganden och förbud med vite tillämpas på så vis inte enhetligt mot alla arbetsgivare. 
 För att öka tydligheten i sanktionssystemet har utredningen övervägt om det kan vara en lämplig ordning att förelägganden och förbud alltid förenas med vite och då även mot statliga myndigheter. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:57 
 Straffsanktion är en ineffektiv sanktion när det gäller brott mot arbetsmiljölagen 
 Det har visat sig att straffsanktion i många fall är en ineffektiv sanktion när det gäller brott mot arbetsmiljölagen. Antalet åtalsanmälningar när det gäller brott mot arbetsmiljölagen är relativt lågt och en stor del av anmälningarna leder inte till någon lagföring. Antalet beslut att inte inleda förundersökning i dessa ärenden har i och för sig minskat under de senaste åren. Skälet att inte inleda förundersökning är i nästan alla fall att det konstaterats att misstanke om att brott förövats inte föreligger. I närmare hälften av fallen där förundersökning inleds gör bevissvårigheter, ofta på den subjektiva sidan, att förundersökningen läggs ner. I de fall där lagföring sker blir påföljden normalt ett lågt bötesstraff. Mot den bakgrunden och att kunskapen om reglerna ofta brister anser utredningen att det kan ifrågasättas vilken preventiv effekt det har att bestämmelserna är straffbelagda. Vidare ska som princip straff bl.a. förbehållas fall där alternativa sanktioner inte finns att tillgå eller inte är rimliga. På arbetsmiljöområdet finns det väl fungerande alternativa sanktionsmöjligheter. Också detta talar enligt utredningens bedömning för att göra en förnyad prövning av om kriminalisering i alla avseenden är rätt metod att komma till rätta med brister i arbetsmiljön. 
 Andra medel än straff bör som huvudregel användas för att åstadkomma efterlevnad av bestämmelserna som i dag är straffbelagda. Straffsanktion bör förbehållas de fall där straff framstår som naturligt och bedöms mer effektivt eller det annars finns starka behov av en sådan reglering. Beträffande vissa överträdelser som är straffbelagda finns det särskilda skäl som motiverar att överträdelsen även fortsättningsvis ska vara straffbelagd. 
 Brottsbalkens bestämmelser om arbetsmiljöbrott omfattas inte av utredningens uppdrag och straff för dessa brott berörs alltså inte av utredningens förslag. 
 En utökad användning av sanktionsavgifter gör sanktionssystemet effektivare 
 I dag har Arbetsmiljöverket möjlighet att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter för överträdelser av bestämmelser som har meddelats med stöd av 4 kap.  
 1–3 
  eller 8 § första stycket arbetsmiljö- 
 14 
  
 SOU 2011:57 
  
 Sammanfattning 
 lagen. Arbetsmiljöverket har hittills bara meddelat föreskrifter om sanktionsavgifter i tre föreskrifter. 
 Med en ordning med sanktionsavgifter behåller Arbetsmiljöverket kontrollen över ärendet och dubbelarbete undviks eftersom verket i praktiken i dag gör de utredningar som ligger till grund för åtalsanmälningarna. Det skulle också innebära ett effektivare användande av samhällets resurser. Reaktionen bör kunna komma snabbare än då åtalsanmälan görs och ärendet ska hanteras av både Arbetsmiljöverket, Åklagarmyndigheten och Polisen. 
 Enligt de bestämmelser som gäller i dag ska sanktionsavgift betalas även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet och avgiften påförs den fysiska eller juridiska person som drev verksamheten där överträdelsen skedde. Med en sådan reglering bör den omständigheten att det inte behöver bevisas att en viss person begått överträdelsen uppsåtligen eller av oaktsamhet kunna leda till att sanktion fastställs i fler fall än i dag. När åtal väcks mot en fysisk person och straff döms ut blir påföljden dessutom normalt ett lågt bötesstraff. Sanktionsavgifter kan sättas till högre belopp än bötesstraffen. 
 Från rättssäkerhetssynpunkt kan det konstateras att enligt de nu gällande bestämmelserna har den som har invändning mot att bli påförd sanktionsavgift möjlighet att invända mot Arbetsmiljöverkets avgiftsföreläggande och verket har då att ta ställning till invändningarna och om ansökan om påförande av sanktionsavgift ska ges in till domstol. Den som framför invändningar mot att bli påförd sanktionsavgift kan således bli påförd avgift först efter prövning av domstol. 
 Mot denna bakgrund är det utredningens bedömning att sanktionssystemet skulle bli väsentligt effektivare om man i ökad omfattning inför sanktionsavgifter istället för straffsanktion. 
 Arbetsmiljöverket får möjlighet att använda förelägganden och förbud i ökad omfattning och dessa ska alltid förenas med vite 
 Det har inte framkommit något tillräckligt tydligt behov av att kunna välja att inte förena förelägganden och förbud med vite. Om förelägganden och förbud alltid förenas med vite blir sanktionssystemet tydligt och förutsägbart i denna del. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:57 
 Även på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet är frågan om effektiva sanktioner för att förebygga skador och ohälsa i arbetslivet av sådan vikt att den restriktiva inställningen till att förelägga staten vite bör frångås. Krav som ställs mot statliga arbetsgivare bör kunna genomdrivas med samma medel som mot andra arbetsgivare. En särbehandling av statliga arbetsgivare är inte motiverad. 
 Intresset av att sanktionssystemet är enhetligt och tydligt talar också för att alla arbetsgivare ska kunna föreläggas vite. Även förelägganden och förbud mot statliga myndigheter bör därför förenas med vite. 
 Härigenom åstadkommer man en enhetlig, tydlig och effektiv reglering. Utredningen föreslår därför att valmöjligheten när det gäller att förena förelägganden och förbud med vite tas bort och att förelägganden och förbud alltid ska förenas med vite, även mot staten som arbetsgivare. 
 Enligt utredningens uppfattning kan också Arbetsmiljöverket alltid använda sig av möjligheten att meddela förbud, dvs. även förbud som träder ikraft efter viss tid. Det gäller även vid överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud när det anses ändamålsenligt. 
 Konfliktlösningsregler införs 
 För att undvika en konflikt med förbudet mot dubbelbestraffning och möjliggöra att Arbetsmiljöverket kan använda förelägganden och förbud i större omfattning och agera på ett ändamålsenligt sätt vid tillsynen i varje enskilt fall föreslår utredningen att det införs bestämmelser som reglerar att vite och straff eller sanktionsavgift inte kan utgå för samma gärning. 
 Genom den föreslagna regleringen blir det möjligt för Arbetsmiljöverket att i ökad omfattning använda sig av förelägganden och förbud. Regleringen innebär att Arbetsmiljöverket alltid kommer att kunna använda sig av förelägganden eller förbud för att framtvinga en åtgärd. I många fall kommer det också att vara möjligt att påföra sanktionsavgift för överträdelser i förfluten tid i fall där föreskrift om sanktionsavgift har meddelats. När det gäller vissa överträdelser som är s.k. perdurerande brott och anses vara en och samma pågående gärning kommer det inte att bli möjligt att på detta sätt använda både föreläggande/förbud och sanktionsavgift utan verket får välja det ena eller andra alternativet. 
 16 
  
 SOU 2011:57 
  
 Sammanfattning 
 Straffsanktionen föreslås finnas kvar för ett fåtal överträdelser men tas bort för huvuddelen av de överträdelser av Arbetsmiljöverkets föreskrifter som i dag är straffbelagda 
 Utredningen föreslår att straffsanktionen för anlitande av en minderårig i strid mot bestämmelsen om att en minderårig inte får utföra arbete före det kalenderår under vilket den minderårige fyller 16 år eller innan skolplikten har fullgjorts i 5 kap. 2 § första stycket arbetsmiljölagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av tredje eller fjärde stycket i den paragrafen behålls. Likaså föreslår utredningen att straffsanktionen för brott mot föreskrifter om minderårigas arbete (farligt arbete), som har meddelats med stöd av 5 kap. 3 § andra stycket samma lag, behålls. Däremot föreslår utredningen att straffsanktionen tas bort för brott mot föreskrifter om förande av register vid läkarundersökning enligt 5 kap. 4 § och för brott mot föreskrifter om arbetstidens längd och förläggning för minderåriga enligt 5 kap. 5 § samma lag. 
 Förslaget innebär också att straffsanktionen för överträdelser av föreskrifter som Arbetsmiljöverket har meddelat med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ arbetsmiljölagen tas bort. 
 Bestämmelsen om lämnande av oriktiga uppgifter till en tillsynsmyndighet föreslås däremot även fortsättningsvis vara straffsanktionerad. Straffsanktionen ska också finnas kvar för borttagande av skyddsanordning. 
 Dessutom föreslår utredningen att anmälningsskyldigheten enligt 2 § arbetsmiljöförordningen om olycksfall och allvarliga tillbud även fortsättningsvis vara straffsanktionerad. För att de överträdelser som är straffbelagda ska framgå direkt av arbetsmiljölagen föreslår utredningen att bestämmelsen om anmälningsskyldigheten flyttas till en ny paragraf i arbetsmiljölagen. 
 Utökat område där Arbetsmiljöverket kan meddela föreskrifter om sanktionsavgifter och höjt högsta belopp för sanktionsavgiften 
 Mot bakgrund av hur regelsystemet på arbetsmiljöområdet är utformat, där det är Arbetsmiljöverket som meddelar de närmare materiella föreskrifterna om arbetsmiljöns beskaffenhet och all- 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:57 
 männa skyldigheter i fråga om arbetsmiljön, fick Arbetsmiljöverket befogenheten att avgöra i vilka fall sanktionsavgift skulle införas när sanktionsavgifter infördes på arbetsmiljöområdet. Valet är nära förbundet med den materiella regelns utformning. Regelsystemets utformning gör enligt utredningens bedömning att befogenheten att besluta om en viss överträdelse ska medföra sanktionsavgift även fortsättningsvis bör ligga hos Arbetsmiljöverket. Området där det ska vara möjligt att föreskriva sanktionsavgift måste dock vara klart angivet i arbetsmiljölagen. 
 Arbetsmiljöverket bör alltså inom den ram lagen ger i form av ett bemyndigande att meddela föreskrifter ha valmöjlighet att utifrån varje enskild föreskrift och dess utformning bestämma om bestämmelsen ska sanktioneras med sanktionsavgift. 
 Utredningen föreslår att Arbetsmiljöverket ges möjlighet att meddela föreskrifter om sanktionsavgift för överträdelse av en föreskrift som verket har meddelat med stöd av något av bemyndigandena i 4 kap  
 1–8 
  §§ arbetsmiljölagen och föreskrifter med stöd av 5 kap. 4 och 5 §§ arbetsmiljölagen. 
 Detsamma ska gälla i fråga om föreskrifter som meddelas med stöd av ett nytt bemyndigande att meddela föreskrifter om användning och utformning av skyddsanordningar mot fall till lägre nivå. Med hänsyn till påpekande att vissa föreskrifter om skydd mot fall från tak m.m. skulle lämpa sig för sanktionsavgift föreslår utredningen att ett särskilt bemyndigande om föreskrifter angående fallskydd införs i arbetsmiljölagen. Härav följer att föreskrifter om fallskydd i fortsättningen ska meddelas med stöd av det nya bemyndigandet och att verket, när en sådan föreskrift meddelas, kan välja om den ska sanktioneras med sanktionsavgift eller ej. 
 För att möjliggöra för Arbetsmiljöverket att meddela föreskrifter om väl tilltagna sanktionsavgifter, och därmed en skärpning av påföljden jämfört med de bötesbelopp som utgår i dag, förslår utredningen att högsta beloppet för en sanktionsavgift höjs från 100 000 kr till 1 miljon kr. 
 Förfarandet med avgiftsföreläggande, som Arbetsmiljöverket regelmässigt tillämpar i fall då det är aktuellt att ta ut en sanktionsavgift, föreslås bli obligatoriskt. Det innebär att frågan om sanktionsavgift ska betalas alltid prövas av Arbetsmiljöverket genom ett avgiftsföreläggande och att om föreläggandet inte godkänns inom utsatt tid har Arbetsmiljöverket att ta ställning till om en ansökan om att avgift ska tas ut ska ges in till förvaltningsrätten. Den som framför 
 18 
  
 SOU 2011:57 
  
 Sammanfattning 
 invändningar mot att betala sanktionsavgift kan inte bli påförd avgift utan att saken prövas av domstol. 
 I övrigt ska vad som i dag föreskrivs om sanktionsavgifter fortfarande gälla. 
 Straffsanktionerna ersätts i huvudsak med sanktionsavgifter på arbetstidsområdet 
 När det gäller förelägganden och förbud enligt lagarna på arbetstidsområdet har utredningen gjort samma överväganden som när det gäller arbetsmiljöområdet. Utredningen föreslår därför att förelägganden och förbud vid tillsynen enligt lagarna på arbetstidsområdet ska alltid förenas med vite, även mot staten som arbetsgivare. 
 För att undvika en konflikt med förbudet mot dubbelbestraffning och möjliggöra att Arbetsmiljöverket kan använda förelägganden och förbud i större omfattning och agera på ett ändamålsenligt sätt vid tillsynen i varje enskilt fall införs det även i arbetstidslagarna bestämmelser som reglerar att vite och straff eller sanktionsavgift inte kan utgå för samma gärning. 
 Straffsanktionen för samtliga överträdelser av de materiella bestämmelserna rörande arbetstiden i arbetstidslagen, vägarbetstidslagen, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget och lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik tas bort. Liksom beträffande arbetsmiljölagen behålls straffsanktionen när det gäller lämnande av oriktiga uppgifter till tillsynsmyndigheten. 
 När det gäller huvuddelen av de straffbelagda överträdelserna ersätts straffet med en sanktionsavgift, som beräknas på samma sätt som övertidsavgiften enligt arbetstidslagen och vägarbetstidslagen. Systemet med sanktionsavgift på arbetstidsområdet utformas i övrigt på samma sätt som enligt arbetsmiljölagen. Det innebär att frågan om sanktionsavgift ska betalas prövas av Arbetsmiljöverket respektive Tranportstyrelsen genom ett avgiftsföreläggande och att om föreläggandet inte godkänns inom utsatt tid har myndigheten att ta ställning till om en ansökan om att avgift ska tas ut ska ges in till förvaltningsrätten. 
 Utredningen har ansett att vissa bestämmelser i lagarna på arbetstidsområdet inte lämpar sig för att sanktioneras med sanktionsavgift och att dessa bestämmelser får sanktioneras enbart med 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2011:57 
 föreläggande eller förbud. Det gäller bestämmelserna om raster i lagarna. Det gäller också bestämmelserna om arbetsgivares skyldighet att informera arbetstagarna om ändringar i den ordinarie arbetstidens förläggning viss tid i förväg. Dessutom gäller det bestämmelsen i 11 § arbetstidslagen om förande av anteckningar om jourtid, övertid och mertid, bestämmelsen om förande av tjänstgöringslista i 20 § lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik och skyldigheten för arbetsgivare att registrera all arbetstid och bevara registren i 20 § vägarbetstidslagen. 
 Sanktionsavgift införs även för överträdelser av bestämmelserna om ordinarie arbetstid, övertid och nattvila i lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete. Bestämmelserna blir därmed direkt sanktionerade. 
 Normgivningsbemyndigandena för Arbetsmiljöverket 
 Normgivningsbemyndigandena i lagarna har i de fall där de inte redan angivits på detta sätt ändrats så att adressaten anges vara regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Syftet är att utformningen av bemyndigandena ska stämma bättre överens med regeringformens bestämmelser om normgivning. 
 När det gäller bemyndigandena har utredningen också konstaterat att det råder en betydande oklarhet i fråga om vilka konkreta föreskrifter som kan eller bör grundas på bemyndigandena i 4 kap.  
 1–8 
  §§ i arbetsmiljölagen och därmed bli straffsanktionerade. Arbetsmiljöverket har med stöd av 4 kap. 10 § i lagen meddelat föreskrifter som borde ha meddelats med stöd av någon av bestämmelserna i  
 1–8 
  §§. För att undvika oförutsägbarhet och tolkningsproblem är det enligt utredningens mening nödvändigt att de föreskrifter som täcks av ordalydelsen i ett visst bemyndigande också utfärdas med stöd av detta bemyndigande. 
 Ikraftträdande 
 Ändringarna ska träda i kraft den 1 juli 2013. Arbetsmiljöverket bör ges i uppdrag att ta fram de föreskrifter, som behövs för att ersätta straffsanktionerade regler med sanktionsavgift. Dessa föreskrifter bör träda i kraft samtidigt som lagändringarna. 
 20 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om arbetsmiljölagen (1977:1160)  
 dels  
 att 8 kap. 1, 4 och 9 §§ ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 8 kap. 4 § ska utgå, 
  
 dels  
 att 4 kap.  
 1–7, 
  9 och 10 §§, 5 kap.  
 2–5 
  §§, 7 kap. 7 § samt 8 kap. 2, 5 och 7 §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas tre nya paragrafer, 3 kap. 3 a § samt 8 kap. 5 a och 6 a §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 
  
 kap. 
  
 3 a § 
 En arbetsgivare ska utan dröjsmål underrätta den myndighet som regeringen bestämmer om dödsfall eller svårare personskada har inträffat i samband med arbetets utförande. 
 En arbetsgivare ska också utan dröjsmål underrätta samma myndighet om skador i samband med arbetet som samtidigt drabbat flera arbetstagare och om tillbud som inneburit allvarlig fara för liv och hälsa. 
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 4 kap. 
 1 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, i fråga om tekniska anordningar eller ämnen som kan orsaka ohälsa eller olycksfall, meddela föreskrifter om 
  
 1. 
  
 villkor för tillverkning, användning samt märkning eller annan produktinformation, 
  
 2. 
  
 provning eller kontroll av att föreskrivna krav eller villkor är uppfyllda, och 
  
 3. 
  
 förbud mot eller särskilda villkor för eller annan begränsning av utsläppande på marknaden. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om användning och utformning av skyddsanordningar mot fall till lägre nivå. 
 Om det behövs för att förebygga ohälsa eller olycksfall i arbetet, får  
 regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket  
 föreskriva att tillstånd, godkännande eller annat bevis om överensstämmelse med gällande krav fordras 
  
 1. 
  
 innan  
 arbetsprocesser, arbetsmetoder eller anläggningar får användas, och 
  
 2. 
  
 innan  
 tekniska anordningar eller ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall får släppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas 
  
 i 
  
 bruk. 
  
 Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket får föreskriva 
 2 § 
 Om det behövs för att förebygga ohälsa eller olycksfall i arbetet, får  
 regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om  
 att tillstånd, godkännande eller annat bevis om överensstämmelse med gällande krav måste finnas innan 
  
 1. 
  
 arbetsprocesser, arbetsmetoder eller anläggningar får användas, och 
  
 2. 
  
 tekniska anordningar eller ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall får släppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas i bruk. 
  
 3 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att 
 22 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 1. 
  
 att  
 på arbetsställen  
 skall  
 föras en förteckning över där befintliga tekniska anordningar av vissa slag eller vissa ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall, 
  
 2. 
  
 att  
 arbetsgivare  
 skall  
 föra register över arbetstagare som utsätts för exposition som kan medföra ohälsa med uppgift om arbetet och expositionen samt att arbetsgivare  
 skall  
 till läkare överlämna uppgifter ur registret. 
 Föreskrifter om undersökning av skyddsförhållandena i ett visst slag av verksamhet och om installation av tekniska anordningar  
 får meddelas i samma ordning. 
  
 Arbetstagare skall ges tillfälle att på begäran ta del av de uppgifter i register enligt första stycket 2. som berör honom eller henne. 
  
 1. 
  
 det  
 på arbetsställen  
 ska  
 föras en förteckning över där befintliga tekniska anordningar av vissa slag eller vissa ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall,  
 och 
  
 2. 
  
 arbetsgivare  
  
 ska  
 föra register över arbetstagare som utsätts för exposition som kan medföra ohälsa med uppgift om arbetet och expositionen samt att arbetsgivare  
 ska  
 till läkare överlämna uppgifter ur registret. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela  
 föreskrifter om undersökning av skyddsförhållandena i ett visst slag av verksamhet och om installation av tekniska anordningar. 
  
 En  
 arbetstagare ska på begäran ges tillfälle att ta del av de uppgifter i register enligt första stycket 2 som  
 rör  
 honom eller henne. 
 Om det är av särskild betydelse från skyddssynpunkt  
 kan regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket föreskriva  
 förbud att använda arbetsprocesser, arbetsmetoder eller tekniska anordningar eller ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall. 
 Om ett arbete innebär risk för ohälsa eller olycksfall,  
 kan regeringen eller, efter regeringens 
  
 4 § 
 Om det är av särskild betydelse från skyddssynpunkt  
 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter  
 om förbud att använda arbetsprocesser, arbetsmetoder eller tekniska anordningar eller ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall. 
 5 § 
 Om ett arbete innebär risk för ohälsa eller olycksfall,  
 får regeringen eller den myndighet 
  
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 bestämmande, Arbetsmiljöverket föreskriva  
 om skyldighet att föranstalta om läkarundersökning eller vaccinering eller annan förebyggande behandling mot smitta av dem som sysselsätts eller  
 skall  
 sysselsättas i arbetet. 
  
 Föreskrift kan också meddelas  
 om förbud att till arbetet anlita den som vid läkarundersökning har företett sjuklighet eller svaghet som gör honom särskilt mottaglig för en sådan risk. 
  
 som regeringen bestämmer meddela föreskrifter  
 om skyldighet att föranstalta om läkarundersökning eller vaccinering eller annan förebyggande behandling mot smitta av dem som sysselsätts eller  
 ska  
 sysselsättas i arbetet. 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter  
 om förbud att till arbetet anlita den som vid läkarundersökning har företett sjuklighet eller svaghet som gör honom särskilt mottaglig för en sådan risk. 
  
 Om ett arbete medför särskild risk för vissa grupper av arbetstagare,  
 kan regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket meddela föreskrift  
 om förbud mot att arbetet utförs av arbetstagare, som tillhör en sådan grupp, eller  
 föreskriva  
 att särskilda villkor  
 skall  
 gälla när arbetet utförs av sådana arbetstagare. 
 6 § 
 Om ett arbete medför särskild risk för vissa grupper av arbetstagare,  
 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter  
 om förbud mot att arbetet utförs av arbetstagare, som tillhör en sådan grupp, eller  
 om  
 att särskilda villkor  
 ska  
 gälla när arbetet utförs av sådana arbetstagare. 
 Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket kan föreskriva  
 att register  
 skall  
 föras vid läkarundersökning  
 som har föreskrivits med stöd av 5 eller 6 §  
 med uppgifter om de undersöktas namn och om undersökningsresultat. 
  
 7 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om  
 att register  
 ska  
 föras vid  
 sådan  
 läkarundersökning  
 som avses i 5 och 6 §§  
 med uppgifter om de undersöktas namn och om undersökningsresultat. 
  
 24 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket kan  
 meddela föreskrifter  
 i fråga  
 om skyldighet för läkare att hos tillsynsmyndighet göra anmälan om sjukdom, som kan ha samband med arbete, och att lämna tillsynsmyndighet upplysningar och biträde. 
  
 9 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får  
 meddela föreskrifter om skyldighet för läkare att hos tillsynsmyndighet göra anmälan om sjukdom, som kan ha samband med arbete, och att lämna tillsynsmyndighet upplysningar och biträde. 
  
 10 § 
  
 Regeringen eller, efter reger- 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 ingens bestämmande, Arbetsmiljö- 
  
 het som regeringen bestämmer  
 får 
  
 verket  
 får meddela de ytterligare 
  
 meddela de ytterligare föreskrif- 
  
 föreskrifter om arbetsmiljöns be- 
  
 ter om arbetsmiljöns beskaffen- 
  
 skaffenhet och om allmänna skyl- 
  
 het och om allmänna skyldigheter 
  
 digheter i fråga om arbetsmiljön 
  
 i fråga om arbetsmiljön som be- 
  
 som behövs för att förebygga 
  
 hövs för att förebygga ohälsa och 
  
 ohälsa och olycksfall i arbetet. 
  
 olycksfall i arbetet. 
  
 I samma ordning får meddelas 
  
 föreskrifter om att den som 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 ensam eller gemensamt 
  
 med 
  
 het som regeringen bestämmer får 
  
 familjemedlem driver yrkesmäs- 
  
 också meddela  
 föreskrifter 
  
 om 
  
 sig verksamhet utan anställd 
  
 att den som ensam eller gemen- 
  
 skall följa vad i denna lag och 
  
 samt med familjemedlem driver 
  
 med stöd av den har föreskrivits 
  
 yrkesmässig 
  
 verksamhet 
  
 utan 
  
 om  
 skyldigheter i andra avseen- 
  
 anställd  
 ska följa denna lag och 
  
 den än som framgår av 
  
 3 kap. 
  
 föreskrifter som 
  
 har 
  
 meddelats 
  
 5 § andra stycket. 
  
 med stöd av lagen när det gäller 
  
 skyldigheter i 
  
 andra 
  
 avseenden 
  
 än som framgår 
  
 av 
  
 3 kap. 5 § 
  
 andra stycket. 
  
 5 
  
 kap. 
  
 2 § 
 En minderårig får inte som arbetstagare eller på annat sätt anlitas till eller utföra arbete före det kalenderår under vilket den minderårige fyller sexton år och inte heller innan den minderårige har fullgjort sin skolplikt. 
 25 
 Författningsförslag SOU 2011:57 
 Utan hinder av första stycket får en minderårig som har fyllt tretton år anlitas till eller utföra lätt arbete som inte är av sådant slag att det kan inverka skadligt på den minderåriges hälsa, 
  
 utveckling eller skolgång. 
  
 Regeringen eller, efter reger- 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 ingens bestämmande, Arbetsmiljö- 
  
 som 
  
 regeringen 
  
 bestämmer 
  
 får 
  
 verket  
 får 
  
 meddela föreskrifter 
  
 meddela föreskrifter om undantag 
  
 om undantag från första stycket 
  
 från första stycket för anlitande av 
  
 för anlitande av en minderårig 
  
 en minderårig som inte har fyllt 
  
 som inte har fyllt tretton år. 
  
 tretton år. Sådant undantag får 
  
 Sådant undantag får endast avse 
  
 endast avse mycket lätt arbete av 
  
 mycket lätt arbete av sådant slag 
  
 sådant slag att speciella och betyd- 
  
 att speciella och betydande till- 
  
 ande 
  
 tillämpningsproblem skulle 
  
 lämpningsproblem skulle uppstå, 
  
 uppstå, om  
 undantag inte  
 med- 
  
 om  
 inte undantag  
 meddelades. 
  
 delades. 
  
 Regeringen eller, efter reger- 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 ingens bestämmande, Arbetsmiljö- 
  
 som 
  
 regeringen 
  
 bestämmer 
  
 får 
  
 verket meddelar  
 föreskrifter i fråga 
  
 meddela  
 föreskrifter 
  
 om  
 sådant 
  
 om arbete som avses i andra och 
  
 arbete som avses i andra och tredje 
  
 tredje styckena. 
  
 styckena. 
  
 Särskilda 
  
 bestämmelser 
  
 om 
  
 I sjömanslagen (1973:282) och 
  
 minimiålder för fartygsarbete finns 
  
 fartygssäkerhetslagen 
  
 (2003:364) 
  
 i sjömanslagen (1973:282) 
  
 och 
  
 finns 
  
 särskilda 
  
 bestämmelser 
  
 om 
  
 fartygssäkerhetslagen (2003:364). 
  
 minimiålder för fartygsarbete. 
  
 3 § 
  
 En minderårig får inte anlitas till eller utföra arbete på sätt som medför risk för olycksfall eller för överansträngning eller annan skadlig inverkan på den minderåriges hälsa eller utveckling. 
  
 Regeringen eller, efter reger- 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 ingens bestämmande, Arbetsmiljö- 
  
 het som regeringen bestämmer får 
  
 verket kan  
 meddela föreskrifter 
  
 meddela föreskrifter om villkor 
  
 om villkor för eller förbud mot 
  
 för eller förbud mot att en min- 
  
 att en minderårig anlitas till eller 
  
 derårig anlitas till eller utför 
  
 utför arbete som medför påtaglig 
  
 arbete som medför påtaglig risk 
  
 risk för olycksfall eller för över- 
  
 för olycksfall eller för överan- 
  
 ansträngning eller annan skadlig 
  
 strängning eller annan skadlig in- 
  
 inverkan på den minderåriges hälsa 
  
 verkan på den minderåriges hälsa 
  
 eller utveckling. 
  
 eller utveckling. 
 26 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket kan föreskriva att vid läkarundersökning, som har förskrivits med stöd av 2 § fjärde stycket eller 3 § andra stycket, skall  
 föras register med uppgifter om de undersöktas namn och om undersökningsresultatet 
  
 Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket meddelar  
 föreskrifter om arbetstidens längd och förläggning för minderåriga som anlitas till eller utför arbete. 
  
 4 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att det vid sådan läkarundersökning, som avses i 2 § fjärde stycket och 3 § andra stycket, ska  
 föras register med uppgifter om de undersöktas namn och om undersökningsresultatet. 
  
 5 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela  
 föreskrifter om arbetstidens längd och förläggning för minderåriga som anlitas till eller utför arbete. 
  
 7 
  
 kap. 
  
 7 § 
  
 Arbetsmiljöverket får gente- 
  
 Arbetsmiljöverket får gente- 
  
 mot den som har skyddsansvar 
  
 mot den som har skyddsansvar 
  
 enligt 3 kap.  
 2–12 
  §§, 5 kap. 3 § 
  
 enligt 3 kap.  
 2–12 
  §§, 5 kap. 3 § 
  
 första stycket eller 6 § i detta 
  
 första stycket eller 6 § i detta 
  
 kapitel besluta de förelägganden 
  
 kapitel besluta de förelägganden 
  
 eller förbud  
 som behövs 
  
 som behövs för att 
  
 1.  
 för att  
 denna lag eller före- 
  
 1. denna lag eller föreskrifter 
  
 skrifter som har meddelats med 
  
 som har meddelats med stöd av 
  
 stöd av lagen ska följas, och 
  
 lagen ska följas, och 
  
 2.  
 för att  
 de bestämmelser i 
  
 2. de bestämmelser i för- 
  
 förordning (EG) nr 1907/2006 
  
 ordning (EG) nr 1907/2006 som 
  
 som omfattas av Arbetsmiljö- 
  
 omfattas av Arbetsmiljöverkets 
  
 verkets tillsynsansvar ska följas. 
  
 tillsynsansvar ska följas. 
  
 I beslut om föreläggande eller 
  
 Ett beslut om föreläggande ska 
  
 förbud får Arbetsmiljöverket sätta 
  
 förenas med vite. Ett sådant 
  
 ut vite 
 . 
  
 föreläggande får riktas även mot 
  
 staten som arbetsgivare. 
 Om någon inte följer ett föreläggande, får Arbetsmiljöverket besluta att rättelse ska ske på dennes bekostnad. 
 27 
  
 Regeringen  
  
 eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket får föreskriva  
  
 att en  
  
 särskild avgift skall betalas  
  
 om överträdelse har skett av en föreskrift som har meddelats med stöd av ett bemyndigande i något avseende som anges i  
  
 4 kap.  
  
 1–3 
  
  eller 8 § första stycket 
  
 . Avgiften  
  
 skall betalas  
  
 även om överträdelsen inte skett upp- 
  
 28 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 Om ett föreläggande har beslutats beträffande en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov enligt plan- och bygglagen (2010:900) men sådant lov inte beviljas, upphör föreläggandet att gälla i fråga om den åtgärden. 
 8 kap. 
 2 § 
 Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
 1. anlitar en minderårig i strid mot 5 kap. 2 § första stycket eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av 5 kap. 2 § tredje eller 
  
 fjärde stycket, 
  
 2. bryter mot föreskrifter som 
  
 2. bryter mot föreskrifter  
 om 
  
 har meddelats med stöd av  
 4 kap. 
  
 minderårigas arbete  
 som har med- 
  
 1–8 
  
  §§ eller  
 5 kap. 3 § andra styck- 
  
 delats med stöd av 5 kap. 3 § and- 
  
 et,  
 4 eller 5 §, 
  
 ra stycket, 
 3. lämnar oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när en tillsynsmyndighet har begärt upplysningar, handlingar eller prov eller begärt undersökningar enligt 7 kap. 3 eller 4 §, 
  
 4. utan giltigt skäl tar bort en 
  
 4. utan giltigt skäl tar bort en 
  
 skyddsanordning eller sätter den 
  
 skyddsanordning eller sätter den 
  
 ur bruk. 
  
 ur bruk,  
 eller 
  
 5. underlåter att lämna under- 
  
 rättelse till Arbetsmiljöverket i 
  
 enlighet med 3 kap. 3 a §. 
  
 Till 
  
 ansvar enligt 
  
 denna 
  
 Ansvar ska inte dömas ut för 
  
 bestämmelse skall inte dömas om 
  
 en överträdelse, om samma gär- 
  
 det för överträdelsen har utfärdats 
  
 ning omfattas av ett föreläggande 
  
 föreskrift 
  
 om sanktionsavgift 
  
 enligt 
  
 enligt 7 kap. 7 §. 
  
 5 §. 
  
 5 § 
  
 Regeringen  
 eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om  
 att en  
 sanktionsavgift ska tas ut  
 om en överträdelse har skett av en föreskrift som har meddelats med stöd av  
 4 kap.  
 1–8 
  §§, 5 kap. 4 eller 5 §. 
 Avgiften  
 ska tas ut  
 även om överträdelsen inte begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 såtligen eller av oaktsamhet. 
 En sådan föreskrift skall  
 ange hur avgiften beräknas för olika slag av överträdelser. Avgiftsbeloppet  
 skall  
 kunna fastställas direkt med ledning av den angivna beräkningsgrunden. Avgiften  
 skall  
 vara lägst 1 000 och högst  
 100 000 kronor 
 . 
  
 En föreskrift om sanktionsavgift ska  
 ange hur avgiften ska beräknas för olika slag av överträdelser. Avgiftsbeloppet ska kunna fastställas direkt med ledning av den angivna beräkningsgrunden. Avgiften  
 ska  
 vara lägst 1 000 och högst 
  
 1 000 000 kronor. 
 5 a § 
 En sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 7 kap. 7 §. 
 6 a § 
 Arbetsmiljöverket prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännande som görs sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Frågor om påförande av avgift prövas av förvaltningsrätten efter ansökan av Arbetsmiljöverket. 
 7 § 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får Arbetsmiljöverket ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgift ska tas ut. 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
  
 Prövningstillstånd krävs vid 
  
 Prövningstillstånd krävs vid 
  
 överklagande till  
 kammarrätten. 
  
 överklagande till  
 kammarrätt 
 . 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 30 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om arbetstidslagen (1982:673)  
 dels  
 att 23 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 11, 22, 24, 26 och 27 §§ samt rubriken närmast före 26 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 27 a §, av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Arbetsgivare  
 skall  
 föra anteckningar om jourtid, övertid och mertid. Arbetstagarna har rätt att själva eller genom någon annan ta del av anteckningarna. Samma rätt tillkommer fackliga organisationer som företräder arbetstagare på arbetsstället. 
  
 Regeringen  
 eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket  
 meddelar föreskrifter om hur anteckningar  
 enligt fösta stycket skall  
 föras. 
  
 Arbetsmiljöverket får meddela de förelägganden  
 eller förbud  
 som behövs för att denna lag och  
 de  
 föreskrifter som meddelas med stöd av lagen  
 skall  
 följas. 
 I beslut om föreläggande eller förbud kan Arbetsmiljöverket sätta ut viten. 
 Föreslagen lydelse 
 11 § 
 Arbetsgivare  
 ska  
 föra anteckningar om jourtid, övertid och mertid. Arbetstagarna har rätt att själva eller genom någon annan ta del av anteckningarna. Samma rätt tillkommer fackliga organisationer som företräder arbetstagare på arbetsstället. 
 Regeringen eller  
 den myndighet som regeringen bestämmer  
 meddelar föreskrifter om hur  
 sådana  
 anteckningar ska föras. 
 22 § 
 Arbetsmiljöverket får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag och föreskrifter som meddelas med stöd av lagen  
 ska  
 följas. 
 Ett beslut om föreläggande ska förenas med vite. Ett sådant föreläggande får riktas även mot staten som arbetsgivare. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 Till böter döms en arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har 
  
 1. 
  
 utan att undantag eller avvikelser har gjorts enligt 3 eller 19 § anlitat en arbetstagare i strid mot  
  
 5–10 
  a §§, 12 §, 13 § eller 14– 16 §§ eller brutit mot 11 § eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 §, 
  
 2. 
  
 lämnat oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när Arbetsmiljöverket har begärt upplysningar eller handlingar enligt 21 § första stycket. 
  
 24 § 
 Till böter döms en arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har lämnat oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när Arbetsmiljöverket har begärt upplysningar eller handlingar enligt 21 § första stycket. 
 Ansvar ska inte dömas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 22 §. 
 Övertidsavgifter 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna i  
 8 eller 9 §  
 utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 3 § eller ha fått dispens enligt 19 §,  
 utgår en särskild avgift (övertidsavgift). Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts 
 . 
 Övertidsavgiften utgör för varje timme otillåten övertid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot 8 eller 9 §, en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde 
 Sanktionsavgifter 
 26 § 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna i  
  
 5–10 
  
  a §§, 13 eller 14 §,  
 utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 3 § eller ha fått dispens enligt 19 §,  
 ska sanktionsavgift tas ut. Avgiften ska tas ut även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
  
 Avgiften  
 utgör för varje timme otillåten  
 arbetstid eller jourtid  
 och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot  
 5– 10 a §§, 13 eller 14 §§ 
 , en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialför- 
 32 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Avgiften  
 kan  
 sättas ned eller efterges om särskilda omständligheter föreligger. 
 Frågor om  
 övertidsavgift  
 prövas av  
 allmän domstol efter ansökan som skall göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då överträdelsen begicks. I fråga om sådan ansökan gäller bestämmelserna i rättegångsbalken om åtal för brott, på vilket inte kan följa svårare straff än böter, och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har förflutit från den tidpunkt då överträdelsen begicks, får övertidsavgift ej tas ut. Övertidsavgifter  
 tillfaller staten. 
 säkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 22 §. 
 Avgiften ska tas ut av den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. 
 Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräkningsgrund. 
 Avgiften tillfaller staten. 
 27 § 
 Arbetsmiljöverket prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännade som görs sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får Arbetsmiljöverket ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgiften ska tas ut. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 Ett beslut genom vilket någon har påförts en övertidsavgift skall genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften skall betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i beslutet. Om avgiften inte betalas inom denna tid, skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda övertidsavgiften och dröjsmålsavgift skall lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Indrivningsåtgärder får inte vidtas sedan fem år har förflutit från det att beslutet vann laga kraft. 
 27 a § 
 Avgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde. 
 Ett beslut om att avgift ska tas ut ska genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. 
 Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i andra stycket, ska dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgiften ska lämnas för indrivning. 
 Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. 
 Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. 
 En beslutad avgift bortfaller om verkställighet inte har skett inom fem år från det att avgörandet vann laga kraft. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 34 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete 
  
 dels  
 att 17, 19 och 20 §§ samt rubriken närmast före 19 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas tre nya paragrafer, 19 a §, 19 b § och 19 c § av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Åsidosätter arbetsgivare sina skyldigheter i något avseende som är underkastat tillsyn, kan Arbetsmiljöverket skriftligen förelägga arbetsgivaren att vidtaga rättelse. Innan föreläggande meddelas skall arbetsgivaren få tillfälle att yttra sig. 
 Föreslagen lydelse 
 17 § 
 Arbetsmiljöverket får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag ska följas. 
 Ett beslut om föreläggande ska förenas med vite. 
  
 Ansvar och skadestånd 
  
 Ansvar, sanktionsavgift och 
  
 skadestånd 
 Arbetsgivare som  
 underlåter att rätta sig efter föreläggande enligt 17 § eller som  
 uppsåtligen lämnar oriktig eller vilseledande uppgift i anteckning som avses i 6 § dömes till böter. 
 19 § 
 Arbetsgivare som uppsåtligen lämnar oriktig eller vilseledande uppgift i anteckning som avses i 6 § döms till böter. 
 Ansvar ska inte dömas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 17 §. 
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 19 a § 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna i  
 2–4 
  eller 9 §§ ska sanktionsavgift tas ut. Av- giften tas ut av den arbetsgivare i vars hushåll arbetet utförs. Avgiften ska betalas även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
 Avgiften utgör för varje timme otillåten arbetstid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot  
 2–4 
  eller 9 §§ en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 17 §. 
 Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräkningsgrund. 
 Avgiften tillfaller staten. 
 19 b § 
 Arbetsmiljöverket prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännande som görs 
 36 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får Arbetsmiljöverket ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgiften ska tas ut. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 
 19 c § 
 Avgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde. 
 Ett beslut om att avgift ska tas ut ska genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. 
 Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i andra stycket, ska dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgiften ska lämnas för indrivning. 
 Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. 
 Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. 
 En beslutad avgift bortfaller 
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
  
 om verkställighet inte har skett 
  
 inom fem år från det att avgöran- 
  
 det vann laga kraft. 
  
 En arbetsgivare som  
 åsido- 
  
 20 § 
  
 En arbetsgivare som  
 inte upp- 
  
 sätter 
  
 sina 
  
 förpliktelser 
  
 enligt 
  
 fyller 
  
 sina 
  
 skyldigheter 
  
 enligt 
  
 anställningsavtalet 
  
 eller 
  
 bryter 
  
 anställningsavtalet 
  
 eller 
  
 bryter 
  
 mot denna lag  
 skall  
 betala inte 
  
 mot  
 5, 7 eller  
 11–14 
  §§  
 denna lag 
  
 bara lön och andra anställ- 
  
 ska  
 betala inte bara lön och 
  
 ningsförmåner som arbetstaga- 
  
 andra anställningsförmåner som 
  
 ren kan ha rätt till utan även 
  
 arbetstagaren kan ha rätt till 
  
 ersättning för skada som upp- 
  
 utan även ersättning för skada 
  
 kommer. 
  
 som uppkommer. 
  
 En arbetstagare som  
 åsido- 
  
 En 
  
 arbetstagare 
  
 som  
 inte 
  
 sätter 
  
 sina 
  
 förpliktelser 
  
 enligt 
  
 uppfyller sina skyldigheter 
  
 enligt 
  
 anställningsavtalet 
  
 eller 
  
 bryter 
  
 anställningsavtalet 
  
 eller 
  
 bryter 
  
 mot denna lag  
 skall  
 betala ersätt- 
  
 mot  
 5, 7 eller  
 11–14 
  §§  
 denna lag 
  
 ning för skada som uppkommer. 
  
 ska betala ersättning för skada 
  
 som uppkommer. 
  
 Skadestånd enligt första eller 
  
 Skadestånd enligt första eller 
  
 andra stycket  
 kan  
 avse både 
  
 andra stycket  
 får  
 avse både 
  
 ersättning för den förlust som 
  
 ersättning för den förlust som 
  
 uppkommer 
  
 och ersättning för 
  
 uppkommer och ersättning för 
  
 den kränkning som avtals- eller 
  
 den kränkning som avtals- eller 
  
 lagbrottet 
  
 innebär. 
  
 Skadestånd 
  
 lagbrottet 
  
 innebär. 
  
 Skadestånd 
  
 med anledning av person- eller 
  
 med anledning av person- eller 
  
 sakskada 
  
 bestäms 
  
 dock 
  
 med 
  
 sakskada bestäms dock med till- 
  
 tillämpning av allmänna skade- 
  
 lämpning av allmänna skade- 
  
 ståndsregler. 
  
 ståndsregler. 
  
 Om det är skäligt,  
 kan  
 skade- 
  
 Om det är skäligt,  
 får  
 skade- 
  
 ståndet sättas ned eller helt falla 
  
 ståndet sättas ned eller helt falla 
  
 bort. 
  
 bort. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 38 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete 
  
 dels  
 att 25 § ska upphöra att gälla 
  
 dels  
 att 24, 26, 28 och 29 §§ samt rubriken närmast före 28 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas en ny paragraf, 29 a §, av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Transportstyrelsen får meddela de förelägganden  
 eller förbud  
 som behövs för att denna lag ska följas.  
 Förelägganden och förbud får förenas med vite 
 . 
 Föreslagen lydelse 
 24 § 
 Transportstyrelsen får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag ska följas. Ett beslut om föreläggande ska förenas med vite.  
 Ett sådant föreläggande får riktas även mot staten som arbetsgivare. 
  
 Till böter döms den arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
  
 1.  
 förlägger arbetet så att 
  
 a) 
  
 arbetstagarens arbetstid överstigit vad som är tillåtet enligt bestämmelserna i denna lag, 
  
 b) 
  
 raster inte kunnat tas enligt vad som föreskrivs i 18 § första stycket, 
  
 2. inte uppfyller sina skyldigheter enligt 16 §, utan att undantag har gjorts enligt 2 eller 21 §, eller sina skyldigheter enligt 20 §, eller 
  
 3 
 . lämnar oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när Transport- 
 26 § 
 Till böter döms den arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när Transportstyrelsen har begärt upplysningar eller handlingar enligt 22 § första stycket. 
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 styrelsen har begärt upplysningar eller handlingar enligt 22 § första stycket. 
 Ansvar ska inte dömas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 24 §. 
  
 Övertidsavgifter 
  
 Sanktionsavgifter 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna i  
 7 eller 8 §  
 utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 2 § eller ha fått dispens enligt 21 §,  
 utgår en särskild avgift (övertidsavgift) 
 . Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts. 
 Övertidsavgiften  
 utgör för varje timme otillåten  
 övertid  
 och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot  
 7 eller 8 § 
 , en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
  
 Avgiften  
 kan  
 sättas ned eller efterges om särskilda omständligheter föreligger. 
 28 § 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna  
 i  
  
 6–9, 
  
  12, 15 eller 17 §§ 
 , utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 2 § eller ha fått dispens enligt 21 §,  
 ska sanktionsavgift tas ut. Avgiften ska tas ut även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
  
 Avgiften  
 utgör för varje timme otillåten  
 arbetstid  
 och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot  
  
 6–9, 
  
  12, 15 eller 17 §§ 
 , en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 24 §. 
 Avgiften ska tas ut av den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. 
 Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräk- 
 40 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 ningsgrund. 
 Avgiften tillfaller staten. 
 Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstol efter ansökan som skall göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då överträdelsen begicks. I fråga om sådan ansökan gäller bestämmelserna i rättegångsbalken om åtal för brott, på vilket inte kan följa svårare straff än böter, och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har förflutit från den tidpunkt då överträdelsen begicks, får övertidsavgift ej tas ut. Övertidsavgifter tillfaller staten. 
 Ett beslut genom vilket någon har påförts en övertidsavgift skall genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften skall betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i beslutet. Om avgiften inte 
 29 § 
 Transportstyrelsen prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännande som görs sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får Transportstyrelsen ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgiften ska tas ut. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 
 29 a § 
 Avgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde. 
 Ett beslut om att avgift ska tas ut ska genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. 
 Om avgiften inte betalas inom 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
  
 betalas inom denna tid, skall 
  
 den tid som anges i andra stycket, 
  
 dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen 
  
 ska dröjsmålsavgift tas ut enligt 
  
 (1997:484) om dröjsmålsavgift. 
  
 lagen (1997:484) om dröjsmål- 
  
 Den 
  
 obetalda 
  
 övertidsavgiften 
  
 savgift. Den obetalda avgiften och 
  
 och 
  
 dröjsmålsavgift skall lämnas 
  
 dröjsmålsavgiften ska lämnas för 
  
 för 
  
 indrivning. 
  
 Regeringen 
  
 får 
  
 indrivning. 
  
 föreskriva att 
  
 indrivning 
  
 inte 
  
 Regeringen får meddela före- 
  
 behöver begäras för ett ringa 
  
 skrifter om att indrivning inte 
  
 belopp. Bestämmelser om indriv- 
  
 behöver begäras för ett ringa 
  
 ning finns i lagen (1993:891) om 
  
 belopp. 
  
 indrivning av statliga fordringar 
  
 Bestämmelser om 
  
 indrivning 
  
 m.m. Indrivningsåtgärder får inte 
  
 finns i lagen (1993:891) om in- 
  
 vidtas sedan fem år har förflutit 
  
 drivning 
  
 av statliga 
  
 fordringar 
  
 från det att beslutet vann laga 
  
 m.m. Vid indrivning får verk- 
  
 kraft. 
  
 ställighet 
  
 enligt 
  
 utsökningsbalken 
  
 ske. 
  
 En beslutad 
  
 avgift bortfaller 
  
 om verkställighet inte har skett 
  
 inom fem år från det att avgöran- 
  
 det vann laga kraft. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 42 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget 
  
 dels  
 att 9 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 7 och 10 §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 10 a § och 10 b §, av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Transportstyrelsen får meddela de förelägganden  
 eller förbud  
 som behövs för att denna lag ska följas. Förelägganden och förbud får förenas med vite. 
 Föreslagen lydelse 
 7 § 
 Transportstyrelsen får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag ska följas. 
 Ett beslut om föreläggande ska förenas med vite. Ett sådant föreläggande får riktas även mot staten som arbetsgivare. 
 Till böter döms en arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har, utan att avvikelse har gjorts enligt 3 §, anlitat en arbetstagare i strid mot 4 §. 
 10 § 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna  
 i 4 §,  
 utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 3 §  
 ska sanktionsavgift tas ut. Avgiften ska tas ut även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
  
 Avgiften utgör för varje timme otillåten arbetstid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot 4 §, en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläg- 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 gande enligt 7 §. 
 Avgiften ska tas ut av den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. 
 Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräkningsgrund. 
 Avgiften tillfaller staten. 
 10 a § 
 Transportstyrelsen prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännande som görs sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får Transportstyrelsen ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgiften ska tas ut. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 
 10 b § 
 Avgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde. 
 Ett beslut om att avgift ska tas 
 44 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 ut ska genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. 
 Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i andra stycket, ska dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgiften ska lämnas för indrivning. 
 Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. 
 Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. 
 En beslutad avgift bortfaller om verkställighet inte har skett inom fem år från det att avgörandet vann laga kraft. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik 
  
 dels  
 att 26 § ska upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 25, 27 och 30 §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen ska införas tre nya paragrafer, 27 a §, 27 b § och 27 c § av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Den myndighet som utövar tillsyn  
 får meddela de förelägganden  
 eller förbud  
 som behövs för att denna lag  
 eller föreskrifter meddelade  
 med stöd av lagen ska följas.  
 Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. 
 Föreslagen lydelse 
 25 § 
 Tillsynsmyndigheten  
 får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag  
 och föreskrifter som har meddelats  
 med stöd av lagen ska följas. 
  
 Ett beslut om föreläggande ska förenas med vite. Ett sådant föreläggande får riktas även mot staten som arbetsgivare. 
 27 § 
 Till böter döms den arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
 1. förlägger arbetet så att 
  
 a. 
  
 en arbetstagare inte fått dygnsvila enligt vad som föreskrivs i 6– 9 §§ eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 9 § andra stycket, eller veckovila enligt vad som föreskrivs i  
  
 11–13 
  §§, utan att avvikelse har gjorts enligt 4 §, 
  
 b. 
  
 arbetstagarens körtid överstigit vad som är tillåtet enligt 18 §, 
  
 c. 
  
 raster inte kunnat tas enligt vad som föreskrivs i 14 och 15 §§, såvida inte 17 § varit tillämplig, 
  
 46 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
 2. inte uppfyller sina skyldigheter enligt 20 §, eller 
  
 3 
 . lämnar oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när den myndighet som utövar tillsyn har begärt upplysningar eller handlingar enligt 25 §. 
 27 a § 
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna i  
 6–9 
  eller 11– 13 §§ eller föreskrifter som meddelats med stöd av 9 § andra stycket, utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 4 §, eller har överträtt 18 § ska sanktionsavgift tas ut. Av- giften ska tas ut även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. 
 Avgiften utgör för varje timme otillåten arbetstid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot  
 6–9, 
 11–13 
  eller 18 §§ eller föreskrifter som meddelats med stöd av 9 § andra stycket, en procent av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om samma gärning omfattas av ett föreläggande enligt 25 §. 
 Avgiften ska tas ut av den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. 
 Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräk- 
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
 ningsgrund. 
 Avgiften tillfaller staten. 
 27 b § 
 Den myndighet som utövar tillsyn prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgift ska tas ut. 
 Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. 
 Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande varigenom avgift har tagits ut. Ett godkännande som görs sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 
 Har avgiftsföreläggande inte godkänts inom utsatt tid, får den myndighet som utövar tillsyn ansöka hos förvaltningsrätten om att sanktionsavgiften ska tas ut. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 
 27 c § 
 Avgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde. 
 Ett beslut om att avgift ska tas ut ska genast sändas till länsstyrelsen. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. 
 Om avgiften inte betalas inom 
 48 
 SOU 2011:57 Författningsförslag 
  
 den tid som anges i andra stycket, 
  
 ska dröjsmålsavgift tas ut enligt 
  
 lagen (1997:484) om dröjsmåls- 
  
 avgift. Den obetalda avgiften och 
  
 dröjsmålsavgiften ska lämnas för 
  
 indrivning. 
  
 Regeringen får meddela före- 
  
 skrifter om att indrivning inte 
  
 behöver begäras för ett ringa belopp. 
  
 Bestämmelser om indrivning 
  
 finns i lagen (1993:891) om 
  
 indrivning av statliga fordringar 
  
 m.m. Vid indrivning får verk- 
  
 ställighet enligt 
  
 utsökningsbalken 
  
 ske. 
  
 En beslutad 
  
 avgift bortfaller 
  
 om verkställighet inte har skett 
  
 inom fem år från det att avgör- 
  
 andet vann laga kraft. 
  
 30 § 
  
 Tillsynsmyndighetens 
  
 beslut 
  
 Tillsynsmyndighetens beslut 
  
 om förelägganden  
 och 
  
 förbud 
  
 om förelägganden enligt 25 § får 
  
 enligt 25 § får överklagas hos 
  
 överklagas hos allmän förvalt- 
  
 allmän förvaltningsdomstol. 
  
 ningsdomstol. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013. 
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2011:57 
  
 8 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) 
 Härigenom föreskrivs att 2, 18 och 19 §§ arbetsmiljöförordningen (1977:1166) ska ha följande lydelse 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
  
 Har 
  
 olycksfall 
  
 eller 
  
 annan 
  
 I 3 kap. 3 a § arbetsmiljölagen 
  
 skadlig inverkan i arbete föranlett 
  
 (1977:1160) finns 
  
 bestämmelser 
  
 dödsfall 
  
 eller 
  
 svårare 
  
 personskada 
  
 om underrättelseskyldighet i vissa 
  
 eller samtidigt drabbat flera arbets- 
  
 fall för arbetsgivare om dödsfall, 
  
 tagare, 
  
 skall 
  
 arbetsgivaren 
  
 utan 
  
 skador eller tillbud i samband 
  
 dröjsmål 
  
 underrätta 
  
 Arbetsmiljö- 
  
 med arbetet. 
  
 verket. Detsamma gäller vid till- 
  
 bud som har inneburit allvarlig 
  
 fara för liv eller hälsa. 
  
 Om 
  
 anmälan 
  
 om 
  
 arbetsskada 
  
 I förordningen (1977:284) om 
  
 föreskrivs 
  
 även 
  
 i 
  
 förordningen 
  
 arbetsskadeförsäkring 
  
 och 
  
 statligt 
  
 (1977:284) om arbetsskadeförsäkr- 
  
 personskadeskydd finns ytterligare 
  
 ing och statligt personskadeskydd. 
  
 bestämmelser 
  
 om 
  
 anmälan 
  
 om 
  
 arbetsskada. 
  
 Föreskrifter om befälhavarens 
  
 I 6 kap 14 § sjölagen (1994:1009) 
  
 skyldighet att vid fartygsarbete rap- 
  
 finns bestämmelser om befälhavarens 
  
 portera 
  
 vissa 
  
 händelser finns 
  
 i 
  
 skyldighet att vid fartygsarbete rap- 
  
 6 kap. 14 § sjölagen (1994:1009). 
  
 portera vissa händelser. 
  
 18 § 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 bemyndi- 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 får 
  
 med- 
  
 gas att 
  
 dela 
  
 1.  
 meddela 
  
 föreskrifter 
  
 enligt 
  
 1. föreskrifter enligt 4 kap. 1– 
  
 4 kap.  
 1–7 
  §§ samt 5 kap.  
 2 § tredje 
  
 7 §§ arbetsmiljölagen (1977:1160) 
  
 och fjärde styckena, 3 § andra styck- 
  
 2.  
 föreskrifter enligt 5 kap. 
  
 2 § 
  
 et 
 , 4 och 
  
 5 §§ 
  
 arbetsmiljölagen 
  
 tredje och fjärde styckena, 3 § andra 
  
 (1977:1160), 
  
 stycket, 4 och 
  
 5 §§ 
  
 arbetsmiljö- 
  
 lagen 
 , 
  
 2 
 .  
 meddela  
 föreskrifter enligt 
  
 3.  
 föreskrifter 
  
 enligt 
  
 4 kap. 
  
 4 kap. 
  
 8 § 
  
 arbetsmiljölagen 
  
 i 
  
 8 § arbetsmiljölagen i andra fall 
  
 andra fall än som avses i  
 1, 2 och 
  
 än som avses 
  
 i  
 3 § 
  
 denna 
  
 för- 
  
 50 
  
 SOU 2011:57 Författningsförslag 
  
 3 §§  
 denna förordning, 
  
 ordning, 
  
 3. i fråga om handlingar, som 
  
 4 
 .  
 föreskrifter 
  
 om 
  
 annan 
  
 avses 
  
 i 
  
 3 § 
  
 denna 
  
 förordning, 
  
 förvaringstid och om förvarings- 
  
 meddela 
  
 föreskrifter 
  
 om 
  
 annan 
  
 plats  
 när det gäller sådana 
  
 förvaringstid än där sägs och om 
  
 handlingar som avses i 3 §, 
  
 förvaringsplats, 
  
 4. meddela 
  
 föreskrifter om 
  
 5 
 . föreskrifter om sanktions- 
  
 sanktionsavgifter 
  
 enligt 
  
 8 kap. 
  
 avgifter enligt 8 kap. 5 § arbets- 
  
 5 § arbetsmiljölagen, 
  
 miljölagen, 
  
 5. meddela 
  
 närmare 
  
 före- 
  
 6.  
 närmare föreskrifter om läka- 
  
 skrifter om läkares anmälnings- 
  
 res anmälningsskyldighet enligt 
  
 skyldighet enligt 2 a §, 
  
 2 a §, 
  
 6.  
 meddela  
 föreskrifter enligt 
  
 7. föreskrifter 
  
 enligt 
  
 4 kap. 
  
 4 kap. 10 § arbetsmiljölagen, 
  
 10 § arbetsmiljölagen,  
 och 
  
 7.  
 meddela 
  
 ytterligare 
  
 före- 
  
 8. de 
  
 ytterligare 
  
 föreskrifter 
  
 skrifter för verkställighet  
 av arbets- 
  
 som behövs för verkställigheten  
 av 
  
 miljölagen. 
  
 arbetsmiljölagen. 
  
 För planering och kontroll av 
  
 Arbetsmiljöverket får, för planer- 
  
 arbetsmiljön 
  
 kan 
  
 Arbetsmiljö- 
  
 ing och kontroll av arbetsmiljön 
 , 
  
 verket  
 meddela föreskrifter om 
  
 meddela föreskrifter om gräns- 
  
 gränsvärden. 
  
 värden. 
  
 Föreskrifter som rör även an- 
  
 Innan 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 med- 
  
 nan 
  
 myndighets verksamhetsom- 
  
 delar föreskrifter som rör en annan 
  
 råde 
  
 meddelar 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 myndighets verksamhetsområde, ska 
  
 efter samråd med den myndig- 
  
 verket höra den andra myndig- 
  
 heten. 
  
 heten. 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 får 
  
 även 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 får 
  
 i 
  
 ett 
  
 medge  
 undantag från föreskrif- 
  
 enskilt fall besluta om  
 undantag 
  
 ter som verket har meddelat. 
  
 från föreskrifter som verket har 
  
 meddelat  
 enligt denna förord- 
  
 ning. 
  
 19 § 
  
 Om 
  
 ansvar 
  
 vid 
  
 överträdelse 
  
 I 
  
 anslutning 
  
 till 
  
 föreskrift, 
  
 av  
  
 1–3 
  
  §§ eller  
 föreskrift, som 
  
 som 
  
 enligt arbetsmiljölagen 
  
 kan 
  
 har meddelats med stöd av 18 § 
  
 medföra straffpåföljd eller sank- 
  
 första stycket  
 1–3 
  denna förord- 
  
 tionsavgift, ska en upplysning om 
  
 ning, föreskrivs i 8 kap. 2 § arbets- 
  
 detta lämnas 
 . 
  
 miljölagen (1977:1160). 
  
 I 
  
 anslutning 
  
 till 
  
 föreskrift, 
  
 som  
 meddelas med stöd av 18 § 
  
 51 
 Författningsförslag 
 första stycket  
 1–3, 
  skall upplysas om att överträdelse kan medföra straffpåföljd. Detta gäller dock inte om det för överträdelsen har utfärdats föreskrift om sanktionsavgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen. 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2013. 
 52 
 SOU 2011:57 
  
 SOU 2011:57 
  
 Författningsförslag 
  
 9 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i arbetstidsförordningen (1982:901) 
 Härigenom föreskrivs att 1 § arbetstidsförordningen (1982:901) ska ha följande lydelse 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
 Arbetsmiljöverket får meddela 
  
 1. 
  
 föreskrifter om anteckningar om jourtid, övertid och mertid enligt 11 § andra stycket arbetstidslagen (1982:673),  
  
 samt 
  
 2. 
  
 de ytterligare föreskrifter som behövs  
  
 om verkställighet  
 av arbetstidslagen. 
 I 24 § arbetstidslagen finns bestämmelser om straff för den som överträder föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 § andra stycket arbetstidslagen. 
 1 § 
 Arbetsmiljöverket får meddela 
  
 1. 
  
 föreskrifter om anteckningar om jourtid, övertid och mertid enligt 11 § andra stycket arbetstidslagen (1982:673),  
  
 och 
  
 2. 
  
 de ytterligare föreskrifter som behövs  
  
 för verkställigheten  
 av arbetstidslagen. 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2013. 
 53 
  
 1 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att överväga och föreslå förändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till en bättre efterlevnad av de krav som ställs i respektive lagstiftning. I uppdraget har det ingått att i detta syfte se över sanktionsreglerna i arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen, arbetstidslagen, arbetstidsförordningen, lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, förordningen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik samt förordningen om tillsynsmyndighet för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik, liksom aktuella bemyndiganden i dessa författningar i den mån de har betydelse för hur en viss regel sanktioneras. 
 Utredningen har haft att bedöma vilken reglering som långsiktigt kan antas vara mest effektiv för att åstadkomma efterlevnad av olika slag av krav avseende arbetsmiljö- och arbetstid. I detta har legat att bl.a. undersöka om det är lämpligt och möjligt att avkriminalisera överträdelser mot de aktuella författningsreglerna och i stället använda sanktionsavgifter eller liknande avgifter alternativt föreläggande och förbud och föreslå de ändringar i lagstiftningen som översynen av reglerna ger anledning till. Brottsbalkens regler om straff för arbetsmiljöbrott har inte omfattats av uppdraget. 
 Utredningens förslag ska syfta till en enklare och tydligare utformning av de aktuella reglerna så att det klart framgår vilken eller vilka sanktioner som är knutna till en viss bestämmelse. 
 Det har också legat i uppdraget att se över att systemet är utformat i enlighet med regeringsformens regler om normgivningsmakten. 
 55 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2011:57 
 Direktiven till utredningen (dir. 2010:20 och 2011:21) bifogas som  
 bilaga 1 och 2. 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Arbetet har bedrivits i nära samråd med de förordnade experterna. Tio sammanträden, varav ett tvådagars internatsammanträde, har hållits med expertgruppen. Tre sammanträden har också hållits med referensgruppen och ledamöterna i referensgruppen har under utredningens gång dessutom lämnat skriftliga synpunkter. 
 Utredningen har inhämtat uppgifter om hur sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet fungerar i dag. Genom intervju med representanten från Arbetsmiljöverket i expertgruppen och material denne tillhandahållit utredningen har uppgifter inhämtats om Arbetsmiljöverkets verksamhet och statistiska uppgifter ur verkets diarieföringssystem SARA har tagits fram. Vidare har statistiska uppgifter om antalet anmälningar av brottsmisstankar som givits in till polis och åklagare under  
 2000-talet 
  och besluten som fattats med anledning av anmälningarna har tagits fram ur Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem Cåbra. Genom att ta del av information på polismyndigheternas hemsidor och kontakter med flertalet av polismyndigheterna har utredningen också undersökt hur de olika polismyndigheterna är organiserade och var inom myndigheten ansvaret för utredningar av brott på arbetsmiljöområdet ligger. Dessutom har uppgifter om mål hos domstolarna tagits fram ur domstolarnas målhanteringssystem VERA med hjälp av Domstolsverket och samtliga förvaltningsrätter. 
 Utredningen har också genomfört intervjuer med chefsjuristen och chefen för avdelningen Regler och expertstöd hos Arbetsmiljöverket, tillsynsdirektörerna för distrikten i Stockholm och Umeå, chefen för och en åklagare vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål inom Åklagarmyndigheten samt poliser som utreder arbetsmiljöbrott vid Polismyndigheten i Stockholm, Västra Götaland och Karlstad. Intervjuerna har bl.a. gällt frågor hur arbetet bedrivs, hur de anser att sanktionssystemet på arbetsmiljöområdet fungerar i dag, vilka problem de ser och synpunkter på förändringar i sanktionssystemet genom avkriminalisering m.m. enligt utredningens direktiv. 
 Vid ett tillfälle har utredningen deltagit i sammanträde med den centrala samverkansgrupp för arbetsmiljöbrott som finns med rep- 
 56 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande 
 resentanter från Arbetsmiljöverket, Rikspolisstyrelsen och polismyndigheter samt Åklagarmyndigheten. 
 Därutöver har utredningen deltagit i en träff med nätverket för arbetsmiljöjuridik och diskuterat utredningens uppdrag. 
 57 
  
 2 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 2.1 
  
 Lagens uppbyggnad 
  
 Huvudförfattningen på arbetsmiljöområdet, arbetsmiljölagen (1977:1160), trädde i kraft den 1 juli 1978. Den innehåller grundläggande bestämmelser om arbetsmiljöns beskaffenhet och anger översiktligt kraven när det gäller olika arbetsmiljöfaktorer. Arbetsmiljölagen är en ramlag och lagen kompletteras av bestämmelser i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) och i föreskrifter som meddelas av Arbetsmiljöverket. I Arbetsmiljöverkets föreskrifter anges de närmare krav som ska uppfyllas i arbetsmiljöhänseende. När det gäller fartygsarbete meddelar Transportstyrelsen närmare föreskrifter. Lagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Den gäller varje verksamhet i vilken en arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Den gäller framför allt i anställningsförhållanden men i väsentliga delar är den dessutom tillämplig på ensamföretagare. Elever, studerande, vårdtagare och totalförsvarspliktiga likställs med arbetstagare utom i fråga om skyddsombud och skyddskommittéer. 
 Andra kapitlet innehåller allmänna bestämmelser om arbetsmiljöns beskaffenhet. I 1 § i kapitlet ställs generella kriterier upp som bör vara utgångspunkter för aktiviteter för att åstadkomma en god arbetsmiljö och utveckla en god arbetsorganisation. Arbetsmiljön ska vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbetsförhållandena ska anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Arbetstagaren ska ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen arbetssituation samt i förändrings- och utvecklingsarbete som rör hans eget arbete. Teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll ska utformas så att arbets- 
 59 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 tagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Därvid ska även löneformer och förläggning av arbetstider beaktas. Starkt styrt eller bundet arbete ska undvikas eller begränsas. Det ska vidare eftersträvas att arbetet ger möjligheter till variation, social kontakt och samarbete samt sammanhang mellan enskilda arbetsuppgifter. Det ska också eftersträvas att arbetsförhållandena ger möjlighet till personlig och yrkesmässig utveckling liksom till självbestämmande och yrkesmässigt ansvar. I  
 3–8 
  §§ finns det ett antal allmänt utformade föreskrifter om olika faktorer i den fysiska arbetsmiljön som arbetshygieniska förhållanden när det gäller luft, ljud, ljus och vibrationer, skyddsåtgärder mot skada genom ras, brand, explosion eller elektrisk ström, maskiner och andra tekniska anordningar, farliga ämnen, användande av personlig skyddsutrustning samt personalutrymmen. 
 3 kap. 1 a § inskärper skyldigheten för arbetsgivare och arbetstagare att samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Därefter följer föreskrifter om skyddsansvar för olika grupper. Av 2 § framgår att huvudansvaret för arbetsmiljön ligger på arbetsgivaren. Arbetsgivaren ska vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagare utsätts för ohälsa eller olycksfall. En utgångspunkt ska därvid vara att allt som kan leda till ohälsa eller olycksfall, dvs. är farligt, ska ändras eller ersättas så att risken för ohälsa eller olycksfall undanröjs. Den särskilda risk för ohälsa och olycksfall som kan följa av ensamarbete ska beaktas. Lokaler, maskiner m.m. ska underhållas väl. Första och andra styckena i 2 a § reglerar arbetsgivarens ansvar för systematiskt arbetsmiljöarbete. Av tredje stycket i samma bestämmelse framgår att arbetsgivaren också är skyldig att se till att det i hans verksamhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Arbetsgivaren ska vidare svara för att den företagshälsovård som arbetsförhållandena kräver finns att tillgå. Enligt 3 § ska arbetsgivaren se till att arbetstagaren får god kännedom om de förhållanden, under vilka arbetet bedrivs, att arbetstagaren upplyses om de risker som kan vara förbundna med arbetet och att arbetstagaren har den utbildning som behövs och vet vad han har att iaktta för att undgå riskerna i arbetet. Arbetsgivaren ska se till att endast arbetstagare som har fått tillräckliga instruktioner får tillträde till områden där det finns en påtaglig risk för ohälsa eller olycksfall. Hänsyn ska också tas till den enskilde arbetstagarens förutsättningar för arbetet. Arbetstagaren har å sin sida 
 60 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 enligt 4 § en skyldighet att medverka i arbetsmiljöarbetet, delta i de åtgärder som behövs för att åstadkomma en god arbetsmiljö, följa givna föreskrifter och använda de skyddsanordningar som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall. Arbetsgivare ska enligt 5 § i tillämpliga delar följa arbetsmiljölagen och med stöd därav meddelade föreskrifter även när det gäller arbete som han själv utför. Samma regler som för arbetsgivares eget arbete gäller också när två eller flera personer yrkesmässigt driver verksamhet för gemensam räkning utan att ha arbetstagare anställd. Ett särskilt undantag gäller om verksamheten bedrivs endast av medlemmar av samma familj. Enligt paragrafens andra stycke är arbetsmiljölagen och med stöd därav meddelade föreskrifter i viss utsträckning tillämpliga beträffande ensamföretagare.  
 6–7 
  h §§ innehåller regler om skyddsansvar på byggarbetsplatser och gemensamma arbetsställen. I 8 § regleras de grundläggande skyldigheter i skyddshänseende som åvilar tillverkare, importörer, överlåtare och upplåtare av maskiner, redskap, skyddsutrustning eller annan teknisk anordning. 9 § föreskriver skyddsansvar för den som tillverkar, importerar eller överlåter farliga ämnen och i 10 § slås det fast att det i leverantörers ansvar ingår att se till att förpackningar inte innebär risker ur skyddssynpunkt. 11 § reglerar skyddsansvaret för installatörer av tekniska anordningar. 12 § lägger ett skyddsansvar på den som råder över ett arbetsställe gentemot dem som arbetar där utan att vara anställda av den som råder över arbetsstället. I andra stycket har det förts in ett särskilt skyddsansvar för den som hyr in arbetskraft. 
 I fjärde kapitlet finns bemyndiganden för regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, att meddela närmare föreskrifter på arbetsmiljöområdet. I 1 och 8 §§ har det valts att inte direkt i lagbestämmelsen ange vilken myndighet som kan få meddela föreskrifter. 
 I femte kapitlet ges bestämmelser till skydd för minderåriga. Den som är under 18 år får inte anlitas till eller utföra arbete på så sätt som medför risk för olycksfall eller för överansträngning eller annan skadlig inverkan på den minderåriges hälsa eller utveckling (3 §). Regeringen eller efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om villkor för eller förbud mot att minderårig anlitas för eller utför sådant arbete liksom om arbetstidens längd och förläggning för minderåriga. En minderårig får inte anlitas till eller utföra arbete före det kalenderår under vilket den minderårige fyller 16 år och 
 61 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 inte heller innan skolplikten har fullgjorts. Den som har fyllt 13 år får anlitas till eller utföra lätt arbete som inte är av sådant slag att det kan inverka skadligt på den minderåriges hälsa, utveckling eller skolgång (2 §). Enligt tredje stycket i 2 § finns det också en möjlighet för regeringen eller efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, att meddela föreskrifter om undantag när det gäller anlitande av minderårig som inte har fyllt 13 år. Sådant undantag får endast gälla mycket lätt arbete. Regeringen eller efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, bemyndigas att meddela föreskrifter i fråga om arbete av minderåriga som är mellan 13 och 16 år och barn som inte har fyllt 13 år. Arbetsmiljöverkets föreskrifter rörande minderårigas arbete har sammanförts i en kungörelse om minderåriga (AFS 1996:1). 
 I sjätte kapitlet finns regler om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare. På arbetsställen där minst fem arbetstagare regelbundet sysselsätts ska det utses skyddsombud. Skyddsombud ska även utses på andra arbetsställen om arbetsförhållandena kräver det. Skyddsombud företräder arbetstagarna i arbetsmiljöfrågor och ska verka för en tillfredsställande arbetsmiljö. Skyddsombud ska bl.a. delta i planeringen av förnyelse eller förändring av lokaler, arbetsprocesser, arbetsmetoder och användning av farliga ämnen. Skyddsombudet ska vända sig till arbetsgivaren och begära att åtgärder vidtas om skyddsombudet anser att åtgärder behöver vidtas för att uppnå en tillfredsställande arbetsmiljö och kan också begära undersökning för kontroll av förhållanden inom skyddsområdet. Med stöd av 6 a § ges vidare skyddsombud en uttrycklig rätt att initiera att Arbetsmiljöverket tar ställning till om tvångsmedel ska beslutas på grund av att arbetsgivaren inte vidtagit erforderliga åtgärder för att uppnå en tillfredsställande arbetsmiljö. På arbetsställen där minst femtio arbetstagare regelbundet sysselsätts ska det finnas en skyddskommitté. En skyddskommitté ska tillsättas även vid arbetsställen med färre arbetstagare om det begärs av arbetstagarna. Skyddskommittén ska delta i planeringen av arbetsmiljöarbetet på arbetsstället och följa arbetets genomförande. Den ska noga följa utvecklingen som rör skyddet mot ohälsa och olycksfall och verka för tillfredsställande arbetsmiljöförhållanden. I kommittén ska behandlas frågor om företagshälsovård, handlingsplaner för arbetsmiljöarbetet, planering av nya eller ändrade lokaler, anordningar, arbetsprocesser, arbetsmetoder och arbetsorganisation, användning av farliga ämnen, upplysning och 
 62 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 utbildning rörande arbetsmiljön samt arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten på arbetsstället. 
 I  
 sjunde–nionde 
  kapitlen ges slutligen bestämmelser om tillsynen över lagens efterlevnad, om påföljder för överträdelser av lagens föreskrifter och om överklagande. 
  
 2.2 
  
 Bemyndigandena för Arbetsmiljöverket att meddela föreskrifter 
  
 Bestämmelserna med bemyndigande att meddela närmare föreskrifter på arbetsmiljöområdet har samlats i fjärde kapitlet i arbetsmiljölagen. 
 I 1 § finns ett grundbemyndigande när det gäller föreskrifter om krav på produktkontroll, produktinformation och användning av tekniska anordningar och farliga ämnen. Punkt 1 gäller föreskrifter om de villkor som ska gälla för hanteringen av en produkt i de olika skeden som bestämmer produktens säkerhet och utformning, från tillverkning till marknadsföring och användning. Tillverkning anses inbegripa konstruktionsarbete och tillverkningsprocess. Med stöd av denna punkt meddelas vidare föreskrifter om märkning och annan produktinformation. Med stöd av punkt 2 meddelas föreskrifter om produktkontroll, provning eller kontroll av att föreskrivna krav eller villkor är uppfyllda. Med stöd av punkt 3 meddelas föreskrifter om förbud mot eller särskilda villkor för eller annan begräsning av utsläppande på marknaden av tekniska anordningar eller farliga ämnen. 
 Enligt 2 § bemyndigas regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Arbetsmiljöverket, att föreskriva krav på tillstånd, godkännande eller annat bevis om överensstämmelse med gällande krav innan arbetsprocesser, arbetsmetoder eller anläggningar får användas eller tekniska anordningar eller farliga ämnen får släppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas i bruk. 
 3 § innehåller bemyndigande att meddela föreskrifter om skyldighet att på arbetsställen föra förteckning över vissa slag av tekniska anordningar eller farliga ämnen som finns på arbetsstället (p. 1) och om skyldighet att föra expositionsregister (p. 2). I andra stycket ges bemyndigande att meddela föreskrifter om undersökning av skyddsförhållandena i verksamhet av visst slag och om installation av tekniska anordningar. 
 63 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 4 § innehåller bemyndigande att föreskriva generellt förbud mot att använda arbetsprocess, arbetsmetod, teknisk anordning eller farligt ämne. 
 Om ett arbete innebär risk för ohälsa eller olycksfall kan regeringen, eller efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, enligt 5 § förskriva om skyldighet att föranstalta om läkarundersökning eller vaccinering eller annan förebyggande behandling mot smitta av dem som sysselsätts eller ska sysselsättas i arbetet. 
 Enligt 6 § kan det meddelas föreskrifter om förbud mot att visst slag av arbete utförs av arbetstagare som tillhör en grupp som är speciellt mottaglig eller utsatt för speciell risk i arbetsmiljön eller att särskilda villkor ska gälla när arbetet utförs av sådana arbetstagare. 
 I 7 § finns det ett bemyndigande att meddela föreskrifter om förande av register vid läkarundersökningar enligt 5 eller 6 §. 
 Enligt 8 § första stycket får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet att göra förhandsanmälan om planerad åtgärd avseende byggnads- eller anläggningsarbete och i övrigt, t.ex. om användande av teknisk anordning eller farligt ämne av visst slag, samt skyldighet i övrigt att göra anmälan eller lämna uppgifter till Arbetsmiljöverket eller att förvara handlingar som har betydelse ur skyddssynpunkt. Med stöd av detta bemyndigande har det i 2 § i arbetsmiljöförordningen föreskrivits en skyldighet för arbetsgivare att utan dröjsmål underrätta Arbetsmiljöverket om olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbete föranlett dödsfall eller svårare personskada eller samtidigt drabbat flera arbetstagare. I 3 § i arbetsmiljöförordningen har det också meddelats föreskrifter om förvaring av handlingar och register som avses i 4 kap. 7 § och 5 kap. 4 § arbetsmiljölagen liksom expositionsregister enligt 4 kap. 3 § första stycket 2 arbetsmiljölagen. 
 I andra stycket i samma paragraf har det införts ett bemyndigande att meddela föreskrifter om att den som låter uppföra byggnads- eller anläggningsarbete eller byggarbetsmiljösamordnare ska se till att en arbetsmiljöplan upprättas och att det utarbetas dokumentation som ska beaktas vid efterföljande arbeten i syfte att bättre genomföra EU:s byggplatsdirektiv, rådets direktiv 92/57/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa på tillfälliga eller rörliga byggarbetsplatser. Punkt 4 ger möjlighet att också i övrigt 
 64 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 meddela föreskrifter om skyldighet att upprätta handlingar som har betydelse ur skyddssynpunkt. 
 Bestämmelsen i 9 § ger bemyndigande att meddela föreskrifter om skyldighet för läkare att göra anmälan hos Arbetsmiljöverket om sjukdom, som kan ha samband med arbete, och lämna upplysningar och biträde till Arbetsmiljöverket. Regeringen har givit en föreskrift angående detta i 2 a § arbetsmiljöförordningen. I AFS 2005:6 Medicinska kontroller i arbetslivet anges närmare vilka sjukdomar som ska anmälas. 
 10 § innehåller slutligen ett generellt föreskriftsbemyndigande. Enligt bestämmelsen får regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket meddela de ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. Med stöd av denna bestämmelse kan materiella föreskrifter i fråga om arbetsmiljöns beskaffenhet meddelas. 
 Enligt 18 § arbetsmiljöförordningen bemyndigas Arbetsmiljöverket att 
  
 1) 
  
 meddela föreskrifter enligt 4 kap.  
  
 1–7 
  §§ arbetsmiljölagen och föreskrifter rörande minderårigas arbete enligt bemyndigandena i 5 kapitlet samma lag, 
  
 2) 
  
 meddela föreskrifter enligt 4 kap. 8 § arbetsmiljölagen i andra fall än de som avses i  
  
 1–3 
  §§ i förordningen, 
  
 3) 
  
 meddela föreskrifter om annan förvaringstid och förvaringsplats när det gäller sådana handlingar som avses i 3 i förordningen, 
  
 4) 
  
 meddela föreskrifter om sanktionsavgifter enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen, 
  
 5) 
  
 meddela närmare föreskrifter om läkares anmälningsskyldighet enligt 2 a § i förordningen, 
  
 6) 
  
 meddela föreskrifter enligt 4 kap. 10 § arbetsmiljölagen, 
  
 7) 
  
 meddela ytterligare föreskrifter för verkställighet av arbetsmiljölagen. 
  
 För planering och kontroll av arbetsmiljön kan Arbetsmiljöverket meddela föreskrifter om gränsvärden. 
 Arbetsmiljöverket får även medge undantag från föreskrifter som verket har meddelat. 
 65 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 19 § arbetsmiljöförordningen innehåller en upplysning om att det i 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen är stadgat ansvar för överträdelse av  
 1–3 
  § i förordningen eller föreskrift som har meddelats med stöd av 18 § första stycket  
 1–3. 
  I anslutning till föreskrift som har meddelas med stöd av 18 § första stycket  
 1–3 
  ska det enligt andra stycket upplysas om att överträdelse kan medföra straffpåföljd. 
  
 2.3 
  
 Närmare om tillsynen och sanktionssystemet på arbetsmiljöområdet 
  
 2.3.1 
  
 Tillsyn 
  
 Arbetsmiljöverket utövar tillsyn över att arbetsmiljölagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen följs och även över att vissa  
 EU-förordningar 
  följs. Verket har rätt att på begäran få de upplysningar, handlingar och prov och påkalla de undersökningar som behövs för tillsynen. Tillsynsmyndigheten har också rätt till tillträde till arbetsställe och får där göra undersökningar och ta prov. 
 Enligt 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen får Arbetsmiljöverket gentemot den som har skyddsansvar enligt 3 kap.  
 2–12 
  §§, 5 kap. 3 § första stycket eller 7 kap. 6 § meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att arbetsmiljölagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas och för att artikel 35 i förordning (EG) nr 1907/2006 ska följas. Förelägganden och förbud kan förenas med vite. När vite sätts ut ska det enligt lagen (1985:206) om viten fastställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adressatens ekonomiska förhållanden och till omständigheterna i övrigt kan antas förmå honom att följa det föreläggande som är förenat med vitet. Vitet fastställs till ett fast belopp. Om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt får vitet föreläggas som löpande vite. Vite kan riktas mot både fysiska och juridiska personer. Vite kan alltså riktas omedelbart mot ett bolag och inte enbart mot dess ställföreträdare. Vite får inte föreläggas om adressaten kan antas sakna faktiskt eller rättslig möjlighet att följa föreläggandet. Har ändamålet med vitet förlorat sin betydelse ska vitet inte dömas ut. Vitet får jämkas om det finns särskilda skäl till det. Frågor om utdömande av viten prövas av förvaltningsrätt på ansökan av den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet eller, om detta har skett efter överklagande i 
 66 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 frågan om vitesföreläggande, av den myndighet som har prövat denna fråga i första instans. Arbetsmiljöverket kan alltså välja mellan att sätta ut vite och att meddela föreläggande eller förbud utan vite. Har vite inte satts ut inträder istället automatiskt straffhot enligt 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen. Om vite har satts ut kan det å andra sidan inte dömas till straff. 
 Om någon inte följer ett föreläggande har Arbetsmiljöverket också möjlighet att besluta om att rättelse ska ske på dennes bekostnad. 
 Enligt 7 kap. 8 § kan Arbetsmiljöverket vidare meddela förbud mot upplåtelse av lokal, markområde eller utrymme under jord som har upplåtits för arbete eller som personalutrymme om det finns något missförhållande i skyddshänseende beträffande lokalen, marken eller utrymmet som har upplåtits. Arbetsmiljöverket kan också meddela föreläggande om undersökning av skyddsförhållandena på platsen gentemot upplåtaren. 
  
 2.3.2 
  
 Påföljder 
  
 Huvuddelen av bestämmelserna i arbetsmiljölagstiftningen är inte direkt straffsanktionerade. Ett direkt straffhot inträder inte förrän Arbetsmiljöverket i det enskilda fallet har meddelat ett föreläggande eller förbud. Enligt 8 kap. 1 § i arbetsmiljölagen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av 7 kap.  
 7–9 
  §§ till böter eller fängelse i högst ett år. Detta gäller inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 I 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen anges vilka bestämmelser som är direkt straffsanktionerade. Efter ändringar i lagen 1994 kan endast böter följa på överträdelser enligt denna paragraf. 
 I paragrafens första stycke punkt 1 föreskrivs straff för arbetsgivare eller annan som anlitar en minderårig till arbete före det kalenderår under vilken den minderårige fyller 16 år eller innan han har fullgjort sin skolplikt. Detsamma gäller enligt punkterna 1 och 2 när en minderårig anlitas i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av femte kapitlet. I 16 § i kungörelsen om minderåriga (AFS 1996:1) anges vilka föreskrifter i kungörelsen som är utfärdade med stöd av bestämmelse i femte kapitlet och alltså är direkt straffsanktionerade. Minderåriga som självständigt utför arbete kan inte drabbas av straffansvar för att de inte iakttagit minder- 
 67 
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen SOU 2011:57 
 årigregeln i 5 kap. 2 § första stycket. När det gäller brott mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 kap. 3 § andra stycket, dvs. föreskrifter om farligt arbete, kan däremot straffansvar även drabba den minderårige själv enligt punkten 2. Anlitas den minderårige av någon annan bör dock enligt motiven straffansvaret riktas enbart mot denne. I fall då en minderårig självständigt utför farligt arbete kan dock straffansvar för den minderårige komma i fråga. I punkten 2 straffbeläggs också överträdelse av bestämmelser om minderårigas arbetstid. De bestämmelser som har meddelats med stöd av 5 kap. 5 § gäller bara minderåriga arbetstagare. Straffbestämmelsen riktar sig alltså i denna del endast mot arbetsgivare som har anställt en underårig. 
 Enligt första stycket punkt 2 är det också direkt straffbelagt att bryta mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 4 kap. 1– 8 §§. Det handlar huvudsakligen om föreskrifter om vissa formella förfaranden, preciserade villkor eller förbud. Med stöd av 1 och 2 §§ i fjärde kapitlet meddelas föreskrifter om produktkontroll, produktinformation och användning av tekniska anordningar eller farliga ämnen samt kontroll och bedömning av arbetsprocesser, arbetsmetoder eller anläggningar. Med stöd av 3 § meddelas föreskrifter om förande av förteckning av tekniska anordningar av vissa slag eller vissa ämnen och förande av expositionsregister. 4 § rör föreskrifter om förbud att använda arbetsprocesser, arbetsmetoder, tekniska anordningar eller farliga ämnen. 5 § gäller föreskrifter om skyldighet att föranstalta om läkarundersökning, vaccinerig m.m. Med stöd av 6 § meddelas föreskrifter med förbud mot att eller villkor för att vissa särskilt riskutsatta arbetstagare utför visst arbete. Med stöd av 7 § meddelas föreskrifter om förande av register vid läkarundersökning som föreskrivits med stöd av 5 eller 6 § och med stöd av 8 § meddelas föreskrifter om förhandsanmälan, skyldigheter i övrigt att göra anmälan, lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten eller förvara handlingar som har betydelse ur skyddssynpunkt, upprättande av arbetsmiljöplan och dokumentation vid byggnads- eller anläggningsarbete och skyldighet i övrigt att upprätta handlingar som har betydelse ur skyddssynpunkt. 
 Vidare är det direkt straffbelagt att lämna oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt när en tillsynsmyndighet har begärt upplysningar, handlingar eller prov eller begärt undersökningar enligt 7 kap. 3 eller 4 § (8 kap. 2 § första stycket 3). 
 Slutligen är det direkt straffbelagt att utan giltigt skäl ta bort en skyddsanordning eller sätta den ur bruk (8 kap. 2 § första stycket 4). 
 68 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 Det är inte är möjligt att döma till straff enligt paragrafen om det har utfärdats föreskrift om sanktionsavgift för överträdelsen. 
 I  
 bilaga 3  
 finns en förteckning över föreskrifter som Arbetsmiljöverket har utfärdat med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ arbetsmiljölagen och som alltså är direkt straffbelagda enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 i lagen. 
  
 2.3.3 
  
 Förverkande 
  
 Enligt 8 kap. 4 § arbetsmiljölagen ska förverkande ske av en anordning eller ett ämne som använts i strid mot förbud i föreskrift enligt 4 kap. 4 § eller förbud som meddelats av Arbetsmiljöverket enligt 7 kap. 7 § om det inte är uppenbart oskäligt. Alternativt kan motsvarande värde förverkas. 
 Bestämmelser om förverkande finns också i 36 kap. 4 § brottsbalken. Enligt det lagrummet ska värdet av de ekonomiska fördelar som uppkommit till följd av ett brott förklaras förverkade, om brottet har begåtts i utövningen av näringsverksamhet. Förverkande ska inte ske om det är oskäligt. 
  
 2.3.4 
  
 Sanktionsavgifter 
  
 Enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen får regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket föreskriva att en sanktionsavgift ska betalas om överträdelse har skett av en föreskrift som meddelats med stöd att ett bemyndigande i något avseende som anges i 4 kap.  
 1–3 
  eller 8 § första stycket. Avgiften ska betalas även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. En sådan föreskrift ska ange hur avgiften beräknas för olika slag av överträdelser. Avgiftsbeloppet ska kunna fastställas direkt med ledning av den angivna beräkningsgrunden och den ska vara lägst 1 000 kronor och högst 100 000 kronor. Avgiften ska påföras den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra avgiften enligt angiven beräkningsgrund. Frågor om påförande av sanktionsavgift prövas av förvaltningsrätten efter ansökan av Arbetsmiljöverket. Avgiften tillfaller staten. Avgiften ska betalas till länsstyrelsen inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. Möjligheten att 
 69 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 påföra sanktionsavgift preskriberas om ansökan inte har delgetts den som anspråket riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Frågor om påförande av sanktionsavgift får också prövas av Arbetsmiljöverket genom avgiftsföreläggande. Den som antas ha gjort sig skyldig till en överträdelse föreläggs då avgiften till godkännande omedelbart eller inom viss tid. Om föreläggandet godtas av den det riktar sig mot gäller det som lagakraftvunnet avgörande meddelat av domstol. 
 Föreskrifter om sanktionsavgifter finns i AFS 2005:3 Besiktning av trycksatta anordningar, AFS 2006:1 Asbest och AFS 2006:8 Provning med över- eller undertryck. 
  
 2.3.5 
  
 Arbetsmiljöbrott 
  
 Arbetsmiljölagens sanktionssystem kompletteras av en bestämmelse i 3 kap. 10 § brottsbalken om arbetsmiljöbrott. Enligt bestämmelsen kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt vad som enligt arbetsmiljölagen ålegat honom till förebyggande av ohälsa eller olycksfall dömas för arbetsmiljöbrott, om någon till följd därav avlider, skadas eller utsätts för fara. Straffskalan vid arbetsmiljöbrott överensstämmer med vad som gäller för brottsbalksbrotten vållande till annans död, vållande till kroppsskada eller sjukdom eller framkallande av fara för annan. 
  
 2.3.6 
  
 Företagsbot 
  
 Företagsbot är en annan rättsverkan av brott som på yrkande av allmän åklagare under vissa förutsättningar enligt 36 kap. 7 § brottsbalken kan åläggas näringsidkare för brott som har begåtts i utövningen av deras näringsverksamhet. Företagsbot kan bli aktuell bara om det har begåtts ett brott i verksamheten. Samtliga objektiva och subjektiva rekvisit i en straffbestämmelse måste alltså vara uppfyllda. Det kan vara antingen ett brottsbalksbrott eller ett brott inom specialstraffrätten, men brottet måste ha begåtts i näringsverksamhet. I förarbetena (prop. 1985/86:23 s. 63) nämns arbetsmiljölagen och arbetstidslagen som författningar som medför särskilda skyldigheter för näringsidkare. Det finns inte något krav på att gärningsmannen åtalas för brottet eller ens identifieras, men det måste stå klart att ett brott har begåtts. För brottet ska det vara 
 70 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 föreskrivet strängare straff än penningböter. Vidare krävs det att näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten eller att brottet har begåtts av en person i ledande ställning grundad på befogenhet att företräda näringsidkaren eller att fatta beslut på näringsidkarens vägnar eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. Företagsbot ska fastställas till lägst fem tusen kronor och högst tio miljoner kronor. Under vissa förhållanden kan företagsboten sättas ner eller efterges. Genom en lagändring som trädde ikraft den 1 juli 2006 har företagsbot gjorts till den primära sanktionen vid oaktsamma brott på bötesnivå. En särskilt åtalsprövningsregel infördes då i 10 a §. Om ett brott som kan föranleda talan om företagsbot har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter får brottet åtalas av åklagare endast om det är påkallat ur allmän synpunkt. 
  
 2.3.7 
  
 Överklagande 
  
 Arbetsmiljöverkets beslut i enskilda fall enligt arbetsmiljölagen eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får enligt 9 kap. 2 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. För beslut av Arbetsmiljöverket gäller förvaltningslagens (1986:223) allmänna bestämmelser om hur beslut överklagas. Överklagbarheten är också begränsad av allmänna principer som har utbildats i rättspraxis. Helt allmänt kan sägas att man måste ställa vissa minimikrav på ett besluts verkningar för att det ska kunna överklagas. Enligt förvaltningslagen kan ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. Utöver den som varit part i ett ärende kan t.ex. även en arbetsgivare i vissa fall överklaga ett beslut trots att denne inte har varit part i ärendet. I fråga om Arbetsmiljöverkets rätt att överklaga gäller förvaltningsprocesslagens (1971:291) regel om tvåpartsprocess (7 a §), enligt vilken den förvaltningsmyndighet som först beslutat i saken är motpart till en enskild klagande och därmed också får rätt att överklaga ett domstolsavgörande som går myndigheten emot. För att ta till vara arbetstagarnas intressen i ärenden enligt arbetsmiljölagen får överklagande också göras av ett huvudskyddsombud eller, om något sådant ombud inte finns, av ett annat skyddsombud. Om det inte finns något skyddsombud får överklagande göras av en arbetstagarorganisation i den mån saken rör medlemmarnas intressen. För att 
 71 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 ta tillvara de studerandes intressen i ärenden enligt lagen får överklagande dessutom göras av studerandeskyddsombud. 
  
 2.4 
  
 Kriminaliseringen och införandet av sanktionsavgifter på arbetsmiljöområdet 
  
 2.4.1 
  
 Bakgrunden till kriminaliseringen på arbetsmiljöområdet 
  
 Arbetsmiljölagstiftningens ansvarsregler innebär att straffhot för brister i arbetsmiljön i allmänhet inte inträder förrän en tillsynsmyndighet meddelat förbud, föreläggande eller föreskrift och påbudet inte efterkommits. Vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen och ett antal av bestämmelserna i Arbetsmiljöverkets föreskrifter är direkt straffsanktionerade. 
 I förarbetena till arbetsmiljölagen, SOU 1976:1, diskuterades hur sanktionssystemet borde vara utformat. Utredningen menade att teoretiskt sett skulle hela sanktionssystemet kring arbetsmiljölagen kunna utgöras av bestämmelser om direkt straffansvar för dem som inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen eller med stöd därav meddelade föreskrifter. Ett sådant system skulle dock förutsätta antingen en precisering av föreskrifter om arbetsmiljön som skulle stelt reglera en mängd företeelser och samtidigt lämna andra kanske väl så betydelsefulla förhållanden oreglerade eller också allmänt utformade föreskrifter som fick kombineras med omfattande utredningar inför domstol i straffrättsligt förfarande. Utredningen ansåg att för att förbättra arbetsmiljön krävs det istället ett system som gör att resurserna satsas på förebyggande miljöarbete och där bedömningar och avvägningar av arbetsmiljöfrågor görs av arbetarskyddets organ under medverkan av arbetsmarknadens parter. Mot den bakgrunden menade utredningen att det var angeläget att i största möjliga utsträckning använda arbetarskyddsmyndigheternas resurser till att driva fram förbättringar i arbetsmiljön snarare än att använda resurserna på utredningar i efterhand av om generella föreskrifter varit uppfyllda. 
 Utredningen lade olika aspekter på föreskrifter av skilda slag i arbetsmiljölagstiftningen. Utredningen hade inga betänkligheter mot att ha direkta straffsanktioner när det gäller ordningsföreskrifter o.d. som t.ex. bestämmelser om anmälan till Yrkesinspektionen i vissa fall. Det ansågs även vara naturligt att ha omedelbara 
 72 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 straffsanktioner i fråga om föreskrifter som anger förfaranden som ska iakttas av dem som är ansvariga för arbetsmiljöns beskaffenhet för att ge underlag för bedömningar i skyddshänseende. Med det avsågs förfaranden som ska garantera att förhandsgranskning kommer till stånd, kontroll av tekniska anordningar eller av arbetshygieniska förhållanden på ett arbetsställe, preciserade föreskrifter om villkor vid användning av viss produkt, märkning e.d. liksom bestämmelser avseende förbud mot användning av visst slag av anordning. Utredningen menade att med den gällande konstruktionen av ansvarsreglerna kan föreskrifterna ges en framåtsyftande utformning och både generella egenskapskrav och detaljerade branschvisa föreskrifter kan ges. Med ett system där tonvikten ligger på omedelbara straffsanktioner blir man på ett annat sätt nödsakad att dels ge föreskrifter en mera konkret utformning för att undvika att lägga alltför mycket av utredning och avvägning i ett straffrättsligt förfarande inför domstolen, dels undvika detaljreglering som inte med säkerhet är anpassad för alla verksamheter som formellt avses med föreskriften. Följden skulle i många fall bli en uttunning av och försvagning av författningsverksamheten och inte sällan skulle man vara förhindrad att meddela föreskrifter. 
 Utredningen diskuterade olika modeller för en reglering genom direkt straffansvar. Det konstaterades att detaljbestämmelser där ett handlingsmönster anges helt entydigt och kategoriskt sällan förekommer på arbetsmiljöområdet beroende på att verkligheten bjuder på en mångfald skiftande situationer som måste bedömas olika med hänsyn till hur långvarigt arbetet är, vilka möjligheter det finns att eliminera belastningar, om arbetet är samhällsnödvändigt etc. I författningsarbetet strävar man också efter att ge bestämmelser som uttrycker egenskaps- eller funktionskrav för att inte binda utvecklingen med detaljerade måttangivelser m.m. Utredningen ansåg inte att man är betjänt av en reglering av den direkta straffbarheten som förutsätter en så hård detaljutformning av motsvarande materiella föreskrifter. Framför allt skulle man inte med ett sådant upplägg fånga in de fall där ett direkt straffhot är önskvärt. 
 Andra modeller som övervägdes var att för straffbarhet fordra att överträdelse skett av grov vårdslöshet, att rikta in sig på fall då överträdelse inneburit att allvarlig risk uppkommit för arbetstagare eller att överlåta till Arbetarskyddsstyrelsen att i samband med utfärdande av generella föreskrifter ta ställning till om överträdelse ska medföra direkt straffpåföljd och då i föreskriften särskilt ange 
 73 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
  
 SOU 2011:57 
 när så är förhållandet. De två förstnämnda modellerna ansågs inte ändamålsenliga och den sist nämnda ansågs inte vara användbar. Det ansågs inte lämpligt att lägga på en administrativ myndighet att meddela straffbestämmelser. 
 Utredningens förslag blev att i vidgad omfattning införa direkta straffsanktioner i arbetsmiljölagen för avgränsade fall där den ansvarige överträtt föreskrifter som anger vissa preciserade förfaranden. Det har skett ändringar i arbetsmiljölagen sedan den tillkom men principerna som utredningen kom fram till har inte ändrats. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att de regler som har ansetts behöva vara förenade med en direkt straffsanktion på arbetsmiljöområdet är regler om föreskrifter om formella förfaranden när det gäller kontroll, särskilda villkor för brukande, förbud mot arbetsprocesser, arbetsmetoder, tekniska anordningar, anmälningsskyldighet, förande av register och förteckningar m.m. liksom lagens bestämmelser och föreskrifter när det gäller minderåriga. Sådana föreskrifter meddelas med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ samt 5 kap. 2 § tredje eller fjärde stycket, 3 § andra stycket, 4 § eller 5 § arbetsmiljölagen. Materiella regler om arbetsmiljöns beskaffenhet och allmänna skyldigheter när det gäller arbetsmiljön meddelas med stöd av 4 kap. 10 §, som tillkom genom prop. 1990/91:140. Sådana regler är inte direkt straffsanktionerade. 
  
 2.4.2 
  
 Bakgrunden till införandet av sanktionsavgifter på arbetsmiljöområdet 
  
 På arbetsmiljöområdet infördes möjligheten för Arbetsmiljöverket att utfärda föreskrifter om sanktionsavgifter genom prop. 1993/94:186. Regeringen bedömde att effektivitetsvinster och resursbesparingar främst stod att vinna när det gällde överträdelser av föreskrifter om formella förfaranden eller preciserade åtgärder, alltså sådana överträdelser som var direkt straffbelagda och inte förutsatte föreläggande eller förbud. Vidare ansåg regeringen att det var av vikt att sanktionsavgifter endast införs på ett avgränsat område där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte. Arbetarskyddsstyrelsen hade ansett att de själva borde ges frihet att avgöra på vilka områden sanktionsavgifter skulle få förekomma men att ge Arbetarskyddsstyrelsen frihet att helt bestämma det området ansåg regeringen gå för långt. 
 74 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen 
 Regeringen ansåg att sanktionsavgifter framstod som mindre lämpliga när det gäller upprättande av handlingsplaner och andra krav som avser internkontroll. Man riskerar då att intresset förskjuts från innehållet i internkontrollen som helhet till de direkt straffsanktionerade förfarandena. Slutsatsen blev att föreskrifter utfärdade med stöd av 4 kap.  
 1–3 
  och det som blivit 8 § första stycket arbetsmiljölagen var lämpliga områden för sanktionsavgifter. När det gällde dessa föreskrifter kunde man dessutom klart presumera att överträdelser inte förekommer annat än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet inom det berörda företaget. Beträffande de fall då arbetsmiljölagens sanktionssystem bygger på att tillsynsmyndigheterna meddelar föreläggande eller förbud i det enskilda fallet ansågs flera skäl tala mot direkta straffpåföljder och samma skäl tala mot sanktionsavgifter i dessa fall. Ett system som främst bygger på föreläggande eller förbud förordades i arbetsmiljölagens förarbeten bl.a. på den grunden att det gör det möjligt för tillsynsmyndigheterna att få till stånd arbetsmiljöförbättrande åtgärder. Deras resurser behöver då inte splittras på utredningar i efterhand av om en direkt straffbelagd föreskrift överträtts. Förhållandena i arbetslivet är ofta alltför skiftande för att det ska vara lämpligt att reglera i detalj. Föreskrifter kan utformas mer generellt om de inte är förenade med direkt straffpåföljd. Det ansågs därför vara en fördel om avvägningar av kraven enligt en föreskrift görs av tillsynsmyndigheterna under medverkan av arbetsmarknadens parter och inte i ett straffrättsligt förfarande. 
 Liknande skäl ansågs tala mot avgifter vid överträdelser av övriga direkt straffsanktionerade föreskrifter i arbetsmiljölagen (4 kap.  
 4–7 
  §§) om generella förbud, läkarundersökningar m.m. samt föreskrifter enligt 5 kap. om minderåriga. Ytterligare ett skäl mot avgifter ansågs kunna vara att föreskrivande av sådana skulle vara onödigt med hänsyn till den ringa frekvensen av överträdelser på området. Det angavs också vara ett oavvisligt krav att avgiftsbeloppet kan beräknas på förhand och inte fastställs i efterhand med utgångspunkt från omständigheterna i det enskilda fallet. Regeringen förordade därför en bestämmelse om att Arbetarskyddsstyrelsen ska ange hur avgiften ska beräknas när styrelsen föreskriver sanktionsavgift. 
 75 
 3 Arbetstidslagarna 
  
 3.1 
  
 Arbetstidslagen och arbetstidsförordningen 
  
 Arbetstidslagen (1982:673) trädde i kraft den 1 januari 1983 och är sedan dess huvudförfattning när det gäller arbetstidens längd och förläggning. När det gäller minderåriga gäller också särskilda bestämmelser av skyddskaraktär i kungörelsen om minderåriga, AFS 1996:1, vilka meddelats med stöd 5 kap. 5 § arbetsmiljölagen och 18 § första stycket 1 arbetsmiljöförordningen. 
 Arbetstidslagen gäller i princip för alla arbetstagare. Undantag gäller enligt 2 § för arbete som utförs utanför arbetsgivarens kontroll, arbete som utförs av arbetstagare i företagsledande ställning eller annars i särskild förtroendeställning. Vidare undantas arbete i arbetsgivarens hushåll, fartygsarbete och arbete som omfattas av lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete. 
 Lagen innehåller bestämmelser om ordinarie arbetstid (5 §), jourtid (6 §), övertid (7 och 8 §§), nödfallsövertid (9 §), mertid vid deltidsanställning (10 §), sammanlagd arbetstid (10 a §), arbetstidens förläggning  
 (12–14 
  §§), raster (15 och 16 §§) och arbetspauser (17 §). 
 Enligt 11 § ska arbetsgivare föra anteckningar om jourtid, övertid och mertid. I andra stycket i paragrafen bemyndigas regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, att meddela föreskrifter om hur sådana anteckningar ska föras. I 1 § arbetstidsförordningen (1982:901) bemyndigas Arbetsmiljöverket att meddela föreskrifter om anteckningar om jourtid, övertid och mertid enligt 11 § andra stycket arbetstidslagen samt verkställighetsföreskrifter när det gäller arbetstidslagen. Föreskrifter har meddelats i kungörelsen om anteckningar om jourtid, övertid och mertid (AFS 1982:17). 
 77 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 Lagen är dispositiv. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation får det göras undantag antingen från lagens tillämpning i dess helhet eller avvikelse från bestämmelserna om ordinarie arbetstid i 5 §, jourtid i 6 §, beräkning av övertid i 7 § andra stycket, allmän övertid i 8 §, nödfallsövertid i 9 §, mertid i 10 §, sammanlagd arbetstid i 10 a §, arbetstidens förläggning i  
 12–14 
  §§, förläggning av raster och rasternas längd i 15 §. Dessutom får raster bytas ut mot måltidsuppehåll genom sådana kollektivavtal. Undantag får endast göras under förutsättning att det inte innebär att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av arbetstidsdirektivet, Europarlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. Ett avtal är ogiltigt i den utsträckning det innebär att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagaren än som följer av direktivet. En arbetsgivare som tillämpar sådana bestämmelser i ett kollektivavtal som strider mot denna s.k.  
 EG-spärr 
  ska enligt 24 a § betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. Om det är skäligt kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. 
 Lagens bestämmelser har också i stor utsträckning helt eller delvis ersatts av bestämmelser i kollektivavtal. Som exempel kan nämnas att på det statliga området har arbetstidslagen i princip ersatts i sin helhet av bestämmelser i det Allmänna löne- och förmånsavtalet (ALFA). Ett antal av bestämmelserna i arbetstidslagen har tagits in i kollektivavtalet och gäller om inte annat överenskommits i lokalt avtal. Affärsverksavtalet (AVA) har inte ersatt arbetstidslagen men ett antal bestämmelser kompletterar arbetstidslagen. För anställda inom kommun och landsting gäller enligt huvudöverenskommelsen om lön och allmänna anställningsvillkor m.m. arbetstidslagen med vissa tillägg. Det finns specialbestämmelser för läkare. 
 Från det privata området kan nämnas att arbetstidslagen har ersatts i dess helhet av bestämmelser i kollektivavtal mellan Teknikföretagen och både Unionen, Sveriges Ingenjörer och Ledarna samt IF Metall. Så har också skett i kollektivavtal för tjänstemännen inom IT- och telekombranschen, revision- och konsultföretag, banker och ideella organisationer. Enligt avtal mellan Vårdföretagarna och Sveriges Läkarförbund gäller arbetstidslagen med ett antal angivna tillägg och undantag. Enligt detaljhandelsavtalet mellan Svensk Handel och Handelsanställdas förbund gäller 
 78 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 arbetstidslagen med ett antal ändringar och tillägg. Inom hotell- och restaurangbranschen gäller enligt avtalet mellan Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare och Hotell och Restaurang Facket arbetstidslagen med ett antal ändringar och tillägg och även i avtalet med Unionen finns det för tjänstemän ett antal tillägg till bestämmelserna i arbetstidslagen. I kollektivavtalet mellan Sveriges Byggindustrier och Svenska Byggnadsarbetareförbundet finns också bestämmelser som kompletterar bestämmelserna i arbetstidslagen. 
 Kan kollektivavtal inte träffas får Arbetsmiljöverket meddela dispens enligt 19 §. Arbetsmiljöverkets beslut får inte innebära att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av arbetstidsdirektivet. 
  
 3.1.1 
  
 Tillsynen och sanktionssystemet enligt arbetstidslagen och arbetstidsförordningen 
  
 Arbetsmiljöverket har tillsyn över att arbetstidslagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen följs. Tillsynsreglerna avser lagens bestämmelser om arbetstiden. I den mån lagreglerna har ersatts av kollektivavtal faller myndighetstillsynen bort. 
 På motsvarande sätt som enligt arbetsmiljölagen kan Arbetsmiljöverket enligt 22 § arbetstidslagen meddela de föreläggande och förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Förelägganden eller förbud kan förenas med vite. Arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av 22 § och som inte har förenats med vite döms enligt 23 § till böter eller fängelse i högst ett år. 
 Av 24 § framgår vilka överträdelser som är direkt straffsanktionerade. En arbetsgivare som utan att undantag gjorts i kollektivavtal eller Arbetsmiljöverket meddelat dispens enligt 19 § anlitat en arbetstagare i strid mot bestämmelserna om ordinarie arbetstid, jourtid, övertid, mertid vid deltidsanställning eller sammanlagd arbetstid i  
 5–10 
  a §§, besked om ändringar i den ordinarie arbetstiden eller jourtidens förläggning i 12 §, dygnsvila i 13 §, veckovila i 14 § eller raster i 15 och 16 §§ döms enligt bestämmelsen till böter. Bestämmelsen om högsta tillåtna arbetstid för nattarbete i 13 a § och arbetspauser i 17 § är undantagna från direkt straffansvar. Det är också direkt straffsanktionerat att bryta mot bestämmelsen om förande av anteckningar om jourtid, övertid och mertid i 11 § eller 
 79 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 mot föreskrifter som meddelats med stöd av 11 §. Föreskrifterna i kungörelsen om anteckningar om jourtid, övertid och mertid (AFS 1982:17) är alltså direkt straffsanktionerade (se förteckning över föreskrifter som är direkt straffsanktionerade,  
 bilaga 3 
 ). Dessutom är det direkt straffsanktionerat för arbetsgivare att lämna oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt då Arbetsmiljöverket begärt upplysningar eller handlingar. 
 I 26 och 27 §§ finns det bestämmelser om övertidsavgifter. Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna om allmän övertid eller nödfallsövertid i 8 och 9 §§ utan att ha stöd i kollektivavtal eller ha fått dispens från Arbetsmiljöverket utgår en övertidsavgift. Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts. Det fordras inte att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgiften ska kunna utgå. Skyldighet att betala övertidsavgifter förutsätter bara att lagens övertidsmått objektivt sett har överskridits. Övertidsavgiften utgör en procent av det basbelopp enligt lagen om allmän försäkring som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks för varje timme otillåten övertid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot de aktuella reglerna. Avgiften kan jämkas eller efterges om det föreligger särskilda omständigheter. Avgiften tillfaller staten. Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstol. Ansökan ska göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Arbetsmiljöverkets beslut i enskilda fall enligt lagen eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. För att ta tillvara arbetstagarnas intresse i ett ärende enligt lagen får beslut överklagas även av huvudskyddsombud eller, om något sådant ombud inte finns, av annat skyddsombud. Finns det inte något skyddsombud får en arbetstagarorganisation överklaga ett sådant beslut i den mån saken rör medlemmars intresse och organisationen tidigare yttrat sig i ärendet. 
  
 3.1.2 
  
 Överträdelser av bestämmelser i kollektivavtal 
  
 En följd av utformningen av lagstiftningen är att skilda påföljdssystem gäller beroende på om en överträdelse har skett av en lagregel eller av en avtalsbestämmelse som har ersatt lagregeln. För en arbetsgivare som inte fullgör sina förpliktelser enligt kollektivavtal gäller enligt 25 § arbetstidslagen vad som föreskrivs om 
 80 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 påföljd i avtalet eller lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Det blir fråga om en skadeståndspåföljd. En sådan tvist handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister. 
 När det gäller övertidsavgifter är det inte tänkt att övertidsavgift och allmänt skadestånd för brott mot ett kollektivavtal ska utgå samtidigt. Bestämmelserna om övertidsavgift omfattar inte sådana avsteg från lagregler som har skett genom ett giltigt kollektivavtal eller efter dispens från Arbetsmiljöverket. 
  
 3.2 
  
 Lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete 
  
 Lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete är tillämplig på arbete som en arbetstagare utför i arbetsgivarens hushåll. Den gäller inte om arbetstagaren är medlem av arbetsgivarens familj utom i det fall arbetstagaren är personlig assistent enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Genom en lagändring 2008 blev arbetsmiljölagen tillämplig även på arbete i arbetsgivarens hushåll. 
 Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om ordinarie arbetstid (2 §), övertid  
 (3–5 
  §), skyldighet att föra behövliga anteckningar om övertid (6 §), rätt till ersättning för övertidsarbete (7 §) och nattvila (9 §). 
 Arbetsmiljöverkets tillsyn omfattar att bestämmelserna om ordinarie arbetstid, övertid, förande av anteckningar om övertid och nattvila i  
 2–4, 
  6 och 9 §§ följs. Åsidosätter en arbetsgivare sina skyldigheter i något avseende som är underkastat tillsyn kan Arbetsmiljöverket förelägga arbetsgivaren att vidta rättelse. Enligt 19 § är det direkt straffsanktionerat med böter att inte följa ett sådant föreläggande från Arbetsmiljöverket eller att lämna oriktig eller vilseledande uppgift i anteckningar om övertid. 
  
 3.3 
  
 Lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete och förordningen om arbetstid vid visst vägtransportarbete 
  
 Lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete (vägarbetstidslagen) ska tillämpas på arbete som utförs av mobila arbetstagare som är anställda av företag etablerade i en medlemsstat och som deltar i vägtransporter, vid vilka Europaparlamentets och 
 81 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 rådets förordning (EG) 561/2006 av den 15 mars 2006 om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 2820 eller Europeiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR) ska tillämpas. 
 Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. ordinarie arbetstid (5 §), övertid  
 (6–8 
  §§), mertid vid deltidsanställning (9 §), sammanlagd arbetstid (12 §), nattarbete  
 (14–15 
  §§) och raster (18 §). Det finns också bestämmelser om arbetsgivares skyldighet att informera arbetstagarna om ändringar i den ordinarie arbetstidens förläggning viss tid i förväg (16 §) och att registrera all arbetstid som omfattas av lagen och bevara registren (20 §). 
 Bestämmelserna i lagen är till stor del dispositiva. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation får det göras undantag från bestämmelserna om ordinarie arbetstid i 5 §, övertid i  
 6–8 
  §§, mertid i 9 §, sammanlagd arbetstid i 12 § andra stycket, nattarbete i 15 § och skyldighet att informera om ändringar i den ordinarie arbetstidens förläggning viss tid i förväg enligt 16 §. Det är också tillåtet att träffa kollektivavtal om avvikelser från lagens bestämmelser i vissa andra hänseenden. 
 Om kollektivavtal inte träffas får Transportstyrelsen medge dispens om det finns särskilda skäl. 
 Transportstyrelsen ska se till att lagen följs. Myndigheten får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen ska kunna följas. Föreläggande eller förbud får förenas med vite. 
 Arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud döms enligt 25 § till böter eller fängelse i högst ett år. Det gäller inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 Av 26 § framgår vilka överträdelser som är direkt straffbelagda. En arbetsgivare döms till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
  
 1) 
  
 förlägger arbetet så att arbetstagarens arbetstid överstigit vad som är tillåtet enligt bestämmelserna i lagen eller raster inte kunnat tas i enlighet med 18 § första stycket, 
  
 2) 
  
 inte informerat arbetstagarna om ändringar i den ordinarie arbetstidens förläggning i enlighet med 16 § utan att undantag gjorts i kollektivavtal eller Transportstyrelsen beviljat dispens, 
  
 82 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 3) 
  
 inte registrerat arbetstiden och bevarat uppgifterna enligt 20 §, eller 
  
 4) 
  
 lämnar oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt då Transportstyrelsen begärt upplysningar eller handlingar. 
  
 Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna om allmän övertid i 7 § eller nödfallsövertid i 8 § utan att ha stöd i kollektivavtal eller ha fått dispens av Transportstyrelsen utgår en övertidsavgift. Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts. Det fordras inte att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgiften ska kunna utgå. Skyldighet att betala övertidsavgifter förutsätter bara att lagens övertidsmått objektivt sett har överskridits. Övertidsavgiften utgör en procent av det basbelopp enligt lagen om allmän försäkring som gällde vid den tidpunkt då överträdelsen begicks för varje timme otillåten övertid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot de aktuella reglerna. Avgiften kan jämkas eller efterges om det föreligger särskilda omständigheter. Avgiften tillfaller staten. Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstol. Ansökan ska göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då överträdelsen begicks. 
 Enligt 1 § förordningen (2005:399) om arbetstid vid visst vägtransportarbete får Transportstyrelsen meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn och ärendehandläggning enligt vägarbetstidslagen och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och för verkställighet av lagen. 
  
 3.4 
  
 Lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget 
  
 Lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget innehåller bestämmelser om årsarbetstiden (4 §) och om lediga dagar på stationeringsorten (5 §) för flygpersonal inom civilflyget. I övrigt gäller bestämmelserna i arbetstidslagen för sådan personal. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbetsgivarorganisation får avvikelser göras från dessa bestämmelser. 
 83 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 Transportstyrelsen ska se till att lagen följs. Myndigheten får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen ska följas. Förelägganden och förbud får förenas med vite. 
 Det är direkt straffsanktionerat med böter eller fängelse i högst ett år för en arbetsgivare att uppsåtligen eller av oaktsamhet bryta mot ett föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av lagen. Det gäller inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 Det är också direkt straffbelagt med böter för en arbetsgivare att uppsåtligen eller av oaktsamhet anlita en arbetstagare i strid mot bestämmelsen om årsarbetstid i 4 § utan att avvikelse har gjorts i kollektivavtal. 
  
 3.5 
  
 Lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik och förordningen om tillsynsmyndighet för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik 
  
 Lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik innehåller bestämmelser om dygnsvila  
 (6–9 
  §§), veckovila  
 (11–13 
  §§), rast  
 (14–17 
  §§), körtid  
 (18–19 
  §§) och tjänstgöringslista (20 §) för arbetstagare som ingår i tågpersonalen i gränsöverskridande driftskompatibel trafik. 
 Regeringen får enligt 9 § andra stycket meddela ytterligare föreskrifter om dygnsvila utanför bostaden. 
 Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får avvikelser göras från lagens bestämmelser i vissa avseenden. 
 Med stöd av 21 § har regeringen i 1 § förordningen (2008:770) om tillsynsmyndighet för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik förordnat att Tranportstyrelsen ska vara tillsynsmyndighet. Tillsynsmyndigheten får enligt 25 § meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen ska följas. Föreläggande eller förbud får förenas vid vite. 
 Det är direkt straffsanktionerat med böter eller fängelse i högst ett år för en arbetsgivare att uppsåtligen eller av oaktsamhet bryta mot ett föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av 
 84 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 lagen. Det gäller inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 Av 27 § framgår vilka överträdelser som är direkt straffbelagda. En arbetsgivare döms till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
  
 1) 
  
 förlägger arbetet så att 
  
 - 
  
 en arbetstagare inte fått dygnsvila enligt vad som föreskrivs i  
  
 6–9 
  §§ eller föreskrifter som meddelats med stöd av 9 § andra stycket, eller veckovila enligt vad som föreskrivs i  
 11–13 
  §§ utan att avvikelse har gjorts i kollektivavtal, 
  
 - 
  
 arbetstagarens körtid överstigit vad som är tillåtet enligt 18 §, 
  
 - 
  
 raster inte kunnat tas enligt vad som föreskrivs i 14 och 15 §§ och det inte varit fråga om tågförsening, 
  
 2) 
  
 inte fört tjänstgöringslista och bevarat listan enligt 20 §, eller 
  
 3) 
  
 lämnat oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt då Transportstyrelsen begärt upplysningar eller handlingar. 
  
 3.6 
  
 Kriminaliseringen och införandet av övertidsavgifter på arbetstidsområdet 
  
 3.6.1 
  
 Bakgrunden till kriminaliseringen på arbetstidsområdet 
  
 Arbetstidslagen 
 1982 års arbetstidslag ersatte den allmänna arbetstidslagen från 1970 och reglerna i fjärde kapitlet i arbetsmiljölagen om arbetstidens förläggning. I förarbetena till lagen övervägdes frågan om hur påföljdssystemet i lagen borde utformas. 
 I SOU 1981:5 Ny arbetstidslag konstaterade utredningen att för att föreskrifter ska få effekt måste de i allmänhet vara sanktionerade på något sätt. Om straff kommer ifråga vid överträdelser av en föreskrift är straffbestämmelsen vanligen utformad så att överträdelser omedelbart kan föranleda straffpåföljd. Bakgrunden är uppenbarligen att man vill effektivt påverka dem, som föreskriften riktar sig mot, att inrätta sitt handlande efter föreskriften. Om straffhotet förutsätter någon ytterligare åtgärd från myndigheterna 
 85 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 sida, kan ju de berörda avvakta att en sådan åtgärd vidtas. För direkta påföljder talade också enligt utredningens mening den straffrättsliga likabehandlingsprincipen: alla som bryter mot en föreskrift ska stå under samma straffhot. 
 Dessa synpunkter kunde samtidigt enligt utredningen anföras som skäl mot ett system som bygger på förelägganden eller förbud i de enskilda fallen. 
 Utredningen sammanfattade ett antal omständigheter som å andra sidan anförts till stöd för att välja ett system med förelägganden och förbud enligt följande. 
  
 - 
  
 Genom reglerna om föreläggande och förbud kan tillsynsmyndighetens handlande inriktas på att få till stånd arbetsmiljöförbättrande åtgärder. Tillsynsmyndighetens resurser behöver inte splittras på utredningar i efterhand av om en direkt straffbelagd föreskrift överträtts. 
  
 - 
  
 Ett samarbete mellan arbetsmarknadsparterna och tillsynsmyndigheterna är en nödvändig förutsättning för att åstadkomma goda arbetsmiljöer. Bedömningar och avvägningar av kraven enligt en föreskrift bör därför göras av tillsynsmyndigheterna under medverkan av arbetsmarknadens parter och inte i ett straffrättsligt förfarande. 
  
 - 
  
 Förhållandena i arbetslivet är ofta alltför skiftande för att en detaljreglering ska vara lämplig. Föreskrifter kan utformas med mera generell syftning om de inte är förenade med direkt straffpåföljd. Med förelägganden och förbud kan ingripanden ske vid behov även när endast generellt utformade föreskrifter finns att åberopa. 
  
 - 
  
 Ett förbud kan vara kännbarare och därmed mera avhållande än de påföljder som skulle kunna tänkas vid direkta straffbestämmelser. 
  
 - 
  
 Förelägganden och förbud kan förenas med vite. Härvid kan det fastställas ett vitesbelopp som är avpassat efter vad som behövs för att påkallade åtgärder ska vidtas. Vite kan dessutom riktas mot ett företag medan straffansvar gäller endast enskilda personer. 
  
 Utredningen pekade också på att vid tillkomsten av 1949 års arbetarskyddslag och under en ganska lång tid därefter ansågs arbetarskyddslagstiftningen i stor utsträckning inte innefatta några 
 86 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 absolut bindande föreskrifter och systemet med förelägganden och förbud uppfattades som en följd av lagstiftningens allmänna uppbyggnad. I förarbetena till arbetsmiljölagen betonades däremot att alla föreskrifter som ingår i arbetsmiljölagstiftningen, både direkt straffsanktionerade föreskrifter och andra föreskrifter, är att anse som bindande. Utredningen konstaterade vidare att medan prövningen i fråga om överträdelser av direkt straffbelagda föreskrifter sker i åtalsförfarandet eller inför domstol, ligger tyngdpunkten av prövningen hos arbetarskyddsmyndigheterna när det gäller att meddela förelägganden och förbud. Även kraven på föreskrifternas precisering kan fortfarande påverka valet av sanktionssystem. Kan endast en mycket allmän föreskrift utformas, får inte de som berörs tillräcklig ledning att inrätta sitt handlande efter föreskriften. Föreskriften får dåligt genomslagskraft också av det skälet att det är svårt eller omöjligt att konstatera om föreskriften har överträtts. Detta kan undgås genom att man förlitar sig på de möjligheter systemet med förelägganden och förbud ger att precisera föreskrifterna i det enskilda fallet. 
 När det gäller det förhållandet att arbetstidslagen är dispositiv anförde utredningen att en följd därav var att skilda påföljdssystem gäller beroende på om en överträdelse avsett en lagregel eller en avtalsbestämmelse som ersatt lagregeln. I det sistnämnda fallet kunde det enbart bli fråga om skadeståndspåföljder och tvisten handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Utredningen konstaterade att dispositiviteten är en förutsättning för att man ska kunna ha allmängiltiga arbetstidsregler. Dessutom utgör dispositiviteten numera en självklar del av arbetsmarknadsparternas bestämmandeområde. Utredningen menade å andra sidan att tillsynen genom arbetarskyddsmyndigheterna inte helt kunde undvaras på arbetstidsområdet och att tillsynen borde anknyta till regler som är straffrättsligt sanktionerade. 
 Utredningen ansåg att de skadeståndspåföljder som var aktuella vid överträdelser av avtalsbestämmelser om arbetstiden i flera avseenden framstod som effektivare än de straff som normalt kan följa vid överträdelse av lagregler om arbetstiden och övervägde att införa en skadeståndspåföljd i lagen men ansåg att flera skäl talade mot att en sådan påföljd skulle införas i arbetstidslagstiftningen. Utredningen förordade istället att straffavgifter skulle införas vid sidan av straffbestämmelserna (se nedan, avsnitt 3.6.2). 
 När det gällde bedömningen av vilket slag av sanktionsbestämmelser som borde kopplas till arbetstidsbestämmelserna i en samlad 
 87 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 arbetstidslag konstaterade utredningen att det stora flertalet av reglerna är så utformade att de kan tjäna som rättesnören utan att precisering behöver ske genom förhållningsregler i de enskilda fallen. Vid sådant förhållande talade enligt utredningens mening övervägande skäl för att i fråga om arbetstidsbestämmelser använda den vanliga sanktionsformen, dvs. bestämmelser kopplade till direkta straffpåföljder. Det gällde utöver de bestämmelser som då fanns även bestämmelserna om rast, nattvila, veckovila och besked om arbetstidens förläggning. Däremot ansågs regeln om arbetspauser närmast ha karaktären av målsättningsbestämmelse och den lämpade sig därför inte att belägga med direkt straffsanktion. 
 I den efterföljande prop. 1981/82:154 anslöt sig departementschefen till utredningens bedömningar. 
 I förarbetena framhölls det också att det är viktigt att slå fast gränserna för myndighetstillsynen när det gäller arbetstidsområdet. Tillsynsreglerna avser lagens bestämmelse om arbetstiden. I den mån lagreglerna ersätts av kollektivavtal faller myndighetstillsynen bort. 
 Genom prop. 1995/96:162 med förslag om ändringar i arbetstidslagen med anledning av EG:s arbetstidsdirektiv, rådets direktiv (93/104/EG) av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden infördes en skadeståndspåföljd i en ny paragraf, 24 a §. Med anledning av direktivet infördes bestämmelser i 3 och 19 §§ i arbetstidslagen som ska garantera att arbetstagarna på det kollektivavtalsreglerade området tillförsäkras direktivets minimikrav. Regeringen anförde att det kunde tyckas vara mindre välbetänkt att införa ytterligare sanktionsregler på arbetstidsområdet mot bakgrund av att sanktionreglerna på detta område redan är komplicerade men av Sveriges skyldighet att se till att direktivets regler genomförs ansågs följa att dessa regler tillförs någon form av sanktion. 
 Vägarbetstidslagen 
 Vägarbetstidslagen infördes för att genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG av den 11 mars 2002 om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter. För att samtliga regler om arbetstid som rör denna yrkesgrupp i fortsättningen skulle finnas i en och samma författning infördes i den nya lagen även regler om ordinarie arbetstid, 
 88 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 övertid och mertid samt andra arbetstidsrelaterade frågor. Dessa regler utformades med förebild i motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen. Den principiella utgångspunkten var att reglerna i vägarbetstidslagen som inte härrörde från direktivet utan utformats efter förebild i arbetstidslagen så långt som möjligt skulle tillämpas på samma sätt som motsvarande regler i arbetstidslagen. Reglerna som införts från arbetstidslagen borde därför straffsanktioneras på samma sätt i vägarbetstidslagen. Dessutom borde bestämmelserna om begränsning av den sammanlagda arbetstiden, nattarbete, raster samt registrering av arbetstid sanktioneras på liknande sätt (prop. 2004/05:132 s. 63 f). 
 Straffbestämmelserna i vägarbetstidslagen kom därför i huvudsak att överensstämma med motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen men gavs en annan lagteknisk utformning. Medan straffansvar enligt arbetstidslagen inträder då arbetsgivaren anlitat en arbetstagare i strid mot lagens bestämmelser inträder straffansvar enligt vägarbetstidslagen först när arbetsgivaren inte förlagt arbetet på ett sätt som är förenligt med lagens regler och dessa därefter faktiskt har överträtts. 
 Lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget 
 Lagen infördes för att bidra till att genomföra det s.k. flygarbetstidsdirektivet, rådets direktiv 2000/79/EG av den 27 november 2000 om genomförande av det europeiska avtal om arbetstidens förläggning för flygpersonal inom civilflyget som har ingåtts mellan Association of European Airlines (AEA), Europeiska transportarbetarfederationen (ETF), European Cockpit Association (ECA), European Regions Airline Association (ERA) och International Air Carrier Association (IACA). I många hänseenden hade direktivets bestämmelser redan genomförts på olika sätt i svensk rätt. Det som återstod att reglera för flygpersonal var främst minimiregler om årsarbetstiden och minimiregler om lediga dagar per kalendermånad och kalenderår. I lagen infördes arbetstidslagens straffbestämmelser samt bestämmelse om skadestånd i huvudsak utan ändringar. Det ansågs att likartade regler borde gälla för överträdelse mot flygarbetstidsregler som för allmänna arbetstidsregler. 
 89 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 Lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik 
 Genom lagen genomfördes rådets direktiv 2005/47/EG av den 18 juli 2005 om avtalet mellan Europeiska järnvägsgemenskapen (CER) och Europeiska transportarbetarfederationen (ETF) om vissa aspekter på villkoren för anlitande av mobila arbetstagare i gränsöverskridande driftskompatibel trafik inom järnvägssektorn i svensk rätt. Enligt artikel 4 i direktivet ska medlemsstaterna fastställa lämpliga påföljder för överträdelse av de nationella bestämmelser som fastställs för tillämpning av detta direktiv. Påföljderna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Genom straffbestämmelserna i lagen genomfördes artikel 4 i direktivet. Bestämmelserna om dygnsvila, veckovila, raster och tjänstgöringslista ersätter för den aktuella sektorn motsvarande eller liknande bestämmelser i arbetstidslagen. Bestämmelserna i arbetstidslagen är straffsanktionerade och arbetstidslagen innehåller dessutom civilrättsliga sanktioner i form av bl.a. skadeståndsskyldighet. Det ansågs därför att det borde införas motsvarande sanktioner i lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik (prop. 2007/08:76 s. 41 f). Straffbestämmelserna utformades med motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen som förebild, men gavs i vissa delar en annan lagteknisk utformning. Medan straffansvar enligt arbetstidslagen inträder då arbetsgivaren anlitat en arbetstagare i strid mot lagens bestämmelser inträder straffansvar enligt lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik först när arbetsgivaren inte har förlagt arbetet på ett sätt som är förenligt med lagens regler och dessa därefter faktiskt har överträtts. 
 Lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete 
 De materiella bestämmelserna i lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete är inte direkt straffsanktionerade. Däremot är det straffbelagt med böter för en arbetsgivare att inte rätta sig efter ett föreläggande av Arbetsmiljöverket eller lämna oriktig eller vilseledande uppgift i anteckningar om övertid. Vid lagens tillkomst ansåg regeringen att tillsynen på detta område i första hand skulle bedrivas genom råd och anvisningar och att det knappast skulle vara möjligt med ett system som kriminaliserade överträdelser av lagens bestämmelser. Ordningen med möjlighet för tillsynsmyndigheten att förelägga arbetsgivare att vidta rättelse borde enligt 
 90 
  
 SOU 2011:57 
  
 Arbetstidslagarna 
 regeringen i tillräcklig grad tillgodose behovet av att komma till rätta med dem som inte följer lagens föreskrifter (prop. 1970:150 s. 62). Eftersom det sanktionerades med straff att inte följa förelägganden av tillsynsmyndigheten skulle föreläggandena inte förenas med vite. 
  
 3.6.2 
  
 Bakgrunden till införandet av övertidsavgifter på arbetstidsområdet 
  
 Arbetstidslagen 
 I SOU 1981:5 Ny arbetstidslag tog utredningen upp frågan om ytterligare påföljder och framhöll att de straff, som dömdes ut enligt allmänna arbetstidslagen, var så låga att de knappast i sig kunde avhålla från överträdelser och att vad gällde arbetstidsbestämmelserna i arbetsmiljölagen syntes några tvångsingripanden över huvud taget inte ha förekommit. Utredningen ansåg att de skadeståndspåföljder som är aktuella vid överträdelser av avtalsbestämmelser om arbetstiden i flera avseenden framstår som effektivare än de straff som normalt kan följa vid överträdelse av lagregler om arbetstiden. En anledning till det är att i avtalsfallet är det domstolens uppgift att utmäta ett skadestånd som i princip är så högt att det avhåller från olovligt handlande. Bötesbeloppets storlek är däremot beroende av bl.a. den ekonomiska ställningen hos den person som inom arbetsgivarens företag anses ansvarig för efterlevnaden av arbetstidsbestämmelserna. Bötesbeloppet kan därför även vid klara fall av överträdelser vara obetydligt i jämförelse med den ekonomiska vinst som företaget gjort genom att underlåta att följa bestämmelserna. 
 Mot den bakgrunden övervägde utredningen att införa en skadeståndspåföljd i lagen men ansåg att flera skäl talade mot att en sådan påföljd skulle införas i arbetstidslagstiftningen. Utredningen förordade istället att straffavgifter skulle införas vid sidan av straffbestämmelserna. Det skulle öka möjligheten att förhindra att åsidosättande av lagen medför ekonomisk vinst och även skapa bättre balans i fråga om sanktionerna vid överträdelse av å ena sidan lagens regler och å andra sidan avtalsbestämmelser som ersatt lagregler. Utredningen föreslog att straffavgifter skulle införas som särskild påföljd vid åsidosättande av bestämmelserna om övertid men ansåg att det var mindre angeläget att införa ytterligare 
 91 
  
 Arbetstidslagarna 
  
 SOU 2011:57 
 påföljder vid överträdelser vad avser begränsningen av mertidsuttag eller reglerna om arbetstidens förläggning. 
 I prop. 1981/82:154 s. 51 ff delade departementschefen utredningens uppfattning att de dåvarande straffbestämmelserna visat sig otillräckliga när det gällt att komma till rätta med överträdelser av arbetstidsbestämmelserna i allmänna arbetstidslagen. Med förslaget till utökade direkta straffbestämmelser skulle visserligen möjligheten att effektivt påverka dem som lagreglerna riktar sig mot öka men utan ytterligare någon skärpning av sanktionerna mot överträdelser av lagens arbetstidsbestämmelser var risken enligt departementschefens mening uppenbar att det fanns möjligheter till ekonomisk spekulation och vinst även om en överträdelse medfört straff. En ekonomisk sanktion borde enligt departementschefen ha förutsättningar att motverka att överträdelser av arbetstidslagstiftningen medför ekonomisk vinst. 
 Den omständigheten att skadeståndpåföljderna som är aktuella vid överträdelser av arbetstidsregler i kollektivavtal i många avseende framstår som effektivare än normalstraffen vid överträdelser av lagreglerna om arbetstiden kunde dessutom enligt departementschefens mening tänkas negativt påverka arbetsgivarnas intresse av att sluta kollektivavtal. Förutom att införandet av en straffavgift skulle skapa en bättre balans mellan sanktionerna vid överträdelser av dessa och av avtalsbestämmelser, som gäller i stället för lagregler, borde en sådan åtgärd enligt departementschefen också kunna öka benägenheten att söka avtalslösningar. Mot den bakgrunden anslöt sig departementschefen till förslaget om införande av en straffavgift som särskild påföljd för överträdelse av lagreglerna om övertid. 
 Departementschefen ansåg inte att det fanns något skäl att göra undantag för statliga verk och myndigheter när det gällde uttag av övertidsavgiften. 
 Vägarbetstidslagen 
 Eftersom regler om övertid motsvarande de som fanns i arbetstidslagen infördes i vägarbetstidslagen ansåg regeringen att det borde införas en motsvarande reglering om övertidsavgifter i vägarbetstidslagen (prop. 1994/95:132 s. 65). 
 92 
  
 4 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 4.1 
  
 Arbetsmiljöverkets tillsynsverksamhet 
  
 Som tillsynsmyndigheter för arbetsmiljöområdet fanns fram till den 1 januari 2001 Arbetarskyddsstyrelsen och Yrkesinspektionen, som tillsammans kallades Arbetarskyddsverket. Arbetarskyddsstyrelsen utövade den centrala tillsynen enligt arbetsmiljölagen och anslutande lagar och föreskrifter, medan Yrkesinspektionen var den regionala fältorganisationen som under styrelsen utövade tillsyn i närmare kontakt med arbetsställena. Arbetarskyddsstyrelsen och Yrkesinspektionen ombildades den 1 januari 2001 till en myndighet, Arbetsmiljöverket. Numera är alltså Arbetsmiljöverket ansvarig förvaltningsmyndighet för arbetsmiljö- och arbetstidsfrågor och ska ha tillsyn över arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen. 
 I tabell 4.1 redovisas Arbetsmiljöverkets tillsynsverksamhet under åren  
 2008–2010. 
  Uppgifterna är hämtade ur Arbetsmiljöverkets diarieföringssystem SARA. 
 Tabell 4.1 Sammanställning av Arbetsmiljöverkets tillsynsverksamhet 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 Arbetsställebesök 
  
 33 246 
  
 30 024 
  
 33 532 
  
 Inspektionsmeddelande med krav 
  
 13 383 
  
 12 817 
  
 13 386 
  
 Föreläggande utan vite 
  
 9 
  
 11 
  
 4 
  
 Föreläggande med vite 
  
 343 
  
 280 
  
 308 
  
 Förbud utan vite 
  
 81 
  
 48 
  
 54 
  
 Förbud med vite 
  
 481 
  
 550 
  
 578 
  
 Ansökan om utdömande av vite 
  
 43 
  
 20 
  
 45 
  
 Avgiftsföreläggande 
  
 63 
  
 103 
  
 57 
  
 Ansökan om påförande av sanktionsavgift 
  
 29 
  
 44 
  
 23 
  
 Åtalsanmälan 
  
 212 
  
 259 
  
 287 
  
 93 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 Inspektioner och inspektionsmeddelanden 
 Av Arbetsmiljöverkets statistik över tillsynsverksamheten framgår att antalet besök på arbetsställen har minskat under de senaste åren men att antalet besök ökade under 2010 jämfört med 2009. År 2006 uppgick antalet besök på arbetsställen till ca. 40 000. Därefter har antalet besök minskat till 36 293 år 2007, 33 246 år 2008, 30 024 år 2009 och 33 532 år 2010. Enligt SCB:s företagsregister finns det 1 035 000 arbetsställen i landet. En stor del av dessa är enskilda firmor som inte har några anställda. Det finns 340 000 arbetsställen med minst en anställd. Omkring 70 procent av Arbetsmiljöverkets besök på arbetsställen under åren  
 2005–2009 
  utgjordes enligt verket av inspektioner. Besöken resulterade i 12  
 000–13 
  000 inspektionsmeddelanden med krav på ändring av förhållanden som inte uppfyller arbetsmiljökraven. Ett inspektionsmeddelande kan innehålla krav i flera olika hänseenden och antalet krav i inspektionsmeddelandena uppgick till ca. 52 000 år 2008, cirka 46 000 år 2009 och cirka 44 000 år 2010. Av tabell 4.2 framgår inriktningen på ställda krav. 
 Tabell 4.2 Inriktning på ställda krav i inspektionsmeddelanden  
 2008–2010 
  (i procent) 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 Teknik 
  
 24,4 
  
 22,4 
  
 19,3 
  
 Yrkeshygien 
  
 20,4 
  
 20,9 
  
 21,0 
  
 Med/Soc frågor 
  
 15,6 
  
 16,2 
  
 21,4 
  
 Systematiskt arbetsmiljöarbete 
  
 39,6 
  
 40,4 
  
 38,3 
  
 Förelägganden och förbud 
 Under perioden  
 2008–2010 
  utfärdade Arbetsmiljöverket mellan 291 och 352 förelägganden per år. 2008 och 2009 förenades endast ett tiotal förelägganden per år inte med vite och 2010 var det endast fyra förelägganden som inte förenades med vite. Arbetsmiljöverket utfärdade vidare mellan ca. 560 och 630 förbud per år, varav mellan 8 och 14 procent inte förenades med vite. Till den allra största delen förenades således även meddelade förbud med vite. Av tabell 4.3 framgår inriktningen på kraven i utfärdade förelägganden och villkor i förbud. 
 94 
 SOU 2011:57 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 Tabell 4.3 
  
 Inriktning på ställda krav i förelägganden och villkor i förbud 
  
 2008–2010 
  (i procent) 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 Teknik 
  
 37,7 
  
 48,6 
  
 48,5 
  
 Yrkeshygien 
  
 21,9 
  
 15,8 
  
 14,7 
  
 Med/Soc frågor 
  
 17,5 
  
 12,2 
  
 13,7 
  
 Systematiskt arbetsmiljöarbete 
  
 22,8 
  
 23,5 
  
 23,1 
  
 Antalet förelägganden och förbud är lågt i förhållande till antalet inspektionsmeddelanden med krav, vilket får uppfattas så att efterlevnaden av kraven som Arbetsmiljöverket ställer i sina inspektionsmeddelanden är god. Krav gällande teknik dominerar i de fall där Arbetsmiljöverket får driva kravet vidare genom föreläggande eller förbud medan omkring 40 procent av kraven i inspektionsmeddelandena gäller systematiskt arbetsmiljöarbete. 
 Ansökningar om utdömande av vite 
 Enligt uppgifter hämtade ur domstolarnas målhanteringssystem VERA kom det in 54 mål om utdömande av vite med Arbetsmiljöverket som sökande under år 2008, 26 sådana mål under år 2009 och 44 sådana mål under år 2010. Antalet ansökningar om utdömande av vite är lågt i förhållande till antalet förelägganden och förbud som förenats med vite, vilket också får uppfattas så att efterlevnaden av förelägganden och förbud, som har förenats med vite, är god och att detta är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att åstadkomma åtgärdande av upptäckta brister i arbetsmiljön. 
 Krav mot staten 
 Förelägganden och förbud som riktas mot staten förenas inte med vite. Av uppgifter hämtade ur  
 SARA-systemet 
  framgår att under åren  
 2008–2010 
  uppgick antalet inspektionsmeddelanden som riktades mot statliga myndigheter till 173, 147 resp. 169 stycken. Under samma period upprättades 20, 17 resp. 27 underrättelser om föreläggande/förbud och nio, elva respektive nio förelägganden och förbud mot statliga myndigheter. I något fall per år beslutades det också om omedelbart förbud. Under åren  
 2005–2007 
  uppgick 
 95 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 antalet inspektionsmeddelanden riktade mot statliga myndigheter till omkring 250 per år. Andelen förelägganden och förbud i förhållande till antalet inspektionsmeddelanden med krav ligger på samma nivå när det gäller statliga myndigheter som när det gäller antalet inspektionsmeddelanden och förelägganden/förbud totalt sett. 
 Sanktionsavgifter 
 Arbetsmiljöverket har enligt 18 § första stycket 4 arbetsmiljöförordningen bemyndigats att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen. Föreskrifter om sanktionsavgifter får meddelas när det gäller överträdelser av föreskrifter som har meddelats med stöd av ett bemyndigande i något avseende som anges i 4 kap.  
 1–3 
  eller 8 § första stycket arbetsmiljölagen. Omkring 170 bestämmelser i 40 olika föreskrifter som har meddelats av Arbetsmiljöverket är direkt straffbelagda. En stor del av dessa bestämmelser har meddelats med stöd av 4 kap.  
 1–3 
  eller 8 § första stycket arbetsmiljölagen, i vilka fall gällande lag ger möjlighet för Arbetsmiljöverket att meddela föreskrifter om sanktionsavgift. Arbetsmiljöverket har endast meddelat föreskrifter om sanktionsavgifter i tre fall. 
 Enligt 46 § i AFS 2005:3 Besiktning av trycksatta anordningar är den sanktionsavgift som ska betalas om trycksatt anordning använts utan att besiktning skett 10 000 kronor eller 20 000 kronor när det gäller andra trycksatta anordningar än behållare för luft eller kvävgas och pannanläggningar, 10 000 kronor för behållare för luft eller kvävgas och mellan 5 000 kronor och 100 000 kronor för pannanläggningar beroende på pannans märkeffekt. 
 Enligt 51 § i AFS 2006:1 Asbest är den sanktionsavgift som ska betalas om asbesthaltigt material hanteras vid rivning utan tillstånd från Arbetsmiljöverket 50 000 kronor. 
 Enligt 24 § i AFS 2006:8 Provning med över- eller undertryck är sanktionsavgiften 10 000 kr för varje gång trycksättning inte utförs av behörigt kontrollorgan enligt bestämmelsen i 20 § i föreskriften. 
 Aktualiseras frågan om påförande av sanktionsavgift på grund av överträdelse av dessa föreskrifter utfärdar Arbetsmiljöverket regelmässigt ett avgiftsföreläggande enligt 8 kap. 9 § arbetsmiljölagen, varigenom den som antas ha gjort sig skyldig till överträdelse föreläggs avgiften till godkännande. Under år 2008 utfärdade 
 96 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 Arbetsmiljöverket 63 avgiftsförelägganden. Under år 2009 steg antalet avgiftsförelägganden till 103 och år 2010 uppgick antalet till 57. Om den som har fått ett avgiftsföreläggande har invändningar mot föreläggandet omprövar Arbetsmiljöverket ärendet. Godkänns inte föreläggandet, svarar inte den som har fått ett avgiftsföreläggande eller godtar Arbetsmiljöverket inte invändningarna som har framförts tar Arbetsmiljöverket ställning till om en ansökan om påförande av sanktionsavgift ska ges in till förvaltningsrätten. Under  
 2008–2010 
  uppgick enligt uppgifter i diarieföringssystemet SARA antalet upprättade ansökningar till förvaltningsrätt om påförande av sanktionsavgift till 29, 44 och 23. 
 Åtalsanmälningar 
 När det slutligen gäller fall då arbetsmiljöbrott enligt bestämmelserna i 3 kap. 10 § brottsbalken eller överträdelse av en direkt straffsanktionerad bestämmelse i arbetsmiljölagen, arbetstidslagen eller föreskrifter som meddelats av Arbetsmiljöverket misstänks upprättade Arbetsmiljöverket mellan 212 och 287 åtalsanmälningar per år under  
 2008–2010. 
  
 När det gäller dessa uppgifter och uppgifterna i avsnitt 4.2.3 om antal inkomna brottsmisstankar till Åklagarmyndigheten ska det noteras att en anmälan som görs kan innehålla misstankar om att flera olika brott har begåtts, dvs. flera brottsmisstankar. 
  
 4.2 
  
 Anmälningar till polis och åklagare 
  
 4.2.1 
  
 Vilka överträdelser gäller anmälningarna? 
  
 För att få en uppfattning om vilka överträdelser anmälningar till polis och åklagare avser har utredningen tagit del av uppgifter om ärendemeningen beträffande upprättade åtalsanmälningar i SARA- systemet hos Arbetsmiljöverket när det gäller upprättade anmälningar under  
 2007–2009. 
  När det gäller anmälningar upprättade under 2009 har utredningen dessutom tagit del av upprättade anmälningar i de fall det inte av ärendemeningen gått att utläsa vad anmälan avsåg. Tabell 4.4 visar vilka överträdelser anmälningarna under 2009 avsåg. 
 97 
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? SOU 2011:57 
  
 Tabell 4.4 
  
 Åtalsamälningar från Arbetsmiljöverket till polis/åklagare under 
  
 2009 
  
 Anmälan avsett 
  
 Antal 
  
 Arbetsolycka inträffat, arbetsmiljöbrott och/eller brott mot AML/föreskrift ifrågasätts 
  
 86 
  
 Arbetsmiljöplan har inte upprättats/är undermålig 
  
 59 
  
 Förhandsanmälan har inte lämnats in 
  
 8 
  
 Arbetsolycka/tillbud har inte anmälts/anmälts för sent, 2 § AMF 
  
 40 
  
 Brott mot arbetstidslagen/föreskrift 
  
 2 
  
 Brott mot vägarbetstidslagen 
  
 5 
  
 Skyddsanordning borttagen/manipulerad 
  
 11 
  
 Maskin/anordning har inte besiktigats/kontrollerats/märkts, använts utan ha 
  
 18 
  
 besiktigats 
  
 Exponeringsmätning har inte gjorts/inte lämnats in 
  
 9 
  
 Brott mot föreskrifter om medicinsk kontroll av anställda (läkarundersökning, inkl. 
  
 6 
  
 förande av register) 
  
 Brott mot förbud/föreläggande som meddelats av Arbetsmiljöverket 
  
 1 
  
 Lämnat oriktiga uppgifter till Arbetsmiljöverket 
  
 1 
  
 Hanterat farliga ämnen/cancerogena ämnen utan tillstånd 
  
 2 
  
 Brott mot föreskrifter i AFS 2006:1 om asbest (hanterat utan tillstånd, arbetstagare 
  
 9 
  
 inte fått utbildning som krävs, 36 §, arbetstagare har inte genomgått medicinsk 
  
 kontroll, 49 §), 
  
 Ej anmält start/flytt av mobilt krossverk, mobilt asfaltverk enligt föreskriften om 
  
 5 
  
 kvarts AFS 1992:16 (8 §) 
  
 Minderårig använts till förbjudet arbete/brott mot arbetstidsregler för minderåriga 
  
 1 
  
 Hiss använts i strid mot 10 § förordningen (1999:371) om kontroll av hissar och 
  
 1 
  
 vissa andra motordrivna anordningar i byggnadsverk 
  
 Cirka 30 procent av brottsmisstankarna som anmäldes under 2009 avsåg fall där en arbetsplatsolycka eller ett tillbud inträffat och arbetsmiljöbrott och/eller brott mot bestämmelser i arbetsmiljölagen eller föreskrift av Arbetsmiljöverket misstänktes. I övrigt dominerade anmälningar om att arbetsmiljöplan inte upprättats eller varit undermålig och att arbetsplatsolycka inte anmälts eller anmälts för sent enligt 2 § arbetsmiljöförordningen. En ganska stor del av anmälningarna gällde vidare att maskin eller annan anordning använts trots att den inte besiktigats i enlighet med krav i föreskrifter. Det kan också noteras att endast en anmälan avsåg brott mot föreläggande eller förbud som Arbetsmiljöverket meddelat och ett fall avsåg brott mot bestämmelserna till skydd för minderåriga. Genomgången av ärendemeningen i åtalsanmälningarna under 2007 och 2008 har visat att det såg likadant ut när det gäller anmälningarna som upprättades dessa år. Några fler fall avsåg brott 
 98 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 mot föreläggande eller förbud som Arbetsmiljöverket meddelat under dessa år. Ingen av de åtalsanmälningar som gjordes under åren  
 2007–2009 
  avsåg någon statlig myndighet. 
  
 4.2.2 
  
 Hanteringen av arbetsmiljöärenden hos polisen 
  
 Sverige har 21 självständiga polismyndigheter och hur myndigheterna är organiserade ser olika ut. När det gäller utredningar av brott på arbetsmiljöområdet är det vanligt att dessa ärenden utreds inom en enhet där också ekobrott och/eller miljöbrott utreds. 
 Arbetsmiljöbrott 
 När det gäller fall där en arbetsplatsolycka inträffat och arbetsmiljöbrott enligt brottsbalken kan misstänkas får polisen som regel kännedom om fallet genom att en polispatrull kallas till platsen. Det sker regelmässigt när ambulans tillkallas. Anmälningarna kommer då från den polispatrull som åkt till platsen. Beträffande sådana anmälningar är det normalt polisen som fattar beslut om förundersökning ska inledas eller inte. I de fall där förundersökning inleds varierar det om polis eller åklagare är förundersökningsledare. Hos en del myndigheter leder polisen förundersökningen initialt tills utredningen kommit en bit på väg och ärendet lottas sedan över till åklagare. Vid större olyckor är åklagare förundersökningsledare. I många fall läggs ärendet ner. Polisen inhämtar regelmässigt ett yttrande från Arbetsmiljöverket i ärendena. Det varierar om polisen fattar beslut i frågan om att inleda förundersökning före eller efter att yttrandet från Arbetsmiljöverket kommit. 
 Brott mot arbetsmiljölagen 
 När det gäller anmälningar av brott mot arbetsmiljölagen (brottskod 4016, brott enligt 8 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen) kommer nästan alla sådana anmälningar från Arbetsmiljöverket. Det förekommer också att anmälningar ges in av en arbetstagarorganisation eller en privatperson. Anmälningarna ges in till Åklagarmyndigheten och normalt är det åklagare som fattar beslut om förundersökning ska inledas eller inte. Åklagaren är förundersökningsledare i de fall där förundersökning inleds. Ärendena kommer till polisen via åklag- 
 99 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 aren, som ger utredningsdirektiv. Polisen fattar normalt inte beslut om att lägga ner dessa ärenden. Besluten fattas av åklagare. 
  
 4.2.3 
  
 Hanteringen av arbetsmiljöärenden hos Åklagarmyndigheten 
  
 Den 1 januari 2009 inrättades en särskild nationell operativ enhet för miljö- och arbetsmiljömål inom Åklagarmyndigheten, Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål. Vid enheten handläggs bl.a. ärenden som rör arbetsmiljöbrott och brott mot arbetsmiljölagen men däremot inte ärenden som rör brott mot arbetstidslagstiftningen. Riksenheten bedriver verksamhet på sex ställen i landet, i Malmö, Göteborg, Växjö, Jönköping, Stockholm och Östersund. 
 Enligt statistikuppgifter från Åklagarmyndigheten varierade antalet inkomna brottsmisstankar som registrerats under koden 4016 mellan som lägst 250 och som högst 348 under åren 2000– 2010. Åren  
 2008–2010 
  var antalet 297, 291 och 334. 
 Tabell 4.5 visar vilka beslut av Åklagarmyndigheten de anmälda brottsmisstankarna har resulterat i under åren  
 2000–2010. 
  
 100 
 SOU 2011:57 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 Tabell 4.5 
  
 Beslut av Åklagarmyndigheten med anledning av inkomna 
  
 brottsmisstankar  
 2000–2010 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 jan- 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 dec 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 Avskrivning före 
  
 färdig FUP 
  
 Inte inleda FU, 
  
 preskription 
  
 3 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 Inte inleda FU, 
  
 övriga grunder 
  
 79 
  
 54 
  
 77 
  
 60 
  
 59 
  
 57 
  
 41 
  
 46 
  
 26 
  
 22 
  
 27 
  
 FU nedläggs, FU- 
  
 begränsning 
  
 1 
  
 11 
  
 3 
  
 1 
  
 4 
  
 3 
  
 3 
  
 5 
  
 12 
  
 11 
  
 0 
  
 FU nedläggs, 
  
 preskription 
  
 48 
  
 42 
  
 32 
  
 31 
  
 22 
  
 23 
  
 20 
  
 28 
  
 31 
  
 10 
  
 6 
  
 FU nedläggs, 
  
 övriga grunder 
  
 81 
  
 95 
  
 88 
  
 97 
  
 130 
  
 91 
  
 64 
  
 92 
  
 98 
  
 107 
  
 87 
  
 Ej väcka åtal 
  
 Ej väcka åtal, 
  
 preskription 
  
 7 
  
 0 
  
 7 
  
 1 
  
 4 
  
 5 
  
 3 
  
 3 
  
 6 
  
 1 
  
 2 
  
 Ej väcka åtal, 
  
 brott kan ej 
  
 styrkas 
  
 6 
  
 12 
  
 7 
  
 4 
  
 8 
  
 5 
  
 19 
  
 6 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 Ej väcka åtal, 
  
 övriga grunder 
  
 3 
  
 4 
  
 1 
  
 6 
  
 2 
  
 4 
  
 2 
  
 11 
  
 26 
  
 11 
  
 5 
  
 Lagföring 
  
 Strafföreläggande 
  
 19 
  
 33 
  
 13 
  
 29 
  
 58 
  
 59 
  
 39 
  
 32 
  
 5 
  
 8 
  
 3 
  
 Åtalsunderlåtelse, 
  
 övrigt 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 1 
  
 2 
  
 Åtal 
  
 18 
  
 34 
  
 13 
  
 30 
  
 35 
  
 22 
  
 24 
  
 8 
  
 7 
  
 9 
  
 6 
  
 Företagsbot 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 a) 
  
 10 b) 
  
 65 
  
 Övriga beslut 
  
 Övriga beslut 
  
 35 
  
 37 
  
 17 
  
 29 
  
 34 
  
 33 
  
 52 
  
 71 
  
 88 
  
 90 
  
 69 
  
 TOTALT 
  
 301 
  
 322 
  
 261 
  
 290 
  
 358 
  
 305 
  
 267 
  
 302 
  
 307 
  
 282 
  
 274 
  
 a) 
  
 Företagsbot registrerades på ett annat sätt fram till hösten 2009 och registrerades då som avskrivning före färdig FUP, vilket gör det svårt att jämföra över tid. 
  
 b) 
  
 se a) Siffran 10 gäller endast 2009 års sista månader. 
  
 När det gäller övriga grunder för att inte inleda förundersökning framgår det av mer preciserade statistikuppgifter från Åklagarmyndigheten att förutom i några enstaka fall var grunden för beslut att inte inleda förundersökning att det inte fanns anledning att anta 
 101 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 att brott som hör under allmänt åtal förövats. I de fall då förundersökning inleddes men lades ner var grunden för det att det saknas numera anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats i omkring  
 20–30 
  procent av fallen. I 26 procent upp till 40 procent av fallen var grunden för beslutet att lägga ner förundersökningen bevisproblem. Lägger man till de fall där grunden var att det inte gick att visa att den misstänkte varit oaktsam eller haft uppsåt uppgår fallen där bevissvårigheter var grunden till nedläggningen av förundersökningen till närmare hälften av fallen. I mellan 8 och 17 procent av fallen angavs grunden vara att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen. Bland övriga beslut dominerar beslut att överlämna handläggningen till annan kammare och Brott avslutas. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att av de beslut som fattades av Åklagarmyndigheten under perioden innebar som lägst 5 procent och som högst 27 procent av besluten under ett år någon form av lagföring (strafföreläggande, åtalsunderlåtelse, åtal eller företagsbot). Det ska dock anmärkas att lagföring genom företagsbot inte registrerades särskilt före hösten 2009 och att det bland besluten under perioden dessförinnan, som registrerats under Avskrivning före färdig FUP, ingår fall där lagföring skett genom företagsbot. Andelen fall där någon form av lagföring skett är alltså egentligen större. Mellan knappt hälften och tre fjärdedelar av besluten under ett år under perioden innebar att förundersökning inte inleddes eller lades ned. I mellan 3 och 11 procent av fallen fattades beslut att inte väcka åtal. 
  
 4.3 
  
 Målen hos domstolarna 
  
 4.3.1 
  
 Brottmål 
  
 Enligt statistikuppgifter från Domstolsverket hämtade ur målhanteringssystemet VERA kom det under 2005 endast in 5 mål till de allmänna domstolarna som registrerades i målkategorin 5030, Arbetsmiljölagen, och det avgjordes inte något mål i den målkategorin det året. Under åren  
 2006–2010 
  kom det in mellan 24 och 43 mål per år som registrerades i denna kategori och antalet avgjorda mål varierade mellan 22 och drygt 30 per år utom 2006 då 13 mål avgjordes. 
 102 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 Arbetsmiljöverket gör för varje år en sammanställning över domar som skickas in till verket. I sammanställningarna finns även strafförelägganden utfärdade av Åklagarmyndigheten med. Sammanställningarna visar att påföljden i de allra flesta fall stannade vid  
 30–40 
  dagsböter då det varit fråga om mål som rört överträdelser av direkt straffbelagda bestämmelser i arbetsmiljölagen eller Arbetsmiljöverkets föreskrifter. I några fall dömdes penningböter mellan 600 kronor och 2 000 kr ut. Det högsta antalet dagsböter som dömdes ut var 60 dagsböter. Under 2008 och 2009 kom ett femtontal domar per år in där en företagsbot på mellan 5 000 kr och 25 000 kronor dömts ut. När det gäller åren dessförinnan finns två domar med påföljden företagsbot med i sammanställningarna. I övrigt finns det inte några domar med påföljden företagsbot i sammanställningarna när det gäller brott mot direkt straffsanktionerade bestämmelser i arbetsmiljölagen eller Arbetsmiljöverkets föreskrifter. När det gäller 2010 har utredningen tagit del av en sammanställning över inkomna domar under första halvåret. Denna visar en tydlig utveckling mot lagföring genom företagsbot. Om- kring 45 domar avseende brott mot arbetsmiljölagen finns med i sammanställningen. I fyra av dessa fall dömdes dagsböter eller dagsböter och företagsbot ut. I övriga fall skedde lagföring genom företagsbot. I två av fallen som finns med i sammanställningen ogillades åtalet. 
  
 4.3.2 
  
 Mål om utdömande av vite 
  
 Arbetsmiljöverket ska ge in sina ansökningar om utdömande av vite till Förvaltningsrätten i Stockholm (tidigare länsrätten i Stockholms län). Enligt uppgifter ur domstolens målhanteringssystem VERA kom det in 54 mål om utdömande av vite där Arbetsmiljöverket var sökande under 2008, 26 sådana mål under 2009 och 44 sådana mål under 2010. En genomgång av Arbetsmiljöverkets ansökningar om utdömande av vite under åren 2007– 2009 visar att ansökningarna fördelar sig relativt jämnt mellan utdömande av vite p.g.a. att motparten inte följt föreläggande resp. överträtt förbud. 
 Av Arbetsmiljöverkets sammanställningar över inkomna domar i mål om utdömande av vite under åren  
 2000–2009 
  framgår att vite dömdes ut i nästan alla de fall som finns med i sammanställningarna. Ansökan avslogs endast i något enstaka fall per år. I ett 
 103 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 antal fall dömdes ett jämkat vite ut. Storleken på de viten som dömdes ut varierade från 1 000 kr till 1 200 000 kr. 
  
 4.3.3 
  
 Mål om påförande av sanktionsavgift 
  
 Enligt statistikuppgifter från Domstolsverket hämtade ur målhanteringssystemet VERA fick länsrätterna/förvaltningsrätterna under åren  
 2000–2010 
  totalt in som minst 16 mål och som mest 85 mål per år som registrerades under målkategorin 1727 arbetsmiljölagen. Under denna målkategori registreras mål som rör påförande av sanktionsavgift men också andra mål som gäller överklagande av beslut av Arbetsmiljöverket enligt arbetsmiljölagen. Totalt avgjorde domstolarna mellan 21 och 61 mål per år i denna målkategori under samma tid. Hos de flesta domstolarna fördelade sig målen som registrerats under denna målkategori relativt jämnt mellan mål som rörde sanktionsavgift och mål som rörde annat. Hos Länsrätten i Stockholms län med flest mål avsåg däremot endast omkring 20 procent av målen sanktionsavgift. 
 Av Arbetsmiljöverkets sammanställningar över inkomna domar i mål om påförande av sanktionsavgift för åren  
 2000–2009 
  framgår att ansökan bifölls i nästan samtliga fall. 181 domar har införts i sammanställningarna och ansökan avslogs i tre av dessa fall. I ytterligare två fall avslogs ansökan av länsrätten men bifölls av kammarrätten efter överklagande. De flesta domarna gällde sanktionsavgift enligt AFS 2005:3 Besiktning av trycksatta anordningar. Förutom i ett par fall då det handlat om flera trycksatta anordningar har den påförda sanktionsavgiften varit på belopp upp till 10 000 kr. Av detta kan man dra slutsatsen att sanktionsavgiften inte avsett obesiktigade pannanläggningar med hög effekt. 3 av 14 inkomna domar under 2007, 4 av 16 domar inkomna under 2008 och 2 av 8 inkomna domar under 2009 gällde sanktionsavgift enligt AFS 2006:1 Asbest. Ingen av de inkomna domarna avsåg AFS 2006:8 Provning med över- eller undertryck. 
 104 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 4.4 
  
 Ärenden som rör överträdelser av arbetstidslagarna 
  
 Bestämmelserna i lagarna på arbetstidsområdet har i stor utsträckning helt eller delvis ersatts med kollektivavtal. Efterlevnaden av bestämmelserna i kollektivavtalen kontrolleras av arbetsmarknadens parter och tillsynen från Arbetsmiljöverket har till stor del fallit bort. Den befattning Arbetsmiljöverket tar med arbetstidsärenden i de fall där kollektivavtal inte har träffats inskränker sig i stort sett till handläggning av ansökningar om dispens enligt 19 § arbetstidslagen. År 2007 gjorde Arbetsmiljöverket en särskilt inriktad tillsynsinsats rörande efterlevnaden av bestämmelserna på arbetstidsområdet, vilket resulterade i ett drygt tjugotal åtalsanmälningar avseende brott mot arbetstidslagen eller vägarbetstidslagen enligt uppgifter hämtade ur  
 SARA-systemet. 
  Tre av de åtalsanmälningar som Arbetsmiljöverket gjorde under 2008 avsåg misstänkt brott mot arbetstidslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete. Av de åtalsanmälningar verket gjorde under 2009 avsåg sju överträdelser av dessa lagar. I de fall Arbetsmiljöverket gör en åtalsanmälan är det oftast fråga om fall där det i samband med ansökan om dispens enligt 19 § arbetstidslagen framkommit att tillåten övertid enligt arbetstidslagen redan har överskridits. I några fall uppmärksammas Arbetsmiljöverket på överträdelser av arbetstidsreglerna genom anmälan från facklig organisation. 
 Hos polis och åklagare handläggs ärenden som rör överträdelser av lagstiftningen på arbetstidsområdet inte av särskilda enheter utan ute på resp. polisområde resp. ute på de allmänna åklagarkammarna. Det finns inte någon särskild brottskod för brott mot arbetstidslagstiftningen, vilket försvårat möjligheten att få fram statistiska uppgifter som belyser hanteringen av dessa ärenden. 
 För domstolarnas del finns det ingen speciell målkod för brott mot arbetstidslagarna för de allmänna domstolarna, vilket även när det gäller domstolarna försvårat möjligheten att få fram uppgifter om mål som rör detta område. För förvaltningsdomstolarna finns det en målkod (1746) för arbetstidslagen och lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete. Förvaltningsdomstolarna har endast fått in fem sådana mål sedan år 2000. Förvaltningsdomstolarna har också målkoder för mål som rör lagen om arbetstid m.m. för flypersonal inom civilflyget och lagen om kör- och vilotid vid internationelll 
 105 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 järnvägstrafik (1748 och 1749). Inga inkomna mål har registrerats under dessa målkoder sedan år 2000. 
 Genom att ta del av en intern sammanställning hos Arbetsmiljöverket över åtalsanmälningar i arbetstidsärenden åren 2007– 2010 och uppgifter ur Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem från 2005 och framåt har utredningen fått fram uppgifter om 14 olika fall som rört brott mot arbetstidslagen. I nio av dessa fall gjordes åtalsanmälan av Arbetsmiljöverket. De flesta fallen rörde överskridande av tillåten övertid enligt 8 § arbetstidslagen. Tre fall rörde överträdelse av 13 § och/eller 14 § arbetstidslagen och två fall gällde brott mot 11 § arbetstidslagen om skyldighet att föra anteckningar om jourtid, övertid och mertid. Sex av de fjorton fallen slutade med lagföring. I tre fall påfördes företagsbot på 5 000 kr eller 10 000 kr genom strafföreläggande av åklagaren. I ett fall blev påföljden 30 dagsböter i strafföreläggande. I två fall biföll tingsrätten åtalet och bestämde påföljden till 30 respektive 40 dagsböter. Påförande av övertidsavgift var aktuellt i ett av de sistnämnda fallen och tingsrätten beslutade att arbetsgivaren skulle betala övertidsavgift med cirka 93 000 kr. I fyra av de fjorton fallen inleddes inte förundersökning. I fyra fall lades förundersökningen ner med motiveringen att fortsatt utredning inte förväntades leda till att det skulle kunna bevisas att den misstänkte gjort sig skyldig till brott. 
  
 4.5 
  
 Intervjuer m.m. 
  
 Utredningen har genomfört intervjuer med chefsjuristen och chefen för avdelningen Regler och expertstöd hos Arbetsmiljöverket, tillsynsdirektörerna för distrikten i Stockholm och Umeå, chefen för och en åklagare vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål inom Åklagarmyndigheten samt poliser som utreder arbetsmiljöbrott vid Polismyndigheten i Stockholm, Västra Götaland och Karlstad. Intervjuerna har gällt frågor hur de anser att sanktionssystemet på arbetsmiljöområdet fungerar idag, vilka problem de ser och synpunkter på förändringar i sanktionssystemet genom avkriminalisering m.m. enligt utredningens direktiv. 
 106 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 Arbetsmiljöverket 
 Representanterna för Arbetsmiljöverket centralt framhöll att Arbetsmiljöverket ser det som ett problem att Arbetsmiljöverket inte har någon valmöjlighet när det gäller om en bestämmelse i en föreskrift ska vara straffsanktionerad eller inte. En bestämmelse i en föreskrift blir automatiskt straffsanktionerad enligt 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen om den har meddelats med stöd av någon av bestämmelserna i 4 kap.  
 1–8 
  §§ eller 5 kap. 3 § andra stycket, 4 eller 5 § i lagen. Arbetsmiljöverket har tidigare valt att utfärda en bestämmelse med stöd av 4 kap. 10 § istället för med stöd av  
 1–8 
  §§ i det kapitlet när verket ansett att bestämmelsen inte bör vara straffsanktionerad. Numera utfärdas emellertid föreskrifter med stöd av  
 1–8 
  §§ om någon av dessa paragrafer är tillämplig på föreskriften. Förelägganden och förbud är ett effektivt påtryckningsmedel och när en bestämmelse är straffsanktionerad kan Arbetsmiljöverket inte använda föreläggande och förbud med vite. Överträdelser av vissa straffsanktionerade bestämmelser är vidare s.k. perdurerande brott. Ett perdurerande brott pågår under hela den tid det tillstånd som gärningen gäller består, så länge den aktuella bestämmelsen överträds. Det är fråga om en och samma pågående gärning. I en del fall innebär också bestämmelsen i föreskriften i praktiken ett förbud. Uppfattningen inom Arbetsmiljöverket är att verket i dessa fall inte kan agera på annat sätt än genom att göra åtalsanmälan. Bakgrunden till denna inställning är dels att det inte ska bli fråga om dubbla påföljder och dels ett uttalande av JO i ämbetsberättelsen 1983/84 s. 354. 
 Representanterna för Arbetsmiljöverket centralt redogjorde för kriterier som verket har ställt upp internt för när en föreskrift ska utfärdas med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ arbetsmiljölagen och således vara straffsanktionerad. Det första kriteriet är att den risk som föreskriften syftar till att förebygga är stor. Vidare ska den åtgärd om föreskrivs ha stor preventiv förmåga. Slutligen ska det vara lätt att avgöra om föreskriften efterlevs eller inte. 
 En förklaring till att Arbetsmiljöverket inte utfärdat fler än tre föreskrifter om sanktionsavgift kan enligt dem vara att inställningen inom verket är att reglerna måste vara väl preciserade för att man lätt ska kunna konstatera om en överträdelse skett. Det ska också direkt av föreskriften gå att räkna ut avgiftens storlek. Dagens föreskrifter innehåller dessutom mycket funktionskrav. Efterlevnaden av sådana föreskrifter säkerställs bäst med föreläg- 
 107 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 ganden och förbud. Det är inte heller säkert att det som är enkelt konstaterbart och skulle kunna sanktioneras med sanktionsavgift är det som är viktigast ur arbetsmiljö- eller risksynpunkt. Sanktionsavgifter borde emellertid kunna användas i större utsträckning än idag. De trodde inte att det skulle innebära så mycket mer arbete för Arbetsmiljöverket om det införs sanktionsavgifter för fler överträdelser. Det skulle naturligtvis innebära arbete med att skriva föreskrifter om sanktionsavgifter. I övrigt finns det rutiner inom verket för att hantera de sanktionsavgifter som finns idag och ärenden om påförande av sanktionsavgift vid överträdelse. 
 Representanterna för Arbetsmiljöverket centralt ansåg att bestämmelser om upprättande av förteckningar och liknande inte behöver vara straffsanktionerade. Vidare behöver bestämmelsen om upprättande av arbetsmiljöplan inte vara straffsanktionerad. Inte heller behöver bestämmelsen om anmälan av olycka/tillbud i 2 § arbetsmiljöförordningen vara straffsanktionerad utan kan istället vara sanktionerad på något annat lämpligt sätt. De framhöll att denna bestämmelse är otydligt formulerad och svår att tillämpa. 
 Straffsanktioneringen av bestämmelserna i arbetstidslagarna bör enligt deras uppfattning tas bort. Arbetsmiljöverket har i praktiken mycket lite tillsyn. Åtalsanmälan har endast gjorts i ett fåtal fall. 
 Båda tillsynsdirektörerna framhöll att förelägganden och förbud är ett effektivt påtryckningsmedel som fungerar bra. I de allra flesta fallen förenas förelägganden och förbud med vite. Som exempel på fall då vite inte sätt ut nämnde tillsynsdirektören i det ena distriktet fall då omedelbart förbud meddelas. I det andra distriktet förenas även omedelbara förbud med vite. I det distriktet använder man sig också av löpande viten. Viten sätts inte ut då adressaten i föreläggandet eller förbudet är staten. Båda tillsynsdirektörerna ansåg att ett system där förelägganden och förbud alltid ska förenas med vite bör kunna fungera. En fråga i det sammanhanget är emellertid hur man ska hantera staten. 
 När det gäller uppföljning av krav som ställts i inspektionsmeddelanden uppgav en av tillsynsdirektörerna att de kräver svar på inspektionsmeddelandena och att när svar kommer gör inspektören en bedömning av hur uppföljning av kraven ska ske, genom uppföljningsbesök eller på annat sätt. 1 40 procent av fallen görs ett nytt besök. Tillsynsdirektören i det andra distriktet uppgav att de har ökat antalet uppföljningsbesök. 
 Även tillsynsdirektörerna såg det som ett problem att Arbetsmiljöverket bara har det alternativet att göra åtalsanmälan när det 
 108 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 handlar om en överträdelse som är ett perdurerande brott eller där föreskriften i praktiken innebär ett förbud. Verket tappar styrningen av ärendet. Ärendena tar ofta lång tid hos åklagaren och i många fall inleds inte förundersökning eller förundersökningen läggs ner. En av dem tyckte i alla fall att det fungerar mycket bättre efter att Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål bildades. 
 En av tillsynsdirektörerna ansåg att fler sanktionsavgifter vore en fördel och såg egentligen inte något område där sanktionsavgifter inte borde kunna införas, möjligen med undantag för skyldigheten att anmäla olycka/tillbud enligt 2 § arbetsmiljöförordningen. 
 Den andre tillsynsdirektören hade en kluven inställning till sanktionsavgifter och pekade bl.a. på att det är svårare att få inspektörer att driva påförande av sanktionsavgift än förelägganden och förbud. Denne ansåg att straffsanktionen för överträdelser som är mer av karaktären ordningsförseelser borde kunna tas bort. När det däremot gäller borttagande av skyddsanordning kan det ha ett symbolvärde att straffsanktionen finns kvar. Beträffande skyldigheten att anmäla olycka/tillbud enligt 2 § arbetsmiljöförordningen kan det finnas en allmänpreventiv effekt att bestämmelsen är straffbelagd. Frågan om straffsanktion eller inte när det gäller denna bestämmelse är svår. 
 Även under intervjuerna med tillsynsdirektörerna framkom att bestämmelsen i 2 § arbetsmiljöförordningen uppfattas om otydlig och att det skickas in en hel del anmälningar för säkerhets skull, vilket tar Arbetsmiljöverkets resurser i anspråk. 
 Polismyndigheterna 
 De intervjuade poliserna har redogjort för hur arbetet med utredningar av brott på arbetsmiljöområdet är organiserat och bedrivs inom den polismyndighet där de arbetar. Hur arbetet bedrivs inom polismyndigheterna har sammanfattats i avsnitt 4.2.2. 
 Polisens arbete domineras av ärenden där en arbetsplatsolycka som lett till skada eller sjukdom har inträffat. De flesta av dessa ärenden läggs ner innan förundersökning har inletts. Även de ärenden där förundersökning inletts slutar ofta med att de läggs ner. När det däremot gäller ärendena med brottskoden 4016 som rör brott mot arbetsmiljölagen utmynnar polisens arbete oftast i ett färdigt förundersökningsprotokoll, som överlämnas till åklagaren. 
 109 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 Dessa ärenden är normalt väl underbyggda när anmälan kommer från Arbetsmiljöverket. 
 Poliserna från polismyndigheterna i Värmland och Västra Götaland var positiva till införande av sanktionsavgifter på fler områden när det gäller brott mot arbetsmiljölagen och menade att det skulle avlasta dem så att de kan lägga resurserna på de allvarligare brotten. Polisen från polismyndigheten i Stockholm menade att sanktionsavgifter bör anpassas efter vilken juridisk person det handlar om så att beloppet blir kännbart oavsett hur stort eller litet företaget är. 
 Poliserna från polismyndigheten i Västra Götaland ansåg att i princip borde alla överträdelser som anges i 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen kunna avkriminaliseras och kunde inte peka på någon särskild överträdelse de anser behöver vara kriminaliserad. Poliserna från polismyndigheterna i Stockholm och Värmland pekade inte ut några särskilda överträdelser som skulle lämpa sig eller inte lämpa sig för avkriminalisering. 
 Poliserna såg utvecklingen mot att fler brott lagförs genom företagsbot som positiv. De menade att det kan ha en preventiv effekt eftersom företagsböterna kan bestämmas till höga belopp. Deras erfarenhet var att personer som hörs under utredningen blir mer benägna att berätta hur det faktiskt förhöll sig om de inte upplever att polisen letar syndabock, vilket underlättar utredningen. Det har enligt deras erfarenhet blivit lättare att nå framgång i ärenden som hanteras med företagsbot. De flesta brotten begås av oaktsamhet och uppsåt har inte funnits eller gått att styrka. Det var tidigare svårt att finna någon person i en organisation som kunde ställas till ansvar för en brist som bedömdes vara av den art att just den personen brustit i den grad att personen kunde bedömas ha varit straffbart oaktsam. Ofta hade fler personer i en organisation brustit men inte i tillräcklig grad för att var och en kunde bedömas ha förfarit oaktsamt på så sätt att det var straffbart. 
 De framhöll som ett problem att lagföringar i form av företagsbot redovisas som nedlagda förundersökningar. Polisens system kan inte redovisa dessa ärenden som färdiga förundersökningsprotokoll. 
 När det gäller vilka åtgärder som faktiskt vidtas inom ramen för en utredning tycks utvecklingen mot fler lagföringar genom företagsbot inte ha haft några större konsekvenser för polisens arbete. 
 110 
  
 SOU 2011:57 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
 Åklagarmyndigheten 
 Åklagarna upplever att verksamheten fungerar allt bättre sedan Riksenheten för miljö- och arbetsmiljöbrott bildades. Denna kammare får in ca. 3 500 brottsmisstankar per år. Av dessa avser en tredjedel arbetsmiljöbrott och brott mot arbetsmiljölagen. Av ärendena som avser misstanke om arbetsmiljöbrott och brott mot arbetsmiljölagen avser  
 30–40 
  procent brott mot arbetsmiljölagen. När det gäller brott mot arbetsmiljölagen kommer anmälningarna nästan alltid från Arbetsmiljöverket. Dessa anmälningar ges in direkt till Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål. När det däremot har inträffat en arbetsplatsolycka och ambulans tillkallas blir polisen inkopplad från början. Polisen kopplar in Arbetsmiljöverket i alla fall där en olycka har inträffat och begär in ett yttrande från Arbetsmiljöverket. Det varierar om polisen avvaktar Arbetsmiljöverkets bedömning innan beslut fattas om att inleda förundersökning eller ej. Åklagarnas uppfattning är att polisen bör avvakta Arbetsmiljöverkets ställningstagande. Om Arbetsmiljöverket inte anser att det finns anledning att gå vidare med ärendet kan polisen skriva av ärendet. 
 När det gäller inhämtade statistikuppgifter ville åklagarna särskilt framhålla att lagföring av aktuella brott numera till stor del sker genom företagsbot. Åtalsregeln i 36 kap. 10 a § BrB innebär att företagsbot numera ska vara huvudregeln när det gäller oaktsamma gärningar på bötesnivå, vilket det ofta handlar om när det gäller brott mot arbetsmiljölagen. Före hösten 2009 registrerades inte lagföring genom företagsbot särskilt i systemet, vilket gör att uppgifterna för tiden dessförinnan inte är helt rättvisande. När lagföring skedde genom företagsbot lades förundersökningen ner på olika grunder mot den fysiska personen som misstänkts. Beträffande brott mot arbetsmiljölagen visar statistikuppgifter när det gäller beslutade brottsmisstankar under  
 januari–augusti 
  2010 att lagföring i någon form skett i 36 procent av fallen. 
 Åklagarna ansåg att framför allt när det gäller de bestämmelser som avser rent administrativa rutiner bör straff kunna ersättas med sanktionsavgifter. Bestämmelser som har särskild betydelse för att undvika och minska risken för skador bör vara straffsanktionerade. Bestämmelsen om upprättande av arbetsmiljöplan är central för när det gäller att identifiera risker och undvika skador. Den bör inte avkriminaliseras. Likaså bör straffsanktionen för borttagande av skyddsanordning och anmälan av olycka/tillbud i 2 § arbetsmiljö- 
 111 
  
 Hur fungerar sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet i dag? 
  
 SOU 2011:57 
 förordningen finnas kvar. När det däremot gäller förhandsanmälan är det ett fall där avkriminalisering bör kunna ske. Mot bakgrund av att anslagen till Arbetsmiljöverket minskat och antalet inspektioner gått ner kan straffhotets preventiva effekt enligt åklagarna vara ett argument för att behålla straffsanktionen för en överträdelse. 
 Åklagarna såg inte något skäl till varför man inte kan ha ett system där förelägganden och förbud alltid ska förenas med vite. 
 När det gäller sanktionsavgifter pekade åklagarna på att Arbetsmiljöverkets uppgift är att arbeta framåtsyftande och att inspektörer kan känna sig obekväma i rollen som det innebär att förelägga sanktionsavgift. 
 112 
  
 5 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 Arbetsmiljölagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Utredningens uppgift är att överväga och föreslå sådana förändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till en bättre efterlevnad av de krav som ställs i lagarna på respektive område. Kraven syftar till att åstadkomma en god arbetsmiljö. Utgångspunkten när utredningen överväger vilka förändringar i sanktionssystemet som bör genomföras är således att sanktionerna ska vara effektiva och bidra till en bättre efterlevnad av kraven i lagarna och Arbetsmiljöverkets föreskrifter. Syftet är alltså att åstadkomma en bättre arbetsmiljö. 
  
 5.1 
  
 Slutsatser av inhämtade uppgifter och intervjuer 
  
 I detta avsnitt redovisar utredningen de slutsatser utredningen har dragit av de inhämtade statistikuppgifterna och uppgifterna som framkommit vid genomförda intervjuer, vilka redogjorts för i det föregående kapitlet. 
 Statistikuppgifterna grundar sig på de registreringar som har gjorts i de ärende- och målhanteringssystem som finns hos Arbetsmiljöverket, Åklagarmyndigheten och domstolarna. Vissa felkällor kan finnas. Vad gäller utgången i målen hos domstolarna har utredningen begränsat sig till att ta del av de sammanställningar av inkomna domar under varje år som Arbetsmiljöverket gör. Dessa sammanställningar är inte fullständiga och utredningen har alltså inte haft tillgång till uppgift om utgången i alla avgjorda mål under den tidsperiod som undersökts. Det material som utredningen har tagit del av och de uppgifter som framkommit vid intervjuerna har dock enligt utredningens bedömning givit ett gott underlag för att 
 113 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 kunna dra slutsatser om hur sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet fungerar idag. 
  
 5.1.1 
  
 God efterlevnad av Arbetsmiljöverkets krav 
  
 Utredningens bedömning:  
 De krav som Arbetsmiljöverket ställer i sina inspektionsmeddelanden följs i stor utsträckning. Förelägganden och förbud är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att få till stånd åtgärdande av brister i arbetsmiljön. 
 Arbetsmiljöverkets besök på arbetsställen resulterade under åren  
 2008–2010 
  i 12  
 000–13 
  000 inspektionsmeddelanden med krav. Under samma tid utfärdade verket som minst 291 och som mest 352 förelägganden per år och som minst 562 och som mest 632 förbud per år. Antalet förelägganden och förbud är mycket lågt i förhållande till antalet inspektionsmeddelanden. Av detta drar utredningen slutsatsen att efterlevnaden av de krav Arbetsmiljöverket ställer är god. De intervjuade personerna hos Arbetsmiljöverket och ledamöterna i referensgruppen har bekräftat att den slutsatsen stämmer och framhållit att det till stor del finns en vilja att rätta sig efter de krav Arbetsmiljöverket ställer. Antalet fall där Arbetsmiljöverket går vidare med underrättelse om föreläggande/förbud och utfärdande av föreläggande och förbud är i och för sig beroende av hur väl verket följer upp att ställda krav har följts. Uppgift saknas om hur stor andel av arbetsställebesöken som är uppföljningsbesök och om uppföljningar som sker på annat sätt. Det har från Arbetsmiljöverkets sida uppgivits att alla krav som ställs ska följas upp på något sätt och att uppföljningsbesök sker i 40 procent av fallen. Utredningen anser ändå att slutsatsen kan dras att efterlevnaden av de krav Arbetsmiljöverket ställer i inspektionsmeddelandena generellt sett är god. 
 Nästan alla förelägganden förenas med vite. Under åren 2008– 2009 var det ett tiotal förelägganden per år som inte förenades med vite. 2010 var det så få som fyra förelägganden som inte förenades med vite. Något fler förbud förenas inte med vite men till allra största delen förenas även förbud med vite. Andelen förbud som inte förenas med vite har också minskat de senaste åren. 
 Åren  
 2008–2010 
  kom det in 54, 26 resp. 44 ansökningar om utdömande av vite till förvaltningsdomstolen i Stockholm från 
 114 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 Arbetsmiljöverket. Antalet ansökningar är lågt i förhållande till antalet utfärdade förelägganden och förbud som förenats med vite, vilket får uppfattas så att efterlevnaden av förelägganden och förbud, som har förenats med vite, är god. Endast någon eller några enstaka av de åtalsanmälningar Arbetsmiljöverket ger in under ett år avser brott mot 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen, dvs. bristande efterlevnad av föreläggande eller förbud som inte har förenats med vite. 
 Dessa uppgifter visar att förelägganden och förbud är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att få till stånd åtgärdande av brister i arbetsmiljön i det enskilda fallet. Såväl de intervjuade personerna från Arbetsmiljöverket som ledamöterna i referensgruppen har bekräftat den slutsatsen och framhållit att förelägganden och förbud är effektivt. 
 Inom Arbetsmiljöverket är uppfattningen att när det gäller överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud och när det är fråga om s.k. perdurerande brott är det inte möjligt för verket att utfärda förelägganden eller förbud utan det verket kan göra i de situationerna är att göra en åtalsanmälan. Detta ses som ett problem eftersom ett föreläggande eller förbud många gånger uppfattas som det effektivaste sättet att åstadkomma ett åtgärdande av en brist i arbetsmiljön. 
 Som exempel på föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud kan nämnas 7 § i AFS 1996:1 Minderåriga, där det anges att en minderårig inte i något fall får anlitas till arbete som anges i bilaga 2 till föreskriften, och 18 § i AFS 2003:3 Arbete i explosionsfarlig miljö, där det anges att arbete inte får återupptas efter ett explosionsolycksfall eller allvarligt tillbud förrän en ny riskbedömning visat att arbetet kan utföras säkert. 
 Ett perdurerande brott pågår som tidigare nämnts under hela den tid det tillstånd som gärningen gäller består, så länge den aktuella bestämmelsen överträds. Det är fråga om en och samma pågående gärning. Som exempel kan nämnas skyldigheten för den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete på byggarbetsplatser av viss storlek att lämna en förhandsanmälan till Arbetsmiljöverket innan arbetet påbörjas och att upprätta en arbetsmiljöplan innan byggarbetsplatsen etableras enligt 7 resp. 8 §§ i AFS 1999:3 Byggnads- och anläggningsarbete. Etableras arbetsplatsen och påbörjas arbetet utan att dessa skyldigheter har uppfyllts pågår brottet så länge förhandsanmälan inte gjorts eller arbetsmiljöplanen upprättats. Ett annat exempel är skyldigheten att upp- 
 115 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 rätta register över arbetstagare som genomgått medicinsk kontroll enligt 9 § i AFS 2005:6 Medicinska kontroller i arbetslivet. 
 Eftersom förelägganden och förbud är ett effektivt medel för Arbetsmiljöverket att få till stånd åtgärdande av brister i arbetsmiljön i det enskilda fallet bör det övervägas om dessa medel kan användas i fler situationer än i dag och om det är möjligt att använda dessa medel även i fall där Arbetsmiljöverket i dag anser att verket endast kan göra en åtalsanmälan. 
  
 5.1.2 
  
 Otydlighet i sanktionssystemet 
  
 Utredningens bedömning:  
 Arbetsmiljöverkets valmöjlighet när det gäller om ett föreläggande eller förbud ska förenas med vite skapar en otydlighet i sanktionssystemet. Det finns behov av att kunna förena förelägganden och förbud mot alla, även statliga myndigheter, med vite. 
 Enligt 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av 7 kap.  
 7–9 
  §§ (i praktiken 7 och 8 §§, 9 § är upphävd) samma lag till böter eller fängelse i högst ett år. Det gäller dock inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. Om ett föreläggande eller förbud, som har förenats med vite, inte efterlevs kan Arbetsmiljöverket ansöka om att vitet döms ut. Vilken påföljd som kan följa för den som inte följer ett föreläggande eller bryter mot ett förbud, straff eller utdömt vite, beror alltså på Arbetsmiljöverkets beslut att förena föreläggandet eller förbudet med vite eller inte. På denna punkt är sanktionssystemet inte förutsägbart. 
 I de allra flesta fallen förenas förelägganden och förbud i dag med vite. För att öka tydligheten i sanktionssystemet bör det därför övervägas om det kan vara en lämplig ordning att förelägganden och förbud alltid förenas med vite. 
 Föreläggande och förbud mot staten förenas inte med vite. Möjligheten att förena förelägganden och förbud med vite tilllämpas på så vis inte enhetligt mot alla arbetsgivare. 
 Inom referensgruppen har bl.a. TCO framhållit det som ett problem att statliga myndigheter inte kan föreläggas vite och hur man ska hantera skillnaderna mellan privat och offentlig verksam- 
 116 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 het så att man får en effektiv efterlevnad av lagstiftningen på arbetsmiljöområdet. 
 Andelen inspektionsmeddelanden som riktas mot statliga myndigheter uppgår endast till drygt en procent av samtliga inspektionsmeddelanden med krav. Den uppgiften bör ses mot bakgrund av att Arbetsmiljöverket inte genomför inspektioner hos statliga arbetsgivare lika ofta som hos andra arbetsgivare. 
 Andelen förelägganden och förbud i förhållande till antalet inspektionsmeddelanden med krav ligger på samma nivå när det gäller statliga myndigheter som när det gäller antalet inspektionsmeddelanden och förelägganden/förbud totalt sett. Det är visserligen endast fråga om ett tiotal fall per år och generellt sett är efterlevnaden av de krav Arbetsmiljöverket ställer god inom statliga myndigheter. Det förekommer alltså ändå fall där krav riktade mot statliga arbetsgivare inte följs och Arbetsmiljöverket tvingas driva kravet vidare genom föreläggande eller förbud. 
 Mot denna bakgrund bör det övervägas om även förelägganden och förbud mot statliga myndigheter skulle kunna förenas med vite. Härigenom skulle man åstadkomma en enhetlig, tydlig och effektiv reglering. 
  
 5.1.3 
  
 Ineffektiva straffsanktioner 
  
 Utredningens bedömning:  
 Straffsanktion är inte på alla områden den mest effektiva regleringen för att åstadkomma efterlevnad av reglerna på arbetsmiljöområdet. 
 Utöver de gärningar som är direkt belagda med straff enligt 8 kap. 2 § 1, 3 och 4 arbetsmiljölagen är omkring 170 bestämmelser i fyrtiotalet föreskrifter som Arbetsmiljöverket har utfärdat direkt straffbelagda enligt första och andra punkten i paragrafen. Ett stort antal bestämmelser är således direkt straffsanktionerade. 
 Flertalet av medlemmarna i referensgruppen har framhållit att sanktionssystemet på arbetsmiljöområdet med det stora antalet straffsanktionerade föreskrifter uppfattas som svåröverskådligt och otydligt, att det är svårt att veta vilket handlande som är straffbelagt och vilken sanktion som kan följa på en överträdelse av en bestämmelse. De har också pekat på att kunskapen om reglerna brister. 
 117 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 Endast i två fall framgår det direkt av bestämmelsen i arbetsmiljölagen vilket handlande som är straffbelagt. Enligt 8 kap. 2 § första stycket 3 är det straffbelagt med böter att uppsåtligen eller av oaktsamhet lämna oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt till tillsynsmyndigheten. Enligt punkten 4 i samma paragraf är det straffbelagt med böter att uppsåtligen eller av oaktsamhet utan giltigt skäl ta bort en skyddsanordning eller sätta den ur bruk. När det gäller minderåriga anges det inledningsvis i första punkten i samma paragraf att det är straffbart att anlita en minderårig i strid mot bestämmelsen i 5 kap. 2 § första stycket. För att veta vad som är straffbart måste man läsa den angivna bestämmelsen i femte kapitlet. Dessutom är det straffbart att anlita en minderårig i strid mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 kap. 2 § tredje eller fjärde stycket och enligt andra punkten att bryta mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 kap. 3 § andra stycket, 4 eller 5 §. I dessa fall måste man först ta del av bestämmelsen i femte kapitlet och sedan ta reda på om det har utfärdats någon föreskrift med stöd av denna bestämmelse och vad som i så fall sägs i föreskriften för att veta vilket handlande som är straffbelagt. Detsamma gäller överträdelser av övriga direkt straffbelagda föreskrifter. Av 8 kap. 2 § första stycket 2 framgår att det är straffbelagt att bryta mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§. Man måste även i dessa fall först ta del av bestämmelserna i fjärde kapitlet och sedan ta reda på om det har utfärdats någon föreskrift med stöd av dessa bestämmelser. 
 Åtalsanmälningarna som gäller brott mot arbetsmiljölagen, brottskod 4016, kommer nästan alltid från Arbetsmiljöverket och det har då inom verket gjorts en utredning som ligger till grund för beslutet att göra en åtalsanmälan. Polis och åklagare inhämtar också regelmässigt yttrande från Arbetsmiljöverket i ärenden som gäller arbetsmiljöbrott enligt brottsbalken. Det kan alltså konstateras att Arbetsmiljöverket är engagerat och gör utredning i alla ärenden där en anmälan om misstänkt arbetsmiljöbrott eller brott mot arbetsmiljölagen görs. 
 Under  
 2000-talet 
  har Åklagarmyndigheten fått in mellan cirka 250 och 350 brottsmisstankar per år som rör brott mot arbetsmiljölagen. Den största delen av anmälningarna slutar med ett beslut som innebär att ärendet läggs ner. Av inhämtade statistikuppgifter från Åklagarmyndigheten för åren  
 2000–2009 
  framgår att som lägst 5 procent och som högst 27 procent av besluten som fattades under ett år under perioden innebar att lagföring skedde genom strafföre- 
 118 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 läggande, åtalsunderlåtelse eller åtal. Under senare år sker lagföring i större utsträckning genom företagsbot. Antalet lagföringar mot fysiska personer minskade under åren  
 2008–2010 
  jämfört med tidigare år. Före hösten 2009 redovisades inte lagföringar genom företagsbot särskilt i statistiken utan som avskrivna ärenden. Andelen lagföringar under perioden dessförinnan är därför i verkligheten större än vad som framgår av statistiken. Under 2010, det första hela år då lagföring genom företagsbot redovisats särskilt, innebar totalt 27 procent av besluten som fattades ett beslut om lagföring, däri inräknat lagföring genom företagsbot. I 85 procent av fallen där beslut fattades om lagföring detta år skedde lagföringen genom företagsbot. I resten av fallen lagfördes fysisk person. 
 Grunden för beslut att inte inleda förundersökning var i nästan alla fall att det inte fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats. I de fall där inledd förundersökning lades ner var grunden bevissvårigheter i närmare hälften av fallen och att det numera saknas anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats i omkring  
 20–30 
  procent av fallen. 
 I de fall där åtal väcks eller strafföreläggande utfärdas blir påföljden i de allra flesta fallen  
 30–40 
  dagsböter. Det högsta antalet dagsböter som dömts ut i något av de fall som finns med i Arbetsmiljöverkets sammanställningar över inkomna domar är 60 dagsböter. Påföljden som döms ut för de aktuella brotten är alltså i de allra flesta fallen låga bötesstraff. I de fall som finns med i sammanställningarna där företagsbot har dömts ut har boten uppgått till mellan 5 000 och 25 000 kronor. 
 Sammanfattningsvis är alltså antalet åtalsanmälningar när det gäller brott mor arbetsmiljölagen relativt lågt och en stor del av anmälningarna leder inte till någon lagföring. Antalet beslut att inte inleda förundersökning i dessa ärenden har i och för sig minskat under de senaste åren. Skälet att inte inleda förundersökning är i nästan alla fall att det konstaterats att misstanke om att brott förövats inte föreligger. I närmare hälften av fallen där förundersökning inleds gör bevissvårigheter, ofta på den subjektiva sidan, att förundersökningen läggs ner. I de fall där lagföring sker blir påföljden normalt ett lågt bötesstraff. Mot den bakgrunden och att kunskapen om reglerna ofta brister kan det ifrågasättas vilken preventiv effekt det har att bestämmelserna är straffbelagda. Vidare ska som princip straff bl.a. förbehållas fall där alternativa sanktioner inte finns att tillgå eller inte är rimliga. På arbetsmiljöområdet 
 119 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 finns det väl fungerande alternativa sanktionsmöjligheter. Också detta talar för att göra en förnyad prövning av om kriminalisering i alla avseenden är rätt metod att komma till rätta med brister i arbetsmiljön. 
 Det har således visat sig att straffsanktion i många fall är en ineffektiv sanktion när det gäller brott mot arbetsmiljölagen. Andra medel än straff bör som huvudregel användas för att åstadkomma efterlevnad av bestämmelserna som i dag är straffbelagda. Beträffande vissa överträdelser kan det dock finnas särskilda skäl som motiverar att överträdelsen är straffbelagd. I detta sammanhang ska det också noteras att brottsbalkens bestämmelser om arbetsmiljöbrott inte omfattas av utredningens uppdrag och att straff för dessa brott kommer att finnas kvar. 
  
 5.1.4 
  
 Få föreskrifter med sanktionsavgifter 
  
 Utredningens bedömning:  
 Det skulle bli en effektivare och mer ändamålsenlig reglering om sanktionsavgifter införs istället för straff i större utsträckning. 
 Arbetsmiljöverket har möjlighet att utfärda föreskrifter om sanktionsavgifter när det gäller överträdelser av föreskrifter som har meddelats med stöd av ett bemyndigande i 4 kap.  
 1–3 
  eller 8 § första stycket arbetsmiljölagen. Den övervägande delen av de omkring 170 bestämmelser i Arbetsmiljöverkets föreskrifter som är direkt straffbelagda har meddelats med stöd av dessa paragrafer i arbetsmiljölagen. Redan i dag har alltså Arbetsmiljöverket möjlighet att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter för överträdelser av bestämmelser som har meddelats med stöd av dessa paragrafer. Trots att denna möjlighet finns har Arbetsmiljöverket bara meddelat föreskrifter om sanktionsavgifter i tre fall. En förklaring som nämnts till att det inte har utfärdats fler föreskrifter om sanktionsavgifter är kulturen och inställningen inom Arbetsmiljöverket att en regel måste vara mycket väl preciserad så att det lätt kan konstateras om en överträdelse har skett om den ska sanktioneras med sanktionsavgift och att många bestämmelser inte lever upp till det kravet. En annan förklaring som framhållits är att i dag innehåller många av bestämmelserna i Arbetsmiljöverkets föreskrif- 
 120 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 ter funktionskrav och i sådana fall lämpar det sig inte med sanktionsavgift utan det passar bäst med föreläggande eller förbud. 
 De få bestämmelser om sanktionsavgifter som finns i dag infördes 2005 och 2006. De har alltså funnits under en relativt kort tid. Detta gör att erfarenheten av hur sanktionsavgifter fungerar på arbetsmiljöområdet inte är särskilt stor. Flera av de intervjuade hos Arbetsmiljöverket har varit tveksamma till hur effektivt det är med sanktionsavgifter. De har pekat på att arbetsmiljöinspektörer inte känner sig bekväma med att påföra sanktionsavgifter utan hellre agerar med förelägganden och förbud. De har också framhållit att vid bedömningen av vilken preventiv effekt en sanktion kan ha måste man också väga in hur medvetna arbetsgivare är om reglerna som sanktioneras. Om kunskap om en bestämmelse inte finns har det knappast något allmänpreventiv effekt att bestämmelsen är sanktionerad med straff eller sanktionsavgift. Representanterna för Arbetsmiljöverket centralt ansåg ändå att sanktionsavgifter borde kunna införas på fler områden än i dag. En av de intervjuade tillsynsdirektörerna ansåg också att fler sanktionsavgifter vore en fördel. 
 Från polisernas sida har man generellt sett positivt på att mindre allvarliga överträdelser avkriminaliseras och att straff ersätts med sanktionsavgift. Det skulle ge polisen möjlighet att lägga mer resurser på de allvarliga överträdelserna. Beloppen ska vara kännbara. Det har också framförts att beloppen bör kunna anpassas så att de blir kännbara oavsett om det är fråga om ett stort eller litet företag. 
 Åklagarna har varit tveksamma till sanktionsavgifter. Även de har pekat på att Arbetsmiljöverkets primära uppgift är att arbeta framåtsyftande och att arbetsmiljöinspektörerna kan känna sig obekväma när de ska påföra sanktionsavgift. 
 Rutinen inom Arbetsmiljöverket i ärenden som gäller påförande av sanktionsavgift är att regelmässigt utfärda avgiftsföreläggande enligt 8 kap. 9 § arbetsmiljölagen och om adressaten inte svarar eller inkommer med invändning mot att påföras avgift ta ställning till om ansökan om påförande av avgiften ska ges in till domstol. 
 Domstolarna har få mål som rör påförande av sanktionsavgift. Ansökan bifalls i nästan alla fall. 
 Utredningens bedömning är att med en ordning med sanktionsavgifter behåller Arbetsmiljöverket kontrollen över ärendet och dubbelarbete undviks eftersom verket i praktiken i dag gör de utredningar som ligger till grund för åtalsanmälningarna. Det skulle 
 121 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 också innebära ett effektivare användande av samhällets resurser. Reaktionen bör kunna komma snabbare än då åtalsanmälan görs och ärendet ska hanteras av både Arbetsmiljöverket, Åklagarmyndigheten och Polisen. 
 Enligt de bestämmelser som gäller i dag ska sanktionsavgift betalas även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet och avgiften påförs den fysiska eller juridiska person som drev verksamheten där överträdelsen skedde. Med en sådan reglering bör den omständigheten att det inte behöver bevisas att en viss person begått överträdelsen uppsåtligen eller av oaktsamhet kunna leda till att sanktion fastställs i fler fall än i dag då många åtalsanmälningar resulterar i att förundersökning inte inleds eller läggs ner p.g.a. bevissvårigheter på den subjektiva sidan. Under senare år har visserligen lagföring genom företagsbot skett i ökad utsträckning men för att det ska kunna ske måste samtliga objektiva och subjektiva förutsättningar för att ett brott begåtts föreligga. När åtal väcks mot en fysisk person och straff döms ut blir påföljden dessutom normalt ett lågt bötesstraff. Sanktionsavgifter kan sättas till högre belopp än bötesstraff. 
 Från rättssäkerhetssynpunkt kan det konstateras att enligt de nu gällande bestämmelserna har den som har invändning mot att bli påförd sanktionsavgift möjlighet att invända mot Arbetsmiljöverkets avgiftsföreläggande och verket har då att ta ställning till invändningarna och om ansökan om påförande av sanktionsavgift ska ges in till domstol. Den som framför invändningar mot att bli påförd sanktionsavgift kan således bli påförd avgift först efter prövning av domstol. 
 Mot denna bakgrund gör utredningen den bedömningen att sanktionssystemet skulle bli väsentligt effektivare om man i ökad omfattning inför sanktionsavgifter istället för straffsanktion. 
 122 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 5.1.5 
  
 Mycket få ärenden och mål på arbetstidsområdet 
  
 Utredningens bedömning:  
 För de arbetsplatser som saknar kollektivavtal behövs möjligheten för Arbetsmiljöverket att kunna agera med förelägganden och förbud även på arbetstidsområdet. Arbetsmiljöverkets valmöjlighet när det gäller om ett föreläggande eller förbud ska förenas med vite skapar en otydlighet i sanktionssystemet även på detta område. En enhetlig reglering i alla lagarna är vidare lämplig. Det behöver också finns en lämplig sanktion för överträdelser av bestämmelserna i lagarna. Straff kan emellertid inte heller på detta område anses vara den mest effektiva eller lämpliga sanktionen. 
 Bestämmelserna i lagarna på arbetstidsområdet har i stor utsträckning helt eller delvis ersatts med kollektivavtal och efterlevnaden av bestämmelserna i kollektivavtalen kontrolleras av arbetsmarknadens parter. Arbetsmiljöverket har mycket lite tillsyn på detta område. Verkets befattning med arbetstidsärenden inskränker sig i stort sett till handläggning av dispensärenden. De få fall av överträdelser som anmäls till åklagare av Arbetsmiljöverket upptäcks oftast inte genom verkets tillsyn utan i samband med dispensärenden. I några av de fall utredningen fått fram uppgifter om har överträdelserna kommit till verkets kännedom genom anmälan från en arbetstagarorganisation. 
 I avsaknad av särskilda brottskoder för brott mot lagarna på arbetstidsområdet och särskild målkod för dessa brott hos de allmänna domstolarna har det varit svårt att få fram helt tillförlitliga statistiska uppgifter om antalet ärenden hos polis/åklagare resp. domstolarna som rör brott mot arbetstidslagarna. Det kan ändå konstateras att antalet ärenden är mycket lågt, att lagföring genom strafföreläggande eller i domstol skett i knappt hälften av ärendena utredningen fått fram uppgifter om och att endast en dom där övertidsavgift påförts arbetsgivaren identifierats. 
 De fall där åtalsanmälan har gjorts som har identifierats har avsett brott mot bestämmelser i arbetstidslagen eller vägarbetstidslagen. Utredningen har inte fått fram uppgifter om några fall som avser överträdelser av bestämmelserna i lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik eller lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete. 
 123 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 Föreslagna ändringar i arbetstidslagen med anledning av rapport från Arbetsmiljöverket 
 Arbetsmiljöverket har i en rapport till regeringen (dnr A 2009/1877/ARM) den 19 maj 2009 om vissa dispensfrågor i arbetstidslagen föreslagit att straffsanktionering av brott mot bestämmelser i arbetstidslagen och föreskrifter med stöd av lagen tas bort men att övertidsavgift och Arbetsmiljöverkets behörighet att utöva tillsyn med möjlighet att meddela förelägganden och förbud, med eller utan vite, ska finnas kvar. I rapporten framhöll verket att verket hittills endast gjort åtalsanmälningar med stöd av arbetstidslagen i samband med ansökningar om extra övertid i ett fåtal fall men börjat använda den möjligheten i större utsträckning, vilket emellertid inte resulterat i några domar eftersom de flesta förundersökningarna lagts ner. Det talade enligt verket för att regeln inte behövs. Verket ifrågasatte även vilken preventiv effekt det har att en bestämmelse är straffsanktionerad då de flesta åtalsanmälningarna läggs ner. Verket ansåg vidare i rapporten att möjligheten att fysiska personer kan bli föremål för böter enligt 24 § arbetstidslagen kan uppfattas som olämpligt. Detta kan också innebära problem vid delegering av ansvar inom ett bolag. Även för åklagare, domstol och tillsynsmyndighet kan en ordning med förelägganden och förbud samt övertidsavgift enligt verket vara att föredra framför straffsanktioner med hänsyn till att det inte behöver utredas vem som bär ansvaret. 
 I rapporten föreslog Arbetsmiljöverket också att kravet på dispens från verket för extra övertid per kalenderår och extra mertid skulle tas bort. Bakgrunden till det förslaget var att verket endast får in mellan 50 och 100 ansökningar om extra övertid per år att jämföra med att det finns ca. 168 000 arbetsgivare med arbetstagare som inte är bundna av kollektivavtal, att endast cirka hälften av ansökningarna prövas i sak och att uttag av extra övertid beviljas i en majoritet av fallen som prövas i sak. I prop. 2010/11:89, som har behandlats av riksdagen under våren 2011, har regeringen nu bl.a. föreslagit att kravet på dispens från Arbetsmiljöverket för extra övertid per kalenderår och extra mertid per kalenderår upphävs. Istället lagregleras att extra övertid och extra mertid per år får tas ut med högst 150 timmar per arbetstagare under ett kalenderår om det finns särskilda skäl och situationen inte har varit möjlig att lösa på annat rimligt sätt. Det ska inte längre vara möjligt att få dispens från Arbetsmiljöverket från begränsningen av övertidsuttag per 
 124 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 kalendermånad och fyraveckorsperiod. Det ska inte längre vara nödvändigt att söka tillstånd hos Arbetsmiljöverket om nödfallsövertid ska tas ut för längre tid än två dygn. Möjligheten att medge avvikelse från kravet att underrätta den lokala arbetstagarorganisationen om nödfallsövertidsarbetet tas bort. Straffbestämmelsen i 24 § arbetstidslagen föreslås gälla även för överträdelse av bestämmelsen om extra övertid och extra mertid. Överträdelse av bestämmelsen om extra övertid föreslås vidare också kunna leda till uttag av övertidsavgift enligt 26 §. Genom beslut den 18 maj 2011 biföll riksdagen regeringens förslag till ändring i arbetstidslagen i propositionen (rskr. 2010/11:254). 
 Förelägganden och förbud i arbetstidsärenden 
 Enligt arbetstidslagen, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete (vägarbetstidslagen), lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget och lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik får Arbetsmiljöverket resp. Tranportstyrelsen meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagarna och i förekommande fall föreskrifter som meddelats med stöd av aktuell lag ska följas. I beslut om föreläggande och förbud får myndigheten sätta ut vite. Det är straffbelagt att uppsåtligen eller av oaktsamhet bryta mot ett föreläggande eller förbud som Arbetsmiljöverket eller Transportstyrelsen har meddelat. Det gäller dock inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. Liksom när det gäller förelägganden och förbud enligt arbetsmiljölagen finns det enligt dessa lagar en valmöjlighet att förena förelägganden och förbud med vite eller inte. 
 Bestämmelserna i lagarna på arbetstidsområdet har i stor utsträckning helt eller delvis ersatts av kollektivavtal. Därigenom har Arbetsmiljöverkets område för tillsyn tagits bort. I praktiken bedriver Arbetsmiljöverket mycket lite tillsyn på detta område och det förekommer knappt att verket utfärdar några förelägganden eller förbud. Ett ökat antal arbetsgivare saknar emellertid kollektivavtal. I dessa fall är Arbetsmiljöverkets och Transportstyrelsens tillsyn och möjlighet att agera för att åstadkomma efterlevnad av bestämmelserna i lagarna viktig. Förelägganden och förbud är ett effektivt medel för tillsynsmyndigheten att använda i enskilda fall. Denna möjlighet bör därför finnas kvar för att kunna användas i de fall där kollektivavtal inte finns. 
 125 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 Av samma skäl som angivits i avsnitt 5.1.1 och 5.1.2 beträffande förelägganden och förbud på arbetsmiljöområdet bör det övervägas om det kan vara en lämplig ordning även på arbetstidsområdet att förelägganden och förbud alltid förenas med vite och om förelägganden och förbud mot statliga myndigheter kan förenas med vite. 
 När det gäller lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete är, till skillnad från de övriga arbetstidslagarna, de materiella reglerna inte straffsanktionerade men det är straffbelagt att inte rätta sig efter föreläggande från Arbetsmiljöverket. I detta fall finns det inte någon möjlighet för Arbetsmiljöverket att förena ett föreläggande med vite. För att åstadkomma en enhetlig reglering bör det övervägas om förelägganden enligt denna lag också kan förenas med vite. 
 De straffsanktionerade överträdelserna på arbetstidsområdet 
 Arbetsmiljöverkets område för tillsyn har till största delen tagits bort genom att kollektivavtal på de flesta områdena helt eller delvis ersatt bestämmelserna i arbetstidslagen Det görs mycket få åtalsanmälningar och endast knappt hälften av åtalsanmälningarna leder till lagföring. När det gäller lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik och lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete har utredningen inte fått fram uppgift om något enda mål eller ärende. Det kan därför ifrågasättas vilken preventiv effekt det har att bestämmelserna är straffbelagda. Vidare ska som princip straff bl.a. förbehållas fall där alternativa sanktioner inte finns att tillgå eller inte är rimliga. På arbetstidsområdet finns det väl fungerande alternativa sanktionsmöjligheter. Också detta talar för att göra en förnyad prövning av om kriminalisering i alla avseenden är rätt metod att komma till rätta med bristande efterlevnad av reglerna på arbetstidsområdet. 
 Ett ökat antal arbetsplatser saknar kollektivavtal. I dessa fall gäller lagens bestämmelser och det behöver finnas en lämplig sanktion för överträdelser av bestämmelserna. Straff kan emellertid inte anses vara den mest effektiva sanktionen. 
 Även när det gäller överträdelser av bestämmelserna på arbetstidsområdet gör utredningen den bedömningen att det skulle bli väsentligt effektivare om man i ökad omfattning inför sanktionsavgifter istället för straffsanktion. 
 126 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 5.2 
  
 Kriminalisering på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet 
  
 Utredningens bedömning:  
 En mer återhållsam användning av straffrätt i kombination med ökade möjligheter till alternativa sanktioner, såsom vitesförelägganden och administrativa sanktionsavgifter, kan förväntas leda till ett effektivare sanktionssystem på arbetsmiljöområdet. Straff ska förbehållas fall där alternativa åtgärder inte kan förväntas vara effektiva eller där straff framstår som en naturlig åtgärd av andra tungt vägande skäl. 
 Utredningen ska enligt direktiven bedöma vilken reglering som långsiktigt kan antas vara mest effektiv för att åstadkomma efterlevnad av olika slag av krav avseende arbetsmiljö och arbetstid. I det ligger bl.a. att undersöka om det är lämpligt och möjligt att avkriminalisera överträdelser mot de aktuella författningsreglerna och i stället använda sanktionsavgifter eller liknande avgifter alternativt föreläggande och förbud. 
 Regeringen har behandlat frågan om avkriminalisering i prop. 1994/95:23 Ett effektivare brottsmålsförfarande, s. 53 ff. Regeringen uttalade i detta sammanhang att kriminalisering som metod för att söka hindra överträdelser av olika normer i samhället bör användas med försiktighet och att rättsväsendet inte bör belastas med sådant som har ringa eller inget straffvärde. Det allmännas resurser för brottsbekämpning bör koncentreras på sådana förfaranden som kan föranleda påtaglig skada eller fara och som inte kan bemötas på annat sätt. Det framhölls att det på goda grunder kan antas att rättsväsendets resurser i viss utsträckning tas i anspråk för bagatellartade och föga straffvärda förseelser samtidigt som resurser saknas för utredning av allvarliga brott. Vid varje kriminalisering bör det övervägas om rättsväsendet förmår göra allvar av straffhotet så att det inte blir fråga om ett tomt hot och det förfarande straffbestämmelsen var avsedd att förhindra i praktiken förblir osanktionerat. En straffrättslig inflation kan leda till att kriminaliseringens preventiva effekt urvattnas. Om straff föreskrivs för bagatellartade förseelser finns det en risk att straffhotet inte längre får den tyngd det är avsett att ha. Kriminalisering måste också präglas av legalitet och förutsägbarhet. Straffbestämmelser måste ges ett sådant innehåll att det blir möjligt för den enskilde att 
 127 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 undvika att göra sig skyldig till straffbara gärningar och att påföljden vid en överträdelse i någon mån går att förutse. Särskild uppmärksamhet bör i detta sammanhang ägnas det subjektiva rekvisitet. 
 I propositionen ställde sig regeringen i allt väsentligt bakom de kriterier för att en kriminalisering ska framstå som befogad som ställts upp av Åklagarutredningen i SOU 1992:61. Dessa faktorer var 
  
 1. 
  
 ett beteende kan föranleda påtaglig skada eller fara, 
  
 2. 
  
 alternativa sanktioner står inte till buds, skulle inte vara rationella eller skulle kräva oproportionerligt höga kostnader, 
  
 3. 
  
 straffsanktion krävs med hänsyn till gärningens allvar, 
  
 4. 
  
 straffsanktion ska utgöra ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet, 
  
 5. 
  
 rättsväsendet ska ha resurser att klara av den eventuellt ytterligare belastning som kriminaliseringen innebär. 
  
 Regeringen har den 31 mars 2011 tillsatt en särskild utredning som ska kartlägga det straffsanktionerade området och ta ställning till vissa principiella frågor på området (dir. 2011:31). Utredaren ska bl.a. kartlägga det straffsanktionerade områdets utveckling sedan brottsbalkens ikraftträdande samt områdets nuvarande omfattning och struktur, analysera och ta ställning till vilka kriterier som bör gälla för att kriminalisering ska anses vara befogad, och analysera om det går att vara mer återhållsam med användningen av straffrätt på olika områden, främst inom specialstraffrätten, och hur detta i så fall bör uppnås samt peka ut sådana områden och metoder. Uppdraget ska redovisas senast den 2 april 2013. Regeringen anser att kriminalisering som metod för att försöka hindra överträdelser av olika normer i samhället bör användas med försiktighet. Ett skäl till det är att en alltför omfattande kriminalisering riskerar att undergräva straffsystemets brottsavhållande verkan, särskilt om rättsväsendet inte kan beivra alla brott på ett effektivt sätt. Ett annat skäl är att kriminalisering innebär påtagliga inskränkningar i medborgarnas valfrihet och ingripande tvångsåtgärder mot dem som begår brott. Som utgångspunkt ska gälla att kriminalisering bör ske med återhållsamhet och endast användas när metoden framstår som den mest effektiva för att motverka det oönskade beteendet. Regeringen framhåller också att avgörande för straffsystemets trovärdighet och effektivitet är att systemet har förankr- 
 128 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 ing hos medborgarna och att rättsväsendets myndigheter har tillräckliga resurser och använder dessa på ett ändamålsenligt sätt. Det kriminaliserade området måste avse sådana beteenden som framstår som straffvärda och brotten måste bekämpas effektivt. En alltför omfattande kriminalisering riskerar att urholka straffsystemets brottsavhållande effekt. Vissa typer av oönskade beteenden kan mötas mer effektivt genom andra former av sanktioner eller åtgärder än straff. Det allmännas resurser för brottsbekämpning måste koncentreras på beteenden som är straffvärda och inte kan motverkas bättre på annat sätt. 
 De föreskrifter som är förenade med en direkt straffsanktion på arbetsmiljöområdet är föreskrifter om formella förfaranden när det gäller kontroll, särskilda villkor för brukande, förbud mot arbetsprocesser, arbetsmetoder, tekniska anordningar, anmälningsskyldighet, medicinska kontroller, förande av register och förteckningar m.m. liksom lagens bestämmelser och föreskrifter när det gäller minderåriga. De materiella reglerna om arbetsmiljöns beskaffenhet och allmänna skyldigheter när det gäller arbetsmiljön är inte direkt straffsanktionerade. 
 På arbetstidsområdet är, med undantag för lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete, de materiella bestämmelserna i lagarna direkt straffbelagda. Som konstaterats i avsnitt 5.1.3 och 5.1.5 kan det mot bakgrund av det låga och på arbetstidsområdet mycket låga antalet åtalsanmälningar som görs, att den övervägande delen av anmälningarna inte leder till lagföring och att påföljden blir ett lågt bötesstraff när lagföring sker ifrågasättas vilken preventiv effekt det har att bestämmelserna är straffbelagda. 
 Utredningens bedömning är att i många av fallen är straffsanktion inte det effektivaste medlet för att motverka det icke önskvärda beteendet. Som alternativ till straff finns det på arbetsmiljöområdet redan i dag möjlighet att meddela föreskrifter om sanktionsavgift när det gäller en stor del av de straffsanktionerade överträdelserna. På arbetstidsområdet finns bestämmelser om övertidsavgift i bl.a. arbetstidslagen. Efterlevnaden av bestämmelserna kan också genomdrivas med förelägganden eller förbud, ett medel som genomgående anses vara effektivt. Alternativa sanktioner mot överträdelser och medel för att genomdriva efterlevnad av bestämmelserna står alltså till buds. 
 Utredningen bedömer att en mer återhållsam användning av straffrätt i kombination med ökade möjligheter till alternativa sanktioner, såsom vitesförelägganden och administrativa sanktions- 
 129 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 avgifter, kan förväntas leda till ett effektivare sanktionssystem på arbetsmiljöområdet. Straff ska förbehållas fall där alternativa åtgärder inte kan förväntas vara effektiva eller där straff framstår som en naturlig åtgärd av andra tungt vägande skäl. 
  
 5.3 
  
 Sanktionsavgifter på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet 
  
 Utredningens bedömning:  
 När det gäller arbetsmiljölagen bör det övervägas om möjligheten att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter kan utökas till att även omfatta föreskrifter på de områden där det i dag inte är möjligt att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter och hur ramarna för fastställande av avgiften bör utformas. 
 Beträffande lagarna på arbetstidsområdet bör det övervägas om straffbestämmelserna i arbetstidslagen, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget och lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik kan ersättas med bestämmelser om sanktionsavgifter och om de nuvarande bestämmelserna om övertidsavgifter i arbetstidslagen och vägarbetstidslagen i så fall kan införlivas i systemet med sanktionsavgifter. 
 Ett sätt att åstadkomma effektivare sanktioner vid brott mot föreskrifter är att ersätta straff med administrativa sanktionsavgifter. Regeringen har behandlat frågan om när sanktionsavgifter bör användas och hur de bör vara utformade för att uppfylla rimliga krav på effektivitet och rättssäkerhet under förarbetena till bestämmelsen om förverkande i 36 kap. 4 § brottsbalken (prop. 1981/82:142 s. 21 ff). De riktlinjer som regeringen i detta sammanhang uppställde har behandlats av justitieutskottet och antagits ar riksdagen (bet. 1981/82:JuU53, rskr. 1981/82:328). Regeringen har även i nyare lagstiftningsärenden hänvisat till dessa riktlinjer, se t.ex. prop. om administrativa sanktioner på yrkesfiskets område (prop. 2007/08:107 s. 14). I propositionen 1981/82:142 sammanfattades riktlinjerna på följande sätt. 
  
 1. 
  
 Ett avgiftssystem kan erbjuda en ändamålsenlig lösning i fall där regelöverträdelser är särskilt frekventa eller speciella svårigheter föreligger att beräkna storleken av den vinst eller besparing som 
  
 130 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 uppnås i det särskilda fallet. Andra fall är när den ekonomiska fördelen av en isolerad överträdelse genomsnittligt sett kan bedömas som låg, samtidigt som samhällets behov av skydd på det aktuella området är så framträdande att inte bara den ekonomiska fördelen i det särskilda fallet utan redan utsikten till vinst eller besparing bör neutraliseras. 
  
 2. 
  
 Avgifter bör få förekomma endast inom speciella och klart avgränsade rättsområden. I den mån de används på näringsregleringens område bör de vara knutna till särskilda föreskrifter som näringsutövarna har att iaktta i denna egenskap. 
  
 3. 
  
 Bestämmelserna om beräkning av avgiftsbeloppet bör konstrueras så att de utgår från ett mätbart moment i den aktuella överträdelsen, en parameter, som gör det möjligt att förutse och fastställa hur stor avgiften ska bli i det särskilda fallet. Konstruktionen kan vara utformad på ett sådant sätt att den schablonmässigt fastställda avgiften kan beräknas genomsnittligt motsvara den uppkomna vinsten vid varje särskild överträdelse. I de fall då det bedöms angeläget att söka neutralisera redan utsikten till vinst bör dock hinder inte föreligga mot att låta avgiften utgå enligt grunder som leder till väsentligt högre avgiftsbelopp. 
  
 4. 
  
 Beroende på det aktuella rättsområdets natur bör det särskilt prövas om uppsåt eller oaktsamhet ska förutsättas för avgiftsskyldighet eller om denna skyldighet ska bygga på strikt ansvar. För att en konstruktion med strikt ansvar ska vara försvarbar från rättssäkerhetssynpunkt bör förutsättas att det finns starkt stöd för en presumtion om att överträdelser på området inte kan förekomma annat än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet. Särskilda undantag från det strikta ansvaret kan vara nödvändiga även i dessa fall med hänsyn till förhållanden inom avgiftens användningsområde eller till reglernas utformning i övrigt. Sådana undantag bör så långt som möjligt vara preciserade så att det inte föreligger någon tvekan om deras räckvidd. 
  
 5. 
  
 Något hinder bör inte föreligga mot att låta avgiftsregler som i första hand riktas mot juridiska personer och straffrättsliga bestämmelser riktade mot fysiska personer vara tillämpliga vid sidan av varandra. Det subjektiva rekvisiten kan därvid vara annorlunda utformade i de olika systemen – strikt ansvar vid avgift och uppsåt eller oaktsamhet vid straffrättsligt ansvar. Om det rör sig om mindre allvarliga överträdelser, kan den vinst- 
  
 131 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 eliminering som uppnås genom avgiften framstå som en fullt tillräcklig åtgärd. Det kan i så fall bli aktuellt att låta införandet av ett avgiftssystem innebära att de aktuella gärningarna inte längre är straffbara. 
  
 6. 
  
 Åläggande av avgiftsskyldighet kan enligt promemorian i viss utsträckning överlämnas till de administrativa myndigheter som är verksamma på det aktuella området. I vissa fall är det emellertid lämpligt att överlämna denna prövning till de allmänna domstolarna. Det gäller främst när avgiftsskyldigheten görs beroende av huruvida överträdelsen skett av uppsåt eller oaktsamhet och när reglerna är utformade på sådant sätt att det finns utrymme för betydande skönsmässiga bedömningar. 
  
 Efter det att bestämmelserna om skattetillägget infördes år 1971 har det tillkommit en rad sanktionsavgifter inom olika områden: olovligt byggande, felparkering, vattenförorening, miljöskydd, marknadsmissbruk, försäkringsrörelse, produktsäkerhet, etc. Sanktionsavgifterna kom att utnyttjas mer systematiskt i en ambition att avkriminalisera brott och samtidigt åstadkomma sanktioner för att ta itu med de problem som s.k. massbrottslighet föranledde. Med tiden sköts resonemanget om avkriminalisering i bakgrunden och sanktionsavgifterna kom att sättas i samband med effektivare sanktioner, även riktade mot juridiska personer. De sanktionsavgifter som har tillkommit under senare år har ofta en klar anknytning till någon näringsverksamhet. Som exempel på avgifter som tillkommit under senare år kan nämnas straffavgift i försäkringsförmedling, särskild avgift i handel med finansiella instrument, särskild avgift på aktiemarknaden, särskild avgift på värdepappersmarknaden, sanktionsavgift i yrkesmässigt fiske och kontrollavgift i samband med kassaregister. 
 När möjligheten för Arbetsmiljöverket att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter infördes på arbetsmiljöområdet ansågs det som tidigare nämnts i avsnitt 2.4.2 att effektivitetsvinster och resursbesparingar främst stod att vinna när det gällde överträdelser av föreskrifter om formella förfaranden eller preciserade åtgärder och att det var av vikt att sanktionsavgifter endast införs på ett avgränsat område där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte. Det ansågs att förhållandena i arbetslivet ofta är alltför skiftande för att det ska vara lämpligt att reglera i detalj. Föreskrifter kan utformas mer generellt om de inte är 
 132 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 förenade med direkt straffpåföljd eller sanktionsavgift. Det framhölls också att ett system som det i arbetsmiljölagen, vilket främst bygger på att tillsynsmyndigheten meddelar förelägganden eller förbud, gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att få till stånd arbetsmiljöförbättrande åtgärder och myndighetens resurser behöver inte splittras på att i efterhand utreda om en bestämmelse överträtts. 
 Slutsatsen blev att föreskrifter som utfärdats med stöd av 4 kap.  
 1–3 
  §§ och det som blivit 8 § första stycket arbetsmiljölagen var lämpliga områden för sanktionsavgifter. Beträffande dessa föreskrifter kunde man också klart presumera att överträdelser inte förekommer annat än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet inom det berörda företaget. Det ansågs vara ett oavvisligt krav att avgiftsbeloppet kan beräknas på förhand och inte fastställas i efterhand med utgångspunkt från omständigheterna i det enskilda fallet. I lagen föreskrevs därför att en föreskrift om sanktionsavgift som Arbetsmiljöverket utfärdar ska ange hur avgiften beräknas för olika slag av överträdelser. Det föreskrevs också att avgiftsbeloppet ska kunna fastställas direkt med ledning av den angivna beräkningsgrunden och det fastställdes att avgiften skulle vara lägst 1 000 kronor och högst 100 000 kronor. I lagen angavs alltså ramen när det gäller på vilka områden sanktionsavgifter skulle få införas och intervallet när det gäller storleken på avgiften. I övrigt bemyndigades regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket att närmare bestämma vilka föreskrifter inom det angivna området som ska sanktioneras med sanktionsavgifter och beräkningsgrunden för avgiften. I 18 § arbetsmiljöförordningen har Arbetsmiljöverket bemyndigats att meddela sådana föreskrifter. 
 På arbetstidsområdet finns det i dag bestämmelser om övertidsavgifter vid sidan av straff när det gäller överträdelser av bestämmelserna om övertid i arbetstidslagen och vägarbetstidslagen. När bestämmelserna infördes ansågs det däremot mindre angeläget att införa ytterligare påföljder för överträdelser av bestämmelserna om begränsning av mertidsuttag och om arbetstidens förläggning. Till skillnad från arbetsmiljöområdet har den närmare utformningen av reglerna om övertidsavgift inte lämnats till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utan på detta område anges det direkt i lagen i vilka fall övertidsavgift ska utgå och hur avgiften ska beräknas. 
 Utredningens bedömning är som framgått av avsnitt 5.1.4 och 5.1.5 att det antagligen skulle bli en effektivare reglering på både 
 133 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 arbetsmiljö- och arbetstidsområdet om man i ökad omfattning inför sanktionsavgifter istället för straffsanktion. 
 När det gäller arbetsmiljölagen bör det därför övervägas om möjligheten att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter kan utökas till att även omfatta föreskrifter på de områden där det i dag inte är möjligt att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter och hur ramarna för fastställande av avgiften bör utformas. 
 Beträffande lagarna på arbetstidsområdet bör det övervägas om straffbestämmelserna i arbetstidslagen, vägarbetstidslagen, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget och lagen om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik kan ersättas med bestämmelser om sanktionsavgifter och om de nuvarande bestämmelserna om övertidsavgifter i arbetstidslagen och vägarbetstidslagen i så fall kan införlivas i systemet med sanktionsavgifter. 
  
 5.4 
  
 Normgivningsbemyndigandena för Arbetsmiljöverket 
  
 Utredningens bedömning:  
 Bemyndigandena i 4 kap. i arbetsmiljölagen är i vissa avseenden otydliga. Arbetsmiljöverket har med stöd av 10 § meddelat föreskrifter, som borde ha meddelats med stöd av någon av bestämmelserna i  
 1–8 
  §§. 
 Bemyndigandena är inte enhetligt utformade. I bemyndigandena bör adressaten genomgående anges vara regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. 
 Den nuvarande lagstiftningsmetoden, att den materiella regleringen på arbetsmiljöområdet ligger på Arbetsmiljöverket, bör kunna behållas. 
 Bakgrund 
 Arbetsmiljölagen är uppbyggd som en utpräglad ramlag när det gäller de krav som ställs i fråga om arbetsmiljöns beskaffenhet. Inom ramen för lagens bestämmelser ska närmare krav på arbetsmiljön fastställas i takt med den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Vid arbetsmiljölagens tillkomst 1978 förutsattes det att dessa krav på arbetsmiljön skulle fastställas genom en närmare reglering av dåvarande Arbetarskyddsstyrelsen. 
 134 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 Avgörande för bemyndigandena att meddela föreskrifter vid arbetsmiljölagens tillkomst var sanktionssystemets utformning. De fåtal föreskrifter som ansågs behöva vara förenade med en direkt straffsanktion skulle meddelas med stöd av bemyndigande i arbetsmiljölagen. Övriga föreskrifter skulle meddelas som verkställighetsföreskrifter med bemyndigande från regeringen i arbetsmiljöförordningen. 
 Nuvarande normgivningsbemyndiganden i 4 kap. arbetsmiljölagen 
 Genom prop. 1990/91:140 överfördes bestämmelserna i 3 kap. 12– 18 §§ arbetsmiljölagen med bemyndigande för Arbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifter till fjärde kapitlet i lagen och bestämmelserna fick ny lydelse. Samtidigt infördes en ny 1 § i fjärde kapitlet och det generella bemyndigandet för Arbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifter i 10 § i kapitlet tillkom. 
 Mot bakgrund av att det är hos Arbetarskyddsstyrelsen som sakkunskapen finns om arbetsmiljöförhållanden och en fortlöpande bevakning kan ske av förändringar och nya rön inom området ansåg departementschefen att det huvudsakliga ansvaret för det omfattande föreskriftsarbetet som behövs på arbetsmiljöområdet även i fortsättningen skulle ligga på Arbetarskyddsstyrelsen. 
 Efter hand hade det utbildats en mer restriktiv praxis när det gällde delegering av normgivningskompetensen. Det hade också förekommit diskussion om Arbetarskyddsstyrelsens verkställighetsföreskrifter och förhållandet till grundlagen. 
 Departementschefen ansåg att det fanns starka skäl för att föreskrifterna om arbetsmiljöns beskaffenhet i fortsättningen borde meddelas med stöd av bemyndigande i arbetsmiljölagen och motsvarande bemyndigande i arbetsmiljöförordningen i enlighet med 8 kap. 7 § regeringsformen i dess dåvarande lydelse. Föreskrifterna om arbetsmiljöns beskaffenhet borde inom ramen för arbetsmiljölagens regler kunna avse alla de förhållanden som måste regleras för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Det ansågs nödvändigt att Arbetarskyddsstyrelsen kunde bibehålla den roll i regelgivningen som förutsatts vid arbetsmiljölagens tillkomst. En eventuell osäkerhet om utrymmet för verkställighetsföreskrifter enligt 8 kap. 13 § regeringsformen i dess dåvarande lydelse skulle inte få lägga hinder i vägen för föreskrifter som var nödvändiga för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbete. 
 135 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 Arbetarskyddsstyrelsen borde fortsättningsvis kunna meddela de ytterligare föreskrifter som behövs inom ramen för arbetsmiljölagens syfte att förebygga ohälsa och olycksfall med stöd av ett i lagen intaget bemyndigande. Författningsstödet ändrades därför och bemyndigandet i 4 kap. 10 § infördes. 
 I lagstiftningsärendet ansåg Lagrådet att detta bemyndigande borde flyttas till sist i kapitlet för att understryka att bemyndigandet avser de ytterligare föreskrifter som behövs. Lagförslaget i propositionen utformades i enlighet med Lagrådets förslag och bemyndigandet infördes sist i kapitlet. I praktiken har Arbetsmiljöverket tidigare valt om en bestämmelse i en föreskrift skulle utfärdas med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ eller med stöd av 10 § i kapitlet beroende på om verket ansett att bestämmelsen skulle vara direkt straffsanktionerad eller inte. Numera utfärdas emellertid föreskrifter med stöd av 4 kap.  
 1–8 
  §§ om någon av dessa paragrafer är tillämplig på föreskriften. 
 Arbetsmiljöverket har inte utfärdat några föreskrifter med stöd av bemyndigandet i 18 § första stycket 7 i arbetsmiljöförordningen att meddela ytterligare föreskrifter för verkställighet av arbetsmiljölagen. 
 När det gäller bemyndigandena i fjärde kapitlet är de enligt utredningens uppfattning otydliga i vissa aspekter. Ordalydelsen i en del bestämmelser stämmer inte alltid överens med det som sägs i motiven till bestämmelserna om vilka fall bemyndigandet är avsett för. 
 Normgivningsmakten 
 Den 1 januari 2011 har en reformerad grundlag trätt i kraft. Enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen i dess nya lydelse ska föreskrifter meddelas genom lag om de avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Enligt 3 § i samma kapitel kan riksdagen bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter enligt bl.a. den angivna punkten. Föreskrifterna får dock inte avse annan rättsverkan av brott än böter. Enligt andra stycket i paragrafen kan riksdagen i lag, som innehåller ett bemyndigande enligt första stycket, föreskriva även annan rättsverkan av brott än böter för överträdelser av en föreskrift som meddelats av 
 136 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 regeringen med stöd av bemyndigandet. Om riksdagen bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne kan riksdagen också enligt 10 § liksom tidigare medge att regeringen bemyndigar en förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela föreskrifter i ämnet. Regeringen får enligt 7 § första stycket 1 i kapitlet meddela föreskrifter om verkställighet av lag och enligt 11 § bemyndiga myndighet under regeringen att meddela sådana föreskrifter. Arbetsmiljöverkets föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet ska således meddelas med stöd av bemyndigande i arbetsmiljölagen och motsvarande bemyndigande i arbetsmiljöförordningen. 
 Vid utformningen av bemyndigandena i arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen ska det också beaktas att Lagrådet i lagstiftningsärendena på arbetsmiljöområdet som resulterade i prop. 2007/08:65 och prop. 2008/09:5 framhöll att det inte finns något stöd i regeringsformen för att riksdagen skulle ha rätt att utse den myndighet till vilken regeringen ska kunna delegera föreskriftsrätt och att en delegationsregel bäst överensstämmer med regeringsformens principer om adressaten anges vara regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen instämde i Lagrådets synpunkter. I dag är bemyndigandena i fjärde kapitlet inte enhetligt utformade. I vissa bestämmelser anges adressaten vara regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetsmiljöverket, medan adressaten i andra bestämmelser anges vara regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I de fall där Arbetsmiljöverket har angivits som adressat i bestämmelserna bör adressaten istället anges vara regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Vid behandlingen av den lagrådsremiss som låg till grund för propositionen 2007/08:65 berörde Lagrådet också frågan om det är lämpligt att straffsanktionerade bestämmelser utfärdas av Arbetsmiljöverket med hänsyn till att Lagrådet då inte kan genomföra någon granskning av straffbestämmelsernas utformning. Lagrådet framhöll att Lagrådet ofta har anledning att påpeka att förslag till lagbestämmelser, vilkas överträdande kan medföra straff, bör omarbetas så att det klart framgår under vilka förutsättningar den enskilda begår brott och att någon sådan granskning inte kunde göras på grund av den valda lagstiftningsmetoden. Regeringen instämde i och för sig i Lagrådets synpunkter att det kan finnas problem med att genom normgivningsbemyndiganden överlåta en stor del av den närmare regleringen till en förvaltningsmyndighet. Mot bakgrund av att de materiella reglerna på arbetsmiljöområdet i 
 137 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 stor utsträckning redan var beslutade av förvaltningsmyndighet ansåg regeringen att det fanns tillräckliga skäl för att behålla den lagstiftningsmetod som gäller enligt arbetsmiljölagen. Någon ändring i inställningen att Arbetsmiljöverket ska utfärda de flesta materiella reglerna på arbetsmiljöområdet har inte framkommit i direktiven till den här utredningen. Utgångspunkten för utredningen är därför att lagstiftningsmetoden bör kunna behållas. 
  
 5.5 
  
 Regeringens skrivelse En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn 
  
 Utredningens bedömning:  
 Regeringens bedömning av hur en tillsynsreglering bör vara utformad i skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79) till riksdagen är en utgångspunkt vid utformningen av sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet. 
 I skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79) till riksdagen har regeringen redovisat generella bedömningar för hur en tillsynsreglering bör vara utformad. Sammanfattningsvis är regeringens bedömning följande. 
 Sanktioner vid tillsyn bör vara proportionerliga i förhållande till de konstaterade bristerna. De olika möjligheter till sanktioner som är tillgängliga för ett tillsynsorgan bör kunna användas vid såväl mindre som mer allvarliga brister i en verksamhet. Ingripanden kan då anpassas till den enskilda situationen. Ingripandemöjligheterna vid tillsyn bör utformas för att skapa större enhetlighet. Tillsynsorganet bör ha författningsreglerade möjligheter till ingripanden vid mindre allvarliga överträdelser. Om det saknas möjlighet till mildare ingripanden kan det leda till att inget ingripande sker trots en konstaterad brist eftersom den som utövar tillsynen inte vill vidta en alltför ingripande åtgärd. Den som utsatts för ett ingripande bör ha möjlighet att få detta överprövat. Vid en klar misstanke om en straffbar överträdelse bör tillsynsorgan vara skyldiga att göra en anmälan till åtal. 
 Ett tillsynsorgan bör ha möjlighet att besluta om förelägganden i enskilda fall och ett åtgärdsföreläggande bör kunna förenas med vite. Tillsynsorganet bör ha möjlighet att interimistiskt stoppa en verksamhet. Tillsynsorganet bör också ha rätt att få upplysningar, 
 138 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 ta del av handlingar som behövs för tillsynen och få tillträde till lokaler samt kunna få biträde av polismyndighet och Kronofogdemyndighet. 
 Sanktionsavgiften bör ses som ett komplement till övriga ingripandemöjligheter. Utformningen av en sanktionsavgift vid tillsyn bör vidare uppfylla de principer om sanktionsavgifters användningsområde och utformning som angavs i förarbetena till bestämmelsen om förverkande i 36 kap. 4 § brottsbalken (prop. 1981/82:142), som redogjorts för i avsnitt 5.3. Det bör finnas möjlighet för tillsynsorgan att i vissa undantagsfall låta bli att ta ut en sanktionsavgift. Förhållandena skiljer sig åt mellan olika tillsynsområden i alltför hög grad för att en generell reglering av beloppsintervall ska vara motiverad. Beslut om sanktionsavgifter vid tillsyn måste kunna överklagas. 
 Enligt det nuvarande sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet har Arbetsmiljöverket de möjligheter och befogenheter som ett tillsynsorgan anses behöva ha. När det gäller påförande av sanktionsavgift tillämpar Arbetsmiljöverket regelmässigt den rutinen att ett avgiftsföreläggande skickas till den som anses ha gjort sig skyldig till en överträdelse. Beslutet om att skicka ett avgiftsföreläggande kan inte överklagas men avgiftsföreläggandet i sig innebär inte heller i sig någon rättslig verkan för den som föreläggande riktas mot. Först om föreläggandet godkänns uppkommer en skyldighet för den som fått föreläggandet att betala avgiften. Godkänns inte avgiftsföreläggandet har Arbetsmiljöverket att ta ställning till om en ansökan om påförande av avgift ska ges in till förvaltningsrätten. Ett beslut av förvaltningsrätten om påförande av sanktionsavgift kan överklagas. 
 I övrigt är regeringens bedömning i skrivelsen av hur en tillsynsreglering bör vara utformad en utgångspunkt för utredningen vid utformningen av sanktionssystemet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet. 
 139 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
  
 5.6 
  
 Europakonventionen,  
  
 EU-rätten 
  och internationella åtaganden 
  
 5.6.1 
  
 Europakonventionen 
  
 Utredningens bedömning:  
 Syftet med sanktionsavgifterna på arbetsmiljöområdet och övertidsavgifterna på arbetstidsområdet är sådant att artikel 6 i Europakonventionen är tillämplig. Bestämmelserna bör därför ges en sådan utformning att de rättssäkerhetsgarantier som följer av denna artikel uppfylls. Sanktionssystemet på dessa områden ska också utformas med beaktande av förbudet mot dubbelbestraffning i artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. 
 Enligt artikel 6 i Europakonventionen åtnjuter en person som står anklagad för brott de rättssäkerhetsgarantier som räknas upp där, bl.a. rätten till en rättvis offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som upprättats enligt lag. 
 Begreppet brott i den mening som avses i Europakonventionen är ett autonomt begrepp, vilket innebär att det ska ges en självständig och allmängiltig tolkning. Vad som är ett brott i konventionens mening bestäms av tre kriterier, nämligen klassificeringen i den nationella rätten, gärningens natur samt påföljdens natur och stränghet. Det räcker att ett av dessa kriterier är uppfyllt för att artikel 6 ska vara tillämplig. 
 Om en överträdelse klassificeras som brott i den nationella lagstiftningen betraktas den även som brott i konventionens mening. Att en överträdelse inte klassificeras som brott i nationell rätt innebär emellertid inte nödvändigtvis att den faller utanför begreppet brott i konventionens mening. Om ett av de övriga kriterierna är uppfyllda blir artikel 6 tillämplig. Av betydelse för kriteriet gärningens natur är bestämmelsens räckvidd och syfte. Är bestämmelsen generell och riktar sig mot alla medborgare och inte endast till en särskild grupp talar det för att fråga är om brottslig gärning i konventionens mening. Om syftet med bestämmelsen är avskräckande och bestraffande snarare än att kompensera för skada, är handlingen till sin natur straffrättslig. Bedömningen av kriteriet påföljdens natur och stränghet görs i förhållande till den påföljd som riskeras till följd av viss gärning och inte i förhållande till den faktiskt utdömda eller ålagda sanktionen. 
 140 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 Sanktionsavgifterna på arbetsmiljöområdet har till syfte att avskräcka och ersätter straff som överträdelserna annars kan leda till. Det kan därför antas att bestämmelsernas syfte är sådant att artikel 6 i Europakonventionen är tillämplig. Reglerna bör därför ges en sådan utformning att de rättssäkerhetsgarantier som följer av denna artikel uppfylls. Det innebär bl.a. att den enskilde ska underrättas om vilken gärning som läggs honom till last och ges tillfälle att yttra sig över anklagelsen. Den enskilde ska även ha möjlighet att inom rimlig tid få sin sak prövad av domstol. 
 I artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen regleras rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger (ne bis in idem). 
 Begreppet straff i den mening som avses i Europakonventionen får även anses omfatta vissa administrativa sanktioner som t.ex. vite. Denna artikel kan därför komma att aktualiseras i sådana fall då vite kombineras med t.ex. ett bötesstraff eller en administrativ sanktionsavgift. 
 Inom arbetsmiljöområdet används inte straff och sanktionsavgift parallellt, vilket framgår av 8 kap. 2 § andra stycket arbetsmiljölagen. Frågan om att ha kvar de straffrättsliga sanktionerna på områden där det föreskrivs sanktionsavgifter diskuterades i förarbetena när sanktionsavgifter infördes på arbetsmiljöområdet. I prop. 1993/94:186 s. 52 f. gjorde regeringen den bedömningen att det allmänt sett var mindre lämpligt att ha två parallella sanktionssystem. När det gällde det väl avgränsade område där införandet av sanktionsavgifter föreslogs ansågs sanktionsavgiften vara en tillräcklig reaktion. Av 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen framgår också att straff inte kan ådömas den som bryter mot ett föreläggande eller förbud om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 Förbudet mot dubbelbestraffning aktualiseras emellertid på så sätt att det är ett av skälen till inställningen inom Arbetsmiljöverket att det inte är möjligt för verket att utfärda förelägganden eller förbud när det gäller överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud och när det är fråga om s.k. perdurerande brott där verket endast anser sig kunna göra en åtalsanmälan, vilket som nämnts uppfattas som ett problem (se avsnitt 5.1.1). Utredningen anser att det bör övervägas om föreläggande och förbud med vite kan användas i fler situationer än i dag och om det är möjligt att använda dessa medel även i fall där Arbetsmiljöverket anser att verket bara kan göra en åtalsanmälan. I det sammanhanget bör det övervägas hur detta kan åstadkommas 
 141 
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet SOU 2011:57 
 utan att man hamnar i konflikt med förbudet mot dubbelbestraffning. 
 Även inom arbetstidsområdet gäller att straff inte kan ådömas den som bryter mot ett föreläggande eller förbud om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 
 Däremot kan övertidsavgift påföras parallellt med straff för brott mot bestämmelserna om övertid i arbetstidslagen och vägarbetstidslagen. Övertidsavgift infördes för att påföras vid sidan av straff vid brott mot bestämmelserna om övertid i syfte att skärpa påföljden för överträdelser av övertidsbestämmelserna. När det gäller dessa fall aktualiseras förbudet mot dubbelbestraffning och frågan om det kan anses strida mot detta förbud att såväl straff som övertidsavgift döms ut för samma gärning. Om de nuvarande sanktionerna straff och övertidsavgift ersätts med sanktionsavgifter, vilket utredningen som nämnts bedömer som en mer effektiv reglering, kommer det bara att finnas en påföljd för överträdelser av bestämmelserna. Förbudet mot dubbelbestraffning aktualiseras då inte. 
 Även på arbetstidsområdet bör frågan om hur Arbetsmiljöverket ska kunna använda förelägganden eller förbud med vite i kombination med straff eller sanktionsavgift utan att hamna i konflikt med förbudet mot dubbelbestraffning övervägas. 
  
 5.6.2 
  
 EU-rätt 
  
  m.m. 
 Arbetsmiljöområdet 
 Inom EU finns det ett ramdirektiv på arbetsmiljöområdet, rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet. Enligt artikel 4 i detta direktiv ska medlemsstaterna vidta tillräckliga åtgärder för att säkerställa att arbetsgivare, arbetstagare och arbetstagarrepresentanter omfattas av sådana lagar och andra författningar som behövs för att bestämmelserna i direktivet ska kunna genomföras i praktiken. I andra punkten i artikeln stadgas det att medlemsstaterna i synnerhet ska se till att en ändamålsenlig kontroll och tillsyn säkerställs. 
 Med stöd av artikel 16.1 i ovannämnda direktiv har också ett antal särdirektiv antagits, vilka närmare preciserar kraven på arbetsmiljön i olika hänseenden. De flesta särdirektiven innehåller 
 142 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 inga bestämmelser om skyldigheter för medlemsstaterna att ha påföljdssystem. I några direktiv ställs det dock krav på att medlemsstaterna ska fastställa påföljder för överträdelser av bestämmelser som antagits för att genomföra direktivet. 
 I rådets direktiv 2010/32/EU av den 10 maj 2010 om genomförande av det ramavtal om förebyggande av stick- och skärskador inom hälso- och sjukvården som ingåtts av Marquez och Shaw anges det i p. 10 i ingressen att medlemsstaterna bör fastställa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder vid överträdelser av bestämmelserna i detta direktiv. 
 I Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/148/EG av den 30 november 2009 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest i arbetet (artikel 20), Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/40/EG av den 29 april 2004 om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agens (elektromagnetiska fält) i arbetet (artikel 9), rådets direktiv 2003/122/Euratom av den 22 december 2003 om kontroll av slutna radioaktiva strålkällor med hög aktivitet och herrelösa strålkällor (artikel 15) föreskrivs att medlemsstaterna ska fastställa lämpliga påföljder för överträdelser av nationell lagstiftning som antagits enligt direktivet. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Detta krav ställs också i maskindirektivet, Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/42/EG av den 17 maj 2006 om maskiner och om ändring av direktiv 95/16/EG (omarbetning) (artikel 23). 
 I artikel 14 i Rådets direktiv 94/33/EG om skydd av minderåriga i arbetslivet formuleras kravet så att varje medlemsstat ska fastställa de åtgärder som ska vidtas vid överträdelse av de bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv. Dessa åtgärder måste vara effektiva och rimliga. 
 Några direktiv (rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning) ställer krav på att medlemsstaterna tillser att behöriga myndigheter upprättar system för tillsyn och andra kontrollåtgärder resp. upprättar ett inspektionssystem. 
 De materiella kraven i olika hänseenden som  
 EU-direktiv 
  ställer genomförs i Sverige främst genom Arbetsmiljöverkets föreskrifter. 
 143 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 I anslutning till genomgången av de straffbelagda föreskrifterna i avsnitt 6.2.2 och 6.2.3 redogörs för de krav som direktiven ställer och som aktualiseras när det gäller utformningen av sanktionssystemet. 
 Arbetstidsområdet 
 Även inom arbetstidsområdet finns det ett antal direktiv att beakta. EU:s arbetstidsdirektiv, Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, innehåller bestämmelser om dygnsvila, raster, veckovila, begränsning av veckoarbetstid, årlig semester, nattarbete och hälsoundersökning av nattarbetande m.m. och att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att säkerställa att de minimikrav som ställs följs. Direktivet innehåller ingen särskild bestämmelse med krav på sanktionssystem. Direktivet ersatte direktivet 93/104/EG. Direktiven har i princip genomförts i svensk rätt genom ändringar i arbetstidslagen 1996 och 2005. Arbetstagarna på den kollektivavtalsreglerade delen av arbetsmarknaden tillförsäkras de minimivillkor som följer av direktivet genom att undantag i kollektivavtal enligt 3 § i arbetstidslagen får göras endast under förutsättning att undantagen inte innebär att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av arbetstidsdirektivet. Inte heller får Arbetsmiljöverkets beslut om dispens enligt 19 § i arbetstidslagen innebära att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av direktivet. En arbetsgivare som tillämpar sådana bestämmelser i ett kollektivavtal som strider mot bestämmelserna i arbetstidsdirektivet ska betala skadestånd för den 
 förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. 
 När det gäller vägtransporter finns särskilda bestämmelser i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG av den 11 mars 2002 om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter. I artikel 11 i detta direktiv stadgas att medlemsstaterna ska fastställa ett sanktionssystem för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas enligt detta direktiv samt vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att sanktionerna tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Direktivet har genomförts genom vägarbetstidslagen. 
 144 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 För flygpersonal gäller flygarbetstidsdirektivet, rådets direktiv 2000/79/EG av den 27 november 2000 om genomförande av det europeiska avtal om arbetstidens förläggning för flygpersonal inom civilflyget som har ingåtts mellan Association of European Airlines (AEA), Europeiska transportarbetarfederationen (ETF), European Cockpit Association (ECA), European Regions Airline Association (ERA) och International Air Carrier Association (IACA). 
 I artikel 3 föreskrivs att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 december 2003 eller senast den dagen ha försäkrat sig om att arbetsmarknadens parter genom avtal har vidtagit alla nödvändiga åtgärder. Det finns ingen särskild bestämmelse om krav på sanktioner. För att genomföra de bestämmelser som inte redan genomförts i svensk rätt infördes lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget. Denna lag innehåller bestämmelser om årsarbetstiden och om lediga dagar på stationeringsorten för flygpersonal inom civilflyget. I övrigt gäller arbetstidslagens bestämmelser för sådan personal. Avvikelser från lagens bestämmelser får göras i kollektivavtal endast under förutsättning att de inte innebär att mindre förmånliga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av direktivet. 
 För personal inom järnvägstrafiken gäller rådets direktiv 2005/47/EG av den 18 juli 2005 om avtalet mellan Europeiska järnvägsgemenskapen (CER) och Europeiska transportarbetarfederationen (ETF) om vissa aspekter på villkoren för anlitande av mobila arbetstagare i gränsöverskridande driftskompatibel trafik inom järnvägssektorn. 
 I artikel 4 anges att medlemsstaterna ska fastställa lämpliga påföljder för överträdelse av de nationella bestämmelser som fastställs för tillämpning av direktivet samt vidta de åtgärder som behövs för att se till att de genomförs. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen om kör- och vilotider vid internationell järnvägstrafik. Även enligt denna lag får avvikelser i kollektivavtal göras endast under förutsättning att de inte innebär att mindre fördelaktiga villkor ska tillämpas för arbetstagarna än som följer av direktivet. En arbetsgivare som tillämpar sådana bestämmelser i ett kollektivavtal som strider mot direktivet ska enligt 28 § betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. 
 145 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna 
 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna innehåller också ett antal bestämmelser att beakta. 
 Enligt artikel 31.1 har varje arbetstagare rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden. Enligt artikel 31.2 har varje arbetstagare rätt till en begränsning av den maximala arbetstiden samt till dygns- och veckovila och årlig betald semester. 
 Enligt artikel 32 är barnarbete är förbjudet. Minimiåldern för att ta anställning får inte vara lägre än den ålder vid vilken skolplikten upphör, utan att det påverkar tillämpningen av sådana regler som kan vara mer fördelaktiga för ungdomar och med förbehåll för begränsade undantag. De ungdomar som har anställning ska åtnjuta arbetsvillkor som är anpassade till deras ålder samt skyddas mot ekonomiskt utnyttjande och mot allt arbete som kan vara till skada för deras säkerhet, deras hälsa, deras fysiska, mentala, moraliska eller sociala utveckling eller äventyra deras utbildning. 
 När det gäller rättskipning behandlar artikel 47 rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol, artikel 48 presumtion för oskuld och rätten till försvar och artikel 49 principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff. I punkten 3 i artikel 49 stadgas att straffets stränghet bör inte vara oproportionerlig i förhållande till lagöverträdelsen. Artikel 50 behandlar rätten att inte bli dömd eller straffad två gånger för samma brott. I artikeln anges att ingen får lagföras eller straffas på nytt för en lagöverträdelse för vilken han eller hon redan har blivit frikänd eller dömd i unionen genom en lagakraftvunnen brottmålsdom i enlighet med lagen. Vad som sagts i avsnitt 5.6.1 om vilka bedömningar som bör göras med hänsyn till de krav som artikel 6 i Europakonventionen och artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen ställer gäller även i detta sammanhang. 
 Europarådets rekommendation 
 Europarådet antog den 13 februari 1991 rekommendation nr R(91)1 om administrativa sanktioner. Rekommendationen riktar sig främst till Europarådets medlemmar, däribland Sverige, men är inte rättsligt bindande. 
 Rekommendationens principer innebär att sanktionernas innehåll och villkoren för att ålägga sanktioner ska framgå av lag, förbud 
 146 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
 mot retroaktiv tillämpning, förbud mot dubbla administrativa sanktioner grundade på samma gärning och till skydd för samma intressen och krav på snabb handläggning. Varje åtgärd som kan leda till en administrativ sanktion riktad mot en viss person ska leda till ett slutligt avgörande. En person som riskerar en administrativ sanktion ska informeras om anklagelserna och de bevis som åberopas till stöd för dessa samt beredas möjlighet och tillräckligt med tid för att besvara dessa. Bevisbördan ska ligga på den administrativa myndigheten. Det ska slutligen vara möjligt att överklaga myndighetens beslut till domstol. 
  
 5.6.3 
  
 Internationella åtaganden 
  
 FN:s barnkonvention 
 Enligt artikel 32 i FN:s konvention om barnets rättigheter, som anger att konventionsstaterna särskilt ska fastställa en minimiålder eller minimiåldrar som minderåriga ska ha uppnått för tillträde till arbete och föreskriva en lämplig reglering av arbetstid och arbetsvillkor för minderåriga, ska konventionsstaterna föreskriva lämpliga straff eller andra påföljder i syfte att säkerställa ett effektivt genomförande av artikeln. 
  
 ILO-konventioner 
  
 Internationella arbetarorganisationen ILO (International Labour Organisation), FN:s fackorgan för sysselsättnings- och arbetslivsfrågor, tar fram konventioner och rekommendationer för rättigheter i arbetslivet. 
 Ett antal konventioner som Sverige har anslutit sig till innehåller bestämmelser att beakta. 
 Några av konventionerna ställer krav på att sanktioner ska finnas för överträdelser av lagar och föreskrifter. Det kravet finns i konvention (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete och konvention (nr 148) om skydd för arbetstagare mot yrkesrisker i arbetsmiljön som förorsakas av luftföroreningar, buller och vibration. Även konventionen (nr 81) angående arbetsinspektion inom industri och handel och konvention (nr 129) om yrkesinspektion inom jordbruket ställer krav på att lämpliga straffbestämmelser 
 147 
  
 Utgångspunkter för en förändring av sanktionssystemet 
  
 SOU 2011:57 
 resp. påföljder meddelas för överträdelser av regler, vilkas efterlevnad inspektör ska övervaka. 
 Konvention (nr 139) om förebyggande och kontroll av yrkesrisker förorsakade av cancerframkallande ämnen och agenser, konvention (nr 162) om säkerhet vid användning av asbest, och konvention (nr 170) om säkerhet vid användning av kemiska produkter i arbetslivet innehåller däremot inte något krav på att medlemsstaterna inför lämpliga påföljder. 
 Artikel 9 i konventionen (nr 155) om arbetarskydd och arbetsmiljö anger att tillsynen över tillämpningen av lagar och föreskrifter beträffande arbetarskydd och arbetsmiljö ska säkerställas genom ett tillfredsställande och lämpligt inspektionssystem. Tillsynssystemet ska innefatta lämpliga sanktioner vid överträdelser av lagar och föreskrifter. 
 Enligt konvention (nr 187) om ett ramverk för att främja arbetsmiljö ska varje medlemsstat i samråd med arbetsgivarnas och arbetstagarnas mest representativa organisationer fastställa, upprätthålla, fortlöpande utveckla och med jämna mellanrum ompröva ett nationellt system för arbetsmiljö. I det nationella systemet för arbetsmiljö ska bl.a. ingå ett system som garanterar att nationella lagar och förordningar efterlevs, bl.a. inspektionssystem. Det ska också ingå ett system för insamling och analys av data om arbetsolyckor och arbetssjukdomar, med beaktande av relevanta ILO- instrument och bestämmelser om samordning av berörda system för försäkring eller social trygghet som omfattar arbetsolyckor och arbetssjukdomar. 
 I anslutning till genomgången av de straffbelagda föreskrifterna i avsnitt 6.2.2 och 6.2.3 redogörs för krav som konventionerna ställer och som aktualiseras när det gäller utformningen av sanktionssystemet. 
 148 
  
 6 
  
 Utredningens överväganden och förslag på arbetsmiljöområdet 
  
 6.1 
  
 Förelägganden och förbud 
  
 6.1.1 
  
 Ökad användning av förelägganden och förbud 
  
 Utredningens bedömning 
 : Arbetsmiljöverket bör kunna använda sig av möjligheten att meddela föreläggande och förbud även vid överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud. 
 Inom Arbetsmiljöverket är som angivits i avsnitt 5.1.1 uppfattningen att när det gäller överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud och när det är fråga om s.k. perdurerande brott är det inte möjligt för verket att utfärda förelägganden eller förbud utan det verket kan göra i de situationerna är att göra en åtalsanmälan. Detta uppfattas som ett problem då ett föreläggande eller förbud många gånger uppfattas som det effektivaste sättet att åstadkomma ett åtgärdande av en brist i arbetsmiljön 
 Den rådande uppfattningen inom Arbetsmiljöverket har bl.a. sin grund i ett uttalande av Justitieombudsmannen i ämbetsberättelsen 1983/84 s. 354 f. 
 I det aktuella ärendet uttalade sig Justitieombudsmannen om dåvarande Yrkesinspektionens policy i fråga om anmälan till polismyndighet. I sitt yttrande i ärendet hade Yrkesinspektionen uppgivit att huvudregeln var att polisanmälan inte gjordes i fall där besiktning av en maskin eller anordning inte skett då besiktningsskyldigheten täcktes av en direkt straffsanktionerad föreskrift. I sådana fall togs istället frågan om meddelande av förbud mot användning av maskinen eller anordningen upp. Sådana förbud meddelades att gälla omedelbart eller efter viss tidsfrist. Justitie- 
 149 
  
 Utredningens överväganden och förslag på miljöområdet 
  
 SOU 2011:57 
 ombudsmannen ansåg att denna ordning inte kunde godtas när det gäller föreskrifter som innebär att användande utan att besiktning skett är straffbelagt eftersom sådana föreskrifter innebär att det redan föreligger ett förbud mot användandet. I allmänhet borde det därför vara onödigt att Yrkesinspektionen meddelar ett särskilt förbud i dessa fall. Om det undantagsvis skulle vara lämpligt att Yrkesinspektionen ändå ingriper med förbud borde förbudet alltid gälla omedelbart. Ett förbud med tidsfrist måste uppfattas som att Yrkesinspektionen tillåter användandet trots att det redan på grund av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter föreligger ett förbud mot användandet. Enligt Justitieombudsmannens mening borde därför huvudregeln vara den att Yrkesinspektionen inte meddelar något förbud när det är fråga om överträdelser av redan straffsanktionerade förbud mot användandet och om ett förbud undantagsvis meddelas bör detta gälla omedelbart. Justitieombudsmannen ansåg slutligen att överträdelser av det aktuella slaget borde anmälas till polismyndighet om det inte finns särskilda skäl som talar emot det. 
 När det gäller överträdelser av föreskrifter som i praktiken innebär ett förbud är det t.ex. fråga om föreskrifter om att maskiner och andra anordningar ska provas och godkännas innan de får tas i bruk eller inte får användas om de inte har genomgått besiktning som ska ske med visst intervall, att tillstånd fordras för att en viss arbetsprocess ska få användas eller om att arbetstagare, som inte genomgått medicinsk kontroll eller vid medicinsk kontroll inte bedömts tjänstbar, inte får sysselsättas i arbete som föranleder den medicinska kontrollen. 
 Enligt 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen får Arbetsmiljöverket meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att den lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Det kan ses som onödigt att Arbetsmiljöverket meddelar ett särskilt förbud när det redan föreligger ett förbud enligt gällande föreskrifter. Bestämmelsen i 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen innebär emellertid enligt utredningens bedömning i sig inte något hinder för Arbetsmiljöverket att meddela ett förbud när det är fråga om en direkt straffsanktionerad överträdelse av en föreskrift. I vissa situationer kan det framstå som nödvändigt att meddela förbud för att klargöra att förfarandet inte är tillåtet. Att meddela ett förbud förenat med vite kan också vara det mest effektiva sättet att hindra fortsatt överträdelse av föreskriften. 
 Även på andra områden förekommer det att ett visst förfarande är förbjudet enligt lag och att den tillsynsmyndighet som utövar 
 150 
  
 SOU 2011:57 
  
 Utredningens överväganden och förslag på miljöområdet 
 tillsyn över att bestämmelserna i lagen följs får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen ska följas (se t.ex. 9 och 22 §§ i livsmedelslagen, 1986:804, och 14 kap. 4 § och 26 kap. 9 § miljöbalken). Ett betungande förvaltningsrättsligt beslut innebär ibland bara en upprepning av ett påbud eller förbud, som meddelats i en allmän författning, men ofta konkretiserar och preciserar beslutet en förpliktelse som i mera allmänna ordalag är fastslagen i en författning (Strömberg &8 2 st 1 
  
 12 
  
 P 
  
 4:8 2 st 2 
  
 12 a 
  
 K 
  
 4:8 2 st 1 
  
 12 b första meningen 
  
 P 
  
 4:8 2 st 2 
  
 12 b andra och tredje 
  
 K 
  
 4:8 2 st 2 
  
 meningen 
  
 14 andra – fjärde styckena 
  
 K, dock inte i de delar 
  
 4:8 2 st 3 
  
 paragrafen hänvisar till 8 
  
 första stycket och 12 §§. De 
  
 delarna=P 
  
 Tryckbärande anordningar, AFS 1999:4 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 5 andra stycket 
  
 F * 
  
 4:1, 4:2 
  
 Mast- och stolparbete, AFS 2000:6 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 6 
  
 F 
  
 4:5 
  
 17 
  
 F * 
  
 4:2 2 
  
 19 
  
 K, jfr AFS 2004:3 § 8, AFS 2007:1 § 41 
  
 4:1 1 
  
 Gasflaskor, AFS 2001:4 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 4–5 
  
 F 
  
 4:1 
  
 254 
  
 SOU 2011:57 
  
 Bilaga 3 
 Användning av trycksatta anordningar, AFS 2002:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 3 
  
 K 
  
 4:1 1 
  
 6 andra stycket 
  
 K 
  
 4:3 1 
  
 Arbete i explosionsfarlig miljö, AFS 2003:3 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 7 
  
 K 
  
 4:1 
  
 8 
  
 K 
  
 4:1 
  
 13 
  
 K 
  
 4:1 
  
 16 
  
 P ( dock ej 3 meningen som är K) 
  
 4:8 2 st 4 
  
 18 
  
 F 
  
 4:1 
  
 Besiktning av lyftanordningar och vissa andra tekniska anordningar, 
 AFS 2003:6 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 4 
  
 F 
  
 4:2 
  
 27 
  
 K, jfr AFS 2005:3 § 35 st.2, 
  
 4:8 1 st 2 
  
 AFS 2006:7 § 20 
  
 Syntetiska oorganiska fibrer, AFS 2004:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 14–15 
  
 ÅT 
  
 4:3 2 st 
  
 16 
  
 K 
  
 4.3 2 st 
  
 17 
  
 ÅT 
  
 4:8 1 st 2 
  
 18 
  
 F, jfr AFS 2005:6 §§ 28, 30 
  
 4:5 
  
 Stegar och arbetsbockar, AFS 2004:3 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 4 
  
 F * 
  
 4:1, 4.2 
  
 8 
  
 K, jfr AFS 2000:6 19§, AFS 
  
 4:1, 4:2 
  
 2007:1 § 41 
  
 255 
 Bilaga 3 SOU 2011:57 
 Mikrobiologiska arbetsmiljörisker  
 –smitta, 
  toxinpåverkan, överkänslighet, AFS 2005:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 20 
  
 F 
  
 4:6 
  
 21 
  
 P, jfr AFS 2005:6, 9§ 
  
 4:3 1 st 2 
  
 28 
  
 ÅT 
  
 4:8 1 st 
  
 29 första stycket 
  
 F, jfr AFS 2006:1 10§ 
  
 4:2 
  
 29 andra stycket 
  
 ÅT, jfr AFS 2004:1, § 17 
  
 4:8 1st 
  
 Tillverkning av vissa behållare, rörledningar och anläggningar, AFS 2005:2 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 10 
  
 D – vem riktar sig regeln 
  
 4:2 (9 §) 
  
 till? Är det inte 9 § som 
  
 borde varit 
  
 straffsanktionerad? 
  
 11 
  
 D- se ovan 
  
 4:2 
  
 18 
  
 F * 
  
 4:2 
  
 21 andra stycket 
  
 F- om AV ens har 
  
 bemyndigande? 
  
 Besiktning av trycksatta anordningar, AFS 2005:3 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 9 § första stycket – 46 § 
  
 8:5 Sanktionsavgift 
  
 9 andra stycket 
  
 F 
  
 4:1 
  
 35 § tredje – fjärde 
  
 K, jfr AFS 2003:6, § 27, AFS 
  
 4:8 1 st 2 
  
 styckena 
  
 2006:7 § 20 
  
 256 
 SOU 2011:57 Bilaga 3 
 Medicinska kontroller i arbetslivet, AFS 2005:6 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AM-paragraf 
  
 6 
  
 F 
  
 4:5 
  
 9 
  
 P, jfr AFS 2005:1 § 21 
  
 4:7 
  
 10 
  
 ÅT 
  
 4:8 1 st 2 
  
 13 
  
 F 
  
 4:5 
  
 15 
  
 F 
  
 4:5 
  
 17 
  
 F 
  
 4:5 
  
 22 första stycket 
  
 F 
  
 4:5 
  
 28 
  
 F 
  
 4:5 
  
 30 
  
 F 
  
 4:5 
  
 33 
  
 F 
  
 4:5 
  
 37 
  
 F 
  
 4:5 
  
 39 första stycket 
  
 K – erbjuda (ordna med 
  
 4:5 
  
 är F jfr AFS 2005:18 § 15) 
  
 42 
  
 F 
  
 4:5 
  
 44 
  
 F 
  
 4:5 
  
 47 
  
 F 
  
 4:5 
  
 49 
  
 F 
  
 4:5 
  
 53 
  
 F 
  
 4:5 
  
 55 
  
 F 
  
 4:5 
  
 58 
  
 F 
  
 4:5 
  
 61 
  
 F 
  
 4:5 
  
 65 
  
 K 
  
 4:5 
  
 Hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar, AFS 2005:17 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 16–17 
  
 ÅT, jfr AFS 2004:1, 14 § 
  
 4:3 2 st 
  
 18 andra stycket 
  
 ÅT 
  
 4:3 2 st 
  
 20 
  
 ÅT, jfr 2004:1, 17§ 
  
 4:8 1 st 2 
  
 21 
  
 F, jfr AFS 1998:6 
  
 4:4 
  
 23 
  
 F, jfr AFS 2005:1, 29§ andra stycket 
  
 4:2 2 
  
 27 andra stycket 
  
 P, jfr AFS 2005:1, 21§ 
  
 4:3 1st 2 
  
 Härdplaster, AFS 2005:18 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 14 första stycket 
  
 ÅT, jfr AFS 2005:17 16§ 
  
 4:3 2 st 
  
 15–16 
  
 F, jfr AFS 1998:5 § 6 
  
 4:5 
  
 31 
  
 F 
  
 4:4 
  
 257 
 Bilaga 3 SOU 2011:57 
 Förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor, AFS 2005:19 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 4 
  
 ÅT, jfr AFS 1992:16 § 8 
  
 4:8 1 st 1 
  
 5 
  
 D- utan dröjsmål 
  
 4:8 1 st 2 
  
 6 
  
 D- utan dröjsmål, vid behov 
  
 4:8 2 st 4 
  
 7 
  
 D- se ovan 
  
 4:8 2 st 4 
  
 8 
  
 ÅT 
  
 4:8 1 st 2 
  
 9 första stycket 
  
 ÅT 
  
 4:8 2 st 4 
  
 9 andra stycket 
  
 D 
  
 4:8 2 st 4 
  
 10 
  
 D 
  
 4:8 1 st 2 
  
 11 
  
 ÅT 
  
 4:8 2 st 4 
  
 12 
  
 D- att det är krav endast 
  
 4:8 2 st 4 
  
 tydligt i bilagan 
  
 13 
  
 K 
  
 4:8 2 st 4, 1 st 2 
  
 15 första meningen 
  
 D – utan dröjsmål 
  
 4:8 1 st 2 
  
 15 andra meningen 
  
 ÅT 
  
 4:8 1 st 2 
  
 Asbest, AFS 2006:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 10 
  
 F jfr AFS 2005:1 § 29 1 stycket 
  
 4:2 
  
 11 första stycket 
  
 F 
  
 4:2 
  
 12 § första stycket - 51 § 
  
 8:5 Sanktionsavgift 
  
 33 
  
 K- jfr. AFS 1992:9 § 21 
  
 4:1 1 
  
 36 första – andra styckena 
  
 K 
  
 4:6 
  
 49 
  
 F 
  
 4:5 
  
 Tillfälliga personlyft med kranar eller truckar, AFS 2006:7 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 19 
  
 F 
  
 4:2 
  
 20 
  
 K- jfr 21 § som ej är 
  
 4:8 1 st 2 
  
 straffrättsligt sanktionerad 
  
 Provning med över- eller undertryck, AFS 2006:8 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 20 – 24 
  
 8:5 Sanktionsavgift 
  
 258 
 SOU 2011:57 Bilaga 3 
 Sprängarbete, AFS 2007:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 19 första – andra styckena 
  
 F 
  
 4:1 
  
 21 första – andra styckena 
  
 F 
  
 4:1 
  
 27 
  
 F * 
  
 4:1 
  
 41 
  
 K, jfr FS 2000:6 § 19, 
  
 4:1 
  
 AFS 2004:3 § 8 
  
 Gravida och ammande arbetstagare, AFS 2007:5 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 7 
  
 F 
  
 4:6 
  
 8 första stycket 
  
 F 
  
 4:6 
  
 9 första stycket 
  
 F 
  
 4:6 
  
 Rök- och kemdykning, AFS 2007:7 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd av  
 AML-paragraf 
  
 16 
  
 F 
  
 4:6 
  
 Maskiner, AFS 2008:3 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd av  
 AML-paragraf 
  
 6 d) 
  
 F * 
  
 4:1, 4:2 
  
 Artificiell optisk strålning, AFS 2009:7 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd av  
 AML-paragraf 
  
 10 
  
 K 
  
 4:1 
  
 17 
  
 K 
  
 4:1 
  
 18 
  
 F 
  
 4:1 
  
 Davis och gruvarbete, AFS 2010:1 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd av  
 AML-paragraf 
  
 27 andra stycket 
  
 P 
  
 4:3 2 st 
  
 28 
  
 K 
  
 4:3 2 st 
  
 51 
  
 F 
  
 4:6 
  
 52 
  
 P 
  
 4:8 2 st 4 
  
 Dykeriarbete, AFS 2010:16 (i kraft 1 juli 2011) 
  
 Paragraf 
  
 Typ av bestämmelse 
  
 Stöd i  
 AML-paragraf 
  
 24 
  
 K 
  
 4:5 
  
 25 
  
 F 
  
 4:6 
  
 259 
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. U. 
  
 2. 
  
 Välfärdsstaten i arbete. Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. Fi. 
  
 3. 
  
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. S. 
  
 4. 
  
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. N. 
  
 5. 
  
 Bemanningsdirektivets genomförande i Sverige. A. 
  
 6. 
  
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. S. 
  
 7. 
  
 Transporter av frihetsberövade. Ju. 
  
 8. 
  
 Den framtida gymnasiesärskolan 
  
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. U. 
  
 9. 
  
 Barnen som samhället svek. 
  
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. S. 
  
 10. 
  
 Antidopning Sverige. 
  
 En ny väg för arbetet mot dopning. Ku. 
  
 11. 
  
 Långtidsutredningen 2011. Huvudbetänkande. Fi. 
  
 12. 
  
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
  
 – utvärdering av förhandlingsarbetet jämte överväganden om brukaravgifter och lånevillkor. N. 
  
 13. 
  
 Uppföljning av signalspaningslagen. Fö. 
  
 14. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2011 – geologin, barriärerna, alternativen. M. 
  
 15. 
  
 Rehabiliteringsrådets slutbetänkande. S. 
  
 16. 
  
 Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? Ju. 
  
 17. 
  
 Förvar. Ju. 
  
 18. 
  
 Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. M. 
  
 19. 
  
 Tid för snabb flexibel inlärning. U. 
  
 20. 
  
 Dataskydd vid europeiskt polisiärt och straffrättsligt samarbete. Dataskyddsrambeslutet, Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter. Ju. 
  
 21. 
  
 Utrikesförvaltning i världsklass. UD. 
  
 22. 
  
 Spirit of Innovation. UD. 
  
 23. 
  
 Revision av livsmedelskedjans kontrollmyndigheter. L. 
  
 24. 
  
 Sänkt restaurang- och cateringmoms. Fi. 
  
 25. 
  
 Utökat polissamarbete i Norden och EU. Ju. 
  
 26. 
  
 Studiemedel för gränslös kunskap. U. 
  
 27. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. – En bit på väg. N. 
  
 28. 
  
 Cirkulär migration och utveckling 
  
 – 
  
 förslag och framåtblick. Ju. 
  
 29. 
  
 Samlat, genomtänkt och uthålligt? 
  
 En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter  
 2006–2009. 
  + Lättläst + Daisy + Punktskrift. A. 
  
 30. 
  
 Med rätt att välja 
  
 – 
  
 flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp. U. 
  
 31. 
  
 Staten som fastighetsägare och hyresgäst. S. 
  
 32. 
  
 En ny upphovsrättslag. Ju. 
  
 33. 
  
 Rapportera, anmäla och avhjälpa missförhållanden – för barns och elevers bästa. U. 
  
 34. 
  
 Etappmål i miljömålssystemet. M. 
  
 35. 
  
 Bättre insatser vid missbruk och beroende 
  
 – 
  
 Individen, kunskapen och ansvaret. S. 
  
 36. 
  
 Forskning och utveckling samt försvarslogistik – i det reformerade försvaret. Fö. 
  
 37. 
  
 Rovdjurens bevarandestatus. M. 
  
 38. 
  
 Ett myndighetsgemensamt servicecenter. S. 
  
 39. 
  
 Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen + Bilagor. Fi. 
  
 40. 
  
 Månadsuppgifter – snabbt och enkelt. S. 
  
 41. 
  
 Alkoholservering på särskilda boenden. S. 
  
 42. 
  
 En reformerad domstolslagstiftning. Ju. 
  
 43. 
  
 Offentlig upphandling från eget företag?! 
  
 – 
  
 och vissa andra frågor. Fi. 
  
 44. 
  
 Fjärrvärme i konkurrens. N. 
  
 45. 
  
 Förundersökning 
  
 – 
  
 objektivitet, beslag, dokumentation m.m. Ju. 
  
 46. 
  
 FRANS 
  
 Framtida regelverk och ansvarsförhållanden på naturgasmarknaden i Sverige. N. 
  
 47. 
  
 En samlad ekobrottsbekämpning. Ju. 
  
 48. 
  
 Vård efter behov och på lika villkor 
  
 – 
  
 en mänsklig rättighet. S. 
  
 49. 
  
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
  
 – 
  
 Ett nytt system för den långsiktiga planeringen av transportinfrastruktur samt riktlinjer och processer för medfinansiering. N. 
  
 50. 
  
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s  
  
 Fud-program 
  2010. M. 
  
 51. 
  
 Fortsatt föräldrar - om ansvar, ekonomi, och samarbete för barnets skull. S. 
  
 52. 
  
 Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen. A. 
  
 53. 
  
 Ny instansordning för  
  
 va-målen. 
  S. 
  
 54. 
  
 Större ekonomisk trygghet för förtroendevalda. Rätt till ersättning vid arbetslöshet. A. 
  
 55. 
  
 Kommunaliserad hemsjukvård. S. 
  
 56. 
  
 Kunskap på djupet – kunskapsunderlag för havsplanering. M. 
  
 57. 
  
 En bättre arbetsmiljö genom effektivare sanktioner. A. 
  
 Statens offentliga utredningar 2011 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Transporter av frihetsberövade. [7] 
 Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? [16] Förvar. [17] 
 Dataskydd vid europeiskt polisiärt och straffrättsligt samarbete. Dataskyddsrambeslutet, Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter.  
 [20] 
  
 Utökat polissamarbete i Norden och EU. [25] Cirkulär migration och utveckling 
  
 – 
  
 förslag och framåtblick. [28] En ny upphovsrättslag. [32] 
  
 En reformerad domstolslagstiftning. [42] Förundersökning 
  
 – 
  
 objektivitet, beslag, dokumentation m.m. [45] 
  
 En samlad ekobrottsbekämpning. [47] 
 Utrikesdepartementet 
 Utrikesförvaltning i världsklass. [21] Spirit of Innovation. [22] 
 Försvarsdepartementet 
 Uppföljning av signalspaningslagen. [13] 
 Forskning och utveckling samt försvarslogistik 
 – i det reformerade försvaret. [36] 
 Socialdepartementet 
 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. [3] 
 Missbruket, Kunskapen, Vården. Missbruksutredningens forskningsbilaga. [6] 
 Barnen som samhället svek. 
 Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. [9] 
 Rehabiliteringsrådets slutbetänkande. [15] Staten som fastighetsägare och hyresgäst. [31] 
 Bättre insatser vid missbruk och beroende – Individen, kunskapen och ansvaret. [35] 
 Ett myndighetsgemensamt servicecenter. [38] 
 Månadsuppgifter – snabbt och enkelt. [40] Alkoholservering på särskilda boenden. [41] 
 Vård efter behov och på lika villkor 
 – en mänsklig rättighet. [48] 
 Fortsatt föräldrar – om ansvar, ekonomi och samarbete för barnets skull. [51] 
 Ny instansordning för  
 va-målen. 
  [53] Kommunaliserad hemsjukvård. [55] 
 Finansdepartementet 
 Välfärdsstaten i arbete. 
 Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. [2] 
 Långtidsutredningen 2011. Huvudbetänkande. [11] 
 Sänkt restaurang- och cateringmoms. [24] 
 Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen + Bilagor. [39] 
 Offentlig upphandling från eget företag?! 
 – och vissa andra frågor. [43] 
 Utbildningsdepartementet 
 Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. [1] 
 Den framtida gymnasiesärskolan 
 – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. [8] 
 Tid för snabb flexibel inlärning. [19] Studiemedel för gränslös kunskap. [26] 
 Med rätt att välja 
 – flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp. [30] 
 Rapportera, anmäla och avhjälpa missförhållanden – för barns och elevers bästa. [33] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Revision av livsmedelskedjans kontrollmyndigheter. [23] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2011 
 – geologin, barriärerna, alternativen. [14] Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. [18] 
 Etappmål i miljömålssystemet. [34] Rovdjurens bevarandestatus. [37] 
 Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s Fudprogram 2010. [50]. 
 Kunskap på djupet 
 – kunskapsunderlag för havsplanering. [56] 
 Näringsdepartementet 
 Genomförande av EU:s regelverk om inre vattenvägar i svensk rätt. [4] 
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
 – utvärdering av förhandlingsarbetet jämte överväganden om brukaravgifter och lånevillkor. [12] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. – En bit på väg. [27] 
 Fjärrvärme i konkurrens. [44] 
 FRANS 
 Framtida regelverk och ansvarsförhållanden på naturgasmarknaden i Sverige. [46] 
 Medfinansiering av transportinfrastruktur 
 – Ett nytt system för den långsiktiga planeringen av transportinfrastruktur samt riktlinjer och processer för medfinansiering. [49] 
 Kulturdepartementet 
 Antidopning Sverige. 
 En ny väg för arbetet mot dopning. [10] 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Bemanningsdirektivets genomförande i Sverige. [5] 
 Samlat, genomtänkt och uthålligt? 
 En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter  
 2006–2009. 
  + Lättläst + Daisy + Punktskrift. [29] 
 Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen. [52] 
 Större ekonomisk trygghet för förtroendevalda. Rätt till ersättning vid arbetslöshet. [54] 
 En bättre arbetsmiljö genom effektivare sanktioner. [57]