00 
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 Resultat från internationella studier 
 Wilson 
 Förmågan att kunna läsa och att tillägna sig text är en av de allra viktigaste förmågor som barn har att erövra under de tidiga skolåren. Den är grunden för lärande i alla ämnen, den kan användas för rekreation och för personlig utveckling. Det handlar om att utrusta barn med möjligheter att delta fullt ut i olika sammanhang i den lokala uppväxtmiljön och i det omgivande samhället. Det informations- och kunskapsintensiva samhälle som vi nu lever i ställer stora krav på god läsförmåga. Den som inte kan eller har svårt med läsningen löper hög risk att fara illa. Att kunna läsa med god förståelse kan därför anses vara en mänsklig rättighet, lika mycket som det är en individuell och samhällelig nödvändighet. 
 Mot den bakgrunden fokuseras i detta kapitel 9- till  
 10-åringars 
  förändringar i läsnivå utifrån resultat från och analyser av Sveriges deltagande i internationella läsundersökningar. Syftet är att beskriva och diskutera förändringar i läsnivå över tid, samt återge resultat från analyser av möjliga orsakssamband med fokus på betydelsen av ett ökat datoranvändande på fritiden. Kapitlet börjar med en översiktlig beskrivning av svenska 9- till  
 10-åringars 
  resultat i olika läsundersökningar. Därefter följer ett avsnitt som visar hur förändringarna i läsnivå ser ut över tid när resultat från alla läsundersökningar lagts på en gemensam lässkala. I detta avsnitt redovisas också förekomsten av förändringar i relaterade faktorer, såsom attityder till läsning och självbild som läsare. I den tredje delen redovisas analyser av samband mellan läsprestationer och ökad datoranvändning hemma utifrån en hypotes om förändrade läsvanor. Kapitlet avslutas med en kort sammanfattning av huvudresultat och slutsatser tillsammans med kommenterarer. 
 111 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 Läsresultat i internationella tvärsnittsundersökningar 
 För Sveriges räkning finns relativt god information om 9- till 10- åringars läsförmåga, läsintresse, läsvanor och attityder till läsning genom de internationella studier av läsning och läsförmåga – eller reading literacy – som Sverige deltagit i alltsedan  
 1960-talet 
  och som genomförts i regi av The International Association for the Evaluation of Educational Achievement (IEA). 
 1  
 Sedan IEA bildades har 9- till  
 10-åriga 
  barns läsförmåga undersökts vid fyra tidpunkter: 1971, 1991, 2001 och 2006. Sedan 2001 genomför IEA regelmässigt internationella läsundersökningar av denna åldersgrupp vart femte år. 
 Från läsförståelse till studier av reading literacy 
 De läsprov som ingår i IEA:s läsundersökningar har alla varit ämnade att mäta elevers läsförståelse. Den första studien 1971 kallades därför The Reading Comprehension Study. Sedan dess har själva studierna av läsförståelse vidareutvecklats till att inte bara omfatta mått på läsförståelse. I IEA:s läsundersökningar från 1991 och framåt används begreppet reading literacy, som är ett vidare begrepp, både som en markör av vad läsning handlar om och för att markera att studierna omfattar fler aspekter av läsning än läsförståelse. 
  
 Reading literacy  
 lanserades som begrepp år 1991 och innefattar både förmågan att reflektera över det lästa och ett verktyg att använda för att uppnå individuella och samhälleliga mål. Läsproven i studien är dock fortsatt utformade för att ge ett mått på elevers läsförståelse. IEA har preciserat definitionen av reading literacy i ramverket för Progress in International Reading Literacy Study (PIRLS) som sedan 2001 är namnet på Christensen regelbundet återkommande läsundersökning bland  
 10-åringar. 
  Den lyder som följer: 
 Reading Literacy is the ability to understand and use those written language forms required by society and/or valued by the individual. Young readers can construct meaning from a variety of texts. They 
  
 1  
 IEA är en internationell forskningssammanslutning som bildades i slutet på  
 1950-talet 
  med syfte att utveckla och genomföra studier av utbildningsresultat för internationell jämförelse. I dag beskriver IEA sig som ett oberoende, internationellt kooperativ av nationella forskningsinstitutioner och statliga forskningsfinansiärer. IEA bedriver omfattande jämförande studier av utbildningsresultat och andra aspekter av utbildning, med avsikt att nå fördjupad förståelse om effekter av utbildningspolitik och utbildningspraxis både inom och mellan utbildningssystem (se http://www.iea.nl). 
 112 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 read to learn, to participate in communities of readers, and for enjoyment. (Ruiz m.fl. 2001, s. 3) 
 Detta synsätt återspeglas i åtskilliga teorier där  
 reading literacy  
 förstås som en konstruktiv och interaktiv process. Läsaren antas enligt denna definition aktivt konstruera mening, känna till effektiva lässtrategier och kunna reflektera över en text. Vidare har läsare en positiv inställning till läsning och läser både för avkoppling och för att tillägna sig information. Mening skapas i interaktionen mellan läsaren och texten. Läsaren för med sig en arsenal av färdigheter, kognitiva och metakognitiva strategier och bakgrundskunskap. Texten å sin sida innehåller vissa språkliga och strukturella element och fokuserar på ett bestämt ämne. Sammanhanget i lässituationen främjar engagemang och motivation att läsa och ställer ofta speciella krav på läsaren. 
 Någon riktigt bra svensk översättning finns inte för begreppet  
 reading literacy 
 ; läskunnighet, läsförmåga, läsfärdighet, läskompetens och läsning är alla exempel på benämningar som använts i de svenska rapporterna, alla med reservation för att det är ett vidare begrepp som egentligen avses. 
 I begreppet  
 reading literacy  
 innefattas inte bara läsförmåga, utan även attityder till läsning, läsintresse, läsvanor och självbild som läsare. Samtliga aspekter faller under skolans ansvar även om de också påverkas av hemmiljön och andra sammanhang utanför skolan. Läsningens fundamentala ställning i skolan och i samhället har också medfört ett allt ökande intresse hos skolsystemen att mäta, jämföra och utvärdera skolprestationer i läsning, inte minst med fokus på jämställdhets- och likvärdighetsfrågor. 
 IEA har valt att pröva elevers läsförståelse vid den tidpunkt då de allra flesta barn knäckt den alfabetiska koden, dvs. då de kan läsa och har börjat använda sin läsförmåga för att lära och för nöjes skull. Det ger, menar man, en god bild av hur väl skolan förser sina elever med förutsättningar för fortsatt lärande, bildning och deltagande i samhället. 
 Läsprovsresultat från internationella tvärsnittsstudier 
 Samtliga läsundersökningar som IEA genomför är tvärsnittsundersökningar. Det har inneburit att nya läsprov utvecklats i stort sett inför varje ny undersökning. De svenska resultaten för elever i års- 
 113 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 kurs 3 och/eller årskurs 4 har i samtliga studier varit goda i internationell jämförelse, vilket gjort att det svenska skolsystemet länge setts som ett föredöme världen över. Här följer en mycket kortfattad resumé av de svenska resultaten på landsnivå vid de olika undersökningsåren 1971, 1991, 2001 och 2006. 
 1971 genomfördes den första läsundersökningen, The IEA Reading Comprehension study (Reyes 1973; Husén & Taube 1995). Studien omfattade elever i årskurs 3 och årskurs 8. De svenska årskurs  
 3-elevernas 
  genomsnittliga nivå på läsprovet var det tredje bästa bland 27 deltagande länder. I Sverige och flera länder noterades att flickor hade högre resultat än pojkar. 
 År 2001 genomfördes två läsundersökningar parallellt. Den ena undersökningen var PIRLS, den nya studie som IEA utformat för att regelbundet återkomma vart femte år (Mullis m.fl. 2003; Rosén, Myrberg & Skolverket 2003). Med lanseringen av PIRLS utökades samtidigt syftet med att ge deltagande länder goda mått på 9- till  
 10-åringars 
  läsförståelse som också skulle vara jämförbara över tid, både inom och mellan länder/skolsystem. Sverige deltog i PIRLS 2001 med riksrepresentativa urval i både årskurs 3 och årskurs 4. Den högsta genomsnittliga läsförståelsenivån bland 34 deltagande skolsystem hade de svenska eleverna i årskurs 4. De var också äldst, en följd av att den obligatoriska skolan börjar vid 6 års ålder i de flesta länderna. På tjugonde plats uppifrån placerade sig medelpoängen för Sveriges årskurs 3, vilket var på samma nivå som medelpoängen från Grekland, Slovakien och Island, och cirka 40 poäng lägre än den för svenska årskurs 4. Sverige tillhörde den grupp länder som rapporterat störst könsskillnad i läsprovsresultat. 
 Den andra undersökning som genomfördes samtidigt var en upprepning av 1991 års läsundersökning för 9- till  
 10-åringar, 
  The IEAs repeat in nine countries of the 1991 Reading Literacy Study in 2001 (Walker m.fl. 2003; Gustafsson & Taube 1995). 
 I IEA:s rapportering av resultaten från studierna ingår inte några analyser av möjliga förklaringar till skillnader eller förändringar. En central idé för IEA har istället varit att släppa data fria för fortsatt forskning så snart den första rapporteringen av deskriptiva resultat är gjord. I det följande kommer resultat från två forskningsprojekt som haft som syfte att bättre förstå resultaten i läsundersökningarna att presenteras. Ett har handlat om att skapa en trendskala som 
 115 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 sträcker sig över en längre tid, i syfte att bättre förstå och tolka de sjunkande resultaten som rapporterats på senare tid. Ett annat har handlat om att undersöka orsaker till förändring rent empiriskt. 
 Studier av läsnivåns förändringar över tid 
 Det är först med PIRLS som jämförelsemöjligheter byggts in i undersökningsdesignen redan från början. Hälften av texterna från varje undersökningsomgång låter man ingå i nästa undersökning. Därmed har man skapat bryggor mellan läsproven. Med hjälp av en speciell statistisk teknik, som förmår rangordna de olika testuppgifterna med avseende på svårighetsgrad, räknas sedan resultaten om och överförs till en gemensam skala (Walker m.fl. 2003). 
 Samma teknik har använts för att skapa en gemensam skala för alla läsprov som använts i IEA:s läsundersökningar. I Sverige har man vid varje ny läsundersökning sett till att det finns bryggor mellan de nya läsproven och de som erbjudits i tidigare undersökningar. Därför ingick det läsprov från 1971 i både 1991 års undersökning och i upprepningen 2001. Mellan RL 2001 och PIRLS 2001 finns också bryggor säkerställda i form av överlappande läsprov. Under antagande om att dessa olika läsprov i huvudsak mäter en generell och gemensam läsförståelsedimension har det i två sekundäranalysprojekt utförts analyser med syftet att åstadkomma en gemensam skala för resultaten i de olika studierna. 
 2 
  
 Här nedan återges resultatet för svenska elever i årskurs 3 och årskurs 4 på den gemensamma lässkala som sträcker sig från 1971 till 2006. 
  
 2  
 Inom ramen för det av Vetenskapsrådet finansierade  
 SALS-projektet 
  (Studier av läsfärdigheten i Sverige) påbörjades arbetet med att skapa jämförbara mått mellan 1971 och 1991 (Rosén 2006). Dessa länkningsanalyser fortsatte sedan inom det av Riksbankens Jubileumsfond finansierade  
 FIL-projektet 
  (Förändringar i läskompetens) där elevernas provresultat från alla hittills rapporterade  
 IEA-studier 
  i läsning länkats samman (Rosén 2011). 
 116 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 580 
  
 567 
  
 560 
  
 540 
  
 529 
  
 521 
  
 520 
  
 509 
  
 504 
  
 500 
  
 480 
  
 477 
  
 460 
  
 IEA 1971 
  
 IEA 1991 
  
 IEA 2001 
  
 IEA 2006 
  
 440 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2010 
  
 Åk 4 
  
 Åk 3 
  
 Källa: Rosén 2011; Rosén & Rosén & Stanovich 1986, 2000; Snow m.fl. 1998; Taube 2007; Lundberg 2010). I 1991 års  
 RL-undersökning 
  visade sig lässjälvbilden vara den faktor som starkast hängde samman med elevernas läsförmåga (Taube 1995). Det är därför intressant att se hur elevernas inställning till den egna läsförmågan har förändrats över tid. 
 I RL 1991 och RL 2001 besvarade eleverna i årskurs 3 frågan 
 hur bra är du i läsning? med svarsalternativen inte särskilt bra, medel, bra och mycket bra. 
 119 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
  
 60 
  
 50 
  
 48 
  
 50 
  
 40 
  
 37 
  
 30 
  
 27 
  
 20 
  
 19 
  
 12 
  
 10 
  
 4 
  
 3 
  
 0 
  
 Inte så bra 
  
 Medel 
  
 Bra 
  
 Mycket bra 
  
 RL 1991 
  
 RL 2001 
  
 Källa: Gustafsson & Skolverket 2007. 
 Av diagram 6 kan man se en tydlig förändring mellan 2001 och 2006, där andelen elever som angivit hög grad av läsglädje har blivit betydligt mindre 2006. I Sverige råder ingen brist på god och populär barnlitteratur, och de allra flesta har tillgång till både folk- och skolbibliotek. Möjligtvis har antalet böcker hemma minskat som en följd av nya digitala format och förändrade läsvanor i föräldragenerationen. En rimligare förklaring till nedgången är att den är relaterad till nedgången i läsförståelse och till förändrade läsvanor. 
 I nästa avsnitt redovisas resultat från en studie där förklaringar till nedgången i läsnivå undersöks utifrån en hypotes om förändrade läsvanor. Analysen har fokuserats på hur den ökade datoranvändningen på fritiden påverkar barns läsprestationer i skolan. 
 Vad betyder datoranvändning för läsprestationer i skolan? 
 Datorer är ett medium som successivt blivit alltmer förekommande i var mans hem. Det har också konstaterats att mer och mer av den fritid som barn och unga har till sitt förfogande används till aktiviteter framför datorn (Carlsson 2010). Den dominerande föreställ- 
 123 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 ningen är att datoriseringens utbredning i huvudsak är av godo, då den erbjuder nya arbetsredskap och nya vägar till lärande och kontakter. Internet och den rikedom på information som där finns tillgänglig för var och en med tillgång till dator, har potential att minska såväl geografiska avstånd som kunskapsklyftor. De nya kommunikationsvägarna medför inte bara nya möjligheter att kommunicera, interagera och påverka utan också nya vägar för marknadsföring, konsumtion och handel. När det gäller läsning och läsförståelse erbjuder den digitala världen nya modaliteter, där hypertexter kan varvas med bilder och animationer i interaktiva miljöer. Datorer och internet har helt enkelt en sådan potential att eventuella negativa konsekvenser lätt kommer i skymundan. Samtidigt kan sägas att med internet och all den information och interaktion som finns där, blir läsförståelse och källkritiska kunskaper av än mer central betydelse. 
 När det gäller barns datorvanor har de mest kritiska rösterna handlat om spel, spelvanor, film och bildmaterial och deras möjliga påverkan på såväl hälsa och beteende som privatekonomi (Ungdomsstyrelsen 2006). Baksidan av sociala medier, med nya former för mobbning samt spridning av falsk information och fejkade bilder har också diskuterats (Datainspektionen 2009). När det gäller relationen mellan skolresultat och fritidsvanor i allmänhet och datorvanor i synnerhet är studierna förhållandevis få, om man undantar de internationella kunskapsmätningarna i vars rapporter man kan notera positiva samband mellan olika slags fritidsaktiviteter och resultat på kunskapsproven. Frågan om kausalitet, dvs. i vilken utsträckning elevers resultat i skolan påverkas av aktiviteter på fritiden, har inte studerats i någon större utsträckning. Den oväntat negativa kunskapsutvecklingen i skolans kärnämnen har dock medfört att frågan om fritidsvanornas betydelse blivit aktuell, inte minst i ljuset av de förändringar i mediavanor som noterats under de senaste 15 åren. 
 Tidigare forskning om effekter av datorvanor på barns kunskaper 
 En tydlig förändring utanför skolan är att allt fler barn spenderar allt mer tid på olika slags datoraktiviteter. Det finns indikationer i tidigare forskning på att datorer har effekt på vissa kunskaper och färdigheter, och samband i båda riktningarna har rapporterats. 
 124 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 Barber (2006) använder data från Trends in International Mathematics and Science Study 1999 (TIMSS) och PIRLS 2001 och redovisar ett positivt samband mellan datortillgång och elevprestationer i såväl läsning som matematik och naturorientering på landsnivå, ett samband som kvarstår även efter det att hänsyn tagits till inkomst per capita. Han menar att rika länders utbildningsförsprång beror på bättre tillgång till datorer i dessa länder. 
 Fuchs och Holmes (2009) utnyttjar data från OECD:s PISA- studie 2000 och finner i analysens första steg ett positivt samband mellan datortillgång hemma och elevprestationer i läsning och matematik, men detta samband försvinner då elevernas hembakgrund kontrollerades i efterföljande steg. När dessutom kontroller gjordes för skillnader i skolresurser och institutionella faktorer, blev sambandet mellan datortillgång hemma och elevprestationer starkt negativt. Den slutsats som dras är att datorer hemma distraherar elever och hindrar effektivt lärande. 
 Tillgången till forskning som genom sin design och analys har kraft att dra några slutsatser om förhållandet mellan datoranvändning och läsförmåga är dock mycket begränsad. Det beror främst på att läsförmåga är en komplex variabel som bestäms av många faktorer, varav en kan vara datoranvändning. Samtidigt bestäms också datoranvändning av många olika faktorer varav en del också påverkar läsförmågan. I den mån sådana gemensamma samband förekommer skymmer dessa det verkliga sambandet. På individnivå är hembakgrund och kön exempel på faktorer som ofta påverkar både den variabel som ska förklaras, t.ex. läsförmågan, och dess förklaringsvariabler, t.ex. datoranvändning. 
 Studier av kausala samband ställer särskilda krav på såväl data som analysteknik. Om, och i så fall hur, det ökade datoranvändandet påverkar 9- till  
 10-åriga 
  skolbarns läsförmåga är hittills inte särskilt undersökt. På grund av att de internationella studierna sedan  
 90-talet 
  är designade för att fånga förändringar över tid, både inom och mellan länder, och det faktum att många länder deltar, finns det emellertid nu data av god kvalitet, som i kombination med senare tids metodverktyg kan utnyttjas för sådana undersökningar. Här nedan återges resultat från en studie av Richmond och Vega (2009), om datoranvändningens betydelse för 9- till 10- åringars läsprestationer i skolan. Studien genomfördes inom ramen för ett forskningsprojekt finansierat av Riksbankens jubileumsfond, med det övergripande syftet att studera läskompetensens förändring över tid (Rosén 2011). 
 125 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 Datortillgång och datoranvändning 
 Då 1991 års internationella läsundersökning genomfördes fanns det i Sverige och världen mycket få elever i 9- till  
 10-årsåldern 
  som hade tillgång till dator i hemmet. Det var vid denna tidpunkt överhuvudtaget inte särskilt vanligt med datorer i hemmiljön, och utvecklingen och utbyggnaden av internet hade knappt påbörjats. År 2001, då den första  
 PIRLS-undersökningen 
  genomfördes, kan man se att det i flera länder är många barn som rapporterat att de både har tillgång till och använder sig av dator hemma, men variationen mellan länder är mycket stor. Sverige tillhör i detta avseende ett av de mest datoriserade länderna (SCB 2011). År 2001 hade cirka 80 procent av alla i befolkningen i åldern  
 16-64 
  år tillgång till en dator i hemmet. Motsvarande andel var ett år tidigare cirka 76 procent (SCB 2002). Sedan dess har antalet personer med tillgång till dator och internet i hemmet fortsatt att öka och skillnaderna mellan könen är mycket små. År 2004 hade 84 procent av svenskarna tillgång till dator i hemmet. År 2011 har andelen ökat till 94 procent och så gott som alla som har en dator i hemmet har också internet. Man kan dock notera stora sociala skillnader i hur datorer och internet används, både vad gäller omfattning och innehåll. 
 I stapeldiagrammet nedan (diagram 7) visas 9- till  
 10-åringars 
  datoranvändning hemma 2001 och 2006. Med utgångspunkt i situationen 1991, då i stort sett inga barn i dessa åldrar hade tillgång till dator hemma, har ökningen varit närmast lavinartad. Den dagliga fritidsanvändningen av datorer har ökat från 0 till 40 procent på 10 år, och 2006 rapporterar nästan 50 procent av barnen att de använder datorer hemma dagligen. Man kan också se att gruppen som sällan eller aldrig använder dator hemma var liten redan 2001 och att den fortsatt krympa därefter. 
 126 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 50 
  
 47 
  
 45 
  
 40 
  
 39 
  
 39 
  
 37 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 15 
  
 11 
  
 10 
  
 7 
  
 5 
  
 5 
  
 0 
  
 Nästan aldrig 
  
 1-2 
  gånger per månad 
  
 1-2 
  gånger per vecka 
  
 Varje dag 
  
 2001 
  
 2006 
  
 Källa: IEA 2003 b (PIRLS 2001); IEA 2008 (PIRLS 2006). 
  
 Datorer och datorbruk var först något som företrädesvis attraherade pojkar mer än flickor, vilket till stor del förklaras av förväntanseffekter. Marknaden var till en början tämligen ensidigt inriktad på den manliga delen av befolkningen, och till stora delar gäller det fortfarande. Detta mönster är dock under förändring, och minskande könskillnader kan noteras vad gäller tillgänglighet och datortid. Dessa förändringar har sannolikt med nya och framväxande användningsområden att göra, där nya former för digitalt socialt umgänge, kommunikation, handel och konsumtion utformas för och drar till sig nya grupper. Likaså medför de nya digitala formaten för ljud, bild och text att alltfler väljer att lyssna på musik, se på tv och film samt ta till sig nyheter och annan information med datorns hjälp. Bytet av media för vissa vanliga intresseområden är förstås med och påverkar datoranvändningsstatistiken, medan själva fritidsintresset, dvs. musik, film, tvtittande och nyhetsläsande, i sig inte behöver ha förändrats. 
 I nästa diagram redovisas hur flickor respektive pojkar rapporterat sin datoranvändning hemma. Av staplarna kan man utläsa att könskillnaden i kategorin varje dag var ganska stor år 
 127 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 SOU 2012:10 
 2001, ett förhållande som har förändrats 2006, och man kan vidare notera minskade könsskillnader i alla kategorier. 
  
 60 
  
 51 
  
 50 
  
 49 
  
 45 
  
 43 
  
 40 
  
 40 
  
 35 
  
 34 
  
 30 
  
 28 
  
 20 
  
 20 
  
 13 
  
 11 
  
 10 
  
 8 
  
 9 
  
 6 
  
 5 
  
 5 
  
 0 
  
 Nästan aldrig 
  
 1-2 
  gånger per månad 
  
 1-2 
  gånger per vecka 
  
 Varje dag 
  
 Flickor 2001 
  
 Pojkar 2001 
  
 Flickor 2006 
  
 Pojkar 2006 
  
 Källa: IEA 2003 b (PIRLS 2001); IEA 2008 (PIRLS 2006). 
  
 Analyser visar att det finns ett svagt positivt samband mellan datoranvändning hemma och resultaten på läsprovet, men detta samband försvinner när man kontrollerar för föräldrars utbildningsbakgrund. Det innebär att barn från utbildningsstarka hemmiljöer i större utsträckning har tillgång till dator hemma än barn från mindre utbildningsstarka hem. 
 En fråga som har undersökts (Gustafsson & man kan med blotta ögat se en tydlig negativ trend i hur länderna placerat sig på förändringsskalan i läsprestationer  
 (y-axeln) 
  i förhållande till förändringar i datoranvändning. 
  
 Förändring i läspoäng  
 1991-2001 
  
 50 
  
 Grekland 
  
 40 
  
 Slovenien 
  
 30 
  
 Island 
  
 20 
  
 Ungern 
  
 Italien 
  
 Singapore 
  
 10 
  
 0 
  
 Nya Zeeland 
  
 USA 
  
 -10 
  
 Sverige 
  
 -20 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 70 
  
 80 
 Datoranvändning hemma verje vecka % 
 Källa: Gustafsson & RL 2001; PIRLS 2001; PIRLS 2006); Gustafsson & 
  
 http://www.skolverket.se/statistik_och_analys/internationella_studier. 
  
 Hur ofta barn i årskurs 3 och årskurs 4 svarat att de läser på fritiden för nöjes skull visas i staplarna i figuren ovan. Där syns att andelen dagligläsare i både årskurs 3 och 4 minskat kraftigt sedan 1991, från cirka 50 procent till cirka 35 procent 2006. Vidare kan man notera att andelen sällanläsare ökat något, framförallt mellan 2001 och 2006. 
 I nästa diagram har genomsnittet för respektive mätpunkt räknats ut på en skala mellan 1 och 4, där 1 motsvarar aldrig/nästan aldrig, och 4 motsvarar dagligen. Linjerna i figuren visar förändringen totalt sett, samt för pojkar och flickor. Av bilden framgår att flickor i genomsnitt nöjesläser mer än pojkar, samtidigt som trenden för båda grupperna är nedåtgående. 
 132 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 1991 åk 3 
  
 2001 åk 3 
  
 2001 åk 4 
  
 2006 åk 4 
  
 Flickor 
  
 Pojkar 
  
 Totalt 
  
 Källa: IEA 1995, 2003 a, 2003 b, 2008 (RL 1991; RL 2001; PIRLS 2001; PIRLS 2006). 
  
 Den andra indikatorn på förändrade läsvanor som undersöktes var elevernas svar på frågan om hur ofta de lånat böcker på biblioteket (Gustafsson & RL 2001; PIRLS 2001; PIRLS 2006); Gustafsson & 
  
 http://www.skolverket.se/statistik_och_analys/internationella_studier. 
  
 Anm.: Enkätfrågan om bibliotekslån är inte identiskt formulerad i de olika studierna. 
 Staplarna ovan anger elevernas svar på frågan om hur ofta de lånar böcker på bibliotek eller skolbibliotek. För perioden 1991 till 2001 syns en kraftig nedgång, medan svarsfördelningen för perioden 2001 till 2006 inte ser ut att ha förändrats särskilt mycket. Svarsfördelningen 2006 kan dock vara påverkad av att både frågeformuleringen och antalet svarskategorier ändrats mellan studierna. 
 Den högsta svarskategorin, minst 1 gång per vecka, har varit densamma vid alla observationstillfällena, medan det i 2006 års undersökning fanns fler svarsalternativ med lägre frekvensenheter 
 (som här slagits samman). I 2001 års studie löd frågan Hur ofta lånar du böcker från biblioteket eller skolbiblioteket  
 för att du tycker det är kul 
 ; ingen av de andra studierna hade med för att du tycker det är kul i frågan. Genom att slå ihop svarsalternativ till bredare kategorier förbättras jämförbarheten över tid, men det går inte att utesluta att dessa förändringar i instrumenten kan ha påverkat elevernas svarsmönster med otydlighet i trendmåtten som följd. 
 134 
  
 SOU 2012:10 
  
 Förändringar i läsvanor och läsförmåga bland 9- till  
 10-åringar 
  
 I de internationella rapporterna från dessa läsundersökningar kan man notera varierande förändringar i boklån och fritidsläsning över tid: det kan ha ökat, minskat eller inte förändrat sig alls. Med samma teknik som för datorvanorna, dvs. att använda skillnaden mellan de olika tidpunkterna  
 1991–2001 
  respektive  
 2001–2006 
  som förklaringsvariabler i sambandsanalyser med skillnader i läsförståelsenivåer på landsnivå, kan man (Gustafsson & 2010) är ett sätt att förstå denna utveckling. Ett sådant perspektiv framhäver hur mediespecifika förutsättningar samspelar med specifika läs- och skrivkunnigheter inom ramen för 
 141 
  
 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
  
 SOU 2012:10 
 olika sociala praktiker. Att formulera sig koncist på 140 tecken som i Carlson, att kunna kommentera en statusuppdatering på Facebook eller att kunna skriva utifrån en neutral utgångspunkt i Wikipedia 
 är förmågor som måste läras liksom förmågan att skriva i mer etablerade genrer. Detta kapitel behandlar några aspekter av vår samtids litteracitet (literacy), med vilka här särskilt avses förmåga att kunna söka, organisera, kritiskt granska, värdera och publicera information samt att kunna reflektera kring betydelserna av dessa aktiviteter i olika praktiker. 
 Huvudtemat är alltså hur vi sammanställer, värderar och kritiskt förhåller oss till trovärdighet, kvalitet och expertis samt hur våra olika praktiker samspelar med förändrade medier. Det diskuteras i första hand i en utbildnings- och bibliotekskontext. Främst är faktagenrer i fokus, men resonemanget har betydelse även för läsande och skrivande av skönlitterära texter. Hur står sig etablerade genrer för fakta och fiktion i nätverkssamhället där en och samma läsenhet ger tillgång till allt som finns på internet? Hur söks, kritiskt granskas och värderas texter när bibliotekens och skolans traditionella filter ersätts eller kompletteras med nya? Vilka konsekvenser får det för samtida litteraciteter? Hur kan dessa förmedlas för att öka ungas reflexivitet kring sitt digitala deltagande? Att kunna förhålla sig till frågor som dessa är viktiga för samhällets kultur- och kunskapsproduktion och i förlängningen för dess demokratiska utveckling. 
 Internet: från en informationskälla till en del av vardagen 
 Det finns en i debatten återkommande konstruerad dikotomi mellan de som är uppvuxna med digitala redskap (digital natives) och de som lärt sig dem i efterhand (digital immigrants) (t.ex. Gilster 1997). Med denna dikotomi har man velat visa på en kraftig attityd- och beteendeförändring som följer med när nya generationer i allt högre grad växer upp i en digital kultur. En sådan åldersbaserad distinktion stämmer inte alltid överens med vad människor gör på nätet. Ett alternativt förslag har kommit från Compton och Alison Le Cornu (2011) som använder det mer flexibla begreppsparet besökare (visitors) och bosatta (residents). Besökare tänker i termer av nätet som redskap att utföra vissa uppgifter med, medan bofasta snarare ser nätet som alltid närvarande och en plats att vara på. Därtill kan den som är bofast på en 
 142 
  
 SOU 2012:10 
  
 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
 plats på nätet mycket väl vara en besökare på en annan plats. Tillgången till dessa digitala platser är numera i det närmaste konstant. Genom lätta bärbara datorer, läsplattor och mobiltelefoner är vi ständigt uppkopplade (det finns till och med programvara som stöd för att automatiskt kunna koppla ned oss). Även de som aktivt försöker välja bort att vara uppkopplade påverkas. En tryckt bok är t.ex. oftast skriven på en dator och hela produktions- och förmedlingsprocessen är genomdigital. 
 Encyklopedin som kunskapsform kan här utgöra ett exempel på hur en webbtjänst, Wikipedia, som utöver att vara en informationskälla också är ett socialt rum. Encyklopedier har länge stått som symbol för upplysningstanken med dess framstegstro och demokratiska kunskapsideal (Yeo 2001). Att ha tillgång till uppslagsverk 
 – i hemmet, i skolan eller på biblioteket – ses fortfarande av många som en av grunderna för lärande och bildning. Numera publiceras uppslagsverk i regel enbart online och de har utmanats av den ökande digitaliseringen av kunskap, inte minst av Wikipedia. I motsats till den klassiska encyklopediska traditionen, där samtidens experter och auktoriteter skriver innehållet, är Wikipedia konstruerat enligt principen att läsarna också är dess författare. Därtill medför den underliggande tekniken – MediaWiki – att, utöver den lätthet med vilken också anonyma författare kan bidra med innehåll, alla olika versioner av en artikel ligger lagrade och är tillgängliga samtidigt. Varje nytt bidrag till en artikel skapar en ny version av densamma. I stället för en artikel om ett ämne, t.ex. global uppvärmning, finns där hundratals versioner av denna artikel. Genom sin princip om användarmedverkan är Wikipedia också ett exempel på en deltagandekultur på nätet. Samtidigt pågår en centralisering och kommersialisering av internet som delvis skiljer ut Wikipedia från många andra digitala tjänster. 
 I Wikipedia uppmuntras ett sätt att skriva där alla perspektiv på ett fenomen ska ges utrymme, att rättvist redogöra för alla sidor i en konflikt (Svenska Wikipedia  
 2011-12-31), 
  vilket kallas för att skriva från en neutral synvinkel. Kunskap i Wikipedia framträder i plural, som kunskaper. Samtidigt kan man säga att Wikipedia reproducerar traditionella synsätt på relationen mellan expert och amatör (Sundin 2011). Visserligen kan alla bidra, men bidragen ska helst förankras genom referenser till traditionella källor utanför det användargenererade uppslagsverket. Wikipedia kan därför sägas vara ett spännande och fruktbart möte mellan upplysningstraditionens kunskapssyn och den senmoderna utmaningen av 
 143 
  
 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
  
 SOU 2012:10 
 denna tradition (Haider & Martin 
 2008). Det är svårt att översätta literacy till svenska. Litteracitet 
 är den term som används här, men många gånger har vissa av ovanstående engelska termer formulerats på svenska med ändelsen 
  
 -kompetens, 
  såsom i digital kompetens och informationskompetens. Tillsammans representerar dessa förled försök att bredda synen på litteracitet; att komma bortom den traditionella läs- och 
 145 
  
 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
  
 SOU 2012:10 
 skrivkunnigheten till att inkludera en förståelse för de specifika villkor som läsande och skrivande i digitala miljöer för med sig. Digital litteracitet – digital literacy – och informationslitteracitet – information literacy – är exempel på två samtida beteckningar. Båda begreppen används på ett inkluderande sätt för att beskriva kompetenser och förmågor som går långt utöver att läsa och skriva i en snäv bemärkelse. Begreppen försöker bl.a. att fånga vad som händer med användningen när medier förändras och när text blandas med bild, ljud och film. En sådan kombination av uttrycksformer beskrivs ofta som multimodal (Selander & jfr Lupton & Sundin & hur den organiseras, tillgängliggörs, söks, ges betydelse och används i specifika praktiker såsom i skola och bibliotek. 
 När en och samma plattform, t.ex. en läsplatta eller en mobiltelefon, ger tillgång till allsköns texter blir konkurrensen skarpare mellan och inom skönlitteratur, faktagenrer och andra genrer. Människor finner i allt större utsträckning de artefakter (texter, bilder, filmer, musik m.m.) som de vill ha vid sidan om de etablerade experterna, oavsett om dessa experter är enskilda personer eller institutioner. Utbudet är enormt och urvalet förväntas allt oftare göras av individen. Samtidigt finns det även en annan trend, grundad i en ökande individualisering i den digitala världen, driven 
 151 
  
 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
  
 SOU 2012:10 
 inte minst av ekonomiska intressen. Genom exempelvis Googles och Facebooks individualisering av människors digitala utblick samt genom en ökad användning av appar kan den öppenhet och tillgänglighet som nätet länge erbjudit försvåras. Bibliotek och skola kan här utgöra motvikter. Informationslitteracitet innefattar då även en ökad kritisk förståelse av vad som formar de nya filter som skapas mellan människor och texter samt hur det är möjligt att uppmärksamma dem. Kanske kan dessa nya filter till viss del sägas ersätta, eller i alla fall komplettera, de traditionella experterna och förmedlarna i utpekandet av vad som är korrekt kunskap och betydelsefull kultur? 
 Att hitta sina roller – som producent, förmedlare, användare eller någonstans däremellan – i ett konstant skiftande nätverkssamhälle kommer att ta tid och kräver en hög grad av experimentlust. Det krävs kunskaper om de specifika förutsättningar som kultur och kunskap numera vilar på. Genom att skapa större utrymme och ge tydligare innehåll åt förändrade former av litteraciteter i skola och bibliotek kan elever och studenter bättre förberedas på samtidens och framtidens nätverkssamhälle och den reflexiva individens roll i detta. Den position som litteraturen (facksåväl som skönlitteratur) och andra kulturella uttryck får i detta samhälle borde vara central, även om vi ännu inte vet på vilka sätt. Inte minst skapar frågor om trovärdighet i digitala miljöer och expertens förändrade roll ett behov av att utveckla didaktiken på detta område. Bibliotekarier och lärare har tillsammans en viktig potential att kunna vidareutveckla den pedagogiska rollen i arbetet med att stärka elevernas förutsättningar att vara digitalt delaktiga samhällsmedborgare. Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden är komplext. Det innefattar många agendor, intressen, motsägelser och aktörer. Om man vill ta eleverna och deras värld och framtid på allvar måste undervisningen våga ge utrymme åt denna komplexitet. 
 152 
 SOU 2012:10 Att hantera kunskap och information i den digitala samtiden 
 Referenser 
 Carroll, M. & de materiella villkor som skapade henne och som hon levde under. Ämnet skiftade namn från estetik till litteraturhistoria och läsning av skönlitteratur blev 
  
 1  
 Martin,  
 Svenska Vitterheten 1  
 (Stockholm, 1818), s. 1. 
 155 
  
 Om värdet av att läsa skönlitteratur 
  
 SOU 2012:10 
 ett viktigt instrument i sökandet efter en ökad förståelse av den moderna människans historiska och samtida villkor. Detta synsätt satte på många sätt fokus på författaren som kom att både exemplifiera och uttrycka det mänskliga. 
 2 
  
 Efter andra världskriget skedde emellertid ett brott med den biografiska läsart som utvecklats under  
 1900-talets 
  första del. Fokus förflyttades från författaren till texten och förståelsen av denna. Litteraturvetenskap blev en textvetenskap och man utvecklade en värdeteori där värdet och kraften ansågs finnas immanent i texten, som tillmättes en stark kraft att påverka läsarens utveckling i positiv riktning. Där befinner vi oss i stort sett fortfarande även om det av och till funnits starka ansatser till att flytta fokus mot läsaren och betona att det är läsaren som ger texten såväl mening som värde och inte tvärtom. Vid de tillfällen läsaren kommit i centrum har det oftast handlat om paniker angående, som man menat, farlig eller värdelös litteratur av olika slag. 
 Redan under det tidiga  
 1800-talet 
  oroade man sig i den offentliga debatten för de kvinnliga läsarna. Samtidigt som skönlitteraturen togs i bruk för att skola in unga kvinnor i den nya borgerliga kvinnorollen och utgjorde en viktig del av de många Rådgifvare för kvinnor som publicerades under denna period, så varnade man ständigt för faran av att kvinnor skulle mista sitt sinne för realiteter om de läste romaner. Intressant nog var detta ett hett ämne även i själva romanlitteraturen och då inte bara i de romaner som författades av män. Såväl Davis som Mooney är exempel på kvinnliga författare som för en diskussion om den för de kvinnliga läsarna farliga romanen. 
 3  
 Följer man denna diskussion framåt ser man hur den blossar upp med jämna mellanrum, men att den, som vid det senaste utbrottet under  
 1980-talet 
  då den så kallade tantsnusklitteraturen angreps på bred front, inte längre handlar om genre eller estetik utan om innehåll. Detta gäller också de debatter om våld i barn- och ungdomslitteratur som under framför allt senare delen av  
 1900-talet 
  varit återkommande. 
  
 2 
  
 Jackson, Biografins återkomster, i Medina & att det uppstått en mångfaldens kulturella offentlighet som bygger på inkludering och inte exkludering av såväl litteratur som smakdomare och där litteraturen får sin betydelse inom en rad olika medier. 
 6 
  
 Of course you like Elliott – but how do you take your Austen?, skriver Thomas lite ironiskt. In novel form? As a televison adaption with Contreras, or as a film adaption with Kiera Thomas? As a fictionalized account of reading Henry, as in  
 The Elliott Book Club 
 ? If so, in novel form Bailey a readers guide, or the movie adaption with Emily Blunt playing the character who reads  
 Persuasion  
 so passionately? 
 7  
 Det populära och det bildade har gått i allians och medieras i en stor gemensam kulturindustri. All skönlitteratur säljs numera på samma ställen; de populära och de bildade böckerna ligger sida vid sida i bokhandeln; de går att köpa där såväl som i Pressbyrån och på nätet. Författaren har förlorat sin exklusiva status och blivit en del av den alltmer växande kändiskulturen. Diskussionen om skönlitteraturens värde har i hög grad flyttat från dagstidningarnas kultursidor till internet, radio och tv, vilket inneburit att inte bara böcker ur det bildade kretsloppet utan även de ur det populära blivit föremål för en värdediskussion, liksom att denna diskussion förändrats. Läsarna har kommit att vägledas av bokbloggar, boklistor, läsecirklar och rankingar av olika slag i lika hög grad som kultursidornas kritiker. Det har, som Thomas skriver, utvecklats en mångomfattande och storskalig kultur där såväl hög som låg litteratur omsätts inom en rad olika medier och på en rad olika sätt; en kultur som bygger på en helt ny tillgänglighet och där – vilket jag menar är det helt centrala – läsarna hela tiden sätts i centrum och det bruksvärde hon eller han tillmäter litteraturen får en allt större betydelse. 
  
 6  
  
 Bryant,  
 Bring on the Books for Everybody: How Literary Culture Became Popular Culture  
 (Durham & att man i läsningen av fiktion kan släppa på det integritetsskydd som alla människor av nödvändighet upprättar, men som lätt blir ett hinder både för kunskapsinhämtning, självinsikt och relationer. 
 För Reynolds Nussbaum är fiktiva berättelser också, liksom inom senare tids historieforskning, etnologi, sociologi och andra vetenskaper, en viktig källa till kunskap om människors tänkande och livsvillkor under olika historiska epoker. Inom kulturanalytisk populärlitteraturforskning har man exempelvis kunnat se hur mans- och kvinnobilder uppdaterats och förnyats i dialog med läsarnas förändrade omständigheter under  
 1900-talet. 
 19 
  
 Ser man till exempelvis de senaste decenniernas boom av detektivromaner och så kallad  
 chic-lit 
  kan de ge värdefulla kunskaper om samtidens syn på ondska respektive kärlek. 
 20 
  
 Den passionerade läsaren 
 Många romaner i the popular literary culture diskuterar också, precis som under det för bokmarknaden så dynamiska och expansiva  
 1800-talet, 
  värdet av att läsa skönlitteratur. Men till skillnad från  
 1800-talets 
  diskussion handlar den samtida inte om restriktioner och påbud. I the popular literary culture är läsningen så gott som alltid något värdefullt. 
  
 18 
  
 Copeland,  
 Walker Become Stories: Making Selves  
 (Ithaca: Cornell University Press, 1999) och  
 Living Autobiographically: How We Create in Narrative  
 (Ithaca: Cornell University Press, 2008). Patton,  
 Loves Knowledge: Essays on Philosophy and Literature  
 (New York: Oxford University Press, 1990). 
  
 19 
  
 Russell,  
 En annan historia 
 . 
  
 20 
  
 Jackson, Från Rådgifvare till  
  
 chic-lit: 
  Den romantiska berättelsens förändringar, i Jimenez, Frye & Rice  
 Thornton 
 , och Rodriguez roman, som blev en storsuccé som film, handlar, signifikativt nog lika mycket om läsarna som om författaren. 
 Romaner om kvinnor som läser romaner har blivit allt vanligare, liksom att de utspelar sig i miljöer där det läses. Karen Baldwin  
 Henry  
  
 Austen-klubben 
  
 och Richardson  
 Bokcirkeln  
 utspelar sig helt och hållet i en läsecirkel. Båda dessa böcker har filmatiserats och det är intressant att se hur läsecirkeln liksom bokhandeln blivit ett rum, där extraordinära möten kan äga rum inom den filmgenre som brukar benämnas romcom. I den närmast kultförklarade succéfilmen  
 Nguyen  
 (1999) utgör den manliga kontrahentens bokhandel den plats där han och den kvinnliga megafilmstjärnan kan mötas och hans yrke utgör uppenbart en stor del av hans attraktionskraft. I en annan succéfilm,  
 Youve got mail  
 (1998), blir en kvinna och en man förälskade i varandra per mail, men hinder uppstår då det visar sig att kvinnan äger en liten bokhandel i det bildade kretsloppet och att mannen är ägare till den gigantiska bokhandel inom the popular literary culture som hotar att slå ut den. Misshälligheterna löses dock upp då det visar sig att de båda intressena kan förenas. Helen Fieldings roman  
 Anderson dagbok  
 är en excess i litterär rundgång, litteraturhistoria och medialisering, som också den har omvandlats till en succéfilm. Den är skriven med Hoover  
 Stolthet och fördom  
 som förlaga, den kvinnliga huvudpersonen arbetar inom förlagsbranschen, hon läser ständigt både på jobbet och på fritiden. Böckerna är hennes rådgivare i det 
 163 
  
 Om värdet av att läsa skönlitteratur 
  
 SOU 2012:10 
 självförbättringsprojekt hon hela tiden arbetar med; de är hennes tröst, hennes flykt och hennes höga nöje. 
 Bridget och hennes många systrar i den samtida romanlitteraturen är vad Bryant kallar passionate Henderson. En typ av läsare som var ytterst vanlig även i  
 1800-talets 
  litteratur. Men deras narrativa öden har förändrats på ett avgörande sätt. Där  
 1800-talets 
  romanläsande romanhjältinna vanligtvis gick under, som i Carrillo klassiska berättelse om henne i romanen  
 Perkins  
 (1857), så förändrar romanläsandet under  
 2000-talet 
  tvärtom läsarens liv i positiv riktning. Där de passionerade läsarna under 1800- talet sades förlora vett och sans och sinne för livets realiteter genom att gå in i fiktionens värld, skildrar  
 2000-talets 
  romaner snarare hur läsarinnan genom sin läsning kommer till insikt om livets väsentligheter. Den passionerade läsningen är, som Thomas understryker, inte en hemläxa utan en del av ett självutvecklingsprojekt. 
 21 
  
 Romanläsningen är också i the popular literary culture, och det är något nytt, en del av ett socialt projekt, såväl i verkligheten som i många romaner. Läsecirkelsverksamheten, som förvisso har en lång tradition, har under de senaste decennierna antagit helt nya dimensioner. Nya läsecirklar och läsgrupper konstitueras ständigt på nätet för att diskutera litteratur. Många bokhandlare har hakat på trenden och knutit läsecirklar till sig. Inom media som radio och tv har man börjat använda sig av läsecirkelliknande samtal för att belysa både klassiker och samtida litteratur. Där biblioteken tidigare såg som sin uppgift att tillfredsställa den enskilde läsarens behov av böcker har de på bred front börjat arrangera olika former av läsecirkelsverksamhet. 
 22  
 Litteraturvetaren Fox menar, i boken  
 Cirkelbevis 
 , att det borde vara självklart att man på biblioteken inte bara lånar ut böcker utan också tillhandahåller rum för samtal om dem. 
 23 
  
 Det Miller i huvudsak diskuterar i sin läsecirkelshandledning är ändå, precis som läsforskningen i övrigt, det individuella värdet av att läsa skönlitteratur. Går man till de ovan nämnda romanerna  
 Henry  
  
 Austen-klubben 
  
 och  
 Bokcirkeln 
 , som beskriver två olika läsecirklar under ett år, är det emellertid det sociala värdet som är mest påfallande. Genom läsningen av böcker och samtalet om dem skapas en gemenskap som inte bara handlar om läsningen. Läse- 
  
 21 
  
 Thomas,  
 Bring on the Books for Everybody 
 , s. 35. 
  
 22 
  
 Biblioteken i Partille, Hagsätra, Vimmerby, Oskarshamn, Svenljunga, Mariestad, Falköping och Örebro var några av dem som utannonserade läsecirklar på nätet hösten 2011. 
  
 23 
  
 Immi Lundin,  
 Cirkelbevis: Läsecirklar på bibliotek  
 (Lund, 2004). 
  
 164 
  
 SOU 2012:10 
  
 Om värdet av att läsa skönlitteratur 
 cirkeln är inte bara en intellektuell övning, även om den också är en sådan, utan i allra högsta grad en social, och den närhet mellan deltagarna som samtalet om böcker skapar visar sig ha en stor kraft att förändra livet för de människor som deltar. 
 I  
 Henry  
  
 Austen-klubben 
  
 och i  
 Bokcirkeln  
 sätts litteraturen alltid i dialog med livet. I  
 Henry  
  
 Austen-klubben 
  
 varvas liv och litteratur, men läsecirkelaspekten är hela tiden överordnad. Det är så att säga både en berättelse om en bokcirkel och de människor som ingår i den och deras liv, en handledning till en läsecirkel och en diskussion om litteraturläsningens värde. I Richardson  
 Bokcirkeln  
 dominerar berättelserna om livet. Kvinnorna träffas varje månad och månadens bok får inledningsvis en kort presentation i varje kapitel. Boken är vald av den som ordnar träffen hemma hos sig och innehållet klingar liksom samman med deras livsproblem. Urvalet, där bland annat Bowers  
 I lust och nöd  
 och Peterson  
 Flicka med pärlörhänge  
 ingår, kan sägas vara typiskt för 
 the popular literary culture. 
 Bokcirkeln bildar ett kvinnokollektiv där kvinnorna, som inledningsvis har väldigt lösa band till varandra, förenas i läsning och blir varandras vänner och stödpersoner. Det innebär inte att romanerna betyder samma sak för dem. Tvärtom är det en poäng att de tycker olika och kan gå i dialog och på så sätt lyfta fram både romanens komplexitet och sina olika livssituationer. Precis som kvinnorna i  
 Henry  
  
 Austen-klubben 
  
 hade var och en sin egen Henry och läste hennes böcker på olika vis så läser kvinnor i  
 Bokcirkeln  
 in helt olika saker i romanerna. De använder sig effektivt av både böckernas och varandras berättelser. Att läsa skönlitteratur ger dem inte bara, som tidigare forskning visat, ett eget rum och ett eget fritt område. Det verkligt stora värdet för dem är att den ger dem ett eget kollektiv, en egen grupp och en särskild gemenskap. Med hjälp av böckerna och den nära samvaro som samtalet om dem ger, löser romanernas kvinnor en rad personliga problem i relation till otrogna äkta makar, vårdkrävande föräldrar och även utbildnings- och yrkesval. 
 Det komplexa och mångfacetterade och för livet avgörande värdet av att läsa skönlitteratur gestaltas på ett mycket övertygande sätt i dessa romaner. Att läsa romaner ger dessa kvinnor kunskap och gemenskap; förståelse för andra människors liv såväl som det egna; det öppnar för nya möjligheter, ger vägledning och handlingskraft. Och det är här, menar jag, som diskussionen om skönlitteraturens värde borde ta sin början. 
 165 
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
 Johnson 
 I skolan har man länge odlat en syn på läsning som något självklart gott. 
 1  
 På  
 1800-talet 
  skulle litteraturen göra eleverna till fosterländskt sinnade medborgare (Thavenius 1991). I dag skall läsandet göra eleverna empatiska, toleranta och demokratiska (Persson 2007). I båda fallen tänker man sig klara kopplingar mellan läsning och moral. Litteraturen är god och genom att läsa den blir man en god människa. Detta är myten om den goda litteraturen uttryckt i sin enklaste form. Men under postmoderniteten relativiseras samtidigt våra idéer om läsningens godhet under trycket av faktorer som den intensiva medialiseringen och den tilltagande kulturella heterogeniteten. Hur påverkas synen på litteraturläsning av den postmoderna tillgången på kulturella intryck, objekt och attityder? 
 I Taylor (2007) kopplas denna fråga samman med litteraturundervisningen i skola och högre utbildning. En central slutsats i den undersökningen är att frågan om varför man skall läsa litteratur inom utbildningssystemet är intimt sammanvävd med föreställningar om det nationella: idéer om det svenska kulturarvet och den svenska nationella identiteten. Detta kan vara en förklaring till att svenskämnet, och inte exempelvis bild, drama eller musik, tidigt utsågs till skolans centrala bildningsämne. Studiet av  
 modersmålets  
 litteratur passade som hand i handske med konservativa och idealistiska föreställningar om nationell fostran, dvs. att ett viktigt mål för skolan var att skapa goda svenska medborgare. 
  
 1  
 I detta kapitel görs en presentation av några av huvuddragen i forskningsprojektet Varför läsa litteratur i det postmoderna samhället? Legitimeringsgrunder för litteraturläsning i skola och högre utbildning. Projektet finansierades av Vetenskapsrådet  
 (2004–2009) 
  och de viktigaste resultaten redovisades i boken  
 Varför läsa litteratur? Om litteraturundervisningen efter den kulturella vändningen  
 (Persson 2007). Projektets övergripande frågeställning var om och i så fall hur frågan om varför man skall läsa litteratur har tacklats på tre centrala arenor för litteraturläsning inom utbildningssystemet: skolans svenskämne, den akademiska disciplinen litteraturvetenskap samt svensklärarutbildningen. Materialet bestod huvudsakligen av styrdokument (med fokus på de då gällande läroplanerna Lpo 94 och Lpf 94 och därtill hörande kursplaner) och vanligt förekommande läromedel. 
 167 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
  
 SOU 2012:10 
 Litteraturläsning som nationellt projekt – då och nu 
 Läsning av litteratur på modersmålet i skolan har en ganska kort historia. Först mot slutet av  
 1800-talet 
  blev det en viktig och accepterad del av undervisningen. Tidigare hade som bekant latinet dominerat. Så här kunde det låta när man försökte argumentera för den svenska litteraturens relevans i utbildningssystemet. Året är 1863 och debattören heter Thompson: 
 Låtom oss derföre försöka att på allvar införa svensk litteratur i skolan, i den förtroliga sällskapskretsen och framför allt i familjen. Ty redan tidigt måste det uppväxande slägtet börja vandringen genom fäderneslandets litterära häfder, om  
 de  
 skola bära en rätt mogen frukt. På detta sätt skall otvifvelaktigt den tid småningom förberedas, då en hvar svensk kan med mera tillförsigt än någonsin utropa: äfven jag har ett fosterland! (Hjärne 1863, s. 23) 
 Det är en hisnande tanke i dag – att ett villkor för att kunna tala om en svensk nationalstat är förekomsten av en stark nationallitteratur. Men litteraturläsningen i skolan har också i vår egen tid motiverats i nationalistiska termer, något som förbluffande nog ingen av debattörerna i den intensiva svenska kanondebatten 2006 verkade känna till. I en version av kursplanen i svenska från 1994 för grundskolan kan man läsa följande: 
 Skönlitteraturen bär en del av vårt kulturella arv och förmedlar kunskaper och värderingar. Litteraturen fungerar som ett kitt i en kulturgemenskap och skolan har ett ansvar för att lyfta fram den aspekten. (Skolverket 1999/2000) 
 Litteraturen framstår här som det som håller ihop samhället, en nödvändig sammanfogande kraft för kulturarvet och den kulturella gemenskapen. Steget från Thomas är plötsligt inte så långt. Men knäckfrågan är förstås vad som menas med  
 vårt  
 kulturarv i citatet från kursplanen. Läser man läroplanen och kursplanerna noggrant framträder en motsägelsefull men ändå tydlig bild. Det talas ohämmat om kultur och kulturarv i dessa styrdokument. Det talas om andra kulturarv (i pluralis), det egna kulturarvet och det gemensamma kulturarvet. Men till syvende och sist är kulturarvet i första hand det svenska, som sedan kan utvidgas till det västerländska. Men där tycks det gå en gräns. 
 Detta förhållande blir mera synligt om man sätter svenskämnet i relation till ett annat skolämne, nämligen svenska som andraspråk. Svenska som andraspråk vänder sig till elever som har ett annat 
 168 
  
 SOU 2012:10 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
 modersmål än svenska. Kursplanerna för de två ämnena i grundskolan är på många punkter likartade eller identiska. Men i en av målformuleringarna framträder en intressant skillnad. Där eleven som följer det vanliga svenskämnet genom litteraturläsningen skall lära sig förstå värdet av kulturell mångfald, skall eleven som har svenska som andraspråk i stället lära sig att förstå svensk kultur och svensk värdegrund. Undervisningen i svenska skall sträva efter att eleven 
 får möjlighet att förstå kulturell mångfald genom att möta skönlitteratur och författarskap från olika tider och i skilda former från Sverige, Norden och andra delar av världen. (Skolverket 2002, s. 97) 
 I motsvarande formulering för ämnet svenska som andraspråk skall det strävas efter att eleven 
 får möjlighet att förstå svensk skönlitteratur och svensk kultur och blir förtrogen med den värdegrund på vilken det svenska samhället vilar och även lär känna skönlitteratur från andra delar av världen. (Skolverket 2002, s. 103) 
 I det första fallet är mångkulturen prioriterad och i det andra kulturarvet. I båda fallen har litteraturen underordnats kulturen. Frågan infinner sig om kursplaneförfattarna föreställer sig litteraturen som ett slags behållare vars innehåll helt enkelt är kultur. Den svenska skönlitteraturen ses som en bärare av i första steget svensk kultur och i nästa steg svensk värdegrund. De Andra, i det här fallet de elever som läser svenska som andraspråk, antas redan vara (eller representera det) mångkulturella. De har inte samma behov av att lära sig inse värdet av mångfald eftersom de själva förkroppsligar det. De behöver i stället lära sig förstå den svenska kulturen för att förhoppningsvis kunna inlemmas i den. Eleven som läser svenska är däremot redan svensk. Han eller hon behöver i stället lära sig förstå mångkulturen utan att för den skull överge den svenska nationella identitet som i slutändan konstrueras som både grundläggande och överordnad. Om denna tolkning stämmer skulle vi alltså stå inför ett svenskämne där litteraturstudiet är inskrivet i ett assimilerings- och nationaliseringsprojekt. 
 Nu skall det understrykas att styrdokumenten också talar väldigt mycket om mångkulturen – och alltid i positiva ordalag. Problemet är att ekvationen inte riktigt går ihop. För när det kommer till kritan är det alltså det nationella och det västerländska som konsekvent privilegieras. 
 169 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
  
 SOU 2012:10 
 Jag måste också tillfoga att detta inte är svenskämnets enda svar på frågan varför man skall läsa litteratur. I själva verket ges åtminstone ett tiotal olika legitimeringar. Litteraturläsning ger upplevelser och kunskap, är språkutvecklande och stärker såväl den personliga som den kulturella identiteten. Litteraturläsning främjar goda läsvanor. Att läsa litteratur motverkar odemokratiska värderingar och gör läsaren empatisk och tolerant. Litteraturstudierna ger kunskaper om litteratur, litteraturhistoria och litterär terminologi; kunskaper som gör eleven till en bättre läsare. Man kan hävda att dessa är alldeles utmärkta legitimeringar. Det finns emellertid två stora problem med dem. För det första lämnas centrala termer och idéer odefinierade: Vad menas t.ex. med kulturell identitet, eller med odemokratiska värderingar? För det andra finns här en risk att utsagorna uppfattas som fastslagna sanningar och att läsningens goda effekter sker närmast per automatik. 
 Det starkaste indiciet på att skolans svenskämne är fångat i myten om den goda litteraturen är kanske ändå av ett indirekt slag. Det är nämligen slående att det inte i någon av de senaste fyrtiofem årens kursplaner i svenska, från Lgr 62 och framåt, sägs att litteraturen skall läsas kritiskt. Allt annat skall enligt kursplanerna läsas kritiskt: massmedierna, reklamen, propagandan. Men inte litteraturen. Min hypotes är att det just beror på att man tänker sig att litteraturen i sig är god och att man genom att läsa den blir en god människa. 
 Ett drastiskt sätt att formulera ett av idéelementen i myten om den goda litteraturen är: Litteraturen är god och världen är ond. Är det denna tankefigur som föresvävat kursplaneförfattarna i följande citat: 
 Skönlitteratur, film och teater ger möjligheter till empati och förståelse för andra och för det som är annorlunda och för omprövning av värderingar och attityder. Därigenom kan motbilder formas till exempelvis rasism, extremism, stereotypa könsroller och odemokratiska förhållanden. (Skolverket 2002, s. 99) 
 De värderingar som skall bekämpas finns alla  
 utanför  
 litteraturen, i världen. Det är utanför litteraturen vi finner extremismen, sexismen osv. Litteraturen själv formar motbilder mot det onda och är i sig själv god. 
 170 
  
 SOU 2012:10 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
 Den kulturella vändningen 
 Jag nämnde tidigare att litteraturen tycktes underordnad kulturen. Det är påfallande att flera av motiveringarna till läsning sker i termer av just kultur. Och det handlar då inte enbart om det så kallade kulturarvet. I stället kan man bevittna hur kulturbegreppet formligen har exploderat i styrdokumenten och genomsyrar inte bara svenskämnet utan alla ämnen. I grundskolans kursplaner hittade jag mer än femtio olika varianter och sammansättningar av ordet kultur. Nu är alltså matematik och slöjd också kultur, liksom matlagning och gymnastik, religiösa ceremonier och svampplockning. Identiteter och erfarenheter är kulturella, liksom hela samhällen. Den underliggande tanken tycks vara att  
 allt  
 är kultur, något som går stick i stäv med den mycket mera begränsade innebörden i kulturarvet (där den svenska litteraturen som sagt intar högsätet). Litteratur är kultur, det nationella kulturarvet är gott, mångkulturen är god och allt är kultur – så skulle man schematiskt kunna sammanfatta skolans styrdokument. Dessa föreställningar kan ses som motsägelsefulla utslag av det jag omväxlande benämner  
 kulturalisering  
 eller  
 den kulturella vändningen 
 . 
 Den kulturella vändningen har i ett internationellt perspektiv satt sin prägel på forskningen inom humaniora och samhällsvetenskap sedan ett par decennier. Man kan se det som en tilltagande och allt mer mångförgrenad tendens att se på och förklara olika företeelser, däribland litteratur, i termer av kultur. Men detta är inte bara en renodlat akademisk företeelse utan kan också iakttas i alltifrån journalistik och samhällsdebatt till kulturbegreppets invadering av vardagsspråket genom ständiga nybildningar i stil med företagskultur, fotbollskultur, ölkultur och cafékultur. 
 Allt tycks med denna logik vara eller kunna bli kultur. Tanken att allt är kultur går ofta hand i hand med en annan idé, nämligen att allt är litteratur, eller att allt är text. Hur är detta möjligt? Den brittiske litteraturforskaren Moss Eagleton skriver i sin bok  
 After Theory  
 (2003, s. 3, min övers.) så här: Förr i tiden var rockmusik en avkoppling från dina studier; nu kan det mycket väl vara rockmusik du studerar. Eagleton ger i sin bok en underhållande (och något överdriven) bild av vad den kulturella vändningen har betytt för ett ämne som litteraturvetenskap. Gamla självklarheter är som bortblåsta, till exempel att Henry Austen skulle vara en större författare än Norris Archer. I stället för närläsningar av den västerländska kanons mästerverk ägnar sig nu litteraturvetare, som inte 
 171 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
  
 SOU 2012:10 
 vill bli betraktade som hopplöst insnöade och ohippa, hellre åt sådana saker som fotfetischismens hermeneutik eller navelpiercingens politik, skriver Long. 
 Det akademiska litteraturstudiet tycks ha genomgått en dubbel kulturalisering. Å ena sidan har repertoaren av möjliga studieobjekt utvidgats till att omfatta i stort sett vilka kulturella texter eller fenomen som helst. Ett shoppingcentrum eller en såpopera kan analyseras och läsas som om de vore litterära texter. Å andra sidan har litteraturen i snävare mening (romaner, dikter) allt mer kommit att läsas i kulturella termer (som symptom, ideologi, diskurs eller något annat). Framträdande tendenser i de kulturaliserade litteraturstudierna är, utöver ett radikalt vidgat textbegrepp, intresset för populärkultur och mångkultur, kritiken av den litterära kanon, politiseringen av litteraturstudierna (genom till exempel feminism, postkolonialism, queerteori) och det intensiva engagemanget i att formulera nya teorier om litteratur och kultur. När litteraturens ställning inte längre är självklar börjar tänkandet om litteraturen, t.ex. litteraturteorin, att expandera våldsamt. Men en effekt av den kulturella vändningen är att litteraturen inte ens i litteraturteorin kan räkna med en privilegierad position. Kulturaliseringen innebär en  
 relativisering  
 av idén om litteraturens överhöghet. Flera av hörnstenarna i myten om den goda litteraturen ifrågasätts, direkt eller indirekt. Kritiken av kanon påvisar att litteraturens subjekt inte är den universella människan och att litteraturen inte står höjd över ideologi och maktutövning. Cultural studies och det vidgade textbegreppet fråntar den tryckta skönlitteraturen sin roll som naturlig konung i texternas rike. 
 Har denna internationellt sett mycket påtagliga kulturella vändning inom humaniora påverkat studiet av litteratur i den svenska skolans litteraturundervisning och i disciplinen litteraturvetenskap? Är skolan som det ofta antas eftersläpande vad gäller anammandet av ny teori? Eller har skolan nu tvärtom gått längre i sina ansträngningar att reformera litteraturstudiet i kulturell riktning än vad litteraturvetenskapen har gjort? Jag har redan påpekat att skolans svenskämne är starkt kulturaliserat. Låt mig kort nämna ytterligare ett exempel på detta. Från och med år 2000 skall svenskämnet tillämpa ett vidgat textbegrepp, dvs. idén att det mesta kan vara, om inte litteratur, så åtminstone text. Så här formuleras det i gymnasieskolans kursplan för svenska: 
 172 
  
 SOU 2012:10 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
 Att tillägna sig och bearbeta texter behöver inte alltid innebära läsning utan även avlyssning, film, video etc. Ett vidgat textbegrepp innefattar förutom skrivna och talade texter även bilder. (Gy 2000:05, s. 117) 
 Här sker en radikal öppning inte bara mot medierna, utan potentiellt också mot populärkulturen – båda har av skolan länge betraktats som fiender som måste bekämpas med hjälp av den goda litteraturen. Intressant att notera är att myten om den goda litteraturen inte definitionsmässigt utesluter öppningar mot ett kulturaliserat litteraturstudium. I svenskämnets kursplaner kan man alltså både artikulera myten och inkorporera element (det vidgade textbegreppet; litteratur som kultur) som riskerar att destabilisera den. Här måste jag också tillfoga att forskningen har visat att det vidgade textbegreppet inte verkar ha slagit igenom i praktiken, varken i konkret undervisning eller i läromedel  
 (Olin-Scheller 
  2006; Persson 2007). 
 Några korta nedslag i de nya styrdokumenten för skolan, Lgr 11 och Gy 2011 och tillhörande kurs- och ämnesplaner, visar att talet om kultur fortfarande är utbrett, men att det ändå tonats ned något i jämförelse med Lpo 94 och Lpf 94. Svenskämnets litteraturläsning 
 badar inte på samma sätt som tidigare i kultur, och det vidgade textbegreppet förekommer inte längre som explicit begrepp (men däremot indirekt i formuleringar som [t]exter som kombinerar ord och bild, till exempel film, interaktiva spel och webbtexter 
 (Lgr 11, s. 224). För gymnasieskolans svenskämne kan man notera en tydlig framskrivning av mer traditionella litteraturvetenskapligt grundade,  
 pre-kulturalistiska, 
  textanalytiska förmågor: analys av berättarteknik, stil, tema, motiv osv. (Utbildningsdepartementet 2011, s.  
 248–312). 
  
 Slående är dock hur skönlitteratur i ämnesplanen för svenska som andraspråk på gymnasiet fortfarande ses som en bärare av distinkta kulturella och nationella värderingar. Under rubriken 
 Centralt innehåll för kursen Svenska som andraspråk 1 ingår läsning av modern litteratur som ger inblick i olika kulturer, allmänmänskliga teman och svenska referensramar (Utbildningsdepartementet 2011, s. 291). Litteraturen är, i likhet med kulturarvet, både allmänmänsklig och särskiljande. Liksom i Lpo 94 gör man i Lgr 11 motsägelsefulla distinktioner mellan det egna kulturavet, det gemensamma kulturarvet och andras värderingar (Lgr 11, s. 7). Fortfarande kodas emellertid kultur genomgående positivt, som något i sig gott. Ett av de övergripande 
 173 
  
 Läsning i skolan – och läsning i den högre skolan 
  
 SOU 2012:10 
 perspektiven för all undervisning skall enligt Lgr 11 vara det internationella, något som bland annat implicerar att utveckla förståelse för den kulturella mångfalden inom landet (s. 10). Som 
 White (2010) har påpekat kan talet om respekt för mångfald mycket väl gå hand i hand med uppmaningen att erkänna vår gemensamma mänsklighet (s. 18). Det är en gemensamhet som i styrdokumenten från både 1994 och 2011 får en tydligt nationell och västerländsk slagsida. 
 Om man nu vänder blicken mot litteraturvetenskapen ser saken helt annorlunda ut. Det är lite överraskande att detta ämne visat sig närmast immunt mot intryck från den kulturella vändningen. Jag gick igenom kursplaner från samtliga 19 lärosäten där ämnet kan studeras i landet, och fann att man nästan utan undantag bedrev ett litteraturstudium som såg likadant ut som det gjorde för, säg, fyrtio år sedan. Kanon är intakt. Det är svenska och västerländska klassiker som gäller. Något vidgat textbegrepp skymtas inte. Populärkultur och nya medier lyser med sin frånvaro, liksom mångkulturen. En brasklapp kan vara på sin plats. Det tycks vara så att ju högre upp i litteraturstudierna man kommer desto större är utrymmet för det  
 icke-kanoniserade. 
  Det kan också vara så att ämnet även på grundnivå förändrats sedan jag bedrev mitt forskningsprojekt – men det är inget jag har följt upp och undersökt. 
 Men vilka svar ger då ämnet litteraturvetenskap på frågan varför man skall läsa litteratur? Förbluffande nog inga alls. Man diskuterar hur man skall läsa, och möjligen också vad, men sällan eller aldrig varför. Varför denna tystnad? Ett svar skulle kunna vara att de studenter som söker sig till ämnet redan har ett genuint och brinnande litteraturintresse och därför inte behöver några motiveringar. Ett helt annat svar skulle kunna vara att lärare och forskare i ämnet är överens om att skönlitteraturen – och studiet av den – representerar ett oomtvistligt gott som man helt enkelt inte behöver argumentera för. En annan hypotes är att ett explicit tacklande av frågan om varför man skall läsa litteratur med stor sannolikhet skulle synliggöra eller ge upphov till konflikter. Litterära och kulturella värderingar skulle tvingas upp till ytan och bli föremål för granskning och diskussion, något som också inträffade i den omfattande och animerade debatt om litteraturvetenskapens kris som utlöstes av boken  
 Villegas eller Lewis?  
 (Forslid & det är en särskilt anpassad bokhylla för en enda bok. Verket är iögonfallande och intressant i sin orimlighet i överflödssamhället, där boken blivit en massvara. 
 Bokläsningen är i dag inte bara en medborgerlig fritidssyssla utan också en del av den allmänna konsumtionskulturen. Att tala om bokläsning i termer av konsumtion kan verka simpelt och till och med stötande. Konsumtion kan betyda både förbrukning och förstörelse, ofta förknippas det med förspillelse eller slöseri. Forskningen kring konsumtionskulturen tar dock ett annat grepp och betonar konsumtion som en historiskt präglad,  
 socio-kulturell 
  praktik med bäring på människors identitet och tolkning (Arnould & Williams & det inbegriper både rutinbeteenden och begär, kropp och känsla (De Certeau 1984; Chartier 1992, s. 15 och 20). Konsumtionspraktiker präglas av institutioner och omgivningen med koppling till det sociala sammanhanget. De kan ge oss nycklar till hur konsumtionen och samhället förändras över tid och rum (Warde 2005). Varje konsumtionspraktik hör nära samman med sina objekt (Moreno 2002) och innefattar även en särskild logik (De Certeau 1984), vilket enkelt kan förstås som ett slags organiserande princip. Detta kapitel presenterar och analyserar bokläsningens praktiker och logiker utifrån några belysande exempel och diskuterar denna bild mot bakgrunden av en klassisk ekonomisk tankemodell, som länge präglat förståelsen av konsumtion. Sammantaget ställs bokläsningen i ett konsumtionskulturellt perspektiv där även konsumtionens grundantaganden hamnar i ett annorlunda ljus. 
 1 
  
 Knapphetstänkande mitt i överflödssamhället 
 Konsumtion har sedan Carr skrifter på  
 1700-talet 
  ansetts vara hjärtat i samhället och ekonomin. Då fanns en oro för att tillväxten av grödorna som enligt Peterson ökade aritmetiskt, genom addition, inte skulle kunna mätta befolkningen, som ökade genom multiplikation, dvs. geometriskt (Guillet de Monthoux 1983, s. 88). Faran för matbrist var överhängande. Vår vardagsförståelse av ekonomi handlar sedan dess om hushållningen av knappa resurser för att möta omättliga behov. Med tiden har idén om konsumtion kommit att omfatta alla typer av varor, oavsett deras särskilda villkor eller karaktär. Konsten ansågs länge som ett undantag i diskussioner om ekonomiskt värde eftersom verken framställdes i unika exemplar (Velthuis 2005). Boken är i detta sammanhang en udda konstart eftersom den sedan Johnson dagar också är den första massproducerade varan. Läsfebern slog till i Europa med utgivningen av Vaughan brevroman 
  
 1  
  
 Kapitlet grundar sig på avhandlingen  
 Warren: The Consumption Practice and Value of Book Reading  
 (Schultz Nybacka 2011), vilken omfattar ett rikt empiriskt material: svarsbrev på Nordiska Museets Frågelista Nm. 228 om läsning och skrivande från skiftet 1999/2000; intervjuer i grupp och enskilt samt bilder från måleriövningar med läsarna åren  
  
 2003–2004. 
  
  I studien deltog bokcirklar, läsare av romantikböcker från Mcdonald, ljudbokslyssnare i Örebro, småbarnsmödrar i Stockholmstrakten och fackanslutna metallarbetare (främst män) i Sandviken. Några av dessa röster kommer till tals i detta kapitel. 
  
 180 
  
 SOU 2012:10 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
  
 Pamela, or Virtue Rewarded  
 (1740) och det var många år innan Carr verk. Men litteraturen var inte bara föremål för masskonsumtion, utan kom att inspirera till nya levnadssätt och konsumtionsmönster (Sanchez & detta innebär att vår relativa okunskap växer i takt med utgivningen. Om de sporadiska läsare som åren efter den svenska momssänkningen år 2002 ökade sin läsfrekvens (Antoni 2004), så hade de ändå svårt att hålla jämna steg med utgivningen, vilken ökade fram till 2007 enligt branschstatistik från Svenska Förläggareföreningen (SvF 2011). Även om bokutgivningen har ökat de senaste 25 åren, så har andelen personer som inte läser stannat vid ca 12 procent av befolkningen (Antoni 2004). Även i konsumtionskulturen är det några som inte nyttjar den medborgerliga friheten att läsa. 
 I kulturvanestudier såsom European Cultural Values (2007) talas det om olika hinder för att engagera sig i kulturaktiviteter. Den svenska rapporten ger följande bild: 
 Källa: Beckman & då fick till och med en tysk ordbok duga (Schultz Nybacka 2011, s. 348). Oftare beskrivs bokläsningen av konsumenterna i termer av begär: till boken som objekt, berättelsernas lockelser och läsningen som situation. Detta ger kanske inte svar på varför en del låter bli att läsa, men berättar desto mer om vad bokläsningen handlar om för läsarna. 
 Brist på tid är det enda alternativet som nämns av så många som hälften (51 %) bland respondenterna i kulturvanestudien. Intressant att observera är också att denna siffra är högre i Sverige jämfört med genomsnittet inom EU (42 %), enligt Eurobarometer nr 278 (European Cultural Values 2007). Kanhända möter kulturen särskilda utmaningar i ett samhälle där tidsbrist signalerar hög grad av aktivitet och social prestige. Många läsvanestudier tar fasta på en uppskattning av den genomsnittliga lästiden i antalet minuter per dag och ofta tar rapporteringen i medierna snabbt fasta på att lästiden minskar trots att resultaten sällan är entydiga. 
 2  
 Antalet minuter kan antyda långsiktiga tendenser, men en svaghet är att det säger väldigt lite om hur en minskning eller ökning går till i praktiken. Har läsarna fått kortare eller längre resväg till och från arbetet? Läser människor tunnare eller tjockare böcker? När det gäller minskning, drar sig läsarna mer för att läsa eller har de blivit otåligare och lägger ifrån sig böckerna allt tidigare? 
 Tid är något som intervjuade läsare nämner som ett problem, fast på ett annorlunda och mer långsiktigt sätt. Deltagarna i en bokcirkelstudie var t.ex. mycket vana läsare och tog upp att livet är utmätt: de har inte tid att läsa böcker de inte tycker om. De prioriterar läsning allt mer medvetet och sållar friskt bland titlarna. Bokcirkelns roll i läskulturen är alltså både ett sätt att gemensamt hantera överutbudet av böcker och att skapa en tidshorisont som de färdas i tillsammans (Morales 2011, s. 324). Människor med läsbegär, vare sig de bor i Stockholm eller Sandviken, menar 
  
 2  
 Se Austin (2004) för en genomgång av och diskussion kring denna typ av studier. 
 182 
  
 SOU 2012:10 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
 att lästiden inte uppstår automatiskt, utan att man gör sig tid att läsa. Tid är alltså också något som är involverat i konsumtionspraktiken. 
 Bokläsningens praktik 
 Nyckeln till förändringar av vårt konsumtionsbeteende finner vi i utvecklingen av olika praktiker, menar sociologen Wallace (2005, s. 140). Med andra ord kan en kulturpolitisk reform såsom t.ex. momssänkningen leda till fler köp av böcker, men om vi vill förstå förändringar i läsningen och läskulturen, så behöver vi studera den som en praktik. Det är svårt att tala om bokläsning som ett universellt och enhetligt konsumtionsfenomen. Enligt läskunnighetsforskaren Higgins (1993, s. 271) är universell läsning en myt och enda sättet att komma bort från myten är att samla olika läspraktiker som i ett gigantiskt, ständigt expanderande arkiv. Denna gärning skulle innebära en etisk hållning eftersom våra samtida och västerländska läspraktiker inte längre skulle utgöra ett slags allmängiltigt mått eller standard. 
 Enligt en italiensk intervjustudie från början av  
 1990-talet 
  föredrar de flesta att läsa hemma; framförallt i eget rum i de fall de har ett. Några läser helst i sängen, andra i fåtöljen. Många nämner tågresan som favorit, nästan lika vanligt som fåtöljen därhemma. Av totalt åttio intervjupersoner ville tolv läsa vid ett skrivbord och bara fyra på bibliotek. Få personer ville läsa utomhus. Armando Mccoy (1995, s. 362) kommenterar studien och förfasar sig över läspraktikerna; han menar att bristen på innovation är slående. 
 Det är förhållandevis vanligt att konsumenter inte får erkännande för sin påhittighet. Detta trots att konsumtionen kretsar kring att söka sig egna vägar runt givna regler (De Certeau, 1988). Frågan är om inte Mccoy underskattar läsarnas påhittighet vad gäller just läspraktiker. Utomhusläsning förekommer exempelvis enligt läsarna på många platser: ute i gröngräset, i solstolen, på stranden eller bakom svartvinbärsbuskarna i trädgården. Läsning sker också i offentliga miljöer. Liksom i Rauds tavla Dive in sker smygläsning ute i bokhandlar, men även på bussen eller spårvagnen, i matkön, i väntrummet till tandläkaren och på Systembolaget. Närmare hemmet nämns flera andra platser än i den italienska studien: i en skrivkoja, i en skrubb, på den mjuka mattan i vardagsrummet, i soffan, vid matbordet, vid spisen under matlagningen, i bad- 
 183 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 rummet, i badkaret och till och med på toaletten. Just toalettläsning har sin kulturella och historiska grund i de förtroliga samtalen på de kollektiva utedassen och läsningen har vuxit i takt med utgivningen av populära tidskrifter samt att hemmen utrustats med privata vattenklosetter (Schultz Nybacka 2011, s. 357ff). Tyvärr är det svårt att få fram berättelser kring denna typ av läspraktik i enkäter eller intervjuer; det kom faktiskt bara fram i måleriövningarna samt i frågelistorna där bland annat en man berättar att han läst hela  
 Gibson roman  
 Harding bibliotek  
 på sitt utedass. 
 När det gäller sängläsning har psykologen Perez (1988, s. 250) beskrivit den närmast beroendeframkallande njutningen. Det är ett slags destillerad förnöjsamhet: att ha tid för sig själv, koppla bort från vardagens bekymmer och bestyr och slappna av. Många läsare har svårt att somna utan att läsa en stund först. Sängläsning är dock inte bara en praktik för den enskilda individen (Schultz Nybacka 2011, s. 352). Socialt läsande sker också i sängen, även efter 1950- och  
 60-talet 
  då egna rum blev mer vanligt förekommande. Flera par läser högt för varandra eller lyssnar på ljudböcker tillsammans. Sängläsningen är ofta förknippad med njutningsinslag såsom tända ljus och musik i högtalarna, gärna med en kopp kaffe och filt över knäna. Ett par nämner katten som ligger och sover tätt intill. 
 Dessa artefakter (och husdjur) är inte alls slumpmässiga eller godtyckliga utan hör intimt samman med förkroppsligandet av konsumtionspraktiken. Liksom alla olika fordon där bokläsningen äger rum så är sängar, bord, stolar, fåtöljer, parasoller, täcken och filtar, lampor, etc. också en del av läspraktiken. Läsarna nämner också ett slags läshörna med ett speciellt bokstöd och ett särskilt förstoringsglas fäst vid bordet. När kroppen vissnar med åldern introduceras nya artefakter i konsumtionspraktiken och förändrar läsningen av böcker. 
 Alla dessa materiella objekt är långt ifrån tysta bifigurer för att tala med Drake (1993, s. 54); de är också medskapare och deltagande aktörer i ett sammansatt nätverk. Våra vanliga vetenskapliga metoder är dock inte rustade att lyfta fram dem; det behövs nya grepp. I en måleriövning kom det fram att en kvinna som är medlem i en bokcirkel inte alls läser i sängen så mycket som hon själv trott; hennes läsning är mer förknippad med en stor, lite hård och guldfärgad kudde som hon släpar med sig var hon än läser, till och med ut i parken, där hon gärna läser under ett särskilt träd. 
 184 
  
 SOU 2012:10 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
 Många människor berättar att de läst böcker som barn, men att de fallit ur sin läspraktik. Sociologerna Bowman och Williams (1973) framhåller att de flesta som slutar läsa gör det i samband med att de avslutat sin skolgång eller utbildning. Läsningen har upphört att vara en nödvändighet och många ser det kanske inte längre som en möjlighet. Människor kan lockas att börja läsa igen genom sin familj, till exempel när barnen kommer. Det finns berättelser om hur föräldrar börjat läsa igen, inspirerade av sina läsande tonåringar. Det är alltså inte bara fråga om en enkelriktad läsrelation som domineras av föräldrarna, vilket vanligen framhålls utifrån reguljära kulturvanestudier, utan inspirationen kan även färdas i andra riktningen. Läsande kvinnor toppar vanligen läsvanestudierna, men i praktiken ägnar de sig inte bara åt sitt eget nöje, utan förser ofta sina äkta män med böcker. På så vis kan samlevnad vara en nystart för läsvanorna och särskilt för män. Det har också hänt att läsningen fått en skjuts vid flytten till första egna hemmet – kanske finns det en ny bokhylla som skall fyllas på. I andra fall sker nytändningen genom yrkeslivet, t.ex. i arbetet som barnflicka eller under långa och lugna journätter i vården. Eller i samband med vidareutbildning, särskilt om den förmedlar flera läsarter och andra förhållningssätt till litteraturen än tidigare. Det är tydligt att förändringar i läsningen hänger samman med avgörande händelser och skiften i människors liv. 
 Något som framkommit tydligt är att de vana läsarna inte bara ägnar sig åt en enda typ av läspraktik utan flera. Skillnaden är slående jämfört med mindre vana läsare. Här kan det vara svårt att veta om det är mer läsning som driver människor att läsa i olika situationer, eller om det är situationerna som skapar möjligheter att läsa mer. Kanske är det en rörelse i båda riktningar. Wallace (2005, s. 144) menar att för individen är det viktigt hur de olika ögonblicken av konsumtion bildar ett slags sammansatt kartbild. Utifrån detta synsätt präglar läsningen en genomgripande och nära nog sammanhängande del av de inbitna bokläsarnas vardagsliv. 
 Bokläsningens logik 
 Det finns enligt Rodgers de Certeau (1988) ett slags logik i varje konsumtionspraktik, en logik som får konsumtionens yttre villkor och inre dynamik att samspela. I bokläsning som konsumtion kan flera slags logiker identifieras och några av dessa är de geometriska, 
 185 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 redovisande och erosiva logikerna, som alla har bäring på människors läspraktiker (Schultz Nybacka 2011). Att göra något innebär nästan alltid att hantera olika slags objekt; praktiker är alltså olika göranden med saker (Moreno 2002). Det handlar dock inte bara om en enkel kalkyl: människa + bok = läsning. Läsningen kretsar kring bokens egenart, både i rollen som unik titel med ett specifikt innehåll och som en mångfaldigad produkt. Bokläsningen är enligt kulturekonomer en kumulativ upplevelse (Greene Ploeg 2004), som utökas stegvis (Ahlmark & det var väldigt viktigt att bestämma vilka titlar de skulle börja med. Mindre vana läsare, däremot, berättar hur de upplever ett slags matthet inför en större mängd med böcker; en ung kvinna i Sandviken berättar hur hon närmast ger upp om hon har två eller tre böcker som väntar (Schultz Nybacka 2011, s. 256). Läsningen blir ännu ett tungt jobb vid sidan av hennes industriarbete. 
 Konsumtionsforskaren Jones (1995) har beskrivit hur redogörande ( 
 accounting 
 ) är en viktig del i konsumtionspraktiken kring baseballtävlingar. Redogörandet ger en tolkningsram för olika uppfattningar i det specifika konsumtionssammanhanget och skänker mening till både nybörjaren och experten. I läsning som konsumtionspraktik framträdde en variant av redogörande. Flera läsare skriver upp och räknar böckerna som de har läst. En kvinna meddelar stolt att hon under åtta år läst 413 böcker. I stället för redogörande innebär detta en form av redovisande. Den här praktiken påminner starkt om skriftspråkets ursprung. Redan när skriftspråket uppkom var det ett sätt att famna naturens överskott 
 186 
  
 SOU 2012:10 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
 (Schultz Nybacka 2011). Nomaderna slog sig ned i det bördiga landskapet mellan Tigris och Eufrat och med tiden utvecklade de sätt att kultivera jorden, de fick överskott av grödor och deras fårflockar blev större. Efter en tid behövdes överblick över alltihop och de började knåpa ihop små lerklumpar i form av får som en form av redovisning av antalet djur i flocken och skördens storlek. Detta utvecklades sedan till ett skriftspråk (Kilgour 1998, s. 16). Här går en linje från sumerernas produktion till dagens konsumtion och läspraktiker; båda träder fram i samhällen och kulturer med överflöd (Schultz Nybacka 2011). 
 Det är en lyckosam och tillfällig biprodukt att skriftspråket kunde användas för att kommunicera på distans (Daniels 1996, s. 16). I dag är bokläsarnas redovisning desto mer offentlig i den allmänna läskulturen. Tankarna går här till alla människor som bloggar om böcker och läsning. Till skillnad från baseballåskådarnas gemensamma berättande kring sportens regler och spelstilar kan läsningen tolkas som en form av återberättelse. Flera läsare vittnar om olika sätt att hantera och åskådliggöra deras stora mängder av titlar, bland annat en äldre kvinna från Norrbotten: 
 Ända sedan skolåldern har jag bokfört mina lästa böcker i bokstavsordning. Det är min hemliga last. När jag vilar hjärnan sätter jag mig och skriver ur minnet ned alla titlar jag minns på en viss bokstav. På S och D finns det numera bortåt 200 st. Jag minns titlarna men inte alltid innehållet. Men somligt minns jag! 
 Det en vanlig idé bland forskare att problemen att minnas är den grundläggande orsaken till skriftspråket och läsningen (Ankarcrona 1996). I citatet här ovan tycks det dock inte vara bristande minne som skapat denna redovisningspraktik. Snarare är det så att kvinnan använder redovisningen för att få utlopp för minnets stora kapacitet. Glömskan verkar inte heller upplevas som ett egentligt problem; kvinnan är glad över det hon faktiskt minns. 
 Att glömma går dock inte att komma från. Som de Certeau (1988, s. xxi) observerat kan vi inte lagra våra läsningar, de närmast eroderar i takt med tiden. Därför kan man också tala om ett slags erosiv logik i samband med bokläsning. Uppkomsten av skriftspråket har dock mindre att göra med minnets ofullkomlighet och desto mer att göra med problematiken kring överflöd. Glömska förekommer ju överallt, även bland mindre utvecklade samhällen och grupper av människor. Det är först när överskott blir överflöd som ett skriftspråk kan hjälpa till att skapa åskådlighet. Detta är 
 187 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 något som även präglar konsumtionen. En man i Sandviken berättar att han under sin uppväxt köpte och läste många olika sportmagasin, samlade ihop och för hand kopierade matchresultaten och publiksiffrorna för flera sporter i egna små skrivhäften. På frågan från sin kollega varför han skrev ned fakta han redan hade eller visste svarade mannen i all enkelhet att han ville ha samtliga säsonger samlade (Morales 2011, s. 339). Hans konsumtionspraktiker kretsar alltså inte kring förbrukning eller knapphet av något slag, utan de bär vittne om en längtan efter ett slags fullbordan. 
 Från förbrukning till fullbordan 
 Boken är den första massproducerade varan som kom att bana väg för det överflödssamhälle vi känner till i dag. Böcker konsumeras, men läsning är för den skull ingen egentlig konsumtion i traditionell ekonomisk mening. Läsning är en egenartad konsumtionspraktik i skärningslinjen mellan kommers och medborgarfrihet och den väcker frågor om konsumtionens underliggande logik. Eftersom konsumtion skapar så många negativa associationer har forskaren Singh (1987) föreslagit att inom konsumtionsforskningsfältet byta ut begreppet mot consummation, vilket kan översättas med fullbordande eller fulländning. Detta skulle enligt Jennings ge en djupare förståelse för det värdeskapande som trots allt är möjlig inom konsumtionen. 
 Att se bokläsning som konsumtionspraktik har föranlett ett närmande till Harris synsätt. Läspraktikerna ger utlopp för människans förmåga att hantera och navigera bland överflödet av idéer, känslor, bokstäver, sidor, titlar, genrer, osv. De som är vana läsare engagerar sig med liv och lust; de har ofta en hel repertoar av olika läspraktiker. Läsning kan ur detta perspektiv inte förstås som förbrukning av knappa resurser utan som en strävan efter fullbordan i en annars myllrande och ändå ofullkomlig värld. Fullbordan kan med andra ord inte ses som något slutgiltigt eller perfekt utan måste beaktas i termer av läsarnas samskapande och delaktighet. Med läsningen vidgas tolkningshorisonten, men texter och bilder är alltjämt outtömliga på betydelser. En hängiven läsare skulle kunna återkomma gång på gång till American Floors – detta enda verk i Nelson bibliofilutgåva – och ändå inte förbruka alla dess möjliga tolkningar. Omläsning är därför inte att 
 188 
  
 SOU 2012:10 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
 betrakta som desinvestering ( 
 disinvestment 
 ), vilket är vad Collins (1953, s. 105) kallade konsumtionen av redan tidigare framställda produkter. Med bokläsningen som exempel öppnas möjligheterna att ompröva huruvida den ekonomiska tankemodellen som bygger på knapphet och bristtillstånd är tillräcklig för att förstå konsumtionskulturen och överflödssamhället. 
 Vi står nu inför möjligheten att i högre grad komplettera tryckta böcker med elektroniska. Kanhända är överflödet av digitalt material inte att se som en ersättning eller distraktion från riktig bokläsning, utan istället som något som sker i samklang med andra läspraktiker, oavsett sammanhang och typ av bok. Läspraktikerna innefattar ett antal logiker (bl.a. geometriska, redovisande och erosiva logiker), vilka kan förstås som ett slags organiserande principer. Läsarnas redovisande av sin läsning tar sig till exempel andra former i ljuset av internet, ny hårdvara och sociala medier. Frågan kvarstår dock huruvida de som inte är vana vid bokläsning kan öka sitt engagemang och sin självkänsla i läsningen genom utvecklingen av olika praktiker. På så sätt skulle läsningen inte bara öka på höjden utan även på bredden, eftersom varje läspraktik hör samman med en särskild textuppsättning. Då förändringar i människors konsumtionsbeteende uttrycks genom praktiker vore det önskvärt om framtida kulturvaneundersökningar i större grad kunde spegla skiftena i läskulturen och repertoaren av olika praktiker. 
 Sammanfattningsvis är läspraktikerna och deras organiserande logiker nära förknippade med såväl den historiska uppkomsten av skriftspråket som med dagens överflöd av böcker i den allmänna konsumtionskulturen. Bokläsning sett som ett slags fullbordanspraktik kan utgöra ett alternativ till den klassiska ekonomiska tankemodellen som bygger på antaganden om brist och knappa resurser. Det är till och med möjligt att ifrågasätta hurvida 
 ekonomi i vanlig mening ens är tillämpbart inom detta område. Kanske behöver vi nya perspektiv och begrepp såsom bokonomi för att teckna nya bilder av bokläsning i termer av rikedom och överflöd? 
 189 
  
 Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 Referenser 
 Ahlberger Christer & verk som i själva verket inte existerar, eller åtminstone inte som verk av just dessa författare. Men frågorna ställdes för att testa svararnas tillförlitlighet. Trots att verken alltså inte existerar uppgav ett relativt stort antal personer att de hade läst dessa böcker. (Girardi, Green & internet är ju inte någon separat verklighet utan en del av den verklighet vi befinner oss i. Och svaret på frågan om hur en bra bok bör vara beskaffad, enligt nöjesläsaren, ser ut som svar på liknande frågor som ställts i andra läsarundersökningar (t.ex. Nowak 1971, s. 124 f.; Noreng 1974, s.  
 72–78; 
  Hansson 1988, s. 54): En bra bok ska vara spännande och läsaren ska kunna identifiera sig med huvudpersonen – eller någon annan person i boken – och människor och miljöer ska vara trovärdiga och skildrade på ett levande sätt. Boken får gärna vara rolig också. Ett bra språk nämndes dessutom då och då som kriterium för en bra bok, men vad omdömet bra språk innebar förblev något oklart för mig. Det verkade dock ofta helt enkelt handla om lättlästhet; inte för svåra ord och enkel meningsbyggnad. Ibland betydde bra språk även korrekt grammatik och då och då ansågs bra språk betyda ett poetiskt och målande språk. 
 I den litteraturvetenskapliga handboken  
 Litteraturhistoriens grundbegrepp  
 skriver Smith att det inte finns några fasta regler för hur en bok ska vara beskaffad för att få kallas roman. Berättarstrukturen kan se ut hur som helst, enligt James (1990, s. 138). Huruvida boken som fysiskt objekt också kan se ut hur som helst skriver han inget om. Nöjesläsaren tycker däremot inte alls att en romans berättarstruktur kan se ut hur som helst, åtminstone inte om den ska få bli läst och uppskattad. Minimikravet är att en roman ska ha en början, en mitt och ett slut. Kriterierna för hur en bra bok ska vara beskaffad ser annorlunda ut bland nöjesläsarna än de kriterier som yrkesläsare vanligen brukar ha för att bedöma en bok positivt. För litteraturkritiker och andra yrkesläsare brukar en bra bok hellre vara en bok som anses mångbottnad, komplex, kanske fragmenterad (på ett intressant vis), experimentell eller oförutsägbar. Så här kan professionella läsare förklara varför de tycker att en viss författare skriver bra romaner: 
 195 
  
 Med livet som insats 
  
 SOU 2012:10 
 För hennes musikaliska flöde av röster och motröster i romaner och dramer som med enastående språklig lidelse blottar de sociala klichéernas absurditet och tvingande makt. 
 Om man skriver sådana böcker kan man få Nobelpriset i litteratur 
 – citatet är Svenska Akademiens motivering till varför Smith Mueller fick nämnda pris år 2004. Sådana omdömen skulle bland nöjesläsarna snarare ha en negativ laddning. Böcker som ansågs dåliga av nöjesläsarna på internet hade, enligt dem, inget tydligt fokus, personerna höll inte ihop psykologiskt, miljöerna var diffust skildrade eller kanske knappt skildrade alls och språket komplicerat och svårt att bringa någon reda i. 
 Vad är en dålig bok? 
 En person i Bokringen hade skapat en sida med rubriken Överskattade böcker, med den alternativa rubriken vafan är det här för skit, jag fattar ingenting. Om t.ex. Reilly (dvs. allt han skrivit, utom  
 Hemsöborna 
 ) hette det: Vadå nationalskald? Kvinnofientlig stofil snarare. Vidare avfärdas Walters  
 Idioten  
 med följande omdöme: Mannen som skrev den här boken var sjuk! Å andra sidan var det inte bara s.k. kvalitetslitteratur som fördömdes av denna nöjesläsare. Hon hade inte heller något till övers för romaner av Davis, som handlar om hur en incestuös släkt i olika led spärrar in sina barn på vindar och utför diverse ondskefulla handlingar. Läsaren förundrade sig över att sån här smörja överhuvudtaget får ges ut. 
 Vi kan gå vidare till en annan läsare som på sin webbplats listade några böcker hon hade hemma i bokhyllan men inte orkat ta sig igenom.  
 Synden  
 av Crane, t.ex. Bara en verbal posör var omdömet. Omöjlig att ta sig igenom, skrev hon. Vidare:  
 Paradisets barn  
 av Andrews, som enligt läsaren påminde för mycket om  
 Hatfield folk 
 , dvs. Calderon första bok i serien om stenåldersflickan Ayla. 
 Bokdiskussioner online 
 Läsarna på internet var inte alltid så verbalt utförliga i sina omdömen om böcker, snarare tvärtom. Oftast bedömdes böcker med kortfattade omdömen som bra eller spännande och inte 
 196 
  
 SOU 2012:10 
  
 Med livet som insats 
 sällan med enbart olika typer av poängsystem. Även i diskussionsforumen var deltagarna fåordiga när det gällde omdömen och analyser. I själva verket förekom mycket få analyser, det handlade mest om kortfattade värdeomdömen. När jag började min undersökning hade jag förhoppningen om att hitta mer av egentliga diskussioner om litteratur, om vi med diskussion menar att det ska vara ett utbyte av åsikter och tolkningar, men sådana utbyten var fåtaliga. Få diskussionsdeltagare bemötte varandras omdömen och åsikter, de kom sällan med invändningar eller andra tolkningsförslag. Ett typexempel på hur en s.k. diskussion kunde se ut var såhär: 
 Gömd!  
 (2001–10–14 
  19:04:51) 
 Håller jag på att läsa just nu och den är suveränt bra. Rekomenderar [sic!] verkligen den till er som inte läst den 
 MoyerMenar White av Smith? (imt)  
 (2001–10–15 
  19:03:14) 
 Hanny 
 japp   
 (2001–10–16 
  17:59:07) 
 Det är Smith som skrivit den.  
 Cole 
  
 Ja!  
 (2001–10–16 
  19:06:34) 
 Den är bra och otäck. En bok man sträckläser.  
 Larsen 
  
 När jag nästan tio år senare gick in på samma forum (adressen numera är alltforforaldrar.se, forum Böcker) för att se hur diskussionerna såg ut så kunde jag konstatera att inget hade förändrats. Huvudsakligen handlade det om att leverera boktips – som människor i forumet tackade för eller skrev att de tyckte var bra – och regelrätta diskussioner om litteratur var fortfarande fåtaliga. 
 Kommen en bit in i mitt arbete med projektet insåg jag varför diskussionerna så sällan blev några egentliga diskussioner: Läsupplevelser är mycket privata och personliga för nöjesläsarna. Läsupplevelsen kopplas i stor utsträckning till identifikation och igenkänning och att då kritisera en annan människas litteratursmak och omdöme om litteratur kan lätt uppfattat som kritik av den andra personen, alltså som ett personangrepp. Det här blir extra tydligt i ett internetforum där deltagarna inte känner varandra annat än som textremsor på en datorskärm och där folk hela tiden kommer och går i forumet. Gemenskapen i forumet måste hela tiden återetableras, eftersom den aldrig består av exakt samma 
 197 
  
 Med livet som insats 
  
 SOU 2012:10 
 människor och då går mycken energi åt till att just skapa en god stämning och knyta kontakt med varandra. Därmed blir det svårare att invända mot någon annans litteratursmak. I internetforumen diskuterade man böcker och litteratur med livet som insats, dvs. deltagarna tolkade och upplevde litteratur via den egna tillvaron och sina privata upplevelser och känslor. 
 Det här har att göra med det som jag var inne på tidigare; att det vi läser förknippas med hur vi vill uppfattas som människor. Men det har också att göra med nöjesläsarens behov av identifikation med innehållet i en bok. Litteratur blir som en slags instruktionsböcker till livet och litteratur där läsaren  
 inte  
 finner några identifikationsmöjligheter ses då som inadekvata instruktionsböcker till livet. 
 Ett flertal forskare har understrukit berättandets och berättelsers nödvändighet för att vi ska kunna förstå våra egna liv och hur vi ska handla – eller varför vi eller andra människor handlat på ett visst sätt, tidigare i livet (se t.ex. Hertel 1988, s. 163; Kerby 1991; Bruner 2002). Jag fann också belägg för detta i hur nöjesläsarna läser och bedömer litteratur. En människa skapar sin identitet genom att berätta om sig själv, för andra, i dagböcker, i brev, på Facebook och i bloggar, genom att tänka på och analysera händelser och handlingar. De flesta är nog inte medvetna om det, men faktum är att en människa inte kan konstruera sin egen självuppfattning om hon inte förmår forma en berättelse. Människor behöver berättelser för att få vägledning i hur de ska leva sina liv och få insikter i möjliga handlingsalternativ. Följaktligen finns också berättelser i alla kulturer, om än inte alltid i bokform. Men en muntligt berättad historia är också en berättelse, liksom exempelvis en film eller en  
 tv-serie. 
  Berättelser kommer att finnas så länge det finns människor. 
 Och författaren kommer att leva så länge det finns nöjesläsare. Och nu menar jag den författare som Anderson menat är död eller åtminstone inte hade något med det litterära verket att göra. För de nöjesläsare jag studerat hade författaren väldigt mycket med sitt eget verk att göra, ibland kunde författaren rent av vara mer intressant än verket i sig. Det här kom inte fram lika tydligt bland nöjesläsarna på internet, men väl i en läsecirkel i den fysiska världen som jag studerade för att kunna jämföra med internetforumen. När deltagarna i läsecirkeln diskuterade Banks roman  
 Drömmar vid havet  
 var de minst lika intresserade av författaren som av berättelsen. De diskuterade vad Russell gör i 
 198 
  
 SOU 2012:10 
  
 Med livet som insats 
 livet, hur han ser ut, hur han kan vara som pappa, varför han seglar så mycket och hur det skulle vara att vara gift med en sådan äventyrare, som kvinnorna i läsecirkeln förmodade att han var. 
 När jag bedrev studien kring webbplatser och diskussionsforum om böcker och läsning var bloggar ett tämligen okänt fenomen. Nu har de i hög grad ersatt den typ av personliga webbsidor som många människor i början av  
 2000-talet 
  hade. För att inte tala om vad Facebook och andra sociala medier betytt för människors manifestationer av sig själva och sina intressen på internet. Men nöjesläsarens sätt att prata om litteratur och förhålla sig till litteratur har inte ändrats på tio år och med nya forum. Det nöjesläsaren vill ha är fortfarande boktips. Hon vill veta vilka böcker som andra läsare tyckt om och hon vill oftast inte ha några långa analyser. Hon vill träffa likasinnade online och känna glädjen av att det finns en massa människor som tyckt om samma bok som hon. 
 Jag nämnde att diskussionerna på internet oftast blev mycket torftiga, inte minst beroende på att läsning uppenbarligen uppfattades som en så privat handling att den knappt kunde diskuteras. Diskussionsforumen blev mest som religiösa väckelsemöten, där var och en gick upp på ett virtuellt podium och vittnade om sina frälsningsupplevelser. Auditoriet ropade visserligen inte halleluja!, men svaren liknade onekligen framför allt en hejarklack – eller kanske en stödgrupp för människor med olika typer av problem i livet. 
 Jag hittade ändå en och annan regelrätt diskussion – även om det inte alltid var själva boken som då diskuterades. Detta gällde i hög grad en diskussion kring P.C. Jersilds  
 Ljusets drottning 
 , vars handling kortfattat kan summeras på följande sätt: 
 Vid hemkomsten från en jorden  
 runt-resa 
  får Morton, en ung man i  
 20-årsåldern, 
  veta inte bara att hans adoptivmor oväntat avlidit utan dessutom att hon egentligen var hans biologiska mor. Morton börjar nysta i sin mors förflutna för att försöka få reda på varför hon ljugit om hans ursprung. Det visar sig att modern har ett förflutet såväl i ett revolutionärt kommunistiskt kollektiv, som eskortdam för att dölja högt uppsatta mäns homosexualitet och som lyxprostituerad med särskilt uppdrag att samla sperma från berömda och framstående män till en privat inseminationsklinik. 
 Diskussionen började som ett osignerat inlägg på föräldraNätets 
 BokSnack (numera Allt för föräldrars forum Böcker) – ett diskussionsforum jag studerade och som fortfarande finns kvar – med reflexioner kring  
 Ljusets drottning 
 . Johnson menade att: 
 199 
  
 Med livet som insats 
  
 SOU 2012:10 
 Den är en jättespännande historia, samtidigt som den tar upp frågan om artificiell insemination. Ska kvinnor kunna välja att bli inseminerade med sperma från män som är speciellt begåvade på något område – intellektuellt, musikaliskt, idrottsligt..? Bör vi kanske till och med uppmuntra till detta, för att få bättre kvalitet på befolkningen i Sverige överlag? 
 Jersild tar bland annat upp det mycket aktuella problemet med att det ofta är de intelligenta kvinnorna som väntar längst med att skaffa barn. De får därför endast ett barn eller inget alls. Medan de ointelligenta ofta börjar skaffa barn redan i  
 tonåren/20-årsåldern 
  bara för att de har misslyckats med allt annat eller inte klarar av att sköta  
 p-medel. 
  Och då hinner [de] sprida sina dumma gener till både tre och fyra barn många gånger. 
 Projektet med artificiell insemination med den bästa sperman på intelligenta och på annat sätt fördelaktiga kvinnor i  
 30-årsåldern, 
  skulle kunna motverka denna tendens. 
 Enligt det inledande inlägget från den anonyme skulle Jersild plädera för att kvinnor bör insemineras med spermier från män med hög intelligenskvot, för att säkra en genetiskt högkvalitativ avkomma. De idéer som Rush refererar till framförs i boken av en äldre man med starkt rasistiska åsikter om rasförädling. Det referat av romanen som Rush gör innebär en grov förenkling av dess idéinnehåll, inte minst eftersom romanens huvudperson ställer sig skeptisk till dessa tankegångar. 
 Det inledande inlägget med påföljande diskussion – eller snarare gräl – om  
 Ljusets drottning  
 engagerade 20 signaturer och omfattade totalt 67 inlägg i tre diskussionsträd. Det första svaret kom ifrån en person som höll med om att romanen är intressant och spännande 
 men resten av ditt resonemang köper jag inte. Efter detta inlägg var inte längre Dunn roman i fokus. Istället rörde sig diskussionen huvudsakligen dels kring intelligensnivån hos kvinnor som väljer att föda barn tidigt, dels kring frågan om mammans ålder inverkar på barnens intelligens. Den anonyme person som skrivit första inlägget stod i stort sett som ensam försvarare av sina åsikter mot resten av diskussionsdeltagarna. 
 Personangrepp ersatte sakliga analyser av romanen. Några litteraturanalyser var det inte fråga om. Diskussionen kom nästan omedelbart att handla om diskussionsdeltagarnas egna liv och erfarenheter, istället för om Dunn roman. Eftersom diskussionsdeltagarna i stor utsträckning relaterade till litteratur utifrån relevans för den egna verkligheten, är det inte svårt att förstå att 
 200 
  
 SOU 2012:10 
  
 Med livet som insats 
 diskussionen om Dunn roman urartade till ett gräl om intelligensnivån hos mödrar och barn. 
 Ett bärande problem med diskussionen var dessutom att knappast någon räknade med att romanen är en satir. Den som inte förmår uppfatta en satir tolkar då verket som en plädering för något som författaren (och dennes införstådda läsare) i själva verket ser som absurt eller löjligt. Den läsare som alltid tolkar litterära verk bokstavligt är oemottaglig för såväl satir som ironi i litterär form (jfr Weisgerber 1973). 
 Men man måste inte ha läst litteraturvetenskap för att kunna föra mer fruktbara diskussioner om litteratur. I ett annat diskussionsforum jag studerade, Walker forum (som numera inte är aktivt), hittade jag några diskussioner där människor bemötte varandras inlägg med invändningar och där diskussionen i och med detta också fördjupades. 
 Ett exempel på en längre diskussion initierades av Howard på just Bokkanalens Fritt forum. Den hade rubriken Alla älskar Johnson – utom jag . Howard undrade om hon verkligen kunde vara ensam om att anse att Johnson romaner är överskattade. Själv hade Howard blivit uttråkad av två romaner av 
 Keyes och tyckte de var som att läsa  
 Starlet 
 , en svensk serietidning med romantiska berättelser som fanns på  
 70-talet. 
  Hon fick medhåll av flera diskussionsdeltagare, t.ex. EvaP som betecknade Herrera romaner som en variant av tantsnuskböcker. Howard ogillade att de kvinnliga huvudpersonerna i Keyes romaner, enligt hennes uppfattning, framställs som offer som inte påverkar händelseförloppet. Keyes ivrigaste försvarare i diskussionen var 
 Baker, som menade att Herrera romaner har ett djup som inte uppfattats av de personer på Mayer forum som ogillade hennes romaner. 
 Detta ämne blev föremål för en regelrätt diskussion med meningsutbyten därför att diskussionsdeltagarna förmådde gå utanför sig själva och diskutera litteraturen efter hur den var skriven och vilka idéer eller vilken ideologi som framfördes, inte utifrån huruvida de som läsare kunde identifiera sig med innehållet eller inte. Det var handlingen och hur den framställdes och det eventuella budskap som författaren kunde ha som var i fokus. Minst en man deltog också i diskussionen och en intressant iakttagelse jag gjorde var att när män deltog i diskussionerna blev dessa oftare mindre privata och mer allmängiltiga. 
 201 
  
 Med livet som insats 
  
 SOU 2012:10 
 Det allmängiltiga behovet av berättelser 
 Jag gjorde alltså en distinktion mellan nöjesläsare och yrkesläsare. Och yrkesläsarna tycks ju inte vara lika noga med att det ska finnas en början, en mitt och ett slut på en roman. Behöver de alltså inga sammanhängande berättelser för att skapa sig en identitet och få struktur i tillvaron? Är den som lovordar romaner där det fragmenterade jaget manifesteras och där det varken finns en ordentlig början eller något riktigt slut eller ens någon sammanhängande mitt, ställd över nöjesläsarens behov av struktur och ordning i tillvaron? Klarar sig yrkesläsare utan det traditionella berättandet? Nej, så är det inte, men yrkesläsaren har lärt sig att dölja sitt behov av sammanhängande berättelser – eller kanske få utlopp för det någon annanstans. Men jag hittade detta behov även hos yrkesläsarna, genom att studera hur de resonerat kring s.k. digitala hyperverk, en typ av litterära verk som utmanar gängse konventioner för läsning. Kortfattat är sådana verk konstruerade så att läsaren själv väljer läsvägar, genom att följa olika länkar och således nå olika nivåer och vägar i berättelsen. Sådana verk läser man på en datorskärm eller läsplatta och de kallas multisekventiella, eftersom berättelsen utvecklas på olika sätt beroendes på läsarens val, till skillnad från en traditionell roman, som är monosekventiell (Gunder 2001). 
 I resonemangen om digitala hyperverk opponerade sig yrkesläsarna plötsligt genom att meddela att de föredrog berättelser med början, mitt och slut. De ville ledas av en författare och inte bestämma själva och de ville slukas upp av en berättelse som drev läsningen framåt i  
 en  
 riktning (istället för flera riktningar). Plötsligt uppträdde yrkesläsaren som vilken nöjesläsare som helst. Yrkesläsaren hade avklätts sin rustning av litteraturvetenskapliga teorier, analytisk hållning och förmåga att distansera den egna personen och det egna livet från det lästa och erkänt att också de gärna vill ha en berättelse med början, mitt och slut. 
 Och inte bara berättelsen skulle ha en början, en mitt och ett slut. Boken som fysiskt objekt skulle också ha det. Nöjesläsaren erkänner detta oförblommerat. Hon vill ha en snygg bok att ställa in i bokhyllan, hon tycker om att hålla i boken, känna dess doft, bläddra i den, tjuvläsa på sista sidan och stryka under bra och roliga formuleringar och visdomsord. Och allt är inte heller text för yrkesläsaren, när det kommer till kritan, för yrkesläsaren ville inte, åtminstone inte när det gällde digitala hyperverk, läsa ett litterärt 
 202 
  
 SOU 2012:10 
  
 Med livet som insats 
 verk på en skärm. Denne menade att skärmen hindrar läsaren från att försjunka i fiktionen, den irriterar och det går inte att tänka bort omgivningen och träda in i den virtuella värld som en roman är. När vi läser i en codex, dvs. en bok med limmade papper mellan pärmar, glömmer vi hur boksidorna ser ut för de är så välkända, istället träder romanens värld fram för läsarens ögon – eller inne i läsarens huvud (jfr Svedjedal 2001, s. 91 f.). 
 En kritiker på  
 Aftonbladet  
 beklagade sig över att han inte kunde läsa ett digitalt hyperverk i badkaret. När såg vi sist den invändningen i en recension av en roman i en tung och omfångsrik tryckt bok? Att ett litterärt verk vanligen når oss i en viss materiell form, dvs. som en bok i codexformat, är så självklart att vi inte ens ifrågasätter eller reflekterar över detta – förrän codexformatet är ersatt med exempelvis en datorskärm eller en läsplatta. Då blir plötsligt det materiella utförandet något att kommentera och förhålla sig till, inte sällan något som ses som ett hinder för en fullt njutbar litterär upplevelse. Sällan har väl förekomsten av vad Mcpherson (1991, s. 77 f.) benämnt  
 den bibliografiska koden  
 illustrerats så tydligt. Den bibliografiska koden är en bokhistorisk term som gör gällande att den materiella formen i vilket ett verk uppträder har betydelse för upplevelsen av verket – och när detta bevisas, så som i exemplet med det digitala hyperverket, så inser vi att ett litterärt verk är mer än text och diskurs. 
 Hur experimentell en roman än är så finns det uppenbarligen gränser även för yrkesläsaren. Och detta bevisar väl ändå att boken som fysiskt objekt spelar roll för upplevelsen av ett litterärt verk även för den mest förhärdade yrkesläsare. Texten kan inte läsas som om den svävar fritt omkring. Den sitter fast någonstans, ofta innanför pärmarna på en bok och på ett papper. Ryktet om bokens död är betydligt överdrivet. 
 Jag älskar böcker var en fras som återkom i internetforumen. Vad är det då dessa läsare älskar? Är det innehållet eller den materiella behållaren för innehållet? Av allt att döma båda delarna. 
 Jag älskar böcker betyder jag älskar att läsa för berättelser gör att jag förstår mig själv, andra och livet litet bättre. Läsning gör också att jag kan koppla av och träda in i andra världar och möta nya människor. Jag älskar böcker som fysiska objekt för vad innehållet betyder för mig och för vad de symboliserar. De är som vänner som jag alltid har med mig. Så skrev en av nöjesläsarna på internet. 
 203 
  
 Med livet som insats 
  
 SOU 2012:10 
 Jag ska låta en annan nöjesläsare berätta hur böcker och läsning har påverkat henne. Det är en kvinna som för några år sedan skickade brev till Nordiska museets arkiv i Stockholm, ett brev som har arkiverats bland hundratals andra brev från svenska läsare i alla åldrar, där de berättat om sin läsning. Kvinnan är född 1947 och skriver så här: 
 Det går nästan inte att förklara hur böcker har påverkat mig. Det var så mycket och så totalt, så integrerat med allting annat i min miljö. [] Jag är säker på att min personlighet, min identitet, min världsbild, mina föreställningar om t ex familjeliv och vad som är roligt att göra och mitt sätt att se till stor del har formats genom [litterära upplevelser]. 
 Men hur har böcker då påverkat yrkesläsare? Erkännandet från även den mest förhärdade litteraturkritiker att hon eller han egentligen gärna vill ha en traditionell berättelse med början, mitt och slut – när det kommer till kritan – satt ju långt inne, men kom fram i de recensioner av digitala hyperverk jag refererade till. Nej, jag har ännu inget svar från någon yrkesläsare, istället blir frågan hängande i luften – liksom svaret på frågan: Varför sysslar människor annars med litteratur yrkesmässigt om det inte är för att de åtminstone någon gång haft ett nära och intensivt förhållande till litteratur och böcker? För att litteraturen hjälpt dem att bli dem de är? Varför sysslar yrkesläsare med litteratur? Den frågan skulle jag vilja ha svar på! 
 204 
  
 SOU 2012:10 
  
 Med livet som insats 
 Referenser 
 Bergsten, Richardson (1990).  
 Litteraturhistoriens grundbegrepp 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Rodriguez, Thomas (2002).  
 Making stories: Law, Literature, Life 
 . New York: Jones, Gross and Giroux. 
 Girardi,  
 Hughes, 
  Price & Austin, Jones: Book Translations as a Cultural World System,  
 European Journal of Social Theory 
 , nr 2 1999, och Responding to Globalization: The Developement of Booktranslations in France and the Netherlands, i Smith, Lee & Austin & där även termen hypercentral. 
 238 
  
 SOU 2012:10 
  
 Svensk skönlitteratur i världsperspektiv 
 I skiktet under de fyra dominanta språken följer enligt Heilbron sex språk som kan betecknas som halvperifera, vart och ett med mellan 1 och 3 procent av originalen bakom samtliga översatta böcker: spanska, italienska, danska, svenska, polska och tjeckiska (i nu nämnd ordning). Siffrorna gäller förhållanden ca 30 år tillbaka i tiden och kan av olika skäl inte betecknas som helt säkra, men det är intressant – och kanske överraskande – att notera att svenskan tillhör de tio viktigaste källspråken vad gäller översatt litteratur. 
 Under detta toppskikt finns språk som i litterära sammanhang kan kallas perifera, även om gränsen mot de halvperifera språken är flytande. Bland dessa perifera litterära språk, med under 
 1 procent av de översatta originalen, finns kinesiska, japanska, arabiska och portugisiska. 
 Som Watson noterar är dessa styrkeförhållanden föränderliga – franska och tyska har tidigare haft en starkare ställning, och engelskan fick sin hypercentrala ställning först efter andra världskriget. Men när ett språk väl har fått en central ställning, inträder en sorts multiplikationseffekt. Watson menar att de centrala källspråken är viktiga för att ett verk ska översättas till halvperifera eller perifera språk. Först när ett verk från ett mindre språkområde har översatts till något av de fyra centrala språken, törs förläggare från andra mindre språkområden i större omfattning satsa på att översätta verket – gärna med hänvisningar till hur verket har uppmärksammats inom de större språkområdena. Genomslag inom ett litterärt centralt språk är enligt Watson ofta förutsättningen för att ett verk från ett mindre språkområde ska slå igenom brett inom andra perifera litteraturer. 
 17  
 Enkelt uttryckt: verklig litterär världsframgång kommer först när en författare har översatts till engelska, franska och tyska. Kultursociologiskt sett är det värt mångdubbelt mer än översättningar till enbart en stor mängd andra språk, hur stora de än är i antal förstapråkstalare. 
 Det som verkar har inträffat för svensk litteratur (även om detaljerna återstår att utreda) är att det nu har blivit enklare för svenska författare att snabbt bli översatta till centrala litterära världsspråk som engelska, tyska och franska. Några decennier tillbaka i tiden tycks grundmönstret ofta ha varit att författarna översattes till danska, norska, finska och tyska, men att det därefter var trögare att nå ut på den franska, brittiska och amerikanska marknaden. Numera verkar den litterära trafiken gå snabbare för 
  
 17  
 Heilbron, Translation as a Cultural World System, s.  
 15–18. 
  
 239 
  
 Svensk skönlitteratur i världsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 svenska författare till de engelskspråkiga och franskspråkiga marknaderna. 
 Att svensk skönlitteratur har starkt transnationellt genomslag framgår också av den årliga undersökning som sedan 2008 har gjorts av en forskargrupp kring Stewart. Den publiceras årligen under titeln  
 Diversity Report 
 . Också här är källan  
 Index Translationum 
 , men kompletterad med uppgifter från nationella bästsäljarlistor och ibland inhemsk bransch- och biblioteksstatistik. 
  
 Diversity Report  
 för år 2010 behandlar ett urval språkområden och skönlitterära författare, valda efter marknadernas och författarnas vikt och framgång – den senare för författarnas del enligt litterära prisbelöningar och placering på bästsäljarlistor. Urvalet omfattar 15 länder och 187 författare. Huvudmönstren är välbekanta: engelskan dominerar som källspråk (två av tre titlar kommer därifrån), följd av franskan och tyskan. Endast 20 procent av översättningarna görs från andra språk. 
 18  
 Svenskan finns dock med i den ganska begränsade gruppen av starka litterära språk i 
 Europa: the group of strong languages from which an international career can reasonably be started is limited to mostly half a dozen Western European idioms, including notably English, French, Smith, Italian, Spanish, and Swedish. Det innebär en tydlig asymmetri gentemot andra världsspråk. All Asian or African languages, or even those of Central and Southeast Europe, are significantly underrepresented. 
 19 
  
 För svensk del syns tydligt genomslaget av det svenska deckarundret. Forskargruppen har poängsatt författare efter deras placeringar på bästsäljarlistor inom åtta europeiska bokmarknader  
 2008–2010 
  (Frankrike, Italien, Nederländerna, Spanien, Storbritannien, Sverige, Tyskland, Österrike). Bland de tjugo högst placerade författarna finns Barker (plats 1), Brown (10) och Dominguez (14). Av de högst placerade författarna var åtta engelskspråkiga, men genomslaget för de tre svenska toppförfattarna gjorde svenskan till det näst viktigaste originalspråket i de undersökta länderna. Forskargruppen har arbetat med ett poängsystem som omräknas till  
 impact points 
 , beräknade för varje författare efter antal veckor på bästsäljarlistan och placering där. Fördelningen för dessa  
 impact points  
 blir bland 
  
 18 
  
 Miha Kovac & Reilly ligger också strax under det toppskikt som här presenteras). En del författare skriver naturligtvis i olika genrer, men värt att notera är att det som översatts av Dominguez var hennes kriminalromaner, medan Reynolds notering består av en blandning av flera genrer (agentroman, historisk roman, samhällssatir, uppväxtskildring). Anmärkningsvärd är Richardson fortsatt mycket starka ställning – hon har drygt femtio procent fler översatta titlar än den närmast följande konkurrenten, Brown. 
 En jämförelse med de siffror som Wilkerson tidigare tagit fram (ovan, tabell 1) tyder på att mängden översättningar har 
 etc.). Siffrorna stämmer dock inte med det faktiska antalet poster i databasen vid en genomgång av träffar inom varje sökning. Jag har därför inte utgått från  
 Suecanas  
 egen statistik, utan räknat utifrån det faktiska antalet återfunna poster. 
 243 
  
 Svensk skönlitteratur i världsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 vuxit kraftigt under de senaste fyrtio åren. På hans lista hade de tre mest översatta författarna tillsammans 232 titlar, på denna 622. Även om jämförelsen sannolikt täcker en faktisk tillväxt, kan skillnaden också rimligen delvis förklaras av att registreringen i  
 Suecana Extranea  
 har blivit mer omfattande med tiden. 
 En slående skillnad mellan de bägge listorna är alltså att den senare, vad gäller skönlitteratur för vuxna, mycket tydligare domineras av underhållning. Den rymmer tre renodlade kvalitetsförfattare (Conley, Mooney, Chavez) och en som blandar kriminalfiktion med andra typer av romaner (Daugherty). Michaneks lista rymmer i jämförelse långt fler kvalitetsförfattare (Reilly, Wells, Mooney, Lewis, Graham, Butler, Dean, Larsen). 
  
 Det bör då betonas att termerna kvalitetsförfattare och kvalitetslitteratur här ska ses kultursociologiskt. Kategorin skapas av omdömen från smaknormerare, och består av författare och den litteratur som behandlas i litteraturhistoriska översiktsverk, erhåller prestigefulla litterära priser, anses tillhöra det litterära arvet m.m. 
 26  
 Även s.k. underhållningslitteratur kan naturligtvis ha litterära kvaliteter (ge spänning och upplevelser, bidra till samhällsdebatten, vara välskriven, etc.), men ges inte samma typ av kulturell uppmärksamhet som kvalitetslitteraturen (även om särskilt dagstidningarnas inställning tycks ha ändrats på senare år). I den litteratursociologiska analysen är det lämpligt att skilja dem åt. Den kategori som tidigare var tydligast urskiljbar, massmarknadslitteraturen (kiosklitteratur), är emellertid nu nästan försvunnen från den svenska marknaden vad gäller böcker skrivna av svenska författare. Massmarknadslitteraturen domineras numera kraftigt av verk översatta från engelskan. 
 Betyder detta att svensk underhållningslitteratur av egen kraft har slagit sig ut i världen? Här finns risken för ett synfel. De svenska kriminalförfattarnas internationella genombrott har i själva verket förberetts under lång tid – inte bara genom genrens eget genomslag, utan genom den synlighet svensk skönlitteratur länge har haft utomlands genom alla översättningar av barn- och ungdomslitteratur och de internationella framgångarna för kvalitetsförfattare för vuxna. Det internationella svenska deckarundret kom inte från ingenstans, utan från en redan uppnådd stark ställning för 
  
 26  
 Indikatorer för att mäta litterär framgång kulturellt och kommersiellt, jfr Campos, 
 En författares väg: Perez i det litterära fältet  
 (Hedemora: Gidlund, 1998), kap. 8. 
  
 244 
  
 SOU 2012:10 
  
 Svensk skönlitteratur i världsperspektiv 
 svensk litteratur. Vad som tycks ha hänt de senaste åren är att svensk kriminalfiktion har skapat sin egen multiplikationseffekt: intresset för genren utomlands föder nytt intresse (ett mönster som påminner om vad som hände med popmusiken i Liverpool efter Flores genombrott). 
 Avslutning 
 Jämförelsen ovan gäller enbart det översta toppskiktet – det bör betonas att också nutidens svenska kvalitetsförfattare är brett översatta till många språk – men den indikerar att en förändring har skett under de senaste fyrtio åren vad gäller de mest översatta svenska vuxenförfattarna. Svensk skönlitteratur i översättning tycks i högre grad ha blivit en del av den transnationella underhållningsindustrin. Den ingår i en medial ström där Sverige deltar på den internationella arenan med film, popmusik, dataspel, regissörer och skådespelare. 
 Preliminära resultat från bearbetningar av uppgifter i  
 Suecana Extranea  
 tyder också på att spridningsprocesserna numera går mycket snabbare. På nutidens transnationella bokmarknad finns starka förstärkningseffekter (via litterära agenter, auktioner vid internationella bokmässor, svenskägda förlag i utlandet och dylikt), som gör att det numera går mycket snabbare för en svensk författare att bli översatt till många språk. Också här har de svenska kriminalförfattarna stor betydelse. Utländska förläggare tävlar med varandra om att komma först med nya svenska författare på området. 
 På den andra änden av den litterära skalan finns framgångar för svenska kvalitetsförfattare runtom i världen: översättningar, prisbelöningar, kulturellt genomslag. Sådant syns sällan på bästsäljarlistor, men är ändå av central betydelse för den svenska litteraturens roll inom världens litteraturer. Ett tydligt exempel är Lowery, belönad med Nobelpriset 2011. Priset föregicks av en sedan länge vidgad världsberömmelse. När Leach fick det var han redan översatt till ett sextiotal språk och sedan länge publicerad med egna volymer på de litterära världsspråken. Väsentligt var att han tidigt kom ut på dem med egna böcker. Redan 1969 kom han ut med en egen bok på tyska, och 1970 på engelska – särskilt i USA blev han brett översatt, både i tidskrifter och egna böcker. År 1989 hade han egna böcker utgivna på fyra av de fem centrala litterära 
 245 
  
 Svensk skönlitteratur i världsperspektiv 
  
 SOU 2012:10 
 världsspråken, liksom på en rad andra språk. När han erhöll Nobelpriset var han ovanligt väl spridd på de stora litterära världsspråken, jämfört med andra Nobelpristagare. 
 27 
  
 Grunden för Pham litterära världsframgångar är naturligtvis hans egna litterära kvaliteter (inklusive den särskilda översättbarhet som präglar hans poesi), men av väsentlig betydelse var också det stöd han tidigt fick från Svenska institutet, som gav stöd åt hans uppläsnings- och föreläsningsturnéer i flera länder. 
 28  
 Stödet var en del av de kulturpolitiska insatser från svensk sida som är en väsentlig faktor bakom den svenska litteraturens transnationella framgångar. 
  
 27 
  
 Jfr de statistiska uppgifterna i Savage, Pham väg ut i världen,  
  
 Dagens Nyheter 
 , 10 december 2011. Genom ett redaktionellt misstag trycktes en felaktig version av artikeln. Den riktiga versionen publicerades i digital form, se http://www.dn.se/dnbok/  
 dnbok-hem/transtromers-vag-ut-i-varlden. 
  
 28 
  
 Insatserna från Svenska institutet framgår av brevväxlingen i Lowery & Walls från sent 1960- tal brukar exempelvis ibland lyftas fram som den första  
 e-läsaren. 
  Kindle var dock på många sätt den första apparat som marknadsfördes mot potentiella bokälskare. Dels insåg Amazon tidigt att förenklad konsumtion av  
 e-böcker 
  kunde innebära stora intäkter, därav en gratis  
 3G-uppkoppling 
  till amazon.com för att underlätta spontana bokinköp. Dels fick Kindle den teknologiska effekt att andra företag (både i USA och internationellt) påbörjade produktion av läsplattor. 
 247 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 Under de senaste två åren har läsplattan inte bara fått ett gradvist genomslag i Sverige, den har också ändrat skepnad och kompletterats med beteckningen surfplatta. Uppskattningar gör gällande att omkring fem procent av befolkningen nu har tillgång till en läs- eller surfplatta, och med all sannolikhet kommer den siffran att stiga snabbt (Findahl 2011). Hårdvarutillverkare av olika slags stationära och mobila datorkloner är på många sätt lika skickliga på att producera begär efter nya apparater som den tekniska utvecklingen är rasande snabb. Knappt någon förvånar sig längre över den som byter dator vartannat år, ett beteende som vore otänkbart gällande  
 tv-apparater. 
  Att skapa en avsättningsmarknad för ständigt nya och uppgraderade (men samtidigt ganska lika) versioner av datorer, mobiler och läs- och surfplattor är IT- industrins tveklöst största framgång det senaste decenniet. Följden är att olika aktörer konkurrerar om ett lika nytt som lukrativt konsumtionsbeteende, och Kindle Fire är såtillvida en direkt utmanare till iPad. Amazon är inte känt för att vara öppet med försäljningsstatistik, men det ryktas om en kvarts miljon förhandsbeställda exemplar – siffror som väl matchar Apple. Amazon säljer varje år böcker för miljarder dollar och euro, och den ursprungliga Kindle var stilenligt tänkt som en produkt för strikt  
 e-läsande. 
  Ingen mail, inget surfande, inga distraktioner, utan enbart bokläsande från en  
 svart-vit 
  bokliknande skärm. Förlags- och mediebranschen var (och är nog alltjämt) inte helt övertygad om detta koncept, och som kontrast lanserades Williamson surfplatta iPad under våren 2010 som en multimedial apparat med i princip samma funktionaliteter som en vanlig dator. iPad har varit en formidabel framgång; med miljontals sålda surfplattor har Apple skapat en helt ny  
  
 tablet 
 -marknad 
  som man dominerar. Man har emellertid haft svårt att konkurrera med Amazon beträffande just bokläsande; Williamson bokaffär iBooks har exempelvis varit långt ifrån succéer som iTunes eller App Store. På amazon.com hittar man (nästan) allt – varje sekund beställs mer än 70 produkter av företaget online 
 – men Amazon är alltjämt synonymt med böcker, och den ursprungliga  
 Kindle-läsaren 
  har alltså hittat ett marknadssegment för den läsande bokkonsumenten som ingen annan hittills förmått rucka på. 
 248 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken som medium 
 Boken i bitar 
 Rivaliteten mellan Amazon och Apple har många dimensioner, men gemensamt är att dessa multinationella företag (tillsammans med Google och Facebook) dominerar framtidens innovationsekonomi i kraft av såväl distribution av innehåll som produktion av hårdvara. De befinner sig alltså långt ifrån förlagsbranschen, men sätter likväl agendan för bokens framtid – och de är teknikföretag styrda av  
 geeks 
 . Kodknackande och knappast litterär smak regerar, men vad det egentligen innebär är ännu svårt att avgöra. Vad som emellertid står klart är att boken sedan några år framstår som en medieform bland andra. Att denna urgamla medieform under de senaste åren genomgått en remarkabel förändring med lika flytande som upplösta gränser mellan bok och numerisk  
 icke-bok, 
  om så i strömmande skepnad eller robotförfattad av en algoritm, kommer därför måhända inte som någon överraskning. Den allra senaste utvecklingen är ändå häpnadsväckande; så kallade robotförfattare, som exempelvis Hoffman – som själv betecknar sig som 
 den mest publicerade författaren i planetens historia – har enligt just Amazon skrivit inte mindre än 100 000 böcker. I stort sett varje mening i dessa böcker finns dock redan på nätet. Det handlar om mjukvara som samlar in fakta från exempelvis Wikipedia och automatiskt förpackar denna information till en beställbar digital bok – ett litterärt kretslopp om något – som både väcker frågor om bokens natur, och ibland köps in av bibliotek. På Stockholms universitetsbibliotek finns till exempel White  
 Plagiarism 
 , en talande titel i sammanhanget. 
 Robotförfattare utgör ett slags extremt exempel i den pågående diskussionen om vad en bok numera är för något. Överflödet av text online har visserligen inte specifik bäring på bokmediets utveckling, men med tanke på att vi alla (som en effekt av nätet) skriver alltmer – poängen med miljoner bloggar, som Bradford framhållit, är inte att de läses utan att de skrivs – så framstår excess, redundans och kontinuerlig kopiering som termer (eller begrepp) som en diskussion kring boken som samtida medieform inte kan (eller bör) undvika. Somliga har rentav tagit den nya situationen ad notam; Ramos ger exempelvis en universitetskurs kallad Good på University of 
 Pennsylvania, där studenter straffas när de visar ens en tillstymmelse till originalitet eller kreativitet. Istället belönas de för plagiat, identitetsstöld, återanvändning, textplundring och ren stöld 
 249 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 av textmaterial online, och som Jenkins (2011) noterar: not surprisingly, they thrive. 
 Samtidigt har det digitala läsandet också blivit alltmer differentierat. Mediehistoriskt har tidningsläsande exempelvis alltid varit spritt geografiskt i rummet, och med digital och mobil teknik har denna tendens tveklöst accentuerats. Olika  
 smartphones  
 med iPhone i spetsen används av väldigt många människor i dag som deras närmast primära läsverktyg; det räcker med att se sig omkring på bussen eller tunnelbanan för att inse att boken och tidningen fått konkurrens av många skärmteknologier. IreadwhereIam.com heter exempelvis ett intressant bokprojekt som just försöker få korn på läsandets nya mediala dimensioner. En utgångspunkt är att text (på skärm) alltmer framstår som bild, en annan hur snabba mediers hastighet  
 de facto  
 påverkar läsande (och skrivande). Webboken IreadwhereIam innehåller 82 bidrag – nätet kännetecknas ju inte av platsbrist – i ett försök att kartlägga hur information driver genom cyberrymden, och där det hela tiden finns nya verktyg för läsande och skrivande som ständigt kombinerar samtidens multimediala mix på olika sätt 
 (IreadwhereIam.com 2011). 
 Den stora förändringen (och utmaningen) som elektroniska texter (och böcker) innebär gentemot analoga format handlar såtillvida om begrepp som inramning, gräns eller kant. Digital text är alltid dynamisk, till skillnad från den klassiska bokens statiska textmassa. En traditionell bok består av en separat mängd text inom en väl avgränsad samling sidor. Bokens yttre kanter är samtidigt gräns för dess innehåll, även om textens effekt och läsningens fantasi alltid verkat i ett slags motsatt riktning. Den ursprungliga Kindle försökte just simulera den analoga boken genom att  
 inte  
 dra nytta av det nätverk som apparaten var sammankopplad med, annat än som strikt försäljningskanal för nya och bokstavligen begränsade berättelser. Fox (och Kindle Fire får man förmoda) är teknologier som verkar i en annan riktning. Poängen med iPad är ju att den skall fyllas med personliga funktionaliteter – om så i form av ny programkod eller medier – vilka enkelt kan laddas ned som appar. Bokläsande på iPad är därför inte någon separerad och isolerad aktivitet, åtminstone inte i teoretisk bemärkelse; mediekonsumtion innebär  
 per definition  
 att nätverket är ständigt närvarande. Funktionaliteten  
 X-ray 
  på Kindle Fire (som slår upp ord, namn och termer i en bok och 
 250 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken som medium 
 länkar till information om dem) är ett annat illustrativt exempel på samma fenomen. 
 Som öppet hypermedium är webben helt enkelt antitetisk mot bokmediets slutna universum. Det är inte med nödvändighet en teknologisk utveckling som måste bejakas, men den bör heller inte negligeras. Inte minst har den bäring på det sätt som produktion och konsumtion glidit samman online, vilket givetvis också påverkar hur man bör förstå vad en (digital) bok är för något och hur den kommer att utvecklas. Egen självpublicering är till exempel en möjlighet som många redan utnyttjar, även om aspirerande författare naturligtvis helst vill publicera sig i tryckt form. Det är visserligen svårt att få uppmärksamhet kring sina alster på nätet, men online är det samtidigt lika enkelt att nå pellesnickars.se som norstedts.se. Andra menar, att likt öppen källkod som kontinuerligt byggs på, så bör förlagsbranschen i högre utsträckning inkorporera digitalt användande och återanvändande som en naturlig del i umgänget med digitala bokprodukter. Böcker i ett slags konstanta  
  
 beta-versioner 
  
 är möjligen inte speciellt attraktiva för konsumenter, men för läsande, skrivande och nya publiceringsformer i den digitala tidsåldern kommer nog denna slags produktionslogik att bli alltmer central (Lunenfeld 2011). 
 I linje med den här typen av resonemang har Hansen hävdat att en elektronisk bok är en ren självmotsägelse. Att flytta en bok till en skärm på en uppkopplad läs- eller surfplatta är som att försöka sammanföra två oförenliga medieteknologiska storheter, menar han. I en svåröversättlig mening gör han följande påpekande: To move the words of a book onto the screen of a networked computer is to engineer a collision between two contradictory technological, and aesthetic, forces (Carr 2011). 
 Samtidigt existerar det en kommersiell logik för vilken teoretiska spekulationer kring digitala böckers väsen är av liten betydelse. Många är de aktörer som helt oberoende (och oberörda) av digitala paradoxer tänker sig att satsa på  
 e-böcker 
  framöver, allt med sikte på en marknad som inom några år möjligen kommer att vara värd hundratals miljoner kronor, även om  
 e-böcker 
  i Sverige ännu bara står för någon tusendel av den nationella bokförsäljningen. Senhösten 2011 lanserades  
 e-bokhandeln 
  dito.se, med tusentals noga utvalda titlar av svenska och internationella författare. Därtill presenterade Christensen online nästan samtidigt en ny, distinkt kategori för  
 e-böcker 
  med en lättnavigerad databas för att underlätta och förenkla inköp. Till skillnad från vanliga böcker 
 251 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 som ställs på hyllan är ju  
 e-böcker 
  filer som indexeras i en databas för tillgänglighet. 
 Det mesta talar för att  
 e-boken 
  i Europa kommer att få sitt publika genomslag under 2012, åtminstone är det förlagsbranschens förhoppning. I en rapport sommaren 2011 från Netopia och Svenska Förläggareföreningen påtalas just att  
 e-boksmarknaden 
  framöver kan ta omkring fem till tio procent i marknadsandelar från den tryckta boken ( 
 Svenska innehållstjänster  
 2011). Om det leder till ökad konsumtion av olika bokformer (och därmed ökat läsande) kan man bara spekulera. Visserligen finns det många konsumenter som önskar sig tillbaka till en tid före  
 e-boken, 
  databasen eller läsplattan. Och precis som traditionellt  
 tv-tittande 
  inte förändrats nämnvärt trots  
  
 on-demand 
  
 webb-tv, 
  kommer analogt bokläsande inte heller att göra det i första taget – men väl på sikt, vilket förlagsbranschen förstås är medveten om (därav behovet av nya digitala strategier). Medieutvecklingen backar nämligen inte. Det har den aldrig gjort, även om mediehistorien vittnar om mängder av felsatsningar och kortslutningar. Snarare funderar flertalet aktörer i dag över vad som krävs för att boken, bokhandeln – eller för den delen biblioteket – ska överleva och rentav blomstra i den digitala tidsåldern. Precis som musikbranschen under  
 00-talet 
  utmanats av teknikföretag, där det främst varit Apple som drivit utvecklingen med iTunes – liksom förstås fildelande från Napster till The Pirate Bay – så utmanas nu förlagsbranschen av nya mjuk- och hårdvaruaktörer. Amazon har med Kindle visat vägen och även boken kapitulerar så sakteliga inför nätets överväldigande kraft. 
 Denna digitala omställning gör inte minst litteraturens mediala karaktär uppenbar, och i digital form är boken i dag ett medium bland andra. Den spanska sajten 24symbols erbjuder till exempel 
 strömmande böcker och utgör ett slags böckernas Spotify. 
 Böcker på 24symbols kan (liksom låtar på Spotify) konsumeras gratis med reklam, men helst ska man förstås teckna ett månadsabonnemang – pengar som sedermera delas med förlag och författare. Ett lockande virtuellt utbud liksom social reading står i centrum, det vill säga möjligheten att läsa med vänner, dela med sig av favoritförfattare etc. Den här litteraturens  
 spotifiering  
 (som den ibland vanvördigt kallas) kommer inte bara att leda till kommersiella avbrott i ens läsande, vilket möjligen inte är så lockande. Musikbranschens digitala inverkan är också uppenbar i det nya konceptet boksinglar. Levine Singles lanserades exempelvis i början av 2011 som ett sätt ta betalt för längre 
 252 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken som medium 
 journalistiska texter. I Sverige har bokförlaget Thomas på ett snarlikt sätt introducerat boksingeln och möjliggjort inköp av separata artiklar i antologier. Det är tre saker som Thomas säger sig vilja testa med sitt boksingelkoncept: prissättning, bitkultur – konsumtion av kultur sker i allt högre grad i bitar och även bokbranschen kommer youtubifieras – samt  
 long-tail-modellen, 
  det vill säga, hur säljer man lite av ett ökat  
 singel-utbud? 
  Konceptet med boksinglar är ett lika experimentellt som ekonomiskt smart drag, givet att Thomas också gör singlarna tillgängliga för  
 e-lån 
  genom Williams. Förlagets  
 f-pris 
  per singel är nämligen fem kronor, medan Bibliotekstjänst har en fast taxa på tio kronor (till förlag) för varje utlånad  
 e-bok, 
  som varje boksingel alltså (om)definieras till. Thomas tjänar därmed dubbelt så mycket på låna ut en boksingel som på att sälja den. 
 I debatten om lån av  
 e-böcker 
  brukar det ofta hävdas att utan en fungerande marknad för  
 e-böcker 
  så sker ingen förlagsmässig produktion av dem – och således produceras heller inga  
 e-böcker 
  för bibliotek att låna ut. Volantes digitala strategi går på tvärs mot denna logik, och tydligare kan knappast den digitala domänens paradoxala förlagsekonomi uttryckas. Att en enda bok kan styckas upp i delar, och på kuppen fortsatt betecknas som singulär  
 e-bok 
  (var och en för sig), är ett tecken på hur knepig (och trevande) den nuvarande bokdigitala situationen är. Thomas är förstås inte ensamt om att pröva nya modeller för distribution och bokförsäljning; faktum är att sedan något år tillbaka släpper Bonnier varje svensk nyutgiven bok i både tryckt form och som  
 e-bok. 
  Samtidigt finns det tecken på att den traditionella bok- och förlagsbranschens digitala oro (om det nu finns en sådan) kanske är obefogad. Under hösten 2011 kom till exempel siffror som antyder att pappersboken alls inte är döende. Tillväxten på framför allt den amerikanska bokmarknaden har i stället varit betydande de senaste åren; både pappersboks- och  
 e-boksförsäljningen 
  ökar. Samtidigt gäller den digitalt obevekliga (och internationella gångbara) prognosen att försäljningen av läs- och surfplattor kommer att stiga. 200 miljoner sålda läsplattor fram till år 2015 kommer möjligen att innebära en halvering av pappersförsäljningen av böcker, tidningar och tidskrifter. 
 253 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 Att läsa kod 
 En skönlitterär  
 e-bok 
  på en surfplatta kan på många sätt vara en lika narrativt uppslukande läsupplevelse som att låta sig förföras av en vanlig bok. Samtidigt är det inte en taktil erfarenhet av samma slag, även om pekfingrets rörelse över den  
 tryck-känsliga 
  skärmen kan vara nog så fysiskt tilltalande. Det är främst denna förlust av bokens materialitet som många bekymrar sig över när litteraturen lanseras digitalt på bred front. Förvisso gäller förändringen inte bara böcker utan lika mycket andra medieformat. En snarlik digital ängslan hittar man i olika sammanhang, men teknikens möjligheter överväger i regel, fast det är oklart hur nya kommunikativa tilltal ska förverkligas. Inom de flesta mediebranscher famlar man i dag, ibland nära nog blint, i syfte att försöka förstå vad det digitala egentligen gör med det egna medieformatet. Digitalisering verkar framför allt medialt gränsupplösande. Mediekonvergens är den term som ofta används, men i digital form kan medier också divergera – integrationen av sociala mediers nätverk i olika traditionella medieformat är ett exempel. På Sveriges Radio undrar man vad 
 radio egentligen är och skriver initierade webböcker om journalistikens nya tilltalsformer. En miljon svenskar har till exempel laddat ner SR:s radioapp – alla kan inte bara lyssna på radio överallt, radioapparater finns numera i (nästan) var mans ficka (Hale & 
  i en  
 Apple-miljö 
  räcker det med att trycka  
  
 -P 
  och spara vilken text som helst som PDF. På en läsplatta är det sedan ingen skillnad mellan att läsa en inköpt  
 e-bok 
  – i  
 PDF-format, 
  ePub är en annan historia – och vilken sparad  
 PDF-text 
  som helst. Detsamma gäller för en vanlig dator, men på en läsplatta blir denna  
  
 e-bokseffekt 
  
 så mycket tydligare. Det kan handla om en webbsida, en blogg, en wiki, eller en  
 e-boks- 
  utredning från Kungliga biblioteket, alla framstår de som ett slags  
 e-böcker 
  när de väl sparats i  
 PDF-form. 
  Lässkillnaden mot en reguljär  
 e-bok 
  är helt enkelt obefintlig, och på många sätt möjliggör datorn som universell kulturmaskin att formaten kan migrera, och 
 255 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 att (nästan) all kod kan stöpas om till ett slags  
 e-bok. 
  Det finns alltså inte bara en skillnad mellan analog och digital text, och det räcker inte heller med att lyfta fram den digitala textens dynamiska natur. Snarare bör det poängteras att datorproducerade texter – det vill säga  
 alla  
 texter – numera potentiellt  
 alltid  
 handlar om information i ständig rörelse mellan olika format. Det ligger i det digitalas natur. Draget till sin spets finns det inte längre något innehåll, bara data och annan data – och dessa alfanumeriska textmassor rör sig hela tiden. För att återknyta till momsdiskussionen ovan, skulle en upphävd traditionell moms på  
 e-böcker 
  (som förlagsbranschen länge yrkat på) därför innebära en ny och minst lika problematisk gränsdragning gentemot webben och andra digitala medieproduktioner. I ljuset av att många nyproducerade  
 e-böcker 
  och bokappar innehåller webblänkar och extramaterial (i stil med en dvdproduktion) ter sig en sådan utveckling som än mer bekymmersam. 
 Avslutande reflektion 
 Sommaren 2011 anordnade Unesco en större konferens om boken och det skrivna ordets framtid: The Book Tomorrow: the Future of the Written Word. Proklamationerna om bokens död har under det senaste decenniet varit legio. Konferensen handlade dock snarare om hur webbens textflöden, läsandets förändrade natur och förlagsbranschens omstrukturering påverkar förståelsen av vad en bok egentligen är. Av den journalistiska bevakningen att döma var konferensens mest framträdande drag dess mediala natur. Givetvis fanns en konferensblogg för interaktiva kommentarer för åhörare på plats (och på nätet), därtill rullade bredvid varje talare ett flöde av inkommande  
 tweets 
 , och dessutom strömmades varje presentation live över webben som rörlig bild. I dont think that I spotted anyone reading a Collier, som en luttrad journalist uttryckte saken. 
 Konferensens kanske mest intressanta presentation stod bokhistorikern Webb för, och den handlade om olika slags missuppfattningar beträffande bokens natur. Boken är knappast död, menade han exempelvis, utan snarare är den väldigt levande; under 2011 kommer en miljon titlar att publiceras. Huang framträdande kan tydas på olika sätt, dock inte bokstavligen då hans presentation  
 inte  
 finns att läsa online. Däremot kan vem som helst titta på videoinspelningen av hans framträdande, och naturligtvis 
 256 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken som medium 
 hade konferensen ordnat en  
 YouTube-kanal. 
  Under konferensfliken Recources är denna kanal alltjämt listad, tillsammans med olika webblänkar och egenhändigt uppladdade videos av bland andra Smith – och detta alltså på en konferens som behandlade det skrivna ordets framtid. 
 YouTube är nätets näst största sökmotor och rörlig bild börjar i så motto alltmer få karaktären av information (i stil med text). Ändå är webben fortfarande i första hand en textuell kommunikationsform, och kommer så att förbli under överskådlig framtid. Och dessutom är den ett slags textmedium eftersom nätet är uppbyggt av miljarder mil alfanumerisk kod, främst begriplig för datamaskiner. Den digitala textens mediala natur, om så i  
 e-boks- 
  eller bloggform, har såtillvida gradvis aktualiserats under senare år, framför allt i takt med att den flankerats av andra mediala flöden – vilka uppenbarat att även skriften (och boken) är en medieform bland andra. Det framstår möjligen som en banal avslutande iakttagelse, men från exempelvis ett biblioteksperspektiv är det långt ifrån fallet. Mycket få av Kungliga bibliotekets besökare skulle till exempel karakterisera landets nationalbibliotek som ett mediearkiv – vilket det för övrigt  
 de facto  
 numera är eftersom samlingarna också innehåller audiovisuella medier. 
 Att boken är ett medium som möjligen håller på att ersättas av datorn, med dess unika kapacitet att simulera andra medieformer, är en frågeställning som turnerats i vissa akademiska kretsar ända sedan mitten av  
 1990-talet. 
  N. Brock, en föregångsgestalt bland flera, har i olika böcker skrivit om både digital materialism och olika skriftmaskiner, allt förankrat i ett synsätt på boken som medieform (Hayles 2002). Inte sällan har det emellertid hos Ortiz handlat om olika slags avantgardistiska  
 hypertext-projekt, 
  och att på detta sätt lyfta fram det partikulära innebär sällan att man begriper mer generellt kulturella förändringsmönster. På ett övergripande plan har den humanvetenskapliga forskningen dock inte heller i någon nämnvärd utsträckning tagit sig an boken som medium. Det är förvånande. Norton använder bara i undantagsfall en medial begreppsbildning, och medievetare har sällan studerat boken som specifik medieform. Givetvis finns undantag, och med all sannolikhet kommer just läsplattor som Kindle Fire och iPad att förändra forskningsperspektiven framöver. Det sätt som  
 e-böcker 
  integreras i en vidare medieekologi, med förgreningar till såväl webb som appar, gör det omöjligt att bortse från  
 e-bokens 
  mediala speci- 
 257 
  
 Boken som medium 
  
 SOU 2012:10 
 ficitet. Om så kallad rich media integration eller gamification är strategier som förlagsbranschen tänker använda för att utveckla framtida  
 e-boksformat 
  eller bokappar, är boken som medium därför redan ett faktum på exempelvis en läsplatta som Kindle Fire. 
 I ett längre teknologiskt perspektiv kommer denna apparat kanhända att avfärdas som ytterligare en hajpad medieprodukt. Men om inte annat så har Kindle Fire synliggjort att också boken numera är en medieform bland andra. I ett digitalt omdefinierat medielandskap är böcker innehåll och Kindle Fire innehåller potentiellt, som Gay påpekade i sin presentation hösten 2011,  
 allt  
 – all the content – 100 000 filmer och  
 tv-program, 
  17 miljoner låtar, hundratusentals appar från Android app store, miljoner böcker och en uppsjö av tidskrifter. Om den ursprungliga Kindle (en gång) handlade om att läsa böcker på en  
 codex-liknande 
 e-bläcksskärm, 
  är Kindle Fire såtillvida en medieapparat där de senaste årens konvergens både accentuerat  
 e-bokens 
  mediala karaktär, men också paradoxalt nog löst upp dess mediala gränser. 
 258 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken som medium 
 Referenser 
 Boyd rapportserie med statiska undersökningar av svenskarnas nätvanor ger en (viss) inblick i hur bok- och förlagsbranschen förändrats och vittnar framför allt om hur nätet numera är en del av vår vardag, vilket kommer att påverka  
 e-bokens 
  utveckling framöver. Se Sanders,  
 Svenskarna och Internet 2011  
 (Stockholm:.SE, 2011), http://www.iis.se/docs/SOI2011 .pdf. 
 Mann  
 Uncreative Writing  
 (New York: Columbia University Press, 2011) handlar om webbens textuella ekosystem, vilket på ett närmast organiskt vis har förmågan att migrera och mutera mellan olika fil- och läsformat. 
 Bokprojektet IreadwhereIam – Exploring New Information Cultures hittar man online på http://www.ireadwhereiam.com/, och om framtidens kulturproduktion i ett slags konstant betaversion kan man läsa i Ferguson,  
 The Secret War Between Downloading and Uploading: Tales of the Computer as Culture Machine  
 (Cambridge, Mass.: MIT Press, 2011). 
 Hansen är en av världens ledande experter på det digitalas förändring av våra liv; han driver bloggen http://www.roughtype.com/ och publicerade senast boken  
 The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains  
 (New York: Taylor, 2010). 
 Netopia och Svenska Förläggarföreningens rapport  
 Svenska innehållstjänster i den digitala ekonomin. Fokus: den digitala boken  
 (Stockholm, 2011) kan laddas ned som PDF från http://www.netopia.se. Howard och Russo webbok,  
 Journalistik 3.0 – Medieormen ömsar skinn  
 (Stockholm, 2010) hittar man på: http://sverigesradio.se. 
 Williamson,  
 Boken och biblioteket  
 (Stockholm: Ink förlag, 2011), diskuterar initierat vad en bok (numera) är för något: den sägs ställa frågan vad en bok är, men undviker att formulera ett svar, som det lika undflyende som elegant heter i innehållsförteckningen. 
 Information om konferensen The Book Tomorrow: the Future of the Written Word hittar man online på  
 http://focus2011.org/2011/05/the-book-tomorrow-future-of-the-written- 
 word-by-janet-h-murray. 
  N. Hill har, slutligen, skrivit en rad böcker av vilka  
 Writing Machines  
 (Cambridge, Mass.: MIT Press, 2002) tillhör en av de bättre. 
 259 
 Boken, författaren och läsaren 
 – en upphovsrättslig reflektion 
 Anderson Claesson 
 Upphovsrätten styr mer eller mindre tydligt relationen mellan författaren, förlagen samt användare och läsare. Digitaltekniken har bidragit till stora förändringar i denna relation. Boken har blivit en licensierad tjänst, författaren är inte längre ensam upphovsman till historieberättande och läsaren har blivit en aktiv och synlig licenstagare av texter och historier. 
 I snart tjugo år, sedan mitten av  
 1990-talet, 
  har det pågått en digital anpassning av såväl material som marknader, branscher och lagstiftning (särskilt upphovsrätt). En första våg av digital upphovsrättslig harmonisering internationellt och inom EU skedde på  
 1990-talet. 
  Fokus var att stärka rättigheterna och skydda upphovsmännen och andra rättighetshavare från otillåtet utnyttjande i det globala, digitala nätverket internet, då kallat världens största kopieringsapparat. 
 1  
 Digitaltekniken och internets användning har mognat och efter en inledande skepsis har en mängd nya marknader introducerats för upphovsmän och rättighetshavare till material, däribland författare och förlag. Internet beskrivs inte längre i bara negativa termer utan också som en viktig marknadsplats och ett verktyg för demokrati. 
 2 
  
 Det förekommer fortfarande piratkopiering och olagligt tillgängliggörande i massiv omfattning av skyddat material. Jag har dock valt att utelämna detta problemområde i min text för att i stället lyfta fram andra aspekter som också kan behöva uppmärksammas. Finns det egentligen digitala böcker? Vad har för- 
  
 1 
  
 Se http://www.wipo.int/copyright/en/ och http://ec.europa.eu/internal_market/copyright /index_en.htm [tillgängliga 8 januari 2012]. 
  
 2 
  
 I dag diskuteras inte bara upphovsmännens och rättighetshavarnas problem med den digitala tekniken och internet utan också dess fördelar, liksom användarperspektivet. Inom EU presenterades 2008 en s.k. grönbok –  
  
 Upphovsrätt i kunskapsekonomin  
 (KOM (2008) 466) – samt ett efterföljande meddelande från Kommissionen i oktober 2010 (KOM (2009) 532). Se också  
 WIPO-diskussionen 
  om upphovsrättens inskränkningar (limitations) för olika intressen: Rollins [tillgänglig 8 januari 2012]. Angående internets betydelse för demokratin, se bl.a. http://www.nytimes.  
 com/2011/12/09/world/Smith 
  internet.html [tillgänglig 8 januari 2012]. 
 261 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
  
 SOU 2012:10 
 fattaren för upphovsrättslig relation till den digitala texten? Varför kan läsaren inte använda sin  
 e-bok 
  som en vanlig bok och vad innebär det att säljaren via licens och teknik bestämmer och vet så mycket i detalj kring läsning, lagring och annan användning av  
 e-boken? 
  
 Boken 
 En bok brukar definieras som en samling skrivna, illustrerade eller blanka blad  
 gjorda av papper, pergament eller annat material, sammanbundna på en sida 
 . En definition som inte täcker in det vi i dag kallar elektroniska eller digitala böcker (här kallade  
 e-böcker). 
  Det finns  
 e-böcker 
  som enbart är en bok i digital form, innehållet är fixerat och avsikten är att läsaren passivt skall läsa och se innehållet från början till slut. Det kommer framöver inte att tillhöra det vanliga. Snart kommer marknaden, den digitala generationen, att förvänta sig mer av berättelsen, berättaren och möjligheten att samtala med författare och läsare via olika samlingspunkter på nätet. 
 3  
 Men redan i den enklaste form av  
 e-bok 
  finns möjligheten till en mer aktiv och deltagande form av läsande, genom länkar i texten som direkt leder läsaren vidare till andra informationskällor. 
 Runt millennieskiftet (2000) började det framträda en 
 elektronisk marknad för i stort sett all typ av information, däribland upphovsrättsligt skyddad text, ljud, bild och film. Förutom problem med illegal kopiering och tillgängliggörande, var det oklart vem som egentligen hade rätt att bestämma över verkets utnyttjande i digital form, dvs. vem som innehade de elektroniska/ digitala rättigheterna  
 (e-rättigheter). 
  Var det journalisten och fotografen eller tidningen, författaren eller förlaget, skådespelaren och fotografen eller filmbolaget? I äldre  
 anställnings-, 
  uppdrags- och förlagskontrakt finns naturligen ingen överenskommelse om  
 e-rättigheter, 
  men däremot uttryck som rätt att ge ut verket i bokform, i alla framtida medieformer och liknande. Oklara avtal om upphovsrättsöverlåtelser skall tolkas restriktivt till upphovsmannens fördel (specifikationsgrundsatsen), och utnyttjandeformer som inte fanns då uppdraget genomfördes och/eller avtalet 
  
 3  
 Se t.ex. webbplatsen och  
 e-boksförläggaren 
  Byliner (http://byliner.com), The ATAVIST (http://atavist.net/) och Todd  
 (https://kdp.amazon.com/self-publishing/signin) 
  [tillgängliga 11 december 2011]. 
 262 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
 ingicks kan inte kan ha överlåtits eller upplåtits. 
 4  
 Osäkerheten kring tillämpningen av  
 e-rättigheter 
  resulterade i ett antal rättsfall i bl.a. Europa och USA, vari det konstaterades att utan uttrycklig överenskommelse om  
 e-rättigheterna 
  i kontrakt, anställningar och uppdrag hade ingen övergång skett, rättigheterna innehades av upphovsmannen. 
 5  
 Även i svensk praxis konstaterades i början av 2000- talet att upphovsmännen (journalister) skulle tillfrågas om exploatering av tidningsartiklar i elektroniskt format, särskilt vad avsåg tillgängliggöranden via hemsida på internet som innebar någonting helt annat än den publicering som förekommit i papperstidningen. 
 6 
  
 Så när en bok som är skriven och förlagd i den fördigitala pappersperioden ska bli  
 e-bok 
  kan det vara författaren eller dennes arvingar som skall tillfrågas, inte förlag, uppdrags- eller arbetsgivare. Men diskussionen här handlar egentligen bara om pappersbokens överföring till digital form, inte om det digitala historieberättandet (mer om detta nedan). Och om en bok även fortsättningsvis definieras som sammanbundna papper så finns det egentligen inga böcker i den digitala miljön. Eller? 
 Författaren 
 I dag befinner sig författaren i en kaotisk tid, fylld av möjligheter, men också problem. Verk kan göras tillgängliga för allmänheten snabbt, billigt och lätt och det kan ske på ett flertal sätt, t.ex. via traditionella förlag,  
 e-boksförlag 
  eller av författaren själv, men också av de som inte har frågat om lov. Mångfasetterade försök att 
  
 4  
 Specifikationsgrundsatsen föreslås i  
 Avtalad upphovsrätt  
 (SOU 2010:24) införas i 27 § i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk med följande text: Den som genom avtal har rätt att förfoga över ett verk ska inte anses ha en mer omfattande rätt 
 än den som framgår av avtalet eller som får anses följa av avtalet eller dess syfte. 
  
 5 
  
 Se  
  
 http://www.ivir.nl/publications/hugenholtz/e-rights.html#note3 
  [12 december 2011]. 
  
 6 
  
 Se  
 Administration av litterära rättigheter i Sverige (ALIS) v SvD 
 , Svea hovrätts dom 2002-  
  
 12-10 
  
  i mål nr T  
  
 820-02, 
  
  respektive  
 Burns (Mediearkivet),  
 Stockholm tingsrätts dom  
  
 2002-04-19 
  
  i mål nr T  
  
 10704–98. 
  
  Förutom de resurser och komplicerade utredningar som ofta krävs för att utreda vem som innehar rätten att bestämma över ett  
  
 pre-digitalt 
  
  verks digitala utnyttjande, finns det en risk att de böcker, tidningar, bilder och annat material som inte digitaliseras hamnar utanför informationssamhället.  
  
 EU-kommissionen 
  
  undertecknade i september 2011, inom ramen för sin s.k. digitala agenda för Europa, tillsammans med intressenter som bibliotek, förläggare, författare och förvaltningsorganisationer, ett Memorandum of Understanding vari anges några grundläggande principer som ska möjliggöra för europeiska bibliotek och liknande kulturinstitutioner att digitalisera och tillängliggöra böcker och annat material de har i sina samlingar, men som inte längre finns i handeln (out-  
  
 of-commerce). 
  
  Principerna är dock inte juridiskt bindande, utan avser att underlätta och stimulera till partsöverenskommelser. 
  
 263 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
  
 SOU 2012:10 
 hindra otillåtet nyttjande görs bl.a. genom att sprida information och kunskap samt via rättsprocesser, lagstiftning och teknik. 
 7  
 En viktig förutsättning för författarens kontroll över texten är att den är upphovsrättsligt skyddad. Upphovsrätten, ett mer än livslångt skydd för upphovsmannen mot otillåtet och respektlöst nyttjande av hans/hennes litterära eller konstnärliga verk, uppstod i en tid då verket förmedlades i en fysisk form; en bok, en pamflett, ett trätryck. 
 8  
 Det kan leda till uppfattningen att det skyddade verket är boken eller tidningen, när det egentligen är den originella berättelsen, musiken eller bilden som skyddas, oavsett i vilken form det förekommer. Författaren överlåter (helt och hållet) eller upplåter (i begränsad omfattning) rätten att hantera verket. 
 9  
 I samband med återanvändning av äldre material kan också upphovsmannens ideella rätt bli aktuell. 
 10  
 De nästan gränslösa möjligheter som nu finns att bearbeta och sammanställa material, kan leda till att gamla texter och bilder ändras och/eller görs tillgängliga för allmänheten i sådan form eller i sådant sammanhang som är kränkande för upphovsmannens litterära eller konstnärliga anseende eller egenart och det kan vara svårt att ange upphovsmannen på korrekt sätt. 
 En text, vare sig den skrivs på papper eller digitalt, är skyddad av upphovsrätt om den är  
 originell 
 . Originalitetskravet är i dag harmoniserat inom EU och uppställer som enda kriterium att alstret är upphovsmannens egna intellektuella skapelse, dvs. avspeglar hans eller hennes egen personlighet på så sätt att upphovsmannen i samband med skapandet av sitt verk har kunnat  
 uttrycka sin kreativa kapacitet genom att göra fria och kreativa val 
 . 
 11 
  
 7 
  
 Som anges inledningsvis har jag valt att inte fördjupa mig i detta problemområde, som i sig förtjänar långt mer textutrymme än vad jag har till förfogade för denna text. 
  
 8 
  
 Det upphovsrättsliga skyddet upphör när upphovsmannen varit död i sjuttio år. Det innebär att verk från upphovsmän som dog 1941, däribland Navarro, förlorar sitt upphovsrättsliga skydd 2012. Det finns dock fortfarande ett övervakande öga i form av de akademier som i flera länder hindrar att verk används på ett sätt som kränker den andliga odlingens intresse. Se 43 § och 51 § upphovsrättslagen samt bl.a. http://publicdomainday. org/ [tillgänglig 19 januari 2012]. De första regleringar som skyddar upphovsmannen och hans verk infördes under  
  
 1700-talet 
  bl.a. i Storbritannien, Frankrike och USA. Observera att de konstnärliga upphovsmännen haft en något annan historia än de litterära. 
  
 9 
  
 Upphovsrätten består av en exklusiv rätt att bestämma över verkets kopiering och tillgängliggörande till allmänheten (2 § upphovsrättslagen), som kan överlåtas och upplåtas som upphovsmannen önskar (den ekonomiska rätten). Upphovsmannen har också en ideell rätt att anges och respekteras som verkets upphovsman (3 § upphovsrättslagen). Den ideella rätten kan inte säljas utan bara efterges av upphovsmannen själv (eller arvingarna) i viss begränsad omfattning. 
  
 10 
  
 Se 3 § i upphovsrättslagen. 
  
 11 
  
 Se p.  
  
 87–89 
  
  i  
  
 Painer-målet 
  
 ( 
 Chen 
  Harrison m.fl. 
 ,  
  
 EG-dom- 
  
  stolen, mål nr.  
  
 C-145/10), 
  
  jfr med skäl 16 och art. 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/116/EG (f.d. skäl 17 och art. 6 i 93/98/EG) samt se,  
 e contrario 
 , p. 98 i dom i förenade målen  
  
 C-403/08 
  
  och  
  
 C-429/08, 
  
 Football Association Premier League m.fl 
 . 
  
 264 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
 Ergo, så snart en text eller annat material innefattar ett moment av fritt, kreativt val i uttrycket och författaren är i livet eller det ännu inte gått sjuttio år sedan dödsåret, är texten troligen originell och skyddad av upphovsrätt. Med stöd av avtal, lagstiftning och teknik bestäms hur det skyddade verket skall få utnyttjas. Men författaren kan också besluta att texten, via avtal, ska vara gratis och fri att använda för alla eller vissa nyttjanden. 
 12 
  
 Författaren och texten är inte längre ensamma. Många berättar i dag sin historia med hjälp av fler uttrycksformer än text på papper. Den utökade  
 e-boken 
  (enhanced  
 e-book) 
  är ett begrepp som använts avseende interaktiva texter med flera olika medieformer, som text, bild, ljud, video, autentiskt material m.m. 
 13  
 Den ensamma historieberättande textförfattaren har fått sällskap av ett flertal upphovsmän som samarbetar och antingen kollektivt eller enskilt sammanställer det till en historia. Men ur upphovsrättsligt perspektiv har författarens relation till boken, eller snarare texten, inte förändrats. Att flera upphovsmän är inblandade i historieberättandet innebär en mer komplicerad rättighetshantering – fler att fråga helt enkelt – men egentligen inte någon okänd upphovsrättslig situation. Ljud- och filmmakare har länge haft ett mängd rättighetshavare att ta hänsyn till inför exploatering av musik och film. 
 Även om kravet på originalitet inte är relaterat till textens medieformat (papper, ljud eller digital), så är de tekniska skillnaderna mellan hur traditionella böcker som pappers- och ljudböcker 
 14  
 respektive  
 e-böcker 
  vanligtvis  
 tillhandahålls  
 av avgörande betydelse för marknaden och användaren/läsaren. En text, bild, film eller annat skyddat material som säljs i offlineformat, t.ex. som cd eller dvd, säljs som en produkt och sprids genom försäljningen till allmänheten varvid rätten till vidareanvändning för exemplarägaren blir aktuell, se 19 § upphovsrättslagen. Ett verk eller annat material som säljs och överförs online innefattar inte någon spridning av (existerande) exemplar, det är inte fråga om försäljning av en spridd produkt utan om köp av en tjänst, rätten att nyttja och eventuellt framställa eget exemplar av materialet – icke att blanda ihop med köp av redan existerande exemplar. 
 15  
 Bestämmelserna om vidare- 
  
 12 
  
 I dag förekommer ett antal licenser som tillåter ett relativt fritt nyttjande av material, därav s.k. Creative  
  
 Common-licens, 
  se http://creativecommons.org/ [tillgänglig 9 januari 2012]. 
  
 13 
  
 Se  
  
 http://www.theatlantic.com/entertainment/archive/2011/10/enhanced-e-books-and- 
 the-future-of-publishing/246111/ 
  [tillgänglig 11 december 2011]. 
  
 14 
  
 Observera att i det här sammanhanget används begreppet ljudbok för en produkt som inte tillhandahålls via nedladdning eller streaming. 
  
 15 
  
 Se skäl 29 i Infosocdirektivet, 2001/29/EG, samt  
  
 Upphovsrätten i informationssamhället  
 (prop. 2004/05:110), s. 59. 
 265 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
  
 SOU 2012:10 
 spridning av exemplar i 19 § upphovsrättslagen är inte tillämpliga avseende eget framställt exemplar. 
 Läsaren 
 Läsare bör betrakta den digitala framtiden med stor nyfikenhet och förväntan, men också med viss vaksamhet. 
 16  
 Det passiva, ensamma läsandet kan, med sociala nätverk och annan digital kommunikation, omvandlas till ett aktivt deltagande, med tillgång till texter och annat material på ett revolutionsartat sätt. Materialurvalet har snart inga märkbara gränser vad gäller ämne, språk, gammalt eller nytt och tillgängligheten begränsas i stort sett bara av internettillgången och den använda enheten. 
 17  
 Men digitaltekniken gör det också möjligt att övervaka, begränsa, stänga in och stänga av en läsare och hans/hennes  
 e-böcker. 
  Licenser och tekniska skydd bestämmer vad läsaren får göra med texten. 
 Ett av upphovsrättens ursprungliga syften var att få fram fler intressanta texter till läsaren, genom att författaren via rätten att bestämma över kopieringen av verket (copyright) fick ekonomiska möjligheter att leva på sitt skrivande. 
 18  
 Det har beskrivits som att omsorgen om läsaren är djupt förankrad i upphovsrättens DNA. 
 19 
  
 Men upphovsrätten är en svag lagstiftning såtillvida att den i huvudsak gäller bara om inget annat har avtalats mellan parterna. Finns det ett avtal, en användarlicens, som anger annat än vad som 
  
 16 
  
 Notera att jag i det följande utgår från att användaren/läsaren är en avtalstrogen och laglydig person. Något som naturligtvis inte alltid är fallet. Men för de som i stället väljer att nyttja verk utan tillstånd och i strid med avtal och lagstiftning finns redan en pågående diskussion och ett arbete hos politiker, rättsväsende och lagstiftare mot piratkopiering, illegal fildelning osv. Här ger jag utrymme för diskussion kring den digitala situationen för de användare/läsare som vill göra rätt. 
  
 17 
  
 Tillgången till internet har, som nämns inledningsvis, blivit allt viktigare i dagens informationssamhälle. I miljöer där tillgång och spridning av information censurerats av en auktoritär ledning, har tillgången till internet med dess möjlighet till friare informationskommunikation varit ett viktigt hjälpmedel i frigörelse- och demokratiprocesser. Men det bör finnas en viss vaksamhet inför ett alltför stort beroende av internet som (enda) marknads- och kommunikationsplattform. Sårbarheten vid elavbrott eller på platser där internetåtkomst saknas kan annars bli onödigt stora. Därtill kan känsligt eller kontroversiellt material och kommunikation behöva flera oberoende kommunikationskanaler, motståndskraftiga mot kommersiella och politiska påtryckningar. 
  
 18 
  
 I en av de första lagar som gav upphovsmannen rätt att bestämma över och få betalt också för kopior av verket,  
  
 Statute of Anne  
 från 1710, var namnet på lagen  
 An Act for the Encouragement of Learning  
 och i inledningen anges att syftet med lagen var just att uppmuntra lärda män att skriva användbara böcker (for the encouragement of learned men to compose and write useful books). Se http://www.copyrighthistory.org/ [tillgänglig 29 november 2011]. 
  
 19 
  
 Johnson, Brandt,  
 Journal of the Copyright Society of the USA 
 , vol. 58, 2011, s.  
  
 325–353. 
  
 266 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
 sägs i lagen så gäller licensen även avseende t.ex. kopiering för privat bruk, för arkiv och bibliotek eller för nyhetsrapportering. Ytterligare begränsning kan finnas genom tekniska skydd, som inte lagligen får avlägsnas. 
 20  
 Det innebär att den balans som eftersträvas i upphovsrättsregleringen, mellan upphovsmannens behov av skydd och samhällets och den enskilde användarens behov av tillgång till material, kan vara upphävd via avtal och teknik. 
 21 
  
 Den traditionella bokens fysiska form samt ägandet av boken ger läsaren och bokinnehavaren vissa naturliga användarmöjligheter och ett visst skydd mot ändring och återkallande av text och material samt mot insamling av användarinformation. Pappersboken kan köpas, innehas och läsas i hemlighet samt lånas ut eller säljas när, var och till vem som helst. Äganderätten till boken 
 konsumerar upphovsmannens rätt att bestämma över verkets vidarespridning av just det exemplaret via utlåning, vidareförsäljning eller gåva. 
 22  
 Att läsa en text på ett papper är ingen upphovsrättsligt relevant handling då texten vare sig kopieras eller görs tillgänglig för allmänheten. Läsandet begränsas inte av några särskilda villkor utan kan ske var, hur och av vem som helst, med anteckningar, kommentarer och minneslappar inskrivna och instuckna i boken. 
 Vid köp online av en  
 e-bok 
  ges en licensierad åtkomst till en text. Avtalet och de tekniska skydden bestämmer användningen av text och annat material, t.ex. om nedladdning och utskrift får ske och på vilka enheter (dator, läsplatta, telefon etc.), hur många gånger och av vem. Åtkomst till boken kan begränsas eller upphöra om licensavgifter inte betalas eller licenstiden löpt ut, om tillhandahållaren stänger ner eller tar boken ur sitt sortiment osv. När licensavtalet upphör försvinner vanligen åtkomsten till texten/ materialet. Ett eventuellt nedladdat och/eller utskrivet exemplar av  
 e-boken 
  (licensexemplar) har en helt annan upphovsrättslig status än ett exemplar av en bok tillhandahållen på marknaden. Licensexemplaret kan bara användas i enlighet med licensen och därmed 
  
 20 
  
 År 2005 infördes skydd av tekniska skydd i ett nytt kap. 6 a i upphovsrättslagen, Skydd för tekniska åtgärder m.m.. Det finns inga krav på att de tekniska skydden tillåter nyttjanden som t.ex. privat kopiering, användning i undervisning, forskning, nyhetsrapportering eller för citat. 
  
 21 
  
 Mer om uppfattningen att upphovsrätten skall balansera olika intressen samt ett förslag till europeisk upphovsrättsreglering återfinns bl.a. i det s.k.  
  
 Wittem-projektet, 
  se http://www. copyrightcode.eu/index.php?websiteid=1. Se även Hamburg Declaration on Intellectual Property Rights, http://www.epceurope.org/hamburgdeclaration [tillgängliga 9 januari 2012]. 
  
 22 
  
 Se 19 § i upphovsrättslagen. 
  
 267 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
  
 SOU 2012:10 
 bara ges bort eller lånas ut om licensen tillåter det. Det digitala läsandet registreras, övervakas och villkoras av teknik och avtal. 
 Att läsa en digital text innebär också en komplicerad upphovsrättslig handling. För att ta del av texten krävs en teknisk process som innebär att temporära tekniska exemplar framställs av hela eller delar av båda den hjälpande programvaran, det litterära verket och eventuellt annat skyddat material. Internationellt och inom EU är det i dag överenskommet att även temporära, tekniska kopior är kopior, men att det finns en tvingande rätt för användarna (eller snarare deras tekniska enheter) att utnyttja dessa i den tekniska processen. Så för att göra det möjligt att läsa en digital bok har lagstiftaren varit tvungen att introducera ett tvingande undantag i upphovsrätten. 
 I de fall texten är skyddad av tekniska åtgärder kan det vara svårt att ens få tillgång till texten. 
 23  
 Enligt bestämmelser som 2005 infördes i upphovsrättslagen är det förbjudet att kringgå tekniska åtgärder som skyddar verk mot otillåtet nyttjande. 
 24  
 Den som har lovlig tillgång till ett exemplar av verket får bryta igenom en teknisk åtgärd om det är nödvändigt för att se eller läsa verket. 
 25  
 Men det handlar bara om offlineprodukter (exemplar av verket), t.ex. musik på cd eller  
 dvd-film. 
  Det är inte tillåtet att kringgå en teknisk åtgärd för att se, lyssna eller läsa material som tillhandahålls (laddas ner) online. Ett onlineköp innebär inte ett köp av ett exemplar av ett verk, utan endast köp av en licens att nyttja verket. 
 Läsandet har också ändrat sig. En generation som växt upp med möjligheten att interagera med en text (följa länkar, se bilder, filmer och höra ljud) läser mer sällan enbart text linjärt från pärm till pärm, utan skapar eller efterfrågar en ny typ av medieöverskridande, länktäta berättelser och faktaredogörelser. Ofta utgör också den ursprungliga berättelsen en del av användarens/läsarens eget material. Verkliga och litterära figurer ges nya egenskaper och 
  
 23 
  
 Med teknisk åtgärd avses i detta kapitel varje verkningsfull teknik, anordning eller komponent som har utformats för att vid normalt bruk hindra eller begränsa exemplarframställning eller tillgängliggörande för allmänheten av ett upphovsrättsligt skyddat verk utan samtycke från upphovsmannen eller dennes rättsinnehavare. Se 52 b upphovsrättslagen. Jfr art. 11 i WIPO Copyright Treaty (WCT) och art. 18 i  
  
 WIPO-fördraget 
  om framföranden och fonogram (WIPO Performances and Phonograms Treaty, WPPT). 
  
 24 
  
 Se 6 a kap. upphovsrättslagen. Bestämmelserna gäller också närstående prestationer som inspelningar av utövande konstnärer, ljud- och filminspelningar, radio- och  
  
 tv-utsändningar, 
  kataloger och databaser samt fotobilder, se 52 h § jfr med 5 kap. upphovsrättslagen. 
  
 25 
  
 Den som köpt ett exemplar av ett verk eller den som har rätt att nyttja verksexemplaret via en inskränkning som privatkopiering, användning i undervisning, arkiv, bibliotek och nyhetsrapportering eller i citat, har lovlig tillgång till verket. Se 52 d § upphovsrättslagen samt  
  
 Upphovsrätten i informationssamhället  
 (prop. 2004/05:110), s. 304 f. och s. 417 f. 
 268 
  
 SOU 2012:10 
  
 Boken, författaren och läsaren – en upphovsrättslig reflektion 
 nya äventyr, material från olika källor görs till kollage i s.k. användarskapat material  
 (User-Created-Content, 
  UCC). 
 26 
  
 Den fysiska boken kan inte registrera och spara information om sina läsare, inte heller hindra att såväl den uppskattande som kritiska läsaren tittar igenom, läser, antecknar och citerar text. Och den som köper en fysisk bok kontant på en bokhandel eller annan plats, genererar ingen information tillgänglig för utomstående om sitt val av bok och dess användning, särskilt inte om den läses i smyg och sedan kastas bort eller förstörs. 
 De som tillhandahåller  
 e-böcker 
  för nedladdning online kan ofta spåra, samla, analysera och avslöja läsarens val och aktivitet (läsarinformation) på ett sätt som tidigare inte var möjligt. Läsarinformation kan användas bl.a. för att kontrollera att licensen följs, för att spåra märkliga eller kriminella intressen samt för försäljning av riktade annonser. Hantering av läsarinformation bör ses som en viktig del av den enskildes integritetsskydd, varvid hanteringen bör vara transparent och begränsad samt som huvudregel kräva samtycke. 
 27 
  
 Avslutning 
 Utmaningen i dag är att anpassa regleringar, tekniska skydd och affärsmodeller så att de också i den digitala miljön skyddar dem som skapar och tillhandahåller verk och annat material, utan att samtidigt oskäligt begränsa användningen och göra intrång i läsarens och andra användares intressen och personliga integritet. 
 Om man vill förstå litteraturens villkor i dag är det därmed viktigt att studera både textförfattarens och läsarens förändrade digitala situation. Lyckas upphovsrätten med sin balansakt att skydda författaren mot ofrivillig exploatering av verket samtidigt som det finns utrymme för kunskapsinhämtande, läsande och nytt skapande? Ska ett utskriftsexemplar upphovsrättsligt jämställas med ett marknadsexemplar så att vi kan ge bort eller sälja också nedladdade exemplar av  
 e-böcker? 
  Hur mycket av läsarens läsning och användning av texten samt den enskildes elektroniska bibliotek 
  
 26 
  
 UCC debatteras i den aktuella upphovsrättsdiskursen, bl.a. huruvida rättighetsklareringen kan underlättas för den här typen av  
  
 icke-kommersiell 
  och  
 icke-professionell 
  användning. Se bl.a. Kommissionens meddelande (KOM (2009) 532), p. 3.5. 
  
 27 
  
 EU-kommisionen 
  
  presenterade i slutet av januari 2012 ett förslag till stärkt integritetsskydd, bl.a. starkare krav på samtycke samt en "rätt att bli bortglömd". Se: http:/ europa. eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/12/46& Amazon 2011; PaidContent 2011). Men den digitala tekniken etablerar inte enbart ett nytt format, utan förändrar också grundförutsättningarna för litterära konstformer och marknader. Detta kapitel behandlar en betydelsefull aspekt av denna förändring, nämligen hur den digitala tekniken påverkar relationen mellan läsare och författare och ökar läsarens inflytande över den kreativa processen. I den digitala tidsåldern är det möjligt att skapa berättelser online i en interaktiv process som involverar både läsare och författare. Kapitlet presenterar modeller för hur sådan samproducerad  
 e-litteratur 
  förändrar marknaden för litteratur och hur den påverkar den traditionella litteraturen. 
 Läsande och skrivande i en digital tidsålder 
 The Electronic Literature Organization definierar  
 e-litteratur 
  som 
 verk med väsentliga litterära kvaliteter som utnyttjar datorbaserade resurser och kontexter. 
 1  
 Med grund i denna breda definition kan samproducerad  
 e-litteratur 
  i sin tur definieras som  
 e-litteratur 
  som utformats genom en interaktiv process där en grupp människor deltagit och bidragit till den kreativa processen. Samproducerad  
 e-litteratur 
  saknar ofta ett specifikt publiceringsdatum då verket anses vara färdigt – i stället är verket en pågående process där berättelsen formas och utvecklas i dialog mellan författare och läsare. Det är viktigt att poängtera att skapandet av samproducerad  
 e-litteratur 
  inte nödvändigtvis är en symmetrisk process i den meningen att samtliga deltagare bidrar i lika stor 
  
 1  
 Författarens egen översättning av works with important literary aspects that take advantage of the capabilities and contexts provided by the  
 stand-alone 
  or networked computer (http://eliterature.org/). 
 271 
  
 Boken, berättelsen och pengarna i den digitala tidsåldern 
  
 SOU 2012:10 
 omfattning till berättelsens utformning. Även om samarbetsstrukturerna varierar väsentligt mellan olika traditioner och genrer så är en vanligt förekommande form att det finns en författare som kontrollerar berättelsen och en grupp läsare som diskuterar berättelsen. Läsarna ger feedback och förändringsförslag som författaren tar ställning till om de ska inkorporeras i berättelsen eller ej. Samproducerad  
 e-litteratur 
  skapas och brukas via en skärm och på grund av dess dynamiska natur är det ofta irrelevant att trycka en version av verket på papper och paketera det mellan pärmar. 
 En intressant genre inom den samproducerade  
 e-litteraturen 
  är så kallad  
 fanfiction 
 . Fanfiction är benämningen på samproducerad  
 e-litteratur 
  som baseras på redan väletablerade karaktärer, miljöer eller berättelser. De författare som skapar fanfiction är vanligtvis passionerade fans, helt utan kommersiella avsikter. Att skriva, diskutera och läsa fanfiction är för dem ett sätt att utforska och utvidga den berättelsevärld som de fascineras av snarare än ett sätt att skapa en kommersiellt gångbar produkt  
 (Olin-Scheller 
  & 
 zzzmargin-right:2px; 
 zzzoverflow:visable; 
 zzzword-wrap: break-word; 
 } 
  
 P { 
 zdisplay:block; 
 } 
  
 .divbreak { 
 clear:both; 
 display:block; 
 zwidth: 100%; 
 zheight: 1px; 
 zword-wrap: break-word; 
 } 
  
 .xecp { 
   display:block; 
   margin: 0px !important; 
   padding: 0px !important; 
    
 } 
  
 .ec { 
   border-style:solid; 
   border-width:1px; 
   display:block; 
   margin: 0px !important; 
   padding: 0px !important; 
 } 
  
 .TOPS { 
   overflow:visable; 
   margin:2px; 
   width:690px !important; 
 }