sou 2021 17  
  
 Ett moderniserat konsumentskydd 
  
 DELBETÄNKANDE AV 
  
 UTREDNINGEN 
  
 ETT MODERNISERAT 
  
 KONSUMENTSKYDD 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ett moderniserat konsumentskydd 
  
 Delbetänkande av utredningen 
  
 Ett moderniserat konsumentskydd 
  
 Stockholm 2021 
  
 SOU 2021:17 
  
 SOU och Ds finns på regeringen.se under Rättsliga dokument. 
  
 Svara på remiss – hur och varför 
  
 Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad  
 2009-05-02). 
  
 Information för dem som ska svara på remiss finns tillgänglig på regeringen.se/remisser. 
  
 Layout: Kommittéservice, Regeringskansliet 
  
 Omslag: Smith 
  
 Tryck och remisshantering: Smith, Stockholm 2021 
  
 ISBN  
 978-91-525-0053-8 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Johnson 
  
 Regeringen beslutade den 13 februari 2020 att tillkalla en särskild ut- redare med uppdrag att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. Uppdraget har bl.a. innefattat att föreslå nödvändiga författningsändringar och andra åtgärder för att genomföra direktivet i svensk rätt (dir. 2020:13). Till särskild ut- redare förordnades den 14 februari 2020 hovrättsrådet och vice ord- föranden Trevino. 
  
 Som experter förordnades från och med den 2 april 2020 närings- politiska experten Miller, kanslirådet Arias, hovrätts- rådet Perez, rådmannen Allison, departementssekre- teraren Snow, juristen Ford och konsumentväg- ledaren Price. Från och med den 15 juni 2020 förordnades ämnesrådet Barnes som expert. Arias entledigades den 11 oktober 2020. Den 12 oktober 2020 förordnades chefsjuristen Pollard och verkställande direktören Oconnor som experter. Samma dag förordnandes rättssakkunnige Velasquez som sakkunnig i utredningen. 
  
 Som sekreterare anställdes från och med den 17 februari 2020 kanslirådet Parks. 
  
 Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om ett moder- niserat konsumentskydd, överlämnar härmed delbetänkandet Ett moderniserat konsumentskydd (SOU 2021:17). 
  
 Återstående frågor som omfattas av utredningens uppdrag kom- mer att behandlas i slutbetänkandet. 
  
 Stockholm i mars 2021 
  
 Trevino 
  
 Weaver 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 21 
  
 1 
  
 Författningsförslag..................................................... 
  
 31 
  
 1.1Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1512) 
  
 om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ............................ 
  
 31 
  
 1.2Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen 
  
 (2004:347)................................................................................ 
  
 36 
  
 1.3 Förslag till lag om ändring i lagen (2005:59) 
  
 om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ..................... 
  
 38 
  
 1.4Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen 
  
 (2008:486)................................................................................ 
  
 56 
  
 1.5Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 
  
 (2010:110)................................................................................ 
  
 66 
  
 1.6Förslag till lag om ändring i radio- och  
 tv-lagen 
  
 (2010:696)................................................................................ 
  
 67 
  
 1.7 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) ........ 
  
 68 
  
 1.8Förslag till lag om ändring i lagen (2018:2088) 
  
 om tobak och liknande produkter ......................................... 
  
 69 
  
 1.9Förslag till förordning om ändring av förordning 
  
 (2014:19) om formulär vid distansavtal och avtal 
  
 utanför affärslokaler................................................................ 
  
 70 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:17 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ................................ 
  
 71 
  
 2.1 
  
 Utredningens uppdrag ........................................................... 
  
 71 
  
 2.2 
  
 Utredningens arbete............................................................... 
  
 72 
  
 3 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande.................... 
  
 73 
  
 3.1 
  
 Ändringsdirektivets syfte och innehåll ................................. 
  
 73 
  
 3.2 
  
 De fyra direktiven som revideras........................................... 
  
 75 
  
 3.2.1 
  
 Direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor 
  
 i konsumentavtal ..................................................... 
  
 75 
  
 3.2.2Direktiv 98/6/EG om konsumentskydd 
  
 i samband med prismärkning av varor som 
  
 erbjuds konsumenter .............................................. 
  
 75 
  
 3.2.3Direktiv 2005/29/EG om otillbörliga 
  
 affärsmetoder........................................................... 
  
 76 
  
 3.2.4Direktiv 2011/83/EU om 
  
 konsumenträttigheter ............................................. 
  
 77 
  
 3.3 
  
 Genomförande av ändringsdirektivet.................................... 
  
 78 
  
 4 
  
 Gällande rätt ............................................................. 
  
 81 
  
 4.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 81 
  
 4.2 
  
 Marknadsföringslagen ............................................................ 
  
 81 
  
 4.3 
  
 Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ......... 
  
 83 
  
 4.4 
  
 Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ................ 
  
 85 
  
 4.5 
  
 Prisinformationslagen ............................................................ 
  
 86 
  
 4.6 
  
 EU:s konsumentskyddsförordning....................................... 
  
 87 
  
 5 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig 
  
 marknadsföring.......................................................... 
  
 89 
  
 5.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 89 
  
 5.2 
  
 Definitionen av vissa begrepp i MFL .................................... 
  
 90 
  
 5.2.1 
  
 Begreppet produkt .................................................. 
  
 90 
  
 5.2.2 
  
 Begreppen marknadsplats online och rankning .... 
  
 91 
  
 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 Innehåll 
  
 5.3 Marknadsföring av varor som identiska ................................ 
  
 92 
  
 5.3.1 
  
 Direktivregleringen ................................................. 
  
 92 
  
 5.3.2En ny bestämmelse om marknadsföring 
  
 av varor som identiska............................................. 
  
 94 
  
 5.4 
  
 Information vid köperbjudanden........................................... 
  
 96 
  
 5.4.1 
  
 Information om hantering av reklamationer ......... 
  
 97 
  
 5.4.2 
  
 Köperbjudanden på en marknadsplats online ........ 
  
 97 
  
 5.5 
  
 Rankning av produkter ........................................................... 
  
 99 
  
 5.6 
  
 Konsumentrecensioner......................................................... 
  
 102 
  
 5.7 
  
 Försäljning i en konsuments bostad och under utflykter .. 
  
 104 
  
 5.7.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 104 
  
 5.7.2Förekomsten av försäljningsmetoderna 
  
 i Sverige .................................................................. 
  
 105 
  
 5.7.3 
  
 Överväganden ........................................................ 
  
 105 
  
 5.8 
  
 Nya punkter i svarta listan ................................................... 
  
 107 
  
 5.8.1 
  
 Sökresultat ............................................................. 
  
 107 
  
 5.8.2 
  
 Vidareförsäljning av biljetter................................. 
  
 108 
  
 5.8.3 
  
 Konsumentrecensioner ......................................... 
  
 109 
  
 5.8.4 
  
 Överväganden ........................................................ 
  
 110 
  
 5.9 
  
 Möjligheter till kompensation.............................................. 
  
 110 
  
 5.9.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 110 
  
 5.9.2 
  
 Gällande rätt .......................................................... 
  
 111 
  
 5.9.3 
  
 Överväganden ........................................................ 
  
 115 
  
 6 
  
 Information om prissänkningar.................................. 
  
 119 
  
 6.1En ny bestämmelse om prissänkningar 
  
 i direktiv 98/6/EG ................................................................. 
  
 119 
  
 6.1.1 
  
 Allmänt om bestämmelsen.................................... 
  
 119 
  
 6.1.2 
  
 Bestämmelsens tillämpningsområde .................... 
  
 120 
  
 6.1.3 
  
 Huvudregeln .......................................................... 
  
 120 
  
 6.1.4 
  
 De särskilda undantagen ....................................... 
  
 121 
  
 6.2 Gällande bestämmelser i prisinformationslagen ................. 
  
 121 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:17 
  
 6.3 En ny bestämmelse om prissänkningar i PIL...................... 
  
 123 
  
 6.3.1Tillkännagivande av prissänkningar ska 
  
 innehålla uppgift om tidigare pris ........................ 
  
 123 
  
 6.3.2 
  
 Prissänkningar som sker gradvis .......................... 
  
 124 
  
 6.3.3Varor som snabbt kan försämras 
  
 eller bli för gamla................................................... 
  
 124 
  
 7 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal 
  
 och avtal utanför affärslokaler ................................... 
  
 127 
  
 7.1 
  
 Inledning ............................................................................... 
  
 127 
  
 7.2 
  
 Lagens tillämpningsområde ................................................. 
  
 128 
  
 7.2.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 128 
  
 7.2.2Lagens tillämpningsområde bör justeras så att 
  
 det stämmer överens med direktivet.................... 
  
 129 
  
 7.2.3 
  
 Ändringen i undantaget om 
  
 passagerartransporttjänster................................... 
  
 133 
  
 7.2.4Varor som säljs exekutivt eller på annat sätt 
  
 tvångsvis med stöd av lag...................................... 
  
 134 
  
 7.3 
  
 Definitioner .......................................................................... 
  
 136 
  
 7.4 
  
 Information innan ett avtal ingås ........................................ 
  
 139 
  
 7.4.1 
  
 Näringsidkarens kontaktuppgifter....................... 
  
 140 
  
 7.4.2 
  
 Personanpassning av priset ................................... 
  
 140 
  
 7.4.3Information om att det finns en rättslig 
  
 garanti .................................................................... 
  
 141 
  
 7.4.4Information om funktionalitet, kompatibilitet 
  
 och driftskompatibilitet........................................ 
  
 142 
  
 7.5 Avtal som ingås på en marknadsplats online ...................... 
  
 143 
  
 7.5.1 
  
 Något om marknadsplatser online....................... 
  
 144 
  
 7.5.2 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 145 
  
 7.5.3Nya informationskrav för avtal som ingås 
  
 på en marknadsplats online................................... 
  
 146 
  
 7.6 Tjänster som börjar utföras under ångerfristen.................. 
  
 147 
  
 7.7Näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett 
  
 standardformulär för utövande av ångerrätten ................... 
  
 149 
  
 8 
  
 SOU 2021:17 
  
 Innehåll 
  
 7.8Ångerfristen vid försäljning i konsumentens bostad 
  
 och under utflykter ............................................................... 
  
 150 
  
 7.9 Undantag från ångerrätten ................................................... 
  
 152 
  
 7.9.1 
  
 Avtal om digitala tjänster ...................................... 
  
 152 
  
 7.9.2 
  
 Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll.... 
  
 153 
  
 7.9.3Avtal som ingås vid försäljning i konsuments 
  
 bostad och under utflykter ................................... 
  
 155 
  
 7.9.4 
  
 Reparationer som har fullgjorts............................ 
  
 156 
  
 7.10 Verkan av att konsumenten ångrar ett avtal om digitalt 
  
 innehåll eller en digital tjänst................................................ 
  
 160 
  
 7.10.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 161 
  
 7.10.2 
  
 Näringsidkarens skyldigheter enligt GDPR ........ 
  
 161 
  
 7.10.3Näringsidkarens skyldighet att avhålla sig från 
  
 att använda innehåll och att tillgängliggöra det ... 162 
  
 7.10.4 Näringsidkarens rätt att hindra konsumentens 
  
 användning av innehållet eller tjänsten................. 
  
 163 
  
 7.10.5 Konsumentens skyldigheter ................................. 
  
 163 
  
 8 
  
 Information vid konsumentavtal som ingås 
  
 i näringsidkarens affärslokal...................................... 
  
 165 
  
 8.1 
  
 Information om garantier, assistans och service ................. 
  
 165 
  
 8.2Information om funktionalitet, kompatibilitet 
  
 och driftskompatibilitet........................................................ 
  
 166 
  
 8.3 
  
 Undantag från informationsskyldigheten ........................... 
  
 168 
  
 9 
  
 Utökade möjligheter att påföra 
  
 marknadsstörningsavgift........................................... 
  
 171 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................ 
  
 171 
  
 9.2 
  
 Behovet av ändringar i MFL................................................. 
  
 171 
  
 9.2.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 171 
  
 9.2.2Genomförandet av direktivets generella 
  
 bestämmelser om sanktioner ................................ 
  
 173 
  
 9.2.3Utvidgade möjligheter att besluta 
  
 om marknadsstörningsavgift vid överträdelser 
  
 av MFL ................................................................... 
  
 177 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2021:17 
  
 9.2.4 
  
 Behovet av följdändringar..................................... 
  
 187 
  
 9.2.5Beloppsgränserna för 
  
 marknadsstörningsavgiften m.m. ......................... 
  
 189 
  
 9.2.6 
  
 Bedömningen av avgiftens storlek ....................... 
  
 195 
  
 9.2.7 
  
 Situationer där en avgift inte får påföras.............. 
  
 196 
  
 9.3 
  
 Behovet av ändringar i DAL ................................................ 
  
 200 
  
 9.3.1 
  
 Direktivregleringen ............................................... 
  
 201 
  
 9.3.2 
  
 Behovet av ändringar i 2 kap. DAL...................... 
  
 201 
  
 9.3.3 
  
 Behovet av ändringar i 3 kap. DAL...................... 
  
 203 
  
 9.4 
  
 Behovet av ändringar i PIL................................................... 
  
 204 
  
 9.4.1 
  
 Gällande rätt .......................................................... 
  
 205 
  
 9.4.2 
  
 Ändringar till följd av ändringsdirektivet ............ 
  
 205 
  
 9.5 
  
 Marknadsstörningsavgift i andra lagar ................................ 
  
 206 
  
 10 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen . 207 
  
 10.1 En möjlighet att besluta om sanktionsavgift ...................... 
  
 207 
  
 10.1.1 Direktivregleringen ............................................... 
  
 207 
  
 10.1.2Gällande bestämmelser om sanktioner 
  
 i AVLK................................................................... 
  
 208 
  
 10.1.3En möjlighet att besluta om sanktionsavgift när en näringsidkare använder oskäliga 
  
 avtalsvillkor............................................................ 
  
 209 
  
 10.1.4 
  
 Den lagstiftningstekniska lösningen.................... 
  
 213 
  
 10.1.5 Krav på uppsåt eller oaktsamhet?......................... 
  
 214 
  
 10.1.6 Behörig domstol och talerätt i mål 
  
 om sanktionsavgift m.m........................................ 
  
 214 
  
 10.1.7 
  
 Bestämmelsernas närmare utformning ................ 
  
 215 
  
 10.2 
  
 Bedömningen av om en avgift ska påföras .......................... 
  
 216 
  
 10.3 
  
 Situationer där en avgift inte får påföras ............................. 
  
 217 
  
 10.4 
  
 Beloppsgränser för avgiften ................................................. 
  
 218 
  
 10.5 
  
 Bedömningen av avgiftens storlek....................................... 
  
 220 
  
 10.6 
  
 Andra frågor som behöver regleras ..................................... 
  
 221 
  
 10 
  
 SOU 2021:17Innehåll 
  
 11 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ................ 
  
 223 
  
 12 
  
 Konsekvenser.......................................................... 
  
 225 
  
 13 
  
 Författningskommentar ............................................ 
  
 231 
  
 13.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) 
  
 om avtalsvillkor i konsumentförhållanden .......................... 
  
 231 
  
 13.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen 
  
 (2004:347).............................................................................. 
  
 240 
  
 13.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:59) 
  
 om distansavtal och avtal utanför affärslokaler................... 
  
 242 
  
 13.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen 
  
 (2008:486).............................................................................. 
  
 265 
  
 13.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 
  
 (2010:110).............................................................................. 
  
 281 
  
 13.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i radio- och  
 tv-lagen 
  
 (2010:696).............................................................................. 
  
 282 
  
 13.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) ... 
  
 282 
  
 13.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:2088) 
  
 om tobak och liknande produkter ....................................... 
  
 283 
  
 Särskilt yttrande .............................................................. 
  
 285 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2020:13 ........................................... 
  
 291 
  
 Bilaga 2 Direktiv (EU) 2019/2161............................................. 
  
 299 
  
 Bilaga 3 
  
 Direktiv 93/13/EEG..................................................... 
  
 321 
  
 Bilaga 4 
  
 Direktiv 98/6/EG ......................................................... 
  
 327 
  
 Bilaga 5 
  
 Direktiv 2005/29/EG ................................................... 
  
 331 
  
 Bilaga 6 
  
 Direktiv 2011/83/EU ................................................... 
  
 349 
  
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 Uppdraget 
  
 Den 27 november 2019 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och moderniser- ing av unionens konsumentskyddsregler (ändringsdirektivet). Direk- tivet ska vara genomfört i nationell rätt senast den 28 november 2021. 
  
 Bakgrunden till direktivet är en översyn av det konsumenträtts- liga regelverket som Europeiska kommissionen (kommissionen) genomförde  
 2016–2017. 
  I samband med översynen konstaterades att ändamålsenligheten i unionens konsumentskyddslagstiftning även- tyrades av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter om konsumenters rättigheter och att möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. Det fanns även brister i nationell rätt när det gäller verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och påföra sanktioner för över- trädelser inom unionen. Därtill identifierades ett antal områden där gällande regler behövde moderniseras och anpassas till följd av den kontinuerliga digitaliseringen av konsumentmarknaden. Syftet med ändringsdirektivet är att åtgärda de identifierade bristerna och att modernisera och anpassa det konsumenträttsliga regelverket inom EU till den ökade digitaliseringen. 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att ta ställning till hur direktivet ska genomföras i Sverige. I uppdraget har ingått att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktiven och föreslå nödvändiga för- fattningsändringar och andra åtgärder. 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 I syfte att genomföra ändringarna i direktiv 2005/29/EG föreslår ut- redningen vissa ändringar i marknadsföringslagen (2008:486), MFL. Bland annat föreslås att det införs en bestämmelse som innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa den som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlems- stater i Europeiska unionen, om varornas sammansättning eller egen- skaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Det föreslås även en ny bestämmelse om köp- erbjudanden. Bestämmelsen innebär att vid ett köperbjudande på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller mark- nadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder en produkt är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. 
  
 Vidare föreslås en ny bestämmelse om information om rankning av produkter. En näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter som erbjuds, ska informera om de kri- terier som främst bestämmer rankningen av de produkter som pre- senteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Dessutom föreslås en ny bestämmelse om konsumentrecensioner. En närings- idkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huruvida näringsidkaren säkerställer att recensionerna härrör från konsumenter som har använt eller köpt produkterna och i sådant fall på vilket sätt det görs. 
  
 Genom ändringsdirektivet ändras bilaga I till direktiv 2005/29/EG, den så kallade svarta listan, och det införs fyra nya punkter med affärsmetoder som under alla förhållanden ska anses otillbörliga. En- ligt den första punkten som införs är det otillbörligt att tillhanda- hålla sökresultat som svar på en konsuments sökning på internet utan att, i fall då det rör sig om betald reklam eller då betalning skett specifikt för att uppnå en högre rankning av produkter, i sök - resultaten tydligt informera om detta. Den andra punkten som införs innebär att det är otillbörligt att till konsumenter vidaresälja biljetter till kultur- och idrottsevenemang om näringsidkaren har förvärvat dem genom användning av automatiserade medel för att kringgå eventuella begränsningar av antalet biljetter som en person kan köpa eller andra regler som är tillämpliga på biljettköp. Det införs även två punkter som rör konsumentrecensioner. Enligt dessa är det otillbör- ligt att uppge att recensioner av en produkt har lagts ut av konsu- 
  
 14 
  
 SOU 2021:17 
  
 Sammanfattning 
  
 menter som faktiskt har använt eller köpt produkten utan att vidta rimliga och proportionella åtgärder för att säkerställa att recensio- nerna härrör från sådana konsumenter. Det är även otillbörligt att lägga ut eller ge en annan juridisk eller fysisk person i uppdrag att lägga ut falska konsumentrecensioner eller konsumentrekommen- dationer, eller ge en vilseledande bild av konsumentrecensioner eller konsumentrekommendationer på sociala medier för att göra reklam för produkter. De nya punkterna gäller automatiskt som svensk lag från och med det datum som ändringsdirektivet börjar gälla, vilket är den 28 maj 2022. Det behövs alltså ingen ändring i MFL för att genomföra dem i svensk rätt. 
  
 Information om prissänkningar 
  
 Utredningen föreslår att det införs en ny bestämmelse om prissänk- ningar i prisinformationslagen (2004:347), PIL. Bestämmelsen inne- bär att information om att priset på en produkt har sänkts även ska innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänkningen. Med tidigare pris avses det lägsta pris som har gällt för produkten under de senaste 30 dagarna före prissänkningen. Om prissänkningen under denna tid har skett gradvis, avses i stället det pris som gällde före den första prissänkningen. Skyldigheten att informera om pris- sänkningar ska inte gälla varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 I syfte att genomföra ändringarna i direktiv 2011/83/EU föreslår ut- redningen vissa ändringar i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, DAL. 
  
 Förslagen innebär att tillämpningsområdet för 2 kap. DAL ändras så det gäller för avtal varigenom en näringsidkare överlåter eller upp- låter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsument och som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Kapitlet ska också gälla för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och om utförande av en digital tjänst, om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse men 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:17 
  
 konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter, utom när de behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Ändringarna innebär i praktiken att avtal om gåvor och gratistjänster inte längre kommer att omfattas av kapitlet. 
  
 Vidare föreslås att näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten information innan ett avtal ingås utvidgas på vissa sätt. Närings- idkaren ska, utöver information om sin  
 e-postadress, 
  även informera konsumenten om andra medel för kommunikation via internet som näringsidkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsu- menten att bevara uppgifter i en läsbar och varaktig form. Närings- idkaren ska också informera om ifall priset har personanpassats på grund av automatiserat beslutsfattande. Näringsidkaren ska vidare informera om funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Slutligen ska näringsidkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, informera om kompati- bilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digi- talt innehåll och digitala tjänster. 
  
 Det föreslås även att en ny bestämmelse införs i DAL som regle- rar vilken information en näringsidkare som tillhandahåller en så kal- lad marknadsplats online måste ge konsumenten innan ett avtal ingås på en sådan marknadsplats. 
  
 Utredningen bedömer att vissa bestämmelser om ångerrätten i DAL behöver ändras så att de överensstämmer med direktivet. För- slagen innebär att ångerrätt inte ska gälla för avtal som avser en digi- tal tjänst som har fullgjorts och som inte innebär en betalningsförplik- telse för konsumenten. Vidare föreslås att ångerrätt inte ska gälla för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium, om tillhandahållandet har på- börjats. För avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsu- menten krävs vidare att konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tillhandahållandet påbörjas och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt samt att näringsidkaren gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § eller en kopia av avtalet alternativt en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket. 
  
 Utredningen föreslår att Sverige ska använda sig av en möjlighet att undanta vissa reparationstjänster från ångerrätten. Förslaget inne- bär att ångerrätt inte ska gälla för en tjänst som har fullgjorts och 
  
 16 
  
 SOU 2021:17 
  
 Sammanfattning 
  
 som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten, om kon- sumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. 
  
 Vidare föreslås vissa ändringar i syfte att klargöra parternas för- pliktelser mot varandra när konsumenten ångrar ett avtal om till- handahållande av digitalt innehåll eller en digital tjänst. 
  
 Utredningen bedömer att ångerfristen inte bör förlängas vid avtal som ingås i samband med en näringsidkares inte begärda besök i kon- sumentens bostad eller utflykter som organiseras av en näringsidkare. 
  
 Information vid konsumentavtal 
  
 som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 När det gäller konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärs- lokal föreslås att näringsidkaren, innan ett avtal ingås, ska ge konsu- menten information om funktionen, inte bara hos digitalt innehåll, utan även hos varor med digitala delar och digitala tjänster, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Det föreslås även att det införs en bestäm- melse i MFL som innebär att näringsidkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, ska informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 På motsvarande sätt som när det gäller informationsskyldigheten enligt DAL föreslår utredningen att inte heller informationsskyldig- heten enligt 22 a § MFL ska gälla vid avtal om gåvor och gratistjänster. 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Utredningen föreslår att möjligheten att besluta om marknads- störningsavgift ska utvidgas till att omfatta överträdelser av general- klausulen i MFL, de nya bestämmelser som utredningen föreslår införs i MFL samt bestämmelserna om obeställd reklam, informa- tion om garantier och information innan ett konsumentavtal ingås. Förslagen innebär alltså att möjligheten att påföra en avgift kommer att gälla vid överträdelser av MFL generellt. 
  
 Den utvidgade möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift vid överträdelser av generalklausulen i MFL innebär att vissa redak- 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:17 
  
 tionella följdändringar föreslås i socialförsäkringsbalken (2010:110), radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), alkohollagen (2010:1622) och lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. 
  
 Utredningen föreslår att den övre fasta beloppsgränsen för mark- nadsstörningsavgiften tas bort. I de fall årsomsättningen uppskattas får avgiften fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. Den övre gränsen om tio procent av närings- idkarens årsomsättning behålls liksom den undre beloppsgränsen om tio tusen kronor. 
  
 Det föreslås också lagändringar i syfte att tydliggöra bedömningen av marknadsstörningsavgiftens storlek. Av lagtexten ska framgå att hänsyn ska tas till överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och omfattning. Vidare ska beaktas åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har drabbats av samt tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren. I den utsträck- ning det framgår ska hänsyn även tas till den vinst som närings- idkaren erhållit till följd av regelöverträdelsen eller de kostnader som undvikits. I gränsöverskridande fall ska beaktas sanktioner som när- ingsidkaren ålagts i andra medlemsstater i EU ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394. Hänsyn ska också tas till andra försvårande eller förmildrande om- ständigheter. 
  
 Talan om påförande av marknadsstörningsavgift för en överträ- delse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 Utredningen föreslår också att det införs en möjlighet att ta ut marknadsstörningsavgift vid överträdelser av bestämmelserna i 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL om näringsidkares informationsskyldighet. Detsamma gäller överträdelser av bestämmelserna om näringsidkares informa- tionsskyldighet vid avtal om finansiella tjänster och finansiella instru- ment i 3 kap.  
 3–5 
  §§ DAL. 
  
 Förslagen innebär även att överträdelser av PIL kommer att kunna leda till utdömande av marknadsstörningsavgift. 
  
 18 
  
 SOU 2021:17 
  
 Sammanfattning 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 
  
 I syfte att genomföra ändringarna i direktiv 93/13/EEG föreslår ut- redningen att det införs bestämmelser om sanktionsavgifter i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, AVLK. 
  
 Patent- och marknadsdomstolen får på talan av Konsumentombuds- mannen, KO, besluta att en näringsidkare ska betala en sanktions- avgift om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt. Om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, ska en sammanslutning av näringsidkare få väcka en sådan talan. 
  
 Vid bedömningen av om en sanktionsavgift ska påföras ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Talan om påförande av sanktionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. Sank- tionsavgiften ska uppgå till lägst tio tusen kronor och högst tio pro- cent av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räken- skapsåret. 
  
 Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksam- hetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljo- ner euro. 
  
 När sanktionsavgiften fastställs ska hänsyn tas till överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och omfattning. Dessutom ska beaktas åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument har lidit, tidi- gare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, samt, i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen. I gränsöverskridande fall ska hänsyn tas till sanktioner som påförts näringsidkaren i andra medlemsstater i EU ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets 
  
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2021:17 
  
 och rådets förordning (EU) 2017/2394. Hänsyn ska också tas till andra försvårande eller förmildrande omständigheter. 
  
 Avgiften ska få efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 Konsekvenser 
  
 De föreslagna ändringarna innebär en tydligare och en mer enhetlig reglering inom EU när det gäller marknadsföring och information till konsumenter, speciellt när avtal ingås digitalt. Ändringarna be- döms underlätta och leda till kostnadsbesparingar framför allt för företag som bedriver  
 e-handel. 
  På sikt bör regleringen kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. 
  
 Förslagen innebär även ett stärkt sanktionssystem vid överträdel- ser av det marknadsrättsliga regelverket. Detta kommer att verka avskräckande för företag som inte följer reglerna och på sikt gynna seriösa företag. 
  
 För företag kan det initialt finnas ett visst behov av utbildnings- insatser och anpassning av marknadsföring och avtalsvillkor. Det be- döms medföra begränsade kostnader i ett inledande skede. 
  
 Förslagen leder inte till några ökade kostnader för det allmänna och bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 20 
  
 Summary 
  
 Remit 
  
 Directive (EU) 2019/2161 of the European Parliament and of the Council of 27 November 2019 amending Council Directive 93/13/ EEC and Directives 98/6/EC, 2005/29/EC and 2011/83/EU of the European Parliament and of the Council as regards the better en- forcement and modernisation of Union consumer protection rules (the amending directive) was adopted on 27 November 2019. The Directive has to be implemented in national law by 28 November 2021. 
  
 The background to the Directive is a review of the consumer law framework carried out by the European Commission (the Com- mission) in  
 2016–2017. 
  In connection with the review it was noted that the efficiency of the Union’s consumer protection legislation was being jeopardised by a lack of awareness among both traders and consumers of consumers’ rights and that more frequent use could be made of possibilities of obtaining compensation. Griffith also deficiencies in national law regarding Clarke propor- tionate penalties to deter from, and impose penalties for, infringe- ments in the Union. In addition, a number of Gray identified where the current rules needed to be modernised and adapted on account of the continuous digitalisation of the consumer market. The purpose of the amending directive is to address the deficiencies identified and to modernise and adapt the consumer law framework in the EU to the increase in digitalisation. 
  
 The Inquiry’s remit has been to consider how to implement the Directive in Sweden. Its remit has included analysing the relation- ship between Swedish law and the Directives and proposing neces- sary statutory amendments and other measures. 
  
 21 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:17 
  
 Modernised provisions on unfair marketing practices 
  
 In order to implement the amendments to Directive 2005/29/EC the Inquiry proposes some amendments to the Marketing Practices Act (2008:486), MPA. For instance, we propose introducing a provision to the effect that it is prohibited to present a good as being identical to a good being marketed in other EU Member States even though there are significant differences in the composition or characteristics of the goods, unless this is justified by legitimate and objective factors. A new provision is also proposed about invitations to purchase. The provision means that in the case of an invitation to purchase on an online marketplace, the trader providing the online marketplace has to provide information as whether or not the person offering a product is a trader, based on that person’s information about this. 
  
 In addition, a new provision is proposed about the ranking of products. A trader who provides consumers with the possibility to search digitally for products offered Frey to provide information about the criteria that primarily determine the ranking of the pro- ducts presented and their importance as opposed to other criteria. In addition, a new provision is proposed about consumer reviews. A trader who provides access to consumer reviews of products will have to provide information about whether the trader ensures that the reviews originate from consumers who have used or purchased the products and in that case how this is done. 
  
 The amending directive amends annex 1 to Directive 2005/29/ EC, the ‘blacklist’, and introduces four new points containing prac- tices that shall be considered unfair in all circumstances. Under the first point introduced, it is unfair to provide search results in re- sponse to a consumer’s online search query without clearly disclos- ing any paid advertisement or payment specifically for achieving higher ranking of products within the search results. The second point introduced means that it is unfair to resell events tickets to consumers if the trader acquired them by using automated means to circumvent any limit imposed on the number of tickets that a person can buy or any other Johnson to the purchase of ticket. Two points are also added concerning consumer reviews. According to these points, it is unfair to state that reviews of a product are sub- mitted by consumers who have actually used or purchased the pro- 
  
 22 
  
 SOU 2021:17 
  
 Summary 
  
 duct without taking reasonable and proportionate steps to check that they originate from such consumers. It is also unfair to submit or commission another legal or natural person to submit false con- sumer reviews or endorsements, or misrepresenting consumer reviews or social endorsements, in order to promote products. The new points apply automatically as Swedish law as of the date when the amending directive begins to apply, which is 28 May 2022. So no amendment to the MPA is needed to implement them in Swedish law. 
  
 Information about price Holt 
  
 The Inquiry proposes introducing a new provision on price reduc- tions in the Price Information Act (2004:347), the PIA. The provi- sion means that information that the price of a product has Adkins to indicate the prior price that applied prior to the reduction. The prior price means the lowest price that applied to the product during the 30 days immediately prior to the price reduction. When the price reduction has been progressively increased during this period, the prior price instead means the price that applied before the first price reduction. The obligation to provide informa- tion about price Garcia not apply to goods that are liable to deteriorate or expire rapidly. 
  
 Modernised provisions on distance contracts and off- premises contracts 
  
 In order to implement the amendments to Directive 2011/83/EU the Inquiry proposes some amendments to the Distance and Off- Premises Contracts Act (2005:59), the DCA. 
  
 The proposal means that the scope of Chapter 2 of the DCA is amended to apply to contracts under which a trader transfers or grants movable property to or performs a service for a consumer where the consumer is placed under an obligation to pay. The Chapter will also apply to contracts for the supply of digital content that is supplied in some other way than on a tangible medium and contracts for the performance of a digital service if the contract does not place the consumer under an obligation to pay, but the consumer has to supply their personal data, except when they are processed by the trader 
  
 23 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:17 
  
 solely to comply with legal requirements or to be able to fulfil the agreement. The amendments mean, in practice, that contracts for gifts and free services will no longer be covered by the Chapter. 
  
 The Inquiry also proposes expanding the trader’s obligation to provide the consumer with information in certain ways. In addition to information about their email address, the trader will also have to inform the consumer about other means of communication via the internet provided by the trader that enable the consumer to preserve information in a readable and enduring form. The trader will also have to provide information about whether the price has been personalised based on automated  
 decision-making. 
  In addition, the trader will have to provide information about the functionality of goods with digital elements, digital content or a digital service, in- cluding technical protection measures. Finally the trader will have to provide information about compatibility and interoperability of goods with digital elements, digital content and digital services to the extent that the trader is aware of or can reasonably be expected to be aware of this. 
  
 The Inquiry also proposes introducing a new provision in the DCA regulating what information a trader providing an ‘online marketplace’ must provide the consumer with before a contract is concluded in that marketplace. 
  
 In the Inquiry’s assessment, some provisions in the DCA regu- lating the right of withdrawal need to be amended to bring them into conformity with the Directive. The proposals mean that a right of withdrawal will not apply to contracts regarding a digital service that has been performed where the consumer is not placed under an obligation to pay. We also propose that a right of withdrawal should not apply to contracts for the supply of digital content supplied in some other way than on a tangible medium where the consumer is not placed under an obligation to pay. In the case of contracts that place the consumer under an obligation to pay, the right of with- drawal will not apply if the consumer has expressly consented to beginning the supply and has agreed, by doing so, that there is no right of withdrawal and the trader has provided a confirmation of the contract in accordance with Section 4 or a copy of the contract or a confirmation of the contract in accordance with Section 5, sec- ond paragraph. 
  
 24 
  
 SOU 2021:17 
  
 Summary 
  
 The Inquiry proposes that Sweden should make use of the pos- sibility of exempting certain repair services from the right of with- drawal. Under our proposal, a right of withdrawal will not apply to a service that has been performed and that places the consumer under an obligation to pay, if the consumer has specifically requested a visit from the trader for the purpose of carrying out a repair and the performance of the service has begun with the consumer’s prior express consent. 
  
 Some amendments are also proposed in order to clarify the parties’ obligations to one another when the consumer exercises their right of withdrawal concerning a contract for the supply of digital content or digital services. 
  
 In the Inquiry’s assessment, the period for expiry of the right of withdrawal should not be extended for contracts concluded in the context of unsolicited visits by a trader to a consumer’s home or excursions organised by a trader. 
  
 Information in the context of consumer contracts concluded at a trader’s business premises 
  
 In the case of consumer contracts concluded at a trader’s business premises, we propose that the trader should, before a contract is con- cluded, provide the consumer with information about the functio- nality not only of digital content but also of goods with digital ele- ments and digital services, including technical protection Johnson. We also propose inserting a provision in the MPA to the effect that the trader will have to provide information about compatibility and interoperability of goods with digital elements, digital content and digital services to the extent that the trader is aware of or can rea- sonably be expected to be aware of this. 
  
 In a corresponding way to the obligation to provide information under the DCA, the Inquiry proposes that the obligation to provide information under Section 22 a of the MPA should not apply to contracts for gifts and free services either. 
  
 25 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:17 
  
 Expanded possibilities of imposing market disruption charges 
  
 The Inquiry proposes that the possibility of imposing market dis- ruption charges should be expanded to cover infringements of the general clause in the MPA, the new provisions that the Inquiry pro- poses inserting in the MPA, the provisions about unsolicited Willis, information about warranties and information before enter- ing into a consumer contract. The proposals thus mean that the possibility of imposing a charge will apply to infringements of the MPA in general. 
  
 The expanded possibility of imposing market disruption charges for infringements of the general clause in the MPA entails certain editorial consequential amendments to the Social Insurance Code (2010:110), the Radio and Television Act (2010:696), the Alcohol Act (2010:1622) and the Tobacco and Related Products Act (2018:2088). 
  
 The Inquiry proposes removing the upper fixed monetary limit for the market disruption charge. In the cases where the annual turn- over is estimated, the charge may be set at an amount in Swedish kronor corresponding to at most EUR 2 million. The upper limit of ten per cent of the trader’s annual turnover is retained, as is the lower limit of SEK 10 000. 
  
 Amendments to the Act are also proposed in order to clarify the assessment of the size of the market disruption charge. The text of the Act should state that account should be taken of how serious the infringement is. Particular consideration should be given to the nature, duration and scope of the infringement. In addition, Mitchell be taken of measures that the trader has taken to mitigate or remedy the damage suffered by a consumer or another trader and of previous infringements committed by the trader. To the extent that it appears, consideration should also be given to the profit the trader has received as a result of the infringement of the rule or the costs that have been avoided. In  
 cross-border 
  cases account should also be taken of penalties that may have been imposed on the trader in other EU Member States in cases when information about these penalties is available via the mechanism established through Regulation (EU) 2017/2394 of the European Parliament and of the Council. Consider- ation should also be given to other aggravating or extenuating cir- cumstances. 
  
 26 
  
 SOU 2021:17 
  
 Summary 
  
 The Inquiry proposes that an action for the imposition of a market disruption charge for an infringement may not be considered if the infringement is covered by a prohibition or an injunction that has been combined with a fine under this Act and an action for the imposition of the conditional financial penalty has been brought. 
  
 The Inquiry also proposes that a possibility should be introduced of imposing a market disruption charge for infringements of the provisions in Chapter 2, Sections  
 2–5 
  of the DCA on a trader’s obli- gation to provide information. The same applies to infringements of the provisions on a trader’s obligation to provide information in the case of contracts for financial services and financial instruments in Chapter 3, Sections  
 3–5 
  of the DCA. 
  
 The proposals also mean that it will be possible for infringements of the PIA to lead to the imposition of market disruption charges. 
  
 Provisions on penalty charges in the Consumer Contracts Act (1994:1512) 
  
 In order to implement the amendments to Directive 93/13/EEC, the Inquiry proposes introducing provisions on penalty charges in the Consumer Contracts Act (1994:1512), the CCA. 
  
 The Patent and Market Court may, on the application of the Consumer Ombudsman, order that a trader shall pay a penalty charge if the trader or someone else who is acting on behalf of the trader has intentionally or through negligence used a contract term that is unreasonable in view of price and other circumstances. If the Consumer Ombudsman decides, in a particular case, not to bring an action for a penalty charge, an association of traders should be Richard. 
  
 When assessing whether a penalty charge should be imposed, Mitchell be taken of how serious the infringement is. Partic- ular consideration should be given to the nature, duration and scope of the infringement. An action for the imposition of a penalty fee for an infringement may not be Anderson, if the infringement is covered by a prohibition that has been combined with a fine under this Act and an action for the imposition of the conditional financial penalty has been brought. The penalty charge should be at least SEK 
  
 27 
  
 Summary 
  
 SOU 2021:17 
  
 10 000 and at most 10 per cent of the trader’s turnover in the imme- diately preceding financial year. 
  
 If the infringement took place during the trader’s first year of business or if information about their annual turnover is otherwise not available or is deficient, the amount of the annual turnover may be estimated. In such a case, the charge may be set at an amount in Swedish kronor corresponding to at most EUR 2 million. 
  
 When the penalty charge is set, Mitchell be taken of how serious the infringement is. Particular consideration should be given to the nature, duration and scope of the infringement. In addition, Mitchell be taken of measures that the trader has taken to mitigate or remedy the damage suffered by a consumer, previous in- fringements committed by the trader and, to the extent that it ap- pears, the profit the trader has made or the loss that has been avoided through the infringement. In  
 cross-border 
  cases consideration should also be given to penalties imposed on the trader in other EU Member States in cases when information about these penalties is available via the mechanism established through Regulation (EU) 2017/2394 of the European Parliament and of the Council. Consideration should also be given to other aggravating or extenuating circumstances. 
  
 It should be possible to waive the charge if there are exceptional reasons to do so. 
  
 Impacts 
  
 The proposed amendments mean clearer and more uniform regula- tion in the EU concerning marketing and information to consumers, especially when contracts are Jackson. The assessment made is that the amendments will facilitate and lead to cost savings especially for companies conducting  
 e-commerce. 
  In the long term this regulation ought to be able to lead to better competition and lower prices for consumers. 
  
 The proposals also mean a stronger system of penalties for in- fringements of the market law framework. This will have a deterrent effect on companies that do not follow the rules and will, over time, benefit serious companies. 
  
 28 
  
 SOU 2021:17 
  
 Summary 
  
 For companies, there may initially be a certain need to arrange training and to adapt their marketing and contractual terms and con- ditions. This is only expected to result in limited costs in an intro- ductory phase. 
  
 The proposals do not lead to any cost increases for public author- ities and are not judged to have any impact on gender equality. 
  
 29 
  
 Vid tillämpning av denna lag ska ett avtalsvillkor anses oskä- ligt om det innebär att konsu- menten är hänvisad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med när- ingsidkaren per telefon med an- ledning av ett mellan dem in- gånget avtal. 
  
 1 Författningsförslag 
  
 1.1Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 
  
 Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 
  
 dels att 3 a § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas åtta nya paragrafer, 9  
 c–9 
  j §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 a §2 
  
 Vid tillämpning av 3 § ska ett avtalsvillkor anses oskäligt om det innebär att konsumenten är hän- visad till att använda ett telefon- nummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. 
  
 1Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/2161/EU av den 27 november 2019 om änd- ring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. 
  
 2Senaste lydelse 2014:13. 
  
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 9 c § 
  
 Patent- och marknadsdomsto- len får på talan av Konsument- ombudsmannen besluta att en näringsidkare ska betala en sank- tionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på närings- idkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsumenter. 
  
 Om Konsumentombudsman- nen i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, får en sammanslutning av närings- idkare väcka en sådan talan. 
  
 Avgiften tillfaller staten. 
  
 9 d § 
  
 Vid prövningen av om en sanktionsavgift ska påföras ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till över- trädelsens art, varaktighet och om- fattning. 
  
 9 e § 
  
 Talan om påförande av sank- tionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om över- trädelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdöm- ande av vitet har väckts. 
  
 32 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 9 f § 
  
 Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio procent av näringsidkarens om- sättning det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verk- samhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett så- dant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två mil- joner euro. 
  
 9 g § 
  
 När sanktionsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 
  
 1.överträdelsens allvar med be- aktande särskilt av dess art, var- aktighet och omfattning, 
  
 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsu- ment har lidit, 
  
 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyl- dig till, 
  
 4.i den utsträckning det fram- går, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som und- vikits genom överträdelsen, 
  
 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts när- ingsidkaren i andra medlems- stater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktio- ner finns tillgänglig via den meka- 
  
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 nism som inrättats genom Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 de- cember 2017 om samarbete mel- lan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsument- skyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller för- mildrande omständigheter. 
  
 Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 9 h § 
  
 Sanktionsavgiften ska betalas till Kammarkollegiet inom trettio dagar efter det att domen har fått laga kraft eller den längre tid som anges i domen. 
  
 Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. 
  
 9 i § 
  
 En sanktionsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot inom fem år från det att överträdelsen upphörde. 
  
 34 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verk- ställas inom fem år från det att den fick laga kraft. 
  
 9 j § 
  
 För att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. rättegångsbalken om kvar- stad för fordran. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för avtalsvillkor som använts före ikraftträdandet. 
  
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.2Förslag till lag om ändring 
  
 i prisinformationslagen (2004:347) 
  
 Härigenom föreskrivs3 i fråga om prisinformationslagen (2004:347) dels att 12 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas en ny paragraf, 7 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 a § 
  
 Information om att priset på en 
  
 produkt har sänkts ska även inne- 
  
 hålla uppgift om det tidigare pris 
  
 som gällde före sänkningen. 
  
 Med tidigare pris avses det lägsta 
  
 pris som har gällt för produkten 
  
 under de senaste 30 dagarna före 
  
 prissänkningen. Om prissänk- 
  
 ningen under denna tid har skett 
  
 gradvis, avses i stället det pris som 
  
 gällde före den första prissänk- 
  
 ningen. 
  
 Första stycket gäller inte för 
  
 varor som snabbt kan försämras 
  
 eller bli för gamla. 
  
 12 §4 
  
 Om en näringsidkare inte läm- 
  
 Om en näringsidkare inte läm- 
  
 nar prisinformation enligt denna 
  
 nar prisinformation enligt denna 
  
 lag eller enligt föreskrift som med- 
  
 lag eller enligt föreskrift som med- 
  
 delats med stöd av denna lag ska 
  
 delats med stöd av denna lag ska 
  
 marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 tillämpas, med undantag av be- 
  
 tillämpas. Sådan prisinformation 
  
 stämmelserna i  
 29–36 
  §§ om mark- 
  
 ska anses vara väsentlig enligt 10 § 
  
 3Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/2161/EU av den 27 november 2019 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unio- nens konsumentskyddsregler. 
  
 4Senaste lydelse 2008:507. 
  
 36 
  
 SOU 2021:17Författningsförslag 
  
 nadsstörningsavgift. Sådan prisinfor- 
  
 tredje stycket marknadsförings- 
  
 mation ska anses vara väsentlig 
  
 lagen. 
  
 enligt 10 § tredje stycket mark- 
  
 nadsföringslagen. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för prisinformation som lämnats före ikraftträdandet. 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Härigenom föreskrivs5 i fråga om lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler6 
  
 dels att 1 kap. 2 §, 2 kap.  
 1–3, 
  6, 7,  
 11–13 
  och 15 §§ och 3 kap. 6 § ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas sex nya paragrafer, 2 kap. 1 a, 2 b, 13 a, 14 a, 
  
 14 b och 14 c §§. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 2 §7 
  
 I lagen avses med 
  
 distansavtal: avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans, om kommunika- tionen uteslutande sker på distans, 
  
 affärslokal: fast eller rörligt affärsställe där näringsidkaren var- aktigt eller vanligen driver verksamhet, 
  
 avtal utanför affärslokaler: avtal som ingås 
  
 –då näringsidkaren och konsumenten samtidigt är närvarande på någon annan plats än i näringsidkarens affärslokal eller efter det att konsumenten lämnat ett anbud på en sådan plats, 
  
 –i näringsidkarens affärslokal eller med hjälp av ett medel för distanskommunikation i omedelbar anslutning till att konsumenten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de samtidigt varit närvarande, eller 
  
 –under en utflykt som har organiserats av näringsidkaren i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte, 
  
 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ända- mål som faller utanför näringsverksamhet, 
  
 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ända- mål som har samband med den egna näringsverksamheten, 
  
 5Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/2161/EU av den 27 november 2019 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. 
  
 6Senaste lydelse av lagens rubrik 2014:14. 
  
 7Senaste lydelse 2020:169. 
  
 38 
  
 SOU 2021:17Författningsförslag 
  
 digitalt innehåll: data som produ- 
  
 digitalt innehåll: data som fram- 
  
 ceras och tillhandahålls i digital form. 
  
 ställs och tillhandahålls i digital form, 
  
 digital tjänst: en tjänst som gör 
  
 det möjligt för konsumenten att 
  
 skapa, bearbeta, lagra eller få till- 
  
 gång till uppgifter i digital form, 
  
 eller att utbyta eller interagera på 
  
 annat sätt med uppgifter i digital 
  
 form som laddas upp eller skapas 
  
 av konsumenten eller av andra 
  
 användare av den tjänsten, 
  
 varor med digitala delar: lösa 
  
 saker som integrerar eller är sam- 
  
 mankopplade med digitalt innehåll 
  
 eller en digital tjänst på ett sådant 
  
 sätt att frånvaron av det digitala 
  
 innehållet eller den digitala tjänsten 
  
 gör att varorna inte fungerar, 
  
 kompatibilitet: kapacitet att utan 
  
 konvertering fungera med sådan 
  
 hårdvara eller programvara som 
  
 normalt används med samma typ 
  
 av varor med digitala delar, digi- 
  
 talt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 driftskompatibilitet: kapacitet 
  
 att fungera med annan hårdvara 
  
 eller programvara än sådan som 
  
 normalt används med samma typ 
  
 av varor med digitala delar, digi- 
  
 talt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 marknadsplats online: en tjänst 
  
 som använder programvara, in- 
  
 begripet en webbplats, en del av en 
  
 webbplats eller en applikation, som 
  
 administreras av en näringsidkare 
  
 eller för dennes räkning och som 
  
 gör det möjligt för konsumenter att 
  
 ingå distansavtal med andra när- 
  
 ingsidkare eller konsumenter, 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 personuppgifter: sådan infor- mation som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets för- ordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på be- handling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän data- skyddsförordning). 
  
 2kap. 1 §8 
  
 Detta kapitel gäller för avtal 
  
 Detta kapitel gäller för avtal 
  
 varigenom en näringsidkare över- 
  
 varigenom en näringsidkare över- 
  
 låter eller upplåter lös egendom 
  
 låter eller upplåter lös egendom 
  
 till eller utför en tjänst åt en kon- 
  
 till eller utför en tjänst åt en kon- 
  
 sument. Med tjänst avses i detta 
  
 sument och som innebär en betal- 
  
 kapitel också uthyrning av fast 
  
 ningsförpliktelse för konsumenten. 
  
 egendom. För avtal om finan- 
  
 Med tjänst avses i detta kapitel 
  
 siella tjänster eller om överlåtelse 
  
 också uthyrning av fast egendom. 
  
 eller emission av finansiella instru- 
  
 ment gäller i stället 3 kap. 
  
 Kapitlet gäller också för avtal 
  
 om tillhandahållande av digitalt 
  
 innehåll som levereras på något 
  
 annat sätt än på ett fysiskt medium 
  
 och om utförande av en digital 
  
 tjänst, om avtalet inte innebär en 
  
 betalningsförpliktelse men konsu- 
  
 menten ska tillhandahålla sina 
  
 personuppgifter, utom när de be- 
  
 handlas av näringsidkaren endast 
  
 för att uppfylla rättsliga krav eller 
  
 för att kunna fullgöra avtalet. 
  
 8Senaste lydelse 2018:1338. 
  
 40 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 För avtal om finansiella tjänster eller om överlåtelse eller emission av finansiella instrument gäller i stället 3 kap. 
  
 Detta kapitel gäller inte för av- tal som 
  
 1.avser uthyrning för varaktigt boende, 
  
 2.avser uppförande av bygg- nad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten, 
  
 3.ingås med hjälp av en varu- automat eller annan liknande auto- mat eller i en automatiserad affärs- lokal, 
  
 4.ingås med en operatör genom användning av en offentlig tele- fonautomat, 
  
 5.avser en tjänst som fullgörs genom användning av en  
 telefon-, 
  internet- eller faxuppkoppling, om tjänsten utförs vid ett enda till- fälle, 
  
 6.avser vadhållning, kasino- spel eller andra lotteritjänster, 
  
 7.avser försäljning av livsmedel eller andra dagligvaror för hus- hållet som levereras till en konsu- ments bostad eller arbetsplats i ett distributionssystem med regelbun- den utkörning, eller 
  
 8.omfattas av lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt eller omfattas av bestämmelserna om paketresor i paketreselagen (2018:1217). 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 Kapitlet gäller inte för avtal utanför affärslokaler, om det pris som konsumenten sammanlagt ska betala understiger 400 kronor. 
  
 I fråga om avtal om transport av personer gäller endast 3 § tredje stycket och 9 §. 
  
 1 a § 
  
 Detta kapitel gäller inte för av- tal som 
  
 1. avser uthyrning för varaktigt boende, 
  
 2. avser uppförande av bygg- nad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten, 
  
 3. ingås med hjälp av en varu- automat eller annan liknande auto- mat eller i en automatiserad affärs- lokal, 
  
 4. ingås med en operatör genom användning av en offentlig telefon- automat, 
  
 5. avser en tjänst som fullgörs genom användning av en  
 telefon-, 
  internet- eller faxuppkoppling, om tjänsten utförs vid ett enda till- fälle, 
  
 6. avser vadhållning, kasino- spel eller andra lotteritjänster, 
  
 7. avser försäljning av livsmedel eller andra dagligvaror för hus- hållet som levereras till en konsu- ments bostad eller arbetsplats i ett distributionssystem med regelbun- den utkörning, eller 
  
 8. omfattas av lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig 
  
 42 
  
 4. kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kostnader, 
  
 9 Senaste lydelse 2020:169. 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 semesterprodukt eller omfattas av bestämmelserna om paketresor i paketreselagen (2018:1217), 
  
 Kapitlet gäller inte för avtal utanför affärslokaler, om det pris som konsumenten sammanlagt ska betala understiger 400 kronor. 
  
 I fråga om avtal om transport av personer gäller endast 3 § tredje stycket och 9 §. 
  
 2 §9 
  
 Innan ett avtal ingås ska näringsidkaren ge konsumenten infor- 
  
 mation om 
  
 1. sitt namn, organisations- 
  
 1. sitt namn, organisations- 
  
 nummer, telefonnummer och tele- 
  
 nummer, telefonnummer, adress, 
  
 faxnummer samt sin adress och e- 
  
 e-postadress 
  och andra medel för 
  
 postadress, och, om näringsidkaren 
  
 kommunikation via internet som 
  
 agerar för någon annans räkning, 
  
 näringsidkaren tillhandahåller och 
  
 dennes motsvarande uppgifter, 
  
 som gör det möjligt för konsumen- 
  
 ten att bevara uppgifter i en läsbar 
  
 och varaktig form. Om närings- 
  
 idkaren agerar för någon annans 
  
 räkning ska motsvarande uppgif- 
  
 ter lämnas för den näringsidkaren, 
  
 2.varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper i den omfatt- ning som är lämplig med hänsyn till varan eller tjänsten och till hur informationen ges, 
  
 3.varans eller tjänstens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges i förväg, hur priset beräknas; om avtalet löper på obegränsad tid eller avser en prenumeration, ska även kost- naderna per faktureringsperiod och per månad anges, 
  
 4.personanpassning av priset på grund av automatiserat besluts- fattande, 
  
 5. kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kostnader, 
  
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 5.kostnaden för att ett medel för distanskommunikation an- vänds, om inte kostnaden är be- räknad efter normaltaxa, 
  
 6.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande; om avtalet ska ingås på näringsidka- rens webbplats, ska det i början av beställningsprocessen anges vilka betalningssätt som godtas och om det finns några begräns- ningar för leveransen, 
  
 7.handpenning eller andra ekonomiska garantier som kon- sumenten ska lämna och de vill- kor som gäller för detta, 
  
 8.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag, hur reklamation kan göras och gatu- adressen till det verksamhets- ställe dit konsumenten kan vända sig för att framställa klagomål, 
  
 9.huruvida och under vilka förutsättningar det finns en ånger- rätt, tidsfristen och övriga villkor för ångerrätten, hur ångerrätten utövas samt att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten, 
  
 10.den skyldighet konsumen- ten vid utövande av ångerrätten kan ha att på egen bekostnad åter- sända varan samt, vid distans- avtal, kostnaden för att återsända varan om den är sådan att den inte kan återsändas med post, 
  
 6.kostnaden för att ett medel för distanskommunikation an- vänds, om inte kostnaden är be- räknad efter normaltaxa, 
  
 7.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande; om avtalet ska ingås på näringsidka- rens webbplats, ska det i början av beställningsprocessen anges vilka betalningssätt som godtas och om det finns några begräns- ningar för leveransen, 
  
 8.handpenning eller andra ekonomiska garantier som kon- sumenten ska lämna och de vill- kor som gäller för detta, 
  
 9.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag, hur reklamation kan göras och gatu- adressen till det verksamhets- ställe dit konsumenten kan vända sig för att framställa klagomål, 
  
 10.huruvida och under vilka förutsättningar det finns en ånger- rätt, tidsfristen och övriga villkor för ångerrätten, hur ångerrätten utövas samt att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten, 
  
 11.den skyldighet konsumen- ten vid utövande av ångerrätten kan ha att på egen bekostnad åter- sända varan samt, vid distans- avtal, kostnaden för att återsända varan om den är sådan att den inte kan återsändas med post, 
  
 44 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 11. huruvida konsumenten är skyldig att ersätta näringsidkaren enligt 15 § 3 eller 4, 
  
 12.åtaganden från närings- idkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för varan, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall varan inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 
  
 13.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 
  
 14.uppförandekoder som gäl- ler för näringsidkaren och hur konsumenten kan ta del av dem, 
  
 15.avtalets löptid, 
  
 16.kortaste giltighetstid för konsumentens skyldigheter enligt avtalet, 
  
 17.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, 
  
 18.funktionen hos digitalt innehåll, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, och, i den ut- sträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, vilken maskin- och programvara som krävs för att använda det digitala innehållet, och 
  
 12. huruvida konsumenten är skyldig att ersätta näringsidkaren enligt 15 § 3 eller 4, 
  
 13.åtaganden från närings- idkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för varan, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall varan inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 
  
 14.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 
  
 15.uppförandekoder som gäl- ler för näringsidkaren och hur konsumenten kan ta del av dem, 
  
 16.avtalets löptid, 
  
 17.kortaste giltighetstid för konsumentens skyldigheter enligt avtalet, 
  
 18.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, 
  
 19.funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt inne- håll eller en digital tjänst, in- begripet tekniska skyddsåtgärder, 
  
 20.i den utsträckning närings- idkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, kom- patibilitet och driftskompatibilitet 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 mellan varor med digitala delar, 
  
 digitalt innehåll och digitala tjänster, 
  
 och 
  
 19. vilka möjligheter som finns 
  
 21. vilka möjligheter som finns 
  
 att få en tvist med näringsidka- 
  
 att få en tvist med näringsidka- 
  
 ren prövad utanför domstol. 
  
 ren prövad utanför domstol. 
  
 Vid en auktion får informa- 
  
 Vid en auktion får informa- 
  
 tionen 
  
 enligt första stycket 1 
  
 tionen 
  
 enligt första stycket 1 
  
 ersättas med motsvarande upp- 
  
 ersättas med motsvarande upp- 
  
 gifter 
  
 om auktionsförrättaren, 
  
 gifter 
  
 om auktionsförrättaren, 
  
 om det är möjligt att delta i 
  
 om det är möjligt att delta i 
  
 auktionen även på ett annat sätt 
  
 auktionen även på ett annat sätt 
  
 än genom att använda ett medel 
  
 än genom att använda ett medel 
  
 för distanskommunikation. Under 
  
 för distanskommunikation. Under 
  
 samma förutsättning får infor- 
  
 samma förutsättning får infor- 
  
 mation enligt första stycket 8 om 
  
 mation enligt första stycket 9 om 
  
 gatuadressen till det verksamhets- 
  
 gatuadressen till det verksamhets- 
  
 ställe dit konsumenten kan fram- 
  
 ställe dit konsumenten kan fram- 
  
 ställa klagomål avse auktionsför- 
  
 ställa klagomål avse auktionsför- 
  
 rättarens verksamhetsställe. 
  
 rättarens verksamhetsställe. 
  
 2 b § 
  
 Innan ett avtal ingås på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ge konsumenten information om 
  
 1. de kriterier som främst be- stämmer rankningen av erbjudan- den som presenteras vid en sök- ning och deras betydelse jämfört med andra kriterier, 
  
 2. huruvida den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det, 3. ifall den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll inte är näringsidkare, att 
  
 46 
  
 I fråga om distansavtal ska informationen enligt 2, 2 a och 2 b §§ ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommu- nikation som används. I fråga om informationen enligt 2 och 2 a §§ ska särskild hänsyn tas till be- hoven hos underåriga och andra särskilt utsatta personer. 
  
 Om avtalet ska ingås genom ett sådant medel för distanskom- munikation som gör att informa- tion endast kan ges i begränsad omfattning eller under begränsad tid, ska åtminstone information enligt 2 § första stycket 1, i fråga om näringsidkarens namn och organisationsnummer,  
 2–5, 
  16 och 18 ges med hjälp av det kom- munikationsmedlet. Om det finns en ångerrätt, ska information enligt 2 § första stycket 10 också ges med hjälp av kommunika- tionsmedlet. Övrig information enligt 2 § första stycket och 2 a § ska ges på något annat lämpligt 
  
 47 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 bestämmelserna i denna lag och andra konsumentskyddande lagar inte gäller, och 
  
 4.i tillämpliga fall, hur för- pliktelserna enligt avtalet är upp- delade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll och den som tillhandahåller marknadsplatsen. 
  
 3§10 
  
 I fråga om distansavtal ska informationen enligt 2 och 2 a §§ ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommunikation som används. Särskild hänsyn ska tas till behoven hos under- åriga och andra särskilt utsatta personer. 
  
 Om avtalet ska ingås genom ett sådant medel för distanskom- munikation som gör att informa- tion endast kan ges i begränsad omfattning eller under begränsad tid, ska åtminstone information enligt 2 § första stycket 1, i fråga om näringsidkarens namn och organisationsnummer,  
 2–4, 
  15 och 17 ges med hjälp av det kom- munikationsmedlet. Om det finns en ångerrätt, ska information enligt 2 § första stycket 9 också ges med hjälp av kommunika- tionsmedlet. Övrig information enligt 2 § första stycket och 2 a § ska ges på något annat lämpligt 
  
 10Senaste lydelse 2020:169. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 sätt i enlighet med kraven i första stycket i denna paragraf. 
  
 Om avtalet ska ingås på näringsidkarens webbplats, ska konsumenten särskilt uppmärk- sammas på innehållet i den in- formation som ges enligt 2 § första stycket  
 2–4 
  och  
 15–17. 
  
 sätt i enlighet med kraven i första stycket i denna paragraf. 
  
 Om avtalet ska ingås på näringsidkarens webbplats, ska konsumenten särskilt uppmärk- sammas på innehållet i den in- formation som ges enligt 2 § första stycket  
 2–5 
  och  
 16–18. 
  
 Informationen i 2 b § 1 ska ges 
  
 iett särskilt avsnitt i onlinegräns- snittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sök- resultaten presenteras. 
  
 6§11 
  
 Om näringsidkaren inte ger 
  
 Om näringsidkaren inte ger 
  
 information i enlighet med 2– 
  
 information i enlighet med 2– 
  
 5 §§, ska marknadsföringslagen 
  
 5 §§, ska marknadsföringslagen 
  
 (2008:486) tillämpas, med undan- 
  
 (2008:486) tillämpas. Sådan infor- 
  
 tag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ 
  
 mation ska anses vara väsentlig 
  
 om marknadsstörningsavgift. Så- 
  
 enligt 10 § tredje stycket mark- 
  
 dan information ska anses vara 
  
 nadsföringslagen. 
  
 väsentlig enligt 10 § tredje stycket 
  
 marknadsföringslagen. 
  
 7§12 
  
 Om näringsidkaren inte före 
  
 Om näringsidkaren inte före 
  
 avtalets ingående och på det sätt 
  
 avtalets ingående och på det sätt 
  
 som anges i 3 § eller 5 § första 
  
 som anges i 3 § eller 5 § första 
  
 stycket har gett sådan informa- 
  
 stycket har gett sådan informa- 
  
 tion om tillkommande kostnader 
  
 tion om tillkommande kostnader 
  
 som anges i 2 § första stycket 4, 
  
 som anges i 2 § första stycket 5, 
  
 är konsumenten inte skyldig att 
  
 är konsumenten inte skyldig att 
  
 betala dessa kostnader. 
  
 betala dessa kostnader. 
  
 11Senaste lydelse 2014:14. 
  
 12Senaste lydelse 2014:14. 
  
 48 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 11§13 
  
 Ångerrätten gäller inte för avtal som 
  
 1. avser en tjänst som har full- 
  
 1. avser en tjänst som har full- 
  
 gjorts, om konsumenten uttryck- 
  
 gjorts och, ifall avtalet innebär 
  
 ligen har samtyckt till att tjänsten 
  
 en betalningsförpliktelse för kon- 
  
 börjar utföras och gått med på 
  
 sumenten, om konsumenten ut- 
  
 att det inte finns någon ångerrätt 
  
 tryckligen har samtyckt till att 
  
 när tjänsten har fullgjorts, 
  
 tjänsten börjar utföras och gått 
  
 med på att det inte finns någon 
  
 ångerrätt när tjänsten har full- 
  
 gjorts, 
  
 2.avser en vara eller tjänst vars pris beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka och som kan in- träffa under ångerfristen, 
  
 3.avser en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvis- ningar eller som annars har fått en tydlig personlig prägel, 
  
 4.avser en vara som snabbt kan försämras eller bli för gammal, 
  
 5.avser en vara som med bruten försegling inte lämpligen kan återlämnas på grund av hälso- eller hygienskäl och förseglingen har brutits av konsumenten, 
  
 6.avser en vara som till sin natur är sådan att den efter leverans sammanblandas med en annan vara på så sätt att varorna inte kan skiljas från varandra, 
  
 7.avser alkoholhaltig dryck till ett bestämt pris, när leverans inte kan ske inom 30 dagar och värdet på drycken vid leveransen beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan på- verka, 
  
 8.avser en förseglad ljud- eller bildupptagning eller ett förseglat datorprogram och förseglingen har brutits av konsumenten, 
  
 9.avser lösnummer av en tidning eller en tidskrift, 
  
 10.ingås vid en auktion, om det är möjligt att delta i auktionen även på ett annat sätt än genom att använda ett medel för distans- 
  
 kommunikation, 
  
 11. avser digitalt innehåll som 
  
 11. avser tillhandahållande av 
  
 levereras på något annat sätt än 
  
 digitalt innehåll som levereras på 
  
 på ett fysiskt medium, om kon- 
  
 något annat sätt än på ett fysiskt 
  
 sumenten uttryckligen har sam- 
  
 medium om 
  
 tillhandahållandet 
  
 tyckt till att leverans påbörjas och 
  
 har påbörjats 
  
 och, ifall avtalet 
  
 13Senaste lydelse 2020:169. 
  
 49 
  
 FörfattningsförslagSOU 2021:17 
  
 gått med på att det därigenom 
  
 innebär en betalningsförpliktelse 
  
 inte finns någon ångerrätt, 
  
 för konsumenten, konsumenten 
  
 uttryckligen har samtyckt till 
  
 detta och gått med på att det där- 
  
 igenom inte finns någon ångerrätt, 
  
 samt näringsidkaren gett en be- 
  
 kräftelse på avtalet enligt 4 § eller en 
  
 kopia av avtalet eller en bekräftelse 
  
 på avtalet enligt 5 § andra stycket, 
  
 12.avser kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet, servering, catering eller någon annan liknande tjänst, inkvartering, varutransport eller biluthyrning, om näringsidka- ren ska tillhandahålla tjänsten på en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod, eller 
  
 13.avser en brådskande reparations- eller underhållsåtgärd vid ett besök i konsumentens bostad, om besöket äger rum på konsumentens initiativ och uttryckliga begäran och reparations- eller underhålls- åtgärden omfattas av konsumentens begäran eller har ett direkt sam- band med denna. 
  
 14.avser en tjänst som har full- gjorts, om konsumenten uttryck- ligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder och uttryck- ligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. 
  
 12 §14 
  
 Vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse av en vara börjar ånger- fristen löpa den dag då konsumenten får varan i sin besittning. Vid avtal om en tjänst börjar ångerfristen löpa den dag då avtalet ingås. 
  
 Om avtalet avser flera varor eller en vara som består av flera delar, börjar ångerfristen löpa den dag då konsumenten får den sista varan respektive den sista delen av varan i sin besittning. I fråga om regel- bunden leverans av varor under en viss tid börjar ångerfristen dock löpa när konsumenten får varorna från den första leveransen i sin besittning. 
  
 14Senaste lydelse 2014:14. 
  
 50 
  
 SOU 2021:17Författningsförslag 
  
 I fråga om avtal om leverans av vatten, gas eller el, när försälj- ningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, och i fråga om avtal om leverans av fjärrvärme, börjar ångerfristen löpa den dag då avtalet ingås. Detsamma gäller i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt 
  
 medium. 
  
 Ångerfristen enligt första– 
  
 Ångerfristen enligt första– 
  
 tredje styckena börjar aldrig löpa 
  
 tredje styckena börjar aldrig löpa 
  
 förrän konsumenten har fått in- 
  
 förrän konsumenten har fått in- 
  
 formation om ångerrätten enligt 
  
 formation om ångerrätten enligt 
  
 2 § första stycket 9 på det sätt 
  
 2 § första stycket 10 på det sätt 
  
 som anges i 3 § eller 5 § första 
  
 som anges i 3 § eller 5 § första 
  
 stycket. Rätten att ångra sig upp- 
  
 stycket. Rätten att ångra sig upp- 
  
 hör dock senast ett år efter det 
  
 hör dock senast ett år efter det 
  
 att ångerfristen skulle ha löpt ut 
  
 att ångerfristen skulle ha löpt ut 
  
 om information hade getts på 
  
 om information hade getts på 
  
 föreskrivet sätt. 
  
 föreskrivet sätt. 
  
 13§15 
  
 Om konsumenten utövar sin 
  
 Om konsumenten utövar sin 
  
 ångerrätt, ska konsumenten utan 
  
 ångerrätt, ska konsumenten utan 
  
 onödigt dröjsmål och senast 
  
 onödigt dröjsmål och senast 
  
 inom 14 dagar på egen bekostnad 
  
 inom 14 dagar på egen bekostnad 
  
 lämna eller sända tillbaka varan 
  
 lämna eller sända tillbaka varan 
  
 till näringsidkaren. Om närings- 
  
 till näringsidkaren. Om närings- 
  
 idkaren har gått med på att stå 
  
 idkaren har gått med på att stå 
  
 för kostnaden för återsändande 
  
 för kostnaden för återsändande 
  
 av varan eller inte har gett kon- 
  
 av varan eller inte har gett kon- 
  
 sumenten information enligt 2 § 
  
 sumenten information enligt 2 § 
  
 första stycket 10 på det sätt som 
  
 första stycket 11 på det sätt som 
  
 anges i 3 § eller 5 § första stycket, 
  
 anges i 3 § eller 5 § första stycket, 
  
 ska kostnaden bäras av närings- 
  
 ska kostnaden bäras av närings- 
  
 idkaren. 
  
 idkaren. 
  
 Första stycket gäller inte, om näringsidkaren har erbjudit sig att hämta varan eller, vid avtal utanför affärslokaler, varan levererats till konsumentens bostad när avtalet ingicks och inte lämpligen kan åter- sändas med post. I sådana fall ska näringsidkaren på egen bekostnad hämta varan. 
  
 15Senaste lydelse 2014:14. 
  
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 13 a § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt avseende ett avtal om tillhandahållande av digitalt inne- håll eller en digital tjänst, ska kon- sumenten avstå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att göra detta tillgängligt för annan. 
  
 14 a § 
  
 I fråga om näringsidkarens skyl- digheter avseende konsumentens personuppgifter gäller Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphäv- ande av direktiv 95/46/EG (all- män dataskyddsförordning). 
  
 14 b § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt avseende ett avtal om tillhandahållande av digitalt inne- håll eller en digital tjänst, får när- ingsidkaren inte använda sådant annat innehåll än personuppgifter som har tillhandahållits eller ska- pats av konsumenten vid dennes användning av det digitala inne- hållet eller den digitala tjänsten. 
  
 Sådan användning får dock förekomma om innehållet 
  
 52 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 1.inte har något annat använd- ningsområde än det som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 
  
 2.endast rör konsumentens verksamhet vid dennes använd- ning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 
  
 3.har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och det inte är möjligt eller endast med oproportionella ansträngningar går att dela upp innehållet, eller 
  
 4.har genererats gemensamt med andra och innehållet kan an- vändas av andra konsumenter. 
  
 På konsumentens begäran ska näringsidkaren tillgängliggöra så- dant innehåll som avses i första stycket för konsumenten, utom i de fall som sägs i andra stycket  
 1–3. 
  Innehållet ska tillgängliggöras utan kostnad inom skälig tid och i ett allmänt använt maskinläsbart for- mat. 
  
 14 c § 
  
 Om konsumenten ångrar av- talet får näringsidkaren, utom i fall som avses i 14 b § tredje stycket, hindra konsumentens framtida an- vändning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. 
  
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 15§16 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt, ska konsumenten ersätta näringsidkaren för 
  
 1.förhöjda leveranskostnader på grund av konsumentens val av leveransmetod, 
  
 2. en varas värdeminskning i 
  
 2. en varas värdeminskning i 
  
 den mån den beror på att kon- 
  
 den mån den beror på att kon- 
  
 sumenten hanterat varan i större 
  
 sumenten hanterat varan i större 
  
 omfattning än som varit nödvän- 
  
 omfattning än som varit nödvän- 
  
 digt för att fastställa dess egen- 
  
 digt för att fastställa dess egen- 
  
 skaper eller funktion, under förut- 
  
 skaper eller funktion, under förut- 
  
 sättning att näringsidkaren 
  
 har 
  
 sättning att näringsidkaren 
  
 har 
  
 gett konsumenten information 
  
 gett konsumenten information 
  
 enligt 2 § första stycket 9 på det 
  
 enligt 2 § första stycket 10 på det 
  
 sätt som anges i 3 § eller 
  
 5 § 
  
 sätt som anges i 3 § eller 
  
 5 § 
  
 första stycket, 
  
 första stycket, 
  
 3. en proportionell andel 
  
 av 
  
 3. en proportionell andel 
  
 av 
  
 det avtalade priset, i den mån 
  
 det avtalade priset, i den mån 
  
 priset är skäligt, för en tjänst som 
  
 priset är skäligt, för en tjänst som 
  
 delvis utförts innan konsumenten 
  
 delvis utförts innan konsumenten 
  
 utövade ångerrätten, under förut- 
  
 utövade ångerrätten, under förut- 
  
 sättning att konsumenten ut- 
  
 sättning att konsumenten ut- 
  
 tryckligen, och i fråga om avtal 
  
 tryckligen, och i fråga om avtal 
  
 utanför affärslokaler i en hand- 
  
 utanför affärslokaler i en hand- 
  
 ling eller i någon annan läsbar 
  
 ling eller i någon annan läsbar 
  
 och varaktig form, har begärt att 
  
 och varaktig form, har begärt att 
  
 tjänsten skulle börja utföras under 
  
 tjänsten skulle börja utföras under 
  
 ångerfristen, och näringsidkaren 
  
 ångerfristen, och näringsidkaren 
  
 har gett konsumenten informa- 
  
 har gett konsumenten informa- 
  
 tion enligt 2 § första stycket 9 
  
 tion enligt 2 § första stycket 10 
  
 och 11 på det sätt som anges i 3 § 
  
 och 12 på det sätt som anges i 3 § 
  
 eller 5 § första stycket, och 
  
 eller 5 § första stycket, och 
  
 4. en proportionell andel 
  
 av 
  
 4. en proportionell andel 
  
 av 
  
 det avtalade priset, i den mån pri- 
  
 det avtalade priset, i den mån pri- 
  
 set är skäligt, för vatten, gas eller 
  
 set är skäligt, för vatten, gas eller 
  
 el, när försäljningen inte skett i en 
  
 el, när försäljningen inte skett i en 
  
 begränsad volym eller en fast- 
  
 begränsad volym eller en fast- 
  
 ställd kvantitet, eller fjärrvärme, 
  
 ställd kvantitet, eller fjärrvärme, 
  
 16Senaste lydelse 2020:169. 
  
 54 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 där leveransen påbörjats innan konsumenten utövade ångerrät- ten, allt under förutsättning att konsumenten uttryckligen, och i fråga om avtal utanför affärs- lokaler i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form, har begärt att leverans skulle på- börjas under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsu- menten information enligt 2 § första stycket 9 och 11 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. 
  
 där leveransen påbörjats innan konsumenten utövade ångerrät- ten, allt under förutsättning att konsumenten uttryckligen, och i fråga om avtal utanför affärs- lokaler i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form, har begärt att leverans skulle påbörjas under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsu- menten information enligt 2 § första stycket 10 och 12 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. 
  
 3kap. 6 §17 
  
 Om näringsidkaren inte ger 
  
 Om näringsidkaren inte ger 
  
 information i enlighet med 3– 
  
 information i enlighet med 3– 
  
 5 §§ ska marknadsföringslagen 
  
 5 §§, ska marknadsföringslagen 
  
 (2008:486) tillämpas, med undan- 
  
 (2008:486) tillämpas. Sådan infor- 
  
 tag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ 
  
 mation ska anses vara väsentlig 
  
 om marknadsstörningsavgift. Så- 
  
 enligt 10 § tredje stycket mark- 
  
 dan information ska anses vara 
  
 nadsföringslagen. 
  
 väsentlig enligt 10 § tredje stycket 
  
 marknadsföringslagen. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för avtal som har ingåtts före ikraft- trädandet. 
  
 17Senaste lydelse 2008:508. 
  
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.4Förslag till lag om ändring 
  
 i marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 Härigenom föreskrivs18 i fråga om marknadsföringslagen (2008:1846) dels att 3, 12, 22 a, 29 och  
 30–32 
  §§ ska ha följande lydelse, 
  
 dels att det ska införas fyra nya paragrafer, 12 a, 12 b, 12 c och 
  
 14 a §§, och närmast före 12 b, 12 c och 14 a §§ nya rubriker av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
  
 I denna lag avses med 
  
 affärsbeslut: ett beslut som fattas av en konsument eller en närings- idkare om huruvida, hur och under vilka förutsättningar en produkt ska köpas, om hela eller delar av köpesumman ska betalas, om pro- dukten ska behållas eller överlåtas, eller om en avtalsenlig rättighet i samband med produkten ska utnyttjas, oavsett om konsumenten eller näringsidkaren beslutar att handla eller att avstå från att handla, 
  
 elektronisk post: ett adresserat eller på något annat sätt individuali- serat elektroniskt meddelande i form av text, röst, ljud eller bild som sänds via ett allmänt kommunikationsnät och som kan lagras i nätet eller i mottagarens terminalutrustning tills mottagaren hämtar det, 
  
 god marknadsföringssed: god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid mark- nadsföring av produkter, 
  
 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ända- mål som faller utanför näringsverksamhet, 
  
 marknadsföring: reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare, 
  
 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ända- mål som har samband med den egna näringsverksamheten, 
  
 18Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/2161/EU av den 27 november 2019 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. 
  
 56 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 produkter: varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. 
  
 produkter: alla typer av varor och tjänster, även digitala tjänster, digitalt innehåll, fast egendom och rättigheter och skyldigheter, 
  
 digitalt innehåll: data som fram- ställs och tillhandahålls i digital form, 
  
 digital tjänst: en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få till- gång till uppgifter i digital form, eller att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av den tjänsten, 
  
 varor med digitala delar: lösa saker som integrerar eller är sam- mankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varorna inte fungerar, 
  
 kompatibilitet: kapacitet att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digi- talt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 driftskompatibilitet: kapacitet att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som nor- malt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster. 
  
 marknadsplats online: en tjänst som använder programvara, in- begripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som 
  
 57 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra närings- idkare eller konsumenter, 
  
 rankning: den relativa position som en näringsidkare tilldelar pro- dukter så som de presenteras, orga- niseras eller vidarebefordras, obero- ende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. 
  
 12 § 
  
 Marknadsföringen är vilseledande om näringsidkaren i en fram- ställning erbjuder konsumenter en bestämd produkt med en pris- angivelse utan att följande väsentliga information framgår: 
  
 1.produktens utmärkande egenskaper i den omfattning som är lämplig för mediet och produkten, 
  
 2.pris och jämförpris angivet på det sätt som framgår av  
 7–10 
  §§ prisinformationslagen (2004:347), 
  
 3.näringsidkarens identitet och geografiska adress, 
  
 4. villkor för betalning, leve- 
  
 4. villkor för betalning, leve- 
  
 rans, fullgörande och hantering av 
  
 rans och fullgörande om de av- 
  
 reklamationer om dessa avviker 
  
 viker från vad som är normalt för 
  
 från vad som är normalt för 
  
 branschen eller produkten i fråga, 
  
 branschen eller produkten i fråga, 
  
 5.information om ångerrätt eller rätt att häva ett köp som ska lämnas till konsumenten enligt lag. 
  
 Marknadsföringen är också vilseledande om näringsidkaren i en framställning erbjuder konsumenter flera bestämda produkter med en uppgift om ett gemensamt pris, utan att erbjudandet innehåller väsentlig information enligt punkterna  
 1–5 
  i första stycket. 
  
 12 a § 
  
 I en sådan framställning som sägs i 12 § på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen 
  
 58 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 informera om huruvida den som erbjuder produkten är närings- idkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 Rankning av produkter 
  
 12 b § 
  
 En näringsidkare som ger kon- sumenter möjlighet att söka digi- talt efter produkter ska informera om de kriterier som främst bestäm- mer rankningen av produkter som presenteras och deras betydelse jäm- fört med andra kriterier. Informa- tionen ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgängligt från den plats där sökresultaten presenteras. 
  
 Informationen enligt första stycket ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 Första stycket gäller inte leve- rantörer av sökmotorer enligt arti- kel 2.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för företagsanvändare av online- baserade förmedlingstjänster. 
  
 Konsumentrecensioner 
  
 12 c § 
  
 En näringsidkare som ger till- gång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huru- 
  
 59 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 vida näringsidkaren säkerställer att recensionerna härrör från kon- sumenter som har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 Identiska varor 
  
 14 a § 
  
 En näringsidkare får vid mark- nadsföring av en vara inte fram- ställa den som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater i Europeiska unio- nen, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. 
  
 22 a §19 
  
 Vid andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren innan avtalet ingås ge konsumenten klar och begriplig information om 
  
 1.sitt namn och telefonnummer samt sin gatuadress och  
 e-post- 
  adress, 
  
 2.produktens huvudsakliga egenskaper i den omfattning som är lämplig med hänsyn till produkten och till hur informationen ges, 
  
 3.produktens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges i förväg, hur priset beräknas, 
  
 4.kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kost- nader, 
  
 5.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande, 
  
 6.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras, 
  
 19Senaste lydelse 2020:170. 
  
 60 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 7.åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 
  
 8.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 
  
 9.avtalets löptid, 
  
 10.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, och 
  
 11. funktionen hos 
  
 digitalt 
  
 11. funktionen hos en vara 
  
 innehåll, inbegripet 
  
 tekniska 
  
 med digitala delar, digitalt inne- 
  
 skyddsåtgärder, och, i den ut- 
  
 håll eller en digital tjänst, inbegri- 
  
 sträckning näringsidkaren känner 
  
 pet tekniska skyddsåtgärder, 
  
 till eller rimligen kan förväntas 
  
 känna till det, vilken maskin- och 
  
 programvara som krävs för att 
  
 använda det digitala innehållet. 
  
 Informationsskyldigheten en- ligt första stycket gäller inte, om informationen framgår av sam- manhanget. Informationsskyldig- heten gäller inte heller i fråga om 
  
 12.i den utsträckning närings- idkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, kom- patibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 Informationsskyldigheten en- ligt första stycket gäller inte, om informationen framgår av sam- manhanget. Informationsskyldig- heten gäller inte heller i fråga om 
  
 1.avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsu- menten eller, i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller digitala tjänster, till- handahållande av personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket lagen om distans- avtal och avtal utanför affärslokaler, 
  
 61 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.vardagliga avtal som full- görs omedelbart, 
  
 2.andra avtal om fast egen- dom än sådana som avser uthyr- ning av fast egendom, eller 
  
 3.avtal som anges i 2 kap. 1 § andra stycket 1, 2 och  
 6–8 
  samt fjärde stycket och i 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. 
  
 2.vardagliga avtal som full- görs omedelbart, 
  
 3.andra avtal om fast egen- dom än sådana som avser uthyr- ning av fast egendom, eller 
  
 4. avtal 
  
 som anges i 2 kap. 
  
 1 a § 
  
 första 
  
 stycket 1, 2 och  
 6–8 
  
 samt 
  
 andra 
  
 stycket och i 3 kap. 
  
 lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. 
  
 29§20 
  
 En näringsidkare får åläggas 
  
 En näringsidkare får åläggas 
  
 att betala en särskild avgift (mark- 
  
 att betala en särskild avgift (mark- 
  
 nadsstörningsavgift) om närings- 
  
 nadsstörningsavgift) om närings- 
  
 idkaren, eller någon som handlar 
  
 idkaren, eller någon som handlar 
  
 på näringsidkarens vägnar, upp- 
  
 på näringsidkarens vägnar, upp- 
  
 såtligen eller av oaktsamhet har 
  
 såtligen eller av oaktsamhet har 
  
 brutit mot 
  
 brutit mot någon bestämmelse i 
  
 – 7 §, 
  
 denna lag eller i bilaga I till direk- 
  
 – 8 § och någon av bestämmel- 
  
 tiv 2005/29/EG. 
  
 serna i 9, 10,  
 12–17 
  §§, 
  
 – 18 §, 
  
 – 20 §, eller 
  
 – någon av bestämmelserna i 
  
 bilaga I till direktiv 2005/29/EG. 
  
 Detsamma gäller om en närings- 
  
 idkare uppsåtligen eller av oakt- 
  
 samhet bryter mot någon av be- 
  
 stämmelserna i 
  
 – 64 kap. 46 § socialförsäkrings- 
  
 balken, 
  
 – 7 kap. 3 § alkohollagen 
  
 (2010:1622), 
  
 – 8 kap. 7 § första stycket, 8, 9 
  
 eller 14 § första eller andra stycket, 
  
 9 a kap. 10 och 11 §§ eller 15 kap. 
  
 4 § radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), 
  
 20Senaste lydelse 2020:1035. 
  
 62 
  
 Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kro- nor och högst tio procent av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 63 
  
 Talan om påförande av mark- nadsstörningsavgift för en överträ- delse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 –11 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti när det gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, 
  
 –4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. 
  
 Vad som sägs i första och andra styckena gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. 
  
 Avgiften tillfaller staten. 
  
 Det som sägs i första stycket gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till över- trädelsen. 
  
 30 § 
  
 En marknadsstörningsavgift får inte åläggas någon för en över- trädelse av ett förbud eller en under- låtelse att följa ett åläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag. 
  
 31 §21 
  
 Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kro- nor och högst tio miljoner kronor. 
  
 Avgiften får inte överstiga tio procent av näringsidkarens års- omsättning. 
  
 21Senaste lydelse 2016:793. 
  
 När marknadsstörningsavgif- ten fastställs ska hänsyn tas till 
  
 1. överträdelsens allvar med be- aktande särskilt av dess art, var- aktighet och omfattning, 
  
 2. åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsu- ment eller en annan näringsidkare har lidit, 
  
 3. tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyl- dig till, 
  
 4. i den utsträckning det fram- går, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som und- vikits genom överträdelsen, 
  
 5. i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall infor- mation om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 Årsomsättningen ska avse om- 
  
 Om överträdelsen har skett 
  
 sättningen 
  
 närmast 
  
 föregående 
  
 under näringsidkarens första verk- 
  
 räkenskapsår. Om överträdelsen 
  
 samhetsår eller om uppgifter om 
  
 har skett under näringsidkarens 
  
 årsomsättning annars saknas eller 
  
 första verksamhetsår 
  
 eller om 
  
 är bristfälliga, får årsomsätt- 
  
 uppgifter 
  
 om årsomsättning 
  
 ningen uppskattas. Avgiften får i 
  
 annars saknas eller är bristfälliga, 
  
 ett sådant fall fastställas till ett 
  
 får årsomsättningen uppskattas. 
  
 belopp i kronor motsvarande högst 
  
 två miljoner euro. 
  
 Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas sär- skilt för var och en av dem. 
  
 32§22 
  
 När marknadsstörningsavgif- ten fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. 
  
 22Senaste lydelse 2016:793. 
  
 64 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har till- synsansvar för konsumentskydds- lagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller för- mildrande omständigheter. 
  
 Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. 
  
 65 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.5Förslag till lag om ändring 
  
 i socialförsäkringsbalken (2010:110) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om socialförsäkringsbalken (2010:110) att 64 kap. 46 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 64kap. 46 §23 
  
 Marknadsföring eller försäljning av tjänster och produkter på premiepensionsområdet får inte ske via telefon. 
  
 Ett avtal som har ingåtts i strid med förbudet i första stycket är ogiltigt. Pensionsspararen är då inte skyldig att betala för några tjänster 
  
 eller produkter. 
  
 Ett handlande som strider mot 
  
 Ett handlande som strider mot 
  
 förbudet i första stycket ska vid 
  
 förbudet i första stycket ska vid 
  
 tillämpning av 5, 23 och 26 §§ 
  
 tillämpning av 5, 23 och 26 §§ 
  
 marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 anses som otillbörligt mot konsu- 
  
 anses som otillbörligt mot konsu- 
  
 menter. Ett sådant handlande kan 
  
 menter. 
  
 medföra marknadsstörningsavgift 
  
 enligt bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ 
  
 marknadsföringslagen. 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 23Senaste lydelse 2018:772. 
  
 66 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 1.6Förslag till lag om ändring i radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696) att 17 kap. 9 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 17kap. 
  
 9 §24 
  
 En handling som strider mot 8 kap. 7 § första stycket, 8 och 9 §§, 
  
 14 § första och andra styckena, 9 a kap. 10 och 11 §§ och 15 kap. 4 § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörlig marknadsföring mot konsumenter. 
  
 En sådan handling kan med- föra en marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ marknadsföringslagen. 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 24Senaste lydelse 2020:875. 
  
 67 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.7Förslag till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696) att 7 kap. 8 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
  
 8 § 
  
 Ett handlande som strider 
  
 Ett handlande som strider 
  
 mot  
 1–6 
  §§ och 7 § första stycket 
  
 mot  
 1–6 
  §§ och 7 § första stycket 
  
 eller föreskrifter som utformats 
  
 eller föreskrifter som utformats 
  
 med stöd av 7 § andra stycket 
  
 med stöd av 7 § andra stycket 
  
 ska vid tillämpningen av 5, 23 
  
 ska vid tillämpningen av 5, 23 
  
 och 26 §§ marknadsföringslagen 
  
 och 26 §§ marknadsföringslagen 
  
 (2008:486) anses vara otillbörlig 
  
 (2008:486) anses vara otillbörlig 
  
 mot konsumenter och, i fall som 
  
 mot konsumenter och, i fall som 
  
 avses i 2 §, även mot närings- 
  
 avses i 2 §, även mot närings- 
  
 idkare. Ett handlande som strider 
  
 idkare. 
  
 mot 3 § kan medföra marknads- 
  
 störningsavgift enligt bestämmel- 
  
 serna i  
 29–36 
  §§ marknadsförings- 
  
 lagen. 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 68 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningsförslag 
  
 1.8Förslag till lag om ändring i lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter att 7 kap. 8 § ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7kap. 8 §25 
  
 Konsumentverket utövar tillsyn över att denna lag och anslut- ande föreskrifter följs när det gäller marknadsföring, i andra fall än som avses i 3 §, enligt 4 kap.  
 1–8 
  §§. 
  
 Vid Konsumentverkets tillsyn tillämpas bestämmelserna i mark- 
  
 nadsföringslagen (2008:486). 
  
 En 
  
 marknadsföringsåtgärd 
  
 En marknadsföringsåtgärd 
  
 som strider mot 3 kap. 3 eller 4 § 
  
 som strider mot 3 kap. 3 eller 4 § 
  
 eller 4 kap.  
 1–8 
  §§ ska, vid tillämp- 
  
 eller 4 kap.  
 1–8 
  §§ ska, vid tillämp- 
  
 ningen av 5, 23 och 26 §§ mark- 
  
 ningen av 5, 23 och 26 §§ mark- 
  
 nadsföringslagen, anses vara otill- 
  
 nadsföringslagen, anses vara otill- 
  
 börlig 
  
 mot konsumenter. En 
  
 börlig mot konsumenter. 
  
 marknadsföringsåtgärd som strider mot 4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 kan medföra marknadsstörnings- avgift enligt bestämmelserna i 29– 36 §§ marknadsföringslagen. 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 25Senaste lydelse 2020:344. 
  
 69 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2021:17 
  
 1.9Förslag till förordning om ändring av förordning (2014:19) om formulär vid distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Regeringen föreskriver att 1 § förordningen (2014:19) om formulär vid distansavtal och avtal utanför affärslokaler ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1§26 
  
 Det formulär för utövande av 
  
 Det formulär för utövande av 
  
 ångerrätten som avses i 2 kap. 
  
 ångerrätten som avses i 2 kap. 
  
 2 a § lagen (2005:59) om distans- 
  
 2 a § lagen (2005:59) om distans- 
  
 avtal och avtal utanför affärs- 
  
 avtal och avtal utanför affärs- 
  
 lokaler ska hållas tillgängligt av 
  
 lokaler ska hållas tillgängligt av 
  
 Konsumentverket. 
  
 Detsamma 
  
 Konsumentverket. 
  
 Detsamma 
  
 gäller det formulär som närings- 
  
 gäller det formulär som närings- 
  
 idkaren har möjlighet att använda 
  
 idkaren har möjlighet att använda 
  
 för att ge information om ånger- 
  
 för att ge information om ånger- 
  
 rätten enligt 2 kap. 
  
 2 § första 
  
 rätten enligt 2 kap. 
  
 2 § första 
  
 stycket  
 9–11 
  samma lag. 
  
 stycket  
 10–12 
  samma lag. 
  
 Formulären ska ha den utformning som framgår av bilaga I A och B till Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direk- tiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, med beakt- ande av det svenska genomförandet av direktivet. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 26Senaste lydelse (2020:171). 
  
 70 
  
 2Utredningens uppdrag och arbete 
  
 2.1Utredningens uppdrag 
  
 I november 2019 beslutades direktiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direk- tiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätt- hållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. Det nya direktivet reviderar de befintliga  
 EU-direktiven 
  om oskäliga av- talsvillkor, otillbörliga affärsmetoder, prisinformation och konsument- rättigheter, som bland annat ligger till grund för lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, marknadsföringslagen (2008:486), prisinformationslagen (2004:347) och lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att ta ställning till hur direktivet ska genomföras i Sverige. I uppdraget har ingått att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet och föreslå nödvändiga författ- ningsändringar och andra åtgärder. Enligt direktiven har det ankom- mit på utredningen att bedöma om det utrymme som lämnas till medlemsstaterna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regler- ingar, bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt. Vidare har det legat i utredningens uppdrag att redovisa för- och nackdelar med de olika alternativ som finns för att genomföra direktivet. 
  
 Förslagen ska så långt som det bedöms möjligt och lämpligt ut- formas i anslutning till den systematik och terminologi som används i svensk rätt. Bestämmelserna och begreppen i direktivet ska förklaras och tydliggöras samtidigt som den  
 EU-gemensamma 
  uppfattningen om direktivets innebörd beaktas. 
  
 Kommittédirektivet återges i sin helhet i bilaga 1. 
  
 71 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2021:17 
  
 2.2Utredningens arbete 
  
 Utredningen påbörjade sitt arbete i februari 2020 och höll sitt första sammanträde med experter i april 2020. Sammanlagt har utredningen hittills haft åtta sammanträden, varav de flesta på grund av pågående pandemi skett i digital form. Utredningens arbete har också förts framåt med hjälp av underhandskontakter som utredaren och sekre- teraren har haft med utredningens sakkunniga och experter. 
  
 Utredningen har följt genomförandet av  
 EU-direktivet 
  i de be- rörda nordiska länderna och i flera andra  
 EU-länder, 
  däribland Tyskland och Nederländerna. Sekreteraren har också deltagit vid två möten som kommissionen anordnat om genomförandet av direkti- vet samt vid en workshop som kommissionen anordnat där globala och europeiska  
 online-plattformar 
  bjudits in för att diskutera bl.a. konsumentrecensioner och rankning av sökresultat. 
  
 Utredningen har hållit sig informerad om det pågående genom- förandet av direktivet (EU) 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster respektive varudirektivet (EU) 2019/771. 
  
 Vidare har utredningen inhämtat uppgifter från bl.a. Konsument- verket, Allmänna reklamationsnämnden, Patent- och marknadsdom- stolen, Direct Selling Sweden (DSS) och Livsmedelsföretagen. 
  
 72 
  
 3Ändringsdirektivet 
  
 och dess genomförande 
  
 3.1Ändringsdirektivets syfte och innehåll 
  
 Den 27 november 2019 antogs Europaparlamentets och rådets direk- tiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler (ändringsdirektivet). Direktivet ska vara genomfört i nationell rätt senast den 28 november 2021. Den svenska versionen finns i bilaga 2 till betänkandet. 
  
 Bakgrunden till direktivet är en översyn av det konsumenträttsliga regelverket som kommissionen genomförde  
 2016–2017. 
  I samband med översynen konstaterades att ändamålsenligheten i unionens kon- sumentskyddslagstiftning äventyrades av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter om konsumenters rättig- heter och att möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. Enligt kommissionen fanns det även brister i nationell rätt när det gäller verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och påföra sanktioner för överträdelser inom unionen. Därtill identifierades ett antal områden där de gällande konsument- skyddsreglerna inom unionen behövde moderniseras och anpassas till följd av den kontinuerliga digitaliseringen av konsumentmarknaden. Syftet med ändringsdirektivet är att åtgärda dessa brister och att modernisera och anpassa det konsumenträttsliga regelverket inom EU till den ökade digitaliseringen. 
  
 Ändringsdirektivet innehåller nio artiklar. Artiklarna  
 1–4 
  inne- håller ändringar av de fyra direktiv som nämns i ändringsdirektivets titel. I artiklarna  
 5–9 
  finns vissa slutbestämmelser om kommissio- nens rapportering, införlivande och ikraftträdande. Artiklarna  
 1–4 
  innebär en viss harmonisering av de sanktioner som kan aktualiseras 
  
 73 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 SOU 2021:17 
  
 vid överträdelser av de fyra direktivens konsumentskyddsregler. Medlemsstaterna ska bl.a. säkerställa att det finns en möjlighet att påföra sanktionsavgifter vid s.k. samordnade insatser inom EU vid överträdelser av regler som genomför direktiv 93/13/EEG, direk- tiv 2005/29/EG och direktiv 2011/83/EU. I samtliga fyra direktiv harmoniseras dessutom i viss utsträckning kriterier för hur allvaret i en överträdelse ska bedömas. 
  
 Ändringsdirektivet innehåller även andra ändringar av direktiv 98/6/EG, direktiv 2005/29/EG och direktiv 2011/83/EU. Bland annat ställs det krav på näringsidkare att informera om vilka kriterier som ligger till grund för rankning av sökresultat på webbplatser m.m. Näringsidkare som tillhandahåller s.k. marknadsplatser online ska även ge viss annan information till konsumenter. Det rör sig bland annat om information om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är näringsidkare eller inte. Näringsidkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huruvida det säkerställs att recensionerna härrör från konsumenter som verkligen har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Vidare innebär ändringarna krav på reklammarkering av betalda sökresultat och förbud mot automatiserade köp av biljet- ter till evenemang inom ramen för en andrahandsförsäljning. Änd- ringsdirektivet innebär även vissa anpassningar till reglerna i direk- tiv (EU) 2019/771 (varudirektivet)1 och direktiv (EU) 2019/770 (direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjäns- ter)2. I direktiv 2005/29/EG införs dessutom ett krav på att medlems- staterna ska se till att civilrättsliga påföljder i vissa fall kan aktualise- ras vid överträdelser av direktivets regler. 
  
 Ändringsdirektivet lämnar i viss utsträckning utrymme åt med- lemsstaterna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regler- ingar. Detta gäller bl.a. regler om prissänkningar, hemförsäljning och informationskrav på marknadsplatser online. 
  
 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv 2009/22/EG samt om upphävande av direktiv 1999/44/EG. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 74 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 3.2De fyra direktiven som revideras 
  
 3.2.1Direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal 
  
 Den 5 april 1993 antogs inom EU direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal (avtalsvillkorsdirektivet)3. Det syftar till att skydda konsumenter från oskäliga avtalsvillkor och att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning i fråga om oskäliga villkor i avtal som sluts mellan en näringsidkare och en konsument. Den svenska ver- sionen finns i bilaga 3 till betänkandet. 
  
 Direktivet innehåller bestämmelser om i vilka fall ett avtalsvillkor ska anses vara oskäligt samt vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är oskäligt (artiklarna 3 och 4). I en bilaga till direktivet finns en vägledande, inte uttömmande lista på villkor som kan anses oskäliga. 
  
 Direktivet är ett s.k. minimiharmoniseringsdirektiv vilket innebär att medlemsstaterna, inom det område som omfattas av direktivet, får anta eller behålla bestämmelser som innebär ett starkare skydd för konsumenterna, förutsatt att dessa bestämmelser är förenliga med  
 EU-rätten. 
  
 Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, (AVLK). En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.4. 
  
 Avtalsvillkorsdirektivet ändrades i vissa avseenden genom anta- gandet av direktivet (2011/83/EU) om konsumenträttigheter. 
  
 3.2.2Direktiv 98/6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter 
  
 Den 16 februari 1998 antogs inom EU direktiv 98/6/EG om konsu- mentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds kon- sumenter (prisinformationsdirektivet).4 Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 4 till betänkandet. 
  
 3Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal. 
  
 4Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsument- skydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter. 
  
 75 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 SOU 2021:17 
  
 Direktivet föreskriver att försäljningspris och jämförpris ska an- ges på alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare och syf- tar till att förbättra informationen till konsumenterna och underlätta prisjämförelser. 
  
 Direktivet är ett minimiharmoniseringsdirektiv vilket, som redo- gjorts för ovan, innebär att medlemsstaterna får anta eller behålla be- stämmelser som är mer gynnsamma för konsumenterna. 
  
 Direktivet har genomförts genom bestämmelser i prisinforma- tionslagen (2004:347), PIL. En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.5. 
  
 3.2.3Direktiv 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder 
  
 Den 11 maj 2005 antogs inom EU det s.k. direktivet om otillbörliga affärsmetoder5. Det syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen. Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 5 till betänkandet. 
  
 Direktivet gäller otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av närings- idkare gentemot konsumenter före, under och efter en affärstrans- aktion som gäller en produkt (artikel 3). Endast affärsmetoder som direkt påverkar konsumentkollektivets ekonomiska intressen om- fattas (artiklarna 5.2 och 5.3). Direktivet är inte tillämpligt på affärs- metoder i förhållandet mellan näringsidkare eller som endast skadar konkurrenters ekonomiska intressen. 
  
 I direktivet finns en generalklausul som innehåller ett generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder (artikel 5). Enligt bestämmel- sen ska en affärsmetod vara otillbörlig om den strider mot god yrkes- sed och innebär eller sannolikt kommer att innebära en avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhållande till produk- ten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga gruppmedlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp. Direktivet 
  
 5Europaparlamentets och rådets direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direk- tiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004. 
  
 76 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 innehåller även bestämmelser om vilseledande och aggressiva affärs- metoder (artiklarna 6, 7, 8 och 9) samt slutbestämmelser, däribland artikel 13 som reglerar sanktioner. 
  
 I bilaga 1 till direktivet finns den s.k. svarta listan, en lista med affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga. I dessa fall krävs inte någon bedömning av om genomsnittskonsumenten har påverkats av marknadsföringen utan affärsmetoderna är under alla förhållanden otillbörliga. 
  
 Direktivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Detta innebär en fullständig harmonisering av de frågor som omfattas av direktivet inom det s.k. samordnade området och att medlemsstaterna är för- hindrade att införa eller behålla bestämmelser som avviker från vad som föreskrivs i direktivet. Direktivet ger dock medlemsstaterna viss frihet när det gäller utformningen av tillsyns- och sanktionssystem. 
  
 Direktivet har genomförts i svensk rätt genom marknadsförings- lagen (2008:486), MFL. En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.2. 
  
 3.2.4Direktiv 2011/83/EU om konsumenträttigheter 
  
 Den 25 oktober 2011 antogs inom EU det s.k. konsumenträttighets- direktivet.6 Det ersatte två äldre direktiv om konsumentskydd vid hemförsäljning respektive distansavtal. Syftet är att åstadkomma ett konsumentskydd på hög nivå och därigenom bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att tillnärma visa aspekter av med- lemsstaternas författningar avseende avtal som ingåtts mellan kon- sumenter och näringsidkare. Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 6 till betänkandet. 
  
 Direktivets tillämpningsområde är brett. Den övervägande delen av bestämmelserna är tillämpliga på distansavtal och avtal utanför affärslokaler. I direktivet finns bestämmelser om näringsidkarens in- formationsskyldighet och om konsumentens ångerrätt. Det finns även bestämmelser om information som näringsidkare ska ge konsu- menter i samband med andra avtal än distansavtal eller avtal utanför 
  
 6Europaparlamentets och rådets direktiv av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG. 
  
 77 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 SOU 2021:17 
  
 affärslokaler och om andra konsumenträttigheter. Direktivet är ett fullharmoniseringsdirektiv. 
  
 Direktivet har genomförts genom bestämmelser i flera lagar, fram- för allt lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (DAL), men även konsumentköplagen, marknadsföringslagen, kon- sumentkreditlagen (2010:1846), lagen (1991:351) om handelsagentur och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. 
  
 En översiktlig beskrivning av DAL finns i avsnitt 4.3. 
  
 3.3Genomförande av ändringsdirektivet 
  
 Ett  
 EU-direktiv 
  är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att be- stämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat vid genomförandet av direktivet inte behöver an- vända sig av samma terminologi och systematik som direktivet. Ge- nomförandet måste dock innebära att det avsedda resultatet uppnås. Såväl direktiv 2005/29/EG som direktiv 2011/83/EU syftar till en fullständig harmonisering av konsumenters skydd inom hela EU. Som utgångspunkt vid genomförande av bestämmelser i dessa direk- tiv gäller därför att medlemsstaterna endast får bestämma ett skydd för konsumenterna som är i nivå med vad som anges i direktiven, såvida direktiven inte föreskriver annat. 
  
 Det svenska genomförandet bör ske på sådant sätt att direktivens konsumentskydd säkert är uppfyllt. Samtidigt är det viktigt att av- göra i vad mån nya regler också ska gälla för marknadsföring och avtal som faller utanför direktivets tillämpningsområde, t.ex. på så- dana ageranden som inte har någon gränsöverskridande dimension. I de fall medlemsstaterna har getts utrymme att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regleringar finns det anledning att överväga om denna möjlighet bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt. 
  
 Genomförande av ändringsdirektivet kommer för svensk del att innebära ändringar i MFL, AVLK, PIL och DAL. I avsnitt 4 redo- görs för den gällande regleringen på konsumentskyddsområdet i Sverige, både allmänt och särskilt beträffande dessa lagar. I avsnitt 5 behandlas de ändringar i reglerna om otillbörlig marknadsföring som 
  
 78 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ändringsdirektivet och dess genomförande 
  
 föreslås till följd av ändringsdirektivet. Avsnitt 6 behandlar informa- tion om prissänkningar och i avsnitt 7 redogör utredningen för de ändringar som föreslås i fråga om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Avsnitt 8 rör bestämmelser om information vid konsu- mentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal. Avsnitt 9 innehåller förslag om utökade möjligheter att besluta om marknadsstörnings- avgift samt därtill sammanhängande frågor om avgiftens storlek m.m. Avsnitt 10 behandlar möjligheten att besluta om sanktionsavgift en- ligt AVLK. 
  
 79 
  
 4 Gällande rätt 
  
 4.1Inledning 
  
 Det finns i svensk rätt inget sammanhållet regelverk på konsument- skyddsområdet. Inom civilrätten finns lagstiftning som tar sikte på att skydda den enskilda konsumenten vid köp av varor och tjänster. Marknadsrättsliga regler på konsumentområdet ska i stället skydda konsumentkollektivet som sådant. Flera lagar innehåller bestämmel- ser av såväl marknadsrättslig som civilrättslig karaktär. 
  
 I detta kapitel redogörs översiktligt för de konsumentskyddande lagar som är av intresse när det gäller utredningens uppdrag. Det hand- lar om marknadsföringslagen (avsnitt 4.2), lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (avsnitt 4.3), lagen om avtalsvillkor i konsu- mentförhållanden (avsnitt 4.4) och prisinformationslagen (avsnitt 4.5). I avsnitt 4.6 beskrivs den s.k. konsumentskyddsförordningen, som även den berörs av utredningens uppdrag. 
  
 4.2Marknadsföringslagen 
  
 Marknadsföringslagen (2008:486) – i fortsättningen förkortad MFL – innehåller den grundläggande regleringen om reklam och annan mark- nadsföring. Syftet är att motverka näringsidkares otillbörliga marknads- föring mot konsumenter och andra näringsidkare. Lagen genomför  
 EU-direktivet 
  om otillbörliga affärsmetoder (direktiv 2005/29/EG).1 
  
 Lagen är tillämplig vid marknadsföring. Med detta begrepp avses reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans 
  
 1Prop. 2007/08:115. 
  
 81 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2021:17 
  
 av produkter till konsumenter eller näringsidkare (3 § MFL). MFL tar enbart sikte på kommersiell marknadsföring och reglerar därför inte politisk propaganda, samhällsinformation, religiös förkunnelse eller annan verksamhet där någon i tal eller skrift vill bidra till opinions- bildning eller nyhetsförmedling. 
  
 Enligt den s.k. generalklausulen ska marknadsföring stämma över- ens med god marknadsföringssed (5 §). Marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (6 §). Därutöver finns regler som förbjuder bl.a. aggressiv marknadsföring (7 §) och vilseledande mark- nadsföring  
 (8–17 
  §§). Bestämmelserna om vilseledande är uppdelade i förbud mot vilseledande handlingar respektive underlåtenhet. I en bilaga till direktiv 2005/29/EG finns en lista på vilseledande och aggressiva affärsmetoder som alltid är otillbörliga (den s.k. svarta listan). Bilagan med den svarta listan gäller som svensk lag. 
  
 De flesta av MFL:s bestämmelser kan sorteras in under någon av de fyra kategorier av bestämmelser som direktiv 2005/29/EG är upp- byggt av, nämligen marknadsföring som inte stämmer överens med god marknadsföringssed, aggressiv marknadsföring, vilseledande mark- nadsföring och den svarta listan. Det finns dock även andra former av otillåten marknadsföring i MFL som inte kan sorteras in under dessa. Här kan t.ex. nämnas bestämmelsen om jämförande reklam (18 § MFL) som gäller mellan näringsidkare, och bestämmelserna om obeställd reklam  
 (19–21 
  §§ MFL). 
  
 För att en marknadsföringsåtgärd som strider mot 5, 7 eller  
 9–17 
  §§ MFL ska anses vara otillbörlig krävs att den har en viss faktisk eller sannolik påverkan på mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut i enlighet med det s.k. transaktionstestet (6 §, 7 § tredje stycket och 8 § första stycket). De affärsmetoder som finns upptagna i den svarta listan ska under alla omständigheter anses som otillbörliga och de förutsätter alltså inte att något transaktions- test görs (7 § fjärde stycket och 8 § andra stycket). 
  
 Vid överträdelser av bestämmelserna kan påföljden för närings- idkaren bli förbud att fortsätta med viss marknadsföring (23 §) och åläggande att lämna information (24 §). Dessa påföljder ska normalt förenas med vite (26 §). Näringsidkaren kan också påföras mark- nadsstörningsavgift  
 (29–36 
  §§) och förpliktas att utge skadestånd 
  
 82 
  
 SOU 2021:17 
  
 Gällande rätt 
  
 (37 §). Sådana påföljder kan även drabba personer som handlar på näringsidkarens vägnar. 
  
 Bestämmelserna om sanktioner i MFL har i allt väsentligt varit oförändrade sedan 1995 års marknadsföringslag, som till viss del byggde på tidigare marknadsföringslagar från  
 1970-talet.2 
  Patent- och marknadsdomstolen är den domstol som prövar mål om förbud, åläggande, marknadsstörningsavgift, skadestånd och utdömande av vite (46 a §). En talan om förbud eller åläggande får väckas av Kon- sumentombudsmannen (KO), en näringsidkare som berörs av mark- nadsföringen, eller en sammanslutning av konsumenter, närings- idkare eller löntagare (47 §). En talan om marknadsstörningsavgift väcks enligt 48 § av KO. Om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstörningsavgift, får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. En talan om utdömande av vite får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet och av KO (49 §). KO har rätt att meddela föreläggande om förbud och åläggande i fall som inte är av större vikt (28 §). 
  
 4.3Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler – i fortsättningen förkortad DAL – är en konsumentskyddande lag med bestämmelser om avtal som ingås i vissa sammanhang där behovet av konsumentskydd har ansetts särskilt stort. Lagen har ändrats i flera omgångar. År 2014 gjordes relativt omfattande ändringar i syfte att genomföra direktiv 2011/83/EU.3 Sedan september 2018 gäller nya bestämmelser om ingående av avtal vid telefonförsäljning.4 Med anledning av vissa synpunkter från kommissionen när det gäller det svenska genomförandet av direktivet har därefter ytterligare änd- ringar gjorts i lagen. Ändringarna trädde i kraft den 1 maj 2020.5 
  
 I lagen finns bestämmelser om ingående av två typer av avtal; distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Distansavtal är avtal som ingås med hjälp av ett s.k. medel för distanskommunikation – t.ex. 
  
 2SFS 1975:1418 och SFS 1970:412. 
  
 3Prop. 2013/14:15. 
  
 4Prop. 2017/18:129. 
  
 5Prop. 2019/20:63. 
  
 83 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2021:17 
  
 telefon eller internet – inom ramen för ett organiserat system för att träffa avtal på distans. 
  
 Begreppet avtal utanför affärslokaler tar sikte på tre typfall där konsumenten har ansetts vara i särskilt behov av skydd. Det första fallet – som är grundregeln – gäller avtal som ingås eller anbud som lämnas av konsumenten när konsumenten och näringsidkaren sam- tidigt är närvarande på en annan plats än i näringsidkarens affärslokal, t.ex. i konsumentens bostad eller på en offentlig plats. Det andra fallet gäller avtal som ingås i näringsidkarens affärslokaler eller genom distanskommunikation, men där konsumenten omedelbart dessför- innan blivit kontaktad av näringsidkaren utanför affärslokalen. Det tredje fallet avser avtal som ingås under en utflykt organiserad av när- ingsidkaren. 
  
 Lagen är med några få undantag tvingande till förmån för kon- sumenten, vilket innebär att bestämmelserna inte kan avtalas bort om det skulle innebära en nackdel för konsumenten. 
  
 Lagen är indelad i tre kapitel. I kapitel 1 finns vissa definitioner och inledande bestämmelser. I kapitel 2 regleras avtal varigenom en näringsidkare överlåter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsument. För avtal om finansiella tjänster och finan- siella instrument finns särskilda bestämmelser i kapitel 3. 
  
 Konsumentskyddet i lagen har två centrala delar. För det första har näringsidkaren en särskilt omfattande skyldighet att ge informa- tion till konsumenten innan och efter ett avtal ingås. Informations- skyldigheten är huvudsakligen marknadsrättsligt sanktionerad genom hänvisning till MFL:s bestämmelser. Hänvisningen innebär att MFL:s påföljder tillämpas, med undantag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om marknadsstörningsavgift. Informationen ska anses vara väsentlig en- ligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 För det andra har konsumenten en särskild rätt att frånträda av- talet inom viss tid – en ångerrätt. Reglerna om konsumentens ånger- rätt är av civilrättslig karaktär. I lagen finns bestämmelser om i vilka situationer konsumenten har en ångerrätt, hur den utövas, ånger- fristen och rättsföljderna vid utövande av ångerrätten (2 kap.  
 10–16 
  §§ och 3 kap.  
 7–13 
  §§). 
  
 Sedan den 1 september 2018 gäller ett skriftlighetskrav för avtal som ingås vid telefonförsäljning. De nya bestämmelserna tar sikte på situationer där en näringsidkare på eget initiativ kontaktar en kon- sument per telefon i syfte att ingå ett distansavtal. Om ett avtal ska 
  
 84 
  
 SOU 2021:17 
  
 Gällande rätt 
  
 ingås till följd av en sådan kontakt ska näringsidkaren bekräfta sitt anbud i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Ett avtal ingås genom att konsu- menten efter telefonsamtalet skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. Ett avtal som inte har ingåtts på detta sätt är ogiltigt och kon- sumenten är då inte skyldig att betala för några varor eller tjänster. Konsumenten ska informeras om detta i näringsidkarens bekräftelse av anbudet (2 kap. 3 a § och 3 kap. 4 §). 
  
 4.4Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 
  
 Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (1994:1512) – i fort- sättningen förkortad AVLK – trädde i kraft den 1 januari 1995.6 Den ersatte lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. AVLK genomför direktiv 93/13/EEG. Syftet med lagen är framför allt att skydda konsumenterna mot oskäliga bestämmelser i standard- avtal. Lagen innehåller både marknadsrättsliga och civilrättsliga be- stämmelser. 
  
 Lagen är tillämplig på villkor som näringsidkare använder vid er- bjudande av en vara, tjänst eller annan nyttighet till en konsument (1 §). Enligt de marknadsrättsliga reglerna får Patent- och mark- nadsdomstolen förbjuda en näringsidkare att använda ett visst av- talsvillkor i framtiden (3 §). Förbud kan meddelas även andra som handlat på näringsidkarens vägnar. Ett förbud förutsätter dels att avtalsvillkoret med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsument, dels att ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt eller att det annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. Förbud ska normalt förenas med vite. Sanktionsbestämmelserna i lagen och de därtill hörande processuella reglerna är i stort sett oförändrade i förhållande till 1971 års lag. En ansökan om förbud får göras av KO. Om KO beslutar att inte göra någon ansökan, får ansökan göras av en sammanslutning av närings- idkare, konsumenter eller löntagare (4 §). I fall som inte är av större vikt får en fråga om förbud prövas av KO och denne får bestämma att ett beslut om förbud ska gälla omedelbart (7 §). Talan om ut- dömande av vite förs vid Patent- och marknadsdomstolen av KO. 
  
 6Prop. 1994/95:17. 
  
 85 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2021:17 
  
 Om vite har förelagts på talan av någon annan får talan om ut- dömande föras även av honom eller henne (9 §). 
  
 I artikel 3.3 i direktiv 93/13/EEG hänvisas till en vägledande, inte uttömmande, lista på villkor (direktivets villkorslista) som kan anses oskäliga. Villkoren i listan, som inte tagits in i AVLK, är enligt för- arbetsuttalanden typiskt sett att anse som oskäliga i den mån de inte varit föremål för individuell förhandling.7 
  
 4.5Prisinformationslagen 
  
 Prisinformationslagen (2004:347) – i fortsättningen förkortad PIL – genomför direktiv 98/6/EG och syftar till att främja god prisinfor- mation till konsumenter. Lagen innehåller bestämmelser om den pris- information som en näringsidkare ska lämna när denne tillhandahåller produkter till konsumenter (1 §). Produkt definieras som vara, tjänst och annan nyttighet, dock inte fast egendom och arbetstillfällen. Som exempel på konsumentnyttigheter som omfattas av lagen kan näm- nas telekommunikationstjänster och andra former av elektroniska kommunikationstjänster, elektrisk kraft, fjärrvärme, finansiella tjäns- ter och nyttigheter av alla slag som inlåningstjänster, försäkringar och värdepappersfonder.8 
  
 Prisinformation ska lämnas när en näringsidkare marknadsför be- stämda produkter (6 §). Prisinformation för varor ska lämnas genom uppgift om varans pris och jämförpris. För andra produkter än varor ska prisinformation lämnas genom uppgift om produktens pris. Om priset för en produkt inte kan anges, ska näringsidkaren i stället lämna prisinformation genom att ange grunderna för hur priset be- stäms (7 §). 
  
 I 10 § anges de grundläggande kraven på god prisinformation. Enligt bestämmelsen ska informationen vara korrekt och tydlig. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader, ska detta anges sär- skilt. Vidare ska informationen lämnas skriftligen, om konsumenten inte kan få informationen på något annat likvärdigt sätt. Informa- tionen ska lämnas på sådant sätt att det framgår klart för konsumen- ten vilken produkt som informationen avser. 
  
 7A. prop. s. 94. 
  
 8Prop. 2003/04:38 s. 26 och 28. 
  
 86 
  
 SOU 2021:17 
  
 Gällande rätt 
  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris (11 §). Med stöd av 4 § i för- ordningen (2009:607) med instruktion för Konsumentverket har Kon- sumentverket meddelat föreskrifter om prisinformation (KOVFS 2012:01). 
  
 Beträffande påföljder föreskrivs i 12 § PIL att om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag eller enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag ska MFL tillämpas, med undantag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan prisinformation ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 4.6EU:s konsumentskyddsförordning 
  
 Av betydelse i sammanhanget är även Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsu- mentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (konsumentskyddsförordningen). Den började tillämpas den 17 januari 2020. 
  
 Syftet med förordningen är att utöva tillsyn över konsument- skyddslagstiftningen, att säkerställa att den inre marknaden fungerar smidigt och att förbättra skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen. Enligt förordningen ska medlemsstaterna utse behöriga myndigheter som ska ansvara för tillsynen av de aktuella konsument- skyddande reglerna. En av dessa myndigheter ska även vara central kontaktpunkt. I förordningen fastställs de villkor enligt vilka myndig- heterna ska samarbeta med varandra och med kommissionen för att säkerställa att konsumentskyddsreglerna efterlevs. 
  
 Förordningen är tillämplig på vissa överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenterna i en medlemsstat, när näringsidkaren har viss kopp- ling till en annan medlemsstat (artikel 2). Överträdelser delas in i tre kategorier: överträdelser inom unionen, utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Begreppen defini- eras i artikel 3 i förordningen. Indelningen utgår bl.a. från hur många medlemsstater som berörs. 
  
 87 
  
 Gällande rätt 
  
 SOU 2021:17 
  
 I förordningen finns bestämmelser som rör samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer avseende de två kategorierna utbredda över- trädelser och överträdelser med en unionsdimension. Vid skälig miss- tanke om en utbredd överträdelse ska de behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen inleda en samordnad insats enligt artikel 21 i förordningen. Vid en sådan insats ska berörda myndigheter i olika  
 EU-medlemsstater 
  och kommissionen samarbeta och myndigheterna ska samordna sina utrednings- och tillsynsåtgärder. De behöriga myndigheter som berörs av den samordnade insatsen ska inom sin jurisdiktion vidta alla nödvändiga tillsynsåtgärder mot den närings- idkare som är ansvarig för överträdelsen för att se till att den upphör eller förbjuds (artikel 21.1). När det är lämpligt ska behöriga myn- digheter förelägga den ansvariga näringsidkaren sanktioner, t.ex. böter eller viten. Insatser vid de allvarligaste överträdelserna (s.k. utbredda överträdelser med en unionsdimension) ska alltid samordnas av kommissionen. 
  
 88 
  
 5Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 5.1Inledning 
  
 I samband med att ändringsdirektivet antogs identifierades ett antal områden där konsumentskyddet behöver moderniseras inom unio- nen. Det övergripande syftet är att anpassa lagstiftningen med anled- ning av den kontinuerliga utvecklingen och digitaliseringen av kon- sumentmarknaden. Som har redogjorts för i avsnitt 3.2.3 är ett av direktiven som har ändrats direktiv 2005/29/EG om otillbörliga affärs- metoder. Direktivet har kompletterats med nya bestämmelser huvud- sakligen rörande vilseledande marknadsföring. 
  
 Direktivet har i Sverige genomförts genom marknadsförings- lagen (2008:486), MFL. Utredningen behandlar i detta kapitel beho- vet av ändringar i MFL i syfte att genomföra ändringarna i direktivet. Det gäller bl.a. näringsidkares skyldighet att ge information om köp- erbjudanden på s.k. marknadsplatser online, rankning av produkter och konsumentrecensioner. Vidare berörs frågor om marknadsföring av varor som identiska med varor som marknadsförs i andra med- lemsstater inom EU, nya bestämmelser i den s.k. svarta listan och möjligheten till kompensation för konsumenter. Dessutom behand- las behovet av begränsningar när det gäller försäljning i en konsu- ments bostad och under utflykter. 
  
 Även vissa ändringar i direktiv 2011/83/EU (konsumenträttig- hetsdirektivet) aktualiserar ändringar i MFL. Det gäller näringsidkarens skyldighet att informera om digitalt innehåll och digitala tjänster innan ett konsumentavtal ingås. Den frågan behandlas i avsnitt 8. 
  
 I direktiv 2005/29/EG har även införts nya bestämmelser om sanktioner och sanktionsavgifter. Dessa aktualiserar vissa ändringar i bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i MFL. Utredningen återkommer till detta i avsnitt 9. 
  
 89 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 5.2Definitionen av vissa begrepp i MFL 
  
 Utredningens förslag: Definitionen av produkter i 3 § MFL änd- ras så att den överensstämmer med motsvarande definition i direktiv 2005/29/EG. I paragrafen införs nya definitioner av be- greppen marknadsplats online och rankning. 
  
 5.2.1Begreppet produkt 
  
 En definition av begreppet produkt har funnits i direktiv 2005/29/EG i sin ursprungliga lydelse (artikel 2 c). Det har definierats som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, rättigheter och skyldig- heter”. 
  
 Genom ändringsdirektivet har ett tillägg gjorts i definitionen så att digitala tjänster och digitalt innehåll nu uttryckligen nämns. Nu definieras produkt som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, digitala tjänster och digitalt innehåll samt rättigheter och skyldigheter”. 
  
 Bakgrunden är att digitala tjänster och digitalt innehåll har fått en allt större betydelse i konsumenträttsliga sammanhang. I syfte att stärka den inre marknaden och att möta utvecklingen har ett nytt  
 EU-direktiv 
  antagits om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster, (EU) 2019/7701 (direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). I arti- kel 2.1 och 2.2 i direktivet finns definitioner av begreppen digitala tjänster och digitalt innehåll (se närmare om detta i avsnitt 7.3). 
  
 Definitionen av begreppet produkt i MFL överensstämmer inte med definitionen i direktiv 2005/29/EG. Enligt 3 § MFL definieras produkt som ”varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter”. Denna definition fanns även i den tidigare mark- nadsföringslagen från 1995. Redan vid genomförandet av direktiv 2005/29/EG konstaterades att definitionen av produkt inte helt överensstämde med definitionen i direktivet. Den bedömdes dock ha samma heltäckande innebörd och fördes därför över oförändrad till MFL. Av tidigare förarbeten framgår att uttrycket nyttighet innefattar såväl varor som tjänster, fast egendom, arbetstillfällen, 
  
 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (EUT L 136, 22.5.2019, s. 1). 
  
 90 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 elektrisk kraft, aktier, värdepapper, krediter och rättigheter av olika slag (se prop. 1994/95:123 s. 164 och prop. 1975/76:34 s. 124 f.). 
  
 Utredningen konstaterar att den gällande definitionen av produkter i MFL är avsedd att vara heltäckande och att den i och för sig måste anses omfatta även digitala tjänster och digitalt innehåll. Även om digi- talt innehåll som levereras på annat sätt än på ett fysiskt medium knap- past kan betraktas som en vara (lösöre), bör det i vart fall var kunna sägas vara fråga om en ”annan nyttighet”. Den ändrade definitionen i direktivet torde alltså inte kräva en ändring av definitionen i MFL. 
  
 Trots detta bedömer utredningen att det finns anledning att justera definitionen i MFL så att den på ett tydligare sätt överens- stämmer med direktivet. Digitala tjänster och digitalt innehåll är cen- trala begrepp som under senare tid har fått en allt större betydelse i lagstiftningssammanhang. En definition av digitalt innehåll finns redan i DAL och utredningens förslag innebär att begreppet även definieras i MFL (se avsnitt 8.2). Dessutom föreslår utredningen att begreppet digital tjänst definieras i DAL och MFL (se avsnitt 7.3 och 8.2). De båda begreppen är även centrala i den föreslagna nya lagen om kon- sumentskydd vid köp och vissa andra avtal. Utredningen om nya konsumentköpregler har föreslagit att det i ett separat kapitel ska samlas bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt inne- håll eller digitala tjänster (SOU 2020:51). 
  
 Det ligger väl i linje med detta att begreppen digital tjänst och digitalt innehåll även nämns i definitionen av begreppet produkt i MFL. På så sätt blir det klart att MFL:s tillämpningsområde överens- stämmer med direktivets. Utredningen föreslår därför att definitio- nen av produkter i 3 § MFL ändras så att den överensstämmer med direktivet. Det innebär att uttrycken ”arbetstillfällen” och ”andra nyttigheter” inte längre kommer att nämnas i definitionen. De inne- fattas dock i uttrycket ”andra rättigheter och skyldigheter”. Den före- slagna ändringen innebär alltså ingen förändring i sak. 
  
 5.2.2Begreppen marknadsplats online och rankning 
  
 Genom ändringsdirektivet införs definitioner av två nya begrepp i direktiv 2005/29/EG, marknadsplats online och rankning. 
  
 En marknadsplats online definieras som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en 
  
 91 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. 
  
 Begreppet rankning definieras som den relativa position som till- delas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. 
  
 Begreppen har betydelse för förståelsen av de föreslagna bestäm- melserna i 12 a och b §§ MFL (se avsnitt 5.4 och 5.5). Det är inte uppenbart vad som avses med begreppen. Enligt utredningens be- dömning är det lämpligt att det införs definitioner av begreppen i MFL. Detta är ägnat att underlätta tillämpningen av de nya bestäm- melserna och framstår som en bättre lösning än att förklara begrep- pen i anslutning till de materiella bestämmelserna eller att endast be- skriva dem i författningskommentaren. 
  
 5.3Marknadsföring av varor som identiska 
  
 Utredningens förslag: Det införs en ny paragraf, 14 a §, i MFL som innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa den som identisk med en vara som marknads- förs i andra medlemsstater i Europeiska unionen, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. 
  
 5.3.1Direktivregleringen 
  
 Genom ändringsdirektivet har artikel 6.2 i direktiv 2005/29/EG fått ett nytt led, c). Enligt den nya bestämmelsen ska en affärsmetod anses vara vilseledande om den medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat och metoden innebär marknads- föring av en vara i en medlemsstat såsom identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, såvida det inte är motiverat av legitima och objektiva faktorer. 
  
 92 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 Bakgrunden är att konsumenter från ett antal medlemsländer inom EU har framhållit att sammansättningen av vissa livsmedels- produkter, bl.a. läsk och kaffe, har varit annorlunda i dessa länder jämfört med produkter som säljs under samma märke och med samma eller mycket liknande förpackningar i andra medlemsländer. Jäm- förande test har indikerat att det på  
 EU-marknaden 
  finns produkter som presenteras för konsumenterna på samma sätt men som har ett annat innehåll av t.ex. kött eller fisk, ett större fettinnehåll eller en annan typ av sötningsmedel i vissa medlemsstater än i andra. 
  
 I juni 2019 publicerade kommissionen en rapport som innehöll resultat från en studie som analyserade livsmedel som marknadsförts som identiska i 19  
 EU-medlemsländer.2 
  Enligt resultaten matchade produkternas sammansättning i de flesta fall hur de presenterades. 23 procent av produkterna hade en identisk förpackning och en iden- tisk sammansättning och 27 procent av produkterna signalerade deras olika sammansättning i olika  
 EU-länder 
  med olika förpackningar. Nio procent av produkterna som presenterades som samma i hela EU hade en annan sammansättning trots identiska förpackningar. Ytterligare 22 procent av produkterna som presenterades på liknande sätt hade en annan sammansättning. De hade alltså en liknande för- packning men ändå en annan sammansättning. 
  
 Det fanns inget konsekvent geografiskt mönster i användningen av samma eller liknande förpackning för produkter med olika sam- mansättning. Dessutom utgjorde skillnaden i sammansättning som fanns i de testade produkterna inte nödvändigtvis en skillnad i pro- duktkvalitet.3 
  
 I skälen till ändringsdirektivet anges att marknadsföring i alla medlemsstater av varor såsom identiska, när deras sammansättning eller egenskaper i själva verket väsentligt skiljer sig åt, kan vilseleda konsumenter och medföra att de fattar ett affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat. En sådan metod kan därför anses strida mot direktivet. Erfarenheterna från tillsynen har dock visat att det kan vara oklart för konsumenter, näringsidkare och nationella be- höriga myndigheter vilka affärsmetoder som inte är förenliga med direktivet. Syftet med den nya bestämmelsen är att klargöra detta. De behöriga myndigheterna bör vid tillämpningen ta hänsyn till huru- 
  
 2Results of an EU wide comparison of quality related characteristics of food products, the Joint Research Centre, June 2019. 
  
 3European Commission - Press release, Dual Food Quality: Commission releases study assessing differences in the composition of EU food products [Updated on 25/06/2019 at 13:25 CEST]. 
  
 93 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 vida det är lätt för konsumenter att identifiera skillnader mellan varorna. Vidare bör hänsyn tas till en näringsidkares rätt att anpassa varor av samma märke till olika geografiska marknader på grund av legitima och objektiva faktorer, som nationell rätt, tillgång till rå- varor eller råvarors säsongsbundenhet eller frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel samt näringsidkares rätt att erbjuda varor av samma märke i förpackningar med olika vikt eller volym på olika geografiska mark- nader. Myndigheterna bör bedöma huruvida konsumenterna lätt kan identifiera sådana skillnader genom att undersöka tillgången till infor- mation och huruvida den är tillräcklig. Unionens relevanta sektors- specifika regler och regler för varors fria rörlighet bör följas. (Se skäl  
 51–53 
  i ändringsdirektivet.) 
  
 5.3.2En ny bestämmelse om marknadsföring av varor som identiska 
  
 Vid bedömningen av om en näringsidkares marknadsföring är vilse- ledande mot konsumenter gäller i Sverige MFL:s bestämmelser. Marknadsföring som är vilseledande enligt någon av bestämmelserna i 9, 10 eller  
 12–17 
  §§ MFL är att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). Vad gäller marknadsföring av varor som identiska på det sätt som avses i ändringsdirektivet är det främst 10 § andra stycket 1 MFL som skulle kunna aktualiseras. Enligt den be- stämmelsen får en näringsidkare inte använda sig av felaktiga på- ståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annans näringsverksamhet och som rör produktens förekomst, art, mängd, kvalitet och andra utmär- kande egenskaper. Detta innebär t.ex. att det kan vara vilseledande att på en varas förpackning felaktigt ange eller ge sken av att varan har en viss kvalitet eller sammansättning, när så inte är fallet. 
  
 Iavgörandet MD 2003:6 ansågs det vilseledande ifråga om produk- tens sammansättning och art att på förpackningens framsida ange att en dryck ”innehåller finaste fruktvin” när endast en mindre mängd, 
  
 åtta procent, av förpackningsvolymen utgjordes av fruktvin. I ett annat avgörande, MD 2002:20, fann domstolen att marknadsföring av en yoghurt med förpackningspåståendet ”Champagnesmak” trots att de ingredienser som ingick inte kan ge sådan smak, vilselett konsumen- 
  
 94 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 terna om yoghurtens verkliga innehåll och karaktär. Den finstilta innehållsdeklarationen på förpackningen var inte tillräcklig för att neutralisera intrycket när det gällde förekomsten av champagne. 
  
 Utöver MFL finns det även speciallagstiftning som innehåller bestämmelser om krav på produktinformation, inte minst på  
 EU-nivå. 
  Ett exempel på detta är artikel 7 i förordning 1169/2011 om tillhanda- hållandet av livsmedelsinformation4 som innehåller krav på rätt- visande livsmedelsinformation. Vid konflikt mellan sådan speciallag- stiftning på  
 EU-nivå 
  och bestämmelserna i direktiv 2005/29/EG har de förstnämnda företräde (artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG). 
  
 Det har inom EU ansetts problematiskt att varor marknadsförs som identiska i olika medlemsstater trots att de skiljer sig åt i sam- mansättning eller andra egenskaper och att detta riskerar att vilseleda konsumenter. Enligt utredningens bedömning skulle bestämmelsen om vilseledande marknadsföring i 10 § MFL i och för sig redan i dag kunna vara tillämplig på sådan marknadsföring. Det kan därför ifråga- sattas om inte Sverige redan lever upp till direktivets krav i detta av- seende. Direktivbestämmelsen har dock införts i syfte att särskilt lyfta fram den specifika typen av vilseledande som den tar sikte på. Det har inom EU bedömts att det är av vikt för rättssäkerheten att det införs en uttrycklig bestämmelse som reglerar det förhållandet att en vara marknadsförs i en medlemsstat som om den vore identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt. 
  
 Mot denna bakgrund, och för att säkerställa att det inte råder någon tvekan om huruvida svensk rätt motsvarar direktivet fullt ut, föreslår utredningen att det införs en ny bestämmelse i MFL mot- svarande bestämmelsen i direktivet. Den bör lämpligen placeras i en ny paragraf i anslutning till de redan gällande paragraferna om vilse- ledande förpackningsstorlekar. 
  
 Den aktuella direktivbestämmelsen tar specifikt sikte på mark- nadsföring av en vara i flera medlemsstater i EU. Detta torde inte ute- sluta att det är tillräckligt att varan endast marknadsförs i en annan medlemsstat. Kommissionen har vid ett möte om genomförande av 
  
 4Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europa- parlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upp- hävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004. 
  
 95 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 direktivet uttalat att direktivbestämmelsen är avsedd att tillämpas också i ett sådant fall. Det skulle i och för sig vara möjligt att låta den svenska regleringen även omfatta marknadsföring av produkter i län- der utanför EU. Enligt utredningens bedömning är det dock svårt att överblicka vilka konsekvenser detta skulle få. Det finns en risk för att en så generell bestämmelse skulle bli alltför betungande för företag som är verksamma i Sverige. De medlemsstater som utred- ningen har haft kontakt med under arbetet har avsett att begränsa tillämpningen av de nationella bestämmelserna i enlighet med direk- tivet. Som redogjorts för finns det även möjligheter att med stöd av andra bestämmelser i MFL ingripa mot den aktuella typen av vilse- ledande marknadsföring. Sammantaget anser utredningen att det finns skäl att begränsa tillämpningsområdet för den föreslagna bestäm- melsen i MFL på det sätt som framgår av direktivet. Den bör alltså endast gälla marknadsföring av varor inom EU. En särskild fråga är om bestämmelsen även ska gälla varor som marknadsförs inom EES (Europeiska ekonomiska samarbetsområdet). Utredningen har fått information om att  
 EES-länderna 
  har för avsikt att införliva direktiv (EU) 2019/2161. Eftersom något beslut om införlivande av direkti- vet ännu inte synes ha fattats av  
 EES-kommittén 
  bedömer utred- ningen dock att den föreslagna bestämmelsen ska ta sikte på varor som marknadsförs inom EU. 
  
 I direktivtexten används uttrycket ”legitima och objektiva skäl”. Utredningen bedömer att lagtexten i MFL bör utformas i nära anslut- ning till direktivet och att detta uttryck även bör komma till uttryck i den svenska lagtexten. 
  
 5.4Information vid köperbjudanden 
  
 Utredningens förslag: Informationskravet när det gäller hanter- ing av reklamationer i 12 § MFL tas bort. 
  
 Det införs en ny paragraf, 12 a §, som innebär att vid ett köp- erbjudande på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder en produkt är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 96 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 5.4.1Information om hantering av reklamationer 
  
 Enligt artikel 7.4 d i direktiv 2005/29/EG ska närmare villkor för be- talning, leverans, fullgörande och hantering av reklamationer, om de avviker från de krav som god yrkessed innebär, anses som väsentlig information vid ett köperbjudande. Genom ändringsdirektivet ändras detta på så sätt att kravet på tillhandahållande av information om han- tering av reklamationer utgår ur bestämmelsen. Skälet är att resultaten från kontrollen av ändamålsenligheten i konsument- och marknads- föringslagstiftningen visar att denna information är mest relevant i skedet innan ett avtal ingås, vilket regleras i direktiv 2011/83/EU.5 
  
 Bestämmelserna om köperbjudanden i artikel 7.4 har genomförts i 12 § MFL. Av paragrafen framgår vilken väsentlig information som en näringsidkare är skyldig att lämna konsumenter, om denne väljer att utforma en framställning som ett köperbjudande. Det finns en uttömmande uppräkning av den väsentliga information som ska framgå för att köperbjudandet inte ska anses vara vilseledande. Att låta bli att lämna väsentlig information vid köperbjudande utgör en form av vilseledande utelämnande. Enligt 12 § första stycket 4 utgör villkor för betalning, leverans, fullgörande och hantering av reklama- tioner – om dessa avviker från vad som är normalt för branschen eller produkten i fråga – sådan väsentlig information som näringsidkaren är skyldig att lämna. Eftersom det är fråga om ett fullharmoniserings- direktiv får medlemsländerna inte behålla eller införa bestämmelser som avviker från direktivet om inget annat anges i direktivet. Detta innebär att bestämmelsen behöver ändras så att den motsvarar den nya lydelsen av artikel 7.4 d i direktivet. Kravet på att näringsidkaren ska tillhandahålla information om hantering av reklamationer bör alltså tas bort. 
  
 5.4.2Köperbjudanden på en marknadsplats online 
  
 Genom ändringsdirektivet införs även ett nytt led (f) i artikel 7.4 i direktiv 2005/29/EG. Det gäller informationskrav vid köperbjudan- den på s.k. marknadsplatser online. Vid ett köperbjudande på en mark- nadsplats online ska information ges om huruvida den tredje part som erbjuder produkterna är näringsidkare eller inte, på grund av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. 
  
 5Skäl 40 i ändringsdirektivet. 
  
 97 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 Informationsskyldigheten riktar sig till den näringsidkare som till- handahåller marknadsplatsen (se skäl 27 i ändringsdirektivet). 
  
 En marknadsplats online definieras i direktivet som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webb- plats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distans- avtal med andra näringsidkare eller konsumenter (se artikel 3.1 b).6 Utredningen har i avsnitt 5.2 föreslagit att en definition av begreppet marknadsplats online införs i 3 § MFL. 
  
 Bakgrunden till informationskravet är att när konsumenter er- bjuds produkter på marknadsplatser online är både den som till- handahåller marknadsplatsen online och den tredje part som erbjuder en produkt på marknadsplatsen delaktiga. Det kan vara svårt för konsumenter som använder marknadsplatsen att förstå vem som är deras avtalspart och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. Därför finns det behov av särskilda informationskrav i dessa situa- tioner (se skäl  
 24–28 
  i ändringsdirektivet). En närmare beskrivning av marknadsplatser online och hur de fungerar finns i avsnitt 7.5.1. 
  
 Bestämmelsen om köperbjudanden i artikel 7.4 bör komma till uttryck i MFL, lämpligen i en ny paragraf, 12 a §. Informationskravet bör uttryckas så att det riktar sig till den näringsidkare som tillhanda- håller marknadsplatsen (se definitionen av begreppet leverantör av marknadsplats online i direktiv 2011/83/EU och utredningens över- väganden i avsnitt 7.5). Av bestämmelsen bör det framgå att den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ska informera om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är när- ingsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Det bör också framgå att informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Det innebär att utebliven information medför att marknadsföringen är vilseledande. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 
  
 6Definitionen av marknadsplats online har formulerats mer teknikneutralt jämfört med hur samma begrepp definieras i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 524/2013 av den 21 maj 2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv 2009/22/EG (förordningen om tvistlösning online vid kon- sumenttvister) (EUT L 165, 18.6.2013, s. 1) och Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av den 6 juli 2016 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, 19.7.2016, s. 1). 
  
 98 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 5.5Rankning av produkter 
  
 Utredningens förslag: En ny paragraf, 12 b §, införs i MFL om rankning av produkter. En näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter som erbjuds ska infor- mera om de kriterier som främst bestämmer rankningen av de produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Informationen ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegräns- snittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sök- resultaten presenteras. 
  
 Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 Informationskravet ska inte gälla för leverantörer av sökmotorer enligt artikel 2.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa vill- kor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade för- medlingstjänster. 
  
 Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt, 4 a, i artikel 7 i direk- tiv 2005/29/EG som gäller informationskrav vid rankning av pro- dukter som erbjuds digitalt. Bestämmelsen tar sikte på situationer där en näringsidkare ger konsumenter möjlighet att söka efter pro- dukter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter på grund av en sökning i form av ett nyckelord, en fras eller annan data som matas in i en dator för bearbetning av ett program. Oavsett var transaktionen slutligen ingås ska allmän information ges om de huvud- parametrar som bestämmer rankningen av de produkter som presen- teras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar. Informationen ska tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av onlinegränssnittet och vara direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sökresultaten presenteras. In- formationen ska anses vara väsentlig. 
  
 Ett i sammanhanget centralt begrepp är rankning. I direktivet de- finieras detta som den relativa position som tilldelas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. Utredningen föreslår i avsnitt 5.2 att en definition av begreppet rankning införs i 3 § MFL. 
  
 99 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bakgrunden till det nya informationskravet om rankning av pro- dukter är vissa transparenskrav vid rankning i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/11507 (EU:s plattformsförordning). Transparenskraven i förordningen omfattar ett stort antal online- baserade förmedlingstjänster inbegripet marknadsplatser online – men kraven är endast tillämpliga för den s.k. leverantören av den onlinebaserade förmedlingstjänsten i förhållande till andra närings- idkare som erbjuder varor och tjänster via förmedlingstjänsten. Inom EU har det bedömts att vissa kompletterande informationskrav bör införas i direktiv 2005/29/EG för att säkerställa transparens även i förhållande till konsumenter. 
  
 I skälen till ändringsdirektivet framhålls att näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka efter varor och tjänster, som resor, inkvartering och fritidsaktiviteter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter, bör informera konsumenterna om de standar- diserade huvudparametrar som bestämmer rankningen av de erbju- danden som presenteras för konsumenterna till följd av sökningen samt deras relativa betydelse jämfört med andra parametrar. Infor- mationen bör vara konkret och göras tillgänglig på ett enkelt, väl synligt och direkt sätt. Parametrar som bestämmer rankningen avser alla allmänna kriterier, processer, specifika signaler som införlivats med algoritmer eller andra anpassnings- eller nedprioriteringsmeka- nismer som används i samband med rankningen. 
  
 För att genomföra direktivet krävs att en bestämmelse med ett motsvarande informationskrav vid rankning av produkter införs i MFL. Enligt utredningens bedömning bör bestämmelsen begränsas till att gälla i situationer där näringsidkare ger konsumenter möjlig- het att söka digitalt efter produkter. Den bör däremot inte också om- fatta webbplatser m.m. där endast andra näringsidkare har möjlighet att göra sökningar. En informationsskyldighet i sådana situationer skulle gå utöver regleringen i direktivet och leda till en alltför stor informationsbörda. 
  
 Utredningen föreslår att informationskravet tas in i en ny para- graf, 12 b § MFL. Ordet huvudparametrar framstår i sammanhanget som något svårtillgängligt. Lagtexten bör i stället lämpligen utfor- mas så att näringsidkaren ska informera om de kriterier som främst 
  
 7Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster. 
  
 100 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 bestämmer rankningen av de produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. 
  
 Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Vid brister i informationen kan det alltså bli fråga om ett vilseledande utelämnande. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mot- tagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 
  
 Det bör av lagtexten framgå att informationen ska lämnas i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. Begreppet onlinegräns- snitt förekommer i andra  
 EU-rättsliga 
  sammanhang. I förordning (EU) 2018/302, den s.k. geoblockeringsförordningen, definieras on- linegränssnitt som mjukvara, däribland en webbplats eller en del där- av och applikationer, däribland mobila applikationer, som drivs av en näringsidkare eller för dennes räkning och vars syfte är att ge kunder åtkomst till näringsidkarens varor eller tjänster i syfte att ingå en transaktion gällande dessa varor eller tjänster.8 I konsumentskydds- förordningen finns en snarlik definition av begreppet som program- vara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applika- tion, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning och som tjänar till att ge konsumenterna tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster.9 I 41 a § MFL om varningsmeddelanden som del- vis ansluter till artikel 9.4 g i konsumentskyddsförordningen används däremot i stället för onlinegränssnitt begreppet webbplats.10 Begrep- pet onlinegränssnitt har en bredare innebörd än begreppet webbplats och stämmer bättre överens med den bakomliggande direktivregler- ingen. Enligt utredningens bedömning är det lämpligast att använda detta begrepp i den föreslagna bestämmelsen i MFL. 
  
 Det nya informationskravet i direktivet är inte tillämpligt på leve- rantörer av sökmotorer enligt definitionen i artikel 2.6 i EU:s platt- formsförordning. En sökmotor definieras i förordningen som en digi- tal tjänst som gör det möjligt för användare att mata in sökfraser för 
  
 8Se artikel 2 punkten 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/302 av den 
  
 28februari 2018 om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskrimi- nering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre mark- naden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direk- tiv 2009/22/EG. 
  
 9Se artikel 3 punkten 15 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 
  
 12december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004. 
  
 10Se prop. 2019/20:120 s. 100. 
  
 101 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 att göra sökningar på i princip alla webbplatser eller alla webbplatser på ett visst språk på grundval av en fråga om vilket ämne som helst i form av ett nyckelord, en röstbegäran, en fras eller någon annan in- matning och som returnerar resultat i vilket format som helst som innehåller information om det begärda innehållet. En leverantör av en sökmotor är en fysisk eller juridisk person som tillhandahåller eller erbjuder sig att tillhandahålla, sökmotorer till konsumenter. Dessa är redan enligt förordningen skyldiga att ange huvudparametrarna, vilka enskilt eller tillsammans är mest betydelsefulla vid bestämman- det av rankningen samt dessa huvudparametrars relativa betydelse, ge- nom att tillhandahålla en lättillgänglig och allmänt tillgänglig beskriv- ning, som är enkelt och begripligt formulerad, på sina sökmotorer. 
  
 För att det inte ska råda några oklarheter om när det nya infor- mationskravet är tillämpligt bedömer utredningen att det i den nya bestämmelsen bör införas ett undantag för sådana leverantörer av sökmotorer som avses i EU:s plattformsförordning. 
  
 5.6Konsumentrecensioner 
  
 Utredningens förslag: En ny paragraf, 12 c §, införs i MFL om konsumentrecensioner. En näringsidkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huruvida näringsidkaren säkerställer att recensionerna härrör från konsu- menter som har använt eller köpt produkterna och i sådant fall på vilket sätt det görs. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt, 6, i artikel 7 i direktiv 2005/29/EG. Bestämmelsen rör situationer där en näringsidkare ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter. Den innebär att näringsidkaren ska informera om huruvida denne säkerställer att de publicerade recensionerna härrör från konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna och om så är fallet på vilket sätt detta har säkerställts. Denna information ska anses som väsentlig. 
  
 I skäl  
 47–48 
  i ändringsdirektivet framhålls att konsumenter i allt högre grad förlitar sig på konsumentrecensioner och konsument- rekommendationer när de fattar köpbeslut. När näringsidkare till- handahåller konsumentrecensioner av produkter bör de därför in- 
  
 102 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 formera konsumenterna om huruvida de har processer eller rutiner för att säkerställa att de publicerade recensionerna härrör från kon- sumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna. Om så- dana processer eller rutiner finns bör näringsidkarna tillhandahålla information om hur kontrollerna utförs och ge tydlig information till konsumenter om hur recensioner behandlas, t.ex. om alla recen- sioner, oavsett om de är positiva eller negativa, läggs ut eller om recensioner har sponsrats eller påverkats av en avtalsförbindelse med en näringsidkare. Att påstå att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt använt eller köpt den produkten när inga rimliga och proportionella åtgärder har vidtagits för att säker- ställa att recensionerna verkligen härrör från sådana konsumenter bör betraktas som en otillbörlig affärsmetod som är vilseledande. Sådana åtgärder skulle kunna inkludera tekniska medel för att kontrollera tillförlitligheten hos den person som lägger ut en recension, t.ex. genom att begära information för att kontrollera att konsumenten faktiskt har använt eller köpt produkten. Bestämmelserna om kon- sumentrecensioner och konsumentrekommendationer påverkar inte sedvanlig och legitim praxis att i reklam göra överdrivna påståenden eller påståenden som inte är avsedda att uppfattas i bokstavlig mening. 
  
 För att genomföra ändringsdirektivet krävs att en motsvarande bestämmelse med informationskrav införs i MFL. Utredningen före- slår att det införs en ny paragraf, 12 c § i MFL. Av bestämmelsen bör det framgå att en näringsidkare som ger tillgång till konsument- recensioner av produkter ska informera om huruvida denne säker- ställer att recensionerna härrör från konsumenter som har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 Bestämmelsen innebär inte något krav på näringsidkaren att införa ett system för att kontrollera recensioner. Om näringsidkaren inte inför ett sådant system måste näringsidkaren dock informera om att recensionernas äkthet inte har kontrollerats. Vid brister i informa- tionen kan det bli fråga om ett vilseledande utelämnande. För att ett vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärs- beslut (8 § MFL). 
  
 Genom ändringsdirektivet införs även vissa nya bestämmelser i den s.k. svarta listan om näringsidkares användning av konsumentrecen- sioner. Dessa föranleder dock inte några lagändringar (se avsnitt 5.8). 
  
 103 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 5.7Försäljning i en konsuments bostad och under utflykter 
  
 Utredningens bedömning: Det bör inte införas några särskilda begränsningar i lag när det gäller försäljning i en konsuments bo- stad eller under utflykter som organiseras av näringsidkaren i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte. 
  
 5.7.1Direktivregleringen 
  
 Genom ändringsdirektivet har artikel 3.5 i direktiv 2005/29/EG fått en ny lydelse. Enligt den nya lydelsen hindrar direktivet inte medlems- staterna från att anta bestämmelser för att skydda konsumenters be- rättigade intressen vad gäller aggressiva eller vilseledande marknads- förings- eller försäljningsmetoder i samband med en näringsidkares icke begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organise- ras av en näringsidkare. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsument- skyddet. 
  
 Bakgrunden till bestämmelsen är att vissa medlemsstater redan har infört begränsningar av dessa typer av försäljningsmetoder. I skälen till ändringsdirektivet framhålls att vissa särskilt aggressiva eller vilse- ledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder i samband med besök i konsumentens hem eller under utflykter kan utsätta kon- sumenterna för påtryckningar att köpa varor eller tjänster som de annars inte skulle köpa eller inköp till mycket höga priser, ofta med omedelbar betalning. Sådana metoder riktar sig ofta mot äldre perso- ner eller andra utsatta konsumenter (se skäl 54 i ändringsdirektivet). 
  
 Genom ändringarna i direktiv 2005/29/EG har det förtydligats att direktivet inte påverkar medlemsstaternas frihet att anta natio- nella bestämmelser för att skydda konsumenternas intressen i de nämnda situationerna. Nationella bestämmelser skulle t.ex. kunna föreskriva att besök i konsumenters hem inte är tillåtet vissa tider på dagen eller att besök inte är tillåtet om konsumenten har förklarat att han eller hon inte godtar sådana besök. Det skulle också kunna handla om föreskrifter gällande betalningsrutiner (se skäl 55 i ändrings- direktivet). 
  
 104 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 5.7.2Förekomsten av försäljningsmetoderna i Sverige 
  
 Utredningen har varit i kontakt med Direct Selling Sweden, DSS11, som är en branschorganisation för företag som arbetar med direkt- försäljning/direkthandel och har tagit del av skriftlig information och rapporter som organisationen publicerat.12 Såvitt utredningen har erfarit förekommer det i princip ingen försäljning till konsumen- ter under utflykter i Sverige. 
  
 Enligt uppgifter från organisationen finns det över 155 000 direkt- säljare i Sverige, varav cirka 90 000 kommer från föreningens med- lemsföretag. Branschen omsätter mellan  
 2–3 
  miljarder kronor årligen. Försäljningen spänner över ett brett produktsortiment med bl.a. kosmetik, kläder, hushållsprodukter, hälsopreparat, böcker, rengör- ingsprodukter, kosttillskott, telefonabonnemang och säkerhetstjänster. 
  
 5.7.3Överväganden 
  
 De aktuella försäljningssätten – försäljning i konsuments bostad och under utflykter – gäller situationer där behovet av konsumentskydd generellt är stort. Konsumenten är i dessa fall typiskt sett mindre väl förberedd på att ingå avtal jämfört med situationer där avtal ingås i en affärslokal. Försäljningsmetoderna kan uppfattas som påträngande och leda till impulsköp som konsumenten efter närmare övervägande inte vill stå fast vid. 
  
 Mot bakgrund av detta finns en särskilt konsumentskyddande reglering för bl.a. dessa försäljningssätt i DAL. De utgör s.k. avtal utanför affärslokaler. Som har beskrivits i avsnitt 4.3 har närings- idkaren enligt DAL en särskilt omfattande skyldighet att informera konsumenten innan ett avtal ingås. Syftet är att konsumenten ska kunna fatta ett välgrundat beslut och jämföra olika produkter med varandra. När ett avtal har ingåtts ska näringsidkaren ge konsumen- ten en kopia av det undertecknade avtalet eller en bekräftelse på av- talet. Kopian eller bekräftelsen ska ges i en handling eller, om konsu- menten samtycker till det, i en annan läsbar och varaktig form som 
  
 11Föreningens huvuduppgifter är att bevaka medlemmarnas intressen och skydda konsumenten, att verka för god affärssed och att utveckla branschen. DSS är medlem i Seldia the European Direct Selling Association. Seldia representerar 27 europeiska nationella direkthandelsföreningar. 
  
 12Med direktförsäljning/direkthandel avses försäljning och rådgivning som bygger på person- liga möten utanför traditionella försäljningsställen. Försäljningen är ”butikslös” och sker bl.a. i form av demoförsäljning i hemmiljö, temaaktiviteter,  
 pop-up 
  stores, dörrknackning, sociala aktiviteter m.m. 
  
 105 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 är tillgänglig för konsumenten. Enligt DAL har konsumenten också en särskild rätt att frånträda avtalet (ångerrätt) inom 14 dagar. Syftet är att konsumenten alltid ska få en viss tid på sig för att överväga om han eller hon vill stå fast vid avtalet. 
  
 Även bestämmelserna i MFL innebär ett skydd för konsumenter i de aktuella situationerna. Bestämmelserna om otillbörlig marknads- föring i MFL är tillämpliga på affärsmetoder i samband med försälj- ning i konsuments bostad och under utflykter. Marknadsföringen får inte strida mot den s.k. generalklausulen om god marknads- föringssed. Näringsidkaren får inte heller använda sig av aggressiva eller vilseledande affärsmetoder. En situation där en näringsidkare, utan att konsumenten begärt det, besöker en konsument i dennes bostad t.ex. sent på kvällen eller tidigt på morgonen skulle sannolikt anses strida mot god marknadsföringssed och skulle också, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kunna utgöra aggressiv marknadsföring i strid mot 7 § MFL. Det finns även en bestämmelse i den s.k. svarta listan som innebär att det under alla förhållanden är otillåtet att göra personliga besök i konsumentens hem och ignorera dennes anmodan om att lämna hans hem eller inte komma tillbaka, utom under de omständigheter och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldig- het fullgjord (punkt 25). 
  
 DSS har träffat en överenskommelse med Konsumentverket om etiska regler för direkthandel. Av de etiska reglerna framgår bl.a. hur säljaren ska bete sig mot konsumenten. Personlig kontakt ska ske på ett ansvarsfullt sätt vid rimliga tidpunkter för att undvika att vara påträngande. Direktsäljaren ska respektera en på eller invid dörren uppsatt skylt som undanber sig säljbesök. En direktsäljare ska av- sluta en demonstration eller säljpresentation då konsumenten begär det och omedelbart avlägsna sig. Direktsäljare får inte missbruka den enskilda konsumentens förtroende utan ska ta hänsyn till konsu- mentens brist på kommersiell erfarenhet och får inte heller utnyttja konsumentens ålder, sjukdom, funktionshinder, oförmåga att förstå eller språkliga brister och får aldrig bygga sin argumentation på rädsla eller fruktan hos konsumenten (se punkterna 2.11 och 2.12). 
  
 Försäljning i konsumenters bostäder är en viktig försäljningskanal för många företag i Sverige. Branschen bidrar till sysselsättning för inte minst unga personer. Direkthandel kan innebära fördelar för vissa kon- sumenter som t.ex. har svårt att ta sig till butiker och känner osäkerhet 
  
 106 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 inför att handla på distans. Erfarenheter från Konsumentverket och Allmänna reklamationsnämnden som utredningen har tagit del av talar för att det visserligen förekommer problem för konsumenter i sam- band med hemförsäljning, bl.a. på det sättet att försäljningsmetoden kan upplevas som påträngande. Såvitt framkommit är problemen dock inte av sådan omfattning att det krävs ytterligare lagstiftning. Enligt utredningens bedömning ger framför allt den gällande regleringen i DAL om rätt till information och ångerrätt men också reglerna i MFL ett tillräckligt skydd för konsumenter mot påträngande och vilseledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder i samband med besök i kon- sumentens bostad eller under utflykter. Det finns inte behov av ytter- ligare reglering i syfte att inskränka användningen av dessa metoder. 
  
 5.8Nya punkter i svarta listan 
  
 Utredningens bedömning: De nya punkterna i svarta listan gäl- ler automatiskt som svensk lag enligt 4 § MFL. Det behövs inga ytterligare lagstiftningsåtgärder. 
  
 Genom artikel 3.7 i ändringsdirektivet ändras bilaga I till direktiv 2005/29/EG, den s.k. svarta listan. Det införs fyra nya punkter med affärsmetoder som under alla förhållanden ska anses otillbörliga. Detta innebär att det inte krävs att metoderna ifråga påverkar eller sannolikt påverkar konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut, utan de är otillbörliga oavsett vilket resultat de lett till. Av artikel 5.5 i direktivet framgår att förteckningen i bilagan till direktivet ska gälla i alla medlemsländer och att den får ändras endast genom en översyn av direktivet. 
  
 5.8.1Sökresultat 
  
 Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt i bilaga I till direktiv 2005/29/EG som behandlar sökresultat. Enligt punkt 11 a är det otill- börligt att tillhandahålla sökresultat som svar på en konsuments sök- ning på internet utan att, i fall då det rör sig om betald reklam eller då betalning skett specifikt för att uppnå en högre rankning av pro- dukter, i sökresultaten tydligt informera om detta. 
  
 107 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 I direktivet framhålls att det har en stor inverkan på konsumenter att leverantörer av onlinesökfunktioner rankar kommersiella erbjudan- den högre eller använder andra sätt för att ge dem en mer framskjuten placering i resultat vid sökningar på internet.13 Om en näringsidkare direkt eller indirekt har betalat en leverantör av onlinesökfunktioner för en högre rankning av en produkt i sökresultaten bör leverantören av onlinesökfunktionen informera kunderna om denna omständig- het i en kortfattad, lättillgänglig och begriplig form. Indirekt betal- ning kan ha formen av en näringsidkares godtagande av alla former av ytterligare skyldigheter mot leverantören av onlinesökfunktionen vilket specifikt resulterar i en högre rankning. En indirekt betalning kan bestå av ökad provision per transaktion samt olika ersättnings- system som specifikt leder till en högre rankning.14 
  
 5.8.2Vidareförsäljning av biljetter 
  
 Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt 23 a, i bilagan till direk- tiv 2005/29/EG. Enligt den nya punkten är det otillbörligt att till konsumenter vidaresälja biljetter till kultur- och idrottsevenemang om näringsidkaren har förvärvat dem genom användning av automa- tiserade medel för att kringgå eventuella begränsningar av antalet biljetter som en person kan köpa eller andra regler som är tillämpliga på biljettköp. 
  
 Av skäl 50 i ändringsdirektivet framgår att det bör vara förbjudet för näringsidkare att till konsumenter vidaresälja biljetter till kultur- och idrottsevenemang som de har förvärvat genom användning av programvara som ger näringsidkare möjlighet att köpa biljetter ut- över de tekniska begränsningar som tillämpas av den primära biljett- försäljaren eller att kringgå andra tekniska medel som den primära försäljaren har infört för att säkerställa att biljetter finns tillgängliga för alla. Förbudet påverkar inte eventuella andra nationella åtgärder som medlemsstaterna kan vidta för att skydda konsumenters in- tressen samt säkra sin kulturpolitik och bred tillgång till kultur- och idrottsevenemang, exempelvis att reglera vidareförsäljningspriser på biljetter. 
  
 13Skäl 18 i ändringsdirektivet. 
  
 14Skäl 20 i ändringsdirektivet. 
  
 108 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 5.8.3Konsumentrecensioner 
  
 Genom ändringsdirektivet införs två nya punkter i bilagan till direk- tiv 2005/29/EG som behandlar konsumentrecensioner (23 b och 23 c). 
  
 Enligt punkt 23 b är det otillbörligt att uppge att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkten utan att vidta rimliga och proportionella åtgärder för att säkerställa att recensionerna härrör från sådana konsumenter. Enligt punkt 23 c är det otillbörligt att lägga ut eller ge en annan juri- disk eller fysisk person i uppdrag att lägga ut falska konsumentrecen- sioner eller konsumentrekommendationer, eller ge en vilseledande bild av konsumentrecensioner eller konsumentrekommendationer på sociala medier för att göra reklam för produkter. 
  
 Bakgrunden är att konsumenter förlitar sig i allt högre grad på konsumentrecensioner och konsumentrekommendationer när de fat- tar köpbeslut. Det bör betraktas som en otillbörlig affärsmetod att vilseleda konsumenter genom att påstå att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt använt eller köpt den pro- dukten när inga rimliga och proportionella åtgärder har vidtagits för att säkerställa att recensionerna verkligen härrör från sådana konsu- menter. Sådana åtgärder skulle kunna inkludera tekniska medel för att kontrollera tillförlitligheten hos den person som lägger ut en recen- sion, till exempel genom att begära information för att kontrollera att konsumenten faktiskt har använt eller köpt produkten.15 
  
 Det bör vidare vara förbjudet för näringsidkare att lägga ut falska konsumentrecensioner och konsumentrekommendationer, som s.k. gillanden på sociala medier, eller att ge andra i uppdrag att göra detta för att göra reklam för sina produkter, samt att manipulera konsument- recensioner och konsumentrekommendationer, exempelvis genom att endast publicera positiva recensioner och radera negativa recen- sioner.16 
  
 Som framgår av avsnitt 5.6 föreslår utredningen att det i MFL in- förs en ny paragraf (12 c §) när det gäller näringsidkares skyldighet att informera om konsumentrecensioner. 
  
 15Skäl 47 i ändringsdirektivet. 
  
 16Skäl 49 i ändringsdirektivet. 
  
 109 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 5.8.4Överväganden 
  
 Av 4 § första stycket MFL framgår att bilagan med den s.k. svarta listan i direktivet gäller som svensk lag. Bilagan kompletterar på detta sätt de allmänna bestämmelserna i MFL. Listan är uppdelad i två avsnitt med förbud mot vilseledande respektive aggressiv mark- nadsföring. Bestämmelserna i bilagan tillämpas i svensk rätt även när marknadsföringsmetoderna används mot näringsidkare.17 
  
 I samband med införandet av MFL beslutades att svarta listan skulle utgöra svensk lag genom en hänvisning i MFL. Detta innebär att de nya punkterna automatiskt gäller som svensk lag från och med det datum som ändringsdirektivet börjar gälla, vilket enligt artikel 7.1 är den 28 maj 2022. Det behövs alltså ingen ändring i MFL för att genomföra artikel 3.7 i svensk rätt. Det krävs dock att regeringen till- kännager den nya lydelsen av bilagan i SFS. 
  
 Enligt MFL ska bestämmelserna i punkterna  
 1–31 
  i bilagan tillämpas även om marknadsföringen riktar sig mot näringsidkare (4 § tredje stycket). Utredningen bedömer att detta bör gälla även för de nya punkterna. Eftersom det redan följer av lagtexten i 4 § tredje stycket MFL behövs det inte någon ändring i den bestämmelsen. 
  
 5.9Möjligheter till kompensation 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av lagändringar med anledning av den nya bestämmelsen i direktiv 2005/29/EG om möjligheter till kompensation för konsumenter. 
  
 5.9.1Direktivregleringen 
  
 Artikel 3.5 i ändringsdirektivet innebär att en ny bestämmelse om möjligheter till kompensation, artikel 11 a, införs i direktiv 2005/29/EG. Enligt bestämmelsens första punkt ska konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder ha tillgång till proportionella och effektiva avhjälpande åtgärder, inbegripet skadestånd för den skada som kon- sumenten har lidit och, i relevanta fall, prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna får fastställa villkoren för tillämpningen av 
  
 17Prop. 2007/08:115 s. 106. 
  
 110 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 dessa avhjälpande åtgärder och deras effekt. De får i lämpliga fall ta hänsyn till den otillbörliga affärsmetodens allvar och art, den skada konsumenten har lidit samt andra relevanta omständigheter. Enligt bestämmelsens andra punkt ska dessa avhjälpande åtgärder inte på- verka tillämpningen av andra avhjälpande åtgärder som finns tillgäng- liga för konsumenter enligt unionsrätten eller nationell rätt. 
  
 Som framgår av skäl 16 i ändringsdirektivet är syftet med bestäm- melsen att säkerställa att konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder ska ha tillgång till avhjälpande åtgärder som kan undan- röja följderna av dessa metoder. En tydlig ram för individuella avhjäl- pande åtgärder underlättar privata insatser för att upprätthålla lagstift- ningen. Konsumenter bör på ett proportionellt och ändamålsenligt sätt ha rätt till skadestånd, och, i tillämpliga fall, till prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna är inte förhindrade att be- hålla eller införa rätten till andra avhjälpande åtgärder som reparation eller omleverans för konsumenter som skadats av otillbörliga affärs- metoder i syfte att säkerställa att följderna av sådana metoder undan- röjs fullständigt. 
  
 Innan utredningen överväger behovet av lagändringar med anled- ning av den nya direktivbestämmelsen redogörs nedan för gällande rätt i fråga om rätten till skadestånd vid överträdelser av MFL och andra avhjälpande åtgärder. 
  
 5.9.2Gällande rätt 
  
 Rätten till skadestånd enligt 37 § MFL 
  
 Enligt 37 § MFL ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller åläggande som har meddelats med stöd av 23, 24 eller 25 §§, eller mot 7 §, eller mot 8 § och någon av bestämmelserna i 9, 10,  
 12–17 
  §§, eller mot någon av bestämmelserna i  
 18–22 
  a §§, eller mot någon av punkterna i bilaga I till direktiv 2005/29/EG er- sätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. 
  
 Syftet med skadeståndet är att reglerna ska verka förebyggande och ge goda förutsättningar för att ekonomiskt kompensera dem som lidit skada till följd av otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Av förarbetena framgår att bestämmelsen i första hand tar sikte på det utomobligatoriska området, dvs. situationer där det inte finns ett av- 
  
 111 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 talsförhållande mellan parterna som kan grunda rätt till skadestånd. Vidare framgår att skadeståndet endast avser ren förmögenhets- skada. Allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller i frågor om bl.a. uppsåt, oaktsamhet, adekvat kausalitet och bevisbörda.18 
  
 Rätten till skadestånd enligt 37 § MFL gäller både för konsumenter och näringsidkare. Att konsumenter kan få skadestånd grundas främst på principiella skäl. I de flesta fall lider konsumenter inte någon er- sättningsgill skada i samband med otillbörlig marknadsföring. Som exempel på en situation där skadestånd kan bli aktuellt nämns i för- arbetena att en konsument genom vilseledande reklam lockats att åka förgäves till ett försäljningsställe. Reskostnaderna kan i ett sådant fall utgöra en ersättningsgill skada och även eventuell förlorad arbets- inkomst för den tid som lagts ned. Ett annat exempel är onödiga kostnader i form av utgifter för en fastighetsvärdering på grund av vilseledande marknadsföring.19 
  
 Skadeståndet till näringsidkare kan bl.a. avse att kompensera nega- tiv inverkan på omsättningen. Ersättning kan också utgå för utgifter som en näringsidkare har haft för att motverka följderna av en otill- börlig marknadsföring. Av 37 § andra stycket MFL framgår att när ersättningen till näringsidkare bestäms får hänsyn tas även till omstän- digheter av annan än ekonomisk art. Regeln kan användas för att ytterligare balansera ersättningen för den förlust som den skadade näringsidkaren gjort, inklusive ersättning för förlorad goodwill.20 
  
 Konsumentköplagen 
  
 Konsumentköplagen (1990:932) reglerar köp av lösa saker som en näringsidkare säljer till en konsument. Lagen gäller även i fall då säljaren inte är en näringsidkare, om köpet förmedlas för säljaren av en näringsidkare. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om vad som avses med fel på varan och vilka påföljder som kan komma ifråga vid fel  
 (16–22 
  a §§). 
  
 Enligt 19 § första stycket föreligger fel om varan inte överens- stämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller använd- ning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet. Varan ska vidare enligt andra stycket anses fel- 
  
 18Se prop. 1994/95:123 s. 109 f. och 179. 
  
 19Prop. 1994/95:123 s. 112 och 179. 
  
 20A. prop. s. 112. 
  
 112 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 aktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om dess egenskaper eller användning som någon annan än säljaren, i tidigare säljled eller för säljarens räkning, har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet. Första och andra styckena gäller inte, om säljaren visar att uppgifterna har rättats i tid på ett tydligt sätt eller att uppgifterna inte har inverkat på köpet. Andra stycket gäller inte heller, om säljaren visar att han varken kände till eller borde ha känt till uppgifterna. 
  
 Varan är vidare felaktig om säljaren har underlåtit att efter före- läggande enligt produktsäkerhetslagen (2004:451) lämna säkerhets- information om varan eller underlåtit att lämna sådan information om varans egenskaper eller användning som säljaren enligt MFL har ålagts att lämna. Detsamma gäller om föreläggandet eller åläggandet har meddelats varans tillverkare eller någon annan som i tidigare sälj- led tagit befattning med varan och säljaren har känt till eller borde ha känt till underlåtenheten att fullgöra föreläggandet eller åläggan- det. En förutsättning för att varan ska anses felaktig enligt detta stycke är dock att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. 
  
 Även bestämmelserna i 16 § konsumentköplagen kan aktualiseras. Enligt den ska varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. Den ska också vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används och stämma överens med den beskrivning som säljaren har lämnat och ha de egenskaper som säljaren har hänvisat till genom att lägga fram prov eller modell. Varan ska bl.a. anses fel- aktig om den avviker från detta eller om den i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Om varan inte överensstämmer med lämnade uppgifter kan det i många fall anses att den avviker från vad konsumenten med fog har kunnat förutsätta. Vid tillämpningen av 16 § krävs, till skillnad från 19 §, inte att det föreligger ett orsakssamband mellan uppgifterna och köpbeslutet och det saknar även betydelse om näringsidkaren känt till eller borde ha känt till uppgifterna. 
  
 De påföljder som kan komma ifråga om en vara är felaktig är avhjälpande, omleverans, prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller hävning av köpet. Dessutom får konsumenten kräva skade- stånd och hålla inne betalningen (22 §). I  
 32–34 
  och 42 §§ finns regler om beräkningen och bestämningen av skadeståndets omfattning. Huvudprincipen är att konsumenten vid näringsidkarens avtalsbrott 
  
 113 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 ska ha rätt till ersättning som medför att konsumenten försätts i samma ekonomiska situation som om avtalet fullgjorts på riktigt sätt, dvs. ersättning enligt det s.k. positiva kontraktsintresset (32 §). I bestämmelsen ges vissa exempel på ersättningsgilla skadestånds- poster. Bland dessa nämns ersättning för utgifter, inkomstförlust och prisskillnad. 
  
 Konsumenttjänstlagen 
  
 Konsumenttjänstlagen (1985:716) är tillämplig på avtal om tjänster som näringsidkare utför åt konsumenter i fall då tjänsten avser arbete på lösa saker, dock ej behandling av levande djur. Den gäller även arbete på fast egendom, på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatten eller på andra fasta saker och förvaring av lösa saker, dock ej förvaring av levande djur. 
  
 I lagen finns bestämmelser om att tjänsten ska utföras fackmäs- sigt och att näringsidkaren med tillbörlig omsorg ska ta till vara kon- sumentens intressen och samråda med denne i den utsträckning som det behövs och är möjligt (4 §). I  
 9–15 
  §§ regleras i vilka fall en tjänst kan anses vara felaktig. En tjänst ska bl.a. anses felaktig om resultatet avviker från sådana uppgifter av betydelse för bedömningen av tjäns- tens beskaffenhet eller ändamålsenlighet som kan antas ha inverkat på avtalet och som i samband med avtalets ingående eller annars vid marknadsföring har lämnats av näringsidkaren, av någon annan näringsidkare eller av en branschförening eller liknande organisation för näringsidkarens räkning, eller av en leverantör av material till tjänsten eller av någon annan i tidigare led (10 § första stycket). Detta gäller dock inte i fråga om uppgifter som i tid har rättats på ett tydligt sätt och inte heller om näringsidkaren varken kände till eller borde ha känt till uppgifterna (10 § andra stycket). 
  
 De påföljder som kan komma ifråga om en tjänst är felaktig är avhjälpande, prisavdrag eller hävning av köpet samt skadestånd och innehållande av betalning  
 (19–21, 
  31 och 33 §§). 
  
 Många typer av konsumenttjänster faller utanför konsumenttjänst- lagens tillämpningsområde. Det gäller bl.a. behandling av personer eller levande djur, uthyrning, motionstjänster, upplevelsetjänster, kurs- och utbildningsverksamhet, möbeltransporter och vissa im- materiella tjänster såsom rådgivning, provning, besiktning och sysslo- 
  
 114 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 mannaskap. Bestämmelserna har dock i viss utsträckning ansetts kunna tillämpas analogt.21 
  
 Bestämmelser i andra lagar 
  
 Vissa typer av konsumenttjänster är helt eller delvis specialreglerade. Som exempel på sådan lagstiftning kan nämnas paketreselagen (2018:1217), fastighetsmäklarlagen (2011:666), lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter och lagen (2003:389) om elek- tronisk kommunikation. Utöver dessa finns bestämmelser om kon- traktsbrott även i köplagen (1990:931). 
  
 I produktansvarslagen (1992:18) finns bestämmelser som inne- bär att en konsument kan få skadestånd för en personskada och i vissa fall även sakskada som orsakats på grund av en säkerhetsbrist hos en produkt (1 §). En produkt anses ha en säkerhetsbrist, om pro- dukten inte är så säker som skäligen kan förväntas (3 §). Säkerheten ska bedömas bl.a. med hänsyn till hur produkten har marknadsförts. 
  
 Skadestånd kan även utgå vid förfaranden som utgör brottslig gärning, t.ex. bedrägeri. Skadeståndslagen (1972:207) är en ramlag som tillämpas i de fall där det inte finns någon kontraktsrättslig eller skadeståndsrättslig speciallagstiftning eller allmänna avtalsrättsliga grundsatser som är tillämpliga. Den innebär bl.a. i vissa fall en rätt för den skadelidande att får ersättning för såväl person- som sak- skada (2 kap. 1 §). Ersättning för s.k. ren förmögenhetsskada kan också utgå om skadan orsakats genom brott (2 kap. 2 §). 
  
 Bestämmelserna i köplagen har även ansetts ge uttryck för all- männa principer, som kan användas även utanför köplagens egentliga tillämpningsområde på andra avtalstyper än köp av lös egendom.22 
  
 5.9.3Överväganden 
  
 I syfte att uppfylla det nya kravet i artikel 11 a i direktiv 2005/29/EG krävs att konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder ges tillgång till proportionella och effektiva avhjälpande åtgärder, in- begripet skadestånd för den skada som konsumenten har lidit och, i relevanta fall, prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Frågan är om de 
  
 21Se NJA 2002 s. 644 och NJA 2011 s. 600. 
  
 22Tex. vid köp av aktier och fast egendom. 
  
 115 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 påföljder som finns i svensk rätt är tillräckliga eller om det krävs författningsändringar för att leva upp till direktivets krav. 
  
 När det till en början gäller rätten till skadestånd kan konstateras att direktivbestämmelsen är brett formulerad och att den inte inne- håller någon begränsning på så sätt att den endast skulle gälla kon- traktsrättsliga situationer. 
  
 Som har beskrivits finns det i 37 § MFL en bestämmelse om rätt till skadestånd för konsumenter. Syftet med bestämmelsen är att ekonomiskt kompensera dem som lidit skada till följd av otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Den omfattar såväl inom- som utomobliga- toriska situationer, men har i praktiken betydelse endast i utomobli- gatoriska situationer. Den täcker alla typer av överträdelser av natio- nella bestämmelser som antagits med stöd av direktiv 2005/29/EG. När det gäller överträdelser av den s.k. generalklausulen om god marknadsföringssed i 5 § MFL finns det dock en begränsning. Så- dana överträdelser kan endast ge rätt till skadestånd om närings- idkaren har brutit mot ett förbud eller åläggande. I andra fall är möjligheten till skadestånd enligt bestämmelsen utesluten. Regler- ingen innebär en viss begränsning av konsumenters möjligheter att få ersättning för skador som de drabbats av till följd av att närings- idkare begår överträdelser av artiklarna 5.1 och 5.2 i direktivet. Som nämnts ovan ges medlemsstaterna dock rätt att bestämma villkoren för tillämpningen av de avhjälpande åtgärderna och deras effekt. Med- lemsstaterna får i lämpliga fall ta hänsyn till den otillbörliga affärs- metodens allvar och art, den skada konsumenten har lidit samt andra relevanta omständigheter. 
  
 Enligt utredningens bedömning bör kravet på att näringsidkaren har brutit mot ett förbud eller åläggande vid överträdelser av general- klausulen kunna anses utgöra ett sådant villkor för tillämpningen som sägs i direktivet och som medlemsstaterna har möjlighet att ta ställning till. Begränsningen när det gäller rätten till skadestånd har ansetts motiverad mot bakgrund av att allmän förmögenhetsskada som allmän princip i svensk rätt inte ersätts i utomobligatoriska för- hållanden. Vidare har framhållits att generalklausulen har ett mycket vidsträckt tillämpningsområde.23 Generalklausulen inbegriper bl.a. speciallagstiftning, Konsumentverkets föreskrifter och allmänna råd, normer som domstolar skapar genom sin praxis och andra inter- nationellt vedertagna normer inom ramen för lagens syfte. 
  
 23Prop. 1994/95:123 s. 109. 
  
 116 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 Med hänsyn till detta framstår begränsningen av rätten till skade- stånd vid överträdelser av generalklausulen som väl avvägd. Enligt utredningens bedömning måste begränsningen anses ligga inom det utrymme som medlemsstaterna har enligt direktivet att bestämma villkoren för tillämpningen av skadeståndet och därmed också vara förenlig med direktivet. 
  
 En förutsättning för att en konsument ska kunna få skadestånd enligt 37 § MFL är att näringsidkaren handlat med uppsåt eller oakt- samhet. Även denna begränsning bedömer utredningen vara förenlig med den  
 EU-rättsliga 
  regleringen. 
  
 Som har beskrivits finns det även i andra lagar regler om rätt till skadestånd för konsumenter i kontraktsrättsliga situationer, vilka kan aktualiseras när en konsument lidit skada på grund av en otillbörlig affärsmetod. Enligt 30 § konsumentköplagen kan en konsument t.ex. få ersättning för skada som denne drabbats av till följd av att en vara inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper som säljaren har lämnat vid marknadsföringen. En liknande bestämmelse om skadestånd finns i 31 § konsumenttjänstlagen. Konsumenttjänst- lagen har i praxis ansetts analogt tillämplig när det gäller andra typer av tjänster än de som direkt omfattas av lagen. Även bl.a. produkt- ansvarslagen innehåller bestämmelser om rätt till skadestånd för kon- sumenter i situationer kopplade till näringsidkarens marknadsföring. 
  
 Utredningen bedömer mot denna bakgrund att de skadestånds- bestämmelser som finns i MFL och andra konsumenträttsliga lagar uppfyller direktivets krav på att konsumenter ska ges rätt till skade- stånd vid näringsidkares användning av otillbörliga affärsmetoder. 
  
 Enligt direktivet ska konsumenter, i relevanta fall, även ges till- gång till andra avhjälpande åtgärder i form av prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet (hävning). Det framgår inte av direktivet vad som av- ses med uttrycket relevanta fall. Med tanke på att medlemsstaterna får fastställa villkoren för tillämpningen av de avhjälpande åtgärderna och deras effekt torde det dock finnas ett visst utrymme att be- stämma i vilka situationer som påföljderna ska gälla, så länge det inte strider mot direktivets krav på proportionalitet och effektivitet. Därtill kommer att en medlemsstat även får ha andra påföljder än de som nämns i direktivet. 
  
 Påföljder i form av prisavdrag och hävning aktualiseras endast i kontraktsrättsliga förhållanden. Detta tydliggörs i direktivtexten genom att åtgärderna ska vara tillgängliga ”i relevanta fall”. Det är 
  
 117 
  
 Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 
  
 SOU 2021:17 
  
 alltså inte fråga om att en konsument ska ha rätt att häva köpet på grund av en i och för sig otillbörlig marknadsföring om det inte föreligger något fel i varan eller tjänsten. Som beskrivits ovan inne- håller både konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen bestäm- melser som ger konsumenter rätt till såväl prisavdrag som hävning av köpet i olika situationer. Dessa bestämmelser har ett brett tillämp- ningsområde och knyter an till de paragrafer som handlar om mark- nadsansvaret. Det finns även bestämmelser som reglerar konsumen- ters rätt till prisavdrag och hävning i andra lagar som rör särskilda avtalstyper. Slutligen finns det även allmänna köprättsliga principer som kan tillämpas på avtal som inte omfattas av tillämpningsområdet för de köprättsliga lagarna. Enligt utredningens bedömning måste dessa bestämmelser och allmänna principer anses innebära att kon- sumenter ges tillgång till avhjälpande åtgärder i relevanta fall på det sätt som sägs i direktivet och att svensk rätt därmed redan lever upp till direktivets krav. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att de regler som finns om rätt till skadestånd, prisavdrag och hävning i situationer då en konsu- ment drabbats av skada till följd av otillbörliga affärsmetoder är väl förenliga med  
 EU-rättens 
  krav på proportionalitet och effektivitet. Därtill kommer att det även finns andra avhjälpande åtgärder i svensk rätt, t.ex. rätt att kräva avhjälpande och omleverans samt att hålla inne betalning. Det finns inte behov av författningsändringar med anledning av den nya bestämmelsen i direktiv 2005/29/EG om möjligheter till kompensation för konsumenter. 
  
 118 
  
 6 Information om prissänkningar 
  
 6.1En ny bestämmelse om prissänkningar i direktiv 98/6/EG 
  
 6.1.1Allmänt om bestämmelsen 
  
 Enligt ändringsdirektivet införs en ny artikel, 6 a, i direktiv 98/6/EG som reglerar vilka uppgifter ett tillkännagivande av en prissänkning ska innehålla. Enligt artikeln ska varje tillkännagivande av en pris- sänkning innehålla uppgift om det tidigare pris som näringsidkaren har tillämpat under en fastställd tidsperiod före tillämpningen av pris- sänkningen. Med tidigare pris avses det lägsta pris som näringsidkaren har tillämpat under en tidsperiod inte understigande 30 dagar före tillämpningen av prissänkningen. Artikeln innehåller vissa möjliga undantag från huvudregeln. Medlemsstaterna får föreskriva andra regler för varor som sannolikt kan försämras eller har kort sista för- brukningsdatum. De får, om produkten funnits på marknaden i mindre än 30 dagar, även föreskriva en kortare tidsperiod. För det fall att prissänkningen ökas gradvis, får det föreskrivas att det tidi- gare priset är priset utan prissänkningen före den första tillämpningen av prissänkningen. 
  
 Syftet med den nya bestämmelsen om prissänkningar är att skydda konsumenter från vilseledande prissänkningar där näringsidkaren fel- aktigt anger ett för högt jämförpris. Den tillkom i ett sent skede av  
 EU-förhandlingarna 
  och förklaras inte i något särskilt skäl i ändrings- direktivet. Kommissionen har dock vid ett möte om genomförande av direktivet lämnat viss information och vägledning om hur den ska tillämpas. 
  
 119 
  
 Information om prissänkningar 
  
 SOU 2021:17 
  
 6.1.2Bestämmelsens tillämpningsområde 
  
 Bestämmelsen är endast tillämplig när en näringsidkare tillkännager en prissänkning av en vara som näringsidkaren salufört tidigare. Be- stämmelsen påverkar inte näringsidkares frihet att variera sin prissätt- ning. Den påverkar inte heller längden på prissänkningskampanjer och är inte tillämplig på s.k. prisjämförelser, dvs. jämförelser med pris för samma vara som säljs av annan näringsidkare. Enligt vad kom- missionen har uppgivit är den inte heller tillämplig på erbjudanden där ett köp av en vara ger konsumenten rätt till en ytterligare vara kostnadsfritt, t.ex. erbjudanden av typen ”köp en vara få en vara på köpet”. Sådana erbjudanden omfattas av reglerna i direktiv 2005/29/EG. Generella rabattkort eller kuponger som ger konsumenten rätt till en prissänkning vid köp hos en näringsidkare eller medlemskap i s.k. lojalitetsprogram där konsumenten vid köp av varor får särskilda förmåner vid framtida köp omfattas inte av den nya bestämmelsen. Det gör inte heller framställningar i marknadsföring som innehåller generella påståenden om en näringsidkares varor såsom ”lägsta pri- ser”, ”realisation” eller ”lanseringspris” och som inte innehåller en specifik och mätbar information om en prissänkning. 
  
 Kommissionen har framhållit att en överträdelse av den nya be- stämmelsen om prissänkningar i artikel 6 a samtidigt också kan utgöra en överträdelse av bestämmelserna om otillbörlig marknadsföring enligt direktiv 2005/29/EG. 
  
 6.1.3Huvudregeln 
  
 Enligt punkterna 1 och 2 i artikel 6 a i direktiv 98/6/EG ska varje till- kännagivande om en prissänkning innehålla uppgift om det tidigare pris som näringsidkaren har tillämpat under en tidsperiod inte under- stigande 30 dagar före tillämpningen av prissänkningen. Med pris- sänkning avses näringsidkarens upplysning om att denne har sänkt det pris som tidigare gällt för produkten. Detta görs normalt genom att näringsidkaren anger det nya priset tillsammans med en hänvis- ning till det tidigare priset överkryssat och/eller en sänkning med ett visst procenttal alternativt visst belopp. 
  
 Med pris avses det försäljningspris som anges i artikel 2 a i direktiv 98/6/EG. Försäljningspris är det slutliga priset på en enhet eller en be- stämd mängd av en vara, inklusive mervärdesskatt och alla övriga skatter. 
  
 120 
  
 SOU 2021:17 
  
 Information om prissänkningar 
  
 Före prissänkningen ska näringsidkaren fastställa det lägsta pris som varan haft under de senaste 30 dagarna. Detta är det tidigare pris som näringsidkaren ska informera om i samband med prissänkningen. Näringsidkaren är inte skyldig att informera om hur länge närings- idkaren använt det tidigare priset utan behöver endast säkerställa att det tidigare priset är det lägsta pris som tillämpats under den senaste  
 30-dagarsperioden. 
  
 6.1.4De särskilda undantagen 
  
 Enligt punkten 3 i artikeln får medlemsstaterna föreskriva andra regler för varor som sannolikt kan försämras eller har kort sista förbruk- ningsdatum. Syftet är att möjliggöra regler för sådana varor som kan behöva prissänkas oftare än andra på grund av att varans sista för- brukningsdatum närmar sig. 
  
 Medlemsstaterna får, om produkten funnits på marknaden i mindre än 30 dagar, även föreskriva en kortare tidsperiod än den period som anges i andra punkten (punkten 4). Medlemsstaterna kan reglera en kortare fast period, t.ex. 10 dagar, som näringsidkaren måste ha sålt varan till fullt pris innan denne får informera om en prissänkning. Medlemsstaterna kan också tillåta näringsidkaren att själv välja en annan kortare tidsperiod för att fastställa det tidigare priset, utan att längden på denna period regleras i lag. I det senare fallet får tillbör- ligheten i agerandet bedömas för varje enskilt fall utifrån bestämmel- serna i direktiv 2005/29/EG. 
  
 Medlemsstaterna får, för fall då prissänkningen ökas gradvis, före- skriva att det tidigare priset är priset utan prissänkningen före den första tillämpningen av prissänkningen (punkten 5). Syftet med denna valmöjlighet är att tillåta näringsidkare att som tidigare pris vid upp- repade prissänkningar som ökas gradvis fortsätta att ange det ur- sprungliga priset före den första prissänkningen. 
  
 6.2Gällande bestämmelser i prisinformationslagen 
  
 Prisinformationslagen (2004:347) (PIL) genomför direktiv 98/6/EG och innehåller bestämmelser om den prisinformation som en närings- idkare ska lämna när denne tillhandahåller bestämda produkter. En- dast om produkten som marknadsföringen avser låter sig specificeras 
  
 121 
  
 Information om prissänkningar 
  
 SOU 2021:17 
  
 så till vida att produkten kan identifieras och särskiljas uppkommer skyldighet att lämna prisinformation enligt lagen. 
  
 Enligt 11 § PIL får regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris. Bemyn- digandet avseende skyldigheten att lämna prisinformation omfattar inte bara föreskrifter om uppgiftsskyldigheten som sådan, utan även bestämmelser om hur och på vilket sätt prisinformation skall lämnas. Enligt 4 § i förordningen (2009:607) med instruktion för Konsument- verket får myndigheten meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris enligt PIL. 
  
 Med stöd av den bestämmelsen har Konsumentverket meddelat föreskrifter om prisinformation (KOVFS 2012:01).1 Föreskrifterna innehåller bestämmelser om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningsgrunderna för pris och jämförpris. Där framgår bl.a. att när en bestämd produkt bjuds ut i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller i omedelbar anslutning till säljstället ska priset och, i tillämpliga fall, jämförpriset anges (2 §). Prisinformationen ska som huvudregel vara skriftlig. Sådan prisinformation lämnas 1. på varan eller dess förpackning, eller 2. på en hyllkantsetikett, skylt eller på annat likvärdigt sätt i produktens omedelbara närhet (3 §). 
  
 Det finns inte någon bestämmelse som reglerar prissänkningar i PIL. Det finns dock vissa bestämmelser i MFL som kan vara tillämp- liga när en näringsidkare annonserar en prissänkning. Enligt 10 § MFL är det förbjudet för en näringsidkare att använda sig av fel- aktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga en produkts pris, grunderna för prisberäkningen, särskilda pris- fördelar och betalningsvillkor. En näringsidkare får vid marknads- föring av produkter använda uttrycket ”realisation” eller något annat uttryck med motsvarande innebörd bara om försäljningen avser pro- dukter som ingår i näringsidkarens ordinarie sortiment, försäljningen sker under en begränsad tid, och priserna är väsentligt lägre än när- ingsidkarens normala priser för motsvarande produkter (17 § MFL).2 
  
 1Se även KOVFS 2018:1 som rör prisinformation för elavtal. 
  
 2Patent- och marknadsdomstolen har nyligen meddelat ett avgörande där en näringsidkare, med stöd av 10 och 8 §§ MFL, förbjudits att jämföra försäljningspriset med ett ordinarie pris eller ett överstruket pris, om inte detta är det pris som bolaget vanligen tillämpar och har tillämpat under en period om minst fyra veckor omedelbart före den senaste prissänkningen (PMT  
 13403-19). 
  
 122 
  
 SOU 2021:17 
  
 Information om prissänkningar 
  
 6.3En ny bestämmelse om prissänkningar i PIL 
  
 Utredningens förslag: En ny bestämmelse, 7 a §, om prissänk- ningar införs i PIL. 
  
 Information om att priset på en produkt har sänkts ska även innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänkningen. 
  
 Med tidigare pris avses det lägsta pris som har gällt för pro- dukten under de senaste 30 dagarna före prissänkningen. Om pris- sänkningen under denna tid har skett gradvis, avses i stället det pris som gällde före den första prissänkningen. 
  
 Skyldigheten att informera om prissänkningar ska inte gälla varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. 
  
 6.3.1Tillkännagivande av prissänkningar ska innehålla uppgift om tidigare pris 
  
 I syfte att genomföra den nya bestämmelsen i direktivet behöver det införas en ny paragraf, 7 a §, i PIL. Av paragrafen bör det framgå att information om att priset på en produkt har sänkts även ska innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänkningen. Uttrycket tidigare pris bör, med viss språklig justering, definieras på samma sätt som i direktivet, dvs. som det lägsta pris som har gällt för produkten under de senaste 30 dagarna före prissänkningen. 
  
 Direktivet är endast tillämpligt på varor medan bestämmelserna i PIL gäller produkter, dvs. varor, tjänster eller andra nyttigheter, dock inte fast egendom och arbetstillfällen (2 § PIL). Som exempel på konsumentnyttigheter som omfattas av lagen kan nämnas telekom- munikationstjänster och andra former av elektroniska kommunika- tionstjänster, elektrisk kraft, fjärrvärme, finansiella tjänster och nyttigheter av alla slag såsom inlåningstjänster, försäkringar och värde- pappersfonder. Enligt utredningens bedömning bör den nya bestäm- melsen om prissänkningar gälla samtliga produkter som omfattas av PIL. Syftet att skydda konsumenter från vilseledande prissänkningar gör sig gällande inte bara i fråga om varor utan även när det gäller tjänster och andra nyttigheter. Det finns inte anledning att göra någon skillnad i detta avseende. Eftersom direktiv 98/6/EG inte harmoni- serar regelverket beträffande annat än varor så utgör  
 EU-rätten 
  inte något hinder mot en sådan ordning. 
  
 123 
  
 Information om prissänkningar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utredningen bedömer att det saknas behov av en uttrycklig regler- ing i lagtexten beträffande nya produkter som har funnits på mark- naden mindre än 30 dagar. Det får anses följa redan av första stycket i 7 a § att informationen i ett sådant fall ska innehålla det lägsta pris som näringsidkaren har tillämpat på produkten sedan den började säljas. Utredningen vill i detta sammanhang också peka på att sär- skilda introduktionspris i samband med att en ny produkt lanseras på marknaden inte träffas av bestämmelsen i 7 a §, utan det är först när det genomförs en prissänkning av produkten i förhållande till det tidigare priset som bestämmelsen blir tillämplig. 
  
 6.3.2Prissänkningar som sker gradvis 
  
 Utredningen anser att det finns goda skäl att utnyttja möjligheten som finns i direktivet till särreglering beträffande prissänkningar som sker gradvis av bl.a. hållbarhetsskäl. Det är vanligt förekommande under vissa perioder, t.ex. vid säsongsutförsäljningar av kläder och utrustning, att en näringsidkare först sänker priset på en produkt med t.ex. tjugo procent för att sedan sänka priset femtio procent och slutligen sjuttio procent. I ett sådant fall kommer näringsidkaren, med den föreslagna regleringen, att kunna ange det pris som denne tillämp- ade på produkten innan sänkningen med tjugo procent som det tidi- gare priset vid samtliga efterföljande prissänkningar. 
  
 Beträffande prissänkningar som sker gradvis föreslår utredningen alltså att den nya paragrafen i 7 a § PIL ska innehålla en bestämmelse om att informationen ska avse det pris som gällde före den första pris- sänkningen. 
  
 6.3.3Varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla 
  
 Som har beskrivits ovan ger direktivet möjlighet att göra undantag från kravet på information om prissänkningar när det gäller varor som sannolikt kan försämras eller har kort sista förbrukningsdatum. Exempel på sådana varor är vissa typer av livsmedel som kan behöva prissänkas oftare än andra för att de ska kunna säljas innan de blir förstörda. Ett annat exempel kan vara växter. Ett liknande undantag för varor som snabbt kan försämras finns i artikel 16 d i direktiv 2011/83/EU. 
  
 124 
  
 SOU 2021:17 
  
 Information om prissänkningar 
  
 I syfte att underlätta för näringsidkare att snabbt kunna genom- föra prissänkningar beträffande dessa varor och därigenom undvika onödig värdeförstöring och matsvinn bedömer utredningen att Sverige bör utnyttja möjligheten till särreglering på så sätt att varorna helt undantas från informationskravet i 7 a §. Utredningen föreslår därför att det i den föreslagna paragrafen om prissänkningar tas in en sär- skild undantagsbestämmelse om detta. Bestämmelsen bör formule- ras på liknande sätt som 2 kap. 11 § 4 i DAL. 
  
 125 
  
 7Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 7.1Inledning 
  
 I samband med att ändringsdirektivet antogs identifierades ett antal områden där konsumentskyddet behöver moderniseras inom unio- nen. Det övergripande syftet är att anpassa lagstiftningen med anled- ning av utvecklingen och digitaliseringen av konsumentmarknaden. Som har redogjorts för i avsnitt 3.2.4 är ett av direktiven som har ändrats direktiv 2011/83/EU (konsumenträttighetsdirektivet). Direk- tivet har i Sverige i huvudsak genomförts genom lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (DAL). Utredningen be- handlar i detta kapitel behovet av ändringar i lagen i syfte att genom- föra ändringarna i direktivet. De rör till stor del frågor med anknyt- ning till avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Det handlar bl.a. om näringsidkarens skyldighet att ge in- formation till konsumenten innan ett avtal ingås, konsumentens rätt att frånträda (ångra) ett avtal och verkningarna av att konsumenten frånträder avtalet. Vidare aktualiseras bl.a. frågor om konsumenters rätt till information vid avtal som ingås på en s.k. marknadsplats online. 
  
 I konsumenträttighetsdirektivet har även införts nya bestämmelser om sanktioner och sanktionsavgifter. Utredningen återkommer till dessa frågor i avsnitt 9. 
  
 127 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 7.2Lagens tillämpningsområde 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelserna i 2 kap. DAL ska gälla för avtal varigenom en näringsidkare överlåter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsument och som inne- bär en betalningsförpliktelse för konsumenten. 
  
 Kapitlet ska också gälla för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och om utförande av en digital tjänst, om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter, utom när de behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. 
  
 Bestämmelserna om i vilka fall kapitlet inte gäller flyttas till en ny paragraf, 1 a §. 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av lagändringar med anledning av ändringarna i direktivet om undantag för passa- gerartransporttjänster och varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag. 
  
 7.2.1Direktivregleringen 
  
 Av artikel 3 i konsumenträttighetsdirektivet jämfört med definitio- nerna av bl.a. distansavtal, köpeavtal och tjänsteavtal i artikel 2 fram- går att direktivet gäller avtal mellan en näringsidkare och en kon- sument om köp av varor och tjänster som innebär att konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. Även avtal om digitalt innehåll omfattats av direktivet. Om det digitala innehållet levereras på ett fysiskt medium (t.ex. cd eller dvd) anses det i direktivets mening som en vara. 
  
 Avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium (strömning eller nedladdning) omfattas också av direktivet men klassificeras i detta sammanhang varken som köpe- avtal eller tjänsteavtal (se skäl 19). Direktivet gäller även avtal om fjärrvärme och avtal om leverans av vatten, gas eller el (se skäl 25). För de nämnda avtalstyperna finns det i direktivet vissa särskilda bestämmelser om informationskrav, beräkning av ångerfristen, undan- tag från ångerrätten och verkningarna av att ett avtal ångras. 
  
 128 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 I samband med en uppföljning av genomförandet av direktivet uppmärksammades inom kommissionen vissa frågor som gäller digi- tala tjänster i förhållande till avtal om digitalt innehåll som inte leve- reras på ett fysiskt medium.1 Det visade sig att det i praktiken kan vara svårt att dra en klar gräns mellan dessa båda typer av avtal. En komplikation i sammanhanget var att avtal om utförande av digitala tjänster – till skillnad mot avtal om leverans av digitalt innehåll – omfattades av direktivet endast om avtalet innebär att konsumenten ska betala ett pris. 
  
 Ändringsdirektivet innebär att tillämpningsområdet för konsu- menträttighetsdirektivet har justerats i syfte att åstadkomma sam- stämmighet med direktiv (EU) 2019/7702 (direktivet om tillhanda- hållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Utgångspunkten är fortfarande att direktivet är tillämpligt på avtal som innebär att konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. När det gäller avtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium och digitala tjänster är direktivet dock – liksom direktivet om till- handahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster – även tillämp- ligt om avtalet inte innebär en betalningsskyldighet men konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla sina personuppgifter till näringsidkaren. Undantag görs för avtal där de personuppgifter som tillhandahålls behandlas av näringsidkaren endast för att tillhanda- hålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten eller för att göra det möjligt för näringsidkaren att uppfylla rättsliga krav, och när- ingsidkaren inte behandlar uppgifterna för något annat ändamål. Detta framgår av den nya artikel 3.1 a i direktivet. 
  
 7.2.2Lagens tillämpningsområde bör justeras så att det stämmer överens med direktivet 
  
 Bestämmelser om avtal om lös egendom och icke finansiella tjänster finns i 2 kap. DAL. Kapitlet gäller för avtal varigenom en närings- idkare överlåter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt 
  
 1Se COM (2017)259 final, Rapport från kommissionen till Europarlamentet och rådet om tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparla- mentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG. 
  
 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 129 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 en konsument (2 kap. 1 § första stycket). Kapitlet gäller alla typer av överlåtelser och upplåtelser såsom köp, byten, gåvor, hyra och lån. Även egendom som överlåts eller upplåts gratis omfattas alltså. Regleringen kom att få detta vida tillämpningsområde vid införandet av lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hem- försäljningsavtal. Några närmare överväganden när det gäller bene- fika avtal gjordes dock inte i det sammanhanget (se prop. 1999/2000:89 
  
 s.23). Inte heller i samband med att konsumenträttighetsdirektivet ge- nomfördes tycks frågan om tillämpningsområdet ha övervägts. Detta trots att det framgick att direktivet var begränsat till att gälla avtal om varor och tjänster där konsumenten ska betala ett pris (se definitionerna av köpeavtal, tjänsteavtal och distansavtal i artikel 2). I förarbetena konstaterades endast att det står klart att direktivet, liksom regleringen i distans- och hemförsäljningslagen, omfattar avtal om överlåtelse och upplåtelse av lös egendom samt tjänsteavtal. Lagen bör därför även fortsättningsvis omfatta sådana avtal (prop. 2013/14:15 s. 36). 
  
 Det kan alltså konstateras att lagen har kommit att få ett vidare tillämpningsområde än konsumenträttighetsdirektivet framför allt på det sättet att lagen även gäller benefika avtal. Det finns i och för sig inget som hindrar att en medlemsstat på detta sätt tillämpar direktiv- regleringen på områden som faller utanför tillämpningsområdet. Frå- gan är dock om det i vart fall numera finns tillräckliga skäl för detta. 
  
 För en bred tillämpning av lagen talar att det i och för sig generellt kan sägas vara positivt för konsumenter att få information om en vara som överlåts eller en tjänst som utförs. Konsumenten får klart för sig vilka huvudsakliga egenskaper varan eller tjänsten har och kontaktuppgifter till näringsidkaren m.m. Det kan i praktiken finnas situationer där det inte framstår som givet om en konsument får en vara eller en tjänst som en gåva eller om varan eller tjänsten i stället ingår i ett köp av andra varor eller tjänster. Det kan på så sätt finnas vissa gränsdragningssvårigheter. 
  
 Men det finns också skäl som talar mot en tillämpning av DAL på benefika avtal. Från konsumentskyddssynpunkt fyller ångerrät- ten knappast någon funktion i dessa fall. En konsument som ångrar mottagandet av en gåva har inte fullgjort någon motprestation som ska återgå. Avtalet innebär alltså ingen restitutionsförpliktelse för näringsidkaren. Syftet med näringsidkarens informationsskyldighet enligt DAL är framför allt att det ska stå klart vilka rättigheter och skyldigheter konsumenten har enligt avtalet och att en konsument 
  
 130 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 som vill ångra avtalet ska kunna utöva sin ångerrätt på det sätt som avses i lagen. Dessa intressen gör sig inte heller gällande vid benefika avtal. Dessutom måste beaktas att lagens omfattande informations- skyldighet såväl innan som efter det att ett avtal ingås kan innebära administration och kostnader i en näringsidkares verksamhet. Detta torde inte minst vara fallet för företag som är verksamma över grän- serna inom EU. De kan behöva anpassa sin verksamhet för att upp- fylla de särskilda informationskrav som gäller i Sverige jämfört med andra medlemsstater i unionen. I sammanhanget bör beaktas att avtal om gratis tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster – t.ex. i form av gratis molntjänster eller gratisappar – numera före- kommer i stor utsträckning. Till följd av den ökade digitaliseringen och utvecklingen av  
 e-handeln 
  har frågan om lagens tillämpnings- område kommit att få allt större praktisk betydelse. Vidare kan kon- stateras att den konsumentskyddande lagstiftningen i övrigt inte gäl- ler benefika avtal. Sådana avtal omfattas inte heller av den föreslagna nya lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal. Tanken inom EU är att det ska säkerställas samstämmighet mellan tillämp- ningsområdet för konsumenträttighetsdirektivet och direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 Vid en avvägning av de intressen som gör sig gällande bedömer utredningen att det inte är motiverat att låta benefika avtal omfattas av regleringen i DAL utan att lagens tillämpningsområde nu bör ändras så att den överensstämmer med direktivet. 
  
 Av artikel 3 i konsumenträttighetsdirektivet framgår att det ska tillämpas på avtal där konsumenten ”betalar eller åtar sig att betala priset” (se artikel 4.2 a i ändringsdirektivet). Detta bör i 2 kap. 1 § DAL lämpligen uttryckas så att lagen anges gälla avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Det uttrycket förekom- mer redan i 2 kap. 9 § DAL. 
  
 Det föreslagna tillägget i 1 § innebär att kapitlet – förutom bene- fika avtal – inte heller kommer att omfatta bytesavtal. Utredningen konstaterar dock att ångerrätten inte heller i dessa fall fyller någon egentlig praktisk funktion. En rätt att ångra ett bytesavtal innebär inte att konsumenten har rätt att få tillbaka pengar, utan endast den vara som konsumenten använt för att byta med. Som exempel kan nämnas att en konsument köper en tröja i storlek medium. Efter att ha provat tröjan upptäcker konsumenten att den är för liten. I stället för att ångra köpet byter konsumenten den till en tröja i storlek large. 
  
 131 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 En ångerrätt avseende det senare ingångna avtalet om byte innebär att konsumenten får tillbaka tröjan i storlek medium. Konsumenten har däremot inte rätt att få tillbaka några pengar. Varken bestäm- melserna i direktivet eller DAL om verkan av att konsumenten ut- övar sin ångerrätt är heller utformade med tanke på bytesavtal. Ut- redningen bedömer alltså att det inte kommer att innebära någon försämring från konsumentskyddssynpunkt att byten inte omfattas av regleringen i DAL. 
  
 På motsvarande sätt som i direktivet bör det i 2 kap. 1 § införas en särskild bestämmelse som gäller avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och utförande av digitala tjänster. För dessa typer av avtal bör kapitlet gälla även om avtalet inte innebär någon betalningsförpliktelse för konsumenten, men han eller hon ska tillhandahålla sina personuppgifter. Kapitlet bör dock inte gälla när de personuppgifter som tillhandahålls be- handlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet.3 
  
 I sammanhanget bör framhållas att det inte är fråga om att införa någon ny rättslig grund för behandling av personuppgifter. De skyl- digheter som följer av GDPR4 gäller även vid behandlingen av sådana personuppgifter som en konsument tillhandahåller näringsidkaren enligt den föreslagna bestämmelsen. Näringsidkaren måste t.ex. innan ett avtal ingås informera om ändamålen med behandlingen och den rättsliga grunden för behandlingen (se artiklarna  
 13–14 
  GDPR). 
  
 En annan fråga som utredningen har övervägt rör det förhållandet att direktivet gäller köp av varor medan DAL gäller köp av lös egen- dom och om det finns behov av någon författningsändring med anled- ning av detta. Enligt definitionen av varor i artikel 2.3 i direktivet (som hänvisar till artikel 2.5 i direktiv [EU] 2019/7715, varudirek- tivet) avses med varor alla lösa saker samt vatten, gas och elektricitet om de saluförs i begränsad volym eller bestämd kvantitet. Vidare avses varor med digitala delar. Det står dock klart att begreppet lös egendom i svensk rätt är vidare än begreppet varor i direktivets mening. 
  
 3En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 4 § förslaget om en ny lag om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). 
  
 4Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning). 
  
 5Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv 2009/22/EG samt om upphävande av direktiv 1999/44/EG. 
  
 132 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Lös egendom täcker bland annat in det som avses med varor i direk- tivet. Dessutom omfattas t.ex. rättigheter av olika slag.6 Regleringen i DAL innebär alltså att svensk rätt redan uppfyller de krav som ställs i direktivet. Det finns enligt utredningens bedömning därför inte behov av några lagändringar i detta avseende. Det kan också kon- stateras att DAL redan är tillämplig på bl.a. avtal om hyra av lös egendom, vilka i direktivet snarast tycks benämnas som en typ av tjänster. Även på detta sätt uppfyller svensk rätt alltså de krav som ställs i direktivet. 
  
 För att regleringen ska bli överskådlig föreslår utredningen att bestämmelserna i 2 kap. 1 § andra stycket om i vilka fall kapitlet inte gäller flyttas till en egen paragraf, 2 kap. 1 a §. 
  
 7.2.3Ändringen i undantaget om passagerartransporttjänster 
  
 I artikel 3.3 k i konsumenträttighetsdirektivet finns en bestämmelse som innebär att direktivet inte gäller för avtal om passagerartrans- porttjänster, med undantag för vissa särskilt utpekade bestämmelser. Bestämmelsen har nu ändrats så att artikel 21 har lagts till bland de artiklar som ska gälla även för dessa avtal (se ändringsdirektivet artikel 4.2 c). Av den artikeln framgår att om näringsidkaren har en telefontjänst för kundkontakter i anslutning till avtal som ingåtts, ska medlemsstaterna se till att konsumenter som ringer upp närings- idkaren inte debiteras mer än grundläggande samtalstariff. Detta ska dock inte påverka rätten hos dem som tillhandahåller telekommuni- kationstjänster att ta ut avgifter för sådana samtal. 
  
 Artikel 3.3 k har genomförts i 2 kap. 1 § fjärde stycket DAL. Be- stämmelsen innebär att vid avtal om transport av personer gäller endast 3 § tredje stycket och 9 §. Om avtalet ingås på en webbplats ska näringsidkaren alltså även i dessa fall särskilt uppmärksamma kon- sumenten på viss information och konsumenten är bunden av en beställning som medför en betalningsförpliktelse endast om den har tydliggjorts före beställningen och konsumenten uttryckligen har påtagit sig förpliktelsen. 
  
 Artikel 21 i direktivet har genomförts i 3 a § AVLK. Enligt den bestämmelsen ska ett avtalsvillkor anses oskäligt om det innebär att 
  
 6Begreppet lös egendom förekommer t.ex. i 1 § köplagen (1990:931). Se om den närmare inne- börden i Cummings och Simpson, Köplagen En kommentar, JUNO version 3, kommentaren till 1 §. 
  
 133 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 konsumenten är hänvisad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Syftet är att komma till rätta med avtalsvillkor som innebär att konsumenten är hänvisad till betalnummer vid kontakter med näringsidkaren, och att skydda kon- sumenten mot att då drabbas av oväntade samtalsavgifter.7 Tillämp- ningsområdet för AVLK är vidsträckt genom att lagen tillämpas på avtalsvillkor över hela konsumentområdet.8 Bestämmelsen i 3 a § AVLK är således redan tillämplig på avtal om passagerartranport- tjänster och utredningen bedömer därför att det inte behövs någon ändring i DAL för att genomföra ändringen i direktivet. 
  
 7.2.4Varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag 
  
 I artikel 3.3 i konsumenträttighetsdirektivet har införts ett nytt led, n), som innebär att direktivet inte ska tillämpas på avtal om varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag (se ändringsdirektivet artikel 4.2 c). Tidigare framgick detta av defini- tionen av varor i artikel 2.3 där det angavs att med varor avses alla lösa saker, utom saker som säljs exekutivt eller annars tvångsvis med stöd av lag. Det är alltså inte fråga om något nytt undantag. Utred- ningen har dock övervägt om det ändå finns anledning att göra några lagändringar i detta avseende. 
  
 Bestämmelser om exekutiv försäljning finns i  
 8–14 
  kap. utsök- ningsbalken. Utmätt egendom säljs genom Kronofogdemyndighetens försorg. Bestämmelser om försäljning av egendom tvångsvis med stöd av lag finns även i bl.a. konkurslagen (1987:672). Ett annat exempel är lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Eftersom direktivbestäm- melsen innebär att sådana varor inte omfattas av direktivet och där- med det harmoniserade området står det Sverige fritt att välja om DAL ska vara tillämplig även på sådana avtal. 
  
 Vid genomförandet av direktivet tycks frågan inte har övervägts närmare. Ett motsvarande undantag finns i konsumentköpsdirek- tivet.9 Vid genomförandet av det direktivet gjordes bedömningen att 
  
 7Prop. 2013/14:15 s. 62 f. och 71. 
  
 8Prop. 1994/95:17 s. 86. 
  
 9Direktiv (1999/44/EG) om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier. 
  
 134 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 det i svensk rätt är oklart om det konsumentköprättsliga regerverket alls är tillämpligt på exekutiv försäljning, och det överlämnades åt rättstillämpningen att avgöra om köprättsliga regler bör komma till användning vid sådan försäljning. Det ansågs lämpligt att frågan även fortsättningsvis lämnades öppen (se prop. 2001/02:134 s. 23 f). Ut- redningen om nya konsumentköpregler har bedömt att det nu sak- nas anledning att göra en annan bedömning (SOU 2020:51 s. 84). 
  
 När det gäller annan typ av försäljning som sker tvångsvis med stöd av lag, bl.a. konkursbos försäljning av gäldenärens egendom, har det ansetts att vanliga köprättsliga felregler är tillämpliga och att konsumentköplagen kan tillämpas. Vid genomförandet av konsu- mentköpsdirektivet valde regeringen att avstå från att införa undan- tag för sådana försäljningar med motiveringen att det skulle urholka konsumentskyddet (prop. 2001/02:134 s. 23 f). 
  
 I samband med att det genomfördes en möjlighet för Krono- fogdemyndigheten att sälja utmätt lös egendom genom budgivning på internet  
 (e-auktion) 
  bedömdes att bestämmelserna om informa- tionsskyldighet och ångerrätt i DAL inte borde vara tillämpliga på exekutiv försäljning av utmätt lös egendom, där såväl informationen inför som genomförande av auktionen och andra frågor om försälj- ningens bestånd är särskilt reglerade. Detta ansågs vara i linje med att konsumenträttighetsdirektivet inte omfattar varor som säljs exeku- tivt eller annars tvångsvis med stöd av lag. Någon särskild bestäm- melse om detta bedömdes inte nödvändig (se prop. 2013/14:43 s. 14 f.). 
  
 Som redogjorts för har det i tidigare sammanhang gjorts bedöm- ningen att frågan om tillämpningen av köprättsliga regler bör lämnas öppen när det gäller varor som säljs exekutivt. Utredningen finner inte skäl att göra någon annan bedömning i detta sammanhang. I avsaknad av något särskilt undantag för andra former av tvångsvisa försäljningar drar utredningen slutsatsen att DAL i dag är tillämplig i situationer där en näringsidkare försätts i konkurs och konkursboet under hand överlåter konkursgäldenärens egendom via en webb- plats. Det kan i praktiken vara svårt för en konsument att ta ställning till om den som överlåter egendom är ett konkursbo. Att undanta dessa avtal från lagens tillämpning skulle leda till ett försämrat kon- sumentskydd. Konsumenten skulle då inte ha någon ångerrätt och inte heller rätt till viss information om varan. Enligt utredningens bedömning finns det inte skäl att införa något undantag för dessa eller andra tvångsvisa försäljningar. 
  
 135 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 7.3Definitioner 
  
 Utredningens förslag: I DAL införs definitioner av begreppen digital tjänst, varor med digitala delar, kompatibilitet, driftskom- patibilitet, marknadsplats online och personuppgifter. Definitio- nen av digitalt innehåll justeras så att den språkligt stämmer överens med definitionen i direktiv (EU) 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av några sär- skilda definitioner av begreppen funktionalitet och leverantör av marknadsplats online i lagen. 
  
 Genom ändringsdirektivet införs vissa nya definitioner i konsument- rättighetsdirektivet. Ett sådan begrepp är digital tjänst. Direktivet hänvisar här till en definition i artikel 2.2 i direktiv (EU) 2019/770 (direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Med digital tjänst avses där en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till upp- gifter i digital form, eller en tjänst som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten. 
  
 En definition av digitalt innehåll har redan tidigare funnits i kon- sumenträttighetsdirektivet. Den ändring som görs innebär att det nu i stället hänvisas till en definition av samma begrepp i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll. Med digitalt innehåll avses där data som framställs och tillhandahålls i digital form. 
  
 Ändringsdirektivet innebär också att det införs en ny utvidgad definition av begreppet varor, motsvarande den som finns i varudirek- tivet. Enligt definitionen avses med varor: a) alla lösa saker (vatten, gas och elektricitet anses också vara varor i direktivets mening när de saluförs i begränsad volym eller bestämd kvantitet), b) alla lösa saker som integrerar eller är sammankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varorna inte fungerar (varor med digitala delar). 
  
 Utredningen om nya konsumentköpregler har föreslagit att varu- direktivet och direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster ska genomföras i en ny lag om konsumentskydd 
  
 136 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 vid köp och vissa andra avtal. I betänkandet föreslås att bl.a. begrep- pen digitalt innehåll, digital tjänst och varor med digitala delar defi- nieras i den nya lagen. Någon definition av begreppet varor föreslås däremot inte (se SOU 2020:51). 
  
 Det står till en början klart att definitionen av begreppet digital tjänst bör införas i 1 kap. 2 § DAL. Vidare bör definitionen av digi- talt innehåll justeras så att den språkligt överensstämmer med defini- tionen i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (och den föreslagna nya lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal). Gränsdragningen mellan dessa två typer av avtal har praktisk betydelse när det gäller tillämpningen av bestäm- melserna om ångerrätt. 
  
 I samband med genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet gjordes bedömningen att begreppet varor var tillräckligt tydligt i sig självt och att det inte var nödvändigt att införa en definition i den svenska lagen (prop. 2013/14:15 s. 35 f.). Det saknas anledning att nu göra någon annan bedömning. Som har framhållits i avsnitt 7.2 är varor en typ av lös egendom så som detta begrepp används i 2 kap. 1 § DAL och även i svensk rätt generellt. Begreppet vara är syno- nymt med lös sak. Detta är vedertaget och i sig så klart att det inte behöver anges i en definition. Det står även klart att vatten, gas och elektricitet utgör varor när de saluförs i begränsad volym eller be- stämd kvantitet. Detta framgår även motsatsvis av de särskilda bestäm- melserna i DAL om leverans av vatten, gas och el när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller fastställd kvantitet (se 2 kap. 12 § tredje stycket och 15 § 4). Inte heller i den föreslagna lagen om kon- sumentskydd vid köp och vissa andra avtal föreslås någon definition av begreppet varor. Däremot bör begreppet varor med digitala delar definieras. Det är av betydelse framför allt när det gäller gränsdrag- ningen i förhållande till avtal om digitalt innehåll. I lagen finns också särskilda informationskrav för varor med digitala delar. 
  
 I konsumenträttighetsdirektivet har vidare införts en definition av begreppet funktionalitet. Det definieras som kapaciteten hos det digitala innehållet eller den digitala tjänsten att fungera på avsett vis. Begreppet funktionalitet tar sikte på informationskravet i 2 kap. 2 § första stycket 18. Enligt bestämmelsen ska näringsidkaren informera om funktionen hos digitalt innehåll, inbegripet tekniska skydds- åtgärder. Bestämmelsen syftar till att konsumenten ska få allmän information om det digitala innehållets funktion för att kunna bilda 
  
 137 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 sig en uppfattning om användningsområdet. Konsumenten ska få information om vilka tekniska skyddsåtgärder som har använts, vilket t.ex. innebär att information ska ges om huruvida det följer några särskilda begränsningar i möjligheten att använda innehållet till följd av att detta är skyddat mot exempelvis kopiering (se prop. 2013/14:15 s. 82). Enligt utredningens bedömning tillför den nya definitionen av funktionalitet knappast något i sak när det gäller förståelsen av bestämmelsen. Att näringsidkaren ska informera om kapaciteten att fungera på avsett vis måste anses framgå redan av den gällande ordalydelsen. Utredningen bedömer alltså att det inte finns behov av att införa en definition av begreppet funktionalitet i DAL. Någon sådan definition finns inte heller i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal. 
  
 I direktivet har vidare införts definitioner av begreppen kompa- tibilitet och driftskompatibilitet. De är centrala vid tillämpningen av det nya föreslagna utvidgade informationskravet för varor med digi- tala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster i 2 kap. 2 § DAL (den föreslagna nya punkten 20) och i sig inte självklara till sin innebörd. Utredningen föreslår därför att definitioner av begreppen införs i DAL. 
  
 I direktivet finns också en definition av begreppet marknadsplats online. Det avser en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation som admini- streras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som gör det möj- ligt för konsumenter att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. Även detta är ett centralt begrepp som bör defi- nieras i DAL. Begreppet leverantör av marknadsplats online behöver däremot inte definieras i lagen. Det förklaras i stället lämpligen i an- slutning till den bestämmelsen där den aktualiseras, dvs. 2 kap. 2 b § (se avsnitt 7.5). 
  
 I direktivet har vidare införts en definition av begreppet person- uppgifter. Det hänvisas till definitionen i artikel 4.1 i förordning (EU) 2016/679 (GDPR). Begreppet har betydelse dels när det gäller tillämpningsområdet för 2 kap. DAL, dels i fråga om verkningarna av att konsumenten utövar sin ångerrätt. Utredningen föreslår att även denna definition tas in i 1 kap. 2 § DAL. En motsvarande defi- nition föreslås i den nya lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal. 
  
 138 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Genom ändringsdirektivet justeras de tidigare definitionerna av begreppen köpeavtal och tjänsteavtal i vissa avseenden (artiklarna 2.5– 
  
 2.6i konsumenträttighetsdirektivet). Definitionerna ändras endast i mindre mån. Regeringen har tidigare gjort bedömningen att det sak- nas behov av att föra in dessa definitioner i DAL (prop. 2013/14:15 s. 35 f.). Utredningen delar den bedömningen. 
  
 7.4Information innan ett avtal ingås 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelserna i 2 kap. 2 § första stycket DAL om näringsidkarens informationsskyldighet innan ett avtal ingås ändras på följande sätt. 
  
 Näringsidkaren ska, utöver information om sin  
 e-postadress, 
  även informera konsumenten om andra medel för kommunika- tion via internet som näringsidkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsumenten att bevara uppgifter i en läsbar och varaktig form. Om näringsidkaren agerar för någon annans räk- ning ska motsvarande uppgifter lämnas för den näringsidkaren (punkten 1). 
  
 Näringsidkaren ska informera om ifall priset har personanpas- sats på grund av automatiserat beslutsfattande (punkten 4). 
  
 Näringsidkaren ska informera om funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder (punkten 19). 
  
 Näringsidkaren ska, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster (punkten 20). 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av lagändringar med anledning av att det i konsumenträttighetsdirektivet införs en bestämmelse om att näringsidkaren ska informera om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet, inte bara för varor, utan även för digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 139 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 7.4.1Näringsidkarens kontaktuppgifter 
  
 I artikel 6 i konsumenträttighetsdirektivet finns bestämmelser om vilken information som näringsidkaren ska ge konsumenten innan ett avtal ingås. Artikel 6.1 c har ändrats på det sättet att ordet fax- nummer har utgått. Vidare har ett tillägg gjorts om att näringsidkare som utöver  
 e-post 
  tillhandahåller andra medel för kommunikation via internet och som garanterar att konsumenten kan lagra korre- spondens med denne på ett varaktigt medium, ska informera om dessa. Bestämmelsen syftar till att konsumenten enkelt ska kunna identifiera och kontakta näringsidkaren. 
  
 Direktivbestämmelsen har genomförts i 2 kap. 2 § första stycket punkten 1 i DAL. Enligt punkten 1 ska näringsidkaren, innan ett av- tal ingås ge konsumenten information om sitt namn, organisations- nummer, telefonnummer och telefaxnummer samt sin adress och  
 e-postadress, 
  och, om näringsidkaren agerar för någon annans räk- ning, dennes motsvarande uppgifter. 
  
 Utredningen konstaterar att kravet på att näringsidkaren ska in- formera om telefaxnummer nu behöver tas bort från den nämnda bestämmelsen i DAL och att ett tillägg behöver göras avseende andra medel för kommunikation via internet än  
 e-post. 
  I direktivet används begreppet varaktigt medium. I tidigare lagstiftningssammanhang har det bedömts lämpligare att i lagtexten använda uttrycket i en läsbar och varaktig form (se t.ex. formuleringarna i 2 kap. 3 a § andra stycket och 2 kap. 4 § andra stycket).10 Uttrycket varaktigt medium före- kommer därför inte i lagen. De båda begreppen har dock samma inne- börd. I enlighet med detta föreslår utredningen att uttrycket i en läs- bar och varaktig form används även i den nu aktuella bestämmelsen. 
  
 7.4.2Personanpassning av priset 
  
 I artikel 6 i direktivet har införts en ny bestämmelse (artikel 6.1 ea) som innebär att näringsidkaren, om tillämpligt, ska informera om att priset har personanpassats på grundval av automatiskt beslutsfattande. 
  
 Bakgrunden till bestämmelsen är att näringsidkare kan person- anpassa priset på sina erbjudanden till specifika konsumenter eller specifika grupper av konsumenter baserat på automatiserat besluts- fattande och profilering av konsumentbeteende, som ger närings- 
  
 10Se prop. 2004/05:13 s. 44 f. och prop. 2013/14:15 s. 36. 
  
 140 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 idkarna möjlighet att bedöma konsumenternas köpkraft. Konsu- menterna bör därför tydligt informeras när det pris som anges har personanpassats på grundval av automatiserat beslutsfattande, så att de kan ta hänsyn till eventuella risker när de fattar sitt köpbeslut. 
  
 En bestämmelse med motsvarande informationskrav bör införas i DAL. Utredningen föreslår att bestämmelsen införs i en ny punkt 4 i 2 kap. 2 § första stycket. 
  
 7.4.3Information om att det finns en rättslig garanti 
  
 Enligt artikel 6.1 l i direktivet ska näringsidkaren påminna konsu- menten om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varorna. Bestämmelsen har nu ändrats på det sättet att näringsidkaren även ska påminna om att det finns en rättslig garanti om avtals- enlighet för digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 I 2 kap. 2 § DAL finns inte någon särskild bestämmelse som ut- tryckligen nämner begreppet rättsliga garantier. I samband med genom- förandet av direktivet infördes dock ett informationskrav som tog sikte på den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag (punkten 8). Vidare infördes ett informationskrav rörande garantier eller liknande utfästelser (punkten 12). Med anledning av vissa syn- punkter från kommissionen om genomförandet av direktivet och att det saknades en definition av begreppet garanti har informations- kravet i punkten 12 förtydligats så att det nu framgår att information ska ges om åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för varan, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall varan inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt. I samband med lag- ändringen konstaterades att begreppet rättsliga garantier inte defi- nieras i direktivet och att det inte används i svensk förmögenhets- rättslig lagstiftning men att det – till skillnad från kommersiella garantier – förefaller ta sikte på rättigheter och skyldigheter som följer av lag (se prop. 2019/20:63 s. 30). 
  
 Enligt utredningens bedömning bör slutsatsen kunna dras att uttrycket rättslig garanti avser den rätt som en konsument har enligt lag att åberopa ett fel i en vara, digitalt innehåll eller en digital tjänst, 
  
 141 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 dvs. rätten att reklamera. Det är alltså fråga om informationskravet i punkten 8. Bestämmelsen är redan i dag utformad på ett sådant sätt att den gäller alla avtal som omfattas av lagens tillämpningsområde dvs. såväl köp av varor som digitalt innehåll och digitala tjänster. Utredningen bedömer därför att det inte finns behov av några lag- ändringar med anledning av den nya lydelsen i direktivet. 
  
 7.4.4Information om funktionalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet 
  
 Enligt artikel 6.1 r i direktivet ska näringsidkaren ge information om funktionen, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för digi- talt innehåll. Enligt artikel 6.1 s ska information ges om det digitala innehållets relevanta driftskompatibilitet med maskin- och program- vara enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till. 
  
 Informationskraven i de båda bestämmelserna har nu utvidgats till att även gälla varor med digitala delar och digitala tjänster. Enligt artikel 6.1 s ska näringsidkaren nu också informera om relevant kom- patibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till. 
  
 I direktivet har införts definitioner av begreppen funktionalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet. Det hänvisas till definitio- ner av samma begrepp i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. I 2 kap. 2 § första stycket 18 DAL finns en bestämmelse om näringsidkarens skyldighet att informera om funktionen hos digitalt innehåll. Bestämmelsen innebär att närings- idkaren innan avtal ingås ska informera om funktionen hos digitalt innehåll, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, och, i den utsträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, vilken maskin- och programvara som krävs för att använda det digi- tala innehållet. 
  
 Med anledning av de nya direktivbestämmelserna behöver infor- mationskravet om funktionaliteten hos digitalt innehåll utvidgas så att det även gäller varor med digitalt innehåll och digitala tjänster. Som redogjorts för i avsnitt 7.3 har det i direktivet införts en defi- nition av funktionalitet. Enligt utredningens bedömning tillför den knappast något i sak när det gäller förståelsen av bestämmelsen. Ut- 
  
 142 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 redningen bedömer alltså att det inte finns behov av att införa en definition av begreppet funktionalitet i lagen. 
  
 I syfte att göra regleringen överskådlig bör det utvidgade infor- mationskravet i fråga om kompatibiliteten och driftskompatibiliteten införas i en ny egen punkt. Det bör utformas i nära anslutning till direktivtexten. Som framgår av avsnitt 7.3 föreslår utredningen att begreppen kompatibilitet och driftskompatibilitet definieras i lagen. 
  
 7.5Avtal som ingås på en marknadsplats online 
  
 Utredningens förslag: Innan ett avtal ingås på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplat- sen ge konsumenten information om 
  
 1.de kriterier som främst bestämmer rankningen av de erbjudan- den som presenteras vid en sökning och deras betydelse jäm- fört med andra kriterier, 
  
 2.huruvida den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det, 
  
 3.ifall den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll inte är näringsidkare, att bestämmelserna i denna lag och andra konsumentskyddande lagar inte gäller, och 
  
 4.i tillämpliga fall, hur förpliktelserna enligt avtalet är uppdelade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll och den som tillhandahåller marknadsplatsen. 
  
 Informationen ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommunikation som används. Informationen om de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudanden ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. 
  
 143 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 7.5.1Något om marknadsplatser online 
  
 En marknadsplats online är en så kallad onlinebaserad förmedlings- tjänst. Ibland används i stället uttrycket digital marknadsplats eller  
 e-marknadsplats. 
  På en marknadsplats online ingår det företag som tillhandahåller marknadsplatsen avtal med företag och andra som vill sälja varor eller tjänster på marknadsplatsen. Konsumenter kan köpa varor och tjänster av dessa. Marknadsplatsens uppgift är att koppla samman köpare och säljare och att möjliggöra transaktioner mellan självständiga parter. Den hjälper konsumenter att sortera och pre- sentera produkter som erbjuds. 
  
 Marknadsplatser online har under senare år blivit en växande form av  
 e-handel. 
  Utvecklingen har skapat nya möjligheter för företag att nå konsumenter. Leverantören av marknadsplatsen kan ibland fun- gera som en ren mellanhand mellan säljaren och köparen. Det kan dock också vara så att leverantören av marknadsplatsen är aktiv under försäljningsprocessen och även säljer produkter i eget namn. Företaget kan t.ex. tillhandahålla marknadsföring, lagring och leve- rans av produkter, betalningslösningar, leveranstjänster och tar hand om returer, kundvård och klagomål.11 
  
 Som exempel på marknadsplatser online som är globala kan näm- nas Amazon, AliExpress,  
 E-bay 
  och Wish. Blocket och Tradera är exempel på svenska marknadsplatser. 
  
 Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster (EU:s plattformsförordning), har informationskrav införts för leverantörer av onlinebaserade förmedlingstjänster, dvs. bland annat leverantörer av marknadsplatser online. Informationskraven i förordningen gäller i förhållande till de företag som erbjuder varor och tjänster på mark- nadsplatserna. Syftet med förordningen är att företag som erbjuder varor och tjänster på marknadsplatsen ska erbjudas ändamålsenlig transparens, rättvisa villkor och effektiva möjligheter till prövning. 
  
 11För en närmare beskrivning av marknadsplatser online, se Handelsrådet (2019): Digitala marknadsplatser och  
 e-handelsplattformar, 
  Rapport. 
  
 144 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 7.5.2Direktivregleringen 
  
 I konsumenträttighetsdirektivet har införts en ny artikel, 6 a, med särskilda informationskrav för avtal som ingås på marknadsplatser online. Bakgrunden är att när konsumenter erbjuds produkter på marknadsplatser online är både den som tillhandahåller marknads- platsen och den som säljer produkten delaktiga i tillhandahållandet av den förhandsinformation som ska ges innan avtal ingås. Det kan vara svårt för konsumenter att förstå vem som är deras avtalspart och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. EU:s plattforms- förordning innehåller inte några särskilda informationskrav till för- mån för konsumenter som köper produkter på marknadsplatserna. Det finns därför behov av kompletterande informationskrav (skäl 24 i ändringsdirektivet). 
  
 En marknadsplats online definieras i direktivet som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webb- plats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distans- avtal med andra näringsidkare eller konsumenter.12 En leverantör av en marknadsplats online definieras som en näringsidkare som till- handahåller en marknadsplats online till konsumenter. (Se artikel 2.17 och 18). 
  
 Enligt den nya artikel 6 a ska leverantören av marknadsplatsen online, innan en konsument blir bunden av ett distansavtal eller ett motsvarande erbjudande på en marknadsplats online, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2005/29/EG, klart och tydligt, och på ett sätt som är lämpligt för medlet för distanskommunikation, ge konsumenten information om följande: 
  
 a)Allmän information, som tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av onlinegränssnittet och är direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sökresultaten presenteras, om de huvudparametrar som bestämmer rankningen, enligt definitionen i artikel 2.1 m i direktiv 2005/29/EG, av erbjudanden som presenteras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar. 
  
 12Definitionen av marknadsplats online har formulerats mer teknikneutralt än i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 524/2013 av den 21 maj 2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv 2009/22/EG (förordningen om tvistlösning online vid konsumenttvister) (EUT L 165, 18.6.2013, s. 1) och Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av den 6 juli 2016 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, 19.7.2016, s. 1). 
  
 145 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 b)Huruvida den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. 
  
 c)När den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digi- tala innehållet inte är en näringsidkare, att konsumenträttigheterna enligt unionens konsumentskyddslagstiftning inte är tillämpliga på avtalet. 
  
 d)I tillämpliga fall, hur skyldigheterna enligt avtalet är uppdelade mellan den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet och leverantören av marknadsplatsen online; denna informa- tion påverkar inte det ansvar som leverantören av marknadsplatsen on- line eller tredjepartsnäringsidkaren har när det gäller avtalet enligt annan unionsrätt eller nationell rätt. 
  
 Av artikeln framgår att medlemsstaterna, utan att det påverkar tillämp- ningen av direktiv 2000/31/EG13, får införa ytterligare informations- krav för leverantörer av marknadsplatser online. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet. 
  
 7.5.3Nya informationskrav för avtal som ingås på en marknadsplats online 
  
 De nya informationskraven för leverantörer av marknadsplatser on- line bör lämpligen genomföras i en egen ny paragraf, 2 b §, i andra kapitlet DAL. I syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning inom unionen bör informationskraven utformas i nära anslutning till direktivtexten. Bestämmelserna bör formuleras så att de riktar sig till den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen. Detta ligger i linje med direktivets definition av begreppet leverantör av en marknadsplats online och innebär att det inte behöver införas någon särskild definition av detta begrepp i lagen (se avsnitt 7.3). 
  
 I avsnitt 5.4 och 5.5 föreslår utredningen att det även i MFL in- förs informationskrav om rankning och huruvida den som erbjuder en produkt på en marknadsplats online är näringsidkare. Det är i dessa avseenden fråga om en viss överlappning i regleringen. Även de bakomliggande direktiven är dock utformade så. I artikel 6 a i konsumenträttighetsdirektivet framhålls att informationskraven där gäller utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2005/29/EG. Med hänsyn till hur direktiven är utformade och i syfte att undvika 
  
 13Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden. 
  
 146 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 oklarhet anser utredningen att informationskraven i konsument- rättighetsdirektivet i sin helhet bör komma till uttryck i DAL. 
  
 Utredningen bedömer att det inte finns skäl att utnyttja möjlig- heten i direktivet att införa ytterligare informationskrav utöver de som regleras i direktivet. Informationskraven i direktivet bedöms vara tillräckliga för att tillgodose konsumenternas behov av informa- tion vid avtal som ingås på en marknadsplats online. 
  
 Bestämmelserna i direktivet om hur informationen ska ges bör lämpligen genomföras genom ändringar i 3 § DAL. Av paragrafens första stycke framgår att information enligt 2 och 2 a §§ ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distans- kommunikation som används. Den bestämmelsen bör även göras tillämplig i fråga om det nya informationskravet som riktar sig till den näringsidkare som tillhandahåller en marknadsplats online. I para- grafen bör vidare läggas till en bestämmelse om att informationen om de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudanden ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras (jfr utred- ningens överväganden i avsnitt 5.5 om informationskravet gällande rankning i MFL). 
  
 7.6Tjänster som börjar utföras under ångerfristen 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av några lagänd- ringar med anledning av tilläggen i konsumenträttighetsdirektivet om tjänster som börjar utföras under ångerfristen. 
  
 I artikel 7 och 8 i konsumenträttighetsdirektivet finns vissa bestäm- melser om ingående av distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Artikel 7.3 och 8.8 tar sikte på tillhandahållandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet. Om konsumenten vill att utförandet av tjänsten eller leveransen ska inledas redan under ångerfristen ska näringsidkaren kräva att konsumenten kommer in med en uttrycklig begäran om det. Vid avtal utanför affärslokaler ska begäran ges på ett varaktigt medium. 
  
 Bestämmelserna bör läsas tillsammans med artikel 14.3 som regle- rar konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal. Om konsu- 
  
 147 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 menten utövar sin ångerrätt efter att ha lämnat in en begäran i enlighet med artiklarna 7.3 eller 8.8 ska konsumenten betala närings- idkaren ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits fram till dess att konsumenten under- rättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt. Det finns även ett samband med artikel 16.1 som innebär att ångerrätten inte gäller för avtal om tillhandahållande av en tjänst sedan tjänsten fullständigt utförts, såvida tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryck- liga samtycke och konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullgjort avtalet. 
  
 Genom ändringsdirektivet har det förtydligats att artiklarna 7.3 och 8.8 gäller avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsu- menten. Vidare har tillagts att näringsidkaren ska begära att konsu- menten medger att konsumentens ångerrätt går förlorad efter det att näringsidkaren fullständigt utfört avtalet. Ändringarna innebär att bestämmelserna nu stämmer bättre överens med det nämnda undan- taget från ångerrätten i artikel 16.1 och konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtalet i artikel 14.3. 
  
 Vid genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet infördes i DAL inte någon särskild bestämmelse om vad näringsidkaren ska kräva när en tjänst m.m. inleds under ångerfristen. Av 2 kap. 11 § 1 DAL framgår dock att ångerrätten inte gäller för avtal som avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. I 2 kap. 15 § 3 och 4 regleras vad konsumenten ska ersätta näringsidkaren för vid utövande av ånger- rätten. Enligt punkten 3 ska konsumenten ersätta näringsidkaren med en proportionell andel av det avtalade priset, i den mån priset är skä- ligt, för en tjänst som delvis utförts innan konsumenten utövade ångerrätten, under förutsättning att konsumenten uttryckligen, och i fråga om avtal utanför affärslokaler i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form,14 har begärt att tjänsten skulle börja utföras under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsumenten infor- mation enligt 2 § första stycket 9 och 11 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. 
  
 14Kravet på att begäran skulle lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form tillades efter det att kommissionen ifrågasatt genomförandet av direktivet i denna del, se prop. 2019/20:63 s. 36 f. 
  
 148 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 I punkten 4 finns en motsvarande bestämmelse för avtal om vatten, gas eller el, när försäljningen inte skett i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller fjärrvärme, där leveransen påbörjats innan konsumenten utövade ångerrätten. 
  
 Som har beskrivits framgår det av regleringen i DAL att närings- idkaren måste kräva att konsumenten uttryckligen begär att tjänsten ska börja utföras, för att ha rätt till en andel av priset för en tjänst som delvis utförts om konsumenten ångrar avtalet innan ångerfristen löpt ut. Vidare förutsätter en tillämpning av undantaget från ånger- rätten för tjänster som har fullgjorts att konsumenten har medgett att det inte finns någon ångerrätt. Som framgår av avsnitt 7.9 föreslår utredningen att det i bestämmelsen görs ett tillägg om att detta endast ska gälla för tjänster som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Enligt utredningens bedömning innebär detta att svensk rätt lever upp till direktivets krav, även i förhållande till de ändringar som nu införs genom ändringsdirektivet. Det behövs inga ytterligare lagändringar med anledning av ändringarna i direktivet om tjänster som börjar utföras under ångerfristen. 
  
 7.7Näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten 
  
 Utredningens bedömning: Det finns inte behov av några lagänd- ringar med anledning av ändringarna i konsumenträttighetsdirektivet om näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett standard- formulär för utövande av ångerrätten. 
  
 Artikel 8.4 i konsumenträttighetsdirektivet innehåller en särskild bestämmelse för situationer där avtal ingås med hjälp av ett medel för distanskommunikation som medger ett begränsat utrymme eller en begränsad tid för att visa informationen. Så kan exempelvis vara fallet om avtalet ingås muntligen per telefon eller genom sms. I ett sådant fall måste endast viss närmare angiven information ges till konsumenten med det kommunikationsmedlet. Övrig information får lämnas på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i arti- kel 8.1. Ett lämpligt sätt kan vara att näringsidkaren hänvisar konsu- menten till någon annan informationskälla, t.ex. genom en länk till 
  
 149 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 näringsidkarens webbplats där den relevanta informationen är direkt och lätt tillgänglig (skäl 36 i direktivet). 
  
 I artikel 8.4 har det nu förtydligats att standardformuläret för utövande av ångerrätt i bilaga I B till direktivet inte behöver lämnas med det kommunikationsmedel som används för ingående av avtalet enligt bestämmelsen. Standardformuläret får lämnas på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i artikel 8.1. 
  
 Bestämmelsen i artikel 8.4 har sin motsvarighet i 2 kap. 3 § andra stycket DAL. Bestämmelsen i andra stycket tar sikte på situationer då avtalet ska ingås genom ett sådant medel för distanskommunika- tion som gör att information endast kan ges i begränsad omfattning eller under begränsad tid. 
  
 Mot bakgrund av en dom från  
 EU-domstolen 
  
 (EU-domstolens 
  dom av den 23 januari 2019, Johnson,  
 C-430/17, 
  EU:C:2019:47) har bestämmelsen ändrats samtidigt som en ny be- stämmelse har införts i 2 kap. 2 a §. Sedan den 1 maj 2020 gäller att näringsidkaren innan ett avtal ingås, om det finns en ångerrätt, ska ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten. I de situationer som omfattas av 3 § andra stycket får standardformuläret ges på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i första stycket i paragrafen. Det är alltså möjligt att t.ex. ingå avtal per telefon eller sms utan att samtidigt behöva ge konsumenten standardformuläret för utövande av ångerrätten genom det kommunikationssättet. For- muläret kan exempelvis skickas med  
 e-post 
  eller finnas tillgängligt på en webbplats dit konsumenten hänvisas (prop. 2019/20:63 s. 57). 
  
 Utredningen konstaterar att den svenska regleringen, efter lag- ändringen väl överensstämmer med direktivets nya lydelse. Det be- hövs inga ytterligare lagändringar för att genomföra ändringarna i direktivbestämmelsen. 
  
 7.8Ångerfristen vid försäljning i konsumentens bostad och under utflykter 
  
 Utredningens bedömning: Ångerfristen bör inte förlängas vid avtal som ingås i samband med en näringsidkares inte begärda be- sök i konsumentens bostad eller utflykter som organiseras av en näringsidkare. 
  
 150 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 Genom ändringsdirektivet har artiklarna 9 och 10 i konsument- rättighetsdirektivet ändrats. De innehåller bestämmelser om konsu- mentens ångerrätt. I artikel 9 har det införts en ny punkt, 1 a, som innebär att medlemsstaterna får anta bestämmelser om att ånger- fristen förlängs till 30 dagar för avtal som ingås i samband med en näringsidkares inte begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organiseras av en näringsidkare, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter. En förutsättning är att bestämmelserna ska vara proportionella, icke- diskriminerande och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet. Som en följd av den nya bestämmelsen har artikel 9.2 och artikel 10.2 ändrats så att ångerfristen i dessa bestämmelser får vara 30 dagar om medlemsstaterna har valt att utnyttja möjligheten i punkten 1 a och förlängt ångerfristen till 30 dagar. 
  
 Syftet med ändringarna i direktivet är att skydda konsumenter mot aggressiva eller vilseledande marknadsföringsmetoder. Med- lemsstaterna ska ha frihet att anta nationella bestämmelser för att införa ett särskilt skydd för konsumenter i de nämnda situationerna. Som beskrivs i avsnitt 5.7 har det även i direktiv 2005/29/EG införts möjligheter för medlemsstaterna att anta nationella bestämmelser för att begränsa hemförsäljning och försäljning vid utflykter. 
  
 Bestämmelser om konsumentens ångerrätt finns i 2 kap.  
 10–16 
  §§ DAL. Konsumenten har, med vissa undantag, rätt att ångra ett avtal inom 14 dagar. För avtal om överlåtelse eller upplåtelse av en vara börjar fristen löpa den dag då konsumenten får varan i sin besittning. Vid avtal om en tjänst börjar fristen i stället löpa den dag då avtalet ingås. Frågan är om Sverige bör utnyttja möjligheten i direktivet att förlänga ångerfristen till 30 dagar vid avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad eller vid utflykter. 
  
 Utredningen konstaterar att det visserligen rör sig om avtal där det finns en särskild risk för överraskningseffekter och ett potentiellt psykologiskt tryck på konsumenten. Som närmare har redogjorts för i avsnitt 5.7 finns det dock flera bestämmelser i MFL som är tillämp- liga på de aktuella affärsmetoderna och som syftar till att skydda konsumenter mot aggressiva och vilseledande affärsmetoder. Därtill kommer att bestämmelserna om informationsplikt och ångerrätten i DAL innebär ett skydd för konsumenter mot oönskade impulsköp. Syftet med ångerrätten är att konsumenten alltid ska få en viss tid på sig för att överväga om han eller hon vill stå fast vid avtalet. En för- 
  
 151 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 längd ångerfrist skulle visserligen ge konsumenten mer tid att över- väga köpet. Enligt utredningens bedömning är den frist på 14 dagar som i dag gäller för alla avtalstyper dock väl avvägd. Den är också inarbetad och känd av såväl konsumenter som näringsidkare. Att in- föra en särskild frist för vissa avtalstyper riskerar att leda till ökad osäkerhet om vad som gäller. Med hänsyn till detta bedömer utred- ningen att Sverige inte bör använda sig av möjligheten att förlänga ångerfristen för avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bo- stad eller vid utflykter. Vid denna bedömning saknas skäl att göra några ändringar med anledning av ändringarna i artiklarna 9.2, 10.2 och 14.4 b led i. 
  
 7.9Undantag från ångerrätten 
  
 I artikel 16 i konsumenträttighetsdirektivet anges ett antal undan- tagssituationer där medlemsstaterna inte får tillåta någon ångerrätt. Ändringsdirektivet innebär att det görs vissa ändringar och tillägg i artikeln. Utredningen redogör i detta avsnitt för detta och för beho- vet av lagändringar. 
  
 7.9.1Avtal om digitala tjänster 
  
 Utredningens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för avtal som av- ser en digital tjänst som har fullgjorts och som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. 
  
 I artikel 16. a i direktivet finns ett undantag från ångerrätten för avtal om tjänster som har fullgjorts under ångerfristen. Undantaget förut- sätter att tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga samtycke och att konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullgjort avtalet. 
  
 I bestämmelsen har gjorts ett tillägg som innebär att de angivna förutsättningarna för undantaget från ångerrätten endast gäller om avtalet innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Om av- talet inte innebär en betalningsförpliktelse gäller undantaget från ångerrätten förutsättningslöst. Det krävs alltså inte att konsumenten 
  
 152 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 uttryckligen samtycker till att tjänsten börjar utföras eller att kon- sumenten avstår från ångerrätten. 
  
 Bestämmelsen bör läsas tillsammans med artikel 3.1 a som handlar om direktivets tillämpningsområde. Det har utvidgats så att direk- tivet nu inte bara gäller avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten (dvs. där konsumenten betalar ett pris). I fråga om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium eller en digital tjänst gäller direktivet även om avtalet inte innebär en betalningsskyldighet men då konsumenten tillhandahåller sina personuppgifter till näringsidkaren (se avsnitt 7.2). I praktiken innebär detta att konsumenten, om ett avtal gäller en digital tjänst och konsumenten tillhandahåller sina personuppgifter, inte har någon ångerrätt sedan den digitala tjänsten har fullgjorts. 
  
 Direktivet har i denna del genomförts i 2 kap. 11 § första stycket 1 DAL. Enligt bestämmelsen gäller inte ångerrätten för avtal som avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. 
  
 Bestämmelsen behöver nu ändras så att den överensstämmer med direktivet. Det bör framgå att de förutsättningar som anges för undan- taget från ångerrätten endast gäller om avtalet innebär en betalnings- förpliktelse för konsumenten. Endast i sådana fall ska det krävas att konsumenten uttryckligen samtycker till att tjänsten börjar utföras och medger att det inte finns någon ångerrätt. 
  
 7.9.2Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll 
  
 Utredningens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för avtal om till- handahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium, om tillhandahållandet har påbörjats. 
  
 För avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumen- ten ska undantaget från ångerrätten förutsätta att konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tillhandahållandet påbörjas och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt samt att näringsidkaren gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § eller en kopia av avtalet alternativt en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket. 
  
 153 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 I artikel 16 m i direktivet finns ett undantag från ångerrätten som tar sikte på tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. Ångerrätten gäller inte om tillhandahållandet in- letts med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand och kon- sumenten medgett att ångerrätten går förlorad. 
  
 I bestämmelsen har gjorts ett tillägg som innebär att de angivna förutsättningarna för undantaget från ångerrätten endast gäller om avtalet innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Om av- talet inte innebär en betalningsförpliktelse krävs det alltså inte att konsumenten uttryckligen samtycker till att tillhandahållandet på- börjas eller att konsumenten avstår från ångerrätten. Som beskrivits ovan i avsnitt 7.9.1 ska ändringen läsas tillsammans med artikel 3.1 a som rör direktivets tillämpningsområde. Det har utvidgats på det sättet att direktivet inte bara gäller avtal som innebär en betalnings- förpliktelse för konsumenten. I fråga om tillhandahållande av digi- talt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium gäller direktivet även om avtalet inte innebär en betalningsskyldighet men om konsu- menten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla personuppgif- ter till näringsidkaren (se närmare om detta avsnitt 7.2). 
  
 I fråga om avtal som innebär en betalningsförpliktelse för kon- sumenten, har det införts en ny tredje förutsättning för undantaget från ångerrätten. Det förutsätts att näringsidkaren har gett en be- kräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7. Vid distansavtal ska en bekräftelse på det ingångna avtalet alltså ha getts på ett varaktigt medium. Vid avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren ha till- handahållit konsumenten en kopia av avtalet eller en bekräftelse på ett varaktigt medium. 
  
 Ändringarna i direktivet innebär att undantaget från ångerrätten i 2 kap. 11 § 11 behöver ändras så att det motsvarar den nya lydelsen i direktivet. Vidare noterar utredningen att det svenska genomföran- det av direktivbestämmelsen sedan tidigare inte helt överensstämmer med direktivet. Enligt direktivet gäller undantaget från ångerrätten nämligen endast om ”tillhandahållandet inletts” med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand.15 Innebörden av detta måste vara att konsumenten innan tillhandahållandet inleds har ångerrätt. Det är först när tillhandahållandet inleds som konsumenten förlorar sin 
  
 15I direktivet i sin ursprungliga svenska lydelse används ordet ”tillhandahållandet”. I den svenska översättningen av ändringsdirektivet används i stället ordet ”utförandet”. I sak torde det inte vara fråga om någon annan innebörd. 
  
 154 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 ångerrätt, t.ex. genom att konsumenten laddar ner ett musikstycke eller en  
 e-bok 
  som han eller hon köpt. Någon motsvarande begräns- ning av undantaget från ångerrätten i den aktuella bestämmelsen i DAL finns inte. Det är lämpligt att detta nu rättas till så att begräns- ningen kommer till uttryck i bestämmelsen. Lagtexten bör formu- leras så att ångerrätt inte gäller om tillhandahållandet av det digitala innehållet har påbörjats. 
  
 För avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten bör det vidare framgå att undantaget från ångerrätten förutsätter att konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tillhandahållandet inleds och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt samt näringsidkaren gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § (distans- avtal) eller en kopia av avtalet alternativt en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket (avtal utanför affärslokaler). 
  
 7.9.3Avtal som ingås vid försäljning i konsuments bostad och under utflykter 
  
 Utredningens bedömning: Undantagen från ångerrätten bör inte begränsas för avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bo- stad eller under utflykter. 
  
 I artikel 16 i direktivet har det tillagts en bestämmelse som ger med- lemsstaterna möjlighet att avvika från undantagen från ångerrätten enligt första stycket a, b, c och e när det gäller avtal som ingås i sam- band med en näringsidkares inte begärda besök i konsumentens hem eller under utflykter som organiseras av en näringsidkare i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte. I de nämnda punkterna undantas tjänster som har fullgjorts och avtal om tillhandahållande av varor eller tjänster vars pris beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka och som kan uppstå under den tid då ångerfristen löper. Vidare undantas avtal om varor som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har getts en tydlig personlig prägel och avtal om förslutna varor som av hälso- skydds- eller hygienskäl inte lämpligen kan returneras och som öpp- nats av konsumenten efter det att de levererats. För dessa avtal får medlemsstaterna alltså nu föreskriva att konsumenten ska ha ånger- 
  
 155 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 rätt om avtalen ingås vid försäljning i konsumentens bostad och under utflykter. 
  
 En utvidgning av ångerrätten i de beskrivna situationerna skulle ge konsumenterna ett ökat skydd vid avtal utanför affärslokaler. Som nämnts kan det i dessa sammanhang finnas en särskild risk för överraskningseffekter och ett potentiellt psykologiskt tryck på kon- sumenten. Konsumenten skulle ges tid att överväga om denne vill stå fast vid avtalet. 
  
 Samtidigt ska beaktas att direktivbestämmelsen tar sikte på ett mycket begränsat antal varor och tjänster. Det kan också ifrågasättas om det är rimligt att en konsument ska kunna ångra t.ex. köp av en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har getts en tydlig personlig prägel. Det rör sig om varor som närings- idkaren normalt sett inte har i sitt sortiment och som denne kan få svårt att sälja till någon annan om konsumenten ångrar köpet. Samma överväganden gör sig gällande för varor som av hälsoskydds- eller hygienskäl inte lämpligen kan returneras och som öppnats av konsu- menten efter det att de levererats, t.ex. kosmetika och underkläder. 
  
 Vid en avvägning mellan de berörda intressena finns det enligt utredningens bedömning inte anledning att införa ångerrätt i de situa- tioner som avses i direktivet. Sverige bör alltså inte utnyttja möjlig- heten som ges enligt direktivet att begränsa undantagen från ånger- rätten vid avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad eller under utflykter. 
  
 7.9.4Reparationer som har fullgjorts 
  
 Utredningens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder och ut- tryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. 
  
 I artikel 16 i direktivet har införts en möjlighet för medlemsstaterna att göra undantag från ångerrätten för tjänsteavtal när konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att ut- föra reparationer. Medlemsstaterna får föreskriva att konsumenten förlorar ångerrätten efter det att tjänsten fullständigt utförts, förut- satt att tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga för- 
  
 156 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 handssamtycke. Undantaget gäller endast avtal som innebär en betal- ningsskyldighet för konsumenten. 
  
 Frågan är om det finns skäl för att införa ett sådant undantag från ångerrätten i svensk rätt. 
  
 Enligt 2 kap. 11 § 1 DAL gäller ångerrätt inte för avtal som avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har sam- tyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. Det krävs att konsu- menten uttryckligen samtycker till att tjänsten börjar utföras under ångerfristen. Ett uttryckligt samtycke kräver en aktiv handling av konsumenten. Samtycket kan lämnas t.ex. genom att en handling skrivs under eller genom att en särskild ruta kryssas i på en blankett eller på företagets webbplats. Ett uttryckligt samtycke kan också lämnas genom att konsumenten på särskild fråga muntligen godkänner att tjänsten börjar utövas. Det krävs även att konsumenten avstår från sin ångerrätt för att den inte ska gälla. Vid oenighet mellan par- terna är det näringsidkaren som har bevisbördan för att konsumen- ten har lämnat ett medgivande (se prop. 2013/14:15 s. 89). 
  
 För det fall näringsidkaren har fullgjort tjänsten inom ångerfristen utan att konsumenten avstått från ångerrätten har konsumenten kvar sin ångerrätt. Om konsumenten uttryckligen har begärt att tjänsten ska börja utföras under ångerfristen, har näringsidkaren dock normalt rätt till ersättning för den del av tjänsten som har utförts innan konsumenten ångrar avtalet (15 § 3). Om tjänsten helt har fullgjorts innebär detta i regel att konsumenten ska betala hela det avtalade priset. Ersättningsskyldigheten förutsätter dock att konsu- menten uttryckligen har begärt att tjänsten ska börja utföras under ångerfristen. När det gäller avtal utanför affärslokaler gäller ett sär- skilt formkrav för konsumentens begäran om att tjänsten ska börja utföras. Begäran ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. Det innebär att bekräftelsen ska ges på ett s.k. varaktigt medium. Det kan t.ex. vara via  
 e-post, 
  sms och liknande. Ytterligare en förutsättning för att konsumenten ska bli ersättnings- skyldig är att konsumenten har fått information om ångerrätten en- ligt 2 § första stycket 9 och 11 på det sätt som sägs i 3 § eller 5 § första stycket. 
  
 I 2 kap. 11 § 13 finns ett särskilt undantag från ångerrätten för avtal som avser en brådskande reparations- eller underhållsåtgärd vid ett besök i konsumentens bostad, om besöket äger rum på konsu- 
  
 157 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 mentens initiativ och uttryckliga begäran och reparations- eller under- hållsåtgärden omfattas av konsumentens begäran eller har ett direkt samband med denna. I sådana fall krävs alltså inte att konsumenten gått med på att det inte finns någon ångerrätt. Syftet med bestäm- melsen är att näringsidkaren i sådana situationer inte ska behöva av- vakta med att utföra tjänsten till dess ångerfristen har löpt ut. Exem- pel på brådskande arbeten är reparation av ett skadat tak eller en vattenläcka. Det kan också gälla arbete på egendom som konsumenten har ett starkt behov av, som reparation av ett kylskåp eller en tvätt- maskin. Reparations- eller underhållsåtgärden ska omfattas av konsu- mentens begäran eller ha ett direkt samband med den. Om andra tjänster utförs eller andra varor säljs vid besöket, gäller undantaget alltså inte för dessa varor och tjänster.16 
  
 Den nya direktivbestämmelsen i artikel 16 medför att en med- lemsstat får ha bestämmelser som innebär att ångerrätten avseende reparationer upphör när åtgärderna har fullgjorts, och det utan att det krävs att konsumenten meddelat att han eller hon har avstått från sin ångerrätt. Eftersom direktivregleringen är frivillig för medlems- staterna att genomföra uppkommer frågan om det finns ett praktiskt behov av att ta bort kravet på avstående från ångerrätten i den situa- tionen där konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från närings- idkaren i syfte att utföra reparationer som inte är brådskande (jfr 2 kap. 11 § 1 DAL). 
  
 Det nuvarande kravet på näringsidkare att innan avtalet börjar ut- föras fråga konsumenten om denne går med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts innebär en viss börda för närings- idkaren. Om näringsidkaren förbiser att ta upp frågan blir konsumen- ten visserligen normalt skyldig att ersätta näringsidkaren för den tjänst som utförts med stöd av bestämmelsen i 15 § 3. I praktiken kan det dock vara så att näringsidkaren inte har tänkt på att informera om ångerrätten på det sätt som följer av lagen. Näringsidkaren går i sådant fall miste om ersättningen för det arbete som har utförts. 
  
 Som exempel kan nämnas ett refererat avgörande från Allmänna reklamationsnämnden (ARN) den 12 december 2016 (nr  
 2016-06018). 
  Ärendet gällde avtal om inglasning av en balkong. Sedan tjänsten hade utförts ångrade konsumenten avtalet och begärde att närings- idkaren skulle återställa balkongen. Näringsidkaren hade inte visat att konsumenten fått information om ångerrätten, varför ångerfristen 
  
 16Prop. 2013/14:15 s. 90. 
  
 158 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 hade förlängts. Utredningen visade inte heller att konsumenten ut- tryckligen hade begärt att tjänsten påbörjades under ångerfristen och gått med på att det inte fanns någon ångerrätt. Konsumenten hade därför rätt att ångra avtalet. Att näringsidkaren inte hade informerat om ångerrätten ledde till att bolaget även saknade rätt till ersättning för den utförda tjänsten enligt 15 § 3. 
  
 Att näringsidkaren i den beskrivna situationen helt går miste om rätten till ersättning för en tjänst som har fullgjorts endast på grund av att näringsidkaren brustit i sin informationsskyldighet kan tyckas innebära att konsumenten ges en oskälig fördel i förhållande till när- ingsidkaren. Vid bedömningen beaktar utredningen att behovet av konsumentskydd inte är lika uttalat i situationer där konsumenten på eget initiativ begär ett besök från näringsidkaren som vid tradi- tionell hemförsäljning. Dessa avtal har typiskt sett ansetts vara för- knippade med ett särskilt överraskningsmoment. Konsumenten har ofta inte planerat att ingå något avtal och kan vara mindre väl för- beredd på det. Under utredningens arbete har också framkommit att hantverkare i praktiken ofta inte känner till den särskilda regleringen i DAL. När det gäller avtal om hantverkstjänster kan det i praktiken bero på tillfälligheter om avtalet ingås i konsumentens bostad eller t.ex. per telefon eller  
 e-post. 
  Om avtalet ingås per telefon eller  
 e-post 
  har konsumenten normalt inte någon ångerrätt. Anledningen till detta är att hantverkare ofta inte kan sägas ha ett organiserat system för att träffa avtal på distans i den mening som avses i lagen och att det därför inte är fråga om ett distansavtal (jfr definitionen av distans- avtal i 1 kap. 2 § DAL). Om avtal ingås i konsumentens bostad är huvudregeln däremot att konsumenten har ångerrätt. Gränsdrag- ningarna mellan fall där konsumenten har eller inte har ångerrätt kompliceras ytterligare av det särskilda undantaget för brådskande reparationer i 11 § punkten 13. 
  
 Sammantaget konstaterar utredningen att den nuvarande regler- ingen om ångerrätt som berör hantverkstjänster kan vara svår att följa för näringsidkare och i praktiken leda till otillfredsställande re- sultat. Enligt utredningens bedömning finns det därför anledning att använda möjligheten att införa det nya undantaget från ångerrätten. En sådan bestämmelse innebär att tjänsten är undantagen från ånger- rätten även om näringsidkaren inte har krävt att konsumenten avstår från ångerrätten på det sätt som förutsätts i 11 § punkten 1. Det be- höver inte heller vara fråga om en brådskande reparationsåtgärd. 
  
 159 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 Eftersom det rör sig om ett fullharmoniseringsdirektiv finns det inte möjlighet att låta undantaget omfatta även underhållsåtgärder eller hantverkstjänster generellt. Det måste alltså, liksom direktivbestäm- melsen, begränsas till reparationsåtgärder. 
  
 7.10Verkan av att konsumenten ångrar ett avtal om digitalt innehåll eller en digital tjänst 
  
 Utredningens förslag: I DAL införs bestämmelser som reglerar verkan av att konsumenten ångrar ett avtal om digitalt innehåll eller en digital tjänst. 
  
 I fråga om näringsidkarens skyldigheter avseende konsumen- tens personuppgifter införs en hänvisning till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679. 
  
 Näringsidkaren får inte använda annat innehåll än person- uppgifter som har tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid dennes användning av det av näringsidkaren tillhandahållna digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Sådan användning får dock förekomma om innehållet 
  
 1.inte har något annat användningsområde än det som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 
  
 2.endast rör konsumentens verksamhet vid dennes användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 
  
 3.har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och det inte är möjligt eller endast med oproportionella ansträngningar går att dela upp innehållet, eller 
  
 4.har genererats gemensamt med andra och innehållet kan an- vändas av andra konsumenter. 
  
 160 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 På konsumentens begäran ska näringsidkaren tillgängliggöra så- dant innehåll som konsumenten har tillhandahållit eller skapat förutom i de fall som anges i punkt  
 1–3 
  ovan. Innehållet ska till- gängliggöras utan kostnad, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. Förutom i dessa fall får näringsidkaren hindra konsumentens framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. 
  
 Konsumenten ska avstå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att göra detta tillgängligt för annan. 
  
 7.10.1Direktivregleringen 
  
 I konsumenträttighetsdirektivet finns bestämmelser om verkan av att konsumenten utövar sin ångerrätt. Artikel 13 behandlar närings- idkarens skyldigheter och artikel 14 rör konsumentens skyldigheter. Bestämmelserna gäller även i fråga om avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster. Av dessa följer bl.a. att näringsidkaren ska betala till- baka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. Om ett digitalt innehåll levereras på ett fysiskt medium (t.ex. en dvd) ska konsumen- ten som regel på egen bekostnad lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Konsumenten kan i vissa fall bli skyldig att ersätta varans värdeminskning. Om avtalet gäller en digital tjänst ska konsu- menten ersätta näringsidkaren med en proportionell andel av det av- talade priset för en tjänst som delvis utförts innan konsumenten utövade ångerrätten. Om konsumenten utövar sin ångerrätt i fråga om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium, är konsumenten inte skyldig att betala för det som har levererats. 
  
 Ändringsdirektivet innebär att det har gjorts vissa tillägg i artik- larna 13 och 14 som gäller avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster. Utredningen redogör i det följande för dessa och behovet av ändringar i DAL. 
  
 7.10.2Näringsidkarens skyldigheter enligt GDPR 
  
 I artikel 13.4 i direktivet har det införts en bestämmelse med en upp- lysning om att näringsidkaren när det gäller konsumenters personupp- gifter ska uppfylla de skyldigheter som är tillämpliga enligt förord- ning (EU) 2016/679 (GDPR). Detta innebär bl.a. att näringsidkaren 
  
 161 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 SOU 2021:17 
  
 innan konsumenten tillhandahåller personuppgifter ska informera om ändamålen med behandlingen och den rättsliga grunden för be- handlingen (art  
 13–14 
  GDPR). Principen om ändamålsbegränsning (art 5.1 b GDPR) och rätten till radering (art 17 GDPR) kan också vara av betydelse i dessa sammanhang. 
  
 Utredningen konstaterar att näringsidkarens skyldigheter i detta hänseende i och för sig redan följer av GDPR. För tydlighets skull bör dock en upplysningsbestämmelse införas även i DAL. Detta bör ske genom införande av en ny paragraf, 14 a §, i anslutning till övriga bestämmelser om näringsidkarens skyldigheter vid frånträde av av- tal. En motsvarande bestämmelse finns i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). 
  
 Som redogörs för i avsnitt 7.3 föreslår utredningen att en defini- tion av begreppet personuppgifter införs i DAL. 
  
 7.10.3Näringsidkarens skyldighet att avhålla sig från att använda innehåll och att tillgängliggöra det 
  
 Enligt artikel 13.5 i direktivet ska näringsidkaren avhålla sig från att använda något annat innehåll än personuppgifter som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahålls av näringsidkaren, med undan- tag för innehåll som 
  
 a)inte har något annat användningsområde än det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren, 
  
 b)endast rör konsumentens verksamhet vid användning av det digi- tala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av närings- idkaren, 
  
 c)har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och inte kan delas upp eller endast kan delas upp med oproportionella an- strängningar, eller 
  
 d)har genererats gemensamt av konsumenten och andra, och andra konsumenter kan fortsätta att använda innehållet. 
  
 Enligt artikel 13.6 ska näringsidkaren, med undantag för de situatio- ner som avses i punkt 5 a, b eller c på konsumentens begäran, för kon- sumenten tillgängliggöra eventuellt annat innehåll än personuppgifter 
  
 162 
  
 SOU 2021:17 
  
 Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren. 
  
 Enligt artikel 13.7 ska konsumenten ha rätt att hämta detta digi- tala innehåll kostnadsfritt, utan hinder från näringsidkarens sida, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. 
  
 Utredningen bedömer att det bör införas en ny paragraf i DAL, 2 kap. 14 b §, där frågorna regleras. Paragrafen bör utformas i nära över- ensstämmelse med direktivets ordalydelse. En motsvarande bestäm- melse finns i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). 
  
 7.10.4Näringsidkarens rätt att hindra konsumentens användning av innehållet eller tjänsten 
  
 Enligt artikel 14.8 i direktivet får näringsidkaren vid frånträde av avtalet förhindra varje framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten från konsumentens sida, särskilt genom att göra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten otillgänglig för konsumenten eller genom att avaktivera konsumentens användar- konto utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 14.6. 
  
 En ny bestämmelse behöver införas i DAL motsvarande direktiv- bestämmelsen. Detta bör lämpligen ske genom en ny paragraf, 2 kap. 14 c §. Ordalydelsen bör utformas nära direktivets. 
  
 7.10.5Konsumentens skyldigheter 
  
 I artikel 14.2 a i direktivet har tillagts en bestämmelse om att konsu- menten vid frånträde av avtalet ska avhålla sig från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att tillgänglig- göra detta för tredje parter. 
  
 En ny bestämmelse om detta behöver införas i DAL, lämpligen i anslutning till övriga bestämmelser om konsumentens skyldigheter vid utövande av ångerrätten. Utredningen föreslår att det införs en ny paragraf, 2 kap. 13 a §. Paragrafen bör utformas i nära överens- stämmelse med direktivets ordalydelse. 
  
 163 
  
 8Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 8.1Information om garantier, assistans och service 
  
 Utredningens bedömning: Bestämmelserna i MFL om närings- idkarens skyldighet att informera om garantier, assistans och ser- vice behöver inte ändras. 
  
 Artikel 5 i direktiv 2011/83/EU (konsumenträttighetsdirektivet) är tillämplig på alla typer av avtal som omfattas av direktivet utom distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Enligt artikel 5.1 ska näringsidkaren klart och tydligt lämna viss information till konsu- menten innan denne blir bunden av ett avtal eller anbud, om inte in- formationen framgår redan av sammanhanget. Informationskraven påminner om dem som gäller för distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler, men är inte lika omfattande. 
  
 Enligt artikel 5.1 e i direktivet ska näringsidkaren, förutom upp- giften om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varor, i förekommande fall ge information om den service efter försälj- ningen och de kommersiella garantier som gäller samt villkoren för dessa. Genom ändringsdirektivet har bestämmelsen utvidgats till att inte endast gälla varor utan även digitalt innehåll och digitala tjänster. Det har också förtydligats att näringsidkaren ska informera om den kundassistans som gäller efter försäljningen. 
  
 Direktivet har i denna del genomförts i 22 a § MFL. Paragrafen reglerar näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsument- avtal ingås och innebär att näringsidkaren vid andra avtal än distans- avtal ska ge konsumenten klar och begriplig information om de förhållanden som följer av direktivet. Enligt första stycket punkten 7 ska näringsidkaren informera om åtaganden från näringsidkaren eller 
  
 165 
  
 Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 SOU 2021:17 
  
 tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett så- dant sätt. Enligt punkten 8 ska information ges om den assistans och service som gäller efter försäljningen. 
  
 Informationskraven i punkterna 7 och 8 är utformade på ett sätt som är neutralt i förhållande till vilken produkt som avtalet gäller. Avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster omfattas alltså redan i dag av bestämmelserna. Att så är fallet kommer att förtydligas genom den ändring av definitionen av produkt som utredningen föreslår i 3 § MFL (se avsnitt 5.2). Av punkten 8 framgår dessutom redan att den omfattar information om assistans. Utredningen be- dömer därför att svensk lag redan uppfyller de krav som ställs i direk- tivet och att 22 a § MFL inte behöver ändras med anledning av änd- ringarna i direktivet. 
  
 8.2Information om funktionalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet 
  
 Utredningens förslag: Vid konsumentavtal som ingås i närings- idkarens affärslokal ska näringsidkaren innan ett avtal ingås ge konsumenten information om funktionen, inte bara hos digitalt innehåll, utan även hos varor med digitala delar och digitala tjäns- ter, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Bestämmelsen i 22 a § första stycket 11 MFL ändras så att detta framgår. 
  
 I 22 a § MFL införs en ny punkt 12 som innebär att närings- idkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, ska informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt inne- håll och digitala tjänster. 
  
 I 3 § MFL införs definitioner av begreppen digitalt innehåll, digital tjänst, varor med digitala delar, kompatibilitet och drifts- kompatibilitet. 
  
 166 
  
 SOU 2021:17 
  
 Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 Enligt artikel 5.1 g i konsumenträttighetsdirektivet är näringsidkaren skyldig att ge konsumenten information om funktionen, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för digitalt innehåll. Av arti- kel 5.1 h framgår att information ska ges om det digitala innehållets relevanta driftskompatibilitet med maskin- och programvara enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till, där så är tillämpligt. 
  
 Genom ändringsdirektivet har artikel 5.1 g ändrats så att den även omfattar varor med digitala delar och digitala tjänster. Även arti- kel 5.1 h har ändrats. Enligt den nya lydelsen ska näringsidkaren om tillämpligt informera om relevant kompatibilitet och driftskompati- bilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan för- väntas ha känt till. 
  
 Bestämmelserna har genomförts i punkten 11 i den nämnda para- grafen i MFL. Utredningen konstaterar att bestämmelsen behöver ändras. Utredningen har i avsnitt 7.2 föreslagit att motsvarande in- formationskrav i DAL ändras så att det framgår att näringsidkaren ska informeras, inte bara om funktionen hos digitalt innehåll, utan även hos varor med digitala delar och digitala tjänster, i den utsträck- ning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det. Bestämmelsen i MFL bör ändras på samma sätt. 
  
 I syfte att undvika att bestämmelsen blir alltför lång och svår att ta till sig bör informationskravet som tar sikte på kompatibiliteten och driftskompatibiliteten lämpligen införas i en ny punkt 12 i para- grafen. Bestämmelsen bör formuleras i nära anslutning till direktivet, och på samma sätt som motsvarande bestämmelse i 2 kap. DAL. Det bör alltså framgå att näringsidkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, ska informera om kom- patibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 I avsnitt 7.3 har utredningen redogjort för att det i konsument- rättighetsdirektivet har införts flera nya definitioner, bl.a. av begrep- pen digital tjänst, varor med digitala delar, funktionalitet, kompatibi- litet och driftskompatibilitet. I fråga om begreppet digitalt innehåll hänvisas nu till en definition i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 En definition av digitalt innehåll finns redan i DAL. I avsnitt 7.3 föreslås att det i DAL införs definitioner av varor med digitala delar, 
  
 167 
  
 Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 SOU 2021:17 
  
 digital tjänst, kompatibilitet och driftskompatibilitet. Bedömningen görs att begreppet funktionalitet i sig är tillräckligt tydligt och att det inte finns behov av att i DAL införa en definition av begreppet. 
  
 Utredningen om nya konsumentköpregler har föreslagit att defini- tioner av varor med digitala delar, digitalt innehåll, digital tjänst, kom- patibilitet och driftskompatibilitet ska finnas i den föreslagna nya lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). 
  
 De nämnda begreppen har praktisk betydelse även vid tillämp- ningen av de föreslagna bestämmelserna i 22 a § MFL om informa- tion innan ett avtal ingås, som ju också genomför bestämmelser i konsumenträttighetsdirektivet. Enligt utredningens bedömning är det ägnat att underlätta förståelsen och tillämpningen av de nya in- formationskraven och framstår som den bästa lösningen att de defi- nitioner som föreslås införas i DAL och lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal även kommer till uttryck i MFL. Det handlar om centrala bestämmelser av inte helt okomplicerat slag. Utredningen föreslår därför att definitionerna införs även i MFL. Liksom i fråga om DAL bedömer utredningen att det inte behövs någon särskild definition av funktionalitet. 
  
 8.3Undantag från informationsskyldigheten 
  
 Utredningens förslag: Informationsskyldigheten i 22 a § ska inte gälla för avtal som inte innebär en betalningsskyldighet för kon- sumenten eller – i fråga om avtal om digitalt innehåll som levere- ras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och om utförande av en digital tjänst – tillhandahållande av personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket DAL. 
  
 Som beskrivits i avsnitt 7.2 har tillämpningsområdet för konsument- rättighetsdirektivet förtydligats och justerats i syfte att åstadkomma samstämmighet med direktivet om tillhandahållande av digitalt inne- håll och digitala tjänster. Av artikel 3 i konsumenträttighetsdirekti- vet framgår nu att direktivet är tillämpligt på avtal mellan en konsu- ment och en näringsidkare där konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. På samma sätt som i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster är konsumenträttighetsdirek- tivet även tillämpligt på avtal om tillhandahållande av digitalt inne- 
  
 168 
  
 SOU 2021:17 
  
 Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 
  
 håll och digitala tjänster där konsumenten visserligen inte betalar ett pris men tillhandahåller personuppgifter till näringsidkaren. Undan- tag görs för avtal där de personuppgifter som tillhandahålls behand- las av näringsidkaren endast för att tillhandahålla det digitala inne- hållet eller den digitala tjänsten eller för att göra det möjligt för näringsidkaren att uppfylla rättsliga krav, och näringsidkaren inte behandlar uppgifterna för något annat ändamål. 
  
 I avsnitt 7.2 har konstaterats att 2 kap. DAL i dag har ett vidare tillämpningsområde än konsumenträttighetsdirektivet på det sättet att lagen även gäller benefika avtal. Utredningen har i det samman- hanget gjort bedömningen att det vid en avvägning av berörda in- tressen inte är rimligt att vid gåvor och gratistjänster belasta närings- idkaren med en så omfattande informationsskyldighet som lagen föreskriver. Det föreslås därför att tillämpningsområdet justeras så att det överensstämmer med direktivet. 
  
 Bestämmelserna i 22 a § MFL är formulerad så att informations- kraven gäller vid ingående av andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § DAL. Även om det inte fram- går med samma tydlighet som i DAL finns det skäl att förstå bestäm- melsen så att den inte förutsätter att avtalet innebär en betalnings- skyldighet för konsumenten. Den får alltså anses omfatta även gåvor och gratistjänster. 
  
 Vid genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet var syftet att informationsskyldigheten enligt 22 a § MFL i den mån det är möjligt borde utformas på samma sätt som den motsvarande infor- mationsbestämmelsen i DAL (se prop. 2013/14:15 s. 55). Detta bör även framöver vara en utgångspunkt. Enligt utredningens bedöm- ning finns det därför anledning att justera tillämpningsområdet för 22 a § på samma sätt som har föreslagits när det gäller 2 kap. DAL. Inte heller informationsskyldigheten i MFL bör alltså omfatta gåvor och gratistjänster. Avtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium och digitala tjänster bör omfattas av informations- kravet även om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter. Informations- skyldigheten bör dock inte gälla när de personuppgifter som till- handahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rätts- liga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Ett undantag avseende de nämnda situationerna bör lämpligen införas i 22 a § andra stycket. 
  
 169 
  
 9Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 9.1Inledning 
  
 Genom direktiv (EU) 2019/2161 (ändringsdirektivet) har nya bestäm- melser om sanktioner införts i ursprungsdirektiven. I kapitlet be- handlas frågor om genomförandet av direktivregleringen i dessa delar. Till en början berörs behovet av ändringar i MFL (avsnitt 9.2). Därefter analyseras och lämnas förslag på ändringar i DAL (avsnitt 9.3) och PIL (avsnitt 9.4). Avslutningsvis berörs frågor om marknads- störningsavgift i vissa andra lagar (avsnitt 9.5). 
  
 Utredningen återkommer i avsnitt 10 till frågor om sanktions- avgifter i AVLK. 
  
 9.2Behovet av ändringar i MFL 
  
 9.2.1Direktivregleringen 
  
 Genom artikel 3 i ändringsdirektivet har bestämmelserna om sank- tioner i artikel 13 i direktiv 2005/29/EG (direktivet om otillbörliga affärsmetoder) kompletterats. 
  
 Enligt artikel 13.1 – som i sak motsvarar artikelns tidigare lydelse 
  
 –ska medlemsstaterna fastställa sanktioner vid överträdelse av de nationella bestämmelserna som antagits enligt direktivet och att vid- ta alla nödvändiga åtgärder för att se till att dessa verkställs. Sank- tionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. 
  
 Artikel 13.2, som är ny, föreskriver att medlemsstaterna ska säker- ställa att följande  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier beaktas vid påförandet av sanktioner, i lämpliga fall. 
  
 171 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 a)överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet, 
  
 b)eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av, 
  
 c)eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren, 
  
 d)den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga, 
  
 e)i gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då informa- tion om sådana sanktioner finns tillgängliga via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394), och 
  
 f)eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. 
  
 Att kriterierna inte är uttömmande innebär att andra försvårande eller förmildrande faktorer också kan beaktas i enskilda fall. 
  
 I artikel 13.3 finns bestämmelser om sanktionsavgifter. Medlems- staterna ska säkerställa att sanktionsavgifter kan påföras vid s.k. sam- ordnade insatser inom EU när sanktioner ska påföras i enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 (konsumentskyddsförord- ningen). Det handlar för det första om s.k. utbredda överträdelser. Med detta avses överträdelser av unionslagstiftning som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenter som är bosatta i minst två andra medlemsstater än den där handlingen har sitt ursprung eller ägde rum alternativt där näringsidkaren är etablerad eller bevis eller näringsidkarens till- gångar som hänför sig till handlingen finns. Det rör sig även om överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada konsumenternas kollektiva intressen och som uppvisar ge- mensamma drag, till exempel genom att göra bruk av samma olagliga metoder eller åsidosättande av samma intresse och som begås av samma näringsidkare och begås samtidigt i minst tre medlemsstater (artikel 3.3). För det andra omfattas utbredda överträdelser med en unionsdimension. Detta är överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada konsumenternas kollektiva intressen i 
  
 172 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 minst två tredjedelar av de medlemsstater som tillsammans repre- senterar minst två tredjedelar av unionens befolkning. 
  
 Det högsta beloppet för sådana sanktionsavgifter ska vara minst 4 procent av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. Sanktionsavgifterna ska kunna påföras antingen via administrativa förfaranden eller genom inledande av rättsliga för- faranden, eller bådadera. 
  
 Medlemsstaterna får av konstitutionella skäl begränsa åläggandet av sanktionsavgifter till 
  
 a)överträdelser av artiklarna 6, 7, 8 och 9 samt bilaga I till direktivet (svarta listan) och 
  
 b)en näringsidkares fortsatta användning av en affärsmetod som den nationella behöriga myndigheten eller domstolen har kon- staterat vara otillbörlig, när affärsmetoden inte utgör en sådan överträdelse som avses i led a. 
  
 I artikel 13.4 finns regler som rör det fallet att en sanktionsavgift ska åläggas men information om näringsidkarens årliga omsättning inte finns tillgänglig. Medlemsstaterna ska då införa en möjlighet att påföra sanktionsavgifter till ett högsta belopp om minst 2 miljoner EUR. 
  
 9.2.2Genomförandet av direktivets generella bestämmelser om sanktioner 
  
 Utredningens bedömning: Sanktionssystemet i MFL uppfyller direktivets krav på effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. Direktivets kriterier vid påförande av sanktioner för- anleder ändringar när det gäller fastställandet av marknadsstör- ningsavgift. 
  
 Utredningen har i avsnitt 4 redogjort för gällande bestämmelser om sanktioner i MFL. Som beskrivits får en näringsidkare vars mark- nadsföring är otillbörlig förbjudas att fortsätta med den eller med någon annan liknande åtgärd (23 §). En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information får åläggas att lämna sådan information (24 §). En tjänsteleverantör enligt lagen om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster 
  
 173 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 som i strid med 10 § i den lagen låter bli att tillhandahålla sådana tekniska hjälpmedel som avses där får åläggas att tillhandahålla hjälp- medlen (25 §). Ett förbud eller åläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt (26 § MFL). 
  
 I MFL finns även bestämmelser om marknadsstörningsavgift. En näringsidkare får påföras marknadsstörningsavgift om näringsidkaren, eller någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar, uppsåt- ligen eller av oaktsamhet har brutit mot vissa särskilt utpekade be- stämmelser i MFL och andra lagar (29 § MFL). Vid prövningen av om marknadsstörningsavgift ska påföras ska beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, var- aktighet, omfattning och spridning (29 a §). När avgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått (32 §). 
  
 Av artikel 13.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna ska fast- ställa regler om sanktioner för överträdelser av nationella bestämmel- ser som antagits enligt direktivet och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. En i sak motsvarande bestämmelse har funnits redan i den ursprungliga lydelsen av artikeln. Vid in- förandet av MFL konstaterades att det svenska sanktionssystemet väl tillgodosåg kraven i direktivet och att bestämmelserna därför i allt väsentligt kunde föras över till den nya MFL (prop. 2007/08:115 s. 116 f). Det saknas anledning att nu göra någon annan bedömning. Även enligt utredningens bedömning uppfyller de nuvarande sank- tionsmöjligheterna i MFL direktivens krav på effektiva, proportio- nella och avskräckande sanktioner. 
  
 Frågan är hur kriterierna vid påförande av sanktioner i artikel 13.2 bör genomföras i MFL. 
  
 Direktivet innebär att kriterierna endast behöver beaktas ”i lämp- liga fall”. Formuleringen är föranledd av synpunkter från vissa med- lemsstater under  
 EU-förhandlingarna 
  om att det finns påföljder i de nationella rättsordningarna avseende vilka kriterierna inte är rele- vanta och att det därför bör vara upp till varje medlemsstat att ta ställning till kriteriernas närmare tillämpningsområde. Att detta är syftet framgår även av skälen till ändringsdirektivet. I skäl 8 fram- hålls att det kan förekomma fall där kriterierna inte är relevanta när det beslutas om sanktioner, särskilt i fråga om överträdelser som inte är allvarliga. Medlemsstaterna måste alltså inte låta kriterierna kom- ma till uttryck generellt avseende alla sanktioner i nationell rätt, utan 
  
 174 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 det finns ett utrymme att begränsa tillämpningen av kriterierna till sanktioner där de bedöms vara relevanta. 
  
 Det kan till en början konstateras att kriterierna i direktivet inte är relevanta när det gäller sanktionerna förbud mot marknadsföring och åläggande att lämna information. Sanktionssystemet i MFL utgår från att de är de normala sanktionerna för att åstadkomma rättelse vid överträdelser av marknadsföringsrättsliga regler (prop. 2015/16:168 s.  
 25–26). 
  Om förutsättningarna är uppfyllda för dessa sanktioner finns det ett ytterst begränsat utrymme för domstolen att underlåta att meddela ett förbud eller åläggande. För att undgå ett förbud krävs att näringsidkaren kan visa att de uppgifter som lämnats i marknads- föringen inte är oriktiga eller vilseledande. Om domstolen bedömer att en marknadsföringsåtgärd är otillbörlig kommer den alltså som regel att meddela ett förbud mot fortsatt användning av marknads- föringen. Detsamma gäller ålägganden att lämna information och att tillhandahålla tekniska hjälpmedel enligt 24 och 25 §§ MFL i de fall en näringsidkare underlåtit att lämna väsentlig information respek- tive att tillhandahålla vissa tekniska hjälpmedel enligt dessa bestäm- melser. 
  
 Inte heller den omständighet att ett förbud eller åläggande före- nas med vite innebär att de kriterier som anges i direktivet är lämp- liga att tillämpa. Såväl ett förbud som ett åläggande ska regelmässigt förenas med vite enligt 26 § MFL. Det finns i det sammanhanget inte utrymme att beakta kriterierna i direktivet. Även när det gäller be- dömningen av vitets storlek gör sig i vart fall delvis andra om - ständigheter gällande än de som anges i direktivet. Bestämmelser om vitets storlek finns i 3 § lagen (1985:206) om viten. Vitet ska fast- ställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adres- satens ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kan antas förmå denne att följa föreläggandet.1 Vitet ska alltså bestäm- mas så att det blir verkningsfullt och därmed avhåller adressaten från att bryta mot det föreläggande som har meddelats. 2 
  
 Som direktivet får förstås träffas civilrättsliga sanktioner som t.ex. skadestånd inte av de nya sanktionsbestämmelserna. Direktivet innehåller andra bestämmelser som tar sikte på medlemsstaternas skyldighet att se till att konsumenter som skadats av otillbörliga 
  
 1Se bl.a. PMT  
 10485–16, 
  PMT  
 8457–16, 
  PMT  
 3962–17, 
  PMT  
 7500-16, 
  PMT  
 11881-18 
  och PMT  
 3962-17 
  där Patent- och marknadsdomstolen prövat frågor om vitets form och storlek. 
  
 2Se rättsfallet NJA 2018 s. 883 där Högsta domstolen har uttalat sig om bestämmandet av marknadsrättsliga viten. 
  
 175 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 affärsmetoder ges tillgång till avhjälpande åtgärder, däribland skade- stånd (artikel 11 a). Övervägandena beträffande dessa bestämmelser finns i avsnitt 5.9. 
  
 Marknadsstörningsavgiften är däremot en sådan sanktion, avse- ende vilken direktivets kriterier är lämpliga att tillämpa, i vart fall när det gäller bedömningen av avgiftens storlek. När det gäller frågan om en avgift över huvud taget ska påföras konstaterar utredningen att bestämmelsen i 29 a § relativt nyligen har införts i syfte att möj- liggöra en enhetligare och mindre restriktiv tillämpning av sanktionen marknadsstörningsavgift. Med hänsyn till intresset av förutsebarhet framstod det som värdefullt att i lagtexten spegla hur sanktionen är avsedd att tillämpas. Utredningen har tagit del av de avgöranden i vilka Patent- och marknadsdomstolen utdömt marknadsstörnings- avgift efter lagändringen. Såvitt utredningen har kunnat se har lag- ändringen fått önskad effekt och lett till en ökad användning av marknadsstörningsavgiften som sanktion. Enligt utredningens be- dömning skulle en tillämpning av de nya kriterierna i direktivet vid bedömningen av om en avgift ska påföras innebära en otydligare reglering och en osäkerhet om i vilka situationer en avgift ska påföras. I vart fall vissa av kriterierna har knappast någon större relevans just för den frågan. 
  
 När det gäller bedömningen av marknadsstörningsavgiftens stor- lek är det däremot lämpligt att direktivets kriterier får genomslag. De omständigheter som enligt 32 § MFL ska beaktas vid bedöm- ningen av avgiftens storlek motsvarar i sak punkten a i artikel 13.2. Att bestämmelsen utökas så att även de övriga kriterier som nämns i direktivet kommer till uttryck i lagtexten bedöms göra sanktionen marknadsstörningsavgift ännu mer förutsebar och underlätta dom- stolarnas tillämpning av avgiftens storlek. Det är t.ex. rimligt att av- giften kan fastställas till ett högre belopp än annars om närings- idkaren tidigare har gjort sig skyldig till liknande överträdelser eller har gjort en stor vinst på grund av överträdelsen. Vid bedömningen av avgiftens storlek bör även kunna beaktas bl.a. om näringsidkaren har vidtagit åtgärder för att lindra eller avhjälpa den skada som kon- sumenterna drabbats av. I gränsöverskridande situationer bör kunna beaktas sanktioner som näringsidkaren ålagts i andra medlemsstater inom EU. 
  
 176 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Syftet med de nya kriterierna i direktivet är framför allt att under- lätta en mer konsekvent tillämpning av sanktioner vid sådana gräns- överskridande överträdelser som omfattas av konsumentskydds- förordningen (se skäl 7 och 8 i ändringsdirektivet). Det skulle i och för sig vara förenligt med direktivet att begränsa tillämpningen av kriterierna till sådana situationer. Utredningen bedömer dock att det är lämpligt att kriterierna får en generell tillämpning i MFL. De ger möjlighet till väl avvägda lösningar även när det gäller överträdelser som inte omfattas av konsumentskyddsförordningen. 
  
 Utredningen återkommer i avsnitt 9.2.6 till den närmare utform- ningen av lagregleringen. Där diskuteras även andra frågor som gäller avgiftens storlek. 
  
 9.2.3Utvidgade möjligheter att besluta 
  
 om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av MFL 
  
 Utredningens förslag: Möjligheten enligt 29 § första stycket MFL att besluta om marknadsstörningsavgift utvidgas till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i MFL generellt, dvs. även över- trädelser av 5 och 6 §§, de bestämmelser som utredningen föreslår i avsnitt 5 (12  
 a–c 
  §§ och 14 a §) samt bestämmelserna om obe- ställd reklam, information om garantier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och  
 21–22 
  a §§). 
  
 Uppräkningen i 29 § andra stycket MFL av annan lagstiftning som innehåller bestämmelser om påförande av marknadsstörnings- avgift tas bort. 
  
 Möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift behöver utvidgas 
  
 Som har beskrivits innebär den nya artikel 13.3 i direktivet om otill- börliga affärsmetoder att medlemsstaterna ska säkerställa att sank- tionsavgifter kan påföras vid vissa gränsöverskridande överträdelser av nationella bestämmelser som antagits med stöd av direktivet. Detta gäller när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i konsumentskyddsförordningen, dvs. vid s.k. samordnade insatser inom EU. Det ska i dessa fall finnas en möjlighet antingen att ålägga 
  
 177 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rätts- liga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera. 
  
 Utredningen konstaterar att marknadsstörningsavgiften i MFL utgör en sådan sanktionsavgift som avses i direktivet. I syfte att ge- nomföra direktivet finns det alltså inte behov av att införa någon ny typ av avgift.3 
  
 Den gällande regleringen när det gäller marknadsstörningsavgif- ten i MFL innebär att Sverige i stort sett lever upp till direktivets krav. Marknadsstörningsavgift kan redan i dag påföras vid överträ- delser av de bestämmelser som genomför artiklarna 6, 7, 8 och 9 i direktivet. Det gäller 7 §, 8 § och någon av bestämmelserna i 9, 10,  
 12–17 
  §§ och 18 § MFL. Avgift kan även påföras vid överträdelser av någon av bestämmelserna i bilaga I till direktivet (svarta listan). Det finns inget som hindrar att en avgift beslutas vid samordnade insat- ser inom EU enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. Som utredningen återkommer till i avsnitt 9.2.5 och 9.2.6 behöver vissa ändringar dock göras när det gäller beloppsgränserna och avgiftens storlek. 
  
 I direktivet finns även en bestämmelse om förbud mot otillbör- liga affärsmetoder som strider mot god yrkessed (artikel 5.2). Arti- keln har i svensk rätt sin motsvarighet i den s.k. generalklausulen i 5 § MFL. Den innebär tillsammans med 6 § MFL ett förbud mot marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed. Sådan marknadsföring är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Det finns i dag ingen möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ MFL. 
  
 Som har beskrivits i avsnitt 5 föreslår utredningen att det införs fyra nya bestämmelser i MFL, 12 a § om köperbjudanden på en marknadsplats online, 12 b § om rankning av produkter, 12 c § om konsumentrecensioner och 14 a § om identiska varor. Bestämmel- serna införs för att genomföra ändringar i artikel 6 och 7 i direktivet. Artikel 13.3 innebär att det alltså behöver finnas en möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift även vid överträdelser av dessa be- stämmelser. 
  
 Utöver de ovan nämnda bestämmelserna i MFL finns det i 22 a § en bestämmelse som genomför artikel 5 i direktiv 2011/83/EU. Be- 
  
 3Utdömande av ett vite utgör däremot inte en sanktionsavgift i direktivets mening (se skäl  
 9–10 
  och 13 i direktivet). 
  
 178 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 stämmelsen reglerar näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsumentavtal ingås och innebär att näringsidkaren även vid andra avtal än distansavtal ska ge konsumenten klar och begriplig in- formation om vissa uppräknade förhållanden. Bestämmelsens utform- ning ansluter nära till motsvarande bestämmelse om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (2 kap. 2 § DAL). Som närmare kommer att utvecklas i avsnitt 9.3 innebär ändringsdirektivet att även över- trädelser av nationella bestämmelser som genomför ändringarna i direktiv 2011/83/EU ska kunna sanktioneras med en avgift. Någon sådan möjlighet finns inte nu. Också när det gäller överträdelser av 22 a § MFL behöver det därför införas en möjlighet att påföra mark- nadsstörningsavgift. 
  
 Möjligheten att ta ut en avgift bör inte begränsas till samordnade insatser inom EU 
  
 Som har konstaterats ovan innebär ändringsdirektivet att möjlig- heterna att påföra marknadsstörningsavgift behöver utvidgas till att omfatta även överträdelser av 5 och 6 §§, de nya föreslagna 12  
 a–c 
  §§ och 14 a § samt 22 a § MFL. Skyldigheten enligt direktivet att säker- ställa att avgifter kan påföras gäller dock endast vid samordnade in- satser inom EU enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. Det är alltså möjligt att begränsa möjligheten att påföra en avgift till sådana fall. Enligt utredningens bedömning finns det dock goda skäl att inte begränsa regleringen på detta sätt utan att låta möjligheten att ta ut en avgift omfatta även andra situationer. 
  
 Mot en begränsning av möjligheten att påföra en avgift till sam- ordnade insatser talar att någon sådan begränsning i dag inte finns när det gäller överträdelser av andra bestämmelser i MFL. Även om det i och för sig skulle vara möjligt enligt direktivet konstaterar ut- redningen att det inte finns anledning att införa sådana begränsningar avseende andra bestämmelser i MFL. Utgångspunkten bör vara att sanktionssystemet i MFL är utformat på ett enhetligt sätt, förutsatt att det inte finns bärande skäl för en annan ordning. 
  
 Från konsumentskyddssynpunkt står det klart att det finns an- ledning att se allvarligt inte endast på överträdelser som berör flera  
 EU-medlemsstater 
  utan även på dem som främst drabbar den svenska konsumentmarknaden. Generalklausulen i 5 § MFL fyller en viktig funktion och omfattar överträdelser som inte täcks in av övriga be- 
  
 179 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 stämmelser i MFL. Det handlar bl.a. om marknadsföring som strider mot speciallagstiftning, Konsumentverkets föreskrifter och allmänna råd, normer som  
 patent-och 
  marknadsdomstolarna har skapat ge- nom sin praxis samt andra vedertagna normer inom ramen för lagens syfte. Detsamma gäller de nya bestämmelser som utredningen före- slår i MFL och överträdelser av 22 a § MFL. Det kan vara fråga om överträdelser som är tillräckligt allvarliga för att en marknadsstörnings- avgift ska vara påkallad. En direktverkande sanktion som marknads- störningsavgiften har ett tydligare avskräckande och preventivt syfte än förbud och informationsålägganden och kan på detta sätt vara mer effektiv för att komma åt företag som begår allvarliga överträdelser. Det har i tidigare lagstiftningssammanhang framhållits att användan- det av marknadsstörningsavgift är viktigt för att upprätthålla respek- ten för det marknadsrättsliga regelverket (prop. 2015/16:168 s. 24). Av uppgifter som utredningen inhämtat från Konsumentverket fram- går att de överträdelser som myndigheten bedömer som mest allvar- liga från konsumentskyddssynpunkt oftast är överträdelser som be- gås inom Sverige och som riktar sig mot den svenska marknaden. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att en möjlighet att besluta om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av de bestämmelser som nu är aktuella kommer att stärka konsumentskyddet och att detta intresse i hög grad gör sig gällande även när det gäller överträ- delser som inte är föremål för en samverkande insats inom EU. Möj- ligheten att ta ut en avgift vid de överträdelser som aktualiseras enligt ändringsdirektivet bör därför inte begränsas på ett sådant sätt. 
  
 Möjligheten att påföra en avgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ MFL bör inte begränsas till fortsatta överträdelser 
  
 När det gäller överträdelser av nationella bestämmelser som antagits med stöd av artikel 5 i direktivet har medlemsstaterna ett utrymme att begränsa påförandet av sanktionsavgifter till en näringsidkares fortsatta användning av en affärsmetod som den nationella behöriga myndigheten eller domstolen har konstaterat vara otillbörlig. Med- lemsstaterna får men är inte skyldiga att möjliggöra påförande av sanktionsavgifter första gången en näringsidkare gör sig skyldig till en överträdelse av en nationell bestämmelse som antagits med stöd av artikel 5. För svensk del handlar det om överträdelser av general- klausulen i 5 och 6 §§ MFL. Det skulle alltså vara möjligt att begränsa 
  
 180 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 möjligheten att påföra en avgift till situationer där domstol eller KO tidigare har funnit att en affärsmetod strider mot god marknads- föringssed och därför förbjudit marknadsföringen men där närings- idkaren trots detta fortsätter marknadsföringen och bryter mot förbudet. Alternativet är att öppna upp för att överträdelser av ge- neralklausulen – liksom övriga bestämmelser i MFL som genomför direktivet – generellt ska kunna leda till en marknadsstörningsavgift. 
  
 En utgångspunkt är att det ska vara förutsebart att ett visst hand- lande kan komma att sanktioneras med en avgift på liknande sätt som gäller för straffbestämmelser. En enskild ska i förväg kunna be- döma om en handling är laglig eller inte och vilken påföljd som even- tuellt kan följa på handlingen.4 Det har dock framhållits att kravet på tydlighet måste ges en rimlig tillämpning och att det knappast kan undvikas att vissa straffbestämmelser innehåller allmänna kriterier som t.ex. ”otillbörlig” eller ”oskälig”. Det kan också förekomma att en straffbestämmelse hänvisar till god sed på något visst verksam- hetsområde där det kan ha utbildats etiska regler som förutsätts vara vägledande. Om det finns rättspraxis som visar att en bestämmelse ska tolkas på visst sätt, måste hänsyn tas också till denna rättspraxis vid bedömningen av om kravet på förutsebarhet är uppfyllt. Kravet på att strafflag ska vara tydlig kan ofta inte innebära mer än att man genom att rådfråga en juridiskt kunnig person ska kunna få reda på om en viss handling riskerar att komma i konflikt med lagen.5 
  
 Bestämmelsen om god marknadsföringssed i 5 § MFL har ett brett tillämpningsområde. God marknadsföringssed definieras som god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. Därmed avses bl.a. speciallagstiftning, Konsumentverkets föreskrif- ter och allmänna råd, normer som patent- och marknadsdomstolarna har skapat genom sin praxis samt andra internationella vedertagna normer inom ramen för lagens syfte. Även om bestämmelsen är ut- formad på ett generellt sätt finns det dock situationer där det står klart att ett handlande inte är förenligt med god marknadsförings- sed. Ett exempel på detta är klara överträdelser av den s.k. lagstridig- 
  
 4Detta följer av artikel 7 i Europakonventionen. Se Randolph, Mänskliga rättigheter i euro- peisk praxis, JUNO Version 5, s. 357 f., Smith  Jackson, Sanktions- avgifter – särskilt i näringsverksamhet, 2020, s. 244 f. och  
 EU-domstolens 
  avgörande  
 C-45/08 
  
 – Spector Photo Group och Cortez, punkt 42 där domstolen framhöll att sanktions- avgifter kan betraktas som straffrättsliga påföljder vid tillämpningen av Europakonventionen. 
  
 5Hans Smith, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, JUNO Version 5, s. 361. 
  
 181 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 hetsprincipen som faller utanför tillämpningsområdet för punkten 9 i svarta listan. Lagstridighetsprincipen innebär att marknadsföring som strider mot annan lagstiftning eller som är ägnad att leda till lagöverträdelser ska anses strida mot god marknadsföringssed och Marknadsdomstolen har med stöd av principen t.ex. förbjudit mark- nadsföring av läkemedel som inte varit förenlig med Läkemedels- verkets föreskrifter.6 Andra exempel är överträdelser av branschetiska regler, t.ex. ICC:s7 regler för reklam och marknadskommunikation, FEDMA:s8 uppförandekoder och DSS9 etiska regler för direkthandel. Vidare bör nämnas Föreningen  
 NIX-Telefons 
  regler om spärregistret. Det grundläggande dokumentet (Regler för  
 NIX-Telefon) 
  beslutades 1999 av Föreningen  
 NIX-Telefon 
  och godkändes i samband med detta av Konsumentverket. Enligt de regler som gäller för  
 NIX-Telefon 
  kräver god marknadsföringssed att företag gör en kontroll mot re- gistret. Det strider mot god marknadsföringssed att i  
 försäljnings-, 
  marknadsförings- eller insamlingssyfte utan annat samtycke kon- takta en konsument som anmält sitt telefonnummer i  
 NIX-Telefon. 
  
 Ett annat handlande som helt klart strider mot god marknads- föringssed är när en näringsidkare vid kontakter med en konsument eller ett företag felaktigt påstår att ett avtal har ingåtts som innebär förpliktelser i form av betalningsskyldighet.10 Det finns också be- stämmelser i annan lagstiftning som tydligt anger att vissa handlan- den är otillbörliga enligt 5 § MFL. Sådana bestämmelser finns i bl.a. lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter, spellagen (2018:1138) och lagen (2010:751) om betaltjänster (se närmare om detta nedan). 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att det inom tillämpnings- området för 5 och 6 §§ MFL i stor utsträckning finns situationer där det för en näringsidkare måste stå klart att ett handlande inte är för- enligt med god marknadsföringssed och där bestämmelsen uppfyller nämnda krav på förutsebarhet. Utifrån dessa aspekter är det alltså inte motiverat att i lag begränsa möjligheten att ta ut en avgift till fortsatta överträdelser. Från konsumentskyddssynpunkt är det an- geläget att domstolarna ges möjlighet att sanktionera även överträ- delser av 5 och 6 §§ MFL med en avgift och att det kan ske redan i 
  
 6Se MD 2012:8. 
  
 7Internationella Handelskammaren. 
  
 8Federation of European Direct and Interactive Marketing. 
  
 Dawson Sweden. 
  
 10Se t.ex. MD 2016:10. 
  
 182 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 samband med det förfarande där domstolen förbjuder en viss mark- nadsföring. Domstolen bör – på samma sätt som vid överträdelser av andra bestämmelser i MFL – i varje enskilt fall kunna göra en samlad bedömning av om det finns förutsättningar för att påföra en avgift. Detta innebär bl.a. att det ska vara fråga om ett visst allvar i överträ- delsen.11 Vid bedömningen av överträdelsens allvar ska domstolen beakta överträdelsens art, varaktighet, omfattning och spridning (29 a § MFL). Det krävs även att överträdelsen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgift ska kunna komma ifråga. Om det brister i förutsebarheten eller annars inte är fråga om en tillräckligt allvarlig överträdelse ska domstolen inte besluta om en avgift. 
  
 Överträdelser av bestämmelserna om obeställd reklam och information om garantier 
  
 Utöver de nämnda bestämmelserna som berörs av ändringsdirektivet finns det vissa andra bestämmelser i MFL som i dag inte är sanktio- nerade med marknadsstörningsavgift. Detta gäller bestämmelserna i 19, 20 a och 21 §§ MFL om obeställd reklam. De genomför vissa be- stämmelser i det s.k. kommunikationsdataskyddsdirektivet12. Syftet med direktivet är bl.a. att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grund- läggande fri- och rättigheterna när det gäller behandling av person- uppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation. 
  
 Enligt 19 § är huvudregeln att en näringsidkare vid marknads- föring till en fysisk person får använda elektronisk post och uppring- ningsautomater eller liknande system bara om personen har samtyckt till det på förhand. Kravet på samtycke ska dock, under vissa angivna förutsättningar, inte gälla inom ramen för ett befintligt kundförhål- lande. Regleringen innebär vidare att ett reklammeddelande som sänds med elektronisk post alltid måste innehålla en giltig adress till vilken mottagaren kan sända en begäran om att marknadsföringen ska upphöra. Detta gäller även vid marknadsföring som riktas till juridiska personer. 
  
 11Se prop. 2015/16:168 s. 25, se även t.ex. mål nr PMT  
 9149-16 
  där PMÖD inte fann det visat att marknadsföring av telefon- och bredbandsabonnemang per telefon varit av sådant allvarligt slag att marknadsstörningsavgift skulle utgå. 
  
 12Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation. 
  
 183 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 I 20 a § MFL finns bestämmelser om marknadsföring av infor- mationssamhällets tjänster med elektronisk post. Mottagaren får i sådana fall inte uppmanas att besöka webbplatser vars marknads- föring strider mot 9 § eller 10 § tredje stycket. Bestämmelsen syftar till att förhindra marknadsföring med elektronisk post som upp- manar mottagaren att besöka en webbplats, vars marknadsföring inte uppfyller kravet på reklamidentifiering eller strider mot förbudet mot vilseledande marknadsföring genom att väsentlig information om villkoren utelämnas. Ett typexempel på sådan verksamhet som omfattas av bestämmelsen är s.k. nätfiske, som innebär försök att lura innehavare till bankkonton eller andra elektroniska resurser att lämna ifrån sig personlig eller ekonomisk information, t.ex. använ- darnamn och lösenord, personnummer, kreditkortsnummer eller bankkontonummer, som sedan kan användas för bedrägerier. 
  
 Enligt 21 § MFL får en näringsidkare använda andra metoder för individuell kommunikation på distans än sådana som avses i 19 § om inte den fysiska personen tydligt motsatt sig att metoden används. Bestämmelsen innehåller den s.k.  
 Nelsonlösningen beträffande andra metoder för individuell kommunikation än dem som särskilt regleras i 19 § vilket innebär att konsumenten i förväg aktivt ska ha motsatt sig sådan marknadsföring för att den ska vara otillåten. Påringning till såväl fast telefon som mobiltelefon får användas för individuell kommunikation med konsumenter, om inte konsumenten har mot- satt sig detta. En konsument som har låtit registrera sitt telefonnum- mer i  
 NIX-telefon 
  ska dock anses ha motsatt sig marknadsföring per telefon till det aktuella numret. 
  
 I 22 § MFL finns en bestämmelse om information om garantier. En näringsidkare som vid marknadsföring erbjuder sig att genom en garanti eller liknande utfästelse under en viss tid svara för en produkt eller del därav eller för en egenskap hos produkten vid försäljning, ska lämna köparen tydlig information om utfästelsens innehåll och de uppgifter som är nödvändiga för att köparen ska kunna göra den gällande. Information ska även lämnas om att köparens rättigheter enligt lag inte påverkas av utfästelsen. Utfästelsen och informatio- nen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för köparen. 
  
 Bestämmelsen infördes 2002 i 1995 års MFL och genomförde artiklarna 6.2 och 6.3 i direktiv 1999/44/EG om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier 
  
 184 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 (konsumentköpsdirektivet). Vid införandet av 2008 års MFL fördes den över till den lagen. 
  
 Bestämmelserna i  
 19–21 
  §§ genomför inte några bestämmelser i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Bestämmelsen i 22 § har visserligen ett samband med förbudet mot vilseledande marknads- föring i 10 § MFL men inte heller den genomför någon av artiklarna i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Direktivet innebär alltså inte att det måste finnas en möjlighet att påföra marknadsstörnings- avgift vid överträdelser av bestämmelserna. Frågan är om det ändå finns skäl att införa en sådan möjlighet. 
  
 När regeln om krav på samtycke för obeställd reklam infördes gjordes bedömningen att marknadsstörningsavgift är en väl kraftig sanktion beträffande obeställd reklam (prop. 1999/2000:40 s. 22). Samma bedömning gjordes beträffande den regeln och överträdelser av 22 § i samband med att MFL infördes (prop. 2007/08:115 s. 121). Avseende 22 § framhölls att i första hand borde förbudet mot vilse- ledande marknadsföring i 10 § MFL vara tillämpligt om en närings- idkare på ett vilseledande sätt använder begreppet garanti eller be- grepp med motsvarande innebörd och att marknadsstörningsavgift är en möjlig sanktion vid alla former av överträdelser av förbudet mot vilseledande marknadsföring (a. prop.). 
  
 Utredningen konstaterar att bestämmelserna om obeställd re- klam syftar till att skydda enskildas integritet och privatliv och att de är viktiga från konsumentskyddssynpunkt. Konsumenter ska inte behöva riskera att bli kontaktade i marknadsföringssyfte via t.ex.  
 e-post 
  utan att konsumenten har samtyckt till det eller något av undantagen i 19 § andra stycket är tillämpligt. Konsumenter som har motsatt sig marknadsföring per telefon ska inte bli uppringda av telefonförsäljare. Den tekniska utvecklingen har medfört att mark- nadsföring via telefon,  
 e-post, 
  sociala medier m.m. har ökat i omfatt- ning och att fler konsumenter utsätts för oseriösa aktörer. Mot den bakgrunden blir det allt viktigare att det finns effektiva och av- skräckande sanktioner som kan användas mot näringsidkare som inte följer reglerna. En direktverkande sanktion i form av marknads- störningsavgift är effektiv och avskräckande. Utredningen bedömer att det därför finns skäl att låta överträdelser av 19, 20 a och 21 §§ omfattas av bestämmelserna om marknadsstörningsavgift. 
  
 185 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelsen i 22 § MFL syftar till att konsumenter ska få in- formation om garantier och liknande utfästelser. Även detta är vik- tigt ur ett konsumentperspektiv. Utredningens förslag innebär att överträdelser av andra bestämmelser om näringsidkarens informa- tionsskyldighet, t.ex. 22 a § MFL och 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL, ska kunna medföra marknadsstörningsavgift (se avsnitt 9.2.3 och 9.3). Det lig- ger i linje med detta att även överträdelser av 22 § ska kunna leda till en avgift. 
  
 Sammantagen bedömning 
  
 De bedömningar som gjorts ovan innebär sammanfattningsvis att möjligheten enligt 29 § första stycket MFL att besluta om mark- nadsstörningsavgift bör utvidgas till att omfatta överträdelser av be- stämmelserna i MFL generellt, dvs. även överträdelser av 5 och 6 §§, de bestämmelser som utredningen föreslår i avsnitt 5 (12  
 a–c 
  §§ och 14 a §) samt bestämmelserna om obeställd reklam, information om garantier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och  
 21–22 
  a §§). Möjligheten att ta ut en avgift bör inte begränsas till s.k. samordnade insatser inom EU. Möjligheten att besluta om en avgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ bör inte begränsas till s.k. fortsatta överträdelser. 
  
 Uppräkningen i 29 § andra stycket MFL av bestämmelser i annan lagstiftning 
  
 I 29 § andra stycket finns en uttömmande uppräkning av bestämmel- ser i andra lagar där marknadsstörningsavgift kan användas som sank- tion, t.ex. socialförsäkringsbalken och alkohollagen. Bestämmelsen i andra stycket tillkom genom en ändring i 1995 års marknadsförings- lag och fördes sedan över till MFL. I samband med införandet av bestämmelsen konstaterade regeringen att förändringen innebar att de marknadsrättsligt grundande bestämmelserna avseende ljudradio och TV i alkoholreklamlagen, tobakslagen, lokalradiolagen samt radio- och  
 TV-lagen 
  även kunde avgiftssanktioneras (prop. 1995/96:160 s. 210). Därefter gjordes flera redaktionella ändringar i bestämmelsen i samband med ändringar i de uppräknade lagarna. 
  
 186 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Utöver regleringen i 29 § andra stycket är det även särskilt regle- rat i respektive lag att marknadsstörningsavgift kan påföras. Exempel- vis anges det i 7 kap. 8 § alkohollagen att ett handlande som strider mot 3 § kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmel- serna i  
 29–36 
  §§ marknadsföringslagen. Att en avgift kan påföras framgår alltså såväl direkt av de uppräknade lagarna som av 29 § andra stycket MFL. Som regleringen måste förstås finns den grund- läggande sanktionsbestämmelsen i dag direkt i de uppräknade lag- bestämmelserna. Bestämmelsen i MFL utgör alltså endast en upplys- ningsbestämmelse.13 Utredningens förslag innebär att hänvisningarna i speciallagstiftning till bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i MFL i flera fall tas bort (se avsnitt 9.2.4 nedan). Dessa fyller inte längre någon funktion när marknadsstörningsavgift alltid kommer att vara en möjlig sanktion vid överträdelser av 5 § MFL. Frågan är om det finns skäl att behålla uppräkningen i 29 § andra stycket MFL eller om den bör tas bort. Ett argument för att behålla listan kan vara att det blir tydligt i vilka fall marknadsstörningsavgift kan utgå. Med utredningens förslag skulle listan dock behöva utökas med ett antal flera lagbestämmelser. Det finns då en risk för att den blir mindre överskådlig, vilket gör att det pedagogiska värdet av den minskar (jfr prop. 2019/20:120 s. 90 f. där det bedömdes att upplysningsbestäm- melsen i 1 § andra stycket MFL skulle tas bort). Det kan också ifrågasättas om det finns skäl att behålla den när tillämpningsområ- det för avgiften föreslås utvidgas till samtliga överträdelser av MFL:s bestämmelser. Någon motsvarande uppräkning finns inte beträffande andra sanktioner såsom förbud och ålägganden. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att det inte är motiverat att behålla listan i 29 § andra stycket MFL utan att den bör tas bort. 
  
 9.2.4Behovet av följdändringar 
  
 Utredningens förslag: Möjligheten att påföra marknadsstörnings- avgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ MFL innebär vissa följd- ändringar i socialförsäkringsbalken (2010:110), radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), alkohollagen (2010:1622) och lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. 
  
 13Jfr Lagrådets yttrande över 28 § MFL i prop. 2007/08:115 s. 307. 
  
 187 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 I ett stort antal lagar finns bestämmelser som innehåller en hänvis- ning till marknadsföringslagens sanktionssystem. Metoden att i spe- cialförfattningar på det marknadsrättsliga området hänvisa till mark- nadsföringslagen är väl beprövad (prop. 2010/11:85 s. 52). Vissa av dessa lagar innehåller bestämmelser om att handlanden är otillbörliga enligt 5 § MFL. Sådana bestämmelser finns i 
  
 •7 kap. 8 § lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter, 
  
 •15 kap. 4 § spellagen (2018:1138), 
  
 •11 § lagen (2013:1054) om marknadsföring av modersmjölks- ersättning och tillskottsnäring, 
  
 •6 a § och 27 § konsumentkreditlagen (2010:1846), 
  
 •7 kap. 8 § och 9 § alkohollagen (2010:1622), 
  
 •7 a kap. 2 § lagen (2010:751) om betaltjänster, 
  
 •17 kap. 9 § radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), 
  
 •64 kap. 46 § socialförsäkringsbalken (2010:110). 
  
 För vissa av dessa i lagtexten särskilt utpekade överträdelser är det redan i dag möjligt att påföra marknadsstörningsavgift (se t.ex. ovan nämnda bestämmelse i socialförsäkringsbalken). Utredningens för- slag till ändringar i 29 § MFL innebär att samtliga av dessa överträ- delser kommer att kunna sanktioneras med en avgift. Utredningen gör bedömningen att detta är lämpligt och att det inte finns anled- ning att göra undantag för dessa handlanden. Det innebär att dom- stolen ska göra en prövning i varje enskilt fall av om det finns skäl att påföra näringsidkaren en avgift. Vissa redaktionella ändringar be- höver göras i några av de aktuella bestämmelserna. Gemensamt för dessa är att de anger att ett visst handlande kan medföra marknads- störningsavgift enligt bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ marknadsförings- lagen. Eftersom utredningens förslag innebär att överträdelser av 
  
 5§ ska kunna medföra marknadsstörningsavgift blir dessa formuler- ingar onödiga och bör tas bort. 
  
 Utredningen återkommer i avsnitt 9.5 till behovet av ändringar i andra lagar som hänvisar till MFL:s påföljdssystem. 
  
 188 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 9.2.5Beloppsgränserna för marknadsstörningsavgiften m.m. 
  
 Utredningens förslag: Den övre fasta beloppsgränsen för mark- nadsstörningsavgiften tas bort. I de fall årsomsättningen upp- skattas får avgiften fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. 
  
 Utredningens bedömning: Den övre gränsen om tio procent av näringsidkarens årsomsättning behålls liksom den undre belopps- gränsen om tio tusen kronor. 
  
 Direktivregleringen 
  
 Enligt de nya sanktionsbestämmelserna i direktivet ska det högsta beloppet för sanktionsavgifter vara minst fyra procent av närings- idkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. I fall där det saknas information om näringsidkarens årliga omsätt- ning ska det högsta beloppet för sanktionsavgifter vara minst två miljoner euro (se artikel 13.3). 
  
 Regleringen innebär att medlemsstaterna får behålla eller införa högre maximala omsättningsbaserade sanktionsavgifter. Medlems- staterna får även basera sådana avgifter på näringsidkarens samman- lagda omsättning i hela världen eller utvidga reglerna till att omfatta andra överträdelser som inte omfattas av bestämmelserna i direk- tivet, men som har samband med artikel 21 i konsumentskydds- förordningen (se skäl 13 i ändringsdirektivet). Medlemsstaterna ges alltså ett betydande utrymme att själva bestämma storleken på avgif- ter så länge de angivna maximala beloppsgränserna inte underskrids. 
  
 Den övre beloppsgränsen tas bort 
  
 Gällande bestämmelser i MFL innebär att marknadsstörningsavgif- ten ska fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio miljoner kronor. Avgiften får inte överstiga tio procent av näringsidkarens årsomsättning. Vidare framgår att årsomsättningen ska avse omsätt- ningen närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om 
  
 189 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas (31 § MFL). 
  
 Innan beloppsgränserna för marknadsstörningsavgift höjdes 2016 hade dessa varit oförändrade sedan sanktionen infördes 1995. Det lägsta beloppet var fem tusen kronor och det högsta beloppet var 5 miljoner kronor. Avgiften fick dock inte överstiga tio procent av näringsidkarens årsomsättning. När beloppsgränserna infördes i MFL överensstämde dessa med de beloppsgränser som då gällde för kon- kurrensskadeavgift enligt 1993 års konkurrenslag. Beloppsgränserna avseende konkurrensskadeavgiften togs dock bort i och med att den nya konkurrenslagen (2008:579) trädde i kraft. Detta motiverades med att det inom  
 EU-rätten 
  saknades sådana och att de verkade sakna funktion (prop. 2007/08:135 s. 144). 
  
 I samband med 2016 års ändringar i MFL övervägdes om mot- svarande förändring borde göras i MFL. Enligt regeringen fanns det dock vissa betydande skillnader mellan de marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga regelverken som talade mot en ändring. Dessutom ansågs det vara av värde för domstolarna att vid utdöman- det av marknadsstörningsavgift kunna hålla sig till ett närmare pre- ciserat intervall. Sammantaget fann regeringen att det inte fanns skäl för en sådan ändring. I stället höjdes beloppsgränserna mot bak- grund av  
 EU-rättens 
  krav på effektiva och avskräckande sanktioner i syfte att möjliggöra fastställande av marknadsstörningsavgift inom ramen för en större intervall där lämplig hänsyn kan tas till det aktu- ella företagets storlek (prop. 2015/16:168 s. 29). 
  
 Genom artikel 13.3 i direktiv 2005/29/EG står det nu klart att det är nödvändigt att ha en övre procentsats av näringsidkarens årliga omsättning som uppgår till minst fyra procent för att uppfylla EU- rättens krav. Den gällande beloppsgränsen om tio miljoner kronor är därmed inte förenlig med direktivet. Att behålla den gränsen skulle medföra att stora företag och även vissa medelstora företag inte kan åläggas en avgift som uppgår till minst fyra procent av års- omsättningen. Utredningen konstaterar alltså att den övre belopps- gränsen måste tas bort för att svensk lag ska överensstämma med direktivet. 
  
 Utredningen bedömer att det inte finns skäl att ta bort den nedre beloppsgränsen om tio tusen kronor. Den gränsen lämnas därför oförändrad. 
  
 190 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Den övre procentuella gränsen av årsomsättningen behålls 
  
 När det gäller den övre procentuella gränsen av årsomsättningen an- ser utredningen att det finns goda skäl att behålla den procentsats som redan finns i dag i MFL. Av de domstolsavgöranden som utred- ningen har tagit del av framgår att domstolarna i flera fall, särskilt beträffande mindre företag, bestämmer avgiftens storlek till tio pro- cent eller nära tio procent av årsomsättningen.14 En sänkning av den övre procentuella gränsen till t.ex. fyra procent skulle alltså i många fall medföra en påtaglig sänkning av avgifterna i förhållande till nu- varande praxis. Utredningen bedömer att en sådan förändring inte är förenlig med syftet med marknadsstörningsavgiften, att verka av- skräckande. En sänkning av avgiften skulle kunna uppfattas som en förändring i synen på överträdelser av marknadsföringsreglerna som mindre allvarliga och i förlängningen innebära en försämring av kon- sumentskyddet. 
  
 En särskild fråga är om tio procentsregeln nu när den övre be- loppsgränsen tas bort i vissa fall kan leda till alltför stora avgifter. Frågeställningen rör situationer där det är ett stort företag som har begått överträdelsen. En generell procentsats som gäller för alla företag oavsett storlek medför dock att alla företag drabbas lika hårt av avgiften. Procentsatsen utgör också endast ett tak för avgiften och en samlad bedömning ska ske i varje enskilt fall inom ramen för denna övre gräns. Enligt utredningens bedömning finns det tillräck- ligt utrymme för domstolen att göra rimliga bedömningar av avgif- tens storlek även för stora företag och det finns inte skäl att sänka gränsen, varken generellt eller när det gäller stora företag. 
  
 I samband med lagändringarna 2016 framhöll regeringen att mark- nadsstörningsavgiften kan anpassas efter såväl det aktuella företagets storlek och ställning på marknaden som överträdelsens karaktär och omfattning.15 Detta gör sig fortfarande gällande. Liksom hittills är företagets storlek alltså en sådan omständighet som kan beaktas. Det är viktigt att en nyanserad bedömning görs för att undvika att större bolag drabbas av alltför betungande avgifter. Syftet med förslaget är inte att det ska leda till någon generell höjning av avgifterna i praxis beträffande stora företag i förhållande till vad som gäller i dag. 
  
 14Utredningen har tagit del av domar i elva mål som meddelats av Patent- och marknadsdom- stolen under perioden  
 2017-11-02–2020-02-18 
  där frågan om marknadsstörningsavgift varit uppe till prövning. 
  
 15Prop. 2015/16:168 s. 29. 
  
 191 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår utredningen att den nuvarande övre beloppsgränsen i 31 § första stycket MFL tas bort och att avgiften inte får överstiga tio procent av näringsidkarens års- omsättning närmast föregående räkenskapsår. 
  
 En fråga för utredningen att överväga är om årsomsättningen bör begränsas till att avse årsomsättningen i den eller de berörda med- lemsstaterna, vilket är tillåtet enligt ändringsdirektivet. Enligt dagens reglering avses med omsättning näringsidkarens hela omsättning utan begränsning till enbart den produkt eller marknad som för- farandet berört. Det är dock inte fråga om koncernomsättningen, om företaget ingår i en koncern. Utredningen anser att det finns flera fördelar med att behålla den nuvarande svenska ordningen. Den synes ha fungerat väl och innebär att KO och domstolar inte behöver utreda vilken marknad som berörts av förfarandet. Som har be- skrivits ska avgiftens storlek avgöras med hänsyn till omständig- heterna i det enskilda fallet. Det finns inte anledning att anta att den gällande ordningen skulle leda till alltför höga avgifter för företag. Utredningen bedömer därför att det saknas skäl att begränsa års- omsättningen till den eller de berörda medlemsstaterna. 
  
 Beträffande de fall där uppgifter om årsomsättning saknas eller är bristfälliga får årsomsättningen på samma sätt som tidigare upp- skattas. Regleringen i nuvarande 31 § tredje stycket MFL behöver dock kompletteras med hänsyn till den nya lydelsen av artikel 13 i direktivet på så sätt att en övre gräns införs som uppgår till minst två miljoner euro. Det saknas enligt utredningen skäl att bestämma det maximala beloppet till ett högre belopp än det som anges i direktivet. Frågan är då om den maximala avgiften ska anges i svenska kronor eller i euro i lagtexten. Vid genomförandet i svensk rätt av andra EU- rättsakter har lagstiftaren valt olika lösningar. Användningen av euro är t.ex. vanligt förekommande i lagstiftningen på finansmarknads- området.16 Där har högsta belopp för sanktionsavgifterna angetts som ett belopp i svenska kronor som motsvarar ett visst belopp i euro. Utredningen bedömer att det är en lämplig ordning även gäl- lande marknadsstörningsavgiften. Avgiften bör alltså i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket be- 
  
 16Se t.ex. 15 kap. 8 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 25 kap. 9 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, 7 kap. 14 § lagen (2017:630) om åtgärder mot pen- ningtvätt och finansiering av terrorism och 5 kap. 8 § lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. 
  
 192 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 lopp som motsvarar två miljoner euro bör därför bestämmas utifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas.17 
  
 I de fall en talan om marknadsstörningsavgift riktas mot flera näringsidkare ska avgiften på samma sätt som tidigare fastställas sär- skilt för var och en av dem. 
  
 Begreppet ”närmast föregående räkenskapsår” 
  
 En fråga som har tagits upp under utredningens arbete är innebörden av uttrycket ”närmast föregående räkenskapsår”. Årsomsättningen ska enligt 31 § tredje stycket MFL avse omsättningen närmast före- gående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under närings- idkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. 
  
 Iett avgörande från Marknadsdomstolen (MD 2012:17) argumente- rade näringsidkaren för att omsättningen året före målets slutliga av- görande skulle ligga till grund för bedömningen medan KO i stället gjorde gällande att omsättningen året före överträdelsen var avgö- rande. Marknadsdomstolen konstaterade att MFL:s förarbeten inte gav någon klar vägledning i denna fråga men att det inom konkur- rensrätten var klarlagt att tidpunkten för målets avgörande är av cen- tral betydelse vid påförande av konkurrensskadeavgift. Domstolen ansåg att det fanns skäl för en sådan tillämpning även på marknads- rättens område. Bestämmelsens utformning ansågs dock svårligen kunna ges en annan innebörd än att det skulle vara föregående räken- skapsår räknat från tiden för överträdelsen som är avgörande. 
  
 KO har framfört till utredningen att det är problematiskt att det är föregående räkenskapsår räknat från tiden för överträdelsen och inte det år som föregick målets slutliga avgörande som ligger till grund för bedömningen av marknadsstörningsavgiftens högsta be- lopp. Detta medför enligt KO att företag som haft en liten omsätt- ning innan överträdelsen, men som sedan, på grund av överträdelsen, får en betydligt högre omsättning efterföljande år, inte kan åläggas en avgift som motsvarar den högre omsättningen. 
  
 17Jfr prop. 2016/17:173 s. 555. 
  
 193 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utredningen konstaterar att den tillämpning som görs inom marknadsrätten inte synes vara i linje med praxis inom andra rätts- områden, t.ex. konkurrensrätten.18 Det finns goda skäl för att tillämpa samma beräkningsgrund för marknadsstörningsavgiften som för kon- kurrensskadeavgiften. En sådan tillämpning innebär dessutom att avgiften inte riskerar att sätta bolaget på obestånd. Det medför också att avgiften anpassas till de eventuella effekter en viss marknads- föring har fått på bolagets omsättning. Frågan är dock om det finns behov av att föreslå ändringar i lagtexten i 31 § tredje stycket MFL för att möjliggöra en sådan tillämpning. Av lagtexten framgår att årsomsättningen ska avse omsättningen närmast föregående räken- skapsår. Utredningen anser att det inte finns något i bestämmelsens nuvarande lydelse som hindrar en sådan tillämpning. Det finns alltså redan i dag ett utrymme för domstolarna att lägga årsomsättningen det år som föregick målets slutliga avgörande till grund för bedöm- ningen. Det bör också framhållas att formuleringen i lagtexten är vanligt förekommande även i annan lagstiftning där den maximala sanktionsavgiftens storlek beräknas utifrån ett företags årsomsätt- ning.19 Mot denna bakgrund anser utredningen att de synpunkter som KO har framfört i första hand är en fråga för rättstillämpningen och att det inte finns skäl för utredningen att föreslå någon lag- ändring i detta avseende. Till följd av ändringen som innebär att den övre beloppsgränsen tas bort föreslås dock vissa redaktionella änd- ringar i bestämmelsen. 
  
 18Se även bestämmelsen om förhöjd företagsbot i 36 kap. 9 § BrB. I dessa fall sker vanligen bedömningen med utgångspunkt i den senaste årsredovisning som föreligger vid tidpunkten för domen eller utfärdandet av strafföreläggandet, prop. 2018/19:164 s. 67. 
  
 19Se t.ex. 10 § lagen (2019:59) med kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockerings- förordning och 5 kap.  
 6–8 
  §§ lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. 
  
 194 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 9.2.6Bedömningen av avgiftens storlek 
  
 Utredningens förslag: När marknadsstörningsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 
  
 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, var- aktighet och omfattning, 
  
 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument eller en annan närings- idkare har drabbats av, 
  
 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren gjort sig skyldig till, 
  
 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 
  
 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall infor- mation om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förord- ning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av för- ordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. 
  
 Som redogjorts för ovan i avsnitt 9.2.2 bedömer utredningen att direktivets kriterier vid påförande av sanktioner (artikel 13.2) bör genomföras på så sätt att de beaktas vid bedömningen av marknads- störningsavgiftens storlek. Detta kommer att göra avgiften mer för- utsebar och underlätta domstolarnas bedömning. Den gällande be- stämmelsen i 32 § MFL om fastställande av marknadsstörningsavgiften motsvarar endast till viss del kriterierna i direktivet. Regleringen i MFL behöver alltså ändras så att den stämmer överens med direktivet. 
  
 Det är lämpligt att 32 § MFL formuleras i nära anslutning till direktivtexten. Enligt artikel 13.2 a i direktivet ska beaktas överträ- delsens art, allvar, omfattning och varaktighet. Detta motsvarar i sak de omständigheter som redan i dag ska beaktas vid bedömningen av om marknadsstörningsavgift ska påföras enligt 29 a § MFL, även om formuleringarna skiljer sig något åt. För att undvika oklarhet om 
  
 195 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 detta föreslår utredningen att 32 § första punkten formuleras så att hänsyn ska tas till överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och omfattning. Även artikel 13.2  
 b–f 
  bör komma till uttryck i lagtexten. 
  
 Enligt punkten b i artikeln ska beaktas eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av. Direktivet reglerar endast förhål- landet mellan näringsidkare och konsumenter. Enligt svensk rätt har dock sedan lång tid tillbaka såväl konsumenter som andra närings- idkare ansetts behöva skydd från otillbörliga affärsmetoder (se 1 § MFL och prop. 1970:57 s. 64). Detta innebär att en näringsidkare som skadats av en annan näringsidkares marknadsföring har möjlig- het att väcka talan vid domstol och att påföljderna i MFL kan aktu- aliseras även i ett sådant fall. Även om marknadsföringslagstift- ningens främsta uppgift är att skydda konsumenterna har det ansetts angeläget att också näringslivets intressen tas till vara. Utredningen, som instämmer i detta, anser inte att det finns skäl att göra skillnad i påföljdshänseende mellan marknadsföring som riktar sig mot kon- sumenter eller näringsidkare. Eftersom överträdelser som riktar sig mot andra näringsidkare inte omfattas av direktivets tillämpnings- område hindrar direktivet inte att Sverige även i fortsättningen låter bestämmelserna om påföljder i MFL vara tillämpliga på sådana över- trädelser. Med hänsyn till detta bör det uttryckligen framgå av 32 § punkten 2 att även åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en annan näringsidkare har drab- bats av särskilt ska beaktas. 
  
 Även med de föreslagna förändringarna gällande avgiftens storlek finns det skäl att behålla bestämmelsen om eftergift av avgift i 32 § andra stycket MFL Avgiften bör även fortsättningsvis kunna efter- ges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 9.2.7Situationer där en avgift inte får påföras 
  
 Utredningens förslag: Talan om påförande av marknadsstörnings- avgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning om över- trädelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har för- enats med vite och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 196 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Gällande rätt 
  
 Enligt 30 § MFL får marknadsstörningsavgift inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett åläg- gande som har meddelats vid vite enligt denna lag. Syftet med be- stämmelsen, som infördes redan i 1995 års marknadsföringslag, är att förhindra dubbla påföljder när ett förfarande som omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har meddelats vid vite upprepas och därmed samtidigt kan bli föremål för en talan om utdömande av vitet och en talan om marknadsstörningsavgift. I förarbetena till 1995 års lag angavs att både förbud eller åläggande och marknadsstörningsavgift kunde komma ifråga med anledning av en och samma marknads- föringsåtgärd. Detta då förbud och ålägganden avser att hindra fram- tida överträdelser medan marknadsstörningsavgiften är en direkt- verkande sanktion och avser marknadsföring som har bedrivits. Konflikt kunde dock tänkas uppkomma mellan talan om utdömande av vite och påförande av marknadsstörningsavgift eftersom det då är fråga om två direktverkande sanktioner som har sin grund i samma marknadsföringsrättsliga ändamålsöverväganden. I sådana fall ansåg regeringen att vitet borde ha företräde (se prop. 1994/95:123 s. 118). 
  
 Ändringsdirektivet och principen om ne bis in idem 
  
 Av skäl 8 i ändringsdirektivet framgår att medlemsstaterna, utöver de vägledande kriterierna för tillämpning av sanktioner, också bör ta hänsyn till andra allmänna rättsprinciper som är tillämpliga vid åläggande av sanktioner, såsom principen om förbud mot dubbel- bestraffning (ne bis in idem) som kommer till uttryck i artikel 50 i EU:s rättighetsstadga och artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Enligt dessa artiklar gäller att ingen får lag- föras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den staten. Förbudet hindrar både dubbelbestraffning (dvs. ett nytt straff vid ett annat tillfälle än det första) och en andra prövning av samma gärning. Sverige har anslutit sig till det sjunde tilläggsprotokollet. Det gäller som lag här i landet enligt lagen (1994:1219) om den europeiska kon- ventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att 
  
 197 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 en lag inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av konventionen. 
  
 I lagstiftningsärenden på andra rättsområden har konstaterats att begreppet straff i den mening som avses i Europakonventionen även omfattar vite.20 I dessa sammanhang har det bedömts att tidpunkten för när en domstolsprocess om utdömande av vite inleds bör vara avgörande för när ett hinder mot ett andra förfarande för samma gär- ning eller överträdelse uppkommer. Exempelvis gäller enligt 5 kap. 13 § lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning att Finansinspektionen inte ska in- gripa om en överträdelse omfattas av ett föreläggande om vite och den överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. När det gäller sanktioner för livsmedelsbrott föreskrivs på samma sätt i 30 § andra stycket livsmedelslagen (2006:804) att det inte ska dömas till ansvar eller beslutas om en sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om över- trädelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Samma reglering finns i 12 § lagen (2019:59) med kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning där det framgår att en sanktionsavgift inte får tas ut för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande som har förenats med vite enligt denna lag om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Regeringen har även nyligen föreslagit att bestämmelserna i konkurrenslagen om när konkurrensskadeavgift får tas ut justeras i enlighet med detta (se prop. 2020/21:51). Bedömningarna har gjorts med hänvisning till Europadomstolens praxis. Vidare har hänvisats till rättsfallet NJA 2013 s. 502 där Högsta domstolen framhöll att inte enbart ett slutligt avgörande utgör hinder mot ett andra för- farande. Även en pågående prövning är ett sådant hinder. 
  
 Enligt ändringsdirektivet ska medlemsstaterna säkerställa att sanktionsavgifter kan påföras vid överträdelser av nationella bestäm- melser som genomför direktivet. Direktivet innehåller inte någon bestämmelse som motsvarar 30 § MFL och som hindrar att avgift påförs för en åtgärd som omfattas av ett vitesåläggande. Med hänsyn till detta kan det vara fråga om en inskränkning av den möjlighet att påföra sanktionsavgifter som domstolen ska ha enligt direktivet. Ett lojalt genomförande av direktivet kräver i så fall att förbudet utgår eller att bestämmelsen ändras (jfr prop. 2020/21:51 s. 110). Som be- 
  
 20Se prop. 2016/17:22 s. 228, prop. 2017/18:165 s. 60 f. och prop. 2020/21:51 s. 110 f. 
  
 198 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 skrivits ovan kan en ordning som innebär att marknadsstörnings- avgift kan påföras och ett vite dömas ut för samma överträdelse komma i konflikt med dubbelbestraffningsförbudet i artikel 50 i EU:s rättighetsstadga och artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. I enlighet med den bedömning som gjorts i andra sammanhang bör det vara tidpunkten när en domstolsprocess om utdömande av vite inleds som avgör när ett hinder mot ett andra förfarande för samma överträdelse uppkommer. Patent- och mark- nadsdomstolarna bör alltså inte vara förhindrade att påföra mark- nadsstörningsavgift för en åtgärd som omfattas av ett vitesåläggande. Den ordning som tillämpas på andra rättsområden, och som här skulle innebära att marknadsstörningsavgift inte får påföras när en talan om utdömande av vite har väckts, tillgodoser väl det skydd som följer av Europakonventionen. Om det utsatta vitet inte bedöms vara tillräckligt effektivt, proportionerligt och avskräckande i direk- tivets mening hindrar det inte KO från att väcka talan om ut- dömande av avgift i stället för att ansöka om utdömande av vite. 
  
 Som exempel kan nämnas att domstolen i en rättegång för- bjuder en viss marknadsföring och förenar förbudet med vite om 500 000 kronor. Efter en tid gör sig näringsidkaren skyldig till en ny överträdelse av samma slag. KO bedömer att överträdelsen är av ett sådant allvar att talan bör föras om påförande av en marknadsstör- ningsavgift, i stället för om utdömande av vitet. Domstolen bestäm- mer avgiften till 1 000 000 kronor, varvid hänsyn bl.a. tagits till över- trädelsens allvar, tidigare överträdelser som näringsidkaren begått och den vinst som näringsidkaren gjort genom överträdelsen. 
  
 En fråga som har lyfts under utredningens arbete är om påförande av en avgift i t.ex. det nämnda fallet uppfyller de krav på förutse- barhet som bör ställas. Enligt utredningens bedömning är svaret på detta ja. Den föreslagna ändringen av 30 § MFL innebär att det för var och en kommer att stå klart att en överträdelse kan leda till en marknadsstörningsavgift. En näringsidkare som bryter mot MFL:s regler har alltid anledning att utgå från detta. En sådan ordning, som ligger i linje med regleringen på andra områden, måste anses vara för- utsebar för enskilda och godtagbar vad gäller kravet på införandet av sanktionsavgifter enligt direktivet. 
  
 Bestämmelsen i 30 § MFL bör utformas så att det blir tydligt att det föreligger ett processuellt hinder mot att ta upp en talan om ut- dömande av marknadsstörningsavgift till prövning när en talan om 
  
 199 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 utdömande av vitet har väckts. I ett sådant fall ska domstolen alltså avvisa talan om marknadsstörningsavgift. Bestämmelsen bör justeras så att en talan om påförande av marknadsstörningsavgift för en över- trädelse inte får tas upp till prövning om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt lagen och talan om utdömande av vitet har väckts. Liksom hittills bör para- grafen gälla även i fråga om interimistiska beslut. I detta avseende finns det inte anledning att ändra bestämmelsen. Om domstolen under en pågående rättegång t.ex. har meddelat ett interimistiskt för- bud vid vite och näringsidkaren gör sig skyldig till en ny överträdelse av samma slag, hindrar en talan om utdömande av vitet alltså en talan om påförande av marknadsstörningsavgift. 
  
 I sammanhanget bör nämnas att det, om KO väljer att väcka talan om utdömande av marknadsstörningsavgift, därefter inte kan bli aktuellt att för samma överträdelse väcka talan om utdömande av ett vite. Detta följer av de nämnda principerna om ne bis in idem. Enligt utredningens bedömning är frågan inte av ett sådant praktiskt in- tresse att det finns behov av en uttrycklig bestämmelse om detta i MFL. En annan fråga som tagits upp under utredningens arbete är huruvida ett förbud vid vite fortfarande gäller efter det att en över- trädelse av förbudet har lett till en marknadsstörningsavgift. Enligt utredningens bedömning bör så vara fallet. Om näringsidkaren efter det att en avgift dömts ut gör sig skyldig till ytterligare en ny över- trädelse av samma slag strider det mot förbudet och det bör vara möjligt att döma ut det förelagda vitet. Eftersom det är fråga om en ny överträdelse strider detta inte mot ne bis in idem. Det finns inte heller behov av att särskilt reglera denna fråga i MFL. 
  
 9.3Behovet av ändringar i DAL 
  
 Utredningens förslag: Överträdelser av bestämmelserna i 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL om näringsidkares informationsskyldighet ska kunna leda till utdömande av marknadsstörningsavgift. Detsamma gäller överträdelser av bestämmelserna om näringsidkares informations- skyldighet vid avtal om finansiella tjänster och finansiella instru- ment i 3 kap.  
 3–5 
  §§ DAL. 2 kap. 6 § och 3 kap. 6 § DAL ändras därför så att undantaget för bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om mark- nadsstörningsavgift tas bort. 
  
 200 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 9.3.1Direktivregleringen 
  
 Direktiv 2011/83/EU (konsumenträttighetsdirektivet) innehöll tidi- gare en bestämmelse om sanktioner, artikel 24.1, som uppställde krav på medlemsstaterna att fastställa bestämmelser om påföljder vid överträdelse av de nationella bestämmelserna som antagits enligt direktivet och att vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de tillämpas. Påföljderna skulle vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. 
  
 Artikel 4.13 i ändringsdirektivet innebär att artikel 24 om sank- tioner i konsumenträttighetsdirektivet har fått en ny lydelse. Den nya lydelsen föreskriver att sanktionsavgifter ska införas för över- trädelser av nationella bestämmelser som antagits enligt direktivet. Artikel 24 innehåller i sak motsvarande bestämmelser som artikel 13 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Medlemsstaterna ska allt- så säkerställa att vissa angivna kriterier beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall. Vidare finns bestämmelser om att med- lemsstaterna ska säkerställa att när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i konsumentskyddsförordningen ska de inbegripa en möjlighet antingen att ålägga sanktionsavgifter via administrativa för- faranden eller att inleda rättsliga förfaranden för åläggande av sank- tionsavgifter, eller bådadera. Även regleringen av sanktionsavgiftens storlek motsvarar regleringen i direktivet om otillbörliga affärs- metoder. 
  
 9.3.2Behovet av ändringar i 2 kap. DAL 
  
 Konsumenträttighetsdirektivet har genomförts framför allt genom bestämmelser i DAL. Som närmare beskrivits i avsnitt 4 finns i DAL bestämmelser om avtal som ingås i vissa särskilda situationer mellan en näringsidkare och en konsument. Det handlar om s.k. distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Direktivet ledde till relativt omfat- tande ändringar i 2 kap. DAL som gäller avtal om varor och icke finansiella tjänster. 
  
 I 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL finns bestämmelser om att näringsidkaren ska ge konsumenten viss information innan och efter det att ett avtal ingås. Informationsbestämmelserna är huvudsakligen marknadsrätts- ligt sanktionerade. Enligt 2 kap. 6 § DAL ska marknadsföringslagen tillämpas, med undantag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om mark- 
  
 201 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 nadsstörningsavgift, om en näringsidkare inte ger information enligt 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 Enligt artikel 24.1 krävs att de nationella bestämmelserna om sank- tioner är effektiva, proportionella och avskräckande. Regleringen i direktivet motsvarar den i 2011 års direktiv och de överväganden som gjorts beträffande utformningen av sanktionsbestämmelserna i samband med direktivets genomförande gör sig gällande även här.21 Utredningen konstaterar alltså att bestämmelserna om förbud och informationsålägganden vid vite som finns i MFL, och som blir tillämpliga i de fall näringsidkaren brister i sina skyldigheter, redan uppfyller kravet på effektiva, proportionella och avskräckande sank- tioner i artikel 24. 
  
 Enligt artikel 24.3 finns en skyldighet att införa bestämmelser om sanktionsavgifter för överträdelser av direktivet i vissa fall. Utred- ningen konstaterar inledningsvis att det inte finns några bestämmel- ser om sanktionsavgifter i DAL och att det därför behövs nya be- stämmelser om detta för att genomföra direktivet. Det ligger nära till hands att låta reglerna om marknadsstörningsavgift tillämpas vid överträdelser av DAL. Skyldigheten att införa sanktionsavgifter gäller dock, på samma sätt som för överträdelser av direktiv 2005/29/EG och direktiv 93/13/EEG, endast överträdelser som är föremål för s.k. samordnade insatser enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. Det finns alltså en möjlighet att begränsa reglerna om sanktions- avgifter till sådana överträdelser av DAL som är föremål för samord- nade insatser inom unionen. Av samma skäl som beträffande överträ- delser av MFL (se avsnitt 9.2.3) anser dock utredningen att reglerna om marknadsstörningsavgift för överträdelser av DAL bör vara tillämpliga generellt, och inte begränsas till överträdelser som är föremål för samordnade insatser inom unionen. 
  
 Bestämmelserna om näringsidkarens informationsskyldighet i 2 kap.  
 2–5 
  §§ DAL genomför artiklar i konsumenträttighetsdirekti- vet. Överträdelser av dessa ska alltså kunna leda till sanktionsavgift. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § DAL bör därför ändras så att även reglerna om marknadsstörningsavgift blir tillämpliga på överträdelser av be- stämmelserna. Detta kan lämpligen åstadkommas genom att undan- taget för bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ MFL tas bort i 2 kap. 6 § DAL. 
  
 21Se prop. 2013/14:15 s.  
 64–65. 
  
 202 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Utredningen konstaterar i sammanhanget att direktivet innehål- ler vissa andra bestämmelser om skyldigheter för näringsidkare. I artikel 6.6 finns t.ex. bestämmelser som innebär att konsumenten i vissa fall är befriad från att betala vissa kostnader. Det gäller kost- nader för leverans eller porto och andra tillkommande kostnader. I artikel 18.2 regleras näringsidkarens skyldighet att leverera en vara i tid. Enligt artikel 21 får en näringsidkare inte debitera mer än grund- läggande samtalstariff för samtal till en telefontjänst i anslutning till ett ingånget avtal. I artikel 22 finns bestämmelser om näringsidkares rätt att ta ut tilläggsavgifter och i artikel 27 regleras leverans utan föregående beställning. Vid ett möte anordnat av kommissionen om genomförande av direktivet har det klargjorts att syftet med den nya lydelsen av artikel 24 inte är att medlemsländerna måste sanktionera överträdelser av dessa bestämmelser med sanktionsavgift. Enligt ut- redningens bedömning är detta inte aktuellt för svensk del. När det gäller 3 a § AVLK som genomför artikel 21, se dock avsnitt 10.1. 
  
 9.3.3Behovet av ändringar i 3 kap. DAL 
  
 I 3 kap. DAL finns bestämmelser om avtal om finansiella tjänster och finansiella instrument. Detta kapitel genomför inte konsumenträttig- hetsdirektivet utan i stället direktiv 2002/65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (direktiv 2002/65/EU). Regler- ingen i 3 kap. DAL är dock delvis uppbyggd på liknande sätt som 2 kap. DAL. Näringsidkaren är enligt  
 3–5 
  §§ skyldig att ge konsu- menten information innan ett avtal ingås och även viss information under avtalstiden. Även i 3 kap. DAL finns en bestämmelse om på- följder vid utebliven information (3 kap. 6 §). Av bestämmelsen framgår att om näringsidkaren inte ger information i enlighet med  
 3–5 
  §§ ska marknadsföringslagen tillämpas, med undantag av be- stämmelserna i  
 29–36 
  §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan infor- mation ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. 
  
 Det finns inte någon unionsrättslig skyldighet att kunna besluta om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av 3 kap. DAL. Frågan är dock om det trots detta är lämpligt att införa en sådan möjlighet. 
  
 Artikel 11 i direktiv 2002/65/EG reglerar påföljder. Enligt be- stämmelsen ska medlemsstaterna föreskriva lämpliga påföljder för leverantörer som inte följer de nationella bestämmelserna som har 
  
 203 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 antagits genom direktivet. Påföljderna ska vara effektiva, propor- tionella och avskräckande. Vid genomförandet av direktivet fram- hölls att MFL:s sanktioner i form av förbud och ålägganden vid viten utgör tillräckligt effektiva, proportionella och avskräckande påfölj- der för att säkra efterlevnaden av den nya lagen.22 I samband med det gjordes också bedömningen att det saknades behov av en möjlighet att utdöma marknadsstörningsavgift vid underlåtenhet att efter- komma lagens informationskrav. Som skäl mot ett införande av marknadsstörningsavgift anfördes bl.a. att det under den tid som gått sedan DAL trädde i kraft inte hade framkommit något som an- tyder att det skulle finnas problem med näringsidkare som mera re- gelmässigt underlåter att ge information på föreskrivet sätt. Till stöd för detta angavs att det ännu inte väckts någon talan vid Marknads- domstolen om åläggande att ge information enligt distansavtalslagen.23 
  
 Trots att det inte finns någon unionsrättslig skyldighet att kunna besluta om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av 3 kap. DAL bedömer utredningen att en sådan möjlighet bör införas. Det är lämpligt att bestämmelserna i 2 kap. och 3 kap. DAL är enhetliga i detta avseende. Ett införande av marknadsstörningsavgift kan antas leda till att konsumentskyddet stärks. Direktiv 2002/65/EG är till övervägande del ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Regleringen i artikel 11 i direktivet utgör dock inte något hinder mot ett införande av marknadsstörningsavgift. 
  
 På samma sätt som beskrivits ovan i avsnittet om behovet av änd- ringar i 2 kap. DAL bör de föreslagna reglerna vara tillämpliga gene- rellt, och inte begränsas till överträdelser som är föremål för samord- nade insatser inom unionen. 
  
 9.4Behovet av ändringar i PIL 
  
 Utredningens förslag: Bestämmelsen i 12 § PIL ändras på så sätt att undantaget för bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om marknadsstör- ningsavgift tas bort. Ändringarna innebär att överträdelser av PIL kommer att kunna leda till utdömande av marknadsstörnings- avgift. 
  
 22Prop. 2004/05:13 s. 77. 
  
 23Prop. 2004/05:13 s. 89. 
  
 204 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 9.4.1Gällande rätt 
  
 PIL innehåller en bestämmelse i 12 § som innebär att marknads- föringslagen, med undantag av bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om mark- nadsstörningsavgift, ska tillämpas om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. De sanktioner som i dag finns tillgängliga är alltså främst förbud och åläggande. Av den praxis som finns där 12 § PIL tillämpats kan nämnas MD 2016:1 där Marknadsdomstolen slog fast att en näringsidkare vid tillhandahållande av nummerupplysnings- tjänster inte lämnat prisinformation på det sätt som avses i 6 § PIL. Näringsidkaren hade därmed utelämnat väsentlig information vid marknadsföring av sina tjänster enligt 10 kap. tredje stycket MFL jämfört med 12 § PIL, varför marknadsföringen varit vilseledande. Eftersom bolagets marknadsföring ansågs ha försvårat för konsu- menterna att fatta ett välgrundat affärsbeslut var den otillbörlig och påföljden blev ett åläggande vid vite att lämna viss prisinformation. 
  
 9.4.2Ändringar till följd av ändringsdirektivet 
  
 Tidigare innehöll direktiv 98/6/EG en bestämmelse, artikel 8, som uppställde krav på medlemsstaterna att fastställa påföljder vid över- trädelser av de nationella bestämmelserna som antagits enligt direk- tivet och att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa genomförs. Påföljderna skulle vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. 
  
 Artikel 2.2 i ändringsdirektivet innebär att artikel 8 i direktiv 98/6/EG har fått en ny lydelse. Den nya lydelsen innebär att sanktionerna, precis som tidigare ska vara effektiva, avskräckande om proportionella och att de vägledande kriterierna ska beaktas i lämpliga fall. Änd- ringsdirektivet ställer dock inte något krav på införande av sanktions- avgifter för överträdelser av direktiv 98/6/EG. Det finns alltså ett utrymme för medlemsstaterna att själva reglera vilka sanktioner som ska finnas så länge de är effektiva, avskräckande om proportionella. 
  
 Utredningen konstaterar att de påföljder som i dag tillämpas för att åstadkomma rättelse vid överträdelser av reglerna i PIL, främst förbud och åläggande, redan uppfyller de grundläggande kraven i 
  
 205 
  
 Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 SOU 2021:17 
  
 ändringsdirektivet. Sverige är därmed inte skyldig att införa sank- tionsavgifter för sådana överträdelser. 
  
 Utredningen anser dock att det finns goda skäl för att även över- trädelser av dessa bestämmelser ska kunna medföra marknadsstör- ningsavgift. Att konsumenter ges tillgång till god prisinformation är grundläggande vid all handel. Det finns därför anledning att se all- varligt på brister i sådan information. För att stärka konsumenternas rättigheter när det gäller prisinformation anser utredningen att mark- nadsstörningsavgift bör kunna utgå vid överträdelser av reglerna i PIL. Därför föreslås att bestämmelsen i 12 § PIL ändras på så sätt att undantaget för bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ om marknadsstörnings- avgift tas bort. Överträdelser av PIL kommer alltså att kunna leda till utdömande av marknadsstörningsavgift. 
  
 9.5Marknadsstörningsavgift i andra lagar 
  
 Utredningens bedömning: Det kan finnas anledning att överväga om det även bör vara möjligt att påföra marknadsstörningsavgift vid överträdelser av andra konsumentskyddande lagar. 
  
 Det finns hänvisningar till MFL:s påföljder, med undantag för reglerna om marknadsstörningsavgift i  
 29–36 
  §§, i ett stort antal andra lagar på det konsumenträttsliga området. Som exempel kan nämnas 11 § konsumentkreditlagen (2010:1846), 2 kap. 9 § försäkringsavtalslagen (2005:104), 2 kap. 11 § paketreselagen (2018:1217), 15 kap. 4 § spel- lagen (2018:1138) och 2 kap. 10 § lagen (2011:914) om konsument- skydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt. 
  
 Enligt utredningens bedömning kan det ifrågasättas om inte också överträdelser av dessa lagar borde kunna leda till en marknads- störningsavgift. Det handlar i många fall om viktiga regleringar från konsumentsynpunkt där det finns ett starkt intresse av att överträ- delser kan leda till effektiva och avskräckande sanktioner. Sådana änd- ringar kräver dock noggranna överväganden i varje enskilt fall och det har inte funnits utrymme för detta inom ramen för utredningens uppdrag. Det kan dock finnas anledning att överväga frågorna i annat lämpligt sammanhang. 
  
 206 
  
 10Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 10.1En möjlighet att besluta om sanktionsavgift 
  
 Utredningens förslag: Patent- och marknadsdomstolen ska på talan av Konsumentombudsmannen få besluta att en närings- idkare ska betala en sanktionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oakt- samhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt. 
  
 Om Konsumentombudsmannen i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, ska en sammanslutning av närings- idkare få väcka en sådan talan. 
  
 Avgiften ska tillfalla staten. 
  
 Bestämmelsen om betalnummer i 3 a § AVLK ändras så att det framgår att den är tillämplig även vid påförande av en sanktions- avgift. 
  
 10.1.1Direktivregleringen 
  
 Enligt artikel 7 i direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsument- avtal (avtalsvillkorsdirektivet) ska medlemsstaterna se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att hindra fortsatt användning av oskäliga villkor i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter (artikel 7.1). 
  
 Det ska finnas bestämmelser om att personer eller organisationer som enligt nationell rätt har ett berättigat intresse att skydda konsu- menter får inleda ett ärende vid domstolar eller behöriga administra- tiva myndigheter, för att dessa ska avgöra om avtalsvillkor som utfor- 
  
 207 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 mats för allmänt bruk är oskäliga och använda lämpliga och effektiva medel för att förhindra att sådana villkor används i fortsättningen (artikel 7.2). 
  
 De rättsliga åtgärderna får riktas mot flera sådana näringsidkare inom samma näringsområde eller sammanslutningar som använder eller rekommenderar användandet av samma allmänna avtalsvillkor eller liknande villkor (artikel 7.3). 
  
 Ändringsdirektivet innebär att en ny artikel om sanktioner, 8 b, införs i avtalsvillkorsdirektivet. Enligt artikeln ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner för överträdelser av nationella bestäm- melser som antagits enligt direktivet och vidta alla nödvändiga åtgär- der för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande (artikel 8 b punkten 1). Medlems- länderna får begränsa sanktioner till situationer där avtalsvillkor ut- tryckligen fastställts som oskäliga under alla omständigheter i natio- nell rätt, eller där en näringsidkare fortsätter att använda avtalsvillkor som har konstaterats vara oskäliga i ett slutligt avgörande som har fattats i enlighet med artikel 7.2 (artikel 8 b punkten 2). 
  
 Artikel 8 b innehåller i övrigt motsvarande bestämmelser som artikel 13 i direktiv 2005/29/EG. Medlemsstaterna ska alltså säker- ställa att vissa angivna kriterier beaktas vid påförandet av sanktioner, i lämpliga fall (artikel 8 b punkten 3). 
  
 När sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i konsument- skyddsförordningen ska de inbegripa en möjlighet antingen att ålägga sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rätts- liga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera. Även regleringen av sanktionsavgiftens storlek motsvarar regleringen i direktiv 2005/29/EG (artikel 8 b punkterna 4 och 5). 
  
 10.1.2Gällande bestämmelser om sanktioner i AVLK 
  
 Avtalsvillkorsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, AVLK. Som har redogjorts för i avsnitt 4 gäller lagen avtalsvillkor som närings- idkare använder när de erbjuder varor och tjänster eller andra nyttig- heter till konsumenter. Syftet är framför allt att skydda konsumen- ter mot oskäliga bestämmelser i standardavtal. Lagen innehåller såväl marknadsrättsliga som civilrättsliga bestämmelser. 
  
 208 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 Den marknadsrättsliga regleringen inleds med en allmän bestäm- melse som innebär att om ett villkor med hänsyn till pris och övriga omständigheter är att anse som oskäligt mot konsumenten, får Patent- och marknadsdomstolen förbjuda näringsidkaren att i framtiden i liknande fall använda samma eller väsentligt samma villkor. En för- utsättning är att det är påkallat från allmän synpunkt eller annars lig- ger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. Ett förbud ska förenas med vite om inte detta av särskilda skäl är obehövligt (3 §). 
  
 En ansökan om förbud får göras av KO och, för det fall KO be- slutar att inte göra någon ansökan, av en sammanslutning av närings- idkare, konsumenter eller löntagare (4 §). Om en sammanslutning av näringsidkare gör sannolikt att utgången i målet kan ha betydande intresse för medlemmarna i sammanslutningen får domstolen efter ansökan av sammanslutningen tillåta att den, vid sidan av en enskild part, medverkar i förfarandet och i samband med det åberopar bevisning (4 a §). Om det finns särskilda skäl får domstolen meddela förbud även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut, s.k. interimistiskt förbud (6 §). Talan om utdömande av vite förs vid Patent- och marknadsdomstolen av KO. Om vite har förelagts på talan av någon annan får talan om utdömande föras även av honom eller henne (9 §). En fråga om förbud får i fall som inte är av större vikt prövas av KO (7 §). 
  
 10.1.3En möjlighet att besluta om sanktionsavgift när en näringsidkare använder oskäliga avtalsvillkor 
  
 Vid genomförandet av avtalsvillkorsdirektivet gjordes bedömningen att möjligheten enligt AVLK för domstol att förbjuda ett oskäligt avtalsvillkor och att kombinera förbudet med ett vitesföreläggande innebar att lagen var väl förenlig med direktivets krav på sanktioner. De sanktionsbestämmelser som redan fanns i AVLK vid direktivets genomförande behölls därför (prop. 1994/95:17 s. 73). 
  
 Enligt utredningens bedömning saknas det anledning att nu göra någon annan bedömning. De gällande bestämmelserna i AVLK måste i sig anses uppfylla kraven på effektiva, proportionella och avskräck- ande sanktioner i artikel 8 b punkten 1 i direktivet. 
  
 Enligt artikel 8 b punkten 4 ska medlemsstaterna säkerställa att sanktionsavgifter kan påföras i vissa fall. Skyldigheten gäller – på samma sätt som för överträdelser av direktiv 2005/29/EG och direk- 
  
 209 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 tiv 2011/83/EU – endast överträdelser som är föremål för s.k. sam- ordnade insatser enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. 
  
 För att genomföra direktivet behöver det alltså införas en möj- lighet att besluta om sanktionsavgifter vid överträdelser av AVLK. Av samma skäl som anförts beträffande överträdelser av MFL och DAL bedömer utredningen att reglerna om sanktionsavgift inte bör begränsas till sådana överträdelser som är föremål för samordnade insatser inom EU. Det finns anledning att se allvarligt inte endast på överträdelser som berör flera  
 EU-medlemsstater 
  utan även på sådana som främst drabbar den svenska konsumentmarknaden. Av upp- gifter från Konsumentverket framgår att överträdelser av AVLK inte är ett ovanligt problem i myndighetens tillsynsarbete. Även erfaren- heterna från Allmänna reklamationsnämnden (ARN) talar för att det i praktiken förekommer att näringsidkare använder standard- villkor som t.ex. strider mot tvingande konsumentskyddande lag- stiftning och att detta kan få negativa konsekvenser för konsumenter. En direktverkande sanktion som en sanktionsavgift har ett tydligare avskräckande och preventivt syfte än ett förbud och kan på detta sätt vara mer effektivt för att komma åt företag som begår allvarliga över- trädelser. Från konsumentskyddssynpunkt finns det därför all anled- ning att låta möjligheten att ta ut en avgift även omfatta överträdelser som inte är föremål för samordnade insatser inom EU. 
  
 Direktivet möjliggör för medlemsstaterna att begränsa sina sank- tioner även i andra avseenden. För det första får sanktionerna be- gränsas till situationer där avtalsvillkor uttryckligen har fastställts som oskäliga under alla omständigheter i nationell rätt. För det andra får sanktionerna begränsas till situationer där en näringsidkare fort- sätter att använda avtalsvillkor som har konstaterats vara oskäliga i ett slutligt avgörande som har fattats i enlighet med artikel 7.2. 
  
 När det till en början gäller möjligheten att begränsa påförandet av avgifter till villkor som fastställts som oskäliga under alla omstän- digheter i nationell rätt kan konstateras att direktivet har en bilaga som innehåller en vägledande, inte uttömmande lista över avtals- villkor som kan anses oskäliga enligt artikel 3.3 i direktivet (direk- tivets villkorslista). Vid genomförandet av direktivet bedömdes det för svensk del att villkorslistan inte behövde komma till uttryck i lagtext. Sverige valde alltså att inte införa några bestämmelser om avtalsvillkor som är oskäliga under alla omständigheter. De mark- nadsrättsliga bestämmelserna innehåller endast en generell bestäm- 
  
 210 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 melse om villkor som med hänsyn till pris och övriga omständig- heter är att anse som oskäliga (3 §).1 
  
 Frågan är då om möjligheten att ta ut en avgift bör begränsas till situationer där domstol eller KO tidigare har funnit att ett visst av- talsvillkor är oskäligt och därför förbjudit användningen av villkoret men där näringsidkaren trots detta fortsätter att använda avtals- villkoret och bryter mot förbudet. 
  
 Det som utredningen har redogjort för i avsnitt 9.2.3 om krav på förutsebarhet och tydlighet vid överträdelser av generalklausulen i MFL gör sig gällande även i detta sammanhang. Det ska alltså vara möjligt att i förväg bedöma om en handling är laglig eller inte och vilken påföljd som kan följa på handlingen. Utredningen konstaterar dock att det inom tillämpningsområdet för 3 § AVLK i stor utsträck- ning finns situationer där det för en enskild näringsidkare måste stå klart att ett handlande inte är förenligt med AVLK och där bestäm- melsen uppfyller de krav som ställs i fråga om förutsebarhet. Det följer av fast rättspraxis att avtalsvillkor som strider mot tvingande konsumentskyddande bestämmelser i lag eller mot tvingande rätts- principer ska anses oskäliga enligt 3 § AVLK. Detsamma gäller vill- kor som syftar till att kringgå tvingande bestämmelser. Även sådana villkor som presenterats eller utformats på ett vilseledande eller oklart sätt så att konsumenten inte kan förutse vilka konsekvenser villkoret får för honom eller henne är normalt att anse som oskäliga (se bl.a. prop. 1994/95:17 s. 64 f. och Högsta domstolens uttalanden i dom den 16 december 2020 i mål T  
 497-20, 
  Mobilförsäkringen).2 
  
 I enlighet med detta står det t.ex. klart att ett avtalsvillkor är oskäligt om det föreskriver att uppsägning, reklamation eller utnytt- jande av ångerrätten måste ske på ett visst sätt trots att sådana form- krav inte kan uppställas (MD 2005:23, MD 2005:10 och MD 2006:4). Ett annat exempel är friskrivningar från skadeståndsansvar vid grov 
  
 1I 3 a § finns även en bestämmelse om användning av telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett ingånget avtal. Bestämmelsen genomför dock inte avtalsvillkorsdirektivet utan direktiv 2011/83/EU. Se avsnitt 10.1.7 nedan. 
  
 2Detta följer även av Marknadsdomstolens praxis, se t.ex. avgörandet MD 2005:37 där ett företag förbjöds att vid telefon- och internetförsäljning använda en klausul som gav konsu- menten intrycket att denne kunde avsäga sig sin ångerrätt vid beställningen. I MF 2009:34 för- bjöds en kreditgivare att ta ut kreditavgifter i strid med konsumentkreditlagens bestämmelser. I MD 2010:10 förbjöds en researrangör att tillämpa villkor om rätten att frånträda reseavtal vid ändring i flygprogrammet som inte uppfyllt paketreselagens krav om rätt till kompensa- tion. MD 2009:21 gällde avtalsvillkor avseende byggfels- och färdigställandeförsäkringar som stred mot 54 § konsumenttjänstlagen. I MD 2015:5 ansågs villkor i avtal avseende spår- och spärrtjänster med bindningstider överstigande 12 månader vara oskäliga. 
  
 211 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 oaktsamhet, vilket strider mot en tvingande allmän rättsprincip (MD 2005:10 och MD 2006:4). Det kan också vara fråga om avtalsvillkor som utesluter eller villkorar ångerrätten på ett sätt som strider mot DAL eller som begränsar konsumentens rätt att få tillbaka det som han eller hon har betalat vid utövandet av ångerrätten. Ytterligare ett exempel är automatisk avtalsförlängning, s.k. abonnemangsfällor, i strid med lagen (2014:1449) om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning. 
  
 Sammantaget bedömer utredningen att det i stor utsträckning finns situationer där det för en näringsidkare på förhand måste stå klart att ett avtalsvillkor är oskäligt och där det är förutsebart att handlandet kan leda till en avgift. Utifrån dessa aspekter är det därför inte motiverat att i lag begränsa möjligheten att ta ut en avgift till fortsatta överträdelser. Från konsumentskyddssynpunkt är det ange- läget att domstolarna ges möjlighet att sanktionera överträdelser av lagen med en avgift och att det kan ske redan i samband med det förfarande där domstolen förbjuder användandet av ett oskäligt av- talsvillkor. Domstolen bör i varje enskilt fall kunna göra en samlad bedömning av om det finns förutsättningar för att påföra en avgift, varvid även förutsebarheten för den enskilde näringsidkaren beaktas. Det ska särskilt framhållas att påförande av avgift enligt utredningens förslag förutsätter att det är fråga om ett visst allvar i överträdelsen och att den har begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. Särskild hän- syn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning (se av- snitt 10.2). 
  
 I sammanhanget bör nämnas att artikel 8 b punkten 2 i direktivet inte bara gäller sanktionsavgifter, utan alla typer av sanktioner. För svensk del skulle det alltså vara möjligt att inskränka den nuvarande möjligheten att meddela förbud vid vite till att endast gälla fortsatta överträdelser. Det nuvarande sanktionssystemet som har funnits sedan  
 1970-talet 
  bedöms dock fungera väl och en inskränkning av de nuvarande sanktionsmöjligheterna är enligt utredningens bedöm- ning inte aktuell. Möjligheten att förbjuda användningen av oskäliga avtalsvillkor enligt 3 och 7 §§ AVLK bör alltså lämnas oförändrad. 
  
 212 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 10.1.4Den lagstiftningstekniska lösningen 
  
 Frågan är då hur en reglering av sanktionsavgifter vid överträdelser av AVLK bör utformas. Utredningen har övervägt om det skulle vara möjligt att låta reglerna om marknadsstörningsavgift i MFL tillämpas även vid överträdelser av AVLK. Detta skulle vara en lagstiftnings- tekniskt smidig lösning. Hänvisningar till bestämmelserna om mark- nadsstörningsavgift i MFL finns redan i dag i en rad andra lagar. En- ligt utredningens bedömning finns det dock skäl som talar mot en sådan lösning. Som beskrivits ovan innehåller AVLK ett eget sank- tionssystem och det finns i dag inte några hänvisningar till bestäm- melserna i MFL. Vidare är MFL (och direktiv 2005/29/EG) tillämpligt på otillbörlig marknadsföring medan AVLK innehåller bestämmelser om oskäliga avtalsvillkor. Systematiken i MFL innebär att bestäm- melserna om marknadsstörningsavgift endast blir tillämpliga i de fall en domstol har funnit att marknadsföringen innebär en överträdelse av någon av de bestämmelser som anges i 29 § MFL. Vid bedöm- ningen av om en överträdelse föreligger krävs i de flesta fall också att domstolen funnit att marknadsföringen påverkar eller sannolikt på- verkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut, det s.k. transaktionstestet (6 och 8 §§ MFL). Med hänsyn till hur AVLK är uppbyggd och den nuvarande systematiken i MFL bedömer utred- ningen att det inte är lämpligt att låta bestämmelserna om marknads- störningsavgift i MFL tillämpas vid överträdelser av AVLK utan att det bör införas bestämmelser om sanktionsavgift i AVLK. 
  
 Som utredningen redogör för i det följande innebär detta att det behöver införas flera nya paragrafer i AVLK. I syfte att förbättra överskådligheten av regleringen och underlätta vid tillämpningen skulle det kunna övervägas att göra en mer generell översyn av lagen och disponera om de gällande bestämmelserna. Bland annat skulle det då vara möjligt att ha en tydligare rubriksättning och samla be- stämmelserna om rättegången. Inom ramen för utredningens arbete har det dock inte funnits utrymme för en sådan översyn. Utred- ningen vill dock framhålla att det kan finnas anledning att överväga frågan i ett annat senare sammanhang. 
  
 213 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 10.1.5Krav på uppsåt eller oaktsamhet? 
  
 Regler om sanktionsavgifter utformas i många fall utan krav på sub- jektivt ansvar. Det innebär att en objektivt konstaterad överträdelse leder till en avgift oavsett om överträdelsen är uppsåtlig eller oakt- sam. För att en sådan konstruktion ska vara försvarbar från rätts- säkerhetssynpunkt har ansetts att det bör finnas ett starkt stöd för en presumtion att överträdelser på området inte kan ske på annat sätt än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet (se prop. 2007/08:107 s. 23). I enlighet med detta gäller ett strikt ansvar enligt t.ex. 50 b § fiskelagen (1993:787), 30 b § livsmedelslagen (2006:804) och 30 kap. 2 § miljöbalken (1998:808). En del avgiftsregler är i stället kon- struerade så att påförande av sanktionsavgift förutsätter uppsåt eller oaktsamhet. Det gäller t.ex. 37 § produktsäkerhetslagen (2004:451), 3 kap. 5 § konkurrenslagen (2008:579) och 29 § MFL. Motiven bakom en sådan konstruktion skiftar, men det är i vart fall fråga om att ett straffrättsligt betraktelsesätt slår igenom.3 
  
 När det gäller sanktionsavgifter för användandet av oskäliga av- talsvillkor bedömer utredningen att det finns anledning att införa samma ordning som gäller enligt MFL. Det bör alltså krävas uppsåt eller oaktsamhet för att påföra sanktionsavgift. 
  
 10.1.6Behörig domstol och talerätt i mål om sanktionsavgift m.m. 
  
 Behörig domstol i frågor om förbud enligt AVLK är Patent- och marknadsdomstolen. Det är lämpligt att Patent- och marknadsdom- stolen även blir behörig domstol när det gäller talan om sanktions- avgift enligt AVLK. 
  
 På samma sätt som vid ansökan om förbud bedömer utredningen att en talan om sanktionsavgift bör få väckas av KO. En särskild fråga är om det finns skäl att låta andra än KO få möjlighet att väcka talan om sanktionsavgift i vissa fall. Så är i dag fallet när det gäller ansökan om förbud. En ansökan om förbud får göras av KO. Om KO för ett visst fall beslutar att inte göra någon ansökan, får dock ansökan göras av en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare (4 §). Regleringen innebär att talerätten primärt ankommer på KO 
  
 3Sanktionsavgifter – Särskilt i näringsverksamhet, Thomas, Martin, Warner version 2, s. 293. 
  
 214 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 med en subsidiär talerätt för sammanslutningar av näringsidkare, konsumenter eller löntagare. Den subsidiära talerätten innebär att kravet i artikel 7.2 som föreskriver att personer och organisationer som enligt nationell rätt har ett berättigat intresse av att skydda konsumenter ska få anhängiggöra ett ärende om förbud mot ett oskäligt avtalsvillkor hos vederbörande domstol eller myndighet är uppfyllt (prop. 1994/95:17 s. 70). Det ska även nämnas att en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslut- ning av näringsidkare har subsidiär talerätt när det gäller talan om marknadsstörningsavgift (48 § andra stycket MFL). 
  
 De skäl som ligger till grund för den subsidiära talerätten i MFL synes vara att det kan finnas överträdelser som främst angår närings- idkarintressen, vilket stämmer mindre väl överens med KO:s uppgift att i första hand ta till vara konsumentintresset (se prop. 1994/95:123 s. 134). Utredningen bedömer att det kan finnas ett generellt när- ingsidkarintresse även i frågor om sanktionsavgift enligt AVLK. Det bör därför införas en subsidiär talerätt för en sammanslutning av näringsidkare. Det finns däremot inte anledning att tillåta en särskild talerätt för konsumenter eller löntagare. Konsumentintresset tas tillvara genom KO. Det finns inte heller anledning att tillåta enskilda näringsidkare att väcka talan. 
  
 10.1.7Bestämmelsernas närmare utformning 
  
 Utredningen föreslår att möjligheten att påföra sanktionsavgift regleras i en ny paragraf, 9 c §, i AVLK. Den bör lämpligen utformas så att det framgår att Patent- och marknadsdomstolen på talan av KO får besluta att en näringsidkare ska betala en sanktionsavgift om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och andra omständigheter är oskäligt mot konsu- menter. 
  
 Av paragrafen bör framgå att om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, får en sammanslutning av närings- idkare väcka en sådan talan. Det bör även anges att avgiften tillfaller staten. 
  
 I 3 a § AVLK finns en bestämmelse som innebär att ett avtals- villkor vid tillämpningen av 3 § ska anses oskäligt om det innebär att 
  
 215 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 konsumenten är hänvisad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Bestämmelsen genomför artikel 21 i direktiv 2011/83/EU (konsumenträttighetsdirektivet). Den bör även kunna tillämpas vid en bedömning enligt den före- slagna 9 c §. Dessutom torde den redan i dag kunna få betydelse vid en tillämpning av bestämmelsen om varningsmeddelanden i 3 b § AVLK. För att undvika oklarhet om detta bör det i 3 a § förtydligas att bestämmelsen inte endast gäller vid en tillämpning av 3 § utan av lagen generellt. 
  
 10.2Bedömningen av om en avgift ska påföras 
  
 Utredningens förslag: Vid bedömningen av om en sanktions- avgift ska påföras ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. 
  
 På samma sätt som gäller i fråga om sanktionen marknadsstörnings- avgift i MFL bör utgångspunkten även i detta sammanhang vara att domstol bör kunna besluta om en sanktionsavgift endast vid över- trädelser av visst allvar. Med hänsyn till intresset av förutsebarhet och en enhetlig bedömning bör detta komma till uttryck i lagtexten. Det bör alltså framgå att det vid prövningen av om en avgift ska påföras ska beaktas hur allvarlig överträdelsen är och att särskild hän- syn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Om- ständigheterna motsvarar i huvudsak de omständigheter som räknas upp i 29 a § MFL. Viss vägledning kan därför hämtas ur förarbetena till den bestämmelsen4 och domstolspraxis. Att särskild hänsyn ska tas till de uppräknade omständigheterna utesluter inte att det kan finnas andra omständigheter som bör beaktas i det enskilda fallet vid bedömningen av om sanktionsavgift ska påföras. Domstolen måste alltid göra en samlad bedömning av t.ex. graden av uppsåt och övriga förhållanden.5 Utgångspunkten är att vitesförbud ska vara den nor- mala sanktionen vid överträdelser av 3 § AVLK. De uppräknade omständigheterna utgör förhållanden som tjänar till ledning vid be- 
  
 4Se prop. 2015/16:168 s. 25. 
  
 5Se a. prop. s. 33. 
  
 216 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 dömningen av om den aktuella överträdelsen är tillräckligt allvarlig för att sanktioneras med en avgift. Hur denna avvägning i varje en- skilt fall ska göras måste överlämnas åt rättstillämpningen. 
  
 Utredningen föreslår att bestämmelsen införs i en ny paragraf, 9 d §, i AVLK. 
  
 10.3Situationer där en avgift inte får påföras 
  
 Utredningens förslag: Talan om påförande av sanktionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 Av skäl 8 i ändringsdirektivet framgår att medlemsstaterna, utöver de vägledande kriterierna för tillämpning av sanktioner, också bör ta hänsyn till andra allmänna rättsprinciper som är tillämpliga vid åläg- gande av sanktioner, såsom principen om förbud mot dubbelbestraff- ning (ne bis in idem) som finns i artikel 50 i EU:s rättighetsstadga och artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europakonven- tionen. I dessa artiklar anges att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den staten. Förbudet hindrar både dubbel- bestraffning (dvs. ett nytt straff vid ett annat tillfälle än det första) och en andra prövning av samma gärning. Sverige har anslutit sig till det sjunde tilläggsprotokollet. Det gäller som lag här i landet enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att en lag inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av konventionen. 
  
 I lagstiftningsärenden på andra rättsområden har det bedömts att begreppet straff i den mening som avses i Europakonventionen även måste anses omfatta vite.6 I dessa sammanhang är det tidpunkten för när en domstolsprocess om utdömande av vite inleds som avgör när ett hinder mot ett andra förfarande för samma gärning eller över- trädelse uppkommer (se om detta avsnitt 9.2.7). 
  
 6Se prop. 2016/17:22 s. 228, prop. 2017/18:165 s. 60 f. och prop. 2020/21:51 s. 110 f. 
  
 217 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 Enligt ändringsdirektivet ska medlemsstaterna säkerställa att effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner ska kunna på- föras för överträdelser av avtalsvillkorsdirektivet. Sanktionsavgifter ska i vissa fall kunna påföras vid överträdelser av nationella bestäm- melser som genomför direktivet. Av detta följer att en domstol inte bör vara förhindrad att besluta om sanktionsavgift för en åtgärd som omfattas av ett vitesåläggande. Den ordning som tillämpas på andra rättsområden, och som här skulle innebära att sanktionsavgift inte får påföras när en talan om utdömande av vite har väckts, tillgodoser väl det skydd som följer av Europakonventionen. Om det utsatta vitet inte bedöms vara tillräckligt effektivt, proportionerligt och avskräckande i direktivets mening finns alltså möjlighet för KO att välja att väcka talan om påförande av avgift i stället för att ansöka om utdömande av vite. En sådan ordning får anses vara förenlig med Sveriges åtaganden på grund av Europakonventionen och godtagbar vad gäller kravet på införandet av sanktionsavgifter enligt direktivet. Det överensstämmer också med utredningens förslag till ändring av 30 § MFL om situationer där marknadsstörningsavgift inte får på- föras (se avsnitt 9.2.7). 
  
 Utredningen bedömer alltså att det bör införas en paragraf, 9 e §, i AVLK som innebär att talan om påförande av sanktionsavgift för en överträdelse inte får tas upp till prövning, om överträdelsen om- fattas av ett förbud som har förenats med vite enligt lagen och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 10.4Beloppsgränser för avgiften 
  
 Utredningens förslag: Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio procent av näringsidkarens om- sättning det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verk- samhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. 
  
 218 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 Enligt de nya sanktionsbestämmelserna i direktiv 93/13/EEG ska det högsta beloppet för sanktionsavgifter vara minst fyra procent av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlems- staterna. I fall där det saknas information om näringsidkarens årliga omsättning ska det högsta beloppet för sanktionsavgifter vara minst två miljoner euro (se artikel 1.4 och 1.5 i ändringsdirektivet). 
  
 Regleringen innebär att medlemsstaterna får behålla eller införa högre maximala omsättningsbaserade sanktionsavgifter. Medlems- staterna får även basera sådana avgifter på näringsidkarens samman- lagda omsättning i hela världen eller utvidga reglerna till att omfatta andra överträdelser som inte omfattas av bestämmelserna i direktivet, men som har samband med artikel 21 i konsumentskyddsförord- ningen (se skäl 13 i ändringsdirektivet). Medlemsstaterna ges alltså ett betydande utrymme att själva bestämma storleken på avgifter så länge de angivna maximala beloppsgränserna inte underskrids. 
  
 Utredningen bedömer att det är lämpligt att införa samma belopps- gränser för sanktionsavgiften enligt AVLK som de som föreslås gälla för marknadsstörningsavgift enligt MFL. Dessa gränser säkerställer  
 EU-rättens 
  krav på effektiva och avskräckande sanktioner där lämp- lig hänsyn kan tas till det aktuella företagets storlek (se närmare om utredningens överväganden i avsnitt 9.2.5). Sanktionsavgiften ska alltså fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio procent av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 Årsomsättningen bör avse omsättningen närmast föregående räken- skapsår. På samma sätt som beträffande marknadsstörningsavgiften bedömer utredningen att det saknas skäl att begränsa årsomsättningen till den eller de berörda medlemsstaterna. Med omsättning avses alltså näringsidkarens hela omsättning utan begränsning till enbart den produkt eller marknad som förfarandet berört. Det är dock inte fråga om koncernomsättningen, om företaget ingår i en koncern. 
  
 I de fall där uppgifter om årsomsättning saknas eller är bristfälliga får årsomsättningen uppskattas. Avgiften bör, i enlighet med arti- kel 8 b punkten 5 i direktivet, i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar två miljo- ner euro bör därför bestämmas utifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas.7 
  
 Frågorna bör regleras i en ny paragraf, 9 f §, i AVLK. 
  
 7Jfr prop. 2016/17:173 s. 555. 
  
 219 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 SOU 2021:17 
  
 10.5Bedömningen av avgiftens storlek 
  
 Utredningens förslag: När sanktionsavgiften fastställs ska hän- syn tas till 
  
 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, var- aktighet och omfattning, 
  
 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument har lidit, 
  
 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 
  
 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 
  
 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall infor- mation om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förord- ning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förord- ning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. 
  
 Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 I artikel 8 b punkten 3 finns en  
 icke-uttömmande 
  lista över kriterier som ska beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall. Krite- rierna är samma som i artikel 13.2 i direktiv 2005/29/EG, artikel 8.2 i direktiv 98/6/EG och artikel 24.2 i direktiv 2011/83/EU. 
  
 På motsvarande sätt som för överträdelser av MFL, PIL och DAL bedömer utredningen att kriterierna endast bör vara tillämpliga vid påförande av sanktionsavgift och inte vid beslut om förbud vid vite (se avsnitt 9.2.2). Bestämmelsen i AVLK bör – liksom motsvarande bestämmelse i MFL – formuleras i nära anslutning till direktivtexten. 
  
 Avgiften bör kunna efterges om det finns synnerliga skäl för det (jfr 32 § andra stycket MFL). Det kan t.ex. vara så att det på grund 
  
 220 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bestämmelser om sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen 
  
 av efterföljande omständigheter i sällsynta undantagssituationer fram- står som stötande att påföra en näringsidkare avgift. 
  
 Frågorna bör regleras i en ny paragraf, 9 g §, i AVLK. 
  
 10.6Andra frågor som behöver regleras 
  
 Utredningens förslag: Sanktionsavgiften ska betalas till Kammar- kollegiet inom trettio dagar efter det att domen har fått laga kraft eller den längre tid som anges i domen. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indriv- ning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar 
  
 m.m.Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. En sanktionsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan 
  
 har delgetts den som anspråket riktar sig mot inom fem år från det att överträdelsen upphörde. 
  
 En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verk- ställas inom fem år från det att den fick laga kraft. 
  
 För att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. rättegångsbalken om kvarstad för fordran. 
  
 Införandet av sanktionsavgift medför att det behöver införas nya bestämmelser om förfarandet i sådana mål. Det rör sig om bestäm- melser som reglerar betalning av avgiften, preskription och kvarstad. Vid utformningen av dessa bestämmelser har utredningen beaktat de bestämmelser som finns i  
 33–36 
  §§ MFL och som gäller marknads- störningsavgift. Dessa frågor bör lämpligen regleras i tre nya para- grafer, 9  
 h–j 
  §§, i AVLK. 
  
 I fråga om rättegångskostnader i mål om utdömande av sanktions- avgift gäller enligt 3 kap. 1 § lagen (2016:188) om patent- och mark- nadsdomstolar att 18 kap. rättegångsbalken om rättegångskostnader i tvistemål ska tillämpas. Någon särskild reglering beträffande rätte- gångskostnader behövs alltså inte i AVLK. 
  
 221 
  
 11Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 Utredningens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft den 28 maj 2022. 
  
 I fråga om lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ska äldre bestämmelser gälla för avtal som använts före ikraftträdandet. 
  
 I fråga om prisinformationslagen ska äldre bestämmelser gälla för prisinformation som lämnats före ikraftträdandet. 
  
 I fråga om lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ska äldre bestämmelser gälla för avtal som har ingåtts före ikraft- trädandet. 
  
 I fråga om marknadsföringslagen ska äldre bestämmelser gälla för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. 
  
 Utredningens överväganden 
  
 Enligt artikel 7.1 i ändringsdirektivet ska medlemsstaterna senast den 28 november 2021 anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. Bestämmelserna ska tillämpas från och med den 28 maj 2022. Lagändringarna bör därför träda i kraft vid samma tidpunkt. 
  
 När det gäller straff och skatter finns ett uttryckligt förbud mot retroaktiv lagstiftning i 2 kap. 10 § regeringsformen. Den grund- läggande principen i svensk förmögenhetsrätt är också att ny lag inte ska få retroaktiv verkan. Huvudprincipen är att nya bestämmelser bara är tillämpliga på avtal som ingåtts efter ikraftträdandet. Denna princip har inte ansetts behöva komma till uttryck i lagtext om det handlar om nya bestämmelser som inte samtidigt upphäver äldre. Om det däremot är fråga om att ge äldre bestämmelser ett 
  
 223 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
  
 SOU 2021:17 
  
 nytt innehåll, kan det finnas skäl för särskilda övergångsbestämmel- ser med innebörd att äldre bestämmelser ska tillämpas på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet (se prop. 1984/85:110 s. 366 f. och prop. 2019/20:63 s. 46). Ändringarna i lagen om distansavtal och av- tal utanför affärslokaler innebär dels att nya bestämmelser införs, dels att befintliga bestämmelser om bl.a. informationskrav ändras. Dessutom införs en ny påföljd i form av marknadsstörningsavgift. Enligt utredningens bedömning finns det därför, i linje med de ovan angivna principerna, skäl för en övergångsbestämmelse med den ovan angivna innebörden. 
  
 Ändringarna i lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden inne- bär att det införs nya marknadsrättsliga bestämmelser om påförande av sanktionsavgifter. Äldre bestämmelser bör gälla för avtalsvillkor som använts före ikraftträdandet. Av tydlighetsskäl är det lämpligt att låta detta framgå av en övergångsbestämmelse. 
  
 Prisinformationslagen ändras på så sätt att det införs en ny infor- mationsbestämmelse om prissänkningar och en möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift vid överträdelser av lagen. Dessutom före- slås såväl nya som ändrade bestämmelser i marknadsföringslagen. Med hänsyn till att det är fråga om nya respektive ändrade bestäm- melser som reglerar påföljder för näringsidkare, däribland marknads- störningsavgift, bedömer utredningen att det finns behov av över- gångsbestämmelser beträffande dessa ändringar. Äldre bestämmelser bör gälla för prisinformation som lämnats och för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Om en viss prisinformation eller marknadsföring har lämnats respektive vidtagits både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna (jfr prop. 2015/16:168 s. 30). 
  
 224 
  
 12 Konsekvenser 
  
 Utredningens bedömning: De föreslagna ändringarna innebär en tydligare och en mer enhetlig reglering inom EU när det gäller marknadsföring och information till konsumenter, särskilt i situationer där avtal ingås digitalt. Ändringarna bedöms under- lätta och leda till kostnadsbesparingar framför allt för företag som bedriver  
 e-handel 
  inom EU. På sikt bör regleringen kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. 
  
 Förslagen innebär även ett stärkt sanktionssystem vid över- trädelser av det marknadsrättsliga regelverket. Detta kommer att verka avskräckande för företag som inte följer reglerna och på sikt gynna seriösa företag. 
  
 För företag kan det initialt finnas ett visst behov av utbildnings- insatser och anpassning av marknadsföring och avtalsvillkor. Det bedöms medföra begränsade kostnader i ett inledande skede. 
  
 Förslagen leder inte till några ökade kostnader för det allmänna och bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Inledning 
  
 I utredningens uppdrag ingår att analysera konsekvenserna av lämnade förslag i enlighet med  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Eftersom utredningen lämnar författningsförslag ska konsekvensanaly- sen också göras i enlighet med 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (se 15 a § kommittéförord- ningen). En konsekvensutredning ska bl.a. innehålla en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå med en viss regeländring, vilka alternativa lösningar som finns för att uppnå det önskade resultatet 
  
 225 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2021:17 
  
 samt vilka som berörs av regleringen (6 §  
 1–3 
  förordningen om kon- sekvensutredning vid regelgivning). 
  
 Utredningen föreslår ändringar i prisinformationslagen (2004:347), PIL, marknadsföringslagen (2008:486), MFL, och lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, DAL, som innebär en ut- ökad informationsskyldighet för näringsidkare i vissa situationer och möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift vid flera typer av över- trädelser. Dessutom föreslås att den övre beloppsgränsen för mark- nadsstörningsavgift tas bort. Utredningen föreslår också att det in- förs en möjlighet att påföra sanktionsavgift vid överträdelser av lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, AVLK. Inom ramen för tillämpningsområdena för de fyra direktiv som ändras genom ändringsdirektivet – som i stor utsträckning är fullharmo- niserande – blir regleringen i allt väsentligt enhetlig inom EU. 
  
 I en del avseenden ger ändringsdirektivet medlemsstaterna ut- rymme att välja att införa viss reglering. Med några undantag har utredningen valt att avstå från att föreslå sådan reglering. När det gäller PIL föreslår utredningen dock att den nya bestämmelsen om prissänkningar inte ska gälla varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Dessutom ska informationen, vid prissänkningar som under de senaste 30 dagarna har skett gradvis, avse det pris utan pris- sänkningen som tillämpades före den första prissänkningen (se av- snitt  
 6.3.2–6.3.3). 
  I fråga om DAL föreslår utredningen att det införs ett undantag från ångerrätten i fråga om tjänster som har fullgjorts om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidka- ren i syfte att utföra reparationer och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. 
  
 Utanför direktivens tillämpningsområden är det möjligt med natio- nell reglering. Utredningen föreslår bl.a. att möjligheterna att påföra marknadsstörningsavgift ska gälla även för överträdelser som inte omfattas av direktivens sanktionsbestämmelser. Samma sak föreslås beträffande möjligheten att påföra sanktionsavgift enligt AVLK. 
  
 Konsekvenser för enskilda 
  
 En modernisering och ett bättre upprätthållande av den enhetliga regleringen inom EU på det sätt som är avsikten med de nya reglerna bör på sikt kunna leda till en förbättrad medvetenhet bland konsu- 
  
 226 
  
 SOU 2021:17 
  
 Konsekvenser 
  
 menter, bättre konkurrens på konsumentmarknaden och lägre priser för konsumenter (jfr skäl  
 1–3 
  i direktiv [EU] 2019/2161). 
  
 Förslaget att marknadsstörningsavgift ska kunna påföras vid flera typer av överträdelser och införandet av sanktionsavgift i AVLK innebär ett stärkt konsumentskydd då det kan antas att risken att drabbas av dessa sanktioner medför att företag får starkare incita- ment att följa regelverket. Detta är ägnat att motverka förekomsten av oseriösa företag, inte minst företag som bedriver  
 e-handel 
  och underlåter att iaktta den från konsumentskyddssynpunkt viktiga regleringen i DAL. Som exempel kan nämnas företag som inte in- formerar om konsumentens rätt att ångra ett avtal. 
  
 De föreslagna bestämmelserna som ställer upp krav på näringsidkare att lämna viss information till konsumenter kommer att förbättra konsumenternas möjligheter att fatta väl genomtänkta affärsbeslut. Det gäller bl.a. information om prissänkningar, personanpassning av priset på grund av automatiserat beslutsfattande, produkter som er- bjuds på marknadsplatser online, rankning av produkter och konsu- mentrecensioner. Även de föreslagna bestämmelserna om ångerrätt vid avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster innebär fördelar för konsumenter eftersom det blir tydligt vilka rättigheter och skyldig- heter konsumenten har när han eller hon utövar sin ångerrätt. 
  
 Det föreslagna undantaget från ångerrätten för reparationsåtgär- der som har fullgjorts medför visserligen en viss försvagning av kon- sumentskyddet. Utredningen bedömer dock att det kan anses vara godtagbart eftersom behovet av konsumentskydd inte är lika uttalat i dessa situationer. 
  
 Sammantaget innebär förslagen klart positiva konsekvenser för konsumenter. 
  
 Konsekvenser för företag 
  
 Ändringarna i de aktuella  
 EU-direktiven 
  innebär i vissa avseenden en ökad harmonisering av regleringen på det marknadsrättsliga om- rådet. Det införs bl.a. nya enhetliga krav på information till konsu- menter när det gäller rankning och konsumentrecensioner och för företag som tillhandahåller marknadsplatser online. Förslagen innebär också att det införs tydligare regler om konsumenters rätt till infor- mation vid avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster och verk- 
  
 227 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2021:17 
  
 ningarna av att konsumenten utövar sin ångerrätt i sådana situationer. Förändringarna berör framför allt företag som bedriver  
 e-handel. 
  Det förhållandet att regleringen görs enhetlig inom unionen är i sig ägnat att underlätta och effektivisera verksamheten för dessa företag. De be- höver inte anpassa sin information på webbplatser, applikationer m.m. eller sina kontakter med konsumenter i samband med att konsumen- ter utövar sin ångerrätt beroende på i vilken medlemsstat konsumen- ten finns. Med en tydlig reglering är det troligt att antalet missnöjda konsumenter som söker kontakt, och i förlängningen ger upphov till rättsliga tvister, blir färre vilket kan innebära minskade kostnader för företag. 
  
 Förändringarna berör i de nämnda avseendena ett mycket stort an- tal företag av varierande storlek och branschtillhörighet. Det handlar framför allt om företag som bedriver  
 e-handel 
  riktad mot konsumenter. Under år 2019 fanns det 151 692  
 e-handelsföretag 
  i Sverige. Av dessa hade 143 977 företag färre än 10 anställda, 6 412 företag hade mellan 10 och 49 anställda och 1 303 företag hade 50 anställda eller fler.1 
  
 Förtydligandena i fråga om digitalt innehåll och digitala tjänster berör bl.a. företag som tillhandahåller video- och ljuddelningstjänster och andra typer av strömningstjänster. Ett annat exempel på företag som berörs av de föreslagna reglerna är sådana större företag som tillhandahåller marknadsplatser online. Som exempel kan nämnas Amazon,  
 Howell, 
  Wish, Blocket och Tradera. 
  
 Det kan initialt finnas ett visst behov av anpassning av marknads- föring och avtalsvillkor, men det bedöms medföra kostnader enbart i ett inledande skede. Bland annat kan företag behöva anpassa sig till nya informationskrav i olika marknadsförings- och avtalssituationer. Bestämmelserna ska dock inte börja tillämpas förrän den 28 maj 2022. Det finns därmed tid att göra nödvändiga anpassningar. De nya reg- lerna kan även medföra vissa marginella merkostnader för utbild- ningsinsatser. Företagens skyldigheter när det gäller behandling av personuppgifter följer redan av dataskyddsförordningen och är alltså inte en konsekvens av nu aktuella förslag. 
  
 En väl fungerande marknad förutsätter att konsumenterna är väl- informerade. Bristande eller otydlig information får anses öka risken för att konsumenter avstår från att köpa en produkt. Sett ur närings- idkarens perspektiv finns det därför en risk för att bristande infor- mation till konsumenterna leder till en sämre avsättning på markna- 
  
 1Statistikmyndigheten SCB. Andel företag som sysslade med  
 e-handel 
  under 2019,  
 2020-11-24. 
  
 228 
  
 SOU 2021:17 
  
 Konsekvenser 
  
 den. Även konkurrensskäl talar för behovet av starka och upplysta konsumenter som genom medvetna val av produkter utnyttjar sina möjligheter att påverka produktionen. De nya bestämmelserna om konsumenters rätt till information kan därför på sikt antas öka av- sättningen och konkurrensen på marknaden. 
  
 En del av de föreslagna bestämmelserna får anses vara huvudsak- ligen till förmån för företag. Detta gäller framför allt förslaget om att utesluta gåvor och gratistjänster från tillämpningsområdet för 2 kap. DAL. Förslaget innebär att företag i dessa situationer inte kommer att behöva ge konsumenter en sådan omfattande information som följer av lagen och att konsumenter inte heller har någon ångerrätt. Detta bör leda till en minskad administrativ börda och därmed lägre kostnader. Förslaget berör företag inom många olika branscher som erbjuder gratis varor och tjänster, inte minst tjänster som erbjuds digitalt via webbplatser och applikationer. 
  
 Utredningen föreslår vidare en viss begränsning av konsumenters ångerrätt. Konsumenter ska inte längre ha ångerrätt när det gäller tjänster som har fullgjorts om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. För- slaget kommer att få positiva effekter för företag som erbjuder hant- verkstjänster på så sätt att de inte riskerar att behöva återbetala det belopp som konsumenten har betalat för en tjänst som utförts redan under ångerfristen. 
  
 Den föreslagna möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift för flera typer av överträdelser och sanktionsavgift för överträdelser av AVLK är ägnad att gynna seriösa företag genom att oseriösa före- tag som begår överträdelser av reglerna i större utsträckning riskerar att drabbas av en avgift. Risken att påföras en avgift kommer ha en avskräckande verkan på oseriösa företag. I fråga om marknadsstör- ningsavgiftens storlek bedömer utredningen att de föreslagna änd- ringarna inte kommer leda till någon generell höjning av avgifterna i praxis i förhållande till vad som gäller i dag (se avsnitt 9.2.5). 
  
 Sammantaget kan förslagen inte antas medföra några ingripande ekonomiska följder eller andra negativa konsekvenser för företag. För- slagen innebär en tydligare och en mer enhetlig reglering för företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet inom EU. Ändringarna är ägnade att underlätta och effektivisera företagens verksamhet, vilket bör leda till kostnadsbesparingar för företag. Detta gäller fram- 
  
 229 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2021:17 
  
 för allt företag som är verksamma inom  
 e-handeln. 
  Vissa initiala kostnader för utbildning och anpassning kan dock uppkomma. 
  
 Konsekvenser för det allmänna 
  
 För det allmänna kan de nya bestämmelserna komma att aktualisera vissa informationsinsatser. Detta berör framför allt Konsumentverket. 
  
 Domstolarna kan möjligen komma att få en något ökad tillström- ning av mål som rör överträdelser av de nya bestämmelserna i PIL, DAL och MFL. Det kan även antas ske en viss ökning av antalet mål där det framställs yrkande om påförande av marknadsstörningsavgift och sanktionsavgift. Utredningens förslag berör så gott som ute- slutande verksamheten vid Patent- och marknadsdomstolarna. Så- dana kostnadsökningar bör rymmas inom befintliga anslagsramar. Arbetsbelastningen i stort hos domstolarna bedöms inte påverkas. 
  
 Förslagen bedöms sammantaget inte ha någon inverkan på statens inkomster eller utgifter. 
  
 Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv 
  
 De konsumenter som berörs av förslagen bedöms vara till lika stor del kvinnor som män. Utredningens uppfattning är att det inte kan sägas att någon av de föreslagna bestämmelserna på grund av sin utform- ning träffar kvinnor och män olika. Sammantaget bedöms förslagen inte har någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Övriga konsekvenser 
  
 Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala själv- styrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för offentlig service i olika delar av landet eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 
  
 230 
  
 13 Författningskommentar 
  
 13.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor 
  
 i konsumentförhållanden 
  
 3 a § 
  
 Vid tillämpning av denna lag ska ett avtalsvillkor anses oskäligt om det innebär att konsumenten är hänvisad till att använda ett tele- fonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. 
  
 Paragrafen innehåller en reglering om att vissa avtalsvillkor i konsu- mentavtal alltid ska anses oskäliga. Det innebär bl.a. att Patent- och marknadsdomstolen får förbjuda näringsidkaren att i framtiden använda avtalsvillkoren. Paragrafen genomför artikel 21 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. 
  
 Ändringen innebär att ett sådant avtalsvillkor som avses i para- grafen ska anses oskäligt vid tillämpningen av samtliga bestämmelser i lagen, inte endast vid tillämpningen av 3 §. Om en näringsidkare har använt ett sådant avtalsvillkor kan näringsidkaren komma att påföras en sanktionsavgift enligt den nya 9 c §. 
  
 9 c § 
  
 Patent- och marknadsdomstolen får på talan av Konsumentombuds- mannen besluta att en näringsidkare ska betala en sanktionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt. 
  
 231 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Om Konsumentombudsmannen i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, får en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. 
  
 Avgiften tillfaller staten. 
  
 Paragrafen, som är ny, möjliggör för Patent- och marknadsdom- stolen att döma ut sanktionsavgift. Paragrafen genomför artikel 8 b i direktiv 93/13/EEG. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. 
  
 Enligt första stycket får domstolen besluta om sanktionsavgift om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett oskäligt avtalsvillkor. Det handlar alltså om situationer där näringsidkaren har använt ett avtalsvillkor som avses i 1 § och som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsumenten (jfr 3 §). Det kan även bli aktuellt med sanktionsavgift beträffande ett avtalsvillkor som är oskäligt med en tillämpning av 3 a §, dvs. om konsumenten är hän- visad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. 
  
 Utdömande av en sanktionsavgift förutsätter inte att närings- idkaren tidigare har meddelats ett förbud mot att använda villkoret. Det är alltså möjligt för domstolen att pröva både frågor om förbud och sanktionsavgift i samma rättegång. Talan om påförande av sank- tionsavgift får föras av KO. Det är inte nödvändigt att uppsåt eller oaktsamhet kan konstateras hos den enskilde näringsidkaren själv eller, om det är fråga om en juridisk person, hos en person som intar en ledande ställning hos denna, utan det räcker att detta kan kon- stateras hos en person som handlar på näringsidkarens vägnar. Det kan vara fråga om en anställd eller en uppdragstagare (jfr prop. 1994/95:123 s. 175). 
  
 Uppsåtet eller oaktsamheten ska avse de konkreta omständig- heter som medför att avtalsvillkoret är oskäligt. Kravet är i sak det- samma som gäller vid påförande av marknadsstörningsavgift enligt MFL (se a. prop.). Av allmänna principer följer att det ska vara förut- sebart för näringsidkaren att avtalsvillkoret är oskäligt och att hand- landet kan komma att medföra en avgift. Så kan t.ex. vara fallet om handlandet strider mot tvingande konsumentskyddande lag eller annars mot klar och entydig rättspraxis. 
  
 232 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 I andra stycket finns en bestämmelse om subsidiär talerätt. Om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan, får en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. 
  
 Av tredje stycket framgår att avgiften tillfaller staten. 
  
 9 d § 
  
 Vid prövningen av om en sanktionsavgift ska påföras ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar förutsättningarna för när sanktions- avgift kan dömas ut. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. 
  
 Av uppräkningen i paragrafen framgår vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om överträdelsen är av sådant allvar att sanktionsavgift ska påföras. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur all- varlig överträdelsen är. Vid bedömningen av överträdelsens art kan hänsyn tas till flera förhållanden. Bland annat kan beaktas vilken typ av avtalsvillkor som det är fråga om. Användning av avtalsvillkor som strider mot tvingande konsumentskyddande lagstiftning eller klar och entydig rättspraxis kan t.ex. anses utgöra en så allvarlig över- trädelse att sanktionsavgift bör utgå. Att ett avtalsvillkor har använts under lång tid samt i stor omfattning kan också tala för att över- trädelsen bör föranleda sanktionsavgift. Vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är ska hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Även andra omständigheter än de som anges i lagtexten kan alltså vara av betydelse. Graden av uppsåt liksom för- slagenheten eller systematiken i handlandet kan beaktas. Generellt gäller att överträdelser som har tydlig karaktär av nonchalans eller som innebär att förfaranden som tidigare lett till en sanktion upp- repas bör kunna mötas med en avgift (jfr prop. 2015/16:168 s. 33 f.). 
  
 9 e § 
  
 Talan om påförande av sanktionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 233 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Paragrafen är ny. Den innehåller ett undantag från möjligheten att ta ut sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. 
  
 Paragrafen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir föremål för dubbla prövningar och sanktioner. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att en näringsidkare har använt ett avtalsvillkor som är oskäligt och domstol enligt 3 § har förbjudit näringsidkaren att använda avtalsvillkoret vid äventyr av vite. Om näringsidkaren därefter fortsätter att använda avtalsvillkoret och en ansökan om utdömande av vitet väcks vid domstol, hindrar detta ett förfarande om påförande av en sanktionsavgift för samma överträdelse. Bestäm- melsen hindrar däremot inte att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud som förenats med vite, förutsatt att talan om utdömande av vite inte har väckts. 
  
 9 f § 
  
 Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio pro- cent av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räkenskaps- året. 
  
 Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksam- hetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är brist- fälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fast- ställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. 
  
 I paragrafen, som är ny, regleras beloppsgränserna för sanktions- avgiften. Ändringarna genomför artikel 8 b punkterna 4 och 5 i direk- tiv 93/13/EEG. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. Paragrafen mot- svarar till sitt innehåll 31 § MFL. 
  
 Första stycket innebär att avgiften inte får överstiga tio procent av näringsidkarens årsomsättning. Det finns alltså inte någon fast övre gräns för avgiftens storlek. Avgiften får lägst fastställas till tio tusen kronor. 
  
 Formuleringen ”närmast föregående räkenskapsår” innebär att det är årsomsättningen det år som föregick målets slutliga avgörande som ska läggas till grund för bedömningen av avgiftens storlek. Med omsättning avses näringsidkarens hela omsättning utan begränsning till den produkt eller marknad som förfarandet har handlat om. Be- räkningen ska grunda sig på den aktuella näringsidkarens omsättning 
  
 234 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 och alltså inte utgå från en hel koncerns omsättning om det är fråga om ett företag som ingår i en sådan (jfr prop. 1994/95:123 s. 176). 
  
 Enligt andra stycket får årsomsättningen uppskattas om överträ- delsen sker under en näringsidkares första verksamhetsår. Detta får göras även i andra fall när uppgifter om årsomsättning saknas eller är bristfälliga. Det kan t.ex. vara så att uppgifter om årsomsättning för det närmast föregående året inte ännu finns vid tidpunkten för dom- stolens avgörande. En uppskattning får i sådana fall göras med stöd av andra tillgängliga uppgifter. I de fall där årsomsättningen uppskat- tas får avgiften fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar två miljoner euro får bestämmas ut- ifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). 
  
 9 g § 
  
 När sanktionsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 
  
 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktig- het och omfattning, 
  
 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument har lidit, 
  
 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 
  
 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 
  
 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. 
  
 Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 I paragrafen, som är ny, regleras sanktionsavgiftens storlek. Änd- ringarna genomför artikel 8 b punkten 3 i direktiv 93/13/EEG. Över- vägandena finns i avsnitt 10.5. 
  
 235 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Av bestämmelsen i första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på omständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdelsens allvar. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur allvarlig överträdelsen är. De uppräknade omständigheterna är delvis överlappande. I sak ska samma omständigheter beaktas som vid bedömningen av om sanktionsavgift ska utgå (se 9 d §). Bland annat kan beaktas vilken typ av avtalsvillkor det är fråga om. Andra omständigheter som kan påverka storleken på avgiften är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet. Vidare kan beaktas hur omfattande överträdelsen har varit och hur länge den har pågått. 
  
 Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en kon- sument har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand frivilligt har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera uppkomna skador. 
  
 Enligt punkten 3 ska tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfarande som tidigare lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfatt- ningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmässiga samban- det mellan överträdelserna. 
  
 Enligt punkten 4 kan den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen beaktas i de fall detta framgår. 
  
 Punkten 5 gäller det fallet att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera medlemsstater inom EU. Bestämmelser om detta finns i förordning (EU) 2017/2394. Enligt förordningen ska det finnas samordnade utrednings- och tillsyns- mekanismer vid s.k. utbredda överträdelser och utbredda överträd- elser med en unionsdimension. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål informera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdelsen. Myndigheterna ska samordna de utrednings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta 
  
 236 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 information. När så är lämpligt ska myndigheter som berörs av in- satsen inom sin jurisdiktion förelägga näringsidkaren sanktioner (se artiklarna 20 och 21). 
  
 Bestämmelsen aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sank- tioner har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater. Den om- ständigheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedömningen av avgiftens storlek. Samtidigt bör beaktas att den samlade reaktionen i medlemsstaterna framstår som rimlig. 
  
 Bestämmelserna i paragrafen är inte uttömmande. Av punkten 6 framgår att även andra försvårande eller förmildrande omständig- heter ska beaktas. Näringsidkarens ekonomiska situation vid tid- punkten för domen är t.ex. en omständighet som kan beaktas både i skärpande och i mildrande riktning (jfr prop. 1994/95:123 s. 102 och MD 2012:17 p. 25). Till viss del är de nu aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av varandra. Domstolen ska i varje en- skilt fall göra en samlad bedömning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. 
  
 I tredje stycket ges en möjlighet att efterge avgiften om det finns synnerliga skäl. Sådana skäl skulle t.ex. kunna vara att näringsidkaren har gjort allt som rimligen kan krävas för att förhindra den upp- komna skadan. Som framgår av formuleringen ska denna möjlighet dock användas restriktivt. 
  
 9 h § 
  
 Sanktionsavgiften ska betalas till Kammarkollegiet inom trettio dagar efter det att domen har fått laga kraft eller den längre tid som anges i domen. 
  
 Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestäm- melser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av stat- liga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsöknings- balken ske. 
  
 237 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar betalning av sanktionsavgiften. Den motsvarar i allt väsentligt vad som gäller för marknadsstörnings- avgift enligt 33 § MFL. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. 
  
 Första stycket innehåller en bestämmelse som anger när och till vem en utdömd sanktionsavgift ska betalas. Normalt ska betalning ske inom trettio dagar efter det att domen fått laga kraft. Liksom när det gäller marknadsstörningsavgiften enligt MFL har domstolen en möjlighet att medge senare inbetalning. Skäl för en sådan senarelägg- ning kan t.ex. vara att avgiften är stor och kan rubba näringsidkarens likviditet på ett olämpligt sätt om den tas ut just inom trettiodagars- perioden. Även tillfälliga ekonomiska svårigheter vid tidpunkten för domen kan härigenom beaktas. 
  
 I andra stycket finns en bestämmelse som anger vad som gäller om sanktionsavgiften inte betalas inom rätt tid. Det är Kammarkollegiets uppgift att bevaka att inbetalning sker. 
  
 9 i § 
  
 En sanktionsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot inom fem år från det att överträdelsen upphörde. 
  
 En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verkställas inom fem år från det att den fick laga kraft. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller preskriptionsregler. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.6. 
  
 Enligt första stycket får en avgift bara dömas ut om den som an- språket riktar sig mot har delgetts stämningsansökan inom fem år från det att överträdelsen upphörde. Bestämmelsen fastställer alltså en preskriptionstid för överträdelser som ska leda till sanktions- avgift. 
  
 Av bestämmelsen i andra stycket följer att en avgift faller bort om inte verkställighet har kunnat ske inom fem år från det att domen fick laga kraft. 
  
 Bestämmelsens innehåll motsvarar vad som gäller för marknads- störningsavgift enligt  
 34–35 
  §§ MFL. 
  
 238 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 9 j § 
  
 För att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. rätte- gångsbalken om kvarstad för fordran. 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om kvarstad för att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. 
  
 Bestämmelsen ger möjlighet för rätten att besluta om kvarstad på så mycket av näringsidkarens egendom att ett visst belopp kan för- väntas bli täckt vid utmätning. Kvarstad enligt denna bestämmelse kan beslutas innan en talan om sanktionsavgift har väckts. 
  
 En tillämpning av rättegångsbalkens regler om kvarstad innebär att bl.a. bestämmelserna om omedelbar verkställighet och om möj- ligheten att överklaga sådana beslut särskilt blir direkt tillämpliga (se 17 kap. 14 § andra stycket 5 och 49 kap. 5 § 6 rättegångsbalken). 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för avtalsvillkor som använts före ikraftträdandet. 
  
 Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft den 28 maj 2022. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 
  
 Av punkt 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas för avtals- villkor som använts före ikraftträdandet. Om samma avtalsvillkor har använts både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. 
  
 239 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 13.2Förslaget till lag om ändring 
  
 i prisinformationslagen (2004:347) 
  
 7 a § 
  
 Information om att priset på en produkt har sänkts ska även innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänkningen. 
  
 Med tidigare pris avses det lägsta pris som har gällt för produkten under de senaste 30 dagarna före prissänkningen. Om prissänkningen under denna tid har skett gradvis, avses i stället det pris som gällde före den första prissänkningen. 
  
 Första stycket gäller inte för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar vilken information näringsidkaren ska ge vid prissänkning av en produkt. Paragrafen genomför arti- kel 6 a i direktiv 98/6/EG. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. 
  
 Bestämmelsen i första stycket gäller om en näringsidkare infor- merar om att det pris som tidigare gällt för produkten har sänkts. En upplysning om en prissänkning kan göras t.ex. genom att närings- idkaren anger det nya priset tillsammans med en hänvisning till ett tidigare överkryssat pris. Det kan också vara så att näringsidkaren upplyser om att priset har sänkts med ett visst procenttal eller ett visst belopp. Bestämmelsen är inte tillämplig på erbjudanden där ett köp av en vara ger konsumenten rätt till en ytterligare vara kost- nadsfritt, t.ex. erbjudanden av typen ”köp en vara och få en vara på köpet”. 
  
 Enligt bestämmelsen ska information om prissänkning av en pro- dukt innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänk- ningen. Med pris avses det slutliga priset för en bestämd produkt eller en bestämd enhet av en produkt, uttryckt i kronor, inklusive mervärdesskatt och andra skatter (se definitionen i 2 §). 
  
 Av andra stycket framgår vad som avses med uttrycket tidigare pris, nämligen det lägsta pris som har gällt för produkten under de senaste 30 dagarna före prissänkningen. Ifall priset på en produkt höjts endast under ett fåtal dagar under  
 30-dagarsperioden 
  och där- efter sänks får näringsidkare inte informera om det högre priset som gällde under de aktuella dagarna. Detta är endast tillåtet om det högre priset tillämpats under minst 30 dagar före prissänkningen. Närings- idkaren är inte skyldig att informera om hur länge det tidigare priset 
  
 240 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 gällt utan behöver endast säkerställa att det tidigare priset är det lägsta pris som tillämpats under den senaste  
 30-dagarsperioden. 
  
 Det kan i praktiken vara så att en produkt har funnits till för- säljning under en kortare tid än 30 dagar. Näringsidkaren ska då ange det lägsta pris som näringsidkaren har tillämpat på produkten sedan den började säljas. 
  
 För det fall att en prissänkning har skett gradvis under de senaste 
  
 30 dagarna före prissänkningen finns en särskild definition av ut- trycket tidigare pris. I ett sådant fall ska informationen avse det pris som gällde före den första prissänkningen. Det kan t.ex. vara så att en näringsidkare först sänker priset på en produkt med tjugo pro- cent för att sedan sänka priset med femtio procent och slutligen med sjuttio procent. Informationen ska i så fall avse det tidigare pris utan prissänkningen som tillämpades före den första prissänkningen med tjugo procent vid samtliga efterföljande prissänkningar. 
  
 Tredje stycket innehåller ett undantag från informationskravet i första stycket för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Det kan t.ex. handla om vissa typer av livsmedel och växter. Vid pris- sänkningar i sådana fall behöver näringsidkare inte informera om det tidigare priset för varan. 
  
 12 § 
  
 Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag eller enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag, ska mark- nadsföringslagen (2008:486) tillämpas. Sådan prisinformation ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. 
  
 I paragrafen, som genomför artikel 8 i direktiv 98/6/EG, regleras vilka påföljder som kan komma ifråga för en näringsidkare som inte lämnar prisinformation enligt lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. 
  
 Ändringen innebär att överträdelser av PIL kan leda till utdöm- ande av marknadsstörningsavgift. 
  
 241 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för prisinformation som lämnats före ikraftträdandet. 
  
 Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft den 28 maj 2022. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 
  
 Av punkt 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas för pris- information som lämnats före ikraftträdandet. Om samma prisinfor- mation har lämnats både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. 
  
 13.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 
  
 1kap. 
  
 2§ 
  
 I lagen avses med 
  
 distansavtal: avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans, om kommunika- tionen uteslutande sker på distans, 
  
 affärslokal: fast eller rörligt affärsställe där näringsidkaren var- aktigt eller vanligen driver verksamhet, 
  
 avtal utanför affärslokaler: avtal som ingås 
  
 –då näringsidkaren och konsumenten samtidigt är närvarande på någon annan plats än i näringsidkarens affärslokal eller efter det att konsumenten lämnat ett anbud på en sådan plats, 
  
 –i näringsidkarens affärslokal eller med hjälp av ett medel för distanskommunikation i omedelbar anslutning till att konsumenten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de samtidigt varit närvarande, eller 
  
 –under en utflykt som har organiserats av näringsidkaren i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte, 
  
 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ända- mål som faller utanför näringsverksamhet, 
  
 242 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ända- mål som har samband med den egna näringsverksamheten. 
  
 digitalt innehåll: data som framställs och tillhandahålls i digital form, 
  
 digital tjänst: en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av den tjänsten, 
  
 varor med digitala delar: lösa saker som integrerar eller är sam- mankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varorna inte fungerar, 
  
 kompatibilitet: kapacitet att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 driftskompatibilitet: kapacitet att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 marknadsplats online: en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som admi- nistreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som gör det möjligt för konsumenter att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter, 
  
 personuppgifter: sådan information som avses i artikel 4 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning). 
  
 Paragrafen innehåller definitioner av uttryck som förekommer i lagen. Ändringarna innebär att det införs definitioner av begreppen digital tjänst, varor med digitala delar, kompatibilitet, driftskompati- bilitet, marknadsplats online och personuppgifter. Definitionen av begreppet digitalt innehåll har ändrats språkligt. Ändringarna genom- för den nya lydelsen av artikel 2 i direktiv 2011/83/EU (konsument- rättighetsdirektivet). Övervägandena finns i avsnitt 7.3. 
  
 Med digital tjänst avses en tjänst som gör det möjligt för kon- sumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta eller interagera på annat sätt med upp- 
  
 243 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 gifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av den tjänsten. Det är en bred definition som omfattar tillhandahållande där konsumentens tillgång inte baseras på att denne får en egen (varaktig) kopia. Däribland finns strömnings- tjänster, sociala medier och sådant som ordbehandling eller spel som erbjuds i molnbaserad datortjänstmiljö eller annars genom uppkoppling. 
  
 Det kan ibland uppkomma frågor om gränsdragning mellan avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och en digital tjänst. Gräns- dragningen har praktisk betydelse när det gäller konsumentens möj- ligheter att ångra avtalet och verkningarna av att ett avtal ångras. Många avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte leve- reras på ett fysiskt medium kännetecknas dock av att konsumenten genom ett enda tillhandahållande får tillgång till digitalt innehåll bestående av en eller flera specifika delar, t.ex. specifika musik- eller videofiler. Ifall det är tveksamt om avtalet ska klassificeras som ett avtal om utförande av en digital tjänst eller ett avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium ska reglerna för tjänster tillämpas (skäl 30 i ändringsdirektivet). 
  
 Med varor med digitala delar avses lösa saker som är integrerade eller sammankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digi- tala tjänsten gör att varorna med digitala delar inte fungerar. Det digitala innehållet som är integrerat i eller sammankopplat med en vara kan vara alla typer av data som framställs och tillhandahålls i elektronisk form, som operativsystem, applikationer och annan pro- gramvara. Innehållet kan vara förinstallerat vid tiden för avtalets ingående eller kan, enligt avtalet, installeras vid ett senare tillfälle. Digitala tjänster som är sammankopplade med en vara kan omfatta tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data i digital form, eller åtkomst till denna. Det kan bland annat vara fråga om programvara som erbjuds i molnbaserad datormiljö eller konti- nuerligt tillhandahållande av trafikdata i ett navigationssystem eller av individuellt anpassade träningsplaner för smartklockor. (Se skäl 15 i direktiv [EU] 2019/771, det s.k. varudirektivet). 
  
 Definitionerna av uttrycken driftskompatibilitet och kompatibilitet är, med vissa språkliga justeringar, utformade på samma sätt som i direktiv (EU) 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Se om begreppet driftskompatibilitet även skäl 36 i ändringsdirektivet. 
  
 244 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 En marknadsplats online är en onlinebaserad förmedlingstjänst där den som tillhandahåller marknadsplatsen (i direktiv 2011/83/EU benämnd leverantör av en marknadsplats online) fungerar som mellan- hand mellan en säljare och en konsument. Uttrycket online tar sikte på användande av programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation. På marknadsplatsen ska konsumenter kunna ingå distansavtal med näringsidkare eller andra konsumenter. En webbplats där en näringsidkare endast erbjuder egna varor eller tjänster är däremot inte en marknadsplats online. Definitionen mark- nadsplats online omfattar inte heller webbplatser och applikationer 
  
 m.m.där en näringsidkare endast erbjuder prisjämförelse av produk- ter eller rankar produkter som säljs av andra näringsidkare och där konsumenten via länkar kan nå andra webbplatser där avtal ingås. 
  
 Med personuppgifter menas sådan information som avses i arti- kel 4 i förordning (EU) 2016/679 (allmän dataskyddsförordning). Det är fråga om all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Definitionen har bety- delse vid tillämpningen av bl.a. 2 kap. 1 § andra stycket. I 2 kap. 14 a § finns en påminnelse om att dataskyddsförordningen gäller i fråga om näringsidkarens skyldigheter avseende konsumentens personuppgifter. 
  
 Begreppet digitalt innehåll avser data som framställs och till- handahålls i digital form. För att följa varudirektivets lydelse har ordet produceras bytts ut mot framställs. Någon saklig förändring är inte avsedd. 
  
 2 kap. 
  
 1 § 
  
 Detta kapitel gäller för avtal varigenom en näringsidkare överlåter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsument och som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Med tjänst avses i detta kapitel också uthyrning av fast egendom. 
  
 Kapitlet gäller också för avtal om tillhandahållande av digitalt inne- håll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och om utförande av en digital tjänst, om avtalet inte innebär en betalnings- förpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter, utom när de behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rätts- liga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. 
  
 245 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 För avtal om finansiella tjänster eller om överlåtelse eller emission av finansiella instrument gäller i stället 3 kap. 
  
 I paragrafen anges tillämpningsområdet för lagens bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Paragrafen har ändrats i syfte att genomföra den nya lydelsen av artikel 3 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 
  
 I första stycket har kapitlets tillämpningsområde begränsats till att gälla avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Detta innebär att konsumenten enligt avtalet ska betala ett pris. Priset kan vara uttryckt som ett penningbelopp. Ett betalningssätt som förekommer är även värderepresentationer som t.ex. elektroniska kuponger (se definitionen av pris i direktiv [EU] 2019/770 om till- handahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster och skäl 23 i det direktivet). Ändringen innebär att gåvor och gratistjänster inte längre omfattas av kapitlet. Inte heller bytesavtal omfattas. I dessa fall är näringsidkaren inte skyldig att ge konsumenten information enligt lagen och konsumenten har inte heller rätt att ångra avtalet. 
  
 Bestämmelsen i andra stycket gäller avtal där näringsidkaren ska tillhandahålla digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller utföra en digital tjänst. Dessa avtal om- fattas av kapitlets tillämpningsområde även om de inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten – dvs. om konsumenten inte ska betala ett pris – utan konsumenten i stället ska tillhandahålla sina personuppgifter. Sådana affärsmodeller används i olika former på marknaden och förutsätter att näringsidkaren iakttar gällande krav för behandling av personuppgifter i dataskyddsförordningen. Person- uppgifterna kan tillhandahållas antingen när avtalet ingås eller vid en senare tidpunkt, t.ex. när konsumenten samtycker till att närings- idkaren använder personuppgifter som konsumenten kan komma att ladda upp eller skapa med användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Det kan vara så att konsumenten registrerar ett konto på sociala medier och tillhandahåller namn och  
 e-postadress 
  som används av näringsidkaren. Ett annat exempel är att konsumen- ten lämnar sitt samtycke till att material som utgör personuppgifter, som fotografier eller inlägg som konsumenten laddar upp, kommer att kunna behandlas av näringsidkaren i marknadsföringssyfte (se skäl 24 i direktiv (EU) 2019/770). 
  
 246 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Kapitlet är inte tillämpligt om de personuppgifter som tillhanda- hålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Det kan röra sig om situa- tioner där det enligt tillämplig lagstiftning krävs att konsumenten registreras i säkerhets- och identifieringssyfte. Utanför tillämpnings- området faller situationer där näringsidkaren, utan att ingå ett avtal med konsumenten, samlar in metadata, som information om konsu- mentens enhet eller webbhistorik. Detsamma gäller situationer där konsumenten, utan att ha ingått ett avtal med näringsidkaren, expo- neras för reklam uteslutande i syfte att få tillgång till digitalt innehåll eller en digital tjänst (se skäl 34 och 35 i ändringsdirektivet). 
  
 Tredje stycket motsvarar vad som tidigare gällde enligt första stycket andra meningen. 
  
 1 a § 
  
 Detta kapitel gäller inte för avtal som 
  
 1.avser uthyrning för varaktigt boende, 
  
 2.avser uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten, 
  
 3.ingås med hjälp av en varuautomat eller annan liknande automat eller i en automatiserad affärslokal, 
  
 4.ingås med en operatör genom användning av en offentlig telefon- automat, 
  
 5.avser en tjänst som fullgörs genom användning av en  
 telefon-, 
  internet- eller faxuppkoppling, om tjänsten utförs vid ett enda tillfälle, 
  
 6.avser vadhållning, kasinospel eller andra lotteritjänster, 
  
 7.avser försäljning av livsmedel eller andra dagligvaror för hushållet som levereras till en konsuments bostad eller arbetsplats i ett distribu- tionssystem med regelbunden utkörning, eller 
  
 8.omfattas av lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt eller omfattas av be- stämmelserna om paketresor i paketreselagen (2018:1217). 
  
 Kapitlet gäller inte för avtal utanför affärslokaler, om det pris som konsumenten sammanlagt ska betala understiger 400 kronor. 
  
 I fråga om avtal om transport av personer gäller endast 3 § tredje stycket och 9 §. 
  
 247 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 I paragrafen, som är ny, finns ett antal undantag från kapitlets tillämp- ningsområde. Innehållet i paragrafen motsvarar tidigare 2 kap. 1 § andra till fjärde styckena. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 
  
 2 § 
  
 Innan ett avtal ingås ska näringsidkaren ge konsumenten informa- tion om 
  
 1.sitt namn, organisationsnummer, telefonnummer, adress,  
 e-post- 
  adress och andra medel för kommunikation via internet som närings- idkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsumenten att be- vara uppgifter i en läsbar och varaktig form. Om näringsidkaren agerar för någon annans räkning ska motsvarande uppgifter lämnas för den näringsidkaren, 
  
 2.varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper i den omfatt- ning som är lämplig med hänsyn till varan eller tjänsten och till hur informationen ges, 
  
 3.varans eller tjänstens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges i förväg, hur priset beräknas; om avtalet löper på obegränsad tid eller avser en prenumeration, ska även kost- naderna per faktureringsperiod och per månad anges, 
  
 4.personanpassning av priset på grund av automatiserat besluts- fattande, 
  
 5.kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kost- nader, 
  
 6.kostnaden för att ett medel för distanskommunikation an- vänds, om inte kostnaden är beräknad efter normaltaxa, 
  
 7.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande; om av- talet ska ingås på näringsidkarens webbplats, ska det i början av beställ- ningsprocessen anges vilka betalningssätt som godtas och om det finns några begränsningar för leveransen, 
  
 8.handpenning eller andra ekonomiska garantier som konsumenten ska lämna och de villkor som gäller för detta, 
  
 9.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag, hur reklamation kan göras och gatuadressen till det verksamhetsställe dit konsumenten kan vända sig för att framställa klagomål, 
  
 248 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 10. huruvida och under vilka förutsättningar det finns en ånger- rätt, tidsfristen och övriga villkor för ångerrätten, hur ångerrätten utövas samt att det finns ett standardformulär för utövande av ånger- rätten, 
  
 11. den skyldighet konsumenten vid utövande av ångerrätten kan ha att på egen bekostnad återsända varan samt, vid distansavtal, kost- naden för att återsända varan om den är sådan att den inte kan åter- sändas med post, 
  
 12. huruvida konsumenten är skyldig att ersätta näringsidkaren enligt 15 § 3 eller 4, 
  
 13. åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att utöver vad som följer av lag betala tillbaka det som betalats för varan, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall varan inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från upp- gifter som lämnats på ett sådant sätt, 
  
 14. den assistans och service som gäller efter försäljningen, 
  
 15. uppförandekoder som gäller för näringsidkaren och hur kon- sumenten kan ta del av dem, 
  
 16. avtalets löptid, 
  
 17. kortaste giltighetstid för konsumentens skyldigheter enligt avtalet, 
  
 18. villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, 
  
 19. funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, 
  
 20.i den utsträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, och 
  
 21.vilka möjligheter som finns att få en tvist med näringsidkaren prövad utanför domstol. 
  
 Vid en auktion får informationen enligt första stycket 1 ersättas med motsvarande uppgifter om auktionsförrättaren, om det är möj- ligt att delta i auktionen även på ett annat sätt än genom att använda ett medel för distanskommunikation. Under samma förutsättning får information enligt första stycket 9 om gatuadressen till det verk- samhetsställe dit konsumenten kan framställa klagomål avse auktions- förrättarens verksamhetsställe. 
  
 249 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Paragrafen handlar om vilken information näringsidkaren ska ge till konsumenten innan ett avtal ingås. Ändringarna genomför den nya lydelsen av artikel 6 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. 
  
 I punkten 1 tas ordet telefaxnummer bort. Näringsidkaren ska – utöver att ge information om sin  
 e-postadress 
  – informera konsumen- ten om andra medel för kommunikation via internet som närings- idkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsumenten att bevara uppgifter i en läsbar och varaktig form. Det kan t.ex. handla om en chatt- eller annan meddelandefunktion som tillhandahålls på näringsidkarens webbplats. Med uppgifter avses bl.a. dokumentation och skriftväxling mellan konsumenten och näringsidkaren. Om närings- idkaren agerar för någon annans räkning ska motsvarande uppgifter lämnas för den näringsidkaren. Uttrycket läsbar och varaktig form förekommer på flera andra ställen i lagen och motsvaras i direktivet av begreppet varaktigt medium (se om detta begrepp  
 EU-dom- 
  stolens dom den 5 juli 2012 i mål  
 C-49/11). 
  
 Punkten 4 är ny och innebär att näringsidkaren ska informera konsumenten om personanpassning av priset på grund av automati- serat beslutsfattande. Det innebär att priset har anpassats på teknisk väg baserat på information som näringsidkaren har om en potentiell kund. 
  
 Informationskravet gäller inte vid s.k. dynamisk prissättning eller prissättning i realtid, som innebär att priset förändras på ett flexibelt och snabbt sätt som svar på marknadsefterfrågan om inte dessa tek- niker omfattar personanpassning baserat på automatiserat besluts- fattande. Regleringen påverkar inte tillämpningen av dataskyddsför- ordningen, som bl.a. innebär att enskilda har rätt att inte bli föremål för automatiserat beslutsfattande, inklusive profilering (se skäl 45 i ändringsdirektivet). 
  
 Informationskravet innebär att näringsidkaren ska informera om huruvida priset har anpassats på grund av automatiserat beslutsfatt- ande. Information behöver däremot inte ges om hur anpassningen har skett i det enskilda fallet. 
  
 250 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 I punkten 19 (tidigare 18) har tillagts att näringsidkaren inte endast ska informera om funktionen hos digitalt innehåll, utan även om funktionen hos varor med digitala delar och digitala tjänster, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Med funktionalitet avses kapaciteten att fungera på avsett vis (se definitionen i ändringsdirektivet som hän- visar till artikel 2.11 i direktiv [EU] 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Beträffande begreppen digi- talt innehåll, digital tjänst och varor med digitala delar, se författnings- kommentaren till 1 kap. 2 §. 
  
 Enligt punkten 20, som är ny, ska näringsidkaren, i den utsträck- ning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. Begreppen kompatibilitet och driftskompatibilitet definieras i 1 kap. 2 §, se för- fattningskommentaren till den paragrafen. 
  
 Ändringen i andra stycket är en följd av att numreringen av punk- terna har ändrats. 
  
 2 b § 
  
 Innan ett avtal ingås på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ge konsumenten information om 
  
 1.de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudanden som presenteras vid en sökning och deras betydelse jämfört med andra kriterier, 
  
 2.huruvida den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt inne- håll är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det, 
  
 3.ifall den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll inte är näringsidkare, att bestämmelserna i denna lag och andra konsument- skyddande lagar inte gäller, och 
  
 4.i tillämpliga fall, hur förpliktelserna enligt avtalet är uppdelade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll och den som tillhandahåller marknadsplatsen. 
  
 Paragrafen, som är ny, handlar om skyldigheten att ge konsumenten information innan ett avtal ingås på en marknadsplats online. Para- grafen genomför den nya artikeln 6 a i direktiv 2011/83/EU. Över- vägandena finns i avsnitt 7.5. 
  
 251 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Med marknadsplats online avses en tjänst som använder program- vara – inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation – som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning, och som gör det möjligt för konsumenter att ingå distans- avtal med andra näringsidkare eller konsumenter (se definitionen i 1 kap. 2 §). 
  
 Informationsskyldigheten i paragrafen riktar sig till den närings- idkare som tillhandahåller marknadsplatsen (i ändringsdirektivet be- nämnd leverantör av en marknadsplats online, se definitionen av detta uttryck i artikel 2 e). Till skillnad från regleringen i 2 kap. 2 § är det alltså inte nödvändigtvis den näringsidkare som ingår avtalet med konsumenten som ska ge informationen. Avtalet med konsu- menten ingås som regel med någon annan än den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen. 
  
 Informationsskyldigheten gäller bara avtal som ingås på en mark- nadsplats online. Den gäller inte för förmedlare av prisjämförelseverk- tyg som ger konsumenter möjlighet att söka efter andra leverantörers erbjudanden. Den gäller inte heller sökmotorer enligt definitionen i artikel 2.6 i förordning (EU) 2019/1150 (den s.k. plattformsförord- ningen). 
  
 Informationen i paragrafen ska ges innan ett avtal ingås. Liksom när det gäller informationsskyldigheten enligt 2 kap. 2 § innebär det att informationen ska ges innan konsumenten gör sin beställning. 
  
 I punkten 1 finns ett informationskrav som gäller vid sökningar efter varor och tjänster på en marknadsplats online. Information ska ges om de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudan- den som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Begreppet rankning definieras i 3 § MFL som den relativa position som en näringsidkare tilldelar produkter så som de presenteras, organiseras eller vidarebefordras, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. Begreppet har samma betydelse i detta sammanhang. 
  
 Rankningen av varor och tjänster kan göras utifrån olika kriterier såsom pris, datumet då ett erbjudande presenterades första gången, värderingar av en produkt eller produktens popularitet. Det kan också vara så att en näringsidkare betalar för att få en högre rankning av sina produkter. Indirekt betalning kan innebära att en närings- idkare godtar ytterligare skyldigheter i förhållande till den som till- handahåller sökfunktionen. Det kan också vara fråga om en ökad 
  
 252 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 provision per transaktion eller olika ersättningssystem som specifikt ger en högre rankning (se skäl  
 20–22 
  i ändringsdirektivet). 
  
 Näringsidkaren som tillhandahåller marknadsplatsen online behö- ver inte i detalj redovisa hur rankningsmekanismen fungerar, utan det är tillräckligt med en allmän beskrivning av de kriterier som främst bestämmer rankningen, dvs. de kriterier som enskilt eller tillsammans är mest betydelsefulla vid bestämmandet av rankningen (i direktivet används begreppet huvudparameter). För varje sådant kriterium ska anges vilken relativ betydelse det har jämfört med andra kriterier. Beskrivningen behöver inte presenteras på ett anpassat sätt för varje enskild sökning. (Se skäl  
 21–23 
  i ändringsdirektivet, jfr även transpa- renskraven vid rankning i den s.k. plattformsförordningen). 
  
 Ett motsvarande informationskrav finns i den föreslagna 12 b § MFL, som inte endast gäller för marknadsplatser online utan har ett bredare tillämpningsområde. 
  
 Bestämmelsen i punkten 2 innebär att en näringsidkare som till- handahåller en marknadsplats online ska ge konsumenten informa- tion om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen online har alltså rätt att utgå från uppgifter om detta som säljaren lämnar och är inte skyldig att särskilt kontrollera säljarens rättsliga status. 
  
 EU-domstolen 
  har i mål  
 C-105/17 
  gett viss vägledning i fråga om begreppet näringsidkare i detta sammanhang. 
  
 Ett motsvarande informationskrav gäller i samband med köperbju- danden på en marknadsplats online enligt den föreslagna 12 a § MFL. 
  
 Informationskravet i punkten 3 tar sikte på det fallet att säljaren av en vara eller tjänst på marknadsplatsen online inte är näringsidkare. Den som tillhandahåller marknadsplatsen online ska då informera konsumenten om att bestämmelserna i lagen och andra konsument- skyddande lagar inte gäller. 
  
 Enligt punkten 4 ska den som tillhandahåller marknadsplatsen i tillämpliga fall informera konsumenten om hur förpliktelserna enligt ett avtal är uppdelade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll och den som tillhandahåller marknadsplatsen. Det ska tydligt framgå vem som är ansvarig för att säkerställa konsu- mentens rättigheter enligt lag. Vilken information som ska lämnas beror på avtalsarrangemangen mellan den som tillhandahåller mark- nadsplatsen online och de som erbjuder produkter på marknads- 
  
 253 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 platsen. Ifall den som erbjuder en produkt ensam ansvarar för att säkerställa konsumenträttigheterna ska konsumenten informeras om detta. Om det i stället är så att den som tillhandahåller marknads- platsen har ett visst ansvar i förhållande till konsumenten, ska detta framgå. Det kan t.ex. vara så att tillhandahållaren av marknadsplatsen ansvarar för leveransen av varor till konsumenten eller för återbetal- ning och kontakter med konsumenten i samband med utövande av ångerrätten (skäl 27 i ändringsdirektivet). 
  
 3 § 
  
 I fråga om distansavtal ska informationen enligt 2, 2 a och 2 b §§ ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommunikation som används. I fråga om informationen en- ligt 2 och 2 a §§ ska särskild hänsyn ska tas till behoven hos under- åriga och andra särskilt utsatta personer. 
  
 Om avtalet ska ingås genom ett sådant medel för distanskommu- nikation som gör att information endast kan ges i begränsad omfatt- ning eller under begränsad tid, ska åtminstone information enligt 2 § första stycket 1, i fråga om näringsidkarens namn och organisations- nummer,  
 2–5, 
  16 och 18 ges med hjälp av det kommunikationsmedlet. Om det finns en ångerrätt, ska information enligt 2 § första stycket 10 också ges med hjälp av kommunikationsmedlet. Övrig information enligt 2 § första stycket och 2 a § ska ges på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i första stycket i denna paragraf. 
  
 Om avtalet ska ingås på näringsidkarens webbplats, ska konsu- menten särskilt uppmärksammas på innehållet i den information som ges enligt 2 § första stycket  
 2–5 
  och  
 16–18. 
  
 Informationen i 2 b § 1 ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegräns- snittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. 
  
 I paragrafen regleras hur informationen enligt 2, 2 a och 2 b §§ ska lämnas inför ingående av distansavtal. Ändringen genomför delar av den nya artikel 6 a i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i av- snitt 7.5. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att bestämmelsen även gäller informationskravet i 2 b §, dvs. för avtal som ingås på en marknads- 
  
 254 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 plats online. Bestämmelsen riktar sig till den näringsidkare som till- handahåller marknadsplatsen. När det gäller informationen enligt 2 och 2 a §§ ska särskild hänsyn tas till behoven hos underåriga och andra särskilt utsatta personer. 
  
 Ändringarna i andra och tredje styckena har gjorts till följd av den ändrade numreringen av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. 
  
 Fjärde stycket är nytt och tar sikte på informationskravet i 2 b § 1. Det handlar alltså om avtal som ingås på en marknadsplats online. Enligt 2 b § 1 ska den näringsidkare som tillhandahåller marknads- platsen informera om de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudanden som presenteras vid en sökning och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Denna information ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. 
  
 Uttrycket onlinegränssnitt förekommer även i bl.a. förordning (EU) 2017/2394, den s.k. konsumentskyddsförordningen. I artikel 3.15 definieras uttrycket onlinegränssnitt som programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som admi- nistreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som tjänar till att ge konsumenterna tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster. Uttrycket har samma innebörd i detta sammanhang. Informations- kravet innebär att konsumenten t.ex. via en länk på näringsidkarens webbsida, direkt ska kunna klicka sig vidare till en webbsida där informationen finns. Informationen ska vara lätt att hitta och att ta till sig för en genomsnittlig konsument. 
  
 6 § 
  
 Om näringsidkaren inte ger information i enlighet med  
 2–5 
  §§, ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. 
  
 I paragrafen regleras vilka påföljder som kan komma ifråga för en näringsidkare som inte uppfyller informationskraven i  
 2–5 
  §§. 
  
 Ändringen, som genomför den nya lydelsen av artikel 24 i direk- tiv 2011/83/EU, innebär att överträdelser av de angivna bestäm- melserna kan leda till utdömande av marknadsstörningsavgift. Över- vägandena finns i avsnitt 9.3. 
  
 255 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 7 § 
  
 Om näringsidkaren inte före avtalets ingående och på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket har gett sådan information om tillkommande kostnader som anges i 2 § första stycket 5, är konsu- menten inte skyldig att betala dessa kostnader. 
  
 I paragrafen anges en civilrättslig följd av att näringsidkaren i visst avseende inte uppfyllt lagens informationskrav. Ändringen har gjorts till följd av den ändrade numreringen av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. 
  
 11 § 
  
 Ångerrätten gäller inte för avtal som 
  
 1.avser en tjänst som har fullgjorts och, ifall avtalet innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts, 
  
 2.avser en vara eller tjänst vars pris beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka och som kan inträffa under ångerfristen, 
  
 3.avser en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvis- ningar eller som annars har fått en tydlig personlig prägel, 
  
 4.avser en vara som snabbt kan försämras eller bli för gammal, 
  
 5.avser en vara som med bruten försegling inte lämpligen kan återlämnas på grund av hälso- eller hygienskäl och förseglingen har brutits av konsumenten, 
  
 6.avser en vara som till sin natur är sådan att den efter leverans sammanblandas med en annan vara på så sätt att varorna inte kan skiljas från varandra, 
  
 7.avser alkoholhaltig dryck till ett bestämt pris, när leverans inte kan ske inom 30 dagar och värdet på drycken vid leveransen beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka, 
  
 8.avser en förseglad ljud- eller bildupptagning eller ett förseglat datorprogram och förseglingen har brutits av konsumenten, 
  
 9.avser lösnummer av en tidning eller en tidskrift, 
  
 256 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 10.ingås vid en auktion, om det är möjligt att delta i auktionen även på ett annat sätt än genom att använda ett medel för distans- kommunikation, 
  
 11.avser tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium om tillhandahållandet på- börjats och, ifall avtalet innebär en betalningsförpliktelse för konsumen- ten, konsumenten uttryckligen har samtyckt till detta och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt, samt näringsidkaren gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § eller en kopia av avtalet eller en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket, 
  
 12.avser kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet, servering, catering eller någon annan lik- nande tjänst, inkvartering, varutransport eller biluthyrning, om närings- idkaren ska tillhandahålla tjänsten på en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod, eller 
  
 13.avser en brådskande reparations- eller underhållsåtgärd vid ett besök i konsumentens bostad, om besöket äger rum på konsumentens initiativ och uttryckliga begäran och reparations- eller underhålls- åtgärden omfattas av konsumentens begäran eller har ett direkt sam- band med denna. 
  
 14.avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparations- åtgärder och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. 
  
 I paragrafen anges situationer där konsumenten inte har någon ånger- rätt. Undantagen från ångerrätten i punkterna 1 och 11 har ändrats. Dessutom har ett nytt undantag införts (punkten 14). Ändringarna genomför den nya lydelsen av artikel 16 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.9. 
  
 Ändringen i punkten 1 tar sikte på avtal om utförande av digitala tjänster som inte innebär en betalningsskyldighet för konsumenten utan där konsumenten i stället tillhandahåller sina personuppgifter. Av 2 kap. 1 § andra stycket framgår att dessa avtal omfattas av kapitlets tillämpningsområde. Vid ett sådant avtal förlorar konsumenten sin ångerrätt om tjänsten har fullgjorts under ångerfristen. Ifall ett avtal om utförande av en tjänst innebär en betalningsförpliktelse för kon- sumenten, gäller undantaget från ångerrätten endast om de förutsätt- ningar som anges i bestämmelsen föreligger. Konsumenten måste alltså dels uttryckligen ha samtyckt till att tjänsten börjar utföras, 
  
 257 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 dels ha gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. 
  
 I punkten 11 finns ett undantag från ångerrätten för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium (t.ex. strömning eller nedladdning). Ändringen innebär att konsumenten saknar ångerrätt från och med den tidpunkt då tillhandahållandet av det digitala innehållet eller tjäns- ten påbörjas. Det kan t.ex. vara så att konsumenten har getts möjlig- het att ta del av en film eller en  
 e-bok. 
  Innan dess har konsumenten kvar sin ångerrätt. 
  
 För avtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten gäller enligt bestämmelsen även vissa andra förutsättningar för undan- taget från ångerrätten. För det första ska konsumenten uttryckligen ha samtyckt till att tillhandahållandet påbörjas. Samtycket ska ha lämnats på förhand. Annars har det ingen verkan. Begreppet uttryck- ligt samtycke förekommer på andra ställen i lagen och har samma innebörd här som i lagen i övrigt. För det andra ska konsumenten ha gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt. Konsu- menten ska alltså ha avstått från sin ångerrätt. För det tredje förut- sätts att näringsidkaren har gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § eller en kopia av avtalet eller en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket. Vid distansavtal ska bekräftelsen alltså ha getts i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten och innehålla den information enligt 2 § som inte redan har getts i sådan form. Vid avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren ha gett konsumenten en kopia av det undertecknade avtalet eller en bekräftelse på avtalet. Kopian eller bekräftelsen ska ges i en handling eller, om konsumenten samtycker till det, i en annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Såväl vid distansavtal som vid avtal utanför affärslokaler ska det framgå av bekräftelsen att konsumenten har gått med på att det inte finns någon ångerrätt. Ifall förutsättningarna för undantaget från ångerrätten inte skulle föreligga i ett enskilt fall har konsumenten kvar sin ångerrätt. 
  
 De nämnda tre förutsättningarna för undantaget från ångerrätten gäller inte för avtal som inte innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. Det handlar alltså om avtal där konsumenten i stället tillhandahåller sina personuppgifter. Av 2 kap. 1 § andra stycket fram- går att sådana avtal i vissa fall omfattas av kapitlets tillämpnings- 
  
 258 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 område. Även i dessa fall förutsätter undantaget från ångerrätten dock att tillhandahållandet av det digitala innehållet har påbörjats. 
  
 Bestämmelsen i punkten 14 gäller tjänster som har fullgjorts när konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder. Det kan t.ex. vara så att kon- sumenten har kontaktat näringsidkaren per telefon eller har beställt ett besök på näringsidkarens webbplats. Om besöket sker på närings- idkarens initiativ gäller i stället undantaget från ångerrätten i punk- ten 1. Konsumentens begäran om ett besök behöver inte ha avsett just den tjänst som kom att utföras utan den kan ha varit mera gene- rell. Att tjänsten har fullgjorts innebär att näringsidkaren ska ha ut- fört prestationen i sin helhet. Den ska helt och fullt ha avslutats. Innan dess har konsumenten kvar sin ångerrätt. 
  
 Undantaget från ångerrätten förutsätter att konsumenten uttryck- ligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Begreppet uttryck- ligt samtycke förekommer på andra ställen i lagen och har samma innebörd här som i lagen i övrigt. Samtycket ska ha getts på förhand. Annars har det ingen verkan. 
  
 Till skillnad från undantaget i punkten 1 krävs det inte att konsu- menten har gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjäns- ten har fullgjorts. Näringsidkaren behöver alltså inte tänka på att kräva att konsumenten avstår från ångerrätten. Bestämmelsen har på detta sätt ett bredare tillämpningsområde än undantaget i punkten 1. I punkten 13 finns ett liknande undantag från ångerrätten för bråds- kande reparations- eller underhållsåtgärder. Undantaget i punkten 13 förutsätter dock inte att tjänsten har fullgjorts. 
  
 12 § 
  
 Vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse av en vara börjar ångerfristen löpa den dag då konsumenten får varan i sin besittning. Vid avtal om en tjänst börjar ångerfristen löpa den dag då avtalet ingås. 
  
 Om avtalet avser flera varor eller en vara som består av flera delar, börjar ångerfristen löpa den dag då konsumenten får den sista varan respektive den sista delen av varan i sin besittning. I fråga om regel- bunden leverans av varor under en viss tid börjar ångerfristen dock löpa när konsumenten får varorna från den första leveransen i sin besittning. 
  
 259 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 I fråga om avtal om leverans av vatten, gas eller el, när försälj- ningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, och i fråga om avtal om leverans av fjärrvärme, börjar ångerfristen löpa den dag då avtalet ingås. Detsamma gäller i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium. 
  
 Ångerfristen enligt  
 första–tredje 
  styckena börjar aldrig löpa förrän konsumenten har fått information om ångerrätten enligt 2 § första stycket 10 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. Rätten att ångra sig upphör dock senast ett år efter det att ångerfristen skulle ha löpt ut om information hade getts på föreskrivet sätt. 
  
 I paragrafen regleras när ångerfristen börjar löpa i fråga om olika avtalstyper. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. 
  
 Ändringen i fjärde stycket har gjorts till följd av den ändrade num- reringen av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. 
  
 13 § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt, ska konsumenten utan onödigt dröjsmål och senast inom 14 dagar på egen bekostnad lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Om näringsidkaren har gått med på att stå för kostnaden för återsändande av varan eller inte har gett konsumenten information enligt 2 § första stycket 11 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket, ska kostnaden bäras av närings- idkaren. 
  
 Första stycket gäller inte, om näringsidkaren har erbjudit sig att hämta varan eller, vid avtal utanför affärslokaler, varan levererats till konsumentens bostad när avtalet ingicks och inte lämpligen kan åter- sändas med post. I sådana fall ska näringsidkaren på egen bekostnad hämta varan. 
  
 I paragrafen regleras frågan om återsändande av varan när konsu- menten utövar sin ångerrätt. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Änd- ringen i första stycket har gjorts till följd av den ändrade numreringen av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. 
  
 260 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 13 a § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt avseende ett avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll eller en digital tjänst, ska konsumenten av- stå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att göra detta tillgängligt för annan. 
  
 Paragrafen är ny och reglerar konsumentens skyldigheter när denne utövar sin ångerrätt. Paragrafen genomför den nya lydelsen i arti- kel 14.2 a i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. 
  
 Konsumenten är skyldig att avstå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att göra detta tillgäng- ligt om avtalet ångras. Någon sanktion för det fall konsumenten bryter mot sin skyldighet anges inte i lagen. Ett sätt att säkerställa att skyldigheten har fullgjorts kan vara att det digitala innehållet och varje användbar kopia raderas. 
  
 14 a § 
  
 I fråga om näringsidkarens skyldigheter avseende konsumentens person- uppgifter gäller Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på be- handling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning). 
  
 Paragrafen är ny och innehåller en upplysning om att den angivna förordningen reglerar skyldigheter för näringsidkaren med avseende på konsumentens personuppgifter. Paragrafen genomför den nya arti- kel 13.4 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. 
  
 14 b § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt avseende ett avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll eller en digital tjänst, får näringsidkaren inte använda sådant annat innehåll än personuppgifter som har till- handahållits eller skapats av konsumenten vid dennes användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. 
  
 261 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Sådan användning får dock förekomma om innehållet 
  
 1.inte har något annat användningsområde än det som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 
  
 2.endast rör konsumentens verksamhet vid dennes användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahålls av närings- idkaren, 
  
 3.har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och det inte är möjligt eller endast med oproportionella ansträngningar går att dela upp innehållet, eller 
  
 4.har genererats gemensamt med andra och innehållet kan användas av andra konsumenter. 
  
 På konsumentens begäran ska näringsidkaren tillgängliggöra sådant innehåll som avses i första stycket för konsumenten, utom i de fall som sägs i andra stycket  
 1–3. 
  Innehållet ska tillgängliggöras utan kostnad inom skälig tid och i ett allmänt använt maskinläsbart format. 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar när näringsidkaren – sedan konsumenten ångrat avtalet – får använda visst innehåll som har tillhandahållits eller skapats av konsumenten och näringsidkarens skyldighet att till- gängliggöra innehållet för konsumenten. Paragrafen genomför de nya punkterna  
 5–7 
  i artikel 13 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. 
  
 Vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som näringsidkaren tillhandahåller kan konsumenten skapa eller till- handahålla innehåll. När avtalet ångras får näringsidkaren – frånsett personuppgifter som inte regleras i denna paragraf – inte använda så- dant innehåll annat än under vissa förutsättningar. Till exempel kan det vid vissa typer av dataspel skapas innehåll som konsumenten bara har användning för vid spelandet eller som har skapats gemensamt med andra konsumenter, som vid framtagandet av olika miljöer i ett dataspel. Näringsidkaren kan då ha ett intresse av att få använda loggar och statistik över konsumentens användning av tjänsten. I första och andra styckena regleras i vilka situationer näringsidkaren får använda det innehåll som konsumenten har skapat. På konsumen- tens begäran har näringsidkaren en skyldighet att tillgängliggöra visst innehåll på det sätt som är särskilt föreskrivet i tredje stycket. 
  
 262 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 14 c § 
  
 Om konsumenten ångrar avtalet får näringsidkaren, utom i fall som avses i 14 b § tredje stycket, hindra konsumentens framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. 
  
 Paragrafen behandlar näringsidkarens rätt att stoppa konsumentens användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten om avtalet ångras. Genom paragrafen genomförs den nya punkten 8 i artikel 13 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. 
  
 Näringsidkaren kan hindra konsumentens användning genom att till exempel göra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten otillgängligt för konsumenten eller genom att avaktivera dennes användarkonto. Konsumenten har dock alltid den rätt till viss till- gång till innehåll som följer av 14 b § tredje stycket. 
  
 15 § 
  
 Om konsumenten utövar sin ångerrätt, ska konsumenten ersätta näringsidkaren för 
  
 1.förhöjda leveranskostnader på grund av konsumentens val av leveransmetod, 
  
 2.en varas värdeminskning i den mån den beror på att konsu- menten hanterat varan i större omfattning än som varit nödvändigt för att fastställa dess egenskaper eller funktion, under förutsättning att näringsidkaren har gett konsumenten information enligt 2 § första stycket 10 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket, 
  
 3.en proportionell andel av det avtalade priset, i den mån priset är skäligt, för en tjänst som delvis utförts innan konsumenten ut- övade ångerrätten, under förutsättning att konsumenten uttryck- ligen, och i fråga om avtal utanför affärslokaler i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form, har begärt att tjänsten skulle börja utföras under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsu- menten information enligt 2 § första stycket 10 och 12 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket, och 
  
 4.en proportionell andel av det avtalade priset, i den mån priset är skäligt, för vatten, gas eller el, när försäljningen inte skett i en be- gränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller fjärrvärme, där leve- ransen påbörjats innan konsumenten utövade ångerrätten, allt under 
  
 263 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 förutsättning att konsumenten uttryckligen, och i fråga om avtal utanför affärslokaler i en handling eller i någon annan läsbar och var- aktig form, har begärt att leverans skulle påbörjas under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsumenten information enligt 2 § första stycket 10 och 12 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. 
  
 I paragrafen regleras vad konsumenten ska ersätta näringsidkaren för vid utövande av ångerrätten. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Änd- ringarna i punkterna  
 2–4 
  har gjorts till följd av den ändrade numreringen av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. 
  
 3 kap. 
  
 6 § 
  
 Om näringsidkaren inte ger information i enlighet med  
 3–5 
  §§, ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. 
  
 I paragrafen regleras vilka påföljder som kan komma ifråga för en näringsidkare som inte uppfyller informationskraven i  
 3–5 
  §§. Änd- ringen innebär att överträdelser av de angivna bestämmelserna i lagen kommer att kunna leda till utdömande av marknadsstörnings- avgift. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för avtal som har ingåtts före ikraft- trädandet. 
  
 Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft den 28 maj 2022. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 
  
 I punkten 2 tydliggörs, i enlighet med allmänna principer inom avtalsrätten, att äldre bestämmelser tillämpas på avtal som ingåtts före ikraftträdandet. 
  
 264 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 13.4Förslaget till lag om ändring 
  
 i marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 3 § 
  
 I denna lag avses med 
  
 affärsbeslut: ett beslut som fattas av en konsument eller en näringsidkare om huruvida, hur och under vilka förutsättningar en produkt ska köpas, om hela eller delar av köpesumman ska betalas, om produkten ska behållas eller överlåtas, eller om en avtalsenlig rättighet i samband med produkten ska utnyttjas, oavsett om konsu- menten eller näringsidkaren beslutar att handla eller att avstå från att handla, 
  
 elektronisk post: ett adresserat eller på något annat sätt indivi- dualiserat elektroniskt meddelande i form av text, röst, ljud eller bild som sänds via ett allmänt kommunikationsnät och som kan lagras i nätet eller i mottagarens terminalutrustning tills mottagaren hämtar det, 
  
 god marknadsföringssed: god affärssed eller andra vedertagna nor- mer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter, 
  
 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, 
  
 marknadsföring: reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare, 
  
 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten, 
  
 produkter: alla typer av varor och tjänster, även digitala tjänster, digitalt innehåll, fast egendom och rättigheter och skyldigheter, 
  
 digitalt innehåll: data som framställs och tillhandahålls i digital form, 
  
 digital tjänst: en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av den tjänsten, 
  
 varor med digitala delar: lösa saker som integrerar eller är sam- mankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant 
  
 265 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varorna inte fungerar, 
  
 kompatibilitet: kapacitet att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster, 
  
 driftskompatibilitet: kapacitet att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster. 
  
 marknadsplats online: en tjänst som använder programvara, in- begripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter, 
  
 rankning: den relativa position som en näringsidkare tilldelar pro- dukter så som de presenteras, organiseras eller vidarebefordras, obero- ende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organi- sation eller vidarebefordran. 
  
 Paragrafen innehåller definitioner av uttryck som förekommer i lagen. Ändringarna innebär att det har införts sju nya definitioner. Defini- tionen av begreppet produkter har ändrats språkligt. Ändringarna genomför artikel 2 i direktiv 2005/29/EG. Övervägandena finns i av- snitt 5.2. 
  
 Definitionen av produkt har ändrats så att den stämmer bättre överens med definitionen i direktivet. Definitionen är, liksom tidi- gare bred. Någon saklig ändring är inte avsedd. 
  
 Begreppet digitalt innehåll avser data som framställs och till- handahålls i digital form. Uttrycket används redan i lagstiftning som genomför direktiv på konsumentskyddets område, se t.ex. 1 kap. 2 § lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Det kan röra sig om datorprogram, applikationer, spel, ljudfiler, musik, videor eller texter. Åtkomsten kan ske genom nedladdning eller direkt- uppspelning, från ett fysiskt medium eller på något annat sätt (se prop. 2013/14:1 s. 75 och prop. 2019/20:63 s. 54). 
  
 Med digital tjänst avses en tjänst som gör det möjligt för konsu- menten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av den tjänsten. Det är en bred definition som om- 
  
 266 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 fattar tillhandahållande där konsumentens tillgång inte baseras på att denne får en egen (varaktig) kopia. Däribland finns strömningstjäns- ter, sociala medier och sådant som ordbehandling eller spel som er- bjuds i molnbaserad datortjänstmiljö eller annars genom uppkoppling. 
  
 Med varor med digitala delar avses lösa saker som är integrerade eller sammankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digi- tala tjänsten gör att varorna inte fungerar. Digitalt innehåll som är integrerat i eller sammankopplat med en vara kan vara alla typer av data som framställs och tillhandahålls i elektronisk form, som operativ- system, applikationer och annan programvara. Innehållet kan vara förinstallerat vid tiden för avtalets ingående eller kan, enligt avtalet, installeras vid ett senare tillfälle. Digitala tjänster som är samman- kopplade med en vara kan omfatta tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data i digital form, eller åtkomst till denna. Det kan bland annat vara fråga om programvara som erbjuds i moln- baserad datormiljö eller kontinuerligt tillhandahållande av trafikdata i ett navigationssystem eller av individuellt anpassade träningsplaner för smartklockor (skäl 15 i direktiv [EU] 2019/771, det s.k. varu- direktivet). 
  
 Definitionerna av driftskompatibilitet och kompatibilitet är, med vissa språkliga justeringar, utformade på samma sätt som i direktiv (EU) 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Se om begreppet driftskompatibilitet även skäl 36 i ändrings- direktivet. 
  
 Begreppet marknadsplats online är, med vissa språkliga juster- ingar, utformat på samma sätt som i direktiv 2005/29/EG. Det är en onlinebaserad förmedlingstjänst där den som tillhandahåller mark- nadsplatsen (i direktiv 2011/83/EU benämnd leverantör av en mark- nadsplats online) fungerar som mellanhand mellan en säljare och en konsument. Uttrycket online tar sikte på användande av program- vara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applika- tion. På marknadsplatsen ska konsumenter kunna ingå distansavtal med näringsidkare eller andra konsumenter. Webbplatser där en näringsidkare endast erbjuder egna varor eller tjänster är inte en marknadsplats online. Definitionen marknadsplats online omfattar inte heller webbplatser och applikationer m.m. där en näringsidkare endast erbjuder prisjämförelse av produkter eller rankar produkter 
  
 267 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 som säljs av andra näringsidkare och där konsumenten via länkar kan nå andra webbplatser där avtal ingås. 
  
 Begreppet rankning tar sikte på situationer där näringsidkare erbju- der onlinesökfunktioner som rangordnar kommersiella erbjudanden eller använder andra sätt för att ge vissa produkter en mer framskjuten placering än andra vid sökningar på nätet. Rankning avser den relativa position som en näringsidkares erbjudande tilldelas eller den relevans som sökresultat ges så som de presenteras, organiseras eller vidare- befordras av den som tillhandahåller sökfunktionen. Det kan vara fråga om användning av algoritmisk sekvensering, system för betyg och omdömen, visuella markeringar eller andra framhävningsverktyg eller kombinationer av sådana (se skäl 18 och 19 i ändringsdirektivet). 
  
 12 § 
  
 Marknadsföringen är vilseledande om näringsidkaren i en framställ- ning erbjuder konsumenter en bestämd produkt med en prisangiv- else utan att följande väsentliga information framgår: 
  
 1.produktens utmärkande egenskaper i den omfattning som är lämplig för mediet och produkten, 
  
 2.pris och jämförpris angivet på det sätt som framgår av  
 7–10 
  §§ prisinformationslagen (2004:347), 
  
 3.näringsidkarens identitet och geografiska adress, 
  
 4.villkor för betalning, leverans och fullgörande om de avviker från vad som är normalt för branschen eller produkten i fråga, 
  
 5.information om ångerrätt eller rätt att häva ett köp som ska lämnas till konsumenten enligt lag. 
  
 6.för produkter som erbjuds på en marknadsplats online; infor- mation om huruvida den som erbjuder produkterna är näringsidkare. 
  
 Marknadsföringen är också vilseledande om näringsidkaren i en framställning erbjuder konsumenter flera bestämda produkter med en uppgift om ett gemensamt pris, utan att erbjudandet innehåller väsentlig information enligt punkterna  
 1–5 
  i första stycket. 
  
 Paragrafen reglerar informationskrav vid köperbjudanden. I paragrafen har genomförts den nya lydelsen av artikel 7.4 d i direktiv 2005/29/EG. Informationskravet när det gäller hantering av reklamationer i fjärde punkten har tagits bort. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 
  
 268 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 12 a § 
  
 I en sådan framställning som sägs i 12 § på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder produkten är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 I paragrafen, som är ny, regleras vilken information en näringsidkare ska ge när denne tillhandahåller ett köperbjudande på en marknads- plats online. Paragrafen genomför det nya ledet f) i artikel 7.4 i direk- tiv 2005/29/EG. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 
  
 Bestämmelsen gäller vid köperbjudanden enligt 12 § på en mark- nadsplats online. Det ska alltså vara så att konsumenter i en fram- ställning erbjuds en bestämd produkt med en prisangivelse eller flera bestämda produkter med en uppgift om ett gemensamt pris (se prop. 2007/08:115 s. 91 f. och 150 f.). Ett motsvarande informations- krav gäller innan ett avtal ingås på en marknadsplats online enligt den föreslagna nya 2 kap. 2 b § i DAL. 
  
 En definition av begreppet marknadsplats online finns i 3 §. Det är en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsu- menter. 
  
 Informationskravet riktar sig till den näringsidkare som tillhanda- håller marknadsplatsen online. Konsumenten ska få information om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Den närings- idkare som tillhandahåller marknadsplatsen online har alltså rätt att utgå från uppgifter om detta som säljaren lämnar och är inte skyldig att särskilt kontrollera säljarens rättsliga status. 
  
 EU-domstolen 
  har i mål  
 C-105/17 
  gett viss vägledning i fråga om begreppet näringsidkare i detta sammanhang. 
  
 Utebliven information kan medföra att marknadsföringen är vilse- ledande enligt 10 § MFL. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mot- tagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 
  
 269 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Rankning av produkter 
  
 12 b § 
  
 En näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter ska informera om de kriterier som främst bestämmer rank- ningen av produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Informationen ska ges i ett särskilt avsnitt i online- gränssnittet och vara direkt och lätt tillgängligt från den plats där sök- resultaten presenteras. 
  
 Informationen enligt första stycket ska anses vara väsentlig enligt 
  
 10 § tredje stycket. 
  
 Första stycket gäller inte leverantörer av sökmotorer enligt artikel 2.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för före- tagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster. 
  
 I paragrafen, som är ny, regleras informationskrav vid rankning av produkter. Paragrafen genomför den nya punkten 4 a i artikel 7 i direktiv 2005/29/EG. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. 
  
 Bestämmelsen i första stycket gäller för näringsidkare som ger kon- sumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter. Den omfattar inte endast marknadsplatser online utan även andra förmedlings- och jämförelsetjänster, oavsett var konsumenten ingår avtalet med den som erbjuder en produkt. Informationskravet gäller t.ex. för- medlare av prisjämförelseverktyg som ger konsumenter möjlighet att söka efter andra leverantörers erbjudanden. 
  
 Uttrycket rankning definieras i 3 § som den relativa position som en näringsidkare tilldelar produkter så som de presenteras, organi- seras eller vidarebefordras, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. 
  
 Rankningen av varor och tjänster kan göras utifrån olika kriterier, t.ex. pris, datumet då ett erbjudande presenterades första gången, värderingar av en produkt eller produktens popularitet. Det kan också vara så att en näringsidkare betalar för att få en högre rankning av sina produkter. Indirekt betalning kan innebära att en närings- idkare godtar ytterligare skyldigheter i förhållande till den som till- handahåller sökfunktionen. Det kan också vara fråga om en ökad provision per transaktion eller olika ersättningssystem som specifikt ger en högre rankning (se skäl  
 20–22 
  i ändringsdirektivet). 
  
 270 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Näringsidkaren som tillhandahåller marknadsplatsen online be- höver inte i detalj redovisa hur rankningsmekanismen fungerar, utan det är tillräckligt med en allmän beskrivning av de kriterier som främst bestämmer rankningen, dvs. de kriterier som enskilt eller till- sammans är mest betydelsefulla vid bestämmandet av rankningen (i direktivet används begreppet huvudparameter). För varje sådant kriterium ska anges vilken relativ betydelse det har jämfört med andra kriterier. Beskrivningen behöver inte presenteras på ett anpassat sätt för varje enskild sökning. (Se skäl  
 21–23 
  i ändringsdirektivet, jfr även transparenskraven vid rankning i förordningen [EU] 2019/1150, den s.k. plattformsförordningen). 
  
 Informationen ska lämnas i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. Med onlinegränssnitt avses programvara – inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation – som admi- nistreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som tjänar till att ge konsumenterna tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster, se artikel 3.15 i förordning (EU) 2017/2394 och artikel 2.16 
  
 iförordning (EU) 2018/302 (geoblockeringsförordningen). Detta innebär att konsumenten t.ex. via en länk på näringsidkarens webb- sida, direkt ska kunna klicka sig vidare till en webbsida där informa- tionen finns. Informationen ska vara lätt att hitta och ta till sig för en genomsnittlig konsument. 
  
 Av andra stycket framgår att informationen enligt första stycket ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. Det kan alltså bli fråga om ett vilseledande utelämnande om en näringsidkare inte lämnar information enligt första stycket. För att ett vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 
  
 Av tredje stycket framgår att informationsskyldigheten i första och andra styckena inte gäller för leverantörer av sökmotorer enligt artikel 2.6 i EU:s plattformsförordning. Anledningen till det är att det i artikel 5.2 i plattformsförordningen finns en skyldighet för leverantörer av sökmotorer att informera om huvudparametrarna vid bestämmandet av rangordningen på sökmotorer. 
  
 271 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Konsumentrecensioner 
  
 12 c § 
  
 En näringsidkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produk- ter ska informera om huruvida näringsidkaren säkerställer att recensio- nerna härrör från konsumenter som har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Informationen ska anses vara väsent- lig enligt 10 § tredje stycket. 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar information om konsumentrecensio- ner. Paragrafen genomför den nya punkten 6 i artikel 7 i direk- tiv 2005/29/EG. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. 
  
 Bestämmelsen gäller näringsidkare som ger tillgång till konsument- recensioner av produkter. Den innebär inte något krav på närings- idkaren att införa ett system för att kontrollera recensioner. Om näringsidkaren inte inför ett sådant system måste näringsidkaren dock informera om att recensionernas äkthet inte kontrolleras. Ifall sådana processer eller rutiner finns, ska information ges om hur kontrollerna utförs. Det kan t.ex. vara så att näringsidkaren regel- mässigt begär information från den person som lägger ut en recension för att kontrollera att konsumenten faktiskt har använt eller köpt produkten (se skäl 47 i ändringsdirektivet). 
  
 Informationen ska vara tydlig. Vid brister i informationen kan det bli fråga om ett vilseledande utelämnande. För att ett vilseledande ska vara otillbörligt krävs att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 
  
 Informationskravet i paragrafen kompletteras av nya bestämmel- ser om konsumentrecensioner i bilagan I till direktiv 2005/29/EG, den s.k. svarta listan (23 b och 23 c i listan). Enligt punkt 23 b är det otillbörligt att uppge att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkten utan att vidta rimliga och proportionella åtgärder för att säkerställa att recensionerna härrör från sådana konsumenter. Enligt punkt 23 c är det otillbörligt att lägga ut eller ge en annan juridisk eller fysisk per- son i uppdrag att lägga ut falska konsumentrecensioner eller konsu- mentrekommendationer, eller ge en vilseledande bild av konsument- recensioner eller konsumentrekommendationer på sociala medier för att göra reklam för produkter. 
  
 272 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Identiska varor 
  
 14 a § 
  
 En näringsidkare får vid marknadsföring av en vara inte framställa den som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater i Europeiska unionen, om varornas sammansättning eller egenskaper väsent- ligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. 
  
 Paragrafen, som är ny, reglerar marknadsföring av varor som iden- tiska inom EU. Den genomför ändringar i artikel 6.2 i direktiv 2005/29/EG. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. 
  
 Bestämmelsen innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa varan som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater i Europeiska unionen, om varor- nas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Bestämmelsen gäller endast marknadsföring av varor. Den är däremot inte tillämplig på tjänster eller andra typer av produkter. 
  
 Lagtexten är formulerad så att den tar sikte på marknadsföring i andra medlemsstater i EU. Samma formulering finns i direktivet (se artikel 6.2 c). Detta torde inte utesluta att det är tillräckligt att varan endast marknadsförs i en annan medlemsstat. Bestämmelsen gäller däremot inte varor som marknadsförs i andra länder utanför EU. 
  
 Isådana fall får frågan prövas enligt förbudet mot vilseledande mark- nadsföring i 10 §. 
  
 En vara kan framställas som identisk med en vara om den mark- nadsförs under samma märke och med samma eller mycket liknande förpackningar. Det kan t.ex. vara fråga om livsmedelsprodukter. Om innehållet i de marknadsförda varorna väsentligen skiljer sig åt mellan medlemsstaterna t.ex. beträffande mängden kött eller fisk, fettinne- håll eller sötningsmedel kan det bli fråga om en överträdelse av para- grafen. En bedömning av detta får göras i varje enskilt fall. Ett vilse- ledande är uteslutet om skillnaden mellan varorna är lätt att identifiera för konsumenter. 
  
 Det är inte fråga om otillbörlig marknadsföring om varornas sammansättning eller egenskaper visserligen skiljer sig åt trots att varorna framställs som identiska, men detta är motiverat av legitima och objektiva skäl. I skäl 53 i ändringsdirektivet nämns som exempel att det kan vara fråga om rättsliga krav och tillgång till råvaror. Det 
  
 273 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 kan också röra sig om frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel. Vidare nämns att näringsidkare har rätt att erbjuda varor av samma märke i för- packningar med olika vikt eller volym på olika geografiska marknader. 
  
 22 a § 
  
 Vid andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler ska näringsidkaren innan avtalet ingås ge konsumenten klar och begriplig information om 
  
 1.sitt namn och telefonnummer samt sin gatuadress och  
 e-post- 
  adress, 
  
 2.produktens huvudsakliga egenskaper i den omfattning som är lämplig med hänsyn till produkten och till hur informationen ges, 
  
 3.produktens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges i förväg, hur priset beräknas, 
  
 4.kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kost- nader, 
  
 5.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande, 
  
 6.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras, 
  
 7.åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 
  
 8.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 
  
 9.avtalets löptid, 
  
 10.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, och 
  
 11.funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, 
  
 12.i den utsträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 274 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Informationsskyldigheten enligt första stycket gäller inte, om informationen framgår av sammanhanget. Informationsskyldigheten gäller inte heller i fråga om 
  
 1.avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten eller, i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller digitala tjänster, tillhandahållande av personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, 
  
 2.vardagliga avtal som fullgörs omedelbart, 
  
 3.andra avtal om fast egendom än sådana som avser uthyrning av fast egendom, eller 
  
 4.avtal som anges i 2 kap. 1 a § första stycket 1, 2 och  
 6–8 
  samt andra stycket och i 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler. 
  
 I paragrafen regleras näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsumentavtal ingås. Ändringarna i första stycket genomför de nya artiklarna 5.1 g) och h) i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt  
 8.2–8.3. 
  
 I punkten 11 har tillagts att näringsidkaren inte endast ska infor- mera om funktionen hos digitalt innehåll, utan även om funktionen hos varor med digitala delar och digitala tjänster, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Med funktionalitet avses kapaciteten att fungera på avsett vis (se definitionen i ändringsdirektivet som hänvisar till arti- kel 2.11 i direktiv [EU] 2019/770, direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Begreppen digitalt innehåll, digital tjänst och varor med digitala delar definieras i 3 §. 
  
 Enligt punkten 12, som är ny, ska näringsidkaren, i den utsträck- ning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. Begreppen kompatibilitet och driftskompatibilitet definieras i 1 kap. 2 § DAL. 
  
 Bestämmelsen i tredje stycket 1, som är ny, innebär att informa- tionskraven i första stycket inte gäller för avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Med betalningsförpliktelse avses att konsumenten enligt avtalet ska betala ett pris. Gåvor och gratistjänster omfattas alltså inte längre av informationskraven. Inte heller bytesavtal omfattas. Förutsättningarna för informationsskyldig- 
  
 275 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 heten motsvarar i detta avseende det som gäller för distansavtal och avtal utanför affärslokaler (se 2 kap. 1 § första stycket DAL). 
  
 För avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och digitala tjänster gäller informationskraven i första stycket dock även om avtalet inte inne- bär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket DAL. Liksom för distansavtal och avtal utanför affärslokaler gäller informationsskyldigheten alltså inte när de personuppgifter som till- handahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rätts- liga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Det kan t.ex. röra sig om situationer där det enligt tillämplig lagstiftning krävs att konsumen- ten registreras i säkerhets- och identifieringssyfte. 
  
 Ändringarna i tredje stycket 2 och 3 innebär endast att punkternas numrering ändras. 
  
 Ändringen i tredje stycket 4 är en följd av införandet av 2 kap. 1 a §. 
  
 29 § 
  
 En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads- störningsavgift) om näringsidkaren, eller någon som handlar på när- ingsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i denna lag eller i bilaga I till direktiv 2005/29/EG. 
  
 Det som sägs i första stycket gäller också en näringsidkare som upp- såtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. 
  
 Avgiften tillfaller staten. 
  
 Paragrafen reglerar i vilka fall en näringsidkare får påföras marknads- störningsavgift. Ändringarna genomför delvis ändringar i artikel 13.3 i direktiv 2005/29/EG och artikel 24.3 i direktiv 2011/83/EU. Över- vägandena finns i avsnitt 9.2.3. 
  
 Ändringarna i första stycket innebär att möjligheten för domstol att besluta om marknadsstörningsavgift har utvidgats till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i MFL generellt. En näringsidkare får alltså åläggas att betala marknadsstörningsavgift även vid över- trädelser av 5 och 6 §§, de nya bestämmelserna (12  
 a–12 
  c och 14 a §§) samt bestämmelserna om obeställd reklam, information om garan- 
  
 276 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 tier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och  
 21–22 
  a §§). 
  
 Bestämmelsen i andra stycket motsvarar den reglering som tidi- gare fanns i tredje stycket. Ändringen är en följd av att det tidigare andra stycket har tagits bort. 
  
 Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar den som tidigare fanns i fjärde stycket. 
  
 30 § 
  
 Talan om påförande av marknadsstörningsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. 
  
 Paragrafen innehåller ett undantag från möjligheten att påföra mark- nadsstörningsavgift. Förutsättningarna för att besluta om en mark- nadsstörningsavgift har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.7. 
  
 Paragrafen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir före- mål för dubbla prövningar och sanktioner. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att en näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig har meddelats ett förbud eller ett åläggande som förenats vite. Om näringsidkaren därefter gör sig skyldig till en ny överträdelse av samma slag och en ansökan om utdömande av vitet anhängiggörs vid domstol, hindrar detta ett förfarande om påförande av en marknads- störningsavgift för överträdelsen. 
  
 Bestämmelsen hindrar däremot inte att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud eller åläggande som förenats med vite, förutsatt att talan om utdömande av vitet inte har väckts. 
  
 31 § 
  
 Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst tio tusen kronor och högst tio procent av näringsidkarens omsättning det närmast före- gående räkenskapsåret. 
  
 Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verk- samhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller 
  
 277 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två miljoner euro. 
  
 Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. 
  
 I paragrafen regleras bl.a. beloppsgränserna för marknadsstörnings- avgiften. Ändringarna genomför de nya artiklarna 13.3 och 13.4 i direk- tiv 2005/29/EG och 24.3 och 24.4 i direktiv 2011/83/EU. Övervägan- dena finns i avsnitt 9.2.5. 
  
 Ändringen i första stycket innebär att avgiften inte får överstiga tio procent av näringsidkarens årsomsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Det finns alltså inte någon fast övre beloppsgräns för avgiftens storlek. Formuleringen ”närmast föregående räkenskapsår” innebär att det är årsomsättningen det år som föregick målets slutliga avgörande som ska läggas till grund för bedömningen av avgiftens storlek. 
  
 Ändringen i andra stycket innebär att avgiften, i de fall då års- omsättningen får uppskattas, högst får fastställas till ett belopp i kro- nor som motsvarar två miljoner euro. Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar två miljoner euro bör därför bestämmas utifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). 
  
 32 § 
  
 När marknadsstörningsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 
  
 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktig- het och omfattning, 
  
 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har lidit, 
  
 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 
  
 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 
  
 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter 
  
 278 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 
  
 I paragrafen regleras marknadsstörningsavgiftens storlek. Ändringarna genomför den nya artikel 13.2 i direktiv 2005/29/EG och den nya arti- kel 24.2 i direktiv 2011/83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.6. 
  
 Av första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på om- ständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdelsens allvar. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur allvarlig överträdelsen är. De uppräknade omständigheterna är delvis över- lappande. I sak ska samma omständigheter beaktas som vid bedöm- ningen av om marknadsstörningsavgift ska utgå (se 29 a §). Bland annat kan beaktas vilken slags marknadsföring det är fråga om och vilken målgruppen är, t.ex. barn eller äldre personer. Vidare kan be- aktas vilken regel som överträtts och vikten av det skyddsintresse som uppbärs av denna. Andra omständigheter som kan påverka stor- leken på avgiften är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet. Vidare kan beaktas hur omfattande över- trädelsen har varit, bl.a. vilken spridning marknadsföringen har haft och hur länge den har pågått (jfr prop. 2015/16:168 s. 33 f.). 
  
 Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en kon- sument eller en annan näringsidkare har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand frivilligt har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera uppkomna skador. 
  
 Enligt punkten 3 ska tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfarande som tidigare lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfattningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmäs- siga sambandet mellan överträdelserna. 
  
 279 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Enligt punkten 4 kan den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen beaktas i de fall detta framgår. Det skulle t.ex. kunna framgå av företagets bokföring att den aktuella marknadsföringen har lett till en viss försäljning av en produkt och inneburit att företaget fått inkomster. 
  
 Punkten 5 gäller det fallet att en näringsidkare har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera  
 EU-medlemsstater. 
  Bestäm- melser om detta finns i förordning (EU) 2017/2394. Enligt förord- ningen ska det finnas samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer vid s.k. utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål informera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdelsen. Myndigheterna ska samordna de utred- nings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta information. När så är lämpligt ska behöriga myndigheter som berörs av insatsen inom sin jurisdiktion förelägga näringsidkaren sanktioner, t.ex. böter, sank- tionsavgifter eller viten (se artiklarna 20 och 21). 
  
 Bestämmelsen aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sank- tioner har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater. Den omstän- digheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedömningen av avgiftens storlek. Samtidigt bör beaktas att den samlade reaktionen i medlemsstaterna framstår som rimlig. 
  
 Punkterna är inte uttömmande och domstolen får även beakta andra försvårande eller förmildrande omständigheter (punkten 6). Närings- idkarens ekonomiska situation vid tidpunkten för domen är t.ex. en omständighet som kan beaktas både i skärpande och i mildrande rikt- ning (se prop. 1994/95:123 s. 102 och MD 2012:17 p. 25). Till viss del är de nu aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av varandra. Domstolen ska i varje enskilt fall göra en samlad bedöm- ning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. 
  
 280 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 
  
 1.Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 2.Äldre bestämmelser gäller för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. 
  
 Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft den 28 maj 2022. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 
  
 Av punkten 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas på marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Om en viss marknadsföring har vidtagits både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. 
  
 13.5Förslaget till lag om ändring 
  
 i socialförsäkringsbalken (2010:110) 
  
 64 kap. 46 § 
  
 Marknadsföring eller försäljning av tjänster och produkter på premie- pensionsområdet får inte ske via telefon. 
  
 Ett avtal som har ingåtts i strid med förbudet i första stycket är ogiltigt. Pensionsspararen är då inte skyldig att betala för några tjänster eller produkter. 
  
 Ett handlande som strider mot förbudet i första stycket ska vid tillämpning av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) an- ses som otillbörligt mot konsumenter. 
  
 Tredje stycket i bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att handlandet kan medföra marknadsstörningsavgift enligt be- stämmelserna i  
 29–36 
  §§ MFL. Detta följer numera av 29 § MFL. Änd- ringen innebär ingen saklig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. 
  
 Ikraftträdandebestämmelse 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 Lagändringarna träder i kraft den 28 maj 2022. Den nya bestämmelsen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 
  
 281 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 13.6Förslaget till lag om ändring i radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696) 
  
 17 kap. 9 § 
  
 En handling som strider mot 8 kap. 7 § första stycket, 8 och 9 §§, 14 § första och andra styckena, 9 a kap. 10 och 11 §§ och 15 kap. 4 § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörlig marknadsföring mot konsumenter. 
  
 I paragrafen har ett tidigare andra stycke tagits bort. Av bestäm- melsen framgick att överträdelser av de angivna bestämmelserna kan medföra marknadsstörningsavgift enligt  
 29–36 
  §§ MFL. Att mark- nadsstörningsavgift kan beslutas följer numera direkt av 29 § MFL. Ändringen innebär alltså ingen saklig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. 
  
 Ikraftträdandebestämmelse 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 Lagändringarna träder i kraft den 28 maj 2022. Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 
  
 13.7Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) 
  
 7 kap. 8 § 
  
 Ett handlande som strider mot  
 1–6 
  §§ och 7 § första stycket eller föreskrifter som utformats med stöd av 7 § andra stycket ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörlig mot konsumenter och, i fall som avses i 2 §, även mot näringsidkare. 
  
 Bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att ett handlande som strider mot 3 § kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ MFL. Övervägandena finns i av- snitt 9.2.4. 
  
 282 
  
 SOU 2021:17 
  
 Författningskommentar 
  
 Ändringen innebär beträffande överträdelser av 3 § ingen ändring i sak. Som en följd av ändringen i 29 § MFL kommer överträdelser av  
 1–2, 
  
 4–6 
  och 7 §§ första stycket eller föreskrifter som utformats med stöd av 7 § andra stycket att kunna leda till påförande av mark- nadsstörningsavgift. 
  
 Ikraftträdandebestämmelse 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 Lagändringarna träder i kraft den 28 maj 2022. Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 
  
 13.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter 
  
 7 kap. 8 § 
  
 Konsumentverket utövar tillsyn över att denna lag och anslutande föreskrifter följs när det gäller marknadsföring, i andra fall än som avses i 3 §, enligt 4 kap.  
 1–8 
  §§. 
  
 Vid Konsumentverkets tillsyn tillämpas bestämmelserna i marknads- föringslagen (2008:486). 
  
 En marknadsföringsåtgärd som strider mot 3 kap. 3 eller 4 § eller 4 kap.  
 1–8 
  §§ ska, vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknads- föringslagen, anses vara otillbörlig mot konsumenter. 
  
 Tredje stycket i bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att ett handlande som strider mot 4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 kan medföra marknadsstörnings- avgift enligt bestämmelserna i  
 29–36 
  §§ MFL. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. 
  
 Ändringen innebär beträffande överträdelser av dessa bestämmel- ser ingen ändring i sak. Som en följd av ändringen i 29 § MFL kom- mer även överträdelser av övriga bestämmelser som räknas upp i tredje stycket att kunna leda till påförande av marknadsstörningsavgift. 
  
 283 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2021:17 
  
 Ikraftträdandebestämmelse 
  
 Denna lag träder i kraft den 28 maj 2022. 
  
 Lagändringarna träder i kraft den 28 maj 2022. Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 
  
 284 
  
 Särskilt yttrande 
  
 Särskilt yttrande 
  
 av experterna Allison och Jolanda Girzl 
  
 De förslag där vi gör en annan bedömning än utredningen 
  
 Med följande undantag delar vi de förslag som utredningen har lämnat. Det första undantaget avser förslaget om att det ska vara möjligt att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift mot den som har överträtt ett förbud vid vite under förutsättning att någon talan om utdömande av vitet inte har väckts. Det andra undantaget avser förslaget om att utöka möjligheterna att påföra marknadsstörningsavgift för överträdelser i sådana situa- tioner då en utökad möjlighet inte föranleds av Sveriges åtaganden 
  
 enligt unionsrätten. 
  
 Möjligheten att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift mot den som har överträtt ett förbud vid vite 
  
 Förslaget till ändring i 30 § marknadsföringslagen (2008:486), MFL, och införandet av en motsvarande bestämmelse i 9 e § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, AVLK, kan komma att tillämpas t.ex. i följande situation. En näringsidkare begår en över- trädelse av en bestämmelse i MFL eller AVLK. På yrkande av Konsu- mentombudsmannen meddelar Patent- och marknadsdomstolen ett förbud vid vite om 1 000 000 kronor för näringsidkaren att vidta vissa marknadsföringsåtgärder eller använda vissa avtalsvillkor. En tid senare överträder näringsidkaren det meddelade förbudet. Kon- sumentombudsmannen väcker inte en talan om utdömande av vitet utan i stället en talan om påförande av en marknadsstörningsavgift eller en sanktionsavgift om 2 000 000 kronor. 
  
 285 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2021:17 
  
 Enligt vår mening uppfyller en tillämpning i enlighet med exemplet ovan inte de krav på förutsebarhet som ställs när det gäller sanktioner av straffrättslig karaktär. Genom att ange ett till kronor bestämt vitesbelopp har domstolen i den första processen gett närings- idkaren anledning att utgå från att en överträdelse av förbudet kan leda till en sanktion som maximalt uppgår till det beloppet, dvs. till 1 000 000 kronor i exemplet ovan. 
  
 Legalitetsprincipen som kommer till uttryck i 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen utgör en garanti för rättssäkerheten. Prin- cipen innebär att var och en ska kunna förutse när och i viss mån hur de kan komma att bli föremål för straffrättsliga ingripanden. (Se Kriminalrättens grunder, Morgan m.fl., s. 46). 
  
 Att lagstiftaren på senare år har infört liknande bestämmelser som i det nu aktuella förslaget på andra rättsområden medför inte någon annan bedömning från vår sida. Frågan om förutsebarhet har, såvitt vi har kunnat se, inte berörts vid antagandet av de bestämmel- serna (se t.ex. prop. 2016/17:22 s. 227 ff., prop. 2017/18:165 s. 57 ff. och prop. 2020/21:51 s. 109 ff.). 
  
 Inte heller Marknadsdomstolens avgörande i MD 2015:4 ger stöd för att kravet på förutsebarhet kan anses vara uppfyllt för de före- slagna bestämmelserna. Bedömningen i nämnda avgörande avsåg en annan situation än i vårt exempel ovan. Omständigheterna i det målet var i korthet följande. Den 23 november 2011 ålade Marknads- domstolen, med en tillämpning av konkurrenslagen (2008:579), Swedavia AB att upphöra med att ta ut vissa avgifter från taxibolag som hämtade kunder på Arlanda flygplats (se MD 2011:28). Åläg- gandet förenades med ett vite. Den 18 juni 2013 väckte Konkurrens- verket en talan vid Stockholms tingsrätt med yrkande om att Swedavia AB skulle påföras en konkurrensskadeavgift för att ha tagit ut sådana avgifter från den 7 februari 2011 till den 23 november 2011, dvs. perioden före Marknadsdomstolens åläggande vid vite hade med- delats (se T  
 9131-13 
  s. 3 och MD 2015:4 p 42). Fråga uppkom om en tillämpning av bestämmelsen i 3 kap. 7 § konkurrenslagen – som vid den tidpunkten föreskrev att konkurrensskadeavgift inte får på- föras för åtgärder som omfattas av ett åläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag – utgjorde ett hinder mot prövningen. 
  
 Både Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen konstate- rade inledningsvis att det är möjligt att i samma mål sanktionera en och samma överträdelse, dvs. en överträdelse som har ägt rum under 
  
 286 
  
 SOU 2021:17 
  
 Särskilt yttrande 
  
 samma period, med såväl förbud vid vite (en sanktion med framåt- riktad verkan) som konkurrensskadeavgift (en följd av något som redan har hänt). Därefter tog domstolarna ställning till om det i stäl- let för att göra detta i en rättegång var möjligt att dela upp pröv- ningen på två mål så att frågan om åläggande vid vite prövades vid ett tillfälle och frågan om konkurrensskadeavgift vid ett annat tillfälle. Ingen av domstolarna fann att det skulle strida mot förbudet i 3 kap. 7 § konkurrenslagen. 
  
 Som framgår av redogörelsen ovan var frågan i MD 2015:4 inte om det var möjligt att väcka en talan om konkurrensskadeavgift för en överträdelse av ett åläggande vid vite, dvs. en överträdelse som ägt rum i tiden efter det att åläggandet hade meddelats. Avgörandet av- såg således en annan situation än den som våra synpunkter i detta yttrande tar sikte på. Som vi ser det finns ingenting som talar för att domstolarna i nämnda avgörande hade kommit till samma slutsats om överträdelseperioden i den senare processen hade varit en period som låg efter det att åläggandet vid vite hade meddelats. Tvärtom framstår det som att domstolarna hade kommit till en annan slutsats vid nämnda förhållande. 
  
 Härutöver anser vi att det inte finns något behov av att införa en möjlighet att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift enligt MFL eller sanktionsavgift enligt AVLK mot den som har över- trätt ett förbud eller åläggande vid vite. 
  
 Artikel 13.3 i direktiv 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder, som har införts genom artikel 3.6 i direktiv 2019/2161 om ändring av direktiv 93/13, 98/6, 2005/29 och 2001/83 vad gäller upprätt- hållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler (ändringsdirektivet), innebär bara att det ska finnas en möjlighet att påföra en marknadsstörningsavgift för överträdelser av vissa bestäm- melser. Den nuvarande bestämmelsen i 30 § MFL utgör endast ett hinder för talan om marknadsstörningsavgift om det finns ett med- delat förbud eller åläggande vid vite. Att det i vissa fall finns ett för- bud eller åläggande beror på att domstol, efter yrkande av Konsu- mentombudsmannen eller en part som enligt 47 § MFL har talerätt, har meddelat beslut om förbud eller åläggande (alternativt att Kon- sumentombudsmannen har meddelat ett sådant beslut med stöd av 28 § MFL). Bestämmelsen i artikel 13.3 i direktiv 2005/29/EG med- för ingen skyldighet att tillse att det ska vara möjligt i varje enskilt fall och det oberoende av hur Konsumentombudsmannen, eller en 
  
 287 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2021:17 
  
 annan aktör som har talerätt enligt 47 § MFL, har agerat i samband med en tidigare överträdelse. 
  
 Härutöver kan tilläggas att det i skäl 6 i ändringsdirektivet fram- hålls att det även i fortsättningen bör ankomma på medlemsstaterna att välja vilken typ av sanktioner som ska åläggas. 
  
 De sanktioner som finns i MFL i dag är effektiva, proportioner- liga och avskräckande. Det finns heller inte något underlag som ger stöd för ett påstående om att dessa krav inte skulle beaktas i rätts- tillämpningen. De vitesbelopp som domstolarna beslutar om är som regel förhållandevis höga och det även ställt i relation till de konkur- rensskadeavgifter och marknadsstörningsavgifter som yrkas och på- förs. Vidare kan tilläggas att ett vite enligt 9 § första stycket viteslagen (1985:206) får jämkas endast om det finns särskilda skäl för det. 
  
 Som exempel kan nämnas att i MD 2015:4 (se ovan) uppgick det vite som åläggandet mot Garcia var förenat med till 2 000 000 kro- nor och Konsumentombudsmannens yrkande om konkurrensskade- avgift till 340 000 kronor. Vid sin prövning ogillade tingsrätten yrkan- det om konkurrensskadeavgift. Domen överklagades inte. Ett annat exempel är att Patent- och marknadsdomstolen i mål PMT  
 3508-19 
  meddelade ett förbud vid vite om 400 000 kronor och tre ålägganden som vart och ett förenades med viten om 400 000 kronor samt på- förde en marknadsstörningsavgift som uppgick till 10 000 kronor vilket var det belopp som Konsumentombudsmannen hade yrkat. Ytterligare ett exempel är att Patent- och marknadsdomstolen i PMT  
 13140-18 
  först meddelande ett intermistiskt förbud vid vite om 3 000 000 kronor för ett företag att vidta vissa marknadsförings- åtgärder. Några månader senare väckte Konsumentombudsmannen en talan om att vitet skulle dömas ut på grund av en överträdelse av det intermistiska förbudet (B  
 2574-19). 
  Innan frågan om utdömande av vite avgjordes meddelade Patent- och marknadsdomstolen dom i PMT  
 13140-18 
  varvid företaget meddelades fyra förbud vid viten som vart och ett uppgick till 3 000 000 kronor samt påfördes en marknads- störningsavgift som uppgick till 1 500 000 kronor. Kort därefter dömde domstolen ut vitet om 3 000 000 kronor för överträdelsen av det intermistiska beslutet. 
  
 Om lagstiftaren trots allt väljer att gå vidare med förslaget vore det önskvärt om den samtidigt tar ställning till om förbudet vid vite fortfarande ska gälla efter det att en överträdelse av förbudet har lett 
  
 288 
  
 SOU 2021:17 
  
 Särskilt yttrande 
  
 till att marknadsstörningsavgift har påförts och om bestämmelsen även ska vara tillämplig vid överträdelser av intermistiska förbud. 
  
 Som framgår av kommentaren till 4 § viteslagen (se Viteslagstift- ningen, Lopez, JUNO version 3B) förbrukas ett vite som inte är löpande efter det att vitet har dömts ut. Förslaget om ändring i 30 § MFL, och införandet av motsvarande bestämmelse i 9 e § AVLK, berör inte frågan om ett förbud vid ett ordinärt vite, dvs. ett vite som inte är löpande, fortsatt ska gälla när en överträdelse av förbudet har sanktionerats med en marknadsstörningsavgift eller en sanktions- avgift. 
  
 Som föreslaget är utformat skulle det vara möjligt att föra en talan om marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift även för en överträ- delse av ett intermistiskt förbud. Interimistiska förbud fattas många gånger på ett begränsat underlag och beviskravet för sådana beslut är lägre än för slutliga beslut. 
  
 Förslaget om utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift 
  
 Enligt vår mening saknas det underlag för att kunna konstatera att det finns ett behov av bestämmelser om marknadsstörningsavgift i sådana situationer som inte föranleds av Sveriges åtaganden enligt unionsrätten. Det finns inte några exempel från rättstillämpningen som visar att det inte skulle vara möjligt att få överträdelser att upp- höra genom att använda de sanktioner som finns i dag. 
  
 Att det i många fall har varit svårt att närmare precisera och ge exempel på vilka överträdelser som ska anses vara så allvarliga att de bör kunna sanktioneras med en marknadsstörningsavgift kommer troligtvis leda till att det tar lång tid innan det bildas en tydlig praxis. Detta särskilt eftersom antalet mål i vilka yrkanden om marknads- störningsavgift framställs är få. Här ska även noteras att utred- ningens bedömning är att de förslag som lämnas kan komma att leda till en viss, men alltså inte en hög, ökning av antalet mål av detta slag (se kapitel 12). 
  
 289 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2020:13 
  
 Ett moderniserat konsumentskydd 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 13 februari 2020 
  
 Sammanfattning 
  
 En särskild utredare ska ta ställning till hur ett nytt  
 EU-direktiv 
  om ett moderniserat konsumentskydd ska genomföras i svensk rätt. Direktivet reviderar fyra befintliga konsumentskyddsdirektiv som rör avtalsvillkor, prisinformation, otillbörliga affärsmetoder respek- tive konsumenträttigheter. Vidare ska utredaren analysera vissa frågor gällande det skriftlighetskrav vid telefonförsäljning som trädde i kraft 2018. 
  
 Utredaren ska bl.a. 
  
 •analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet om ett moderniserat konsumentskydd, 
  
 •bedöma om det utrymme som lämnas till medlemsstaterna, att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd 
  
 •eller att välja olika alternativa regleringar, bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt, 
  
 •föreslå nödvändiga författningsändringar och andra åtgärder, och så långt som möjligt och lämpligt ansluta till den systematik och terminologi som används i svensk rätt, och 
  
 291 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:17 
  
 •när det gäller konsumentskyddet vid telefonförsäljning, följa upp tillämpningen av skriftlighetskravet, ta ställning till om kravet bör utvidgas till att omfatta fler varor och tjänster samt överväga be- hovet av att justera reglerna i övrigt eller vidta andra åtgärder. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 13 augusti 2021. 
  
 Nytt  
 EU-direktiv 
  som reviderar befintliga  
 EU-regler 
  
 Direktivet om ett moderniserat konsumentskydd 
  
 Dagens konsumentmarknader utvecklas i ett högt tempo där digita- liseringen är drivande för en framväxt av nya produkter, marknads- föringsmetoder och försäljningsmodeller. Europeiska kommissio- nen har genomfört en översyn av konsumenträtten inom EU, för att bedöma om den är ändamålsenlig i förhållande till den snabba ut- vecklingen. Översynen resulterade i ett förslag om revidering av fyra befintliga direktiv på konsumentområdet. De direktiv som berörs är 
  
 –rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal, 
  
 –Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter, 
  
 –Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets Direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004, och 
  
 –Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 okto- ber 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG. 
  
 292 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 1 
  
 Ett nytt direktiv, Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/2161 av den 27 november 2019 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler, som reviderar de ovan angivna direktiven, antogs av Europeiska unionens råd och Europaparlamentet den 27 november 2019. Direktivet ska vara genom- fört i nationell rätt senast den 28 november 2021. 
  
 Det nya direktivet innebär en viss harmonisering av påföljderna vid överträdelser av de fyra direktivens konsumentskyddsregler. Harmoniseringen innebär att medlemsstaterna ska införa sanktions- avgifter vid allvarliga överträdelser av regler som genomför direkti- ven om oskäliga villkor i konsumentavtal, otillbörliga affärsmetoder och konsumenträttigheter. Det lägsta takbeloppet på sådana sank- tionsavgifter anges till fyra procent av det felande företagets omsätt- ning på den relevanta marknaden, som kan vara en eller flera med- lemsstater. I samtliga fyra direktiv harmoniseras dessutom i viss utsträckning kriterierna för hur allvaret i en överträdelse ska bedömas, oavsett vilken påföljd som aktualiseras. 
  
 Direktivet innehåller därutöver bl.a. vissa ändringar av direktiven om otillbörliga affärsmetoder, prisinformation respektive konsument- rättigheter. Exempelvis ställs krav på att näringsidkare ska informera om vilka kriterier som ligger till grund för rankning av sökresultat och marknadsplatser på internet åläggs att informera om huruvida säljare som använder sig av marknadsplatsen uppger sig vara närings- idkare eller privatpersoner. Vidare innebär ändringarna krav på reklam- markering av betalda sökresultat och förbud mot automatiserade köp av biljetter till evenemang inom ramen för en andrahands- försäljning. Direktivet innebär även vissa anpassningar till reglerna i de nya direktiven om köprättsliga regler för varor (Europaparlamen- tets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv 2009/22/EG samt om upphävande av direktiv 1999/44/EG) respektive digitalt innehåll (Europaparlamen- tets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digi- tala tjänster). I direktivet om otillbörliga affärsmetoder införs dess- utom ett krav på att medlemsstaterna ska se till att civilrättsliga på- 
  
 293 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:17 
  
 följder i vissa fall finns tillgängliga vid överträdelser av direktivets regler. 
  
 Direktivet lämnar i viss utsträckning utrymme åt medlemsstaterna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regleringar. Detta gäller bl.a. regler om aggressiv hemförsäljning, informationskrav på platt- formar och nivån på sanktioner vid överträdelser. 
  
 Nuvarande regler 
  
 De fyra direktiven som revideras av det nya direktivet har i svensk rätt genomförts i ett antal olika lagar. Direktivet 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal genomfördes i svensk rätt genom införandet av lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhål- landen. Lagen innehåller både marknadsrättsliga och civilrättsliga bestämmelser som reglerar hur skäligheten i konsumentavtalsvillkor som inte förhandlats individuellt ska bedömas och hur sådana av- talsvillkor som bedömts oskäliga ska beivras. Direktivet 98/6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter genomfördes genom ändringar i den dåvarande prisinformationslagen (1991:601), som därefter ersatts med den nu gällande prisinformationslagen (2004:347). Lagen innehåller regler om när och hur prisinformation ska lämnas till konsumenter vid försäljning av varor och andra produkter. Direktivet 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder genomfördes huvudsakligen genom in- förandet av den nya marknadsföringslagen (2008:486). Marknads- föringslagen är den övergripande marknadsrättsliga regleringen på konsumentområdet och innehåller bl.a. regler om vitesföreläggan- den och marknadsstörningsavgift. I stor utsträckning hänvisar övrig konsumentskyddslagstiftning till marknadsföringslagen när det gäller förelägganden och ålägganden vid vite vid bristande information. I fråga om civilrättsliga påföljder vid felaktig marknadsföring kan noteras att det finns en särskild skadeståndsbestämmelse i marknads- föringslagen samt tillämpliga bestämmelser i konsumentköplagen (1990:932), konsumenttjänstlagen (1985:716) och lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. Direktivet 2011/83/EU om konsumenträttigheter har genomförts genom ändringar i ett flertal lagar, främst lagen (2005:59) om distans- 
  
 294 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 1 
  
 avtal och avtal utanför affärslokaler (distansavtalslagen), men även konsumentköplagen, marknadsföringslagen, konsumentkreditlagen (2010:1846), lagen (1991:351) om handelsagentur och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Distansavtalslagen innehåller informa- tionsbestämmelser och regler om ångerrätt vid distansköp och köp utanför affärslokaler. 
  
 Uppdraget att genomföra  
 EU-direktivet 
  om ett moderniserat konsumentskydd 
  
 Utredaren ska bedöma hur direktivets regler ska genomföras i svensk rätt. Ett  
 EU-direktiv 
  är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men staterna får bestämma de närmare formerna för hur detta ska ske. Sverige har alltså vid genomförandet av direktivet ett visst utrymme att anpassa reglerna till svensk rätt i övrigt. 
  
 Utredaren ska 
  
 •analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet, 
  
 •förklara och tydliggöra bestämmelserna och begreppen i direktivet, samtidigt som den  
 EU-gemensamma 
  uppfattningen om direkti- vets innebörd beaktas, 
  
 •bedöma om det utrymme som lämnas till medlemsstaterna, att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regleringar, bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt, och 
  
 •föreslå nödvändiga författningsändringar och andra åtgärder, och så långt som möjligt och lämpligt ansluta till den systematik och terminologi som används i svensk rätt. 
  
 Utredaren ska redovisa för- och nackdelar med de olika alternativ för att genomföra direktivet som finns. 
  
 295 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:17 
  
 Åtgärder för att förbättra konsumentskyddet vid telefonförsäljning 
  
 Nuvarande regler och tillkännagivande från riksdagen 
  
 Den 1 september 2018 infördes ett skriftlighetskrav vid telefon- försäljning i syfte att stärka konsumentskyddet. Skriftlighetskravet innebär att det inte längre är möjligt att ingå ett distansavtal munt- ligen när näringsidkaren på eget initiativ kontaktar konsumenten per telefon. För att ett giltigt avtal ska ingås krävs att konsumenten efter telefonsamtalet skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. 
  
 Skriftlighetskravet gäller för de varor och tjänster som regleras av lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (distans- avtalslagen). Detta medför att bl.a. lotterier och andra speltjänster och paketresor inte omfattas av kravet (jfr prop. 2017/18:129 s. 27 och prop. 2017/18:225 s. 96). 
  
 Riksdagen tillkännagav i samband med sin behandling av propo- sitionen om ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning att reger- ingen bör påbörja ett arbete med att utreda om ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning till konsumenter bör gälla för ytterligare varor och tjänster, som bl.a. lotterier och paketresor, och återkomma med förslag (bet. 2017/18:CU36 punkt 2, rskr. 2017/18:404). 
  
 Nya konsumentskyddande regler om paketresor infördes den 
  
 1augusti 2018 och en ny spellag med regler som stärker konsument- skyddet på spelmarknaden infördes den 1 januari 2019. 
  
 Uppdraget om skriftlighetskravet vid telefonförsäljning 
  
 Skriftlighetskravet vid telefonförsäljning har tillämpats en viss tid. Det är, i enlighet med vad regeringen uttalade i samband med att kravet infördes, lämpligt att nu följa upp reformen och dess konse- kvenser för att säkerställa att syftet med reformen uppnås och att det samtidigt finns förutsättningar för en konkurrenskraftig utveck- ling av företag (se prop. 2017/18:129 s. 40). Om det av uppföljningen framkommer behov av att i något avseende ytterligare stärka kon- sumentskyddet och få en mer välfungerande marknad för telefon- försäljning bör det finnas utrymme att kunna justera regelverket eller vidta andra åtgärder. 
  
 296 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska 
  
 •följa upp hur regleringen om skriftlighetskrav vid telefonförsälj- ning har fungerat i praktiken och om syftet med reformen har uppnåtts, 
  
 •överväga om regleringen i något avseende behöver ändras eller om ytterligare åtgärder behöver vidtas för att syftet med reformen ska uppnås, 
  
 •ta ställning till om skriftlighetskravet vid telefonförsäljning bör utvidgas 
  
 till att omfatta fler varor och tjänster, och 
  
 •föreslå nödvändiga författningsändringar och andra åtgärder. 
  
 Konsekvensbeskrivningar 
  
 Utredaren ska bedöma förslagens ekonomiska konsekvenser och kon- sekvenser i övrigt för enskilda, företag och det allmänna. Utredaren ska beräkna påverkan på statens inkomster och utgifter. Om förslag som lämnas innebär offentligfinansiella kostnader, ska förslag till finansiering lämnas. Förslagen ska även i övrigt redovisas enligt vad som anges i kommittéförordningen (1998:1474). 
  
 Utredaren ska vidare redovisa om förslagen har någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 
  
 Kontakter och redovisning av uppdraget 
  
 Utredaren ska följa genomförandet av direktivet om ett moderni- serat konsumentskydd i de berörda nordiska länderna och i de andra länder som utredaren bedömer vara av intresse i sammanhanget. 
  
 Utredaren ska även hålla sig informerad om det pågående genom- förandet av direktivet (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om tillhanda- hållande av digitalt innehåll respektive varudirektivet (EU) 2019/771 samt annat relevant arbete som pågår i Regeringskansliet. 
  
 Utredaren ska i den utsträckning det är lämpligt ta hänsyn till relevanta erfarenheter när det gäller telefonförsäljning i andra länder i Europa. 
  
 297 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2021:17 
  
 Utredaren ska i den utsträckning det är lämpligt inhämta syn- punkter från berörda myndigheter, organisationer och företag. 
  
 Uppdraget ska redovisas senast den 13 augusti 2021. 
  
 (Finansdepartementet) 
  
 298 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/7 
  
 DIREKTIV 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/2161 
  
 av den 27 november 2019 
  
 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler 
  
 (Text av betydelse för EES) 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, 
  
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, 
  
 efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, 
  
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), 
  
 i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och 
  
 av följande skäl: 
  
 (1)I artikel 169.1 och 169.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  föreskrivs att unionen ska bidra till att uppnå en hög konsumentskyddsnivå genom åtgärder som beslutas enligt artikel 114 i EUF- fördraget. Enligt artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) ska en hög nivå i fråga om konsumentskydd tryggas i unionens politik. 
  
 (2)Konsumentskyddslagstiftningen bör tillämpas på ett effektivt sätt i hela unionen. I den övergripande kontroll av ändamålsenligheten i konsumentskydds- och marknadsföringslagstiftning som kommissionen genomförde under 2016 och 2017 inom ramen för programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet och resultat  
 (Refit-programmet) 
  slogs det emellertid fast att ändamålsenligheten i unionens konsumentskyddslagstiftning äventyras av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter och att befintliga möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. 
  
 (3)Unionen har redan vidtagit ett antal åtgärder för att förbättra medvetenheten bland konsumenter, näringsidkare och rättstillämpare om konsumenternas rättigheter och för att förbättra upprätthållandet av konsumenters rättigheter och möjligheter till kompensation. Det finns dock fortfarande brister i nationell rätt när det gäller verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och ålägga sanktioner för överträdelser inom unionen, otillräckliga individuella avhjälpande åtgärder för konsumenter som skadats av överträdelser av den nationella lagstiftning varigenom Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG (3) införlivas och brister när det gäller förfarandet för förbudsföreläggande enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/22/EG (4). Översyn av förfarandet för förbudsföreläggande bör åtgärdas i ett separat instrument varigenom direktiv 2009/22/EG ändras och ersätts. 
  
 (1) 
  
 EUT C 440, 6.12.2018, s. 66. 
  
 (2) 
  
 Europaparlamentets ståndpunkt av den 17 april 2019 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 8 november 2019. 
  
 (3) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare 
  
 gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets 
  
 direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 149, 
  
 (4) 
  
 11.6.2005, s. 22). 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/22/EG av den 23 april 2009 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas 
  
 intressen (EUT L 110, 1.5.2009, s. 30). 
  
 299 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/8 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 (4)Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG (5), 2005/29/EG och 2011/83/EU (6) innehåller krav på att medlemsstaterna ska föreskriva effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för att åtgärda överträdelser av nationella bestämmelser varigenom de direktiven införlivas. I artikel 21 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 (7) krävs det dessutom att medlemsstaterna vidtar tillsynsåtgärder, inbegripet föreläggande av sanktioner, på ett ändamålsenligt, effektivt och samordnat sätt för att se till att utbredda överträdelser eller utbredda överträdelser med en unionsdimension upphör eller förbjuds. 
  
 (5)De aktuella nationella reglerna om sanktioner varierar betydligt inom unionen. I synnerhet har inte samtliga medlemsstater säkerställt att effektiva, proportionella och avskräckande sanktionsavgifter kan åläggas näringsidkare som är ansvariga för utbredda överträdelser eller utbredda överträdelser med en unionsdimension. Därför bör de befintliga reglerna om sanktioner i direktiven 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU förbättras, och samtidigt bör nya regler om sanktioner i rådets direktiv 93/13/EEG (8) införas. 
  
 (6)Det bör även i fortsättningen ankomma på medlemsstaterna att välja vilken typ av sanktioner som ska åläggas och att i nationell rätt fastställa relevanta förfaranden för åläggande av sanktioner i händelse av överträdelser av direktiven 93/13/EEG, 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU i deras ändrade lydelse enligt det här direktivet. 
  
 (7)För att underlätta en mer konsekvent tillämpning av sanktioner, särskilt vid överträdelser inom unionen, utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension enligt definitionen i förordning (EU) 2017/2394, bör det införas gemensamma  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier för tillämpning av sanktioner i direktiven 93/13/EEG, 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU. Dessa kriterier bör exempelvis inbegripa överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet och eventuell kompensation som näringsidkaren ger konsumenter för orsakad skada. Upprepade överträdelser av samma näringsidkare visar på en benägenhet att begå sådana överträdelser och är därför en mycket viktig indikator på agerandets allvar och följaktligen behovet av att höja nivån på sanktionen för att uppnå en ändamålsenlig avskräckande verkan. Den ekonomiska vinst som erhållits eller förlust som undvikits till följd av överträdelsen bör beaktas om relevanta uppgifter finns tillgängliga. Andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet kan också beaktas. 
  
 (8)Det är möjligt att dessa gemensamma  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier för tillämpning av sanktioner inte är relevanta när det beslutas om sanktioner avseende varje överträdelse, särskilt i fråga om överträdelser som inte är allvarliga. Medlemsstaterna bör också ta hänsyn till andra allmänna rättsprinciper som är tillämpliga vid åläggande av sanktioner, såsom principen ne bis in idem. 
  
 (9)I enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 ska de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som berörs av den samordnade insatsen inom sin jurisdiktion vidta alla nödvändiga tillsynsåtgärder mot den näringsidkare som är ansvarig för den utbredda överträdelsen eller den utbredda överträdelsen med en unionsdimension för att se till att överträdelsen upphör eller förbjuds. När så är lämpligt ska de förelägga den näringsidkare som är ansvarig för den utbredda överträdelsen eller den utbredda överträdelsen med en unionsdimension sanktioner, till exempel sanktions­ avgifter eller viten. Tillsynsåtgärder ska vidtas på ett ändamålsenligt, effektivt och samordnat sätt för att den utbredda överträdelsen eller den utbredda överträdelsen med en unionsdimension ska upphöra eller förbjudas. De behöriga myndigheter som berörs av den samordnade insatsen ska sträva efter att vidta tillsynsåtgärder samtidigt i de medlemsstater som berörs av den överträdelsen. 
  
 (10)För att säkerställa att medlemsstaternas myndigheter kan ålägga effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner vid utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension som är föremål för samordnade utrednings- och tillsynsåtgärder i enlighet med förordning (EU) 2017/2394, bör sanktionsavgifter införas som en av sanktionerna för sådana överträdelser. I syfte att säkerställa att sanktionsavgifterna har en 
  
 (5) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor 
  
 som erbjuds konsumenter (EGT L 80, 18.3.1998, s. 27). 
  
 (6) 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets 
  
 direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG (EUT L 304, 22.11.2011, s. 64). 
  
 (7) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella 
  
 myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT 
  
 L 345, 27.12.2017, s. 1). 
  
 (8) 
  
 Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 21.4.1993, s. 29). 
  
 300 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/9 
  
 avskräckande effekt bör medlemsstaterna i sin nationella rätt fastställa den maximala nivån på sanktionsavgiften för sådana överträdelser till minst 4 % av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. I vissa fall kan näringsidkaren även vara en grupp av företag. 
  
 (11)Enligt artiklarna 9 och 10 i förordning (EU) 2017/2394 ska vederbörlig hänsyn beroende på vad som är lämpligt tas till överträdelsens art, allvar och varaktighet när sanktioner åläggs. Åläggandet av sanktioner bör vara proportionellt och förenligt med unionsrätt och nationell rätt, inklusive med tillämpliga rättssäkerhetsgarantier och principerna i stadgan. Slutligen bör de sanktioner som åläggs vara lämpliga i förhållande till karaktären hos och den övergripande faktiska eller potentiella skadan av överträdelsen av unionslagstiftning som skyddar konsumenternas intressen. Befogenhet att besluta om sanktioner ska utövas antingen direkt av de behöriga myndigheterna inom ramen för deras egen myndighetsutövning, eller när så är lämpligt med bistånd av andra behöriga myndigheter eller andra myndigheter, eller i tillämpliga fall genom att ge uppdrag åt utsedda organ, eller genom ansökan till domstolar som är behöriga att fatta det nödvändiga beslutet, inbegripet, i lämpliga fall, genom överklagande, om ansökan om att fatta det nödvändiga beslutet avslås. 
  
 (12)När en behörig myndighet i den mening som avses i förordning (EU) 2017/2394 till följd av den samordnade insatsen enligt den förordningen ålägger den näringsidkare som är ansvarig för den utbredda överträdelsen eller den utbredda överträdelsen med en unionsdimension en sanktionsavgift, bör den kunna ålägga en sanktionsavgift på minst 4 % av näringsidkarens årliga omsättning i alla medlemsstater som berörs av den samordnade tillsynsåtgärden. 
  
 (13)Medlemsstaterna bör inte hindras från att behålla eller i nationell rätt införa högre maximala omsättningsbaserade sanktionsavgifter för utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Det bör även vara möjligt för medlemsstaterna att basera sådana sanktionsavgifter på näringsidkarens sammanlagda omsättning i hela världen eller att utvidga reglerna om sanktionsavgifter till att omfatta andra överträdelser som inte omfattas av bestämmelserna i detta direktiv, men som har samband med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394. Kravet på att sanktionsavgiften ska fastställas till en nivå som inte understiger 4 % av näringsidkarens årliga omsättning bör inte tillämpas på eventuella ytterligare regler i medlemsstaterna om viten, såsom löpande vite, för underlåtenhet att följa ett beslut, ett föreläggande, en interimistisk åtgärd, ett åtagande från näringsidkaren eller någon annan åtgärd i syfte att avbryta överträdelsen. 
  
 (14)Regler om sanktioner bör införas i direktiv 93/13/EEG i syfte att öka direktivets avskräckande effekt. Det står medlemsstaterna fritt att besluta om administrativa eller rättsliga förfaranden för tillämpningen av sanktioner för överträdelser av det direktivet. I synnerhet kan administrativa myndigheter eller nationella domstolar ålägga sanktioner när de slår fast att avtalsvillkor är oskäliga, även på grundval av rättsliga förfaranden som har inletts av en administrativ myndighet. Nationella domstolar eller administrativa myndigheter kan även ålägga sanktioner om näringsidkaren använder avtalsvillkor som uttryckligen definieras som oskäliga under alla omständigheter enligt nationell rätt och om näringsidkaren använder avtalsvillkor som har fastställts vara oskäliga enligt ett slutligt bindande avgörande. Medlemsstaterna kan besluta att administrativa myndigheter även har rätt att slå fast att avtalsvillkor är oskäliga. Administrativa myndigheter eller nationella domstolar kan även ålägga en sanktion genom samma avgörande som fastställer att avtalsvillkor är oskäliga. Medlemsstaterna kan fastställa lämpliga samordnings­ mekanismer för åtgärder på nationell nivå beträffande individuell kompensation och sanktioner. 
  
 (15)När medlemsstaterna fördelar intäkter från sanktionsavgifter bör de överväga att öka skyddet av konsumenternas allmänna intressen samt andra skyddade allmänintressen. 
  
 (16)Medlemsstaterna bör säkerställa att konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder har tillgång till avhjälpande åtgärder i syfte att undanröja samtliga följder av dessa otillbörliga metoder. En tydlig ram för individuella avhjälpande åtgärder skulle underlätta privata insatser för att upprätthålla lagstiftningen. Konsumenterna bör på ett proportionellt och ändamålsenligt sätt ha rätt till skadestånd och, i tillämpliga fall, till prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna bör inte hindras från att behålla eller införa rätten till andra avhjälpande åtgärder såsom reparation eller omleverans för de konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder i syfte att säkerställa att följderna av sådana metoder undanröjs fullständigt. Medlemsstaterna bör inte hindras från att fastställa villkor för tillämpning av avhjälpande åtgärder och effekterna av dessa för konsumenterna. Vid tillämpning av avhjälpande åtgärder kan den otillbörliga affärsmetodens allvar och art, den skada som konsumenten har lidit och andra relevanta omständigheter, såsom försummelse eller överträdelse av avtalet från näringsidkaren sida beaktas när så är lämpligt. 
  
 301 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/10 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 (17)Vid kontrollen av ändamålsenligheten i konsumentskydds- och marknadsföringslagstiftningen och den parallella utvärderingen av direktiv 2011/83/EU identifierades även ett antal områden där de befintliga unionskonsuments­ kyddsreglerna bör moderniseras. Med tanke på den kontinuerliga utvecklingen av digitala verktyg är det nödvändigt att anpassa unionskonsumentskyddslagstiftningen. 
  
 (18)När leverantörer av onlinesökfunktioner rankar kommersiella erbjudanden högre eller använder andra sätt för att ge dem en mer framskjuten placering i resultat vid sökningar på nätet har detta en stor inverkan på konsumenterna. 
  
 (19)Rankning avser den relativa position som näringsidkarnas erbjudanden tilldelas eller den relevans som sökresultat ges såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av leverantörer av onlinesökfunktioner, inklusive till följd av användningen av algoritmisk sekvensering, system för betyg och omdömen, visuella markeringar eller andra framhävningsverktyg eller kombinationer av sådana. 
  
 (20)I detta avseende bör bilaga I till direktiv 2005/29/EG ändras för att klargöra att det bör vara förbjudet att använda metoder genom vilka en näringsidkare tillhandahåller en konsument information i form av sökresultat som svar på konsumentens sökning på internet utan att i fall då det rör sig om betald reklam eller då betalning skett specifikt för att uppnå en högre rankning av produkter i sökresultaten tydligt informera om detta. Om en näringsidkare direkt eller indirekt har betalat en leverantör av onlinesökfunktioner för en högre rankning av en produkt i sökresultaten bör leverantören av onlinesökfunktionen informera kunderna om denna omständighet i en kortfattad, lättillgänglig och begriplig form. Indirekt betalning kan ha formen av en näringsidkares godtagande av alla former av ytterligare skyldigheter gentemot leverantören av onlinesökfunktionen vilket specifikt resulterar i en högre rankning. En indirekt betalning kan bestå av ökad provision per transaktion samt olika ersättningssystem som specifikt leder till en högre rankning. Betalning för allmänna tjänster, såsom listningsavgifter eller medlemskapsabonnemang, som avser ett stort antal olika funktioner som leverantören av onlinesökfunktionen erbjuder näringsidkaren, bör inte anses utgöra en betalning som sker specifikt för att uppnå en högre rankning av produkter, förutsatt att sådana betalningar inte är avsedda att uppnå en högre rankning. Onlinesökfunktioner kan tillhandahållas av olika typer av  
 e-handlare, 
  inbegripet förmedlare, såsom marknadsplatser online, sökmotorer och webbplatser som jämför priser. 
  
 (21)Transparenskrav för de huvudparametrar som bestämmer rankningen regleras även genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 (9). Transparenskraven enligt den förordningen omfattar ett stort antal onlinebaserade förmedlingstjänster, inbegripet marknadsplatser online, men kraven är endast tillämpliga mellan näringsidkare och onlinebaserade förmedlare. Liknande transparenskrav bör därför införas i direktiv 2005/29/EG för att säkerställa lämplig transparens gentemot konsumenterna, med undantag för leverantörer av sökmotorer, som enligt den förordningen redan är skyldiga att ange huvudparametrarna, vilka enskilt eller tillsammans är mest betydelsefulla vid bestämmandet av rankningen samt dessa huvudparametrars relativa betydelse, genom att tillhandahålla en lättillgänglig och allmänt tillgänglig beskrivning, som är enkelt och begripligt formulerad, på sina sökmotorer. 
  
 (22)Näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka efter varor och tjänster, såsom resor, inkvartering och fritidsaktiviteter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter, bör informera konsumenterna om de standardiserade huvudparametrar som bestämmer rankningen av de erbjudanden som presenteras för konsumenterna till följd av sökningen samt deras relativa betydelse jämfört med andra parametrar. Denna information bör vara konkret och göras tillgänglig på ett enkelt, väl synligt och direkt sätt. Parametrar som bestämmer rankningen avser alla allmänna kriterier, processer, specifika signaler som införlivats med algoritmer eller andra anpassnings- eller nedprioriteringsmekanismer som används i samband med rankningen. 
  
 (23)Informationskravet beträffande de huvudparametrar som bestämmer rankningen påverkar inte tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/943 (10). Näringsidkarna bör inte vara skyldiga att i detalj redovisa hur deras rankningsmekanismer fungerar, inklusive algoritmer. Näringsidkarna bör tillhandahålla en allmän beskrivning av de huvudparametrar som bestämmer rankningen som de använder och deras relativa betydelse jämfört med andra parametrar, men beskrivningen måste inte presenteras på ett anpassat sätt för varje enskild sökning. 
  
 (9) 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för 
  
 (10) 
  
 företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster (EUT L 186, 11.7.2019, s. 57). 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/943 av den 8 juni 2016 om skydd mot att icke röjd  
 know-how 
  och företagsin- 
  
 formation (företagshemligheter) olagligen anskaffas, utnyttjas och röjs (EUT L 157, 15.6.2016, s. 1). 
  
 302 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/11 
  
 (24)När konsumenter erbjuds produkter på marknadsplatser online är både leverantören av marknadsplatsen online och tredjepartsleverantören delaktiga i tillhandahållandet av den förhandsinformation som ska ges innan avtal ingås som krävs enligt direktiv 2011/83/EU. På grund av detta är det möjligt att konsumenter som använder marknadsplatsen online inte klart förstår vilka som är deras avtalsparter och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. 
  
 (25)Marknadsplatser online bör i direktiven 2005/29/EG och 2011/83/EU definieras på ett liknande sätt som i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 524/2013 (11) och Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 (12). Definitionen av marknadsplats online bör dock uppdateras och göras mer teknikneutral för att omfatta ny teknik. Det är därför lämpligt att i stället för att hänvisa till en webbplats, hänvisa till programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning i enlighet med begreppet onlinegränssnitt i förordning (EU) 2017/2394 och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/302 (13). 
  
 (26)Det bör därför anges särskilda informationskrav för marknadsplatser online i direktiven 2005/29/EG och 2011/83/ EU för att informera konsumenter via marknadsplatser online om de huvudsakliga parametrar som bestämmer rankningen av erbjudanden, och om huruvida de ingår ett avtal med en näringsidkare eller med någon som inte är näringsidkare, t.ex. en annan konsument. 
  
 (27)Leverantörer av marknadsplatser online bör informera konsumenterna om huruvida den tredje part som erbjuder varor, tjänster eller digitalt innehåll är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till marknadsplatsen online. När den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet förklarar sig inneha status som  
 icke-näringsidkare 
  bör leverantörerna av marknadsplatserna online tillhandahålla ett kortfattat meddelande om att konsumenträttigheterna enligt unionens konsumentskyddslagstiftning inte är tillämpliga på det ingångna avtalet. Konsumenterna bör dessutom informeras om hur skyldigheterna enligt avtalet är uppdelade mellan tredje parter som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet och leverantörerna av marknadsplatser online. Denna information bör tillhandahållas på ett tydligt och begripligt sätt och inte bara i standardvillkoren eller i liknande avtalshandlingar. Informationskraven för leverantörerna av marknadsplatser online bör vara proportionella. Kraven måste avspegla en balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkurrenskraften för leverantörerna av marknadsplatser online. Leverantörerna av marknadsplatser online bör inte vara skyldiga att ange specifika konsumenträttigheter när de informerar konsumenter om att de inte är tillämpliga. Detta påverkar inte de konsumentinformationskrav som anges i direktiv 2011/83/EU, särskilt i artikel 6.1 i det direktivet. Den information som ska lämnas om ansvaret för att säkerställa konsumenträttigheterna beror på avtalsarrangemangen mellan leverantörerna av marknadsplatser online och de relevanta utomstående tredjepartsnä­ ringsidkarna. Leverantören av marknadsplatsen online kan ange att en tredjepartsnäringsidkare ensam ansvarar för att säkerställa konsumenträttigheterna eller beskriva sitt egna specifika ansvar när den leverantören åtar sig ansvaret för vissa aspekter av avtalet, till exempel leverans eller utövande av ångerrätten. 
  
 (28)I enlighet med artikel 15.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG (14) bör leverantörerna av marknadsplatser online inte vara skyldiga att kontrollera tredjepartsleverantörers rättsliga status. I stället bör leverantörerna av marknadsplatser online kräva att tredjepartsleverantörer på marknadsplatsen online anger sin status som näringsidkare eller  
 icke-näringsidkare 
  med avseende på tillämpning av konsumentskyddslagstiftning och att de lämnar denna information till leverantören av marknadsplatsen online. 
  
 (29)Med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen i fråga om marknadsplatser online och behovet av att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå bör medlemsstaterna kunna införa eller behålla särskilda ytterligare åtgärder för detta ändamål. Sådana bestämmelser bör vara proportionella och  
 icke-diskriminerande 
  och bör inte påverka direktiv 2000/31/EG. 
  
 (11) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 524/2013 av den 21 maj 2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv 2009/22/EG (förordningen om tvistlösning online vid konsumenttvister) (EUT L 165, 18.6.2013, s. 1). 
  
 (12) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av den 6 juli 2016 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, 19.7.2016, s. 1). 
  
 (13) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/302 av den 28 februari 2018 om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kundernas nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv 2009/22/EG (EUT L 60 I, 2.3.2018, s. 1). 
  
 (14) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (”Direktiv om elektronisk handel”) (EGT L 178, 17.7.2000, s. 1). 
  
 303 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/12 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 (30)Definitionerna av digitalt innehåll och digitala tjänster i direktiv 2011/83/EU bör anpassas till definitionerna i Europapar­ lamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 (15). Digitalt innehåll som omfattas av direktiv (EU) 2019/770 täcker ett enda tillhandahållande, en rad enskilda tillhandahållanden eller kontinuerligt tillhandahållande över en tidsperiod. Det bör inte nödvändigtvis krävas långvarigt tillhandahållande för att det ska vara fråga om kontinuerligt tillhandahållande. När det rör sig om fall såsom strömmande via nätet av ett videoklipp bör detta betraktas som kontinuerligt tillhandahållande under en tidsperiod, oavsett den audiovisuella filens faktiska längd. Det kan därför vara svårt att göra åtskillnad mellan vissa typer av digitalt innehåll och digitala tjänster, eftersom båda kan omfatta kontinuerligt tillhandahållande från näringsidkaren under avtalets löptid. Exempel på digitala tjänster är video- och ljuddelningstjänster och annan fillagring, ordbehandling eller spel som erbjuds i molntjänster, molnlagring, webbaserad  
 e-post, 
  sociala medier och molnappli­ kationer. Tjänsteleverantörens kontinuerliga engagemang berättigar tillämpningen av bestämmelserna om ångerrätt i direktiv 2011/83/EU som gör det möjligt för konsumenter att prova tjänsten och, under en  
 14-dagarsperiod 
  från det att avtalet ingåtts, besluta om de vill behålla den eller inte. Många avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium kännetecknas av att näringsidkaren genom ett enda tillhandahållande tillhandahåller konsumenten digitalt innehåll bestående av en eller flera specifika delar, t.ex. specifika musik- eller videofiler. Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium fortsätter att omfattas av undantaget från ångerrätten som anges i artikel 16 första stycket m i direktiv 2011/83/EU, enligt vilket konsumenten förlorar sin ångerrätt när avtalets utförande inleds, såsom nedladdning eller strömning av innehållet, på villkor att konsumenten har gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att utförandet ska påbörjas innan ångerfristen löper ut och medgett att konsumentens ångerrätt därigenom går förlorad. I fall där det är tveksamt huruvida avtalet är ett avtal om tjänster eller ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium bör reglerna om ångerrätten för tjänster vara tillämpliga. 
  
 (31)Digitalt innehåll och digitala tjänster tillhandahålls ofta på internet enligt avtal enligt vilka konsumenten inte betalar ett pris, utan tillhandahåller näringsidkaren personuppgifter. Direktiv 2011/83/EU är redan tillämpligt på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium (dvs. tillhandahållande av digitalt innehåll på internet), oavsett om konsumenten betalar ett pris i pengar eller tillhandahåller personuppgifter. Det direktivet är emellertid endast tillämpligt på tjänsteavtal, inbegripet avtal om digitala tjänster, enligt vilka konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. Följaktligen är det direktivet inte tillämpligt på avtal om digitala tjänster enligt vilka konsumenten tillhandahåller näringsidkaren personuppgifter utan att betala ett pris. Med tanke på likheterna och utbytbarheten mellan betaldigitaltjänster och digitala tjänster som tillhandahålls i utbyte mot personuppgifter bör de omfattas av samma regler enligt det direktivet. 
  
 (32)Samstämmighet bör säkerställas mellan tillämpningsområdet för direktiv 2011/83/EU och direktiv (EU) 2019/770, vilket tillämpas på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster där konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla näringsidkaren personuppgifter. 
  
 (33)Därför bör tillämpningsområdet för direktiv 2011/83/EU utvidgas till att även omfatta avtal enligt vilka näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla konsumenten en digital tjänst och konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla personuppgifter. På ett liknande sätt som avseende avtal för tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium bör det direktivet alltid tillämpas när konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla näringsidkaren personuppgifter, utom när de personuppgifter som konsumenten har tillhandahållit enbart behandlas av näringsidkaren för att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten, och näringsidkaren inte behandlar dessa uppgifter för något annat ändamål. All behandling av personuppgifter bör vara förenlig med Europapar­ lamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 (16). 
  
 (34)För att säkerställa fullständig anpassning till direktiv (EU) 2019/770, när digitalt innehåll och digitala tjänster inte tillhandahålls mot ett pris, bör direktiv 2011/83/EU inte heller tillämpas på situationer där näringsidkaren samlar in personuppgifter enbart för att uppfylla rättsliga krav som gäller för näringsidkaren. Sådana situationer kan till exempel inbegripa fall där det enligt tillämplig lagstiftning krävs att konsumenten registreras i säkerhets- och identifieringssyfte. 
  
 (15) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (EUT L 136, 22.5.2019, s. 1). 
  
 (16) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1). 
  
 304 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/13 
  
 (35)Direktiv 2011/83/EU bör inte heller tillämpas på situationer där näringsidkaren endast samlar in metadata, såsom information om konsumentens enhet eller webbhistorik, utom när denna situation betraktas som ett avtal enligt nationell rätt. Det bör inte heller tillämpas på situationer där konsumenten utan att ha ingått ett avtal med näringsidkaren exponeras för reklam uteslutande i syfte att få tillgång till digitalt innehåll eller en digital tjänst. Det bör dock stå medlemsstaterna fritt att utvidga tillämpningen av det direktivet till sådana situationer eller att på annat sätt reglera sådana situationer, vilka är undantagna från tillämpningsområdet för det direktivet. 
  
 (36)Begreppet funktionalitet bör anses avse de sätt på vilka digitalt innehåll eller en digital tjänst kan användas. Exempelvis skulle avsaknaden eller förekomsten av tekniska begränsningar, till exempel skydd i form av förvaltning av digitala rättigheter eller regionkodning, kunna påverka kapaciteten hos det digitala innehållet eller den digitala tjänsten att i alla avseenden fungera på avsett vis. Begreppet driftskompatibilitet avser huruvida och i vilken utsträckning digitalt innehåll eller en digital tjänst kan fungera med annan hårdvara eller programvara än med vilken digitalt innehåll eller digitala tjänster av samma typ normalt används. Framgångsrik funktionalitet skulle exempelvis kunna vara kapaciteten hos det digitala innehållet eller den digitala tjänsten att utbyta information med sådan annan programvara eller hårdvara och att använda den information som utbyts. Begreppet driftskompatibilitet definieras i direktiv (EU) 2019/770. 
  
 (37)Enligt artiklarna 7.3 och 8.8 i direktiv 2011/83/EU krävs det att näringsidkaren, vid avtal utanför fasta affärslokaler respektive distansavtal, erhåller konsumentens uttryckliga förhandssamtycke till att utförandet inleds innan ångerfristen löper ut. I artikel 14.4 a i det direktivet föreskrivs en avtalsenlig sanktion när detta krav inte uppfylls av näringsidkaren, nämligen att konsumenten inte behöver betala för de tjänster som tillhandahållits. Kravet på att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke är därför endast relevant för tjänster, inbegripet digitala tjänster, som tillhandahålls mot att ett pris betalas. Det är därför nödvändigt att ändra artiklarna 7.3 och 8.8 så att kravet på näringsidkare att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke endast är tillämpligt på tjänsteavtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. 
  
 (38)I artikel 16 första stycket m i direktiv 2011/83/EU föreskrivs ett undantag från ångerrätten i fråga om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om konsumenten på förhand gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att utförandet inleds innan ångerfristen löpt ut och medgett att konsumentens ångerrätt därigenom går förlorad. I artikel 14.4 b i det direktivet föreskrivs en avtalsenlig sanktion när detta krav inte uppfylls av näringsidkaren, nämligen att konsumenten inte behöver betala för det digitala innehåll som konsumerats. Kravet på att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande är därför endast relevant för digitalt innehåll som tillhandahålls mot att ett pris betalas. Det är därför nödvändigt att ändra artikel 16 första stycket m så att kravet på näringsidkare att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande endast är tillämpligt på avtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. 
  
 (39)I artikel 7.4 i direktiv 2005/29/EG fastställs informationskrav för ett köperbjudande avseende en produkt till ett visst pris. Dessa informationskrav gäller redan på reklamstadiet, medan det genom direktiv 2011/83/EU ställs samma och andra mer detaljerade informationskrav för det senare skedet innan avtal ingås (dvs. precis innan konsumenten ingår ett avtal). Därför kan näringsidkare vara skyldiga att tillhandahålla samma information på reklamstadiet (t.ex. i onlinereklam på en mediewebbplats) som i skedet innan avtal ingås (t.ex. på sidorna i sina nätbutiker). 
  
 (40)Informationskraven enligt artikel 7.4 i direktiv 2005/29/EG inbegriper information till konsumenterna om näringsidkarens hantering av reklamationer. Resultaten från kontrollen av ändamålsenligheten i konsument- och marknadsföringslagstiftningen visar att denna information är mest relevant i skedet innan avtal ingås, vilket regleras i direktiv 2011/83/EU. Kravet på att tillhandahålla denna information i köperbjudanden på reklamstadiet enligt direktiv 2005/29/EG bör därför utgå. 
  
 (41)I artikel 6.1 h i direktiv 2011/83/EU åläggs näringsidkarna att tillhandahålla konsumenterna förhandsinformation om ångerrätten, inklusive den standardblankett för utövande av ångerrätten som finns i bilaga I B till direktivet. I artikel 8.4 i det direktivet föreskrivs enklare krav på förhandsinformation om avtalet ingås med hjälp av ett medel för distanskommunikation som medger ett begränsat utrymme eller en begränsad tid för att visa informationen, t. ex. per telefon, via en röststyrd shoppingassistent eller via sms. Den obligatoriska förhandsinformation som ska tillhandahållas på eller via det särskilda medlet för distanskommunikation omfattar den information om ångerrätten som avses i artikel 6.1 h. I enlighet med detta omfattar den också tillhandahållande av den standardblankett för utövande av ångerrätten som finns i bilaga I B. Det är dock omöjligt att tillhandahålla ångerblanketten när avtalet 
  
 305 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/14 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 ingås genom ett medel såsom telefon eller en röststyrd shoppingassistent och det kanske inte är tekniskt möjligt att göra det på ett användarvänligt sätt genom de andra medel för distanskommunikation som omfattas av artikel 8.4. Det är därför lämpligt att undanta tillhandahållande av standardblanketten för utövande av ångerrätten från den information som näringsidkare måste lämna under alla omständigheter på eller via det särskilda medel för distanskommunikation som användes vid avtalets ingående enligt artikel 8.4. 
  
 (42)I artikel 16 första stycket a i direktiv 2011/83/EU föreskrivs ett undantag från ångerrätten avseende tjänsteavtal som utförts fullständigt, såvida tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren utfört avtalet fullständigt. Enligt artiklarna 7.3 och 8.8 i det direktivet, som rör näringsidkares skyldigheter i situationer där utförandet av avtalet inletts innan ångerfristen har löpt ut, krävs däremot endast att näringsidkaren erhåller konsumentens uttryckliga förhandssamtycke men inte konsumentens medgivande av att ångerrätten går förlorad när avtalet utförts. För att säkerställa enhetlighet mellan dessa bestämmelser är det nödvändigt att i artiklarna 7.3 och 8.8 lägga till en skyldighet för näringsidkaren att även inhämta konsumentens medgivande av att ångerrätten går förlorad när avtalet utförts, om avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. Dessutom bör ordalydelsen i artikel 16 första stycket a ändras för att beakta ändringarna av artiklarna 7.3 och 8.8 genom vilka kravet på näringsidkare att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande endast är tillämpligt på tjänsteavtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. Medlemsstaterna bör dock ges möjligheten att inte tillämpa kravet att erhålla konsumentens medgivande av att ångerrätten går förlorad när avtalet utförts på tjänsteavtal där konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer. Artikel 16 första stycket c i det direktivet innehåller ett undantag från ångerrätten när det gäller avtal avseende tillhandahållande av varor som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har getts en tydlig personlig prägel. Detta undantag omfattar exempelvis tillverkning och montering av möbler som har anpassats till kundens hem när de tillhandahålls enligt ett enskilt försäljningsavtal. 
  
 (43)Undantaget från ångerrätten enligt artikel 16 första stycket b i direktiv 2011/83/EU bör även anses vara tillämpligt på avtal om enskilda leveranser av energi som inte tillhandahålls genom energinätet, eftersom priset på sådan energi är beroende av svängningar på råvaru- eller energimarknaderna som näringsidkaren inte kan påverka och som kan uppstå under den tid då ångerfristen löper. 
  
 (44)I artikel 14.4 i direktiv 2011/83/EU anges under vilka förutsättningar, i händelse av att konsumenten utövar sin ångerrätt, konsumenten inte ska stå för kostnaderna för utförda tjänster, tillhandahållande av allmännyttiga tjänster och tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. Om något av dessa villkor är uppfyllt behöver konsumenten inte betala priset för den tjänst, de allmännyttiga tjänster eller det digitala innehåll som mottagits innan ångerrätten utövats. När det gäller digitalt innehåll är ett av dessa  
 icke-kumulativa 
  villkor, närmare bestämt enligt artikel 14.4 b iii, underlåtenhet att ge bekräftelse på avtalet, inbegripet en bekräftelse på konsumentens uttryckliga förhandssamtycke till att avtalets utförande inleds innan ångerfristen löper ut och medgivande av att ångerrätten går förlorad till följd av detta. Detta villkor ingår dock inte bland villkoren för förlust av ångerrätten i artikel 16 första stycket m i det direktivet, vilket skapar osäkerhet när det gäller konsumenternas möjlighet att åberopa artikel 14.4 b iii när de två andra villkor som anges i artikel 14.4 b är uppfyllda och ångerrätten till följd av detta går förlorad enligt artikel 16 första stycket m. Det villkor som anges i artikel 14.4 b iii bör därför läggas till i artikel 16 första stycket m så att konsumenterna kan utöva sin ångerrätt när det villkoret inte är uppfyllt och således göra gällande de rättigheter som anges i artikel 14.4. 
  
 (45)Näringsidkare kan personanpassa priset på sina erbjudanden till specifika konsumenter eller specifika grupper av konsumenter baserat på automatiserat beslutsfattande och profilering av konsumentbeteende, som ger näringsidkarna möjlighet att bedöma konsumenternas köpkraft. Konsumenterna bör därför tydligt informeras när det pris som anges har personanpassats på grundval av automatiserat beslutsfattande, så att de kan ta hänsyn till eventuella risker när de fattar sitt köpbeslut. Därför bör ett specifikt informationskrav läggas till i direktiv 2011/83/ EU så att konsumenten informeras när priset har personanpassats på grundval av automatiserat beslutsfattande. Detta informationskrav bör inte vara tillämpligt på tekniker såsom s.k. dynamisk prissättning eller prissättning i realtid som innebär att priset förändras på ett mycket flexibelt och snabbt sätt som svar på marknadsefterfrågan när 
  
 306 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/15 
  
 dessa tekniker inte omfattar personanpassning på grundval av automatiserat beslutsfattande. Detta informationskrav påverkar inte tillämpningen av förordning (EU) 2016/679, som bland annat föreskriver att enskilda har rätt att inte bli föremål för automatiserat beslutsfattande, inklusive profilering. 
  
 (46)Med tanke på den tekniska utvecklingen är det nödvändigt att ta bort hänvisningen till faxnummer från förteckningen över de kommunikationsmedel som finns i artikel 6.1 c i direktiv 2011/83/EU eftersom fax nu sällan används och har blivit inaktuell. 
  
 (47)Konsumenter förlitar sig i allt högre grad på konsumentrecensioner och konsumentrekommendationer när de fattar köpbeslut. När näringsidkare tillhandahåller konsumentrecensioner av produkter bör de därför informera konsumenterna om huruvida de har processer eller rutiner för att säkerställa att de publicerade recensionerna härrör från konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna. Om sådana processer eller rutiner finns bör näringsidkarna tillhandahålla information om hur kontrollerna utförs och ge tydlig information till konsumenter om hur recensioner behandlas, till exempel om alla recensioner, oavsett om de är positiva eller negativa, läggs ut eller om dessa recensioner har sponsrats eller påverkats av en avtalsförbindelse med en näringsidkare. Det bör därför betraktas som en otillbörlig affärsmetod att vilseleda konsumenter genom att påstå att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt använt eller köpt den produkten när inga rimliga och proportionella åtgärder har vidtagits för att säkerställa att recensionerna verkligen härrör från sådana konsumenter. Sådana åtgärder skulle kunna inkludera tekniska medel för att kontrollera tillförlitligheten hos den person som lägger ut en recension, till exempel genom att begära information för att kontrollera att konsumenten faktiskt har använt eller köpt produkten. 
  
 (48)Bestämmelserna i detta direktiv om konsumentrecensioner och konsumentrekommendationer påverkar inte sedvanlig och legitim praxis att i reklam göra överdrivna påståenden eller påståenden som inte är avsedda att uppfattas i bokstavlig mening. 
  
 (49)Det bör även vara förbjudet för näringsidkare att lägga ut falska konsumentrecensioner och konsumentrekommen­ dationer, såsom s.k. gillanden på sociala medier, eller att ge andra i uppdrag att göra detta för att göra reklam för sina produkter, samt att manipulera konsumentrecensioner och konsumentrekommendationer, exempelvis genom att endast publicera positiva recensioner och radera negativa recensioner. Sådana metoder kan även förekomma genom extrapolering av rekommendationer från sociala medier i fall då en användares positiva interaktion med visst onlineinnehåll kopplas eller överförs till ett annat, men relaterat innehåll, vilket skapar ett intryck av att användaren även har en positiv inställning till det relaterade innehållet. 
  
 (50)Det bör vara förbjudet för näringsidkare att till konsumenterna vidaresälja biljetter till kultur- och idrottsevenemang som de har förvärvat genom användning av programvara såsom s.k. bottar, vilken ger näringsidkarna möjlighet att köpa biljetter utöver de tekniska begränsningar som tillämpas av den primära biljettförsäljaren eller att kringgå andra tekniska medel som den primära försäljaren har infört för att säkerställa att biljetter finns tillgängliga för alla. Detta förbud påverkar inte eventuella andra nationella åtgärder som medlemsstaterna kan vidta för att skydda konsumenternas berättigade intressen, säkra sin kulturpolitik och bred tillgång för alla till kultur- och idrottsevenemang, exempelvis att reglera vidareförsäljningspriser på biljetter. 
  
 (51)I artikel 16 i stadgan garanteras näringsfriheten i enlighet med unionsrätten samt nationell lagstiftning och praxis. Marknadsföring i alla medlemsstater av varor såsom identiska varor när deras sammansättning eller egenskaper i själva verket väsentligt skiljer sig åt kan emellertid vilseleda konsumenterna och medföra att de fattar ett affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat. 
  
 (52)En sådan metod kan därför anses strida mot direktiv 2005/29/EG på grundval av en bedömning från fall till fall av relevanta delar. För att underlätta för medlemsstaternas konsument- och livsmedelsmyndigheter att tillämpa befintlig unionsrätt tillhandahölls vägledning om tillämpningen av unionens nuvarande regler på situationer med kvalitetsskillnader mellan livsmedel i kommissionens tillkännagivande av den 29 september 2017 med titeln Tillämpningen av EU:s livsmedels- och konsumentskyddslagstiftning på produkter med kvalitetsskillnader – Det specifika fallet livsmedel. I detta sammanhang presenterade kommissionens gemensamma forskningscentrum den 25 april 2018 ett dokument med titeln Framework for selecting and testing of food products to assess quality related characteristics: EU harmonised testing methodology. 
  
 (53)Erfarenheterna från tillsynen har dock visat att det kan vara oklart för konsumenter, näringsidkare och nationella behöriga myndigheter vilka affärsmetoder som kan strida mot direktiv 2005/29/EG när det saknas en uttrycklig bestämmelse. Därför bör det direktivet ändras för att säkerställa rättssäkerhet för både näringsidkare och tillsynsmyndigheter genom att uttryckligen reglera vad som gäller då en vara marknadsförs som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig 
  
 307 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/16 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 åt. De behöriga myndigheterna bör bedöma och hantera sådana metoder från fall till fall i enlighet med direktiv 2005/29/EG, i dess lydelse enligt det här direktivet. Vid sin bedömning bör den behöriga myndigheten ta hänsyn till huruvida det är lätt för konsumenter att identifiera sådana skillnader, en näringsidkares rätt att anpassa varor av samma märke till olika geografiska marknader på grund av legitima och objektiva faktorer, såsom nationell rätt, tillgång till råvaror eller råvarors säsongsbundenhet eller frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel samt näringsidkarnas rätt att erbjuda varor av samma märke i förpackningar med olika vikt eller volym på olika geografiska marknader. De behöriga myndigheterna bör bedöma huruvida konsumenterna lätt kan identifiera sådana skillnader genom att undersöka tillgången till information och huruvida den är tillräcklig. Det är viktigt att konsumenterna informeras om skillnader mellan varor på grund av legitima och objektiva faktorer. Det bör stå näringsidkarna fritt att tillhandahålla sådana uppgifter på olika sätt som ger konsumenterna tillgång till den nödvändiga informationen. Generellt bör näringsidkarna helst välja alternativ till att tillhandahålla sådan information i varornas märkning. Unionens relevanta sektorsspecifika regler och regler för varors fria rörlighet bör följas. 
  
 (54)Försäljning utanför fasta affärslokaler utgör visserligen en berättigad och väletablerad försäljningskanal, t.ex. försäljning i näringsidkarens fasta affärslokaler och distansförsäljning, men vissa särskilt aggressiva eller vilseledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder i samband med besök i konsumentens hem eller under utflykter enligt artikel 2.8 i direktiv 2011/83/EU kan utsätta konsumenterna för påtryckningar att köpa varor eller tjänster som de annars inte skulle köpa eller inköp till mycket höga priser, ofta med omedelbar betalning. Sådana metoder riktar sig ofta mot äldre personer eller andra utsatta konsumenter. Vissa medlemsstater anser att dessa metoder inte är önskvärda och bedömer att det är nödvändigt att begränsa vissa former och aspekter av försäljning utanför fasta affärslokaler i den mening som avses i direktiv 2011/83/EU, såsom aggressiv och vilseledande marknadsföring eller försäljning av en produkt i samband med ett icke begärt besök i konsumentens hem eller utflykter. När sådana begränsningar antas på andra grunder än konsumentskydd, såsom allmän ordning eller den respekt för konsumenternas privatliv som skyddas genom artikel 7 i stadgan, faller de utanför tillämpningsområdet för direktiv 2005/29/EG. 
  
 (55)I enlighet med subsidiaritetsprincipen och för att underlätta upprätthållande av efterlevnaden bör det förtydligas att direktiv 2005/29/EG inte påverkar medlemsstaternas frihet att anta nationella bestämmelser för att ytterligare skydda konsumenternas berättigade intressen mot otillbörliga affärsmetoder i samband med näringsidkares icke begärda besök i deras hem i syfte att erbjuda eller sälja produkter eller utflykter som anordnas av näringsidkaren, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter, när sådana bestämmelser är berättigade med hänsyn till konsumentskyddet. Sådana bestämmelser bör vara proportionella och  
 icke-diskriminerande 
  och bör inte innebära ett förbud mot dessa försäljningskanaler som sådana. Nationella bestämmelser som antas av medlemsstaterna skulle exempelvis kunna föreskriva vilken tid på dagen besök i konsumenternas hem utan deras uttryckliga begäran inte är tillåtna eller förbud mot sådana besök när konsumenterna på ett synligt sätt har angett att de inte godtar sådana besök, eller föreskriva betalningsrutiner. Sådana bestämmelser kan dessutom föreskriva mer skyddande regler på de områden som är harmoniserade genom direktiv 2011/83/EU. Direktiv 2011/83/EU bör därför ändras för att ge medlemsstaterna möjlighet att anta nationella åtgärder för att föreskriva en längre ångerfrist och avvika från specifika undantag från ångerrätten. Medlemsstaterna bör vara skyldiga att underrätta kommissionen om alla nationella bestämmelser som antagits i detta avseende så att kommissionen kan göra denna information tillgänglig för alla berörda parter och övervaka huruvida dessa rättsakter är proportionella och lagenliga. 
  
 (56)När det gäller aggressiva och vilseledande affärsmetoder i samband med evenemang som anordnas på andra platser än i näringsidkarens lokaler påverkar direktiv 2005/29/EG inte eventuella etableringsvillkor eller tillståndssystem som medlemsstaterna kan införa för näringsidkare. Det direktivet påverkar inte heller nationell avtalsrätt, särskilt inte regler om avtals giltighet, ingående eller verkan. Aggressiva och vilseledande affärsmetoder i samband med evenemang som anordnas på andra platser än i näringsidkarens lokaler kan förbjudas på grundval av en bedömning från fall till fall i enlighet med artiklarna  
 5–9 
  i det direktivet. Bilaga I till det direktivet innehåller dessutom ett allmänt förbud mot metoder där näringsidkaren ger intryck av att inte handla inom yrkets ramar, och metoder som ger intryck av att konsumenten inte kan lämna platsen innan ett avtal har ingåtts. Kommissionen bör bedöma huruvida de gällande reglerna ger en tillfredsställande konsumentskyddsnivå och tillhandahåller ändamålsenliga verktyg för medlemsstaterna att effektivt hantera sådana metoder. 
  
 308 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/17 
  
 (57)Detta direktiv bör inte påverka sådana aspekter av nationell avtalsrätt som inte regleras av detta direktiv. Därför bör detta direktiv inte påverka nationell avtalsrätt som reglerar exempelvis ett avtals ingående eller giltighet i fall såsom bristande samtycke eller otillåten kommersiell verksamhet. 
  
 (58)För att säkerställa att medborgarna har tillgång till uppdaterad information om sina konsumenträttigheter och om alternativ tvistlösning bör den kontaktpunkt online som kommissionen ska inrätta så långt som möjligt vara användarvänlig, vara möjlig att nå via mobiltelefon, vara lättillgänglig och kunna användas av alla, inbegripet personer med funktionsnedsättning (s.k. design för alla). 
  
 (59)I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen av den 28 september 2011 från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument (17), har medlemsstaterna åtagit sig att, när det är motiverat, låta anmälan av införlivandeåtgärder åtföljas av ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i direktivet och motsvarande delar i de nationella instrumenten för införlivande. Lagstiftaren anser att det är motiverat att sådana dokument översänds avseende detta direktiv. 
  
 (60)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen bättre upprätthållande och modernisering av konsumentskyddslag­ stiftningen, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av problemets unionsomfattande art, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritets­ principen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 Artikel 1 
  
 Ändring av direktiv 93/13/EEG 
  
 I direktiv 93/13/EEG ska följande artikel införas: 
  
 ”Artikel 8b 
  
 1.Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 2.Medlemsstaterna får begränsa sådana sanktioner till situationer där avtalsvillkoren uttryckligen fastställts som oskäliga under alla omständigheter i nationell rätt, eller om en näringsidkare fortsätter att använda avtalsvillkor som har konstaterats vara oskäliga i ett slutligt avgörande som har fattats i enlighet med artikel 7.2. 
  
 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att följande  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall: 
  
 a)Överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet. 
  
 b)Eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av. 
  
 c)Eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren. 
  
 d)Den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga. 
  
 e)I gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 (*). 
  
 f)Eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. 
  
 (17) EUT C 369, 17.12.2011, s. 14. 
  
 309 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/18 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 4.Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 i den här artikeln ska medlemsstaterna säkerställa att när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 ska de inbegripa en möjlighet antingen att ålägga sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rättsliga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera; det högsta beloppet för sådana sanktionsavgifter ska vara minst 4 % av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. 
  
 5.I fall där en sanktionsavgift ska åläggas i enlighet med punkt 4, men information om näringsidkarens årliga omsättning inte finns tillgänglig, ska medlemsstaterna införa en möjlighet att ålägga sanktionsavgifter till ett högsta belopp på minst 2 miljoner EUR. 
  
 6.Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla de regler och åtgärder som avses i punkt 1 senast den 28 november 2021, samt utan dröjsmål eventuella ändringar som berör dem. 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 345, 27.12.2017, s. 1).” 
  
 Artikel 2 
  
 Ändringar av direktiv 98/6/EG 
  
 Direktiv 98/6/EG ska ändras på följande sätt: 
  
 1.Följande artikel ska införas: ”Artikel 6a 
  
 1.Varje tillkännagivande om en prissänkning ska innehålla uppgift om det tidigare pris som näringsidkaren har tillämpat under en fastställd tidsperiod före tillämpningen av prissänkningen. 
  
 2.Med tidigare pris avses det lägsta pris som näringsidkaren har tillämpat under en tidsperiod inte understigande 30 dagar före tillämpningen av prissänkningen. 
  
 3.Medlemsstaterna får föreskriva andra regler för varor som sannolikt kan försämras eller har kort sista förbrukningsdatum. 
  
 4.Om produkten har funnits på marknaden i mindre än 30 dagar får medlemsstaterna även föreskriva en kortare tidsperiod än den period som anges i punkt 2. 
  
 5.För fall då prissänkningen ökas gradvis får medlemsstaterna föreskriva att det tidigare priset är priset utan prissänkningen före den första tillämpningen av prissänkningen.” 
  
 2.Artikel 8 ska ersättas med följande: ”Artikel 8 
  
 1.Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att följande  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall: 
  
 a)Överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet. 
  
 b)Eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av. 
  
 c)Eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren. 
  
 d)Den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga. 
  
 e)I gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 (*). 
  
 f)Eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. 
  
 310 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/19 
  
 3.Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla de regler och åtgärder som avses i punkt 1 senast den 
  
 28november 2021, samt utan dröjsmål eventuella ändringar som berör dem. 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 345, 27.12.2017, s. 1).” 
  
 Artikel 3 
  
 Ändringar av direktiv 2005/29/EG 
  
 Direktiv 2005/29/EG ska ändras på följande sätt: 
  
 1.I artikel 2 ska första stycket ändras på följande sätt: 
  
 a)Led c ska ersättas med följande: 
  
 ”c) produkt: alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, digitala tjänster och digitalt innehåll samt rättigheter och skyldigheter.” 
  
 b)Följande led ska läggas till: 
  
 ”m) rankning: den relativa position som tilldelas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. 
  
 n)marknadsplats online: en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenterna möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter.” 
  
 2.I artikel 3 ska punkterna 5 och 6 ersättas med följande: 
  
 ”5. Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att anta bestämmelser för att skydda konsumenternas berättigade intressen vad gäller aggressiva eller vilseledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder, i samband med en näringsidkares icke begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organiseras av en näringsidkare, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet. 
  
 6.Medlemsstaterna ska till kommissionen utan dröjsmål anmäla eventuella nationella bestämmelser som antagits med stöd av punkt 5 samt eventuella ändringar. Kommissionen ska göra denna information lättillgänglig för konsumenter och näringsidkare på en särskild webbplats.” 
  
 3.I artikel 6.2 ska följande led läggas till: 
  
 ”c) marknadsföring av en vara i en medlemsstat såsom en vara som är identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när dessa varors sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, såvida det inte är motiverat av legitima och objektiva faktorer.” 
  
 4.Artikel 7 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Punkt 4 ska ändras på följande sätt: 
  
 i)Led d ska ersättas med följande: 
  
 ”d) Närmare villkor för betalning, leverans och fullgörande, om de avviker från de krav god yrkessed innebär.” 
  
 ii)Följande led ska läggas till: 
  
 ”f) För produkter som erbjuds på en marknadsplats online, huruvida den tredje part som erbjuder produkterna är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online.” 
  
 b)Följande punkt ska införas: 
  
 ”4a. När konsumenterna ges möjlighet att söka efter produkter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter på grundval av en sökning i form av ett nyckelord, en fras eller annan indata, oavsett var transaktionen slutligen ingås, ska allmän information, som tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av onlinegränssnittet och är direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sökresultaten presenteras, om de huvudparametrar som 
  
 311 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/20  
  SV  
 Europeiska unionens officiella tidning18.12.2019 
  
 bestämmer rankningen av de produkter som presenteras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar anses som väsentlig. Denna punkt är inte tillämplig på leverantörer av sökmotorer enligt definitionen i artikel 2.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 (*). 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av den 20 juni 2019 om främjande av rättvisa villkor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster (EUT L 186, 11.7.2019, s. 57).” 
  
 c)Följande punkt ska läggas till: 
  
 ”6. Om en näringsidkare ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska information om huruvida och på vilket sätt näringsidkaren säkerställer att de publicerade recensionerna härrör från konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna anses som väsentlig.” 
  
 5.Följande artikel ska införas: 
  
 ”Artikel 11a 
  
 Möjligheter till kompensation 
  
 1.Konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder ska ha tillgång till proportionella och effektiva avhjälpande åtgärder, inbegripet skadestånd för den skada som konsumenten har lidit och, i relevanta fall, prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna får fastställa villkoren för tillämpningen av dessa avhjälpande åtgärder och deras effekt. Medlemsstaterna får i lämpliga fall ta hänsyn till den otillbörliga affärsmetodens allvar och art, den skada konsumenten har lidit samt andra relevanta omständigheter. 
  
 2.Dessa avhjälpande åtgärder ska inte påverka tillämpningen av andra avhjälpande åtgärder som finns tillgängliga för konsumenter enligt unionsrätten eller nationell rätt.” 
  
 6.Artikel 13 ska ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 13 
  
 Sanktioner 
  
 1.Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att följande  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall: 
  
 a)Överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet. 
  
 b)Eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av. 
  
 c)Eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren. 
  
 d)Den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga. 
  
 e)I gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 (*). 
  
 f)Eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. 
  
 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 ska de inbegripa en möjlighet antingen att ålägga sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rättsliga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera; det högsta beloppet för sådana sanktions­ avgifter ska vara minst 4 % av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. Utan att det påverkar den förordningen får medlemsstaterna, av nationella konstitutionella skäl, begränsa åläggandet av sanktions­ avgifter till 
  
 a)överträdelser av artiklarna 6, 7, 8 och 9 samt av bilaga I till detta direktiv, och 
  
 312 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/21 
  
 b)en näringsidkares fortsatta användning av en affärsmetod som den nationella behöriga myndigheten eller domstolen har konstaterat vara otillbörlig, när denna affärsmetod inte utgör en sådan överträdelse som avses i led a. 
  
 4.I fall där en sanktionsavgift ska åläggas i enlighet med punkt 3, men information om näringsidkarens årliga omsättning inte finns tillgänglig, ska medlemsstaterna införa en möjlighet att ålägga sanktionsavgifter till ett högsta belopp på minst 2 miljoner EUR. 
  
 5.Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla de regler och åtgärder som avses i punkt 1 senast den 
  
 28november 2021, samt utan dröjsmål eventuella ändringar som berör dem. 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 345, 27.12.2017, s. 1).” 
  
 7.Bilaga I ska ändras på följande sätt: a) Följande punkt ska införas: 
  
 ”11a. Tillhandahålla sökresultat som svar på en konsuments sökning på internet utan att i fall då det rör sig om betald reklam eller då betalning skett specifikt för att uppnå en högre rankning av produkter i sökresultaten tydligt informera om detta.” 
  
 b)Följande punkter ska införas: 
  
 ”23a. Till konsumenter vidaresälja biljetter till kultur- och idrottsevenemang om näringsidkaren har förvärvat dem genom användning av automatiserade medel för att kringgå eventuella begränsningar av antalet biljetter som en person kan köpa eller andra regler som är tillämpliga på biljettköp. 
  
 23b. Uppge att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkten utan att vidta rimliga och proportionella åtgärder för att säkerställa att recensionerna härrör från sådana konsumenter. 
  
 23c. Lägga ut eller ge en annan juridisk eller fysisk person i uppdrag att lägga ut falska konsumentrecensioner eller konsumentrekommendationer, eller ge en vilseledande bild av konsumentrecensioner eller konsumentrekom­ mendationer på sociala medier för att göra reklam för produkter.” 
  
 Artikel 4 
  
 Ändringar av direktiv 2011/83/EU 
  
 Direktiv 2011/83/EU ska ändras på följande sätt: 
  
 1.I artikel 2 ska första stycket ändras på följande sätt: 
  
 a)Led 3 ska ersättas med följande: 
  
 ”3. varor: varor enligt definitionen i artikel 2.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 (*). 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv 2009/22/EG samt om upphävande av direktiv 1999/44/EG (EUT L 136, 22.5.2019, s. 28).” 
  
 b)Följande led ska införas: 
  
 ”4a. personuppgifter: personuppgifter enligt definitionen i artikel 4.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 (*) 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1).” 
  
 313 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/22 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 c)Leden 5 och 6 ska ersättas med följande: 
  
 ”5. köpeavtal: varje avtal där näringsidkaren överlåter eller åtar sig att överlåta äganderätten till varan till konsumenten, inbegripet avtal där avtalsföremålet är både varor och tjänster. 
  
 6.tjänsteavtal: varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst, inbegripet en digital tjänst, till konsumenten.” 
  
 d)Led 11 ska ersättas med följande: 
  
 ”11. digitalt innehåll: digitalt innehåll enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 (*). 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (EUT L 136, 22.5.2019, s. 1).” 
  
 e)Följande led ska läggas till: 
  
 ”16. digital tjänst: en digital tjänst enligt definitionen i artikel 2.2 i direktiv (EU) 2019/770. 
  
 17.marknadsplats online: en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som gör det möjligt för konsumenter att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. 
  
 18.leverantör av en marknadsplats online: en näringsidkare som tillhandahåller en marknadsplats online till konsumenter. 
  
 19.kompatibilitet: kompatibilitet enligt definitionen i artikel 2.10 i direktiv (EU) 2019/770. 
  
 20.funktionalitet: funktionalitet enligt definitionen i artikel 2.11 i direktiv (EU) 2019/770. 
  
 21.driftskompatibilitet: driftskompatibilitet enligt definitionen i artikel 2.12 i direktiv (EU) 2019/770.” 
  
 2.Artikel 3 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Punkt 1 ska ersättas med följande: 
  
 ”1. Detta direktiv ska tillämpas, enligt de villkor och i den omfattning som anges i bestämmelserna i detta direktiv, på alla avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset. Det ska tillämpas på avtal om leverans av vatten, gas, el eller fjärrvärme, inklusive från offentliga leverantörer, till den del som dessa försörjningstjänster tillhandahålls på avtalsrättslig grund.” 
  
 b)Följande punkt ska införas: 
  
 ”1a. Detta direktiv ska också tillämpas när näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium eller en digital tjänst till konsumenten och konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla personuppgifter till näringsidkaren, utom när de personuppgifter som konsumenten tillhandahåller behandlas av näringsidkaren enbart för att tillhandahålla det digitala innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium eller den digitala tjänsten i enlighet med detta direktiv, eller för att göra det möjligt för näringsidkaren att uppfylla rättsliga krav som gäller för näringsidkaren, och näringsidkaren inte behandlar uppgifterna för något annat ändamål.” 
  
 c)Punkt 3 ska ändras på följande sätt: 
  
 i)Led k ska ersättas med följande: 
  
 ”k) om passagerartransporttjänster, med undantag för artiklarna 8.2, 19, 21 och 22,”. 
  
 314 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/23 
  
 ii)Följande led ska läggas till: 
  
 ”n) om varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag.” 
  
 3.Artikel 5.1 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Led e ska ersättas med följande: 
  
 ”e) Förutom en påminnelse om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varor, digitalt innehåll och digitala tjänster, den kundassistans och produktservice som gäller efter försäljningen och de kommersiella garantier som gäller samt villkoren för dessa, om tillämpligt.” 
  
 b)Leden g och h ska ersättas med följande: 
  
 ”g) Om tillämpligt, funktionaliteten hos, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för, varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 h)Om tillämpligt, relevant kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till.” 
  
 4.Artikel 6 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Punkt 1 ska ändras på följande sätt: 
  
 i)Led c ska ersättas med följande: 
  
 ”c) Geografisk adress där näringsidkaren är etablerad samt näringsidkarens telefonnummer och  
 e-postadress; 
  om näringsidkaren tillhandahåller andra medel för kommunikation via internet som garanterar att konsumenten kan lagra eventuell skriftlig korrespondens med näringsidkaren, inbegripet datum och tid för sådan korrespondens, på ett varaktigt medium ska informationen även omfatta uppgifter om dessa andra sätt; alla dessa medel för kommunikation som tillhandahålls av näringsidkaren ska göra det möjligt för konsumenten att snabbt kontakta och kommunicera effektivt med näringsidkaren; i förekommande fall ska näringsidkaren också tillhandahålla geografisk adress och identitet för den näringsidkare för vars räkning denna agerar.” 
  
 ii)Följande led ska införas: 
  
 ”ea) Om tillämpligt, att priset har personanpassats på grundval av automatiserat beslutsfattande.” 
  
 iii)Led l ska ersättas med följande: 
  
 ”l) En påminnelse om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varor, digitalt innehåll och digitala tjänster.” 
  
 iv)Leden r och s ska ersättas med följande: 
  
 ”r) Om tillämpligt, funktionaliteten hos, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för, varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. 
  
 s)Om tillämpligt, relevant kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till.” 
  
 b)Punkt 4 ska ersättas med följande: 
  
 ”4. Informationen i punkt 1 h, i och j i den här artikeln får lämnas med hjälp av mallen för information om ångerrätt i bilaga I A. Om näringsidkaren har tillhandahållit denna informationsblankett korrekt ifylld till konsumenten är informationskraven i punkt 1 h, i och j i den här artikeln uppfyllda. Hänvisningarna till ångerfristen på 14 dagar i mallen för information om ångerrätt i bilaga I A ska ersättas med hänvisningar till en ångerfrist på 30 dagar i fall då medlemsstater har antagit bestämmelser i enlighet med artikel 9.1a.” 
  
 315 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/24 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 5.Följande artikel ska införas: 
  
 ”Artikel 6a 
  
 Ytterligare särskilda informationskrav för avtal som ingås på marknadsplatser online 
  
 1.Innan en konsument blir bunden av ett distansavtal eller ett motsvarande erbjudande på en marknadsplats online ska leverantören av marknadsplatsen online, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2005/29/EG, klart och tydligt, och på ett sätt som är lämpligt för medlet för distanskommunikation, ge konsumenten information om följande: 
  
 a)Allmän information, som tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av onlinegränssnittet och är direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sökresultaten presenteras, om de huvudparametrar som bestämmer rankningen, enligt definitionen i artikel 2.1 m i direktiv 2005/29/EG, av erbjudanden som presenteras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar. 
  
 b)Huruvida den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. 
  
 c)När den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet inte är en näringsidkare, att konsumenträttigheterna enligt unionens konsumentskyddslagstiftning inte är tillämpliga på avtalet. 
  
 d)I tillämpliga fall, hur skyldigheterna enligt avtalet är uppdelade mellan den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet och leverantören av marknadsplatsen online; denna information påverkar inte det ansvar som leverantören av marknadsplatsen online eller tredjepartsnäringsidkaren har när det gäller avtalet enligt annan unionsrätt eller nationell rätt. 
  
 2.Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2000/31/EG hindrar denna artikel inte medlemsstaterna från att införa ytterligare informationskrav för leverantörer av marknadsplatser online. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet.” 
  
 6.Artikel 7.3 ska ersättas med följande: 
  
 ”3. Om en konsument vill att utförandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska inledas under den ångerfrist som föreskrivs i artikel 9.2, och avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, ska näringsidkaren kräva att konsumenten inkommer med en uttrycklig begäran på ett varaktigt medium och begära att konsumenten medger att konsumentens ångerrätt går förlorad efter det att näringsidkaren fullständigt utfört avtalet.” 
  
 7.Artikel 8 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Punkt 4 ska ersättas med följande: 
  
 ”4. Om avtalet ingås med hjälp av ett medel för distanskommunikation som medger ett begränsat utrymme eller en begränsad tid för att visa informationen ska näringsidkaren, på eller via det särskilda medlet, innan ett sådant avtal ingås åtminstone lämna förhandsinformation om varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper, näringsidkarens identitet, det sammanlagda priset, ångerrätten, avtalets löptid och, när det gäller avtal med obegränsad löptid, villkoren för uppsägning av avtalet i enlighet med artikel 6.1 a, b, e, h respektive o utom den standardblankett för utövande av ångerrätten enligt bilaga I B som avses i led h. Övrig information som avses i artikel 6.1, inbegripet standardblanketten för utövande av ångerrätten, ska näringsidkaren lämna till konsumenten på lämpligt sätt i enlighet med punkt 1 i den här artikeln.” 
  
 b)Punkt 8 ska ersättas med följande: 
  
 ”8. Om en konsument vill att utförandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska inledas under den ångerfrist som föreskrivs i artikel 9.2, och avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, ska näringsidkaren kräva att konsumenten inkommer med en uttrycklig begäran och begära att konsumenten medger att konsumentens ångerrätt går förlorad efter det att näringsidkaren fullständigt utfört avtalet.” 
  
 316 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/25 
  
 8.Artikel 9 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Följande punkt ska införas: 
  
 ”1a. I syfte att skydda konsumenternas berättigade intressen vad gäller aggressiva eller vilseledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder, får medlemsstaterna anta bestämmelser om att den ångerfrist på 14 dagar som avses i punkt 1 förlängs till 30 dagar för avtal som ingås i samband med en näringsidkares icke begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organiseras av en näringsidkare, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet.” 
  
 b)I punkt 2 ska inledningen ersättas med följande: 
  
 ”2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10 ska den ångerfrist som avses i punkt 1 i den här artikeln löpa ut efter 14 dagar eller, om medlemsstaterna har antagit bestämmelser i enlighet med punkt 1a i den här artikeln, 30 dagar räknat från”. 
  
 9.Artikel 10.2 ska ersättas med följande: 
  
 ”2. Om näringsidkaren har informerat konsumenten enligt punkt 1 i den här artikeln inom 12 månader räknat från den dag som avses i artikel 9.2 ska ångerfristen löpa ut 14 dagar eller, om medlemsstaterna har antagit bestämmelser i enlighet med artikel 9.1a, 30 dagar efter den dag då konsumenten mottagit informationen.” 
  
 10.I artikel 13 ska följande punkter läggas till: 
  
 ”4. Vad gäller konsumenternas personuppgifter ska näringsidkaren uppfylla de skyldigheter som är tillämpliga enligt förordning (EU) 2016/679. 
  
 5.Näringsidkaren ska avhålla sig från att använda något annat innehåll än personuppgifter som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahålls av näringsidkaren, med undantag för innehåll som 
  
 a)inte har något annat användningsområde än det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren, 
  
 b)endast rör konsumentens verksamhet vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren, 
  
 c)har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och inte kan delas upp eller endast kan delas upp med oproportionella ansträngningar, eller 
  
 d)har genererats gemensamt av konsumenten och andra, och andra konsumenter kan fortsätta att använda innehållet. 
  
 6.Med undantag för de situationer som avses i punkt 5 a, b eller c ska näringsidkaren, på konsumentens begäran, för konsumenten tillgängliggöra eventuellt annat innehåll än personuppgifter som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren. 
  
 7.Konsumenten ska ha rätt att hämta detta digitala innehåll kostnadsfritt, utan hinder från näringsidkarens sida, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. 
  
 8.Vid frånträde av avtalet får näringsidkaren förhindra varje framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten från konsumentens sida, särskilt genom att göra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten otillgängligt för konsumenten eller genom att avaktivera konsumentens användarkonto, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 6.” 
  
 11.Artikel 14 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Följande punkt ska införas: 
  
 ”2a. Vid frånträde av avtalet ska konsumenten avhålla sig från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att tillgängliggöra detta för tredje parter.” 
  
 317 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/26 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 b)I punkt 4 b ska led i ersättas med följande: 
  
 ”i) om inte konsumenten gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att tjänsterna börjar utföras före utgången av den 14- eller  
 30-dagarsperiod 
  som avses i artikel 9,”. 
  
 12.Artikel 16 ska ändras på följande sätt: 
  
 a)Första stycket ska ändras på följande sätt: 
  
 i)Led a ska ersättas med följande: 
  
 ”a) Tjänsteavtal efter det att tjänsten fullständigt utförts men, om avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, enbart om tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullständigt utfört avtalet.” 
  
 ii)Led m ska ersättas med följande: 
  
 ”m) Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om utförandet inletts och, om avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, om 
  
 i)konsumenten har lämnat ett uttryckligt förhandssamtycke till att utförandet inleds under ångerfristen, 
  
 ii)konsumenten medgett att ångerrätten därigenom går förlorad, och 
  
 iii)näringsidkaren gett bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7.” 
  
 b)Följande stycken ska läggas till: 
  
 ”I syfte att skydda konsumenternas berättigade intressen vad gäller aggressiva eller vilseledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder, får medlemsstaterna avvika från undantagen från ångerrätten enligt första stycket a, b, c och e i fråga om avtal som ingås i samband med en näringsidkares icke begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organiseras av en näringsidkare, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter. Sådana bestämmelser ska vara proportionella,  
 icke-diskriminerande 
  och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet. 
  
 I fråga om tjänsteavtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, där konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer, får medlemsstaterna föreskriva att konsumenterna förlorar ångerrätten efter det att tjänsten fullständigt utförts, under förutsättning att tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke.” 
  
 13.Artikel 24 ska ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 24 
  
 Sanktioner 
  
 1.Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att följande  
 icke-uttömmande 
  och vägledande kriterier beaktas vid åläggandet av sanktioner, i lämpliga fall: 
  
 a)Överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet. 
  
 b)Eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av. 
  
 c)Eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren. 
  
 d)Den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga. 
  
 e)I gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 (*). 
  
 318 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 2 
  
 18.12.2019 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 328/27 
  
 f)Eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. 
  
 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 ska de inbegripa en möjlighet antingen att ålägga sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rättsliga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera; det högsta beloppet för sådana sanktionsavgifter ska vara minst 4 % av näringsidkarens årliga omsättning i den berörda medlemsstaten eller de berörda medlemsstaterna. 
  
 4.I fall där en sanktionsavgift ska åläggas i enlighet med punkt 3, men information om näringsidkarens årliga omsättning inte finns tillgänglig, ska medlemsstaterna införa en möjlighet att ålägga sanktionsavgifter till ett högsta belopp på minst 2 miljoner EUR. 
  
 5.Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla de regler och åtgärder som avses i punkt 1 senast den 28 november 2021, samt utan dröjsmål eventuella ändringar som berör dem. 
  
 _____________ 
  
 (*)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 345, 27.12.2017, s. 1).” 
  
 14.Artikel 29.1 ska ersättas med följande: 
  
 ”1. Om en medlemsstat utnyttjar något av de lagstiftningsval som avses i artiklarna 3.4, 6.7, 6.8, 7.4, 8.6, 9.1a och 9.3 samt artikel 16 andra och tredje styckena ska den informera kommissionen om detta senast den 28 november 2021 och om alla eventuella senare ändringar.” 
  
 15.Bilaga I ska ändras på följande sätt: a) Del A ska ändras på följande sätt: 
  
 i)Tredje stycket under rubriken ”Ångerrätt” ska ersättas med följande: 
  
 ”Vill du utöva ångerrätten ska du till näringsidkaren skicka [2] ett klart och tydligt meddelande om ditt beslut att frånträda avtalet (t.ex. ett brev som skickas per post eller  
 e-post). 
  Du kan använda den bifogade standardblanketten för utövande av ångerrätten, men det är inte ett krav. [3]” 
  
 ii)Punkt 2 under rubriken ”Instruktioner för komplettering av blanketten” ska ersättas med följande: ”[2.] Du ska skriva in ditt namn, din geografiska adress, ditt telefonnummer och din  
 e-postadress.” 
  
 b)Del B första strecksatsen ska ersättas med följande: 
  
 ”Till [här ska näringsidkaren skriva in sitt namn, sin geografiska adress och sin  
 e-postadress]:”. 
  
 Artikel 5 
  
 Information om konsumenträttigheter 
  
 Kommissionen ska säkerställa att medborgare som söker information om sina konsumenträttigheter eller om alternativ tvistlösning har tillgång till en kontaktpunkt online via den gemensamma digitala ingång som inrättas genom Europapar­ lamentets och rådets förordning (EU) 2018/1724 (18), som gör det möjligt för dem att 
  
 a)få tillgång till aktuell information om sina konsumenträttigheter i unionen på ett tydligt, begripligt och lättillgängligt sätt, och 
  
 b)inge klagomål via den plattform för tvistlösning online som inrättats enligt förordning (EU) nr 524/2013 och till behörigt konsumentcentrum inom nätverket av europeiska konsumentcentrum, beroende på vilka parter som berörs. 
  
 (18) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1724 av den 2 oktober 2018 om inrättande av en gemensam digital ingång för tillhandahållande av information, förfaranden samt hjälp- och problemlösningstjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 (EUT L 295, 21.11.2018, s. 1). 
  
 319 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 328/28 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 18.12.2019 
  
 Artikel 6 
  
 Kommissionens rapportering och översyn 
  
 Senast den 28 maj 2024 ska kommissionen lämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv till Europaparlamentet och rådet. Rapporten ska framför allt innefatta en bedömning av direktivets bestämmelser om 
  
 a)evenemang som anordnas på andra platser än i näringsidkarens fasta affärslokaler, och 
  
 b)fall då varor marknadsförs som identiska trots att deras sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, inbegripet huruvida sådana fall bör omfattas av strängare krav, inklusive förbud enligt bilaga I till direktiv 2005/29/EG och huruvida närmare bestämmelser om information om skillnader mellan varor är nödvändiga. 
  
 Rapporten ska vid behov åtföljas av ett lagstiftningsförslag. 
  
 Artikel 7 
  
 Införlivande 
  
 1.Medlemsstaterna ska senast den 28 november 2021 anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast underrätta kommissionen om detta. 
  
 De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 28 maj 2022]. 
  
 När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. 
  
 2.Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. 
  
 Artikel 8 
  
 Ikraftträdande 
  
 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 Artikel 9 
  
 Adressater 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 Utfärdat i Strasbourg den 27 november 2019. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Hayes 
  
 Kelley 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 320 
  
 Bilaga 3 
  
 321 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2021:17 
  
 322 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 3 
  
 323 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2021:17 
  
 324 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 3 
  
 325 
  
 4. Dessa principer har uppställts genom direktiv 79/581/ med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europe- EEG 6() om konsumentskydd i samband med pris- 
  
 iska gemenskapen, särskilt artikel 129a.2 i detta, märkning av livsmedel och i direktiv 88/314/EEG7) ( om konsumentskydd i samband med prismärkning av andra varor än livsmedel. 
  
 med beaktande av kommissionens förslag1), ( 
  
 5. Sambandet mellan jämförprismärkning och förpake- 
  
 med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs terade varor med i förväg bestämda mängder eller vo- 
  
 yttrande 2(),lymer som motsvarar värdena på de mängdserier som har fastställts på gemenskapsnivå har visat sig vara 
  
 överdrivet svårt att tillämpa. Det är följaktligen nöd- vändigt att i konsumentens intresse överge detta sam- 
  
 i enlighet med det i artikel 189b i Fördraget om upprätband- till förmån för en ny förenklad mekanism, utan 
  
 tandet av Europeiska gemenskapens angivna förfarandet3) ( att det påverkar reglerna om standardisering av för- och mot bakgrund av det gemensamma utkastet som god- packningar. 
  
 kändes av förlikningskommittén den 9 december 1997, och 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 98/6/EG 
  
 av den 16 februari 1998 
  
 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsu- menter 
  
 konsumentskydd och informationspolitik5) (bör ge- mensamma principer för prismärkning utarbetas. 
  
 Bilaga 4 
  
 18. 3. 98 
  
 ˜ 
  
 SV ˜ 
  
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 
  
 L 80/27 
  
 6. 
  
 Skyldigheten 
  
 att 
  
 ange 
  
 försäljningspris 
  
 och 
  
 jämförpris 
  
 bidrar 
  
 avsevärt 
  
 till 
  
 att 
  
 förbättra 
  
 konsumentinformatio- 
  
 med 
  
 beaktande 
  
 av 
  
 följande: 
  
 nen, 
  
 eftersom 
  
 detta 
  
 är 
  
 det 
  
 enklaste sättet 
  
 att 
  
 ge 
  
 konsu- 
  
 menterna 
  
 optimala 
  
 möjligheter att 
  
 utvärdera 
  
 och jäm- 
  
 föra 
  
 varors pris och därmed göra välgrundade 
  
 val uti- 
  
 från 
  
 enkla 
  
 jämförelser. 
  
 1. En 
  
 öppet 
  
 fungerande 
  
 marknad och korrekt informa- 
  
 tion 
  
 främjar 
  
 konsumentskyddet och en sund konkur- 
  
 rens 
  
 mellan 
  
 företag 
  
 och 
  
 varor. 
  
 7. 
  
 Det 
  
 bör 
  
 följaktligen 
  
 vara 
  
 en 
  
 allmän 
  
 skyldighet 
  
 att 
  
 samtidigt 
  
 ange 
  
 varors 
  
 försäljningspris 
  
 och 
  
 jämförpris 
  
 för 
  
 alla varor utom för varor som säljs i lös vikt, för 
  
 2. 
  
 Konsumenter måste garanteras en hög skyddsnivå. 
  
 vilka 
  
 försäljningspriset 
  
 inte 
  
 kan 
  
 bestämmas 
  
 förrän 
  
 konsumenten anger 
  
 hur 
  
 mycket 
  
 av 
  
 varan 
  
 som 
  
 behövs. 
  
 Gemenskapen bör bidra till detta genom särskilda 
  
 åt- 
  
 gärder som stöder och kompletterar medlemsstaternas 
  
 politik 
  
 för 
  
 exakt, 
  
 klar 
  
 och 
  
 otvetydig 
  
 information 
  
 till 
  
 8. Det är nödvändigt att beakta att vissa varor vanligen 
  
 konsumenterna 
  
 om 
  
 priserna 
  
 på 
  
 de 
  
 varor 
  
 som 
  
 erbjuds 
  
 säljs 
  
 i 
  
 andra 
  
 mängder 
  
 än 
  
 ett 
  
 kilo, 
  
 en 
  
 liter, 
  
 en 
  
 meter, 
  
 dem. 
  
 en 
  
 kvadratmeter eller en kubikmeter. Det är därför 
  
 lämpligt 
  
 att 
  
 medlemsstaterna 
  
 får tillåta att jämförpri- 
  
 set 
  
 hänför 
  
 till 
  
 en 
  
 annan 
  
 mängdenhet 
  
 med 
  
 beaktande 
  
 3. 
  
 Enligt 
  
 rådets 
  
 resolution av den 14 april 1975 om 
  
 Eu-av 
  
 varans 
  
 karaktär 
  
 och 
  
 de 
  
 kvantiteter i vilka den nor- 
  
 ropeiska ekonomiska 
  
 gemenskapens 
  
 preliminära pro- 
  
 malt 
  
 säljs 
  
 i 
  
 den 
  
 berörda 
  
 medlemsstaten. 
  
 gram 
  
 för 
  
 konsumentskydd 
  
 och 
  
 4 
  
 ( 
  
 informationspolitik) 
  
 och 
  
 rådets 
  
 resolution 
  
 av 
  
 den 19 maj 1981 om Europe- 
  
 iska 
  
 ekonomiska 
  
 gemenskapens 
  
 andra 
  
 program 
  
 för 9. 
  
 Skyldigheten 
  
 att 
  
 ange 
  
 jämförpris 
  
 kan 
  
 under 
  
 vissa 
  
 om- 
  
 ständigheter 
  
 utgöra 
  
 en 
  
 allför 
  
 tung 
  
 börda 
  
 för 
  
 vissa 
  
 små 
  
 detaljistföretag 
  
 och 
  
 medlemsstaterna 
  
 bör 
  
 därför 
  
 ha 
  
 rätt 
  
 (1) 
  
 EGT 
  
 C 
  
 260, 
  
 5.10.1995, 
  
 s. 
  
 5 
  
 och 
  
 en 
  
 EGT 
  
 C 
  
 249, 
  
 27.8.1996, 
  
 s. 
  
 2. 
  
 att 
  
 avstå 
  
 från 
  
 att 
  
 tillämpa 
  
 denna 
  
 skyldighet 
  
 under 
  
 (2) 
  
 EGT 
  
 C 
  
 82, 
  
 19.3.1996, 
  
 s. 
  
 32. 
  
 den 
  
 18 
  
 april 
  
 1996, 
  
 (EGT 
  
 lämplig 
  
 övergångsperiod. 
  
 (3) 
  
 Europaparlamentets 
  
 yttrande avgivet 
  
 C 
  
 141, 
  
 13.5.1996, 
  
 s. 
  
 191), 
  
 rådets 
  
 gemensamma 
  
 ståndpunkt 
  
 av 
  
 den 27 september 1996 (EGT C 333, 7.11.1996, s. 7.) och(5) EuEGT- 
  
 C 
  
 133, 
  
 3.6.1981, 
  
 s. 
  
 1. 
  
 ropaparlamentets beslut av den 18 februari 1997 (EGT C (685,)EGT 
  
 L 158, 26.6.1979, s. 19. Direktivet senast ändrat genom 
  
 17.3.1997, s. 26). Europaparlamentets 
  
 beslut av den 16 
  
 decem- direktiv 
  
 95/58/EG 
  
 (EGT 
  
 L 
  
 299, 
  
 12.12.1995, 
  
 s. 
  
 11). 
  
 ber 
  
 1997 
  
 och 
  
 rådets beslut av den 18 december 1997. 
  
 (7) EGT 
  
 L 
  
 142, 
  
 9.6.1988, 
  
 s. 
  
 19. 
  
 Direktivet 
  
 senast 
  
 ändrat 
  
 genom 
  
 di- 
  
 (4) 
  
 EGT 
  
 C 
  
 92, 
  
 25.4.1975, 
  
 s. 
  
 1. 
  
 rektiv 
  
 95/58/EG 
  
 (EGT 
  
 L 
  
 299, 
  
 12.12.1995, 
  
 s. 
  
 11). 
  
 327 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 
  
 80/28 
  
 Europeiska 
  
 gemenskapernas 
  
 officiella 
  
 tidning 
  
 18. 
  
 3. 
  
 98 
  
 ˜ 
  
 SV 
  
 ˜ 
  
 10. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 bör 
  
 också 
  
 ha 
  
 möjlighet 
  
 att 
  
 medgeb) 
  
 jämförpris: det 
  
 slutliga 
  
 priset, 
  
 inklusive 
  
 mervärdeskatt 
  
 undantag 
  
 från 
  
 skyldigheten 
  
 att 
  
 ange 
  
 jämförpriset för 
  
 och 
  
 alla 
  
 övriga 
  
 skatter, 
  
 på 
  
 ett 
  
 kilo, 
  
 en 
  
 liter, 
  
 en 
  
 meter, 
  
 en 
  
 varor 
  
 för 
  
 vilka 
  
 denna 
  
 prismärkning 
  
 inte 
  
 skulle 
  
 vara 
  
 avkvadratmeter 
  
 eller 
  
 en 
  
 kubikmeter av 
  
 en vara 
  
 eller 
  
 en 
  
 betydelse 
  
 eller riskera att skapa förvirring, till exem- annan mängdenhet som i den berörda medlemsstater- 
  
 pel 
  
 när 
  
 mängdangivelsen 
  
 inte 
  
 är 
  
 relevant 
  
 för prisjäm- na 
  
 i 
  
 stor 
  
 utsträckning 
  
 och 
  
 traditionellt 
  
 används 
  
 vid 
  
 för- 
  
 förelsen 
  
 eller 
  
 när 
  
 olika 
  
 varor 
  
 saluförs 
  
 i 
  
 samman 
  
 för-säljning 
  
 av 
  
 vissa 
  
 varor, 
  
 packning. 
  
 c) 
  
 var som säljs i lös vikt: en 
  
 vara 
  
 som 
  
 inte 
  
 är 
  
 färdigför- 
  
 11. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 får 
  
 för 
  
 att 
  
 underlätta 
  
 tillämpningen 
  
 packad 
  
 och som mäts upp i konsumentens närvaro, 
  
 av den 
  
 införda 
  
 mekanismen, 
  
 när 
  
 det 
  
 gäller 
  
 andra 
  
 va- 
  
 ror 
  
 än 
  
 livsmedel, 
  
 upprätta 
  
 en förteckning över de  
 d)va-näringsidkare: 
  en 
  
 fysisk 
  
 eller 
  
 juridisk 
  
 person 
  
 som 
  
 ror 
  
 eller 
  
 varukategorier 
  
 för 
  
 vilka 
  
 kravet 
  
 på 
  
 jämförpris- säljer 
  
 eller 
  
 erbjuder till 
  
 försäljning 
  
 varor 
  
 som 
  
 ingår 
  
 i 
  
 märkning 
  
 fortsatt 
  
 skall 
  
 gälla. 
  
 dennes 
  
 handelsverksamhet 
  
 eller 
  
 yrkesmässiga 
  
 verksam- 
  
 het, 
  
 12. 
  
 Regler 
  
 på 
  
 gemenskapsnivå 
  
 gör 
  
 det 
  
 möjligt 
  
 att 
  
 säker- 
  
 konsument: en 
  
 fysisk 
  
 person 
  
 som 
  
 köper 
  
 en 
  
 vara 
  
 av 
  
 skäl 
  
 e) 
  
 ställa enhetlig och tydlig information till nytta för alla 
  
 konsumenter 
  
 på 
  
 den 
  
 inre 
  
 marknaden. 
  
 Det 
  
 nya 
  
 för- som 
  
 inte 
  
 faller 
  
 inom 
  
 ramen 
  
 för 
  
 dennes 
  
 kommersiella 
  
 enklade tillvägagångssättet är både nödvändigt och 
  
 eller 
  
 yrkesmässiga 
  
 verksamhet. 
  
 tillräckligt 
  
 för 
  
 att 
  
 uppnå 
  
 detta 
  
 mål. 
  
 13. Medlemsstaterna måste se till att systemet är effektivt. 
  
 Artikel 
  
 Systemets 
  
 öppenhet 
  
 bör 
  
 också behållas 
  
 när 
  
 euron 
  
 in- 
  
 förs. 
  
 För 
  
 detta ändamål bör det högsta antalet prisan- 
  
 givelser 
  
 begränsas. 
  
 1. 
  
 Försäljningspriset 
  
 och 
  
 jämförpriset 
  
 skall 
  
 anges 
  
 för 
  
 al- 
  
 la 
  
 varor 
  
 som 
  
 avses 
  
 i artikel 1, dock så att angivandet av 
  
 14. 
  
 Särskild 
  
 uppmärksamhet 
  
 bör 
  
 ägnas 
  
 små 
  
 detaljistföre-jämförpris 
  omfattas av artikel 5. Jämförpriset behöver inte 
  
 tag. 
  
 Kommissionen 
  
 bör 
  
 därför 
  
 i 
  
 sin 
  
 rapport 
  
 om 
  
 om 
  
 det 
  
 är 
  
 identiskt med försäljningspriset. 
  
 tillämpningen av det här direktivet, 
  
 vilken 
  
 skall 
  
 anges 
  
 läggas 
  
 fram 
  
 senast tre 
  
 år 
  
 efter 
  
 den 
  
 dag 
  
 som 
  
 anges 
  
 i 
  
 artikel 
  
 11.1, 
  
 särskilt 
  
 beakta 
  
 de 
  
 små 
  
 detaljistföretagens 
  
 erfaren- 
  
 Medlemsstaterna 
  
 får 
  
 besluta att 
  
 inte 
  
 tillämpa 
  
 punkt 
  
 1 
  
 2. 
  
 heter 
  
 av 
  
 tillämpningen 
  
 av 
  
 det 
  
 här 
  
 direktivet, 
  
 bland 
  
 på 
  
 annat 
  
 av 
  
 teknisk 
  
 utveckling 
  
 och 
  
 införandet 
  
 av 
  
 en 
  
 ge- 
  
 mensam 
  
 valuta. 
  
 Rapporten, 
  
 som 
  
 skall 
  
 beakta 
  
 den 
  
 som 
  
 erbjuds 
  
 i 
  
 samband 
  
 med 
  
 tillhandahållandet 
  
 — varor 
  
 övergångsperiod 
  
 som 
  
 anges 
  
 i 
  
 artikel 6, 
  
 bör 
  
 åtföljas 
  
 avav 
  
 tjänster, 
  
 förslag. 
  
 — 
  
 försäljning på auktion och försäljning av konst och 
  
 antikviteter. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 Artikel 1 
  
 3.När varan säljs i lös vikt behöver bara jämförpriset anges. 
  
 4.I reklam där försäljningspriset på varor som avses i 
  
 artikel 1 
  
 nämns skall 
  
 även jämförpriset anges, om inte an- 
  
 nat följer 
  
 av artikel 
  
 5. 
  
 Syftet 
  
 med detta direktiv 
  
 är att föreskriva att försäljnings- 
  
 pris 
  
 och 
  
 jämförpris skall 
  
 anges på alla 
  
 varor 
  
 som konsu- 
  
 menter erbjuds av näringsidkare, för att 
  
 förbättra 
  
 informa- 
  
 tionen till 
  
 konsumenterna 
  
 och underlätta 
  
 prisjämförelser. 
  
 Artikel 4 
  
 Artikel 2 
  
 I detta direktiv avses med 
  
 1. 
  
 Försäljningspriset 
  
 och 
  
 jämförpriset skall vara entydi- 
  
 ga, 
  
 lätta 
  
 att känna 
  
 igen 
  
 och tydligt läsbara. Medlemsstater- 
  
 na 
  
 får 
  
 föreskriva 
  
 att 
  
 det 
  
 högsta antalet prisangivelser be- 
  
 gränsas. 
  
 a) försäljningspris: det 
  
 slutliga 
  
 priset på en enhet eller en2. Jämförpriset skall hänföra sig till en mängd 
  
 som an- 
  
 bestämd 
  
 mängd 
  
 av en 
  
 vara, inklusive mervärdeskattges i enlighet med nationella bestämmelser och 
  
 gemen- 
  
 och alla 
  
 övriga 
  
 skatter, 
  
 skapsbestämmelser. 
  
 328 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 4 
  
 18. 
  
 3. 
  
 98 
  
 Europeiska 
  
 gemenskapernas 
  
 officiella 
  
 tidning 
  
 L 
  
 80/29 
  
 ˜ 
  
 SV 
  
 ˜ 
  
 Om nettovikten och avrunnen vikt enligt 
  
 nationella 
  
 beEEG- 
  
 om konsumentskydd i samband med prismärkning 
  
 stämmelser och gemenskapsbestämmelser skall anges 
  
 för av livsmedel 
  
 och 
  
 i 
  
 direktiv 
  
 88/314/EEG 
  
 om 
  
 konsument- 
  
 vissa färdigförpackade varor, skall det räcka 
  
 med 
  
 att 
  
 jämskydd- 
  
 i samband med prismärkning av 
  
 andra 
  
 varor 
  
 än 
  
 förpriset för 
  
 den 
  
 avrunna 
  
 vikten 
  
 anges. 
  
 livsmedel 
  
 1() skall 
  
 förlängas till och 
  
 med 
  
 den 
  
 dag 
  
 som 
  
 av- 
  
 ses 
  
 i 
  
 artikel 
  
 11.1. 
  
 Artikel 
  
 5 
  
 2. 
  
 Direktiven 79/581/EEG 
  
 och 
  
 88/314/EEG 
  
 skall 
  
 upphöra 
  
 att 
  
 gälla 
  
 från och 
  
 med den dag som avses 
  
 i arti- 
  
 1. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 får 
  
 medge undantag 
  
 från 
  
 skyldighe- kel 
  
 11.1 
  
 i 
  
 det 
  
 här 
  
 direktivet. 
  
 ten 
  
 att 
  
 ange 
  
 jämförpriset 
  
 för varor 
  
 för 
  
 vilka 
  
 en 
  
 sådan angi- 
  
 velse inte skulle vara av 
  
 betydelse på 
  
 grund 
  
 av 
  
 varornas 
  
 karaktär eller ändamål, eller om en sådan 
  
 angivelse 
  
 skulle 
  
 kunna 
  
 skapa 
  
 förvirring. 
  
 Artikel 
  
 10 
  
 2.Medlemsstaterna får, vid genomförandet av punkt 1, 
  
 när det gäller andra varor 
  
 än 
  
 livsmedel, 
  
 upprätta 
  
 en 
  
 Detför- 
  
 här 
  
 direktivet skall 
  
 inte 
  
 förhindra 
  
 medlemsstater 
  
 från 
  
 teckning 
  
 över 
  
 de 
  
 varor 
  
 eller 
  
 varukategorier för vilka kravetatt 
  
 anta 
  
 eller 
  
 behålla 
  
 bestämmelse 
  
 som 
  
 är 
  
 mer 
  
 på 
  
 angivelse 
  
 av 
  
 jämförpriset 
  
 alltjämt 
  
 skall gälla. 
  
 gynnsamma 
  
 när 
  
 det 
  
 gäller 
  
 information 
  
 till 
  
 konsumenterna 
  
 och 
  
 prisjämförelser, utan att det påverkar medlemsstater- 
  
 nas 
  
 skyldigheter 
  
 enligt 
  
 fördraget. 
  
 Artikel 
  
 6 
  
 Om 
  
 skyldigheten 
  
 att 
  
 ange 
  
 jämförpriset 
  
 skulle 
  
 medföra 
  
 en 
  
 Artikel 
  
 11 
  
 alltför 
  
 tung 
  
 börda 
  
 för 
  
 visse 
  
 små 
  
 detaljistföretag 
  
 på 
  
 grund 
  
 av det antal varor som erbjuds 
  
 till 
  
 försäljning, 
  
 försäljnings- 
  
 ytan, försäljningsplatsens karaktär, specifika försäljnings- 
  
 1. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 skall 
  
 sätta 
  
 i 
  
 kraft 
  
 de 
  
 lagar 
  
 och 
  
 andra 
  
 förhållanden 
  
 ifall 
  
 varan 
  
 då 
  
 inte 
  
 direkt 
  
 är 
  
 tillgänglig 
  
 för 
  
 författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv 
  
 konsumenten eller vissa former av affärsverksamhet, tillsenast 
  
 den 
  
 18 
  
 mars 
  
 2000. 
  
 De 
  
 skall 
  
 genast underrätta 
  
 kom- 
  
 exempel 
  
 vissa 
  
 typer 
  
 av 
  
 ambulerande 
  
 försäljning, 
  
 får 
  
 med- 
  
 missionen om detta. De bestämmelser som antas skall va- 
  
 lemsstaterna 
  
 under 
  
 en 
  
 övergångsperiod 
  
 med 
  
 början 
  
 frånra 
  
 tillämpliga 
  
 från 
  
 och 
  
 med 
  
 den 
  
 dagen. 
  
 den 
  
 dag 
  
 som 
  
 anges 
  
 i 
  
 artikel 
  
 11.1 
  
 föreskriva 
  
 att 
  
 skyldighe- 
  
 ten 
  
 att 
  
 ange 
  
 jämförpriset 
  
 på 
  
 andra 
  
 varor 
  
 än 
  
 dem 
  
 som 
  
 säljs 
  
 i lös 
  
 vikt 
  
 och 
  
 som 
  
 säljs 
  
 av 
  
 sådana 
  
 företag 
  
 inte 
  
 skall 
  
 gälla, 
  
 medlemsstat 
  
 antar 
  
 dessa 
  
 bestämmelser 
  
 skall 
  
 de 
  
 in- 
  
 med 
  
 förbehåll 
  
 av 
  
 artikel 
  
 12. 
  
 När 
  
 en 
  
 nehålla 
  
 en 
  
 hänvisning 
  
 till 
  
 detta 
  
 direktiv eller 
  
 åtföljas 
  
 av en 
  
 sådan 
  
 hänvisning 
  
 när 
  
 de 
  
 offentliggörs. 
  
 Närmare 
  
 föreskrif- 
  
 ter 
  
 om hur denna hänvisning skall göras skall varje med- 
  
 Artikel 
  
 7 
  
 lemsstat 
  
 själv 
  
 utfärda. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 skall 
  
 vidta 
  
 lämpliga 
  
 åtgärder 
  
 för 
  
 att 
  
 2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna 
  
 in- 
  
 som 
  
 formera 
  
 alla 
  
 personer 
  
 som 
  
 berörs 
  
 om 
  
 den 
  
 nationella 
  
 texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning 
  
 lag- 
  
 antar 
  
 inom 
  
 det 
  
 område 
  
 som 
  
 omfattas 
  
 av 
  
 detta 
  
 direktiv. 
  
 stiftning 
  
 i 
  
 vilken 
  
 det 
  
 här 
  
 direktivet 
  
 överförs 
  
 i. 
  
 de 
  
 3.Medlemsstaterna skall överlämna sina bestämmelser 
  
 Artikel 8 
  
 som föreskrivs 
  
 i 
  
 artikel 
  
 8 
  
 samt alla 
  
 senare 
  
 ändringar 
  
 av 
  
 dessa. 
  
 Medlemsstaterna 
  
 skall 
  
 fastställa påföljderna vid överträdel- 
  
 se 
  
 av 
  
 de 
  
 nationella 
  
 bestämmelser som 
  
 antas för 
  
 tillämp- 
  
 ningen 
  
 av 
  
 detta 
  
 direktiv 
  
 och vidta 
  
 alla 
  
 nödvändiga 
  
 åtgär- 
  
 der för att säkerställa att 
  
 dessa 
  
 genomförs. 
  
 Dessa 
  
 påföljder 
  
 Artikel 
  
 12 
  
 måste 
  
 vara 
  
 effektiva, 
  
 proportionerliga 
  
 och 
  
 avskräckande. 
  
 Senast tre år efter den dag som avses i artikel 11.1 skall 
  
 Artikel 9 
  
 kommissionen till 
  
 Europaparlamentet och rådet överläm- 
  
 na 
  
 en 
  
 omfattande 
  
 rapport 
  
 om tillämpningen 
  
 av 
  
 detta 
  
 di- 
  
 rektiv, 
  
 i synnerhet 
  
 om 
  
 tillämpningen 
  
 av artikel 
  
 6, åtföljt 
  
 1. 
  
 Den övergångsperiod 
  
 på nio år som anges i 
  
 av 
  
 1 
  
 ett 
  
 förslag. 
  
 artikel 
  
 i 
  
 Europaparlamentets 
  
 och 
  
 rådets 
  
 direktiv 
  
 95/58/EG 
  
 av 
  
 den 
  
 29 
  
 november 
  
 1995 
  
 om 
  
 ändring 
  
 av 
  
 direktiv 
  
 79/581/ 
  
 ( ) 
  
 EGT 
  
 L 299, 
  
 12.12.1995, 
  
 s. 11. 
  
 329 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2021:17 
  
 L 
  
 80/30 
  
 Europeiska 
  
 gemenskapernas 
  
 officiella tidning 
  
 18. 3. 98 
  
 ˜ 
  
 SV 
  
 ˜ 
  
 Europaparlamentet 
  
 och 
  
 rådet 
  
 skall 
  
 på 
  
 grundval 
  
 av detta 
  
 se 
  
 Artikel 14 
  
 över 
  
 bestämmelserna 
  
 i 
  
 artikel 
  
 6 
  
 och 
  
 agera, 
  
 i 
  
 enlighet 
  
 med 
  
 fördraget, 
  
 inom 
  
 tre 
  
 år 
  
 från 
  
 kommissionens 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 överlämnande 
  
 av 
  
 det 
  
 förslag 
  
 som 
  
 anges 
  
 i 
  
 första 
  
 stycket. 
  
 Utfärdat i Bryssel den 16 februari 
  
 1998. 
  
 Artikel 13 
  
 P 
  
 Europaparlamentets vägnar 
  
 P 
  
 r dets vägnar 
  
 Detta direktiv träder i kraft 
  
 på dagen för dess offentliggö- 
  
 Chang  
 GIL-ROBLES 
  
 J. 
  
 CUNNINGHAM 
  
 rande 
  
 iEuropeiska gemenskapernas 
  
 officiella tidning. 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 330 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/22 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2005/29/EG 
  
 av den 11 maj 2005 
  
 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 
  
 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) 
  
 (Text av betydelse för EES) 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta, 
  
 med beaktande av kommissionens förslag, 
  
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (1), 
  
 i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och 
  
 av följande skäl: 
  
 (1)Enligt artikel 153.1 och 153.3 a i fördraget skall gemen- skapen bidra till att uppnå hög konsumentskyddsnivå genom de åtgärder som beslutas enligt artikel 95 i detta. 
  
 (2)I enlighet med artikel 14.2 i fördraget omfattar den inre marknaden ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säkerställs. Att utveckla tillbörliga affärsmetoder på området utan inre gränser är nödvändigt för att främja utvecklingen av den gränsöverskridande verksamheten. 
  
 (3)Medlemsstaternas lagar om otillbörliga affärsmetoder skil- jer sig mycket från varandra, vilket kan leda till märkbar snedvridning av konkurrensen och hindra den inre mark- naden från att fungera smidigt. Vad gäller reklam fastställs 
  
 (1) EUT C 108, 30.4.2004, s. 81. 
  
 (2) Europaparlamentets yttrande av den 20 april 2004 (EUT C 104 E, 30.4.2004, s. 260), rådets gemensamma ståndpunkt av den 15 novem- ber 2004 (EUT C 38 E, 15.2.2005, s. 1), Europaparlamentets stånd- punkt av den 24 februari 2005 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 12 april 2005. 
  
 i rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om vilseledande och jämförande reklam (3) minimikriterier för harmonisering av lagstiftning om vilseledande reklam, men medlemsstaterna hindras inte från att behålla eller anta bestämmelser för att säkerställa en högre konsument- skyddsnivå. Bestämmelserna om vilseledande reklam varie- rar därför betydligt mellan medlemsstaterna. 
  
 (4)Dessa skillnader skapar ovisshet om vilka nationella bestämmelser som gäller i fråga om otillbörliga affärsme- toder som skadar konsumentens ekonomiska intressen och skapar flera hinder för näringsidkare och konsumen- ter. Dessa hinder medför ökade kostnader för företagen när de utnyttjar den inre marknadens friheter, särskilt i sam- band med saluföring, reklamkampanjer och säljfrämjande åtgärder över gränserna. De innebär också att konsumen- terna blir osäkra på sina rättigheter och att deras förtro- ende för den inre marknaden undergrävs. 
  
 (5)I brist på enhetliga regler på gemenskapsnivå kan, mot bakgrund av Europeiska gemenskapernas domstols rätts- praxis, hinder för etableringsfrihet eller för fri rörlighet för varor och tjänster över gränserna motiveras så länge syftet är att gagna erkända mål av allmänt intresse och så länge hindren står i proportion till dessa mål. Mot bakgrund av gemenskapens mål enligt fördragets och sekundärrättens bestämmelser om fri rörlighet, gemenskapens sekundärlag- stiftning och i enlighet med kommissionens politik om kommersiella meddelanden – se kommissionens medde- lande om uppföljning av grönboken om affärskommuni- kation på den inre marknaden – bör sådana hinder undanröjas. De kan bara undanröjas genom att det på gemenskapsnivå införs enhetliga regler som medför hög konsumentskyddsnivå och genom att vissa rättsliga begrepp klargörs på gemenskapsnivå i den omfattning som krävs för att den inre marknaden skall fungera väl och för att uppfylla kravet på rättssäkerhet. 
  
 (3) EGT L 250, 19.9.1984, s. 17. Direktivet ändrat genom Europaparla- mentets och rådets direktiv 97/55/EG (EGT L 290, 23.10.1997, s. 18). 
  
 331 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/23 
  
 (6)Genom detta direktiv tillnärmas därför medlemsstaternas lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder, inklusive otill- börlig reklam, som direkt skadar konsumenternas ekono- miska intressen och därigenom indirekt skadar legitima konkurrenters ekonomiska intressen. I enlighet med pro- portionalitetsprincipen skyddar detta direktiv konsumen- terna från konsekvenserna av sådana otillbörliga affärsmetoder, men hänsyn har tagits till att de ibland har försumbar effekt. Det omfattar eller påverkar inte nationell lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder som enbart ska- dar konkurrenters ekonomiska intressen eller som gäller transaktioner mellan näringsidkare. I full överensstäm- melse med subsidiaritetsprincipen kommer medlemssta- terna, om de så önskar, att även i fortsättningen reglera sådana metoder i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Detta direktiv omfattar eller påverkar inte heller de bestäm- melser i direktiv 84/450/EEG som gäller reklam som är vil- seledande för företag men inte för konsumenter och jämförande reklam. Vidare påverkas inte heller vedertagna reklam- och marknadsföringsmetoder som legitim pro- 
  
 duktplacering, märkesdifferentiering eller erbjudanden vilka legitimt kan inverka på konsumenternas uppfattning om en produkt och påverka deras beteende utan att försvaga konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut. 
  
 (7)Detta direktiv omfattar affärsmetoder som direkt syftar till att påverka konsumenternas affärsbeslut beträffande pro- dukter. Det omfattar inte affärsmetoder som tillämpas främst i andra syften däribland kommersiella meddelanden som riktar sig till investerare, till exempel årsrapporter och reklammaterial för företag. Det omfattar inte rättsliga krav när det gäller smak och anständighet, där det finns stora variationer mellan medlemsstaterna. Sådana affärsmetoder som att i kommersiellt syfte tilltala människor på gatorna kan av kulturella skäl vara icke önskvärt i många medlems- stater. Medlemsstaterna bör därför även i fortsättningen med hänvisning till smak och anständighet kunna förbjuda affärsmetoder på sitt territorium i överensstämmelse med gemenskapsrätten även om sådana metoder inte begränsar konsumenternas valfrihet. Vid tillämpningen av detta direktiv, särskilt generalklausulerna i det, bör det göras en noggrann bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. 
  
 (8)Genom detta direktiv skyddas direkt konsumenternas eko- nomiska intressen mot otillbörliga affärsmetoder som til- lämpas av näringsidkare gentemot konsumenter. Därigenom skyddas indirekt även legitim affärsverksamhet från konkurrenter som inte följer detta direktivs bestäm- melser och sund konkurrens säkerställs inom det område direktivet omfattar. Det finns naturligtvis andra affärsme- toder som, även om de inte skadar konsumenterna, kan 
  
 skada konkurrenter och företagskunder. Kommissionen bör noggrant undersöka om gemenskapen behöver vidta åtgärder mot illojal konkurrens som sträcker sig utöver direktivets ram och om så krävs lägga fram ett lagförslag som omfattar även dessa aspekter av illojal konkurrens. 
  
 (9)Detta direktiv påverkar inte talan som väcks av enskilda personer som skadats av en otillbörlig affärsmetod. Det påverkar inte heller tillämpningen av gemenskapsbestäm- melser och nationella bestämmelser om avtalsrätt, imma- terialrätt, produkters hälso- och säkerhetsaspekter, etableringsvillkor och auktoriseringsförfaranden, däribland sådana som i enlighet med gemenskapens lagstiftning hänför sig till spelverksamhet, eller gemenskapens konkur- rensbestämmelser och tillhörande nationella genomföran- debestämmelser. Medlemsstaterna kommer alltså fortfarande att kunna behålla eller införa restriktioner och förbud mot affärsmetoder för att skydda sina konsumen- ters hälsa och säkerhet oavsett var näringsidkaren är eta- blerad, till exempel i fråga om alkohol, tobak eller farmaceutiska produkter. De finansiella tjänsternas liksom den fasta egendomens komplexitet och de allvarliga risker som är förbundna med dessa tjänster gör att utförliga krav måste fastställas, bland annat faktiska skyldigheter för näringsidkarna. När det gäller finansiella tjänster och fast egendom påverkar detta direktiv därför inte medlemssta- ternas rätt att gå utöver dess bestämmelser för att skydda konsumenternas ekonomiska intressen. Det är inte lämp- ligt att i detta direktiv reglera certifiering och angivelser av finhalt för artiklar av ädelmetall. 
  
 (10)Sambandet mellan detta direktiv och befintlig gemenskaps- lagstiftning måste vara tydligt, särskilt när detaljerade bestämmelser om otillbörliga affärsmetoder gäller specifika branscher. Genom detta direktiv ändras därför direktiv 84/450/EEG, Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsument- skydd vid distansavtal (1), Europaparlamentets och rådets direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföre- läggande för att skydda konsumenternas intressen (2) samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/65/EG av den 23 september 2002 om distansförsäljning av finan- siella tjänster till konsumenter (3). Det här direktivet skall följaktligen tillämpas endast i den mån det saknas särskild gemenskapslagstiftning beträffande vissa aspekter av otill- börliga affärsmetoder, exempelvis informationskrav och 
  
 (1) EGT L 144, 4.6.1997, s. 19. Direktivet ändrat genom direktiv 2002/65/EG (EGT L 271, 9.10.2002, s. 16). 
  
 (2) EGT L 166, 11.6.1998, s. 51. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2002/65/EG. 
  
 (3) EGT L 271, 9.10.2002, s. 16. 
  
 332 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/24 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 regler för hur informationen skall delges konsumenterna. Detta direktiv skyddar konsumenterna när det inte finns någon branschlagstiftning på gemenskapsnivå och hindrar näringsidkare från att ge ett felaktigt intryck av en produkts beskaffenhet. Detta är särskilt viktigt när det gäller kom- plexa produkter som innebär stora risker för konsumen- ten, exempelvis vissa finansiella tjänster. Detta direktiv kompletterar följaktligen de delar av gemenskapens regel- verk som är tillämpliga på affärsmetoder som skadar kon- sumenternas ekonomiska intressen. 
  
 (11)Den höga grad av konvergens som uppnås genom detta direktivs bestämmelser om tillnärmning av nationella bestämmelser innebär hög gemensam konsumentskydds- nivå. Genom detta direktiv fastställs ett enda generellt för- bud mot de otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende. I detta direktiv fast- ställs också bestämmelser om aggressiva affärsmetoder, som för närvarande inte är reglerade på gemenskapsnivå. 
  
 (12)Harmoniseringen medför att rättssäkerheten kommer att öka avsevärt för både konsumenter och näringsidkare. Både konsumenter och näringsidkare kommer att kunna förlita sig på en enda rättslig ram, grundad på tydligt defi- nierade rättsliga begrepp som reglerar alla aspekter av otill- börliga affärsmetoder inom hela EU. Resultatet blir att de hinder avlägsnas som är följden av splittrade bestämmel- ser om otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumen- tens ekonomiska intressen och att en inre marknad kan upprättas på området. 
  
 (13)För att uppnå gemenskapens mål genom att avlägsna hin- der för den inre marknaden är det nödvändigt att ersätta de olika generalklausuler och rättsprinciper som medlemssta- terna tillämpar för närvarande. Det enda gemensamma generella förbudet som införs genom detta direktiv täcker därför otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsu- mentens ekonomiska beteende. För att främja konsumen- ternas förtroende bör det generella förbudet tillämpas på samma sätt i fråga om otillbörliga affärsmetoder som til- lämpas utan att ett avtalsförhållande föreligger mellan näringsidkare och konsument eller när ett avtal ingås och fullgörs. Det generella förbudet kompletteras med bestäm- melser om de två typer av otillbörliga affärsmetoder som är absolut vanligast, nämligen vilseledande och aggressiva metoder. 
  
 (14)Det är önskvärt att till vilseledande affärsmetoder räkna sådana metoder, inklusive vilseledande reklam, som genom att vilseleda konsumenten hindrar denne från att fatta ett välgrundat och därmed effektivt beslut. I detta direktiv klassificeras, i enlighet med medlemsstaters lagar och 
  
 bestämmelser om vilseledande reklam, vilseledande meto- der i två kategorier, nämligen vilseledande handlingar och vilseledande underlåtenhet. Vad gäller underlåtenhet fast- ställs i detta direktiv ett begränsat antal viktiga upplys- ningar som konsumenten behöver för att kunna fatta ett välgrundat affärsbeslut. Dessa upplysningar måste inte ges i all reklam, utan bara vid köperbjudanden från näringsid- karen, vilket är ett i direktivet tydligt definierat begrepp. Den strategi med fullständig harmonisering som valts för detta direktiv innebär inte ett hinder för medlemsstaterna att i nationell lag ange de viktigaste särdragen hos bestämda produkter, t.ex. samlarföremål eller elektriska varor, om ett utelämnande av sådan information skulle vara väsentligt vid ett köperbjudande. Avsikten med detta direktiv är inte att inskränka konsumenternas val genom förbud mot marknadsföring av varor som liknar andra varor om inte denna likhet förvirrar konsumenterna i fråga om varans kommersiella ursprung och därmed är vilseledande. Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av befintlig gemen- skapslagstiftning enligt vilken valet mellan flera alternativ till bestämmelser om konsumentskydd på området affärs- metoder uttryckligen överlämnas till medlemsstaterna. Detta direktiv bör i synnerhet inte påverka tillämpningen av artikel 13.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (1). 
  
 (15)När det i gemenskapslagstiftningen fastställs krav på infor- mation i samband med marknadskommunikation, reklam och saluföring skall denna information betraktas som väsentlig information enligt detta direktiv. Medlemssta- terna kommer att kunna behålla eller skärpa kraven på information i avtalsrättsliga sammanhang och med avtals- rättsliga konsekvenser när detta är tillåtet enligt minimi- klausulerna i gemenskapens gällande rättsakter. En icke uttömmande förteckning över sådana informationskrav i regelverket återfinns i bilaga II. Med tanke på den fullstän- diga harmonisering som införs genom detta direktiv är det endast den information som krävs enligt gemenskapslag- stiftningen som anses som väsentlig i den mening som avses i artikel 7.5 i detta direktiv. Om medlemsstaterna har infört informationskrav utöver dem som anges i gemen- skapslagstiftningen, på grundval av minimiklausuler, är det enligt detta direktiv inte en underlåtenhet att utelämna denna ytterligare information. Medlemsstaterna kan däre- mot, när minimiklausulerna i gemenskapslagstiftningen så tillåter, behålla eller införa striktare bestämmelser i enlig- het med gemenskapslagstiftningen för att säkerställa en högre nivå för skyddet av konsumenternas individuella avtalsmässiga rättigheter. 
  
 (1) EGT L 201, 31.7.2002, s. 37. 
  
 333 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/25 
  
 SV 
  
 (16)Bestämmelserna om aggressiva affärsmetoder bör omfatta de metoder som avsevärt inskränker konsumentens valfri- het. Hit hör metoder med inslag av trakasseri, tvång, inklu- sive fysiskt våld, och otillbörlig påverkan. 
  
 (17)Det är önskvärt att, för större rättssäkerhet, fastställa vilka affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbör- liga. Bilaga I innehåller därför en fullständig förteckning över sådana metoder. Endast dessa affärsmetoder skall kunna bedömas som otillbörliga utan prövning från fall till fall utifrån bestämmelserna i artiklarna  
 5–9. 
  Förteckningen kan ändras endast genom en översyn av detta direktiv. 
  
 (18)Det är på sin plats att skydda alla konsumenter från otill- börliga affärsmetoder; emellertid har Europeiska gemen- skapernas domstol, vid de avgöranden som rört fall om annonsering efter det att direktiv 84/450/EEG antagits, funnit det nödvändigt att bedöma deras inverkan på en tänkt typisk konsument. I enlighet med proportionalitets- principen, och för att det skydd som direktivet innebär fak- tiskt skall kunna förverkligas, utgår detta direktiv från genomsnittskonsumenten som är normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst, med beaktande av sociala, kulturella och språkliga faktorer och i enlighet med domstolens tolkning, men direktivet innehåller också bestämmelser för att förhindra exploatering när kunders egenskaper gör dem särskilt sårbara för otillbörliga affärs- metoder. Om en affärsmetod är särskilt riktad till en viss konsumentgrupp, till exempel barn, är det önskvärt att affärsmetodens inverkan bedöms ur ett perspektiv som är representativt för den genomsnittliga medlemmen i denna grupp. Därför är det lämpligt att i förteckningen över metoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga infoga en bestämmelse som, utan att inne- bära ett totalförbud mot reklam riktad till barn, skyddar barn från direkta uppmaningar att köpa. Begreppet genom- snittskonsument är inte ett statistiskt begrepp. De natio- nella domstolarna och myndigheterna måste använda sitt eget omdöme, med beaktande av domstolens rättspraxis, när de fastställer genomsnittskonsumentens typiska reak- tion i ett givet fall. 
  
 (19)När särskilda förhållanden som ålder, fysiska eller psykiska handikapp eller lättrogenhet gör vissa konsumenter särskilt känsliga för en affärsmetod eller för den produkt metoden avser, och endast dessa konsumenters ekonomiska bete- ende torde snedvridas av metoden på ett sätt som närings- idkaren rimligen kan förutse, bör det säkerställas att dessa får tillräckligt skydd genom att metoden bedöms ur ett per- spektiv som är representativt för den genomsnittliga med- lemmen i denna grupp. 
  
 (20)Det är lämpligt att ge uppförandekoderna en roll som gör det möjligt för näringsidkarna att faktiskt tillämpa detta direktivs principer på specifika ekonomiska områden. Inom branscher där särskilda tvingande krav reglerar näringsidkarnas uppförande är det lämpligt att kraven även omfattar krav på god yrkessed inom branschen. Den kon- troll som utförs av kodutfärdaren, nationellt eller på gemenskapsnivå, i syfte att undanröja otillbörliga affärsme- toder bör uppmuntras, eftersom den kan innebära att administrativa eller rättsliga åtgärder inte behöver tillgri- pas. För att få till stånd en hög konsumentskyddsnivå kan konsumentorganisationerna informeras och engageras i utformningen av uppförandekoder. 
  
 (21)Personer eller organisationer som enligt nationell lagstift- ning anses ha berättigat intresse i frågan måste ha laglig möjlighet att inleda förfaranden mot otillbörliga affärsme- toder, antingen inför domstol eller inför en förvaltnings- myndighet med behörighet att fatta beslut i frågor som rör klagomål, eller inleda relevanta rättsliga förfaranden. Bevis- bördan måste fastställas i nationell lagstiftning, men dom- stolar och administrativa myndigheter bör ges möjlighet att kräva att näringsidkare lägger fram bevis för riktighe- ten av faktapåståenden som de har gjort. 
  
 (22)Det är nödvändigt att medlemsstaterna fastställer sanktio- ner vid överträdelse av bestämmelserna i detta direktiv och se till att dessa verkställs. Sanktionerna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 (23)Eftersom målen med detta direktiv, att undanröja de hin- der på den inre marknaden som orsakas av nationell lag- stiftning om otillbörliga affärsmetoder och att säkerställa en hög gemensam konsumentskyddsnivå genom tillnärm- ning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om otillbörliga affärsmetoder, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan bättre kan uppnås på 
  
 gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlig- het med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att undanröja hindren på den inre marknaden och uppnå en hög konsumentskyddsnivå. 
  
 (24)Detta direktiv bör ses över, så att det säkerställs att hindren på den inre marknaden har motverkats och att en hög kon- sumentskyddsnivå uppnås. Översynen kan medföra att kommissionen lägger fram ett förslag till ändring av detta direktiv, där det kan ingå en begränsad utvidgning av 
  
 334 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/26 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 undantaget i artikel 3.5 och/eller ändringar av annan kon- sumentskyddslagstiftning som återspeglar kommissionens konsumentskyddsstrategi med dess åtagande att se över det befintliga regelverket för att uppnå en hög gemensam nivå på konsumentskyddet. 
  
 (25)Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläg- gande rättigheter och principer som erkänns bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 KAPITEL 1 
  
 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER 
  
 Artikel 1 
  
 Syfte 
  
 Syftet med detta direktiv är att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författ- ningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumen- ternas ekonomiska intressen. 
  
 Artikel 2 
  
 Definitioner 
  
 I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 
  
 a)konsument: en fysisk person som, med avseende på affärsme- toder som omfattas av detta direktiv, handlar för ändamål som ligger utanför dennes näringsverksamhet, affärsverksam- het, hantverk eller yrke. 
  
 b)näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som, med avse- ende på de affärsmetoder som omfattas av detta direktiv, handlar för ändamål som ligger inom ramen för dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke samt den som handlar i näringsidkarens namn eller för den- nes räkning. 
  
 c)produkt: alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, rättigheter och skyldigheter. 
  
 d)affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumen- ter (nedan även kallade affärsmetoder): en näringsidkares handling, underlåtenhet, beteende, företrädande eller kom- mersiella meddelande (inklusive reklam och saluföring) i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en konsument. 
  
 e)att avsevärt snedvrida konsumentens ekonomiska beteende: att använda en affärsmetod i syfte att i märkbar mån försämra konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut och därmed få konsumenten att fatta ett annat affärsbeslut än vad som annars skulle ha varit fallet. 
  
 f)uppförandekod: en överenskommelse eller en uppsättning reg- ler som inte föreskrivs i en medlemsstats lagar och andra för- fattningar om hur näringsidkare som förbinder sig att iaktta koden skall förhålla sig till en eller flera angivna affärsmeto- der eller inom en eller flera angivna branscher. 
  
 g)kodutfärdare: det organ, vilket även kan vara en näringsidkare eller en grupp av näringsidkare, som ansvarar för att utforma och se över en uppförandekod och/eller övervaka att koden efterlevs av dem som förbundit sig att iaktta den. 
  
 h)god yrkessed: den nivå av fackmässighet och aktsamhet som en näringsidkare skäligen kan förväntas visa gentemot konsu- menterna motsvarande hederlig marknadspraxis och/eller den allmänna principen om god tro i näringsidkarens bransch. 
  
 i)köperbjudande: kommersiellt meddelande som beskriver en produkts egenskaper och pris, på ett sätt som är lämpligt för den typ av kommersiellt meddelande det gäller, och på så sätt gör det möjligt för en kund att köpa produkten. 
  
 j)otillbörlig påverkan: utnyttjande av en maktställning i förhål- lande till konsumenten för att utöva påtryckning, även utan fysiskt våld eller hot om sådant, på ett sätt som avsevärt inskränker konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut. 
  
 k)affärsbeslut: ett beslut som fattas av en konsument om huru- vida, hur och under vilka förutsättningar en produkt skall köpas, om hela eller delar av köpesumman skall betalas, om produkten skall behållas eller överlåtas eller om en avtalsen- lig rättighet i samband med produkten skall utnyttjas oavsett om konsumenten beslutar att handa eller att avstå från att handla. 
  
 l)reglerat yrke: en eller flera former av yrkesverksamhet där bestämda yrkeskvalifikationer direkt eller indirekt krävs genom lagar och andra författningar för tillträde till eller utö- vande av verksamheten eller någon form av denna. 
  
 335 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/27 
  
 SV 
  
 Artikel 3 
  
 Tillämpningsområde 
  
 9.När det gäller ”finansiella tjänster” enligt definitionen i direktiv 2002/65/EG och fast egendom får medlemsstaterna på det område som tillnärmas genom detta direktiv ställa mer inskränkande eller mer föreskrivande krav än enligt det här direktivet. 
  
 1.Detta direktiv skall tillämpas på otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på det sätt som anges i artikel 5, före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt. 
  
 10.Detta direktiv skall inte gälla tillämpningen av medlems- staternas lagar och andra författningar om certifiering och angi- velse av finhalt för artiklar av ädelmetall. 
  
 2.Detta direktiv skall inte påverka avtalsrättslig lagstiftning, särskilt inte regler om avtals giltighet, ingående eller verkan. 
  
 3.Detta direktiv skall inte påverka några bestämmelser på gemenskapsnivå eller nationell nivå avseende produkters hälso- och säkerhetsaspekter. 
  
 4.Om bestämmelserna i detta direktiv står i strid med andra gemenskapsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otill- börliga affärsmetoder, skall de senare ha företräde och tillämpas på dessa specifika aspekter. 
  
 5.Medlemsstaterna skall under en period på sex år från och med den 12 juni 2007 fortsätta att få tillämpa nationella bestäm- melser, inom det område som tillnärmas genom detta direktiv, vilka är mer inskränkande eller mer föreskrivande än bestämmel- serna i detta direktiv och vilka genomför direktiv som innehåller klausuler om minsta harmonisering. Dessa åtgärder måste vara väsentliga för att tillförsäkra att konsumenterna ges tillräckligt skydd mot otillbörliga affärsmetoder och måste stå i proportion till detta mål. Den översyn som anges i artikel 18 får, om så anses lämpligt, inbegripa ett förslag om att förlänga undantaget för ytterligare en begränsad period. 
  
 6.Medlemsstaterna skall omgående underrätta kommissionen om eventuella nationella bestämmelser som tillämpas med stöd av punkt 5. 
  
 7.Detta direktiv skall inte påverka de bestämmelser som reg- lerar domstolars behörighet. 
  
 8.Detta direktiv skall inte påverka de villkor som medlemssta- terna enligt gemenskapslagstiftningen får ålägga yrkesutövare för etablering eller auktorisation, etiska uppförandekoder eller andra särskilda bestämmelser för reglerade yrken som syftar till att vid- makthålla högt ställda integritetsnormer för yrkesutövaren. 
  
 Artikel 4 
  
 Inre marknaden 
  
 Medlemsstaterna får inte begränsa friheten att tillhandahålla tjäns- ter eller den fria rörligheten för varor av anledningar som omfat- tas av det område som tillnärmas genom detta direktiv. 
  
 KAPITEL 2 
  
 OTILLBÖRLIGA Zhang 
  
 Artikel 5 
  
 Förbud mot otillbörliga affärsmetoder 
  
 1.Otillbörliga affärsmetoder skall vara förbjudna. 
  
 2.En affärsmetod skall vara otillbörlig om den 
  
 a)strider mot god yrkessed, 
  
 och 
  
 b)innebär, eller sannolikt kommer att innebära, avsevärd sned- vridning av det ekonomiska beteendet i förhållande till pro- dukten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnitt- liga gruppmedlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp. 
  
 3.Affärsmetoder som sannolikt kommer att innebära avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet endast hos en tydligt identifierbar grupp av konsumenter som på grund av mentala eller fysiska handikapp, ålder eller lättrogenhet är särskilt käns- liga för metoden eller den produkt metoden avser, på ett sätt som näringsidkaren rimligen kan förväntas förutse, skall bedömas ur ett perspektiv som är representativt för den genomsnittliga med- lemmen i denna grupp. Detta skall inte påverka sedvanlig och legitim praxis att i reklam göra överdrivna påståenden eller påstå- enden som inte är avsedda att uppfattas i bokstavlig mening. 
  
 336 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/28 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 4.Affärsmetoder skall anses otillbörliga om de 
  
 a)är vilseledande enligt artiklarna 6 och 7, 
  
 eller 
  
 b)aggressiva enligt artiklarna 8 och 9. 
  
 5.Bilaga I innehåller förteckningen över de affärsmetoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga. Samma förteckning skall gälla i alla medlemsstater och får ändras endast genom en översyn av detta direktiv. 
  
 A v s n i t t 1 
  
 V i l s e l e d a n d e a f f ä r s m e t o d e r 
  
 Artikel 6 
  
 Vilseledande handlingar 
  
 1.En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den inbe- griper oriktig information och således är falsk eller om den på något sätt, även genom den allmänna utformningen – även om informationen är korrekt i sak – vilseleder eller sannolikt kom- mer att vilseleda genomsnittskonsumenten i ett eller flera av föl- jande avseenden, samt i endera fallet medför eller sannolikt kommer att medföra att denne fattar ett affärsbeslut som han annars inte skulle ha fattat: 
  
 a)Produktens förekomst eller beskaffenhet. 
  
 b)Produktens utmärkande egenskaper, som t.ex. dess tillgäng- lighet, fördelar, risker, utförande, sammansättning, tillbehör, kundservice efter försäljning och reklamationshantering, metod och datum för tillverkning eller tillhandahållande, leverans, ändamålsenlighet, användningsområde, kvantitet, specifikation, geografiskt eller kommersiellt ursprung eller det resultat som kan förväntas av användningen, eller resul- tat och egenskaper som framkommit vid provningar eller undersökningar som utförts på produkten ifråga. 
  
 c)Omfattningen av näringsidkarens åtaganden, motivet för affärsmetoden och typen av säljförfarande, eventuella utta- landen eller symboler som gäller direkt eller indirekt stöd för eller godkännande av näringsidkaren eller produkten. 
  
 d)Priset eller hur priset beräknas, eller förekomsten av särskilda prisfördelar. 
  
 f)Typen av näringsidkare eller agent, deras kännetecken och rättigheter, t.ex. identitet och tillgångar, meriter, status, god- kännande, tillhörighet eller anslutning samt innehav av indu- striella, kommersiella eller immateriella rättigheter, eller priser och belöningar som näringsidkaren tilldelats. 
  
 g)Konsumentens rättigheter, inklusive bytes- eller återbetal- ningsrätt enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (1), och de risker denne kan utsättas för. 
  
 2.En affärsmetod skall också anses vara vilseledande om den, i sitt sammanhang, med beaktande av alla dess särdrag och av omständigheterna kring den, medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat, och metoden omfattar 
  
 a)marknadsföring av en produkt, inbegripet jämförande reklam, som orsakar förväxling med en konkurrents produk- ter, varumärken, varunamn eller särskiljande kännetecken, 
  
 b)underlåtenhet från näringsidkarens sida att fullgöra åtagan- den i uppförandekoder som näringsidkaren åtagit sig att följa, om 
  
 i)åtagandet inte utgör en målsättning utan är fast och kan kontrolleras, 
  
 och 
  
 ii)näringsidkaren inom ramen för en affärsmetod anger att han måste följa koden. 
  
 Artikel 7 
  
 Vilseledande underlåtenhet 
  
 1.En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den, i sitt sammanhang och med beaktande av alla dess särdrag och omstän- digheterna kring den samt av kommunikationsmediets begräns- ningar, innebär att näringsidkaren underlåter att lämna väsentlig information som genomsnittskonsumenten, beroende på sam- manhanget, behöver för att fatta ett välgrundat affärsbeslut och därigenom medför, eller sannolikt kommer att medföra, att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat. 
  
 e) Behovet av service, reservdelar, byte eller reparation. 
  
 (1) EGT L 171, 7.7.1999, s. 12. 
  
 337 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/29 
  
 2.Det skall även anses vara vilseledande underlåtenhet om en näringsidkare, med hänsyn till de omständigheter som beskrivs i punkt 1, döljer sådan väsentlig information som avses i den punk- ten eller ger sådan information på ett oklart, obegripligt, tvetydigt eller olämpligt sätt, eller inte anger affärsmetodens kommersiella syfte om detta inte redan framgår av sammanhanget och när något av dessa fall innebär, eller sannolikt kommer att innebära, att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat. 
  
 3.När det kommunikationsmedium som används för affärs- metoden medför begränsningar av utrymme eller tid, skall dessa begränsningar och de åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att på annat sätt delge konsumenterna informationen tas i beak- tande för att avgöra huruvida information har utelämnats. 
  
 4.Vid ett köperbjudande skall följande information anses som väsentlig, om den inte framgår av sammanhanget: 
  
 a)Produktens utmärkande egenskaper i den omfattning som är lämplig för mediet och produkten. 
  
 b)Näringsidkarens geografiska adress och identitet, till exem- pel företagsnamn och, där så är tillämpligt, geografisk adress och identitet för den näringsidkare på vars uppdrag han agerar. 
  
 c)Priset inklusive skatter eller, om produktens art innebär att priset rimligen inte kan beräknas i förväg, det sätt på vilket priset beräknats och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att sådana ytterligare kostna- der kan tillkomma. 
  
 d)Närmare villkor för betalning, leverans, fullgörande och han- tering av reklamationer, om de avviker från de krav god yrkessed innebär. 
  
 e)Uppgift om ånger- eller hävningsrätt för produkter och trans- aktioner för vilka det finns en sådan rätt. 
  
 5.Informationskrav som avser kommersiella meddelanden inklusive reklam eller marknadsföring och som har fastställts i gemenskapslagstiftningen – en icke uttömmande förteckning över denna lagstiftning återfinns i bilaga II – skall betraktas som väsentliga. 
  
 A v s n i t t 2 
  
 A g g r e s s i v a a f f ä r s m e t o d e r 
  
 Artikel 8 
  
 Aggressiva affärsmetoder 
  
 En affärsmetod skall anses vara aggressiv om den, i sitt samman- hang och med beaktande av alla dess särdrag och av omständig- heterna kring den, genom trakasseri, tvång, inbegripet fysiskt våld, eller otillbörlig påverkan avsevärt inskränker eller som sannolikt kommer att avsevärt inskränka genomsnittskonsumentens valfri- het eller handlande avseende produkten och därigenom medför eller sannolikt kommer att medföra att konsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat. 
  
 Artikel 9 
  
 Trakasseri, tvång och otillbörlig påverkan 
  
 När det skall fastställas om en affärsmetod innebär trakasseri, tvång, inbegripet fysiskt våld, eller otillbörlig påverkan skall föl- jande beaktas: 
  
 a)Tidpunkt, plats, art och varaktighet. 
  
 b)Användningen av hotfullt eller kränkande språk eller beteende. 
  
 c)Om näringsidkaren för att påverka konsumentens beslut avseende produkten utnyttjar ett speciellt missöde eller omständigheter som näringsidkaren känner till och som är av sådan vikt att de försämrar konsumentens omdöme. 
  
 d)Betungande eller oproportionerliga hinder som inte följer av avtalet och som näringsidkaren använder sig av när en kon- sument vill utöva sina rättigheter enligt avtalet, inbegripet rätten att häva ett avtal eller att byta till en annan produkt eller en annan näringsidkare. 
  
 e)Hot om att vidta åtgärder som inte lagligen kan genomföras. 
  
 338 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/30 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 KAPITEL 3 
  
 UPPFÖRANDEKODER 
  
 Artikel 10 
  
 Uppförandekoder 
  
 Detta direktiv utesluter inte att en kontroll – som medlemssta- terna kan uppmuntra – av otillbörliga affärsmetoder kan genom- föras av kodutfärdare och inte heller att sådana organ anlitas av de personer eller organisationer som avses i artikel 11, om förfa- randen vid sådana organ äger rum utöver de domstolsförfaran- den eller förvaltningsförfaranden som avses i den artikeln. 
  
 Att ett sådant kontrollorgan anlitas skall aldrig innebära att rät- ten att vidta de rättsliga åtgärder eller förvaltningsåtgärder som avses i artikel 11 förverkas. 
  
 KAPITEL 4 
  
 SLUTBESTÄMMELSER 
  
 Artikel 11 
  
 Efterlevnad av bestämmelserna 
  
 1.Medlemsstaterna skall i konsumenternas intresse se till att det finns adekvata och effektiva metoder för att bekämpa otillbör- liga affärsmetoder så att efterlevnaden av bestämmelserna i detta direktiv säkerställs. 
  
 Sådana medel skall innefatta rättsliga bestämmelser enligt vilka personer eller organisationer, som enligt den nationella lagstift- ningen anses ha ett rättmätigt intresse av att otillbörliga affärsme- toder bekämpas, inbegripet konkurrenter, får 
  
 a)vidta rättsliga åtgärder mot otillbörliga affärsmetoder, 
  
 och/eller 
  
 b)anmäla sådana otillbörliga affärsmetoder till en förvaltnings- myndighet som är behörig antingen att fatta beslut rörande klagomål eller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden. 
  
 Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra vil- ken av dessa möjligheter som skall tillämpas, och om domsto- larna eller förvaltningsmyndigheterna skall få rätt att kräva att andra etablerade medel för att behandla klagomål först skall till- gripas, däribland de som nämns i artikel 10. Dessa möjligheter skall kunna utnyttjas oavsett om de berörda konsumenterna 
  
 befinner sig i den medlemsstat där näringsidkaren finns eller i en annan medlemsstat. 
  
 Det skall ankomma på varje medlemsstat att avgöra 
  
 a)om dessa rättsliga medel får riktas mot en enskild näringsid- kare eller mot en grupp näringsidkare från samma näringsgren, 
  
 och 
  
 b)om dessa rättsliga medel får riktas mot en kodutfärdare, om den tillämpliga koden gör det lättare att kringgå de rättsliga kraven. 
  
 2.Genom de bestämmelser som avses i punkt 1 skall med- lemsstaterna, i de fall de anser sådana åtgärder nödvändiga, med hänsyn till alla inblandades och särskilt det allmännas intressen, ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter 
  
 a)att besluta att de otillbörliga affärsmetoderna skall upphöra, eller att inleda lämpligt rättsligt förfarande för att få fram ett sådant beslut, 
  
 eller 
  
 b)att besluta om förbud mot den otillbörliga affärsmetoden, om den ännu inte tillämpats men tillämpningen är nära före- stående, eller inleda ett lämpligt rättsligt förfarande för att få fram ett sådant beslut, 
  
 även om det inte finns bevis för faktisk förlust eller skada eller för uppsåt eller vårdslöshet från näringsidkarens sida. 
  
 Medlemsstaterna skall också ombesörja att de åtgärder som avses i första stycket vidtas skyndsamt 
  
 —antingen med tillfällig verkan, 
  
 eller 
  
 —med slutgiltig verkan, 
  
 varvid varje enskild medlemsstat får avgöra vilket av de två alter- nativen som skall väljas. 
  
 339 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/31 
  
 För att förhindra fortsatt verkan av otillbörliga affärsmetoder, som skall upphöra enligt ett slutgiltigt beslut, kan medlemsstaterna vidare ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenhet 
  
 b)betrakta faktapåståenden som oriktiga, om de bevis som begärts in enligt a inte läggs fram eller bedöms otillräckliga av domstolen eller förvaltningsmyndigheten. 
  
 a)att kräva att detta beslut offentliggörs helt eller delvis, och i sådan form de bedömer lämplig, 
  
 b)att dessutom kräva publicering av ett beriktigande. 
  
 3.De förvaltningsmyndigheter som avses i punkt 1 skall 
  
 a)vara så sammansatta att det inte finns anledning att tvivla på deras opartiskhet, 
  
 b)när de behandlar ett klagomål, ha tillräckliga befogenheter att övervaka och säkerställa efterlevnaden av sina beslut, 
  
 c)som regel motivera sina beslut. 
  
 När de befogenheter som avses i punkt 2 utövas uteslutande av en förvaltningsmyndighet, skall skälen till besluten alltid anges. Vidare måste det i detta fall fastställas ett förfarande så att varje otillbörlig eller oskälig myndighetsutövning eller underlåtenhet att utöva dessa befogenheter kan bli föremål för rättslig prövning. 
  
 Artikel 12 
  
 Domstolar och förvaltningsmyndigheter: styrkande 
  
 av påståenden 
  
 Medlemsstaterna skall ge domstolarna eller förvaltningsmyndig- heterna befogenhet att i domstolsförfarandena eller förvaltnings- förfarandena enligt artikel 11 
  
 a)kräva att näringsidkaren lägger fram bevis för riktigheten av faktapåståenden om en affärsmetod under förutsättning att ett sådant krav, med beaktande av det rättmätiga intresse näringsidkaren eller annan part i förfarandet har, förefaller lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det särskilda fallet, 
  
 och 
  
 Artikel 13 
  
 Sanktioner 
  
 Medlemsstaterna skall fastställa sanktionerna vid överträdelse av de nationella bestämmelser som antas för tillämpningen av detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att dessa verkställs. Sanktionerna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 Artikel 14 
  
 Ändringar av direktiv 84/450/EEG 
  
 Direktiv 84/450/EEG ändras härmed på följande sätt: 
  
 1.Artikel 1 skall ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 1 
  
 Avsikten med detta direktiv är att skydda näringsidkarna mot vilseledande reklam och de otillbörliga följderna av denna, samt att ange under vilka förutsättningar jämförande reklam är tillåten.” 
  
 2.I artikel 2 
  
 —skall punkt 3 ersättas med följande: 
  
 ”3. säljare eller leverantör (nedan kallad näringsidkare): en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som ligger inom ramen för dennes näringsverksam- het, hantverk, affärsverksamhet eller yrke samt den som handlar i näringsidkarens namn eller för den- nes räkning.” 
  
 —skall följande punkt läggas till: 
  
 ”4. kodutfärdare: det organ, vilket även kan vara en näringsidkare eller en grupp av näringsidkare, som ansvarar för att utforma och se över en uppföran- dekod och/eller övervaka att koden efterlevs av dem som förbundit sig att iaktta den.” 
  
 340 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/32 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 3. Artikel 3a skall ersättas med följande: 
  
 4. Artikel 4.1 skall ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 3a 
  
 1.Jämförande reklam skall, såvitt avser själva jämförelsen, vara tillåten under förutsättning att 
  
 a)den inte är vilseledande enligt artikel 2.2, artikel 3 och artikel 7.1 i detta direktiv eller artiklarna 6 och 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gen- temot konsumenter på den inre marknaden (*), 
  
 b)den jämför varor eller tjänster som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål, 
  
 c)den på ett objektivt sätt jämför en eller flera väsent- liga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper hos dessa varor och tjänster, bland vilka även priset kan ingå, 
  
 d)den varken misskrediterar eller uttrycker sig nedsät- tande om en konkurrents varumärken, firmanamn eller andra kännetecken, varor, tjänster, verksamhet eller förhållanden, 
  
 e)den i fråga om produkter med ursprungsbeteckning alltid avser produkter med samma beteckning, 
  
 f)den inte drar otillbörlig fördel av det anseende som en konkurrents varumärke, firmanamn eller andra kännetecken åtnjuter eller av en konkurrerande pro- dukts ursprungsbeteckning, 
  
 g)den inte framställer en vara eller tjänst som en imi- tation av eller ersättning för en vara eller tjänst som har ett skyddat varumärke eller firmanamn, 
  
 h)den inte skapar förvirring bland näringsidkare, mel- lan annonsören och en konkurrent eller mellan annonsörens varumärken, firmanamn, andra utmärkande kännetecken, varor eller tjänster och en konkurrents. 
  
 (*) EUT L 149, 11.6.2005, s. 22.” 
  
 ”1. Medlemsstaterna skall i näringsidkarnas liksom även i konkurrenternas intresse se till att det finns lämpliga och effektiva metoder för att bekämpa vilseledande reklam och att bestämmelserna om jämförande reklam följs. Sådana metoder skall innefatta rättsliga bestämmelser enligt vilka personer eller organisationer, som enligt den nationella lagstiftningen anses ha ett rättmätigt intresse av att bekämpa vilseledande reklam eller reglera jämfö- rande reklam, får 
  
 a)vidta rättsliga åtgärder mot sådan reklam, 
  
 eller 
  
 b)anmäla sådan reklam till en förvaltningsmyndighet som är behörig antingen att besluta rörande klago- mål eller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden. 
  
 Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra vilken av dessa möjligheter som skall finnas till- gängliga, och om domstolarna eller förvaltningsmyndig- heterna skall få rätt att kräva att andra etablerade medel för att behandla klagomål först skall tillgripas, däribland de som nämns i artikel 5. 
  
 Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra 
  
 a)om dessa rättsliga medel får riktas mot en enskild näringsidkare eller mot en grupp näringsidkare från samma näringsgren, 
  
 och 
  
 b)om dessa rättsliga medel får riktas mot en kodutfär- dare om den tillämpliga koden gör det lättare att kringgå de rättsliga kraven.” 
  
 5.Artikel 7.1 skall ersättas med följande: 
  
 ”1. Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller anta bestämmelser som avser att tillför- säkra näringsidkare och konkurrenter ett mera omfat- tande skydd avseende vilseledande reklam.” 
  
 341 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/33 
  
 Artikel 15 
  
 Ändring av direktiv 97/7/EG och 2002/65/EG 
  
 1.Artikel 9 i direktiv 97/7/EG skall ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 9 
  
 Leverans utan föregående beställning 
  
 Med beaktande av förbudet mot affärsmetoder som innebär leverans utan föregående beställning enligt Europaparlamen- tets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (*) skall med- lemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att frita konsu- menten från fullgörande av motprestation vid leverans utan föregående beställning eftersom ett uteblivet svar inte är lik- tydigt med samtycke. 
  
 (*) EUT L 149, 11.6.2005, s. 22.” 
  
 2.Artikel 9 i beslut 2002/65/EG skall ersättas med följande: 
  
 ”Artikel 9 
  
 2.I bilagan till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av den 27 oktober 2004 om samarbete mel- lan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagsstiftningen (”förordningen om konsu- mentskyddssamarbete”) (1) skall följande punkt läggas till: 
  
 ”16. Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som til- lämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (EUT L 149, 11.6.2005, s. 22).” 
  
 Artikel 17 
  
 Information 
  
 Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att informera konsumenterna om den nationella lag genom vilken detta direk- tiv införlivas och skall, där så är lämpligt, uppmuntra näringsid- kare och kodutfärdare att informera konsumenter om sina uppförandekoder. 
  
 Artikel 18 
  
 Översyn 
  
 Med beaktande av förbudet mot affärsmetoder som innebär leverans utan föregående beställning enligt Europaparlamen- tets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (*) och utan att det påverkar medlemsstaternas bestämmelser om automa- tisk förlängning av distansavtal skall medlemsstaterna, när automatisk förlängning är tillåten enligt dessa bestämmelser, vidta åtgärder för att frita konsumenten från varje skyldighet vid leverans utan föregående beställning eftersom ett utebli- vet svar inte är liktydigt med samtycke. 
  
 (*) EUT L 149, 11.6.2005, s. 22.” 
  
 Artikel 16 
  
 Ändring av direktiv 98/27/EG och förordning (EG) 
  
 nr 2006/2004 
  
 1.I bilagan till direktiv 98/27/EG skall punkt 1 ersättas med följande: 
  
 ”1. Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som til- lämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (EUT L 149, 11.6.2005, s. 22.)” 
  
 1.Senast den 12 juni 2011 skall kommissionen överlämna en sammanfattande rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv, särskilt artikel 3.9 och artikel 4 och bilaga I, om ramen för ytterligare harmonisering och förenk- ling av gemenskapsrätten avseende konsumentskydd och, med beaktande av artikel 3.5, om åtgärder som behöver vidtas på gemenskapsnivå för att se till att lämpliga nivåer av konsument- skydd upprätthålls. Rapporten skall vid behov åtföljas av ett för- slag om översyn av detta direktiv eller andra tillämpliga delar av gemenskapsrätten. 
  
 2.Europaparlamentet och rådet skall sträva efter att i enlighet med fördraget agera inom två år efter det att kommissionen har lagt fram ett förslag i enlighet med punkt 1. 
  
 Artikel 19 
  
 Införlivande 
  
 Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 12 juni 2007. De skall genast underrätta kom- missionen om detta och om eventuella ändringar. 
  
 (1) EUT L 364, 9.12.2004, s. 1. 
  
 342 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/34 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 Medlemsstaterna skall tillämpa dessa bestämmelser senast den 12 december 2007. När en medlemsstat antar dessa bestämmel- ser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 
  
 Artikel 21 
  
 Adressater 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 Artikel 20 
  
 Ikraftträdande 
  
 Detta direktiv träder i kraft dagen efter det att det har offentlig- gjorts i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 Utfärdat i Strasbourg den 11 maj 2005. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Middleton 
  
 N. SCHMIT 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 343 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/35 
  
 SV 
  
 BILAGA I 
  
 Zhang SOM UNDER ALLA OMSTÄNDIGHETER ÄR OTILLBÖRLIGA 
  
 Vilseledande affärsmetoder 
  
 1)Påstå att näringsidkaren har undertecknat en uppförandekod när så inte är fallet. 
  
 2)Uppvisa en förtroendemärkning, kvalitetsmärkning eller motsvarande utan att ha erhållit det nödvändiga tillståndet. 
  
 3)Påstå att en uppförandekod rekommenderas av ett offentligt eller annat organ när så inte är fallet. 
  
 4)Påstå att en näringsidkare (inklusive dennes affärsmetoder) eller en produkt har godkänts, rekommenderats eller sank- tionerats av ett offentligt eller privat organ när så inte är fallet eller påstå detta utan att villkoren för godkännandet, rekommendationen eller sanktioneringen iakttas. 
  
 5)Erbjuda produkter till ett angivet pris utan att näringsidkaren uppger att han har rimliga skäl att tro att han inte kom- mer att kunna leverera, själv eller med hjälp av underleverantör, dessa eller likvärdiga produkter till det angivna priset inom en tid och i sådan mängd som är rimligt med beaktande av produkten, omfattningen av reklamen för produkten och det pris som erbjudits (otillbörligt lockerbjudande). 
  
 6)Erbjuda produkter till ett angivet pris och sedan 
  
 a)vägra att visa konsumenten produkten ifråga, 
  
 eller 
  
 b)vägra att ta emot en beställning eller leverera produkten inom rimlig tid, 
  
 eller 
  
 c)förevisa ett defekt exemplar av den, 
  
 i avsikt att istället försöka sälja en annan produkt (en typ av otillbörligt lockerbjudande). 
  
 7)Oriktigt ange att en produkt kommer att vara tillgänglig enbart under mycket begränsad tid, eller att den kommer att vara tillgänglig enbart på särskilda villkor under en mycket begränsad tid, för att få konsumenten att fatta ett omedel- bart beslut utan att ha tillräcklig tid eller möjlighet att fatta ett välgrundat beslut. 
  
 8)Åta sig att ge service efter försäljningen till kunder med vilka näringsidkaren före köpet har kommunicerat på ett språk som inte är ett officiellt språk i den medlemsstat där näringsidkaren är lokaliserad och sedan ge sådan service enbart på ett annat språk utan att tydligt informera konsumenten om detta innan denne förbinder sig att köpa produkten. 
  
 9)Ange eller på annat sätt skapa intryck av att det är lagligt att sälja en produkt när så inte är fallet. 
  
 344 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/36 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 10)Framställa konsumenters lagliga rättigheter som utmärkande för näringsidkarens erbjudande. 
  
 11)Använda material från medierna för att göra reklam för en produkt om näringsidkaren själv har betalat för materialet och detta inte framgår av reklamen eller av bilder eller ljud som tydligt kan identifieras av konsumenten (annons i redak- tionell form). Detta skall inte påverka tillämpningen av direktiv 89/552/EEG (1). 
  
 12)Göra ett i sak oriktigt påstående om arten och omfattningen av den risk konsumenten utsätter sig själv eller sin familj för om han eller hon inte köper produkten. 
  
 13)Försöka att sälja en produkt som liknar en annan produkt, som görs av en särskild tillverkare, på ett sätt som avsikt- ligen förespeglar konsumenten att produkten är gjord av samma tillverkare, trots att så inte är fallet. 
  
 14)Inrätta, driva eller göra reklam för pyramidspel där konsumenten lockas att delta på grund av möjligheten att få ersätt- ning och denna främst grundas på att andra konsumenter värvas till spelet, snarare än på försäljning eller konsumtion av en produkt. 
  
 15)Oriktigt påstå att näringsidkaren står i begrepp att upphöra med sin verksamhet eller flytta till nya lokaler. 
  
 16)Påstå att produkter kan underlätta vinst i hasardspel. 
  
 17)Oriktigt påstå att en produkt förmår bota sjukdomar, funktionsrubbningar eller missbildningar. 
  
 18)Förmedla i sak oriktig information om marknadsvillkor eller möjligheten att finna produkten i avsikt att förmå kon- sumenten att förvärva produkten på mindre fördelaktiga villkor än de marknaden normalt kan erbjuda. 
  
 19)Som affärsmetod påstå sig anordna tävlingar eller säljfrämjande åtgärder med priser utan att dela ut de priser som beskrivs eller någon skälig motsvarighet till dessa. 
  
 20)Beskriva en produkt som ”gratis”, ”kostnadsfri”, ”utan avgift” eller liknande om konsumenten måste betala annat än den oundvikliga kostnaden för att svara på affärsmetoden och hämta eller betala för leverans av produkten. 
  
 21)I marknadsföringsmaterialet inkludera en faktura eller liknande betalningshandling som ger konsumenten intryck av han redan har beställt den marknadsförda produkten när så inte är fallet. 
  
 22)Oriktigt påstå eller skapa intryck av att näringsidkaren inte agerar i syften som hänför sig till dennes näringsverksam- het, affärsverksamhet, yrkeskår eller yrkesområde, eller felaktigt uppträda som konsument. 
  
 23)Oriktigt skapa intryck av att produktservice efter försäljning är tillgänglig i en annan medlemsstat än den där produk- ten säljs. 
  
 (1) Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (EGT L 298, 17.10.1989, s. 23). Direktivet ändrat genom Euro- paparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60). 
  
 345 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/37 
  
 SV 
  
 Aggressiva affärsmetoder 
  
 24)Ge intryck av att konsumenten inte kan lämna platsen innan ett avtal har utarbetats. 
  
 25)Göra personliga besök i konsumentens hem och ignorera dennes anmodan om att lämna hans hem eller inte komma tillbaka, utom under de omständigheter och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet fullgjord. 
  
 26)Ta upprepade och oönskade kontakter per telefon, fax,  
 e-post 
  eller annat medium utom under de förhållanden och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet fullgjord. Detta skall inte påverka tillämpningen av artikel 10 i direktiv 97/7/EG och direktiven 95/46/EG (1) och 2002/58/EG. 
  
 27)Kräva att en konsument, som gör anspråk på ersättning från en försäkring, lägger fram dokument som inte rimligen kan anses relevanta för huruvida anspråket är giltigt, eller systematiskt underlåta att svara på relevant korrespondens i ärendet, om detta sker i syfte att förmå konsumenten att avstå från att utöva sina avtalsenliga rättigheter. 
  
 28)Att i en annons direkt uppmana barn att köpa eller att övertala sina föräldrar eller andra vuxna att köpa de utannon- serade produkterna åt dem. Denna bestämmelse påverkar inte tillämpningen av artikel 16 i direktiv 89/552/EEG om sändningsverksamhet för television. 
  
 29)Kräva omedelbar eller uppskjuten betalning för eller återsändande eller förvaring av produkter som näringsidkaren till- handahållit men som konsumenten inte beställt (leverans utan föregående beställning) utom om produkten är en sådan ersättning som tillhandahållits i överensstämmelse med artikel 7.3 i direktiv 97/7/EG. 
  
 30)Uttryckligen informera konsumenten om att näringsidkarens arbete eller försörjning står på spel om konsumenten inte köper produkten eller tjänsten. 
  
 31)Oriktigt skapa intryck av att konsumenten redan har vunnit eller kommer att vinna ett pris eller annan motsvarande förmån, eventuellt efter att först ha utfört en särskild handling, 
  
 —när det i själva verket inte finns något pris eller någon annan motsvarande förmån, eller 
  
 —när möjligheten att göra anspråk på priset eller en annan motsvarande förmån är beroende av att konsumenten betalar pengar eller ådrar sig en kostnad. 
  
 (1) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31). Direktivet ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1). 
  
 346 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 5 
  
 L 149/38 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 11.6.2005 
  
 BILAGA II 
  
 GEMENSKAPSLAGSTIFTNING MED BESTÄMMELSER FÖR REKLAM OCH 
  
 MARKNADSKOMMUNIKATION 
  
 Artiklarna 4 och 5 i direktiv 97/7/EG 
  
 Artikel 3 i rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (1) 
  
 Artikel 3.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/47/EG av den 26 oktober 1994 om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis (2) 
  
 Artikel 3.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (3) 
  
 Artiklarna  
 86–100 
  i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (4) 
  
 Artiklarna 5 och 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktiv om elektronisk handel) (5) 
  
 Artikel 1 d i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/7/EG av den 16 februari 1998 om ändring av rådets direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter (6) 
  
 Artiklarna 3 och 4 i direktiv 2002/65/EG 
  
 Artikel 1.9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/107/EG av den 21 januari 2002 om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i över- låtbara värdepapper (fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt (7) 
  
 Artiklarna 12 och 13 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/92/EG av den 9 december 2002 om försäkringsför- medling (8) 
  
 Artikel 36 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/83/EG av den 5 november 2002 om livförsäkring (9) 
  
 (1) EGT L 158, 23.6.1990, s. 59. 
  
 (2) EGT L 280, 29.10.1994, s. 83. 
  
 (3) EGT L 80, 18.3.1998, s. 27. 
  
 (4) EGT L 311, 28.11.2001, s. 67. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2004/27/EG (EUT L 136, 30.4.2004, s. 34). 
  
 (5) EGT L 178, 17.7.2000, s. 1. 
  
 (6) EGT L 101, 1.4.1998, s. 17. 
  
 (7) EGT L 41, 13.2.2002, s. 20. 
  
 (8) EGT L 9, 15.1.2003, s. 3. 
  
 (9) EGT L 345, 19.12.2002, s. 1. Direktivet ändrat genom rådets direktiv 2004/66/EG (EUT L 168, 1.5.2004, s. 35). 
  
 347 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2021:17 
  
 11.6.2005 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 149/39 
  
 SV 
  
 Artikel 19 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instru- ment (1) 
  
 Artiklarna 31 och 43 i rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring (2) (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) 
  
 Artiklarna 5, 7 och 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71/EG av den 4 november 2003 om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel på en reglerad marknad (3) 
  
 (1) EUT L 145, 30.4.2004, s. 1. 
  
 (2) EGT L 228, 11.8.1992, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (EUT L 35, 11.2.2003, s. 1). 
  
 (3) EUT L 345, 31.12.2003, s. 64. 
  
 348 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/64 
  
 SV 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 DIREKTIV 
  
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/83/EU 
  
 av den 25 oktober 2011 
  
 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG 
  
 (Text av betydelse för EES) 
  
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
  
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions­ sätt, särskilt artikel 114, 
  
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, 
  
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit­ téns yttrande (1), 
  
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2), 
  
 ienlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och 
  
 av följande skäl: 
  
 (1)Ett antal bestämmelser om konsumenträttigheter i avtals­ förhållanden anges i rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (4) och Europa­ parlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal (5). 
  
 (2)Dessa direktiv har med hänsyn till erfarenheterna setts över i syfte att förenkla och uppdatera gällande bestäm­ melser, undanröja inkonsekvenser och åtgärda oönskade 
  
 (1) EUT C 317, 23.12.2009, s. 54. 
  
 (2) EUT C 200, 25.8.2009, s. 76. 
  
 (3) Europaparlamentets ståndpunkt av den 23 juni 2011 (ännu ej of­ fentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 10 oktober 2011. 
  
 (4) EGT L 372, 31.12.1985, s. 31. 
  
 (5) EGT L 144, 4.6.1997, s. 19. 
  
 brister i bestämmelserna. Översynen visade att de två direktiven bör ersättas med ett enda direktiv. Detta direk­ tiv bör därför innehålla standardbestämmelser för gemen­ samma aspekter på distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler och inte längre bygga på en minimiharmo­ niseringsstrategi som de tidigare direktiven, samtidigt som det bör vara möjligt för medlemsstaterna att behålla eller anta nationella bestämmelser med avseende på vissa aspekter. 
  
 (3)Enligt artikel 169.1 och 169.2 a i fördraget om Europe­ iska unionens funktionssätt  
 (EUF-fördraget) 
  ska unionen bidra till att uppnå en hög konsumentskyddsnivå genom åtgärder som beslutas enligt artikel 114 i fördraget. 
  
 (4)Enligt artikel 26.2 i  
 EUF-fördraget 
  ska den inre mark­ naden omfatta ett område utan inre gränser, där fri rör­ lighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säker­ ställs. En harmonisering av vissa aspekter av distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler krävs för att främja en verklig inre marknad för konsumenter med en god balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkur­ renskraftiga företag, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. 
  
 (5)Möjligheterna med distansförsäljning över gränserna, som borde vara ett av de mer påtagliga resultaten av den inre marknaden, utnyttjas inte fullt ut. Jämfört med den stora ökningen av den inhemska distansförsäljningen under de senaste åren har den gränsöverskridande distansförsälj­ ningen ökat i begränsad utsträckning. Denna skillnad är särskilt påtaglig i fråga om näthandel, där det finns stora möjligheter till ytterligare tillväxt. De gränsöverskridande möjligheterna när det gäller avtal som ingås utanför fasta affärslokaler (direktförsäljning) begränsas av vissa fakto­ rer, till exempel de skilda nationella konsumentskydds­ bestämmelser som näringslivet måste rätta sig efter. Jäm­ fört med ökningen av den inhemska direktförsäljningen under de senaste åren, särskilt inom tjänstesektorn (t.ex. försörjningstjänster), är antalet konsumenter som utnytt­ jar denna kanal för inköp över gränserna fortfarande lågt. Med hänsyn till de ökade affärsmöjligheterna i många medlemsstater bör små och medelstora företag (inklusive 
  
 349 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/65 
  
 SV 
  
 enskilda näringsidkare) eller ombud för företag som be­ driver direktförsäljning vara mer benägna att söka affärs­ möjligheter i andra medlemsstater, särskilt i gränsregio­ ner. En fullständig harmonisering av vissa bestämmelser om konsumentinformation och ångerrätt i distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler kommer därför att bidra till en hög konsumentskyddsnivå och till att den inre marknaden fungerar bättre i förhållandet mellan nä­ ringsidkare och konsumenter. 
  
 (6)Vissa skillnader skapar betydande hinder på den inre marknaden som påverkar näringsidkare och konsumen­ ter. Dessa skillnader gör att kostnaderna för att följa regelverket ökar för de näringsidkare som vill sälja varor eller tillhandahålla tjänster över gränserna. Denna opro­ portionerliga fragmentering undergräver också kon­ sumenternas förtroende för den inre marknaden. 
  
 (7)En fullständig harmonisering av vissa huvudaspekter i lagstiftningen bör leda till betydligt större rättssäkerhet för både konsumenter och näringsidkare. Både kon­ sumenter och näringsidkare bör kunna förlita sig på ett enda regelverk grundat på tydligt definierade rättsliga begrepp som reglerar vissa aspekter i avtal mellan nä­ ringsidkare och konsumenter i hela unionen. Effekten av en sådan harmonisering bör bli att de hinder som följer av de fragmenterade bestämmelserna undanröjs och att den inre marknaden fullbordas på detta område. Dessa hinder kan bara undanröjas genom att det införs enhetliga unionsbestämmelser. Konsumenterna bör också tillförsäkras en hög enhetlig skyddsnivå i hela unionen. 
  
 (8)De regleringsaspekter som ska harmoniseras bör endast beröra avtal som ingås mellan näringsidkare och kon­ sumenter. Därför bör detta direktiv inte påverka nationell lagstiftning beträffande anställningsavtal, avtal om arvs­ rätt, avtal om familjerätt och avtal om upprättande och organisation av bolag eller partnerskapsavtal. 
  
 (9)I detta direktiv fastställs bestämmelser om information som ska lämnas för distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler och avtal av annat slag än de nyssnämnda. Detta direktiv reglerar också ångerrätten i samband med distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler och har­ moniserar vissa föreskrifter om fullgörande och vissa an­ dra aspekter på avtal mellan näringsidkare och kon­ sument. 
  
 (10)Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av bestäm­ melserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av den 17 juni 2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Rom  
 I-förordningen) 
  (1). 
  
 (1) EUT L 177, 4.7.2008, s. 6. 
  
 (11)Detta direktiv bör inte påverka unionsbestämmelserna för särskilda sektorer, såsom humanläkemedel, medicintek­ niska produkter, integritet och elektronisk kommunika­ tion, patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, märkning av livsmedel och den inre marknaden för el och naturgas. 
  
 (12)Informationskraven i detta direktiv bör komplettera in­ formationskraven i Europaparlamentets och rådets direk­ tiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (2) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, sär­ skilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direkti­ vet om elektronisk handel) (3). Medlemsstaterna bör be­ hålla möjligheten att införa ytterligare informationskrav för de tjänsteleverantörer som är etablerade inom deras territorium. 
  
 (13)Medlemsstaterna bör förbli behöriga, i enlighet med unionsrätten, att tillämpa bestämmelserna i detta direktiv på områden som inte faller inom dess tillämpnings­ område. Medlemsstaterna får således behålla eller införa nationell lagstiftning som motsvarar bestämmelserna i detta direktiv eller vissa av dess bestämmelser i förhål­ lande till avtal som inte omfattas av direktivets tillämp­ ningsområde. Medlemsstaterna får t.ex. besluta att ut­ vidga tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv till juridiska personer eller fysiska personer som inte är ”konsumenter” i den mening som avses i detta direktiv, såsom  
 icke-statliga 
  organisationer, nystartade företag eller små och medelstora företag. Medlemsstaterna får likale­ des tillämpa bestämmelserna i detta direktiv på avtal som inte är ”distansavtal” i den mening som avses i detta direktiv, exempelvis för att de inte ingåtts med stöd av ett organiserat system för distansförsäljning eller tillhan­ dahållande av tjänster på distans. Dessutom får medlems­ staterna också behålla eller införa nationella bestämmel­ ser om frågor som inte särskilt tas upp i detta direktiv, t.ex. ytterligare bestämmelser om köpeavtal, bland annat när det gäller leverans av varor eller krav på tillhandahål­ lande av information under ett avtals löptid. 
  
 (14)Detta direktiv bör inte påverka nationell lagstiftning på avtalsrättens område för avtalsrättsliga aspekter som inte regleras i detta direktiv. Därför bör detta direktiv inte påverka nationell lagstiftning som reglerar exempelvis ett avtals ingående eller giltighet (t.ex. bristande sam­ tycke). Inte heller bör detta direktiv påverka nationell lagstiftning om de allmänna rättsmedlen i avtalsfrågor, bestämmelserna om den allmänna ekonomiska ord­ ningen (t.ex. bestämmelser om oskäligt höga priser och ockerpriser) och bestämmelserna om oetiska juridiska transaktioner. 
  
 (2) EUT L 376, 27.12.2006, s. 36. 
  
 (3) EGT L 178, 17.7.2000, s. 1. 
  
 350 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/66 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 (15)Detta direktiv bör inte harmonisera språkliga krav som tillämpas på konsumentavtal. Följaktligen får medlems­ staterna i nationell lagstiftning behålla eller införa språk­ liga krav beträffande information vid avtals ingående och avtalsvillkor. 
  
 (16)Detta direktiv bör inte påverka nationell lagstiftning om juridiska företrädare, såsom bestämmelserna om personer som agerar i näringsidkarens namn eller på hans vägnar (t.ex. ett ombud eller en förvaltare). Medlemsstaterna bör behålla sin behörighet på detta område. Detta direktiv bör vara tillämpligt på alla näringsidkare, offentliga såväl som privata. 
  
 (17)Definitionen av begreppet konsument bör omfatta fysiska personer som agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten. Om, beträffande avtal med dubbla syften, ett avtal ingås för ändamål som dels faller inom, dels faller utanför personens egna nä­ rings- eller yrkesverksamhet och näringssyftet är så be­ gränsat att det inte dominerar avtalets övergripande sam­ manhang bör den personen även anses såsom kon­ sument. 
  
 (18)Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas frihet att i enlighet med unionslagstiftningen definiera vad de anser vara tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, hur dessa tjänster bör organiseras och finansieras i enlighet med reglerna för statligt stöd samt vilka särskilda krav de bör underställas. 
  
 (19)Med digitalt innehåll avses data som produceras och le­ vereras i digital form, såsom datorprogram, applikationer, spel, musik, videor eller texter, oavsett om åtkomsten skett genom nedladdning, direktuppspelning, från ett fy­ siskt medium eller på vilket annat sätt som helst. Avtal om leverans av digitalt innehåll bör omfattas av detta direktiv. Om det digitala innehållet levereras på ett fysiskt medium, såsom cd eller dvd, bör det anses som en vara i den mening som avses i detta direktiv. Liksom avtal om leverans av vatten, gas eller el, i de fall försäljningen inte omfattar en begränsad volym eller fastställd kvantitet, eller avtal om leverans av fjärrvärme, bör avtal om digi­ talt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium klassificeras varken som köpeavtal eller tjänsteavtal vid tillämpningen av detta direktiv. Avtal av detta slag bör innefatta en ångerrätt för konsumenten, om inte kon­ sumenten samtyckt till att avtalet börjar fullgöras redan under ångerfristen och sålunda gått med på att ångerrät­ ten går förlorad. Förutom de allmänna informationskra­ ven bör näringsidkaren upplysa konsumenten om det digitala innehållets funktion samt om dess relevanta 
  
 driftskompatibilitet. Med funktion bör här avses hur det digitala innehållet kan användas till exempel för att spåra konsumenternas beteende; begreppet bör också avse av­ saknaden eller förekomsten av tekniska begränsningar, till exempel skydd i form av förvaltning av digitala rättighe­ ter eller regionkodning. Med relevant driftskompatibilitet menas information om vilken standardmaskinvara och programvaruomgivning som det digitala innehållet är kompatibelt med, till exempel operativsystem, nödvändig version och vissa egenskaper hos maskinvaran. Kommis­ sionen bör undersöka behovet av ytterligare harmonise­ rade bestämmelser i fråga om digitalt innehåll, och vid behov lägga fram ett lagstiftningsförslag för att ta itu med frågan. 
  
 (20)Definitionen av distansavtal bör omfatta samtliga fall då avtal ingås mellan en näringsidkare och en konsument med stöd av ett organiserat system för distansförsäljning eller tillhandahållande av tjänster på distans och enbart med utnyttjande av ett eller flera medel för distanskom­ munikation (t.ex. postorder, internet, telefon eller fax), fram till och inbegripet den tidpunkt då avtalet ingås. Den definitionen bör också omfatta situationer då kon­ sumenten besöker affärslokalerna endast för att få upp­ lysningar om varan eller tjänsten och de därpå följande förhandlingarna och ingående av avtalet sköts på distans. Däremot bör ett avtal som förhandlas fram i närings­ idkarens affärslokaler och slutligen ingås genom distans­ kommunikation inte betraktas som ett distansavtal. Inte heller bör ett avtal som initieras genom distanskommuni­ kation men slutligen ingås i näringsidkarens affärslokaler betraktas som ett distansavtal. Inte heller bör begreppet distansavtal omfatta bokningar som konsumenten gjort genom ett medel för distanskommunikation för att be­ ställa tillhandahållande av en yrkesmässig tjänst, som när en kund ringer för att boka tid hos frisören. I begreppen organiserade system för distansförsäljning eller tillhanda­ hållande av tjänster på distans bör ingå system som er­ bjuds av tredje man, annan än näringsidkaren, men an­ vänds av näringsidkaren, såsom en webbplattform. Det bör emellertid inte omfatta fall där webbplatserna endast ger information om näringsidkaren, hans varor och/eller tjänster samt kontaktuppgifter. 
  
 (21)Ett avtal utanför fasta affärslokaler bör definieras som ett avtal som ingås mellan en näringsidkare och en kon­ sument som samtidigt är fysiskt närvarande, på ett annat ställe än i näringsidkarens fasta affärslokaler, t.ex. i kon­ sumentens bostad eller på dennes arbetsplats. Utanför fasta affärslokaler kan konsumenten stå under potentiellt psykologiskt tryck eller kan ställas inför ett överrask­ ningsmoment, oavsett om konsumenten har beställt be­ söket av näringsidkaren eller inte. Definitionen av avtal utanför fasta affärslokaler bör också inbegripa situationer där konsumenten tilltalas personligen och enskilt utanför fasta affärslokaler men avtalet omedelbart därefter ingås i näringsidkarens affärslokaler eller genom ett medel för distanskommunikation. Definitionen av ett avtal utanför fasta affärslokaler bör inte omfatta situationer då närings­ idkaren först kommer till konsumentens bostad enbart 
  
 351 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/67 
  
 SV 
  
 för att ta mått eller lägga fram en uppskattning, utan att konsumenten förbinder sig till något som helst, och där avtalet ingås först längre fram, antingen i näringsidkarens fasta affärslokaler eller genom ett medel för distanskom­ munikation, utgående från näringsidkarens uppskattning. I sådana fall bör avtalet inte anses ha ingåtts omedelbart efter det att näringsidkaren tilltalat konsumenten, om konsumenten haft tid att fundera över näringsidkarens uppskattning innan avtalet ingicks. Inköp som görs un­ der en utflykt organiserad av näringsidkaren, där de för­ värvade produkterna marknadsförs och utbjuds till för­ säljning, bör betraktas som avtal utanför fasta affärsloka­ ler. 
  
 (22)Fasta affärslokaler bör omfatta alla typer av lokaler (t.ex. affärer, stånd eller lastbilar) som näringsidkaren använder som fast eller vanlig plats för sin affärsverksamhet. Mark­ nads- och mässtånd bör betraktas som fasta affärslokaler om de uppfyller detta villkor. Detaljhandelslokaler där näringsidkaren utövar sin verksamhet säsongvis, t.ex. un­ der turistsäsongen på en skid- eller badort, bör betraktas som fasta affärslokaler eftersom de är det ställe där nä­ ringsidkaren vanligen utövar sin verksamhet. Offentliga platser, t.ex. gator, köpcentrum, badstränder, idrotts­ anläggningar och allmänna transportmedel, som närings­ idkaren i undantagsfall använder för sin affärsverksamhet, samt privata bostäder och arbetsplatser bör inte betraktas som fasta affärslokaler. De affärslokaler som tillhör en person som agerar i en näringsidkares namn eller för dennes räkning i enlighet med detta direktiv bör anses vara affärslokaler i den mening som avses i detta direktiv. 
  
 (23)Varaktiga medier bör göra det möjligt för konsumenten att lagra information så länge denne behöver den för att kunna skydda sina från förbindelsen med näringsidkaren härrörande intressen. Begreppet varaktigt medium bör särskilt omfatta papper,  
 usb-minnen, 
  
 cd-rom, 
  dvd, min­ neskort eller datorers hårdskivor liksom  
 e-post. 
  
 (24)En offentlig auktion innebär att näringsidkare och kon­ sumenter är närvarande eller har möjlighet att närvara personligen vid auktionen. Varorna eller tjänsterna bjuds ut av näringsidkaren till konsumenten genom ett budgiv­ ningsförfarande, som i vissa medlemsstater kräver lagligt tillstånd, för att sälja varor eller tjänster till allmänheten. Den som lagt ett vinnande bud är skyldig att köpa va­ rorna eller tjänsterna. Användningen av webbplattformar för auktioner som är tillgängliga för konsumenter och näringsidkare bör inte betraktas som en offentlig auktion enligt detta direktiv. 
  
 (25)Avtal som avser fjärrvärme bör omfattas av detta direktiv i likhet med avtal om leverans av vatten, gas eller el. Med fjärrvärme avses leverans av värme, till exempel i form av ånga eller varmt vatten, från en central produktionskälla via ett överförings- och distributionssystem till flera byggnader för uppvärmningsändamål. 
  
 (26)Avtal som rör överlåtelse av fast egendom eller av rät­ tigheter till fast egendom eller skapandet eller förvärvan­ det av sådan fast egendom eller sådana rättigheter, avtal om uppförande av nya byggnader, avtal om omfattande ombyggnad av befintliga byggnader samt avtal om uthyr­ ning för bostadsändamål är redan föremål för ett antal specifika krav enligt nationell lagstiftning. Till dessa avtal hör till exempel försäljningen av fastigheter som ännu inte bebyggts och hyrköp. Bestämmelserna i detta direk­ tiv lämpar sig inte för sådana avtal, vilka därför inte bör omfattas av direktivets tillämpningsområde. Med omfat­ tande ombyggnad menas att en byggnad byggs om på ett sätt som är jämförbart med uppförande av en ny bygg­ nad, t.ex. när endast den gamla byggnadens fasad beva­ ras. I synnerhet tjänsteavtal om tillbyggnad (t.ex. av ett garage eller en veranda) och tjänsteavtal som rör annan reparation och renovering av byggnader än omfattande ombyggnad av dem bör omfattas av detta direktiv liksom avtal som rör fastighetsmäklares tjänster och avtal som rör uthyrning för andra ändamål än bostadsändamål. 
  
 (27)Transporttjänster omfattar passagerartransport och trans­ port av varor. Passagerartransport bör inte omfattas av detta direktiv eftersom den redan är föremål för annan unionslagstiftning, eller, när det gäller kollektivtrafik och taxibilar, för reglering på nationell nivå. Bestämmelserna i detta direktiv om skydd för konsumenter mot oskäliga avgifter för användningen av olika betalningsmedel eller mot dolda kostnader bör dock också gälla för avtal om passagerartransporter. Däremot bör konsumenterna i samband med varutransport och biluthyrning, som är tjänster, åtnjuta skydd genom detta direktiv, med undan­ tag för ångerrätten. 
  
 (28)För att undvika administrativa bördor för näringsidkare får medlemsstaterna besluta att inte tillämpa detta direk­ tiv när varor eller tjänster av ringa värde säljs utanför fasta affärslokaler. Gränsen för beloppet bör sättas till­ räckligt lågt, så att endast inköp av ringa betydelse un­ dantas. Medlemsstaterna bör kunna fastställa detta värde i nationell lagstiftning, förutsatt att det inte överskrider 50 EUR. När flera avtal vars innehåll har samband med varandra ingås samtidigt av konsumenten bör den totala kostnaden beaktas vid tillämpningen av denna gräns. 
  
 352 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/68 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 (29)Sociala tjänster har fundamentalt särpräglade drag som återspeglas i sektorsspecifik lagstiftning, dels på unions­ nivå, dels på nationell nivå. Sociala tjänster inbegriper å ena sidan tjänster för särskilt missgynnade personer eller personer med särskilt låga inkomster samt tjänster för personer och familjer som behöver hjälp med rutinmäs­ siga vardagssysslor och å andra sidan tjänster för alla människor som har ett särskilt behov av hjälp, stöd, skydd eller uppmuntran under en bestämd livsfas. Sociala tjänster omfattar bland annat tjänster för barn och ung­ domar, biståndstjänster för familjer, ensamstående föräld­ rar och äldre människor, tjänster för migranter. Sociala tjänster omfattar både kortfristiga och långfristiga vård- och omsorgstjänster, t.ex. tjänster som tillhandahålls av hemtjänster eller i serviceboenden och äldreboenden (vårdhem). Sociala tjänster omfattar inte bara sådana som tillhandahålls av staten på nationell, regional eller lokal nivå av tillhandahållare på uppdrag av staten eller av staten erkända välgörenhetsorganisationer utan även sådana som tillhandahålls av privata aktörer. Bestämmel­ serna i detta direktiv är inte lämpliga för sociala tjänster, som därför bör undantas från dess tillämpningsområde. 
  
 (30)Hälso- och sjukvård kräver särskilda regler på grund av sin tekniska komplexitet, sin betydelse för tjänster av allmänt intresse och på grund av sin omfattande offent­ liga finansiering. Hälso- och sjukvård definieras i Europa­ 
  
 parlamentets och rådets direktiv 
  
 2011/24/EU av den 
  
 9 mars 2011 om tillämpningen 
  
 av patienträttigheter 
  
 vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (1) som ”hälso- och sjukvårdstjänster som hälso- och sjukvårds­ personal tillhandahåller patienter i syfte att bedöma, bi­ behålla eller återställa deras hälsotillstånd, inbegripet för­ skrivning, utlämning och tillhandahållande av läkemedel och medicinska hjälpmedel”. Hälso- och sjukvårdsperso­ nal är enligt definitionen i detta direktiv läkare, sjukskö­ terskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tand­ läkare, barnmorskor eller farmaceuter enligt Europaparla­ mentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikatio­ ner (2), eller annan person som utövar yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvårdssektorn som är begränsad till ett reglerat yrke enligt definitionen i artikel 3.1 a i direk­ tiv 2005/36/EG, eller en person som anses tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen enligt lagstiftningen i den med­ lemsstat där behandlingen sker. Bestämmelserna i detta direktiv är inte lämpliga för hälso- och sjukvård, som därför bör undantas från dess tillämpningsområde. 
  
 (31)Spelverksamhet bör undantas från detta direktivs tillämp­ ningsområde. Spelverksamhet innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. Medlemsstaterna bör kunna införa andra, också strängare, konsumentskyddsåtgärder i sam­ band med sådana verksamheter. 
  
 (1) EUT L 88, 4.4.2011, s. 45. 
  
 (2) EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. 
  
 (32)Gällande unionslagstiftning om bland annat finansiella tjänster till konsumenter, paketresor och tidsdelat boende innehåller åtskilliga bestämmelser om konsumentskydd. Därför bör detta direktiv inte vara tillämpligt på avtal inom dessa områden. När det gäller finansiella tjänster bör medlemsstaterna uppmuntras att låta sig inspireras av gällande unionslagstiftning på området när de lag­ stiftar på områden som inte regleras på unionsnivå, så att lika förutsättningar för alla konsumenter och alla avtal om finansiella tjänster säkerställs. 
  
 (33)Näringsidkaren bör vara skyldig att i förväg informera konsumenterna om eventuella arrangemang som medför att konsumenterna måste betala en handpenning till nä­ ringsidkaren, inklusive sådana arrangemang som innebär att ett belopp blockeras på konsumentens kredit- eller bankkort. 
  
 (34)Näringsidkaren bör ge konsumenten klar och begriplig information innan konsumenten blir bunden av ett avtal som ingåtts utanför fasta affärslokaler, ett distansavtal, ett avtal av annat slag än de två sistnämnda eller ett mot­ svarande erbjudande. Näringsidkaren ska vid tillhandahål­ landet av informationen beakta de särskilda behoven hos konsumenter som är särskilt utsatta på grund av nedsatt mental, fysisk eller psykisk funktionsförmåga, ålder eller godtrogenhet, av ett slag som näringsidkaren rimligtvis kan förväntas förutse. Beaktandet av dessa särskilda be­ hov bör dock inte medföra olika nivåer för konsument­ skyddet. 
  
 (35)Den information som näringsidkaren ska tillhandahålla konsumenten bör vara obligatorisk och bör inte kunna ändras. Det oaktat bör avtalsparterna ha rätt att uttryck­ ligen enas om att ändra innehållet i det avtal som de sedan ingår, till exempel i fråga om arrangemangen för leverans. 
  
 (36)Vid distansavtal bör informationskraven anpassas till tek­ niska begränsningar i vissa medier, t.ex. begränsat antal tecken för vissa mobiltelefonskärmar eller tidsbegräns­ ningar för reklaminslag i tv. I sådana fall bör närings­ idkaren uppfylla vissa minimikrav på information och hänvisa konsumenten till någon annan informationskälla, t.ex. genom att lämna ett gratis telefonnummer eller en hypertextlänk till näringsidkarens webbplats där den re­ levanta informationen är direkt och lätt tillgänglig. Kravet att informera konsumenten om kostnaden för återsän­ dande av sådana varor som inte brukar kunna återsändas per post kommer att anses uppfyllt om näringsidkaren 
  
 353 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/69 
  
 SV 
  
 till exempel anger ett transportföretag (till exempel det transportföretag som denne anlitat för leveransen av va­ ran) och ett pris för återsändandet. Om kostnaderna för återsändandet inte rimligtvis kan förhandsberäknas av näringsidkaren, till exempel eftersom denne inte själv er­ bjuder att ordna med återtransporten, bör näringsidkaren tala om att denna kostnad måste betalas och kan vara stor, tillsammans med en rimlig uppskattning av max­ imikostnaden, vilken kan bygga på kostnaderna för leve­ rans till konsumenten. 
  
 (37)Eftersom konsumenten vid distansförsäljning inte kan se varan innan avtalet ingås bör konsumenten ha ångerrätt. Av samma skäl bör konsumenten ha rätt att prova och undersöka den vara han har köpt, i den utsträckning det behövs för att fastställa varans beskaffenhet, egenskaper och funktionsduglighet. När det gäller avtal utanför fasta affärslokaler bör konsumenten ha ångerrätt på grund av en potentiell överraskningseffekt och/eller ett potentiellt psykologiskt tryck. Utövande av ångerrätten bör medföra att parternas skyldigheter att fullgöra avtalet upphör. 
  
 (38) 
 E-handelsplatserna 
  bör klart och läsbart ange, åtminstone när beställningen görs, om det finns några begränsningar för leveransen samt vilka betalningssätt som godtas. 
  
 (39)Vad gäller distansavtal som ingås på webbplatser är det viktigt att säkerställa att konsumenten fullt ut kan läsa och förstå huvudinslagen i avtalet innan beställningen görs. Därför bör det föreskrivas i detta direktiv att dessa uppgifter ska visas omedelbart intill den bekräftelse som krävs för att beställning ska kunna göras. Det måste också ses till att konsumenten vid sådana tillfällen kan fastställa från och med vilken tidpunkt denne är bunden av en skyldighet att erlägga betalning till näringsidkaren. Därför bör konsumentens uppmärksamhet, med hjälp av en otvetydig lydelse, särskilt fästas på att beställning in­ nebär skyldighet att erlägga betalning till näringsidkaren. 
  
 (40)De skillnader som för närvarande finns när det gäller ångerfristens längd såväl mellan medlemsstaterna som mellan distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler medför rättslig osäkerhet och kostnader för att efterleva regelverket. Samma ångerfrist bör gälla för alla distans­ avtal och avtal utanför fasta affärslokaler. Vid tjänsteavtal bör ångerfristen löpa ut 14 dagar efter det att avtalet ingås. Vid köpeavtal bör ångerfristen löpa ut 14 dagar efter den dag då konsumenten eller en tredje part, annan än transportföretaget, som utsetts av konsumenten, tar varan i sin fysiska besittning. Dessutom bör konsumen­ ten kunna utöva sin ångerrätt innan han tar varan i fysisk 
  
 besittning. Om konsumenten beställer flera varor på samma gång men varorna levereras vid olika tidpunkter bör ångerfristen löpa ut 14 dagar efter den dag då kon­ sumenten tar den sista varan i fysisk besittning. När en vara levereras i skilda poster eller delar bör ångerfristen löpa ut 14 dagar efter den dag då konsumenten fysiskt tar den sista posten eller delen i besittning. 
  
 (41)För att uppnå rättssäkerhet bör rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister (1) tillämpas vid beräkningen av de tidsfrister som anges i detta direk­ tiv. Alla tidsfrister i detta direktiv bör därför förstås som att de anges i kalenderdagar. Om en tidsfrist uttryckt i dagar ska räknas från det ögonblick då en händelse eller en handling äger rum, bör den dag då händelsen eller handlingen äger rum inte anses ingå i tidsfristen. 
  
 (42)Bestämmelserna om ångerrätt bör inte påverka medlems­ staternas lagar och andra författningar om hävning eller  
 icke-verkställbarhet 
  av ett avtal eller om konsumentens möjlighet att fullfölja sina avtalsmässiga åtaganden före den tidpunkt som anges i avtalet. 
  
 (43)Om näringsidkaren inte på ett lämpligt sätt har infor­ merat konsumenten före ingåendet av ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler bör ångerfristen förlängas. För att det ska finnas rättssäkerhet kring ång­ erfristen bör dock en begränsning på tolv månader infö­ ras. 
  
 (44)Skillnaderna när det gäller sätten att utöva ångerrätten i medlemsstaterna har medfört kostnader för näringsidkare som bedriver handel över gränserna. Införandet av en harmoniserad standardblankett som konsumenterna kan använda när de utövar sin ångerrätt bör göra det enklare att frånträda avtal, och skapa rättssäkerhet. Därför bör medlemsstaterna inte ställa några ytterligare formella krav på unionens standardblankett, till exempel i fråga om teckenstorlek. Konsumenten bör dock även i fortsätt­ ningen kunna utöva sin ångerrätt genom ett meddelande avfattat med egna ord, under förutsättning att meddelan­ det om beslutet att frånträda avtalet till näringsidkaren är otvetydigt. Ett brev, ett telefonsamtal eller tillbakasän­ dande av varorna med ett tydligt besked skulle kunna ses som uppfyllande av detta krav, men det bör åligga konsumenten att bevisa att denne utövat ångerrätten inom den frist som fastställs i direktivet. Av denna an­ ledning ligger det i konsumentens intresse att använda sig av ett varaktigt medium för meddelanden till närings­ idkaren om utövande av ångerrätten. 
  
 (1) EGT L 124, 8.6.1971, s. 1. 
  
 354 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/70 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 (45)Eftersom erfarenheten visar att många konsumenter och näringsidkare föredrar att kommunicera via näringsidka­ rens webbplats bör näringsidkaren kunna ge konsumen­ ten möjlighet att fylla i en webbaserad blankett för ut­ övande av ångerrätten. I detta fall bör näringsidkaren utan dröjsmål lämna ett mottagningsbevis exempelvis per  
 e-post. 
  
 (46)Om konsumenten frånträder avtalet bör näringsidkaren betala tillbaka hela det belopp som konsumenten har betalat, inklusive det som täcker näringsidkarens utgifter för leverans av varorna till konsumenten. Återbetalning bör inte ske genom tillgodokvitto om inte konsumenten har använt tillgodokvitto vid den inledande transaktionen eller uttryckligen accepterar detta. Om konsumenten ut­ tryckligen väljer ett visst slags leverans (till exempel 24- timmar expressleverans), fastän näringsidkaren erbjudit ett vanligt och allmänt vedertaget leveranssätt som skulle ha medfört lägre leveranskostnader, bör konsumenten betala kostnadsskillnaden mellan de bägge leveranssätten. 
  
 (47)Vissa konsumenter utövar sin ångerrätt efter att ha an­ vänt en vara i större utsträckning än vad som är nöd­ vändigt för att fastställa varornas beskaffenhet, egenska­ per och funktionsduglighet. Konsumenten bör i sådana fall inte förlora ångerrätten men vara ansvarig för en eventuell minskning av varans värde. För att fastställa varornas beskaffenhet, egenskaper och funktionsduglighet bör konsumenten endast tillåtas hantera och undersöka en vara på samma sätt som man skulle få göra i en affär. Konsumenten bör exempelvis bara få prova ett klädes­ plagg och inte tillåtas använda det. Följaktligen bör kon­ sumenten hantera och undersöka varan med tillbörlig omsorg under ångerfristen. Konsumentens skyldigheter vid utövande av ångerrätten bör inte avskräcka kon­ sumenten från att utöva sin ångerrätt. 
  
 (48)Konsumenten bör vara skyldig att lämna tillbaka varorna senast 14 dagar efter att ha underrättat näringsidkaren om sitt beslut att frånträda avtalet. Om näringsidkaren eller konsumenten inte uppfyller kraven i samband med utövandet av ångerrätten bör detta leda till påföljder och avtalsrättsliga bestämmelser enligt nationell lagstiftning tillämpas i överensstämmelse med detta direktiv. 
  
 (49)Det bör finnas vissa undantag från ångerrätten, både när det gäller distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler. Ångerrätt kan vara olämpligt till exempel på grund av varans eller tjänstens art. Detta gäller exempelvis vin som 
  
 levereras långt efter det att ett avtal har ingåtts i speku­ lativt syfte, där värdet beror på svängningar på mark­ naden (”primörvin”). Det bör inte heller finnas en ång­ errätt i fråga om varor som har tillverkats enligt kon­ sumentens anvisningar eller som har getts en tydlig per­ sonlig prägel, såsom specialtillverkade gardiner, eller vid leverans av till exempel bränsle, som av naturen är en vara som inte kan skiljas från andra varor efter leveran­ sen. Beviljande av ångerrätt för konsumenten kan också vara olämplig för vissa tjänster där ingåendet av ett avtal innebär att kapacitet reserveras som näringsidkaren kan få svårt att fylla om ångerrätt utövas. Detta skulle vara fallet till exempel vid bokning av hotell och fritidshus eller vid kulturella evenemang och sportevenemang. 
  
 (50)Å ena sidan bör konsumenten åtnjuta ångerrätt även om denne har begärt att en tjänst tillhandahålls innan ång­ erfristen löpt ut. Å andra sidan bör näringsidkaren kunna vara säker på att få adekvat betalning för den tjänst som tillhandahållits om konsumenten utövar sin ångerrätt. Det proportionella beloppet bör beräknas utgående från det avtalade priset, om inte konsumenten påvisar att det sammanlagda priset i sig är oskäligt, i vilket fall beloppet bör beräknas utgående från marknadsvärdet av den tjänst som levererats. Marknadsvärdet bör definieras med hjälp av en jämförelse med priset på en likvärdig tjänst som tillhandahållits av andra näringsidkare vid tiden för avta­ lets ingående. Därför bör konsumenten anhålla om att tjänsten tillhandahålls innan ångerfristen löpt ut genom en uttrycklig begäran och när det gäller avtal utanför fasta affärslokaler, på ett varaktigt medium. Likaså bör näringsidkaren på ett varaktigt medium informera kon­ sumenten om eventuella förpliktelser att erlägga propor­ tionell betalning för de tjänster som redan tillhandahål­ lits. Vid avtal som berör både varor och tjänster bör detta direktivs föreskrifter om återsändande av varor gälla för varorna och systemet med ersättning för tjänster gälla för tjänsterna. 
  
 (51)Konsumenternas största problem och en av huvudorsa­ kerna till tvister med näringsidkare gäller leverans av varor, bland annat varor som kommer bort eller skadas under transport, och försenad eller ofullständig leverans. De nationella bestämmelserna om leveranstider bör där­ för klargöras och harmoniseras. Leveransplats och leve­ ranssätt samt bestämmelserna för fastställande av vill­ koren och tidpunkten för överförandet av äganderätten för varan bör även i fortsättningen omfattas av nationell lagstiftning och bör därför inte påverkas av detta direktiv. Bestämmelserna om leverans i detta direktiv bör innefatta en möjlighet för konsumenten att tillåta tredje part att på konsumentens vägnar ta varorna i fysisk besittning eller ta kontroll över dem. Konsumenten bör anses ha kontroll över varorna från den tidpunkt då han eller en tredje part som konsumenten angett har tillgång till dem och kan använda dem i egenskap av ägare, eller från och med den tidpunkt då han har möjlighet att sälja varorna vidare (till exempel när konsumenten har fått nycklarna eller har ägarhandlingarna i besittning). 
  
 355 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/71 
  
 SV 
  
 (52)Vid köpeavtal kan varorna levereras på olika sätt, an­ tingen omedelbart eller i ett senare skede. Om parterna inte har avtalat något exakt leveransdatum bör närings­ idkaren ordna med leverans så snabbt som möjligt, men i vilket fall som helst senast 30 dagar efter den dag då avtalet ingåtts. När det gäller bestämmelserna om för­ senad leverans får hänsyn även tas till varor som tillver­ kas eller förvärvas speciellt för konsumenten och som inte kan återanvändas av näringsidkaren utan avsevärda förluster. Därför bör man i detta direktiv fastställa en bestämmelse enligt vilken näringsidkaren i vissa fall be­ viljas en förlängd, rimlig tidsfrist. Om näringsidkaren inte har levererat varan inom den med konsumenten över­ enskomna tidsfristen, bör konsumenten, innan han kan häva avtalet, uppmana näringsidkaren att utföra leveran­ sen inom en rimlig förlängd tidsfrist, och bör ha rätt att häva avtalet om näringsidkaren inte levererar varan inom denna förlängda tidsfrist. Detta bör dock inte gälla om näringsidkaren otvetydigt förklarat att han inte kommer att leverera varan. Inte heller bör det gälla under vissa omständigheter då leveransfristen är avgörande, till Gutierrez som att en brudklänning bör levereras före bröl­ lopet. Inte heller bör det gälla om konsumenten under­ rättar näringsidkaren om att leverans vid visst datum är avgörande. För detta ändamål kan konsumenten använda de kontaktuppgifter för näringsidkaren som getts i enlig­ het med detta direktiv. Om näringsidkaren i dessa sär­ skilda fall inte levererar i tid bör konsumenten ha rätt att häva avtalet omedelbart efter det att den ursprungliga leveransfristen löpt ut. Detta direktiv bör inte påverka nationella bestämmelser om hur konsumenten bör delge näringsidkaren sin önskan att häva avtalet. 
  
 (53)Utöver konsumentens rätt att häva avtalet om närings­ idkaren inte har fullgjort sin skyldighet att leverera varan i enlighet med detta direktiv, får konsumenten, i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning, tillgripa andra medel såsom att förlänga leveransfristen för näringsidkaren, kräva att avtalet fullgörs, innehålla betalning och begära skadestånd. 
  
 (54)Medlemsstaterna bör, i enlighet med artikel 52.3 i Euro­ paparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre mark­ naden (1), ha rätt att förbjuda eller begränsa näringsidkar­ nas rätt att ta ut avgifter med beaktande av behovet att stimulera konkurrensen och främja en effektiv använd­ ning av betalningsinstrument. I vart fall bör det vara förbjudet för näringsidkarna att ta ut sådana avgifter av konsumenterna som överstiger de kostnader näringsidka­ ren haft för användningen av något visst betalningssätt. 
  
 (55)När näringsidkaren har skickat iväg varorna till kon­ sumenten kan, om en vara kommer bort eller skadas, 
  
 (1) EUT L 319, 5.12.2007, s. 1. 
  
 tvister uppstå angående tidpunkten för riskens övergång. Därför bör det i detta direktiv föreskrivas att konsumen­ ten bör skyddas mot alla risker för att varor kommer bort eller skadas innan konsumenten har tagit dessa i fysisk besittning. Konsumenten bör vara skyddad under en transport som näringsidkaren ordnar eller utför, även om konsumenten har valt ett visst leveranssätt bland de alternativ som erbjuds av näringsidkaren. Å andra sidan bör denna bestämmelse inte vara tillämplig på avtal där konsumenten fritt får välja om han ska ta hand om leveransen av varorna själv eller be ett transportföretag ombesörja den. När det gäller tidpunkten för övergången av risken bör en konsument anses ha tagit varorna i fysisk besittning när han har tagit emot dem. 
  
 (56)Personer eller organisationer som enligt nationell lagstift­ ning anses ha ett berättigat intresse av att tillvarata kon­ sumenternas rättigheter i avtalsförhållanden bör ges Reynolds lighet att inleda förfaranden inför domstol eller hos en förvaltningsmyndighet med behörighet att fatta beslut som rör klagomål eller att inleda lämpliga rättsliga för­ faranden. 
  
 (57)Medlemsstaterna måste fastställa påföljder vid överträdel­ ser av detta direktiv och se till att de verkställs. Påfölj­ derna bör vara effektiva, proportionella och avskräc­ kande. 
  
 (58)Konsumenten bör inte fråntas det skydd som följer av detta direktiv. Om tillämplig lag för avtalet är lagen i ett tredjeland bör förordning (EG) nr 593/2008 tillämpas för att avgöra om konsumenten får behålla det skydd som följer av detta direktiv. 
  
 (59)Kommissionen bör efter samråd med medlemsstaterna och berörda parter undersöka hur man på lämpligaste sätt ser till att alla konsumenter och näringsidkare infor­ meras om sina rättigheter på försäljningsstället. 
  
 (60)Eftersom affärsmetoder som innebär att varor eller tjäns­ ter levereras till konsumenter utan föregående beställning är förbjudna enligt Europaparlamentets och rådets direk­ tiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (direktivet om otill­ börliga affärsmetoder) (2) men inga påföljder i avtalsför­ hållanden föreskrivs för sådana affärsmetoder, måste det i det här direktivet införas en påföljd som innebär att konsumenten befrias från sin betalningsskyldighet vid sådana leveranser utan föregående beställning. 
  
 (2) EUT L 149, 11.6.2005, s. 22. 
  
 356 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/72 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 (61)I Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommuni­ kation (direktiv om integritet och elektronisk kommuni­ kation) (1) regleras redan icke begärda kommunikationer och föreskrivs en hög konsumentskyddsnivå. Motsva­ rande bestämmelser om samma sak i direktiv 97/7/EG behövs därför inte. 
  
 (62)Kommissionen bör se över detta direktiv om den kon­ staterar att det medför några hinder för den inre mark­ naden. Vid översynen av det bör kommissionen särskilt beakta medlemsstaternas möjligheter att behålla eller in­ föra särskilda nationella bestämmelser, inklusive inom 
  
 vissa områden av rådets direktiv 93/13/EEG av den 
  
 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (2) och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försälj­ ning av konsumentvaror och härmed förknippade garan­ tier (3). Denna översyn kan leda till att kommissionen lägger fram ett förslag om ändring av detta direktiv, som också kan omfatta ändringar av annan konsument­ skyddslagstiftning i enlighet med kommissionens åta­ gande i sin konsumentpolitiska strategi om att se över unionens regelverk för att uppnå en hög enhetlig konsumentskyddsnivå. 
  
 (63)Direktiven 93/13/EEG och 1999/44/EG bör ändras så att medlemsstaterna åläggs underrätta kommissionen om an­ tagandet av särskilda nationella bestämmelser inom vissa områden. 
  
 (64)Direktiven 85/577/EEG och 97/7/EG bör upphävas. 
  
 (65)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt genom att sä­ kerställa en hög nivå av konsumentskydd, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de där­ för bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med pro­ portionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. 
  
 (66)Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläg­ gande rättigheter och principer som erkänns bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rät­ tigheterna. 
  
 (67)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (4) uppmuntras medlemsstaterna 
  
 (1) EGT L 201, 31.7.2002, s. 37. 
  
 (2) EGT L 95, 21.4.1993, s. 29. 
  
 (3) EGT L 171, 7.7.1999, s. 12. 
  
 (4) EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. 
  
 att för egen del och i unionens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstäm­ melsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
  
 KAPITEL I 
  
 SYFTE, DEFINITIONER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE 
  
 Artikel 1 
  
 Syfte 
  
 Syftet med detta direktiv är att åstadkomma ett konsument­ skydd på hög nivå och därigenom bidra till att den inre mark­ naden fungerar korrekt genom att tillnärma vissa aspekter av medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende avtal som ingåtts mellan konsumenter och näringsidkare. 
  
 Artikel 2 
  
 Definitioner 
  
 I detta direktiv gäller följande definitioner: 
  
 1.konsument: varje fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten. 
  
 2.näringsidkare: en fysisk eller juridisk person, antingen of­ fentligägd eller privatägd, som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv agerar för ändamål som faller inom ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten samt varje person som agerar i dennes namn eller för dennes räkning. 
  
 3.varor: alla lösa saker, utom saker som säljs exekutivt eller annars tvångsvis med stöd av lag; vatten, gas och el ska också anses vara varor i direktivets mening när de saluförs i begränsad volym eller bestämd kvantitet. 
  
 4.vara som tillverkas enligt konsumentens anvisningar: en vara som inte är tillverkad på förhand och vars tillverkning sker på basis av konsumentens individuella val eller beslut. 
  
 5.köpeavtal: varje avtal där näringsidkaren överlåter eller åtar sig att överlåta äganderätten till varan till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna, inbegripet avtal där avtalsföremålet är både varor och tjänster. 
  
 357 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/73 
  
 SV 
  
 6.tjänsteavtal: varje avtal som inte är ett köpeavtal, där nä­ ringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna. 
  
 7.distansavtal: varje köpe- eller tjänsteavtal som ingås mellan näringsidkaren och konsumenten med stöd av ett organi­ serat system för distansförsäljning eller tillhandahållande av tjänster på distans, utan att näringsidkaren och konsumen­ ten samtidigt är fysiskt närvarande, enbart med utnyttjande av ett eller flera medel för distanskommunikation fram till och inbegripet den tidpunkt då avtalet ingås. 
  
 8.avtal utanför fasta affärslokaler: varje avtal mellan närings­ idkaren och konsumenten 
  
 a)som ingås då näringsidkaren och konsumenten sam­ tidigt är fysiskt närvarande, på en plats som inte är näringsidkarens affärslokaler, 
  
 b)för vilket konsumenten har lämnat ett anbud under samma omständigheter som avses i led a, 
  
 c)som ingås i näringsidkarens fasta affärslokaler eller med hjälp av något medel för distanskommunikation ome­ delbart efter det att konsumenten personligen och en­ skilt tilltalats på en annan plats än näringsidkarens fasta affärslokaler, varvid näringsidkaren och konsumenten samtidigt är fysiskt närvarande, eller 
  
 d)som ingås under en utflykt organiserad av näringsidka­ ren i syfte att marknadsföra och sälja varor eller tjänster till konsumenten. 
  
 9.fasta affärslokaler: 
  
 a)fasta detaljhandelslokaler där näringsidkaren bedriver sin fasta verksamhet, eller 
  
 b)rörliga detaljhandelslokaler där näringsidkaren vanligtvis bedriver sin verksamhet. 
  
 10.varaktigt medium: varje medel som gör det möjligt för kon­ sumenten eller näringsidkaren att bevara information som riktas till vederbörande personligen på sådant sätt att den är tillgänglig för användning i framtiden under en tid som är lämplig med hänsyn till vad som är avsikten med infor­ mationen och att den bevarade informationen kan återges oförändrad. 
  
 11.digitalt innehåll: data som produceras och tillhandahålls i digital form. 
  
 12.finansiell tjänst: alla banktjänster samt tjänster som avser krediter, försäkringar, privata individuella pensioner, inve­ steringar eller betalningar. 
  
 13.offentlig auktion: en försäljningsmetod där näringsidkaren bjuder ut varor eller tjänster till försäljning till konsumen­ ter, vilka personligen närvarar eller ges möjlighet att när­ vara vid auktionen, genom ett öppet budgivningsförfarande som sköts av en auktionsförrättare och där den som läm­ nar det vinnande budet måste köpa varorna eller tjänsterna. 
  
 14.garanti: varje utfästelse som näringsidkaren eller tillverkaren (garantigivaren), utöver sina rättsliga skyldigheter i fråga om avtalsenlighet, ger konsumenten om att återbetala det betalade priset eller att byta ut, reparera eller utföra någon form av service på varorna om de inte överensstämmer med specifikationerna i garantibeviset, eller andra eventu­ ella krav som inte hänför sig till överensstämmelsen men ingår i garantibeviset, eller i den reklam som var tillgänglig vid den tidpunkt då avtalet ingicks eller före avtalets ingå­ ende. 
  
 15.biavtal: ett avtal genom vilket konsumenten förvärvar varor eller tjänster i samband med ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler, när dessa varor levereras eller dessa tjänster tillhandahålls av näringsidkaren eller en tredje part på grundval av en överenskommelse mellan den tredje parten och näringsidkaren. 
  
 Artikel 3 
  
 Tillämpningsområde 
  
 1.Detta direktiv ska tillämpas på alla avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument enligt de villkor och i den omfattning som anges i bestämmelserna i direktivet. Det ska också tillämpas på avtal om leverans av vatten, gas, el eller fjärrvärme, inklusive från offentliga leverantörer, till den del som dessa försörjningstjänster tillhandahålls på avtalsrättslig grund. 
  
 2.Om en bestämmelse i detta direktiv strider mot någon annan unionsakt som reglerar särskilda sektorer ska den andra unionsakten ha företräde och tillämpas på de särskilda sekto­ rerna. 
  
 3.Detta direktiv ska inte tillämpas på avtal 
  
 a)om sociala tjänster, inklusive subventionerat boende, barn­ omsorg och stöd till permanent eller tillfälligt behövande familjer och enskilda, inbegripet långtidsvård, 
  
 b)om sådana hälso- och sjukvårdstjänster som definieras i artikel 3 a i direktiv 2011/24/EU, oavsett om de tillhanda­ hålls via hälso- och sjukvårdsinrättningar eller inte, 
  
 c)om spelverksamhet som innebär att insatser med penning­ värde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vad­ slagningar, 
  
 358 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/74 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 d)om finansiella tjänster, 
  
 e)om skapande, förvärv eller överlåtelse av fast egendom eller av rättigheter till fast egendom, 
  
 f)om uppförande av nya byggnader, omfattande ombyggnad av befintliga byggnader och bostadsuthyrning, 
  
 g)som omfattas av tillämpningsområdet för rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semes­ terpaket och andra paketarrangemang (1), 
  
 h)som omfattas av tillämpningsområdet för Europaparlamen­ tets och rådets direktiv 2008/122/EG av den 14 januari 2009 om konsumentskydd vid vissa aspekter av avtal om tidsdelat boende, långfristiga semesterprodukter, återförsälj­ ning och byte (2), 
  
 i)som upprättas enligt medlemsstaternas lagar under medver­ kan av en offentlig tjänsteman som enligt lag är förpliktad till oberoende och opartiskhet och som genom omfattande rättsliga upplysningar ska säkerställa att konsumenten ingår avtalet endast på grundval av moget övervägande och med kännedom om dess rättsliga betydelse, 
  
 j)om tillhandahållande av livsmedel, drycker eller andra dag­ ligvaror för hushållet, som fysiskt tillhandahålls av närings­ idkare som gör frekventa och regelbundna utkörningsrun­ dor till konsumentens hem, bostad eller arbetsplats, 
  
 k)om passagerartransporttjänster, med undantag för artiklarna 8.2, 19 och 22, 
  
 l)som ingås med hjälp av varuautomater eller automatiserade affärslokaler, 
  
 m)distansavtal som ingås med teleoperatörer genom offentliga telefonautomater för användning av dessa eller som ingås för användning av en enda  
 telefon-, 
  internet- eller faxupp­ koppling som utförs av en konsument. 
  
 4.Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa detta direktiv eller att inte behålla eller införa motsvarande nationella bestäm­ melser i fråga om avtal utanför fasta affärslokaler, om den avtalsenliga betalning som ska erläggas av konsumenten inte överstiger 50 EUR. Medlemsstaterna får fastställa ett lägre värde 
  
 isin nationella lagstiftning. 
  
 (1) EGT L 158, 23.6.1990, s. 59. 
  
 (2) EUT L 33, 3.2.2009, s. 10. 
  
 5.Detta direktiv ska inte påverka nationell allmän avtalsrätt, till exempel bestämmelser om ett avtals giltighet, ingående eller verkan, om sådana allmänna avtalsrättsliga aspekter inte regleras 
  
 idetta direktiv. 
  
 6.Detta direktiv ska inte hindra näringsidkare från att er­ bjuda konsumenterna avtalsvillkor som ger ett bättre skydd än vad som föreskrivs i detta direktiv. 
  
 Artikel 4 
  
 Harmoniseringsnivå 
  
 Medlemsstaterna får inte i sin nationella lagstiftning behålla eller införa bestämmelser som avviker från bestämmelserna i detta direktiv, inklusive strängare eller mindre stränga bestämmelser som ger en annan konsumentskyddsnivå om inget annat anges i detta direktiv. 
  
 KAPITEL II 
  
 KONSUMENTINFORMATION I SAMBAND MED ANDRA AVTAL ÄN DISTANSAVTAL ELLER AVTAL UTANFÖR FASTA AFFÄRSLOKALER 
  
 Artikel 5 
  
 Informationskrav i samband med andra avtal än 
  
 distansavtal eller avtal utanför fasta affärslokaler 
  
 1.Innan konsumenten blir bunden av ett annat avtal än ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler, eller ett motsvarande erbjudande ska näringsidkaren klart och tydligt informera konsumenten om följande, såvida den informationen inte redan framgår av sammanhanget: 
  
 a)Varornas eller tjänsternas huvudsakliga egenskaper, i en om­ fattning som är lämplig för mediet och för varorna eller tjänsterna. 
  
 b)Näringsidkarens identitet, till exempel företagsnamn, geogra­ fisk adress för näringsidkarens etableringsställe samt telefon­ nummer. 
  
 c)Det sammanlagda priset på varorna eller tjänsterna inklusive skatter och avgifter eller, om varan eller tjänsten är av sådan art att priset rimligen inte kan beräknas i förväg, det sätt på vilket priset beräknas och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att sådana ytterligare kost­ nader kan tillkomma. 
  
 d)I förekommande fall, sätten för betalning, leverans, full­ görande, datum för när näringsidkaren åtar sig att leverera varan eller tillhandahålla tjänsten samt näringsidkarens rekla­ mationshantering. 
  
 359 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/75 
  
 SV 
  
 e)Förutom uppgiften om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varorna, i förekommande fall den service efter försäljningen och de kommersiella garantier som gäller samt villkoren för dessa. 
  
 f)Avtalets löptid, om tillämpligt, eller villkor för uppsägning av avtalet om löptiden är obegränsad eller avtalet förnyas auto­ matiskt. 
  
 g)Om tillämpligt, funktionen, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för digitalt innehåll. 
  
 h)Det digitala innehållets relevanta driftskompatibilitet med maskin- och programvara enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till, där så är till­ lämpligt. 
  
 2.Punkt 1 ska också tillämpas på avtal för leverans av vat­ ten, gas och el i de fall när försäljningen inte sker i en begrän­ sad volym eller en fastställd kvantitet samt på avtal om leverans av fjärrvärme och digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. 
  
 3.Medlemsstaterna ska inte vara skyldiga att tillämpa punkt 
  
 1på avtal som innefattar vardagliga transaktioner och utförs omedelbart i samband med att de ingåtts. 
  
 4.Medlemsstaterna får anta eller behålla ytterligare krav på förhandsinformation som ska ges innan avtalet ingås beträf­ fande avtal som omfattas av denna artikel. 
  
 KAPITEL III 
  
 KONSUMENTINFORMATION OCH KONSUMENTENS ÅN­ 
  
 GERRÄTT VID DISTANSAVTAL OCH AVTAL UTANFÖR FASTA 
  
 AFFÄRSLOKALER 
  
 Artikel 6 
  
 Informationskrav vid distansavtal och avtal utanför fasta 
  
 affärslokaler 
  
 1.Innan konsumenten blir bunden av ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler eller ett motsvarande erbju­ dande ska näringsidkaren klart och tydligt ge konsumenten information om följande: 
  
 a)Varornas eller tjänsternas huvudsakliga egenskaper, i en om­ fattning som är lämplig för mediet och för varorna eller tjänsterna. 
  
 b)Näringsidkarens identitet, till exempel företagsnamn. 
  
 c)Geografisk adress där näringsidkaren är etablerad samt nä­ ringsidkarens telefonnummer, faxnummer och  
 e-postadress, 
  där sådan finns, för att konsumenten snabbt ska kunna ta 
  
 kontakt med och effektivt kommunicera med näringsidka­ ren, samt, i förekommande fall, geografisk adress och iden­ titet för den näringsidkare för vars räkning denne agerar. 
  
 d)Om den avviker från den adress som uppgetts i enlighet med led c: geografisk adress till näringsidkarens affärsställe och i tillämpliga fall avseende den näringsidkare för vars räkning han eller hon agerar dit konsumenten kan vända sig med eventuella reklamationer. 
  
 e)Det sammanlagda priset för varan eller tjänsten, inklusive skatter eller, om varan eller tjänsten är av sådan art att priset rimligen inte kan beräknas i förväg, det sätt på vilket priset beräknas och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto och alla andra kostnader eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att sådana ytterligare kostnader kan tillkomma. Om avtalet lö­ per på obegränsad tid eller om avtalet gäller en prenume­ ration ska i det sammanlagda priset ingå de sammanlagda kostnaderna per faktureringsperiod. När sådana avtal debi­ teras enligt fastställda betalningsposter ska det sammanlagda priset också avse de sammanlagda månatliga kostnaderna. Om det inte rimligen går att beräkna den totala abon­ nemangskostnaden i förväg, ska prisberäkningsmetoden re­ dovisas. 
  
 f)Kostnaden för att använda medel för distanskommunikation för ingåendet av avtalet, när kostnaden inte är beräknad efter normaltaxa. 
  
 g)I förekommande fall, sätten för betalning, leverans, full­ görande, datum för när näringsidkaren åtar sig leverera va­ ran eller tillhandahålla tjänsten samt, i förekommande fall, näringsidkarens reklamationshantering. 
  
 h)Om konsumenten har en ångerrätt, villkoren, tidsfristen och förfarandena för att utöva den, i enlighet med artikel 11.1, samt standardblanketten för utövande av ångerrätten enligt bilaga I B. 
  
 i)I förekommande fall meddelande om att konsumenten vid utövande av ångerrätt är skyldig att betala kostnaderna för återsändande av varan samt, vid distansavtal, om varorna till följd av sin natur normalt inte kan återsändas per post, kostnaderna för återsändande av varan. 
  
 j)Meddelande om att konsumenten, om denne utövar ång­ errätt efter att ha gjort en begäran enligt artikel 7.3 eller 8.8, är skyldig att ersätta näringsidkaren för rimliga kostnader enligt artikel 14.3. 
  
 k)Vid avsaknad av ångerrätt enligt artikel 16, meddelande om att konsumenten inte har någon ångerrätt, eller, i förekom­ mande fall, besked om under vilka omständigheter kon­ sumenten förlorar sin ångerrätt. 
  
 360 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/76 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 l)En påminnelse om att det finns en rättslig garanti om av­ talsenlighet för varorna. 
  
 m)Om tillämpligt, den kundassistans och produktservice som gäller efter försäljningen och de garantier som gäller och villkoren för dessa. 
  
 n)Förekomsten av relevanta uppförandekoder, såsom de defi­ nieras i artikel 2 f i direktiv 2005/29/EG, och hur kopior av dem kan erhållas, om tillämpligt. 
  
 o)Avtalets löptid, om tillämpligt, eller villkor för uppsägning av avtalet om löptiden är obegränsad eller avtalet förnyas automatiskt. 
  
 p)Om tillämpligt, kortaste giltighetstid för konsumentens skyl­ digheter enligt avtalet. 
  
 q)Om tillämpligt, den handpenning eller andra ekonomiska garantier som konsumenten ska betala eller lämna på begä­ ran av näringsidkaren och villkoren i samband med detta. 
  
 r)Om tillämpligt, funktionen, inklusive användning av tek­ niska skyddsåtgärder för digitalt innehåll. 
  
 s)Om tillämpligt, det digitala innehållets relevanta driftskom­ patibilitet med maskin- och programvara enligt vad närings­ idkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till. 
  
 t)Om tillämpligt, möjligheten att anlita ett förfarande för kla­ gomål och prövning utanför domstol, vilket näringsidkaren omfattas av, och villkoren för detta. 
  
 2.Punkt 1 ska också tillämpas på avtal för leverans av vat­ ten, gas och el i de fall när försäljningen inte sker i en begrän­ sad volym eller en fastställd kvantitet samt på avtal om leverans av fjärrvärme och digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. 
  
 3.Vid offentlig auktion får informationen i punkt 1 b, c och d ersättas med motsvarande uppgifter om auktionsförrättaren. 
  
 4.Informationen i punkt 1 h, i och j får lämnas med hjälp av blankettmallen för information om ångerrätt i bilaga I A. Om näringsidkaren har tillhandahållit denna blankettmall kor­ rekt ifylld till konsumenten är informationskraven i punkt 1 h, i och j uppfyllda. 
  
 5.Den information som avses i punkt 1 ska utgöra en in­ tegrerad del av distansavtalet eller avtalet utanför fasta affärs­ lokaler och får inte ändras annat än genom uttrycklig överens­ kommelse mellan avtalsparterna. 
  
 6.Om näringsidkaren inte har uppfyllt informationskraven i fråga om ytterligare avgifter eller andra kostnader enligt punkt 1 e eller kostnaderna för återsändande av varan enligt punkt 1 i ska konsumenten inte betala dessa avgifter eller kostnader. 
  
 7.Medlemsstaterna får i nationell lagstiftning behålla eller införa språkkrav i samband med krav på information vid avtals ingående för att säkerställa att informationen är lättbegriplig för konsumenten. 
  
 8.Informationskraven i detta direktiv gäller vid sidan av informationskraven i direktiv 2006/123/EG och direktiv 2000/31/EG och hindrar inte medlemsstaterna från att ställa ytterligare informationskrav i enlighet med dessa direktiv. 
  
 Om en bestämmelse i direktiv 2006/123/EG eller direktiv 2000/31/EG om innehållet i informationen och hur den ska tillhandahållas strider mot en bestämmelse i det här direktivet ska, utan att det påverkar tillämpningen av första stycket, be­ stämmelsen i det här direktivet ha företräde. 
  
 9.Bevisbördan för att informationsskyldigheten enligt detta kapitel fullgjorts ska åvila näringsidkaren. 
  
 Artikel 7 
  
 Formella krav för avtal utanför fasta affärslokaler 
  
 1.Vid avtal utanför fasta affärslokaler ska den information som föreskrivs i artikel 6.1 lämnas av näringsidkaren till kon­ sumenten som papperskopia eller, om konsumenten samtycker, på ett annat varaktigt medium. Informationen ska vara väl läs­ bar och avfattad på ett klart och begripligt språk. 
  
 2.Näringsidkaren ska tillhandahålla konsumenten en kopia av det undertecknade avtalet eller bekräftelse av avtalet i pap­ persform eller, om konsumenten samtycker, på ett annat var­ aktigt medium, och där ska i tillämpliga fall ingå bekräftelse av konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande i enlighet med artikel 16 m. 
  
 3.Om en konsument vill att tillhandahållandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska inledas under den ångerfrist som föreskrivs i artikel 9.2, ska näringsidkaren kräva att konsumen­ ten inkommer med en uttrycklig begäran på ett varaktigt me­ dium. 
  
 361 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/77 
  
 SV 
  
 4.Vid avtal utanför fasta affärslokaler då konsumenten ut­ tryckligen begärt näringsidkarens tjänster för att utföra repara­ tioner eller underhåll och näringsidkaren och konsumenten omedelbart utför sina avtalade skyldigheter och där den betal­ ning som konsumenten ska erlägga inte överstiger 200 EUR 
  
 a)ska näringsidkaren tillhandahålla konsumenten den infor­ mation som avses i artikel 6.1 b och c samt information om priset eller det sätt på vilket priset beräknas tillsammans med en uppskattning av det sammanlagda priset, i pappers­ form eller, med konsumentens samtycke, på ett annat var­ aktigt medium. Näringsidkaren ska tillhandahålla den infor­ mation som avses i artikel 6.1 a, h och k, men behöver inte tillhandahålla den i pappersform eller på ett annat varaktigt medium om konsumenten uttryckligen samtycker till detta; 
  
 b)ska bekräftelsen av avtalet i enlighet med punkt 2 i denna artikel innehålla den information som avses i artikel 6.1. 
  
 Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa denna punkt. 
  
 5.Medlemsstaterna får inte ställa några ytterligare formella krav på förhandsinformation som ska ges före ingåendet av avtal för uppfyllandet av informationskraven i detta direktiv. 
  
 Artikel 8 
  
 Formella krav för distansavtal 
  
 1.Vid distansavtal ska den information som föreskrivs i artikel 6.1, av näringsidkaren, lämnas till eller göras tillgänglig för konsumenten på ett sätt som är lämpligt för det medel för distanskommunikation som används på ett klart och begripligt språk. Om informationen tillhandahålls på ett varaktigt me­ dium, ska den vara i väl läsbar form. 
  
 2.Om ett distansavtal som ska ingås elektroniskt innebär en betalningsskyldighet för konsumenten ska näringsidkaren tydligt och väl synligt göra konsumenten uppmärksam på den infor­ mation som ingår i artikel 6.1 a, e, o och p, innan konsumenten gör beställningen. 
  
 Näringsidkaren ska se till att konsumenten i samband med beställningen uttryckligen medger att beställningen är förenad med betalningsskyldighet. Om beställningen görs genom att trycka på en knapp eller aktivera någon liknande funktion ska knappen eller den motsvarande funktionen märkas i väl läsbar form endast med orden ”beställning förenad med betalnings­ skyldighet” eller någon motsvarande otvetydig lydelse som anger att verkställandet av beställningen medför en betalningsskyldig­ het gentemot näringsidkaren. Om detta stycke inte följs av näringsidkaren ska konsumenten inte vara bunden av avtalet eller beställningen. 
  
 3. 
 E-handelsplatser 
  ska klart och läsbart ange, senast i början av beställningsprocessen, om det finns några begränsningar för leveransen samt vilka betalningssätt som godtas. 
  
 4.Om avtalet ingås med hjälp av ett medel för distanskom­ munikation som medger ett begränsat utrymme eller en begrän­ sad tid för att visa informationen ska näringsidkaren, på det särskilda medlet, innan ett sådant avtal ingås åtminstone lämna förhandsinformation om varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper, näringsidkarens identitet, det sammanlagda priset, ångerrätten, avtalets löptid och, när det gäller avtal med obe­ gränsad löptid, villkoren för uppsägning av avtalet i enlighet med artikel 6.1 a, b, e, h och o. Övrig information som avses 
  
 iartikel 6.1 ska näringsidkaren lämna till konsumenten på lämpligt sätt i enlighet med punkt 1 i denna artikel. 
  
 5.Om näringsidkaren kontaktar konsumenten per telefon i syfte att ingå ett distansavtal ska näringsidkaren, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 4, i början av samtalet med konsumenten upplysa om vem han är och i förekommande fall på vems vägnar telefonsamtalet görs och det kommersiella syf­ tet med telefonsamtalet. 
  
 6.Om ett distansavtal ska ingås per telefon får medlems­ staterna föreskriva att näringsidkaren ska bekräfta erbjudandet för konsumenten som är bunden först efter det att han under­ tecknat erbjudandet eller sänt sitt skriftliga samtycke. Medlems­ staterna får också föreskriva att sådana bekräftelser måste göras på ett varaktigt medium. 
  
 7.Näringsidkaren ska ge konsumenten bekräftelse på det ingångna avtalet på ett varaktigt medium, inom rimlig tid efter ingåendet av distansavtalet, och senast vid den tidpunkt då varorna levereras eller innan tjänsterna börjar utföras. Den be­ kräftelsen ska inkludera följande: 
  
 a)All information som avses i artikel 6.1, såvida näringsidkaren inte redan har lämnat informationen till konsumenten på ett varaktigt medium innan distansavtalet ingicks. 
  
 b)I förekommande fall, bekräftelse på konsumentens uttryck­ liga förhandssamtycke och medgivande i enlighet med artikel 16 m. 
  
 8.Om en konsument vill att tillhandahållandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska inledas under den ångerfrist som föreskrivs i artikel 9.2, ska näringsidkaren kräva att konsumen­ ten uttryckligen gör en begäran om detta. 
  
 362 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/78 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 9.Denna artikel ska inte påverka tillämpningen av bestäm­ melserna om ingående av avtal och beställningar på elektronisk väg enligt artiklarna 9 och 11 i direktiv 2000/31/EG. 
  
 10.Medlemsstaterna får inte ställa några ytterligare formella krav på information som ska ges före ingåendet av avtal för uppfyllandet av informationskraven i detta direktiv. 
  
 Artikel 9 
  
 Ångerrätt 
  
 1.Utom i de fall då de undantag som avses i artikel 16 är tillämpliga, ska konsumenten ha rätt att inom 14 dagar från­ träda ett distansavtal eller avtal utanför fasta affärslokaler utan att behöva ange några skäl och utan några andra kostnader än de som anges i artiklarna 13.2 och 14. 
  
 2.Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10 ska ång­ erfristen i punkt 1 i den här artikeln löpa ut 14 dagar räknat från 
  
 a)för tjänsteavtal, den dag då avtalet ingås, 
  
 b)för köpeavtal, den dag då konsumenten eller någon tredje part som konsumenten anger, dock ej transportföretaget, fysiskt tar varan i sin besittning, eller 
  
 i)i händelse av att konsumenten beställt flera olika varor på samma gång och varorna levereras separat, den dag då konsumenten eller någon tredje part som konsumen­ ten anger, dock ej transportföretaget, fysiskt tar den sista varan i sin besittning, 
  
 ii)i händelse av leverans av en vara som består av flera poster eller delar, den dag då konsumenten eller någon tredje part som konsumenten anger, dock ej transport­ företaget, fysiskt tar den sista posten eller delen i sin besittning, eller 
  
 iii)i händelse av avtal om regelbunden leverans av varor under någon viss tidsperiod, den dag då konsumenten eller någon tredje part som konsumenten anger, dock ej transportföretaget, fysiskt tar den första varan i sin besitt­ ning, 
  
 c)för avtal om leverans av vatten, gas och el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fast­ ställd kvantitet, samt avtal om leverans av fjärrvärme och digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium, dagen för avtalets ingående. 
  
 3.Medlemsstaterna får inte förbjuda avtalsparterna att full­ göra sina avtalsenliga skyldigheter under den tid då ångerfristen 
  
 löper. Vid avtal utanför fasta affärslokaler får dock medlems­ staterna behålla befintlig nationell lagstiftning som förbjuder näringsidkaren att uppbära betalningen av konsumenten under en viss tid efter det att avtalet ingåtts. 
  
 Artikel 10 
  
 Utelämnade av information om ångerrätten 
  
 1.Om näringsidkaren i strid med artikel 6.1 h inte har infor­ merat konsumenten om ångerrätten ska ångerfristen löpa ut 12 månader efter utgången av den ursprungliga ångerfristen, fast­ ställd i enlighet med artikel 9.2. 
  
 2.Om näringsidkaren har informerat konsumenten enligt punkt 1 i denna artikel inom 12 månader räknat från den dag som avses i artikel 9.2, ska ångerfristen löpa ut 14 dagar efter den dag då konsumenten mottagit informationen. 
  
 Artikel 11 
  
 Utövande av ångerrätten 
  
 1.Innan ångerfristen löper ut ska konsumenten informera näringsidkaren om sitt beslut att frånträda avtalet. För detta ändamål får konsumenten antingen 
  
 a)använda den standardblankett för utövande av ångerrätten som återfinns i bilaga I B eller 
  
 b)lämna ett annat otvetydigt meddelande om sitt beslut att frånträda avtalet. 
  
 Medlemsstaterna får inte föreskriva några formella krav på denna standardblankett av annat slag än de som fastställs i bilaga I B. 
  
 2.Konsumenten har utövat sin ångerrätt inom den ångerfrist som avses i artiklarna 9.2 och 10 om konsumenten skickar sitt meddelande om utövandet av ångerrätten före tidsfristens ut­ gång. 
  
 3.Näringsidkaren får, utöver de möjligheter som avses i punkt 1, ge konsumenten möjlighet att på näringsidkarens webbplats elektroniskt fylla i och lämna in antingen stan­ dardblanketten som återfinns i bilaga I B eller något annat otvetydigt formulerat meddelande. I dessa fall ska näringsidka­ ren utan dröjsmål lämna ett mottagningsbevis på frånträdet av avtalet på ett varaktigt medium till konsumenten. 
  
 4.Bevisbördan för att ångerrätten utövats i enlighet med vad som föreskrivs i denna artikel ska åvila konsumenten. 
  
 363 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/79 
  
 SV 
  
 Artikel 12 
  
 Ångerrättens verkan 
  
 Utövande av ångerrätten ska innebära att parternas skyldigheter upphör i fråga om 
  
 a)att fullgöra distansavtalet eller avtalet utanför fasta affärs­ lokaler, eller 
  
 b)att ingå ett distansavtal eller avtal utanför fasta affärslokaler, i de fall då konsumenten har lämnat ett anbud. 
  
 Artikel 13 
  
 Näringsidkarens skyldigheter vid frånträde av avtal 
  
 1.Näringsidkaren ska, utan onödigt dröjsmål och senast 14 dagar från och med den dag då näringsidkaren underrättats om konsumentens beslut att i enlighet med artikel 11 frånträda avtalet, betala tillbaka alla belopp som konsumenten har betalat, inklusive, där så är tillämpligt, leveranskostnaderna. 
  
 Näringsidkaren ska verkställa ersättningen enligt första stycket med samma betalningsmedel som konsumenten använt vid den inledande transaktionen, om inte konsumenten uttryckligen Phillips cepterat ett annat betalningsmedel och under förutsättning att konsumenten inte får vidkännas några kostnader till följd av ersättningen. 
  
 2.Utan hinder av punkt 1 ska näringsidkaren inte vara skyl­ dig att ersätta förhöjda leveranskostnader om konsumenten ut­ tryckligen valt leverans av annat slag än den minst kostsamma standardleverans som erbjuds av näringsidkaren. 
  
 3.Såvida inte näringsidkaren har erbjudit sig att hämta va­ rorna får näringsidkaren vid köpeavtal hålla inne med återbetal­ ningen tills han har fått tillbaka varorna, eller tills konsumenten har styrkt att han har skickat tillbaka varorna, beroende på vad som inträffar tidigast. 
  
 stå för denna kostnad eller näringsidkaren underlåtit att under­ rätta konsumenten om att konsumenten ska stå för den. 
  
 Vid avtal utanför fasta affärslokaler, där varorna levererats till konsumentens bostad när avtalet ingicks, ska näringsidkaren på egen bekostnad hämta sådana varor som på grund av sin ka­ raktär normalt inte kan skickas tillbaka med post. 
  
 2.Konsumenten ska bara hållas ansvarig för varornas mins­ kade värde till följd av annan hantering av varorna än vad som är nödvändigt för att fastställa varornas art, egenskaper och funktion. Konsumenten ska under inga omständigheter hållas ansvarig för varornas värdeminskning om näringsidkaren har underlåtit att upplysa om ångerrätten i enlighet med artikel 6.1 h. 
  
 3.I de fall en konsument utövar sin ångerrätt efter att ha lämnat in en begäran i enlighet med artiklarna 7.3 eller 8.8 ska konsumenten betala näringsidkaren ett belopp som står i pro­ portion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet. Det proportionella beloppet som kon­ sumenten ska betala till näringsidkaren ska beräknas utgående från det sammanlagda pris som överenskommits i avtalet. Om det sammanlagda priset är oskäligt högt ska det proportionella beloppet beräknas utgående från marknadsvärdet av det som levererats. 
  
 4.Konsumenten ska inte stå för några kostnader för 
  
 a)delvis eller helt utförda tjänster under den tid ångerfristen löper, inklusive leverans av vatten, gas och el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fast­ ställd kvantitet, eller fjärrvärme, om 
  
 i)näringsidkaren inte gett sådan information som avses i artikel 6.1 h eller j eller 
  
 ii)om konsumenten inte uttryckligen begärt att tjänsterna ska börja utföras under ångerfristen i enlighet med artik­ larna 7.3 och 8.8, eller 
  
 Artikel 14 
  
 Konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal 
  
 1.Såvida näringsidkaren inte har erbjudit sig att själv hämta varorna ska konsumenten skicka tillbaka eller överlämna va­ rorna till näringsidkaren eller till en person som näringsidkaren har gett befogenhet att ta emot varorna, utan dröjsmål och senast inom 14 dagar från den dag då konsumenten lämnar sitt meddelande om beslut att frånträda avtalet till näringsidka­ ren i enlighet med artikel 11. Tidsfristen ska anses ha iakttagits om konsumenten skickar tillbaka varorna innan denna fjorton­ dagarsperiod löpt ut. 
  
 Konsumenten ska bära den direkta kostnaden för återlämnandet av varorna endast om näringsidkaren inte har gått med på att 
  
 b)tillhandahållande, helt eller delvis, av digitalt innehåll som inte tillhandahålls på ett fysiskt medium 
  
 i)om inte konsumenten gett sitt uttryckliga förhandssam­ tycke till att tjänsterna börjar utföras före utgången av den  
 14-dagarsperiod 
  som avses i artikel 9, 
  
 ii)om inte konsumenten medgett att ångerrätten går för­ lorad i och med att konsumenten ger sitt samtycke, eller 
  
 iii)om inte näringsidkaren gett bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7. 
  
 364 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/80 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 5.Med undantag för vad som föreskrivs i artikel 13.2 och i denna artikel ska konsumenten inte ådra sig något ansvar till följd av utövandet av sin ångerrätt. 
  
 Artikel 15 
  
 Verkan av utövad ångerrätt på biavtal 
  
 1.Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 15 i Euro­ paparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal (1), ska biavtal automatiskt hä­ vas utan kostnad för konsumenten, frånsett kostnader som fö­ reskrivs i artiklarna 13.2 och 14 i detta direktiv, om konsumen­ ten utövar sin ångerrätt och frånträder ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler i enlighet med artiklarna  
 9–14 
  i detta direktiv. 
  
 2.Medlemsstaterna ska meddela närmare föreskrifter om hävning av sådana avtal. 
  
 Artikel 16 
  
 Undantag från ångerrätten 
  
 Medlemsstaterna får inte tillåta den ångerrätt som anges i ar­ tiklarna  
 9–15 
  när det gäller distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler med avseende på följande: 
  
 a)Tjänsteavtal efter det att tjänsten fullständigt utförts, såvida tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand och konsumenten medgett att ång­ errätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullgjort hela avtalet. 
  
 b)Tillhandahållande av varor eller tjänster vars pris beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka och som kan uppstå under den tid då ång­ erfristen löper. 
  
 c)Tillhandahållande av varor som har tillverkats enligt kon­ sumentens anvisningar eller som har getts en tydlig person­ lig prägel. 
  
 d)Tillhandahållande av varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. 
  
 e)Tillhandahållande av förslutna varor som av hälsoskydds- eller hygienskäl inte lämpligen kan returneras och som öpp­ nats av konsumenten efter det att de levererats. 
  
 f)Tillhandahållande av varor som, till sin natur, efter leverans blandas med andra föremål på så sätt att de inte kan skiljas från varandra. 
  
 (1) EUT L 133, 22.5.2008, s. 66. 
  
 g)Tillhandahållande av alkoholhaltiga drycker till ett pris som avtalades vid den tidpunkt då köpeavtalet ingicks, som en­ dast kan levereras efter 30 dagar och vars faktiska värde beror på sådana svängningar på marknaden som närings­ idkaren inte kan påverka. 
  
 h)Avtal där konsumenten uttryckligen uppmanat näringsidka­ ren att uppsöka konsumenten i bostaden för att där vidta brådskande reparations- eller underhållsåtgärder. Om nä­ ringsidkaren vid ett sådant hembesök tillhandahåller andra tjänster än de som konsumenten uttryckligen begärt att få eller andra varor än reservdelar som är nödvändiga för ut­ förandet av underhållet eller reparationerna ska ångerrätten gälla för dessa andra tjänster eller varor. 
  
 i)Tillhandahållande av plomberade ljud- eller plomberade bildinspelningar eller datorprogram vars plombering brutits av konsumenten. 
  
 j)Tillhandahållande av tidningar och tidskrifter, med undantag för avtal om prenumeration på sådana publikationer. 
  
 k)Avtal som ingås vid en offentlig auktion. 
  
 l)Tillhandahållande av logi för andra ändamål än permanent boende, varutransport, tjänster som avser biluthyrning, ca­ tering eller tjänster som avser fritidsverksamhet när det i avtalet anges att tjänsterna ska tillhandahållas en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod. 
  
 m)Tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om tillhandahållandet inletts med kon­ sumentens uttryckliga samtycke på förhand och konsumen­ ten medgett att ångerrätten därigenom går förlorad. 
  
 KAPITEL IV 
  
 ANDRA KONSUMENTRÄTTIGHETER 
  
 Artikel 17 
  
 Tillämpningsområde 
  
 1.Artiklarna 18 och 20 ska tillämpas på köpeavtal. Artik­ larna ska inte tillämpas på avtal för leverans av vatten, gas och el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, inte heller på leveranser av fjärrvärme eller tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. 
  
 2.Artiklarna 19, 21 och 22 ska tillämpas på köpeavtal och tjänsteavtal samt avtal om tillhandahållande av vatten, gas, el, fjärrvärme eller digitalt innehåll. 
  
 365 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/81 
  
 SV 
  
 Artikel 18 
  
 Artikel 21 
  
 Leverans 
  
 Telefonkommunikation 
  
 1.Såvida parterna inte har kommit överens om något annat 
  
 ifråga om leveranstiden ska näringsidkaren leverera varorna genom att överföra den fysiska besittningen av eller kontrollen över varorna till konsumenten utan onödigt dröjsmål och senast 
  
 30dagar efter det att avtalet ingåtts. 
  
 2.Om näringsidkaren inte fullgör sin skyldighet att leverera varorna inom den tidsfrist som överenskommits med kon­ sumenten eller inom den tidsfrist som anges i punkt 1, ska konsumenten uppmana näringsidkaren att genomföra leveran­ sen inom en ytterligare tidsperiod som är lämplig mot bakgrund av omständigheterna. Om näringsidkaren inte levererar varorna inom denna ytterligare tidsperiod har konsumenten rätt att häva avtalet. 
  
 Första stycket är inte tillämpligt på köpeavtal där näringsidkaren har vägrat att leverera varorna eller där leverans inom den över­ enskomna fristen är avgörande med hänsyn tagen till alla om­ ständigheter i samband med att avtalet ingicks eller där kon­ sumenten informerar näringsidkaren, innan avtalet ingås, om att leverans en bestämd dag eller senast en bestämd dag är avgö­ rande. I sådana fall ska konsumenten, om näringsidkaren inte levererar varorna inom den tidsfrist som överenskommits med konsumenten eller inom den tidsfrist som anges i punkt 1, ha rätt att omedelbart häva avtalet. 
  
 3.Då ett avtal hävs ska näringsidkaren utan onödigt dröjs­ mål återbetala alla belopp som erlagts i enlighet med avtalet. 
  
 4.Utöver att häva avtalet i enlighet med punkt 2 kan kon­ sumenten eventuellt ha tillgång till andra medel som anges i nationell lagstiftning. 
  
 Artikel 19 
  
 Avgifter för olika betalningssätt 
  
 Medlemsstaterna ska förbjuda näringsidkarna att ta ut större avgifter av konsumenterna för användningen av något visst betalningssätt än vad näringsidkarna själva fått vidkännas till följd av att ifrågavarande betalningssätt använts. 
  
 Artikel 20 
  
 Riskens övergång 
  
 Vid avtal där näringsidkaren sänder varorna till konsumenten ska risken för att varor kommer bort eller skadas övergå till konsumenten när konsumenten eller en tredje part, dock ej transportföretaget, som konsumenten har utsett för detta ända­ mål fysiskt har tagit varorna i besittning. Utan att det påverkar konsumentens rättigheter mot transportföretaget ska risken emellertid övergå till konsumenten efter leveransen till trans­ portföretaget, om det är konsumenten som anlitat transportfö­ retaget för transporten av varorna och det inte är näringsidkaren som erbjudit detta transportalternativ. 
  
 Om näringsidkaren har en telefontjänst för kundkontakter i anslutning till avtal som ingåtts ska medlemsstaterna se till att konsumenter som ringer upp näringsidkaren inte debiteras mer än grundläggande samtalstariff. 
  
 Första stycket ska inte påverka rätten hos dem som tillhanda­ håller telekommunikationstjänster att ta ut avgifter för sådana samtal. 
  
 Artikel 22 
  
 Tilläggsbetalningar 
  
 Innan ett avtal eller erbjudande blir bindande för konsumenten ska näringsidkaren begära konsumentens uttryckliga samtycke till alla extra betalningar utöver den ersättning som avtalats för näringsidkarens huvudsakliga avtalsförpliktelse. Om näringsidka­ ren inte har fått konsumentens uttryckliga samtycke utan har utgått från detta genom att tillämpa standardval som kon­ sumenten är tvungen att avvisa för att undvika kompletterande betalningar, ska konsumenten ha rätt att få tillbaka sådana be­ talningar. 
  
 KAPITEL V 
  
 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER 
  
 Artikel 23 
  
 Efterlevnad av bestämmelserna 
  
 1.Medlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av bestämmel­ serna i detta direktiv. 
  
 2.De medel som avses i punkt 1 ska omfatta bestämmelser varigenom ett eller flera av följande organ, i enlighet med vad som fastställs i nationell lagstiftning, enligt den nationella lag­ stiftningen får väcka talan inför domstol eller behöriga förvalt­ ningsmyndigheter för att se till att de nationella införlivande­ bestämmelserna för detta direktiv tillämpas: 
  
 a)Offentliga organ eller deras företrädare. 
  
 b)Konsumentorganisationer som har ett berättigat intresse av att skydda konsumenter. 
  
 c)Branschorganisationer som har ett berättigat intresse av att vidta åtgärder. 
  
 Artikel 24 
  
 Påföljder 
  
 1.Medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om påföljder vid överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv och ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de tillämpas. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 
  
 366 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/82 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 2.Medlemsstaterna ska anmäla dessa regler till kommissio­ nen senast den 13 december 2013 och ska utan dröjsmål an­ mäla alla ändringar som påverkar dessa regler. 
  
 Artikel 25 
  
 Direktivets tvingande karaktär 
  
 Om tillämplig lag på avtalet är lagen i en medlemsstat får konsumenterna inte avstå från de rättigheter som de ges genom de nationella bestämmelser som införlivar detta direktiv i natio­ nell lagstiftning. 
  
 Eventuella avtalsvillkor som direkt eller indirekt åsidosätter eller inskränker de rättigheter som följer av detta direktiv ska inte vara bindande för konsumenten. 
  
 Artikel 26 
  
 Information 
  
 hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. 
  
 2.Bestämmelserna i detta direktiv ska vara tillämpliga på avtal som ingåtts efter den 13 juni 2014. 
  
 Artikel 29 
  
 Rapporteringskrav 
  
 1.Om en medlemsstat utnyttjar något av de lagstiftningsval som avses i artiklarna 3.4, 6.7, 6.8, 7.4, 8.6 och 9.3 ska den informera kommissionen om detta senast den 13 december 2013 och om alla eventuella senare ändringar. 
  
 2.Kommissionen ska se till att de uppgifter som anges i punkt 1 är lätt tillgängliga för konsumenter och näringsidkare, t.ex. på en särskild webbplats. 
  
 Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att informera konsumenterna och näringsidkarna om de nationella bestäm­ melser genom vilka detta direktiv införlivas och ska, i förekom­ mande fall, uppmuntra näringsidkare och kodutfärdare i enlig­ het med artikel 2 g i direktiv 2005/29/EG, att informera kon­ sumenterna om sina uppförandekoder. 
  
 Artikel 27 
  
 Leverans utan föregående beställning 
  
 Konsumenten ska vara befriad från sin betalningsskyldighet vid leverans av varor, vatten, gas, el, fjärrvärme eller digitalt innehåll utan föregående beställning eller tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning, i enlighet med förbudet i artikel 5.5 och punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29/EG. I sådana fall ska ett uteblivet svar från konsumentens sida efter en sådan leverans eller ett sådant tillhandahållande utan föregående beställning inte anses innebära samtycke. 
  
 Artikel 28 
  
 Införlivande 
  
 1.Medlemsstaterna ska senast den 13 december 2013 anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författ­ ningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa åtgärder till kommissionen i form av dokument. Kommissionen ska använda dessa doku­ ment för den rapport som avses i artikel 30. 
  
 De ska tillämpa dessa åtgärder från och med den 13 juni 2014. 
  
 När en medlemsstat antar dessa åtgärder ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan 
  
 3.Kommissionen ska översända den information som avses i punkt 1 till de övriga medlemsstaterna och Europaparlamentet. Kommissionen ska samråda med berörda parter om den infor­ mationen. 
  
 Artikel 30 
  
 Rapportering och översyn från kommissionens sida 
  
 Senast den 13 december 2016 ska kommissionen lämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv till Europaparlamen­ tet och rådet. Rapporten ska framför allt innefatta en utvär­ dering om direktivets bestämmelser om digitalt innehåll, bland annat om ångerrätten. Rapporten ska vid behov åtföljas av lag­ stiftningsförslag om anpassning av direktivet till utvecklingen inom området konsumenträttigheter. 
  
 KAPITEL VI 
  
 SLUTBESTÄMMELSER 
  
 Artikel 31 
  
 Upphävande 
  
 Direktiv 85/577/EEG och direktiv 97/7/EG, ändrat genom Eu­ ropaparlamentets och rådets direktiv 2002/65/EG av den 23 september 2002 om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (1) och genom direktiv 2005/29/EG och 2007/64/EG, ska upphöra att gälla från och med den 13 juni 2014. 
  
 Hänvisningar till de upphävda direktiven ska anses som hänvis­ ningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med Long förelsetabellen i bilaga II. 
  
 (1) EGT L 271, 9.10.2002, s. 16. 
  
 367 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/83 
  
 SV 
  
 Artikel 32 
  
 Ändring av direktiv 93/13/EEG 
  
 I direktiv 93/13/EEG ska följande artikel införas: 
  
 ”Artikel 8a 
  
 1.När en medlemsstat antar bestämmelser i enlighet med artikel 8, ska den underrätta kommissionen om dem, liksom också om eventuella senare ändringar, framför allt om dessa bestämmelser 
  
 —utvidgar skälighetsprövningen till att gälla för individuellt förhandlade avtalsvillkor eller till att gälla lämpligheten för pris eller ersättning, eller 
  
 —innehåller förteckningar över vilka avtalsvillkor som ska anses oskäliga. 
  
 2.Kommissionen ska se till att de uppgifter som anges i punkt 1 är lätt tillgängliga för konsumenter och närings­ idkare, t.ex. på en särskild webbplats. 
  
 3.Kommissionen ska översända den information som av­ ses i punkt 1 till de övriga medlemsstaterna och Europapar­ lamentet. Kommissionen ska samråda med berörda parter om den informationen.” 
  
 Artikel 33 
  
 Ändring av direktiv 1999/44/EG 
  
 I direktiv 1999/44/EG ska följande artikel införas: 
  
 ”Artikel 8a 
  
 Underrättelsesskyldighet 
  
 1.Om en medlemsstat, i enlighet med artikel 8.2, antar striktare konsumentskyddsbestämmelser än de som anges i 
  
 artiklarna  
 5.1–5.3 
  och 7.1 ska medlemsstaten underrätta kommissionen om dem, liksom om eventuella senare änd­ ringar. 
  
 2.Kommissionen ska se till att de uppgifter som anges i punkt 1 är lätt tillgängliga för konsumenter och närings­ idkare, t.ex. på en särskild webbplats. 
  
 3.Kommissionen ska översända den information som av­ ses i punkt 1 till de övriga medlemsstaterna och Europapar­ lamentet. Kommissionen ska samråda med berörda parter om den informationen.” 
  
 Artikel 34 
  
 Ikraftträdande 
  
 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. 
  
 Artikel 35 
  
 Adressater 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 Utfärdat i Strasbourg 25 oktober 2011. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Davis 
  
 M. DOWGIELEWICZ 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 368 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/84 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 BILAGA I 
  
 Information om utövandet av ångerrätten 
  
 Meyers för information om ångerrätt 
  
 Ångerrätt 
  
 Du har rätt att frånträda detta avtal utan att ange något skäl inom 14 dagar. 
  
 Ångerfristen löper ut 14 dagar efter dag 1 . 
  
 Vill du utöva ångerrätten ska du till näringsidkaren skicka 2 ett klart och tydligt meddelande om ditt beslut att frånträda avtalet (t.ex. ett brev avsänt per post, fax eller  
 e-post). 
  Du kan använda den bifogade mallen, men du måste inte använda den 3 . 
  
 För att du ska hinna utöva din ångerrätt i tid räcker det med att du sänder in ditt meddelande om att du tänker utöva ångerrätten innan ångerfristen gått ut. 
  
 Verkan av utövad ångerrätt 
  
 Om du frånträder detta avtal kommer vi att betala tillbaka alla betalningar vi fått från dig, bland dem också leverans­ kostnader (men då räknas inte extra leveranskostnader till följd av att du valt något annat leveranssätt än den billigaste standardleverans vi erbjuder). Återbetalningen kommer att ske utan onödigt dröjsmål och i vilket fall som helst senast 14 dagar från och med den dag då vi underrättades om ditt beslut att frånträda avtalet. Vi kommer att använda samma betalningsmedel för återbetalningen som du själv har använt för den inledande affärshändelsen, om du inte uttryckligen kommit överens med oss om något annat. I vilket fall som helst kommer återbetalningen inte att kosta dig något. 4 
  
 5 
  
 6 
  
 Instruktioner för komplettering av blanketten: 
  
 1. Följande alternativ ska skrivas in: 
  
 2. 
  
 3. 
  
 4. 
  
 a)Vid tjänsteavtal eller avtal om leverans av vatten, gas eller el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme eller av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium: ”då avtalet ingicks.” 
  
 b)Vid köpeavtal: ”då du eller någon tredje part, dock ej transportföretaget, som du anger, tar varan i fysisk besitt­ ning”. 
  
 c)Vid avtal avseende flera varor som konsumenten beställt i en och samma beställning och som levereras var för sig: ”då du eller någon tredje part, dock ej transportföretaget, som du anger, tar den sista varan i fysisk besittning”. 
  
 d)Vid avtal avseende en vara som består av flera poster eller delar: ”då du eller någon tredje part, dock ej trans­ portföretaget, som du anger, tar den sista posten eller delen i fysisk besittning”. 
  
 e)Vid avtal avseende regelbundet återkommande leverans av varor under en viss tid: ”då du eller någon tredje part, dock ej transportföretaget, som du anger, tar den första varan i fysisk besittning”. 
  
 Du ska skriva in ditt namn, din geografiska adress, och, om det gäller i ditt fall, ditt telefonnummer, faxnummer och din  
 e-postadress. 
  
 Om du ger konsumenten möjlighet att fylla i och lämna in standardångerblanketten elektroniskt på din webbplats, ska följande skrivas in: ”Du kan också på vår webbplats [skriv in internetadressen] elektroniskt fylla i och skicka in standardblanketten för utövande av ångerrätten eller något annat otvetydigt meddelande. Om du väljer det här alternativet kommer vi utan dröjsmål att på ett varaktigt medium (till exempel med hjälp av  
 e-post) 
  bekräfta att vi tagit emot ditt beslut om att utöva ångerrätten.” 
  
 Vid köpeavtal om du inte erbjudit dig att hämta tillbaka varan i händelse av att kunden vill frånträda avtalet, ska följande skrivas in: ”Vi får vänta med återbetalningen tills vi fått tillbaka varan från dig eller tills du sänt in ett bevis på att du återsänt varan, beroende på vilket som inträffar först.” 
  
 369 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/85 
  
 SV 
  
 5.Om konsumenten har tagit emot varor i samband med avtalet, ska följande skrivas in: 
  
 a)Följande ska skrivas in: 
  
 —”Vi kommer och hämtar varan” eller 
  
 —”Du ska återsända varan till oss eller överlämna den till … [skriv i förekommande fall in namn och geografisk adress på den person ni bemyndigat att ta emot varan] utan onödigt dröjsmål och i vart fall senast 14 dagar efter den dag då du meddelat oss om ditt beslut att frånträda avtalet. Ångerfristen ska anses ha iakttagits om du skickar tillbaka varorna innan denna fjortondagarsperiod löpt ut.” 
  
 b)Följande ska skrivas in: 
  
 —”Vi kommer att betala kostnaderna för återsändandet av varan.” 
  
 —”Du kommer att få betala de direkta kostnaderna för återsändandet av varan.” 
  
 —Om det handlar om ett distansavtal och du inte erbjuder dig att betala kostnaderna för återsändandet av varan och varan till följd av sin natur normalt inte kan återsändas per post: ”Du kommer att få betala de direkta kostnaderna för återsändandet av varan, dvs. … EUR [skriv in beloppet]” eller om kostnaderna för återsän­ dandet av varan inte rimligtvis kan förhandsberäknas: ”Du kommer att få betala de direkta kostnaderna för återsändandet av varan. Kostnaderna uppskattas till maximalt cirka … EUR [skriv in beloppet].” eller 
  
 —Vid avtal utanför fasta affärslokaler, där varorna levererats till konsumentens bostad när avtalet ingicks och på grund av sin karaktär inte kan skickas tillbaka på normalt sätt med post: ”Vi kommer och hämtar varan på vår egen bekostnad.” 
  
 c)”Du är ansvarig endast för varornas minskade värde till följd av annan hantering än vad som är nödvändigt för att fastställa varornas art, egenskaper och funktion.” 
  
 6.Vid tjänsteavtal eller avtal om leverans av vatten, gas och el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska följande skrivas in: ”Om du bett att tjänsterna ska börja utföras eller vatten/gas/el/fjärrvärme börja levereras [stryk det som inte gäller] redan under ångerfristen ska du betala ett belopp som står i proportion till vad du mottagit till dess att du meddelade oss din avsikt att frånträda avtalet, jämfört med hela omfattningen av avtalet.” 
  
 Evans för ångerblankett 
  
 (Blanketten ska fyllas i och återsändas bara om du vill frånträda avtalet) 
  
 —Till [här ska näringsidkaren skriva in sitt namn, geografiska adress och, i förekommande fall, sitt faxnummer och sin  
 e-postadress]: 
  
 —Jag/Vi (*) meddelar härmed att jag/vi (*) frånträder mitt/vårt (*) köpeavtal avseende följande varor (*)/tjänster (*) 
  
 —Beställdes den (*)/mottogs den (*) 
  
 —Konsumentens/konsumenternas namn: 
  
 —Konsumentens/konsumenternas adress: 
  
 —Konsumentens/konsumenternas underskrift (endast om denna blankett meddelas på papper) 
  
 —Datum: 
  
 (*) Stryk det som inte är tillämpligt. 
  
 370 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/86 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 BILAGA II 
  
 Jämförelsetabell 
  
 Direktiv 85/577/EEG 
  
 Direktiv 97/7/EG 
  
 Detta direktiv 
  
 Artikel 1 
  
 Artikel 3 jämförd med artikel 2.8 och 
  
 2.9 och artikel 16 h 
  
 Artikel 1 
  
 Artikel 1 jämförd med artikel 2.7 
  
 Artikel 2 
  
 Artikel 2.1 och 2.2 
  
 Artikel 2.1 
  
 Artikel 2.7 
  
 Artikel 2.2 
  
 Artikel 2.1 
  
 Artikel 2.3 
  
 Artikel 2.2 
  
 Artikel 2.4 första meningen 
  
 Artikel 2.7 
  
 Artikel 2.4 andra meningen 
  
 — 
  
 Artikel 2.5 
  
 — 
  
 Artikel 3.1 
  
 Artikel 3.4 
  
 Artikel 3.2 a 
  
 Artikel 3.3 e och f 
  
 Artikel 3.2 b 
  
 Artikel 3.3 j 
  
 Artikel 3.2 c 
  
 — 
  
 Artikel 3.2 d 
  
 Artikel 3.3 d 
  
 Artikel 3.2 e 
  
 Artikel 3.3 d 
  
 Artikel 3.3 
  
 — 
  
 Artikel 3.1 första strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 d 
  
 Artikel 3.1 andra strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 l 
  
 Artikel 3.1 tredje strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 m 
  
 Artikel 3.1 fjärde strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 e och f 
  
 Artikel 3.1, femte strecksatsen 
  
 Artikel 6.3 och artikel 16 k jämförd 
  
 med artikel 2.13 
  
 Artikel 3.2 första strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 j 
  
 Artikel 3.2 andra strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 f (för bostadsuthyrning), 
  
 3.3 g (paketresor), 3.3 h (tidsdelat bo­ 
  
 ende), 3.3 k (passagerartransporttjäns­ 
  
 ter med vissa undantag) och artikel 16 
  
 l (undantag från ångerrätten) 
  
 Artikel 4 första meningen 
  
 Artikel 6.1 b, c och h och artikel 7.1 
  
 och 7.2 
  
 Artikel 4 andra meningen 
  
 Artikel 6.1 a och artikel 7.1 
  
 Artikel 4 tredje meningen 
  
 Artikel 6.1 
  
 Artikel 4 fjärde meningen 
  
 Artikel 10 
  
 Artikel 4.1 a 
  
 Artikel 6.1 b och c 
  
 Artikel 4.1 b 
  
 Artikel 6.1 a 
  
 371 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2021:17 
  
 22.11.2011 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 L 304/87 
  
 SV 
  
 Direktiv 85/577/EEG 
  
 Direktiv 97/7/EG 
  
 Detta direktiv 
  
 Artikel 4.1 c 
  
 Artikel 6.1 e 
  
 Artikel 4.1 d 
  
 Artikel 6.1 e 
  
 Artikel 4.1 e 
  
 Artikel 6.1 g 
  
 Artikel 4.1 f 
  
 Artikel 6.1 h 
  
 Artikel 4.1 g 
  
 Artikel 6.1 f 
  
 Artikel 4.1 h 
  
 — 
  
 Artikel 4.1 i 
  
 Artikel 6.1 o och p 
  
 Artikel 4.2 
  
 Artikel 6.1 jämförd med artikel 8.1, 
  
 8.2 och 8.4 
  
 Artikel 4.3 
  
 Artikel 8.5 
  
 Artikel 5.1 
  
 Artikel 8.7 
  
 Artikel 5.2 
  
 Artikel 3.3 m 
  
 Artikel 6.1 
  
 Artikel 9.1 och 9.2, artikel 10, 
  
 artikel 13.2, artikel 14 
  
 Artikel 6.2 
  
 Artikel 13 och artikel 14.1 andra och 
  
 tredje styckena 
  
 Artikel 6.3 första strecksatsen 
  
 Artikel 16 a 
  
 Artikel 6.3 andra strecksatsen 
  
 Artikel 16 b 
  
 Artikel 6.3 tredje strecksatsen 
  
 Artikel 16 c och d 
  
 Artikel 6.3 fjärde strecksatsen 
  
 Artikel 16 i 
  
 Artikel 6.3 femte strecksatsen 
  
 Artikel 16 j 
  
 Artikel 6.3 sjätte strecksatsen 
  
 Artikel 3.3 c 
  
 Artikel 6.4 
  
 Artikel 15 
  
 Artikel 7.1 
  
 Artikel 18.1 (för köpeavtal) 
  
 Artikel 7.2 
  
 Artikel 18.2, 18.3 och 18.4 
  
 Artikel 7.3 
  
 — 
  
 Artikel 8 
  
 — 
  
 Artikel 9 
  
 Artikel 27 
  
 Artikel 10 
  
 — 
  
 (se artikel 13 i direktiv 2002/58/EG) 
  
 Artikel 11.1 
  
 Artikel 23.1 
  
 Artikel 11.2 
  
 Artikel 23.2 
  
 Artikel 11.3 a 
  
 Artikel 6.9 för bevisbördan när det gäl­ 
  
 ler förhandsinformation som ska ges 
  
 innan avtalet ingås; för resterande del: 
  
 — 
  
 Artikel 11.3 b 
  
 Artikel 24.1 
  
 Artikel 11.4 
  
 — 
  
 Artikel 12.1 
  
 Artikel 25 
  
 Artikel 12.2 
  
 — 
  
 Artikel 13 
  
 Artikel 3.2 
  
 Artikel 14 
  
 Artikel 4 
  
 372 
  
 SOU 2021:17 
  
 Bilaga 6 
  
 L 304/88 
  
 Europeiska unionens officiella tidning 
  
 22.11.2011 
  
 SV 
  
 Direktiv 85/577/EEG 
  
 Direktiv 97/7/EG 
  
 Detta direktiv 
  
 Artikel 15.1 
  
 Artikel 28.1 
  
 Artikel 15.2 
  
 Artikel 28.1 
  
 Artikel 15.3 
  
 Artikel 28.1 
  
 Artikel 15.4 
  
 Artikel 30 
  
 Artikel 16 
  
 Artikel 26 
  
 Artikel 17 
  
 — 
  
 Artikel 18 
  
 Artikel 34 
  
 Artikel 19 
  
 Artikel 35 
  
 Artikel 5.1 
  
 Artiklarna 9 och 11 
  
 Artikel 5.2 
  
 Artikel 12 
  
 Artikel 6 
  
 Artikel 25 
  
 Artikel 7 
  
 Artiklarna 13, 14 och 15 
  
 Artikel 8 
  
 Artikel 4 
  
 Bilagan till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 
  
 nr 2006/2004 av den 27 oktober 2004 om samarbete mellan de 
  
 Ska anses som en hänvisning till 
  
 nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskydds­ 
  
 lagstiftningen (”förordningen om konsumentskyddssamarbete”) (1) 
  
 Punkterna 2 och 11 
  
 Detta direktiv 
  
 (1) 
  
 EUT L 364, 9.12.2004, s. 1. 
  
 373 
  
 Statens offentliga utredningar 2021 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1.Säker och kostnadseffektiv  
 it-drift 
  
 –rättsliga förutsättningar för utkontraktering. I. 
  
 2.Krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för svenskt medborgarskap. Ju. 
  
 3.Skolbibliotek för bildning och utbildning. U. 
  
 4.Informationsöverföring inom vård och omsorg. S. 
  
 5.Ett förbättrat system för arbetskrafts- invandring. Ju. 
  
 6.God och nära vård. Rätt stöd till psykisk hälsa. S. 
  
 7.Förstärkt skydd för väljarna vid röst- mottagningen. Ju. 
  
 8.När behovet får styra 
  
 –ett tandvårdssystem för en mer Long lik tandhälsa. Vol. 1  Vol. 2, bilagor + Sammanfattning (häfte). S. 
  
 9.Vem kan man lita på? Enkel och ändamålsenlig användning av betrodda tjänster i den offentliga förvaltningen. I. 
  
 10.Radiologiska skador – skadestånd, säkerheter, skadereglering. M. 
  
 11.Bättre möjligheter för elever att nå kunskapskraven – aktivt stöd- och elevhälsoarbete samt stärkt utbildning för elever med intellektuell funktions- nedsättning. U. 
  
 12.Andra chans för krisande företag 
  
 –En ny lag om företagsrekonstruktion. Ju. 
  
 13.En teknikneutral grundlags­ bestämmelse för regeringsbeslut. Ju. 
  
 14.Boende på (o)lika villkor 
  
 –merkostnader i bostad med särskild service för vuxna enligt LSS. S. 
  
 15.Föreningsfrihet och terrorist­ organisationer. Ju. 
  
 16.En väl fungerande ordning för val och beslutsfattande i kommuner och regioner. Fi. 
  
 17.Ett moderniserat konsumentskydd. Fi. 
  
 Statens offentliga utredningar 2021 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Finansdepartementet 
  
 En väl fungerande ordning för val och 
  
 beslutsfattande­i kommuner och regioner. [16] 
  
 Ett moderniserat konsumentskydd. [17] 
  
 Infrastrukturdepartementet 
  
 Säker och kostnadseffektiv  
 it-drift 
  rättsliga förutsättningar för utkontraktering. [1] 
  
 Vem kan man lita på? Enkel och ändamåls­ enlig användning av betrodda tjänster i den offentliga förvaltningen. [9] 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för svenskt medborgarskap. [2] 
  
 Ett förbättrat system för arbetskrafts­ invandring. [5] 
  
 Förstärkt skydd för väljarna vid röst- mottagningen. [7] 
  
 Andra chans för krisande företag 
  
 –En ny lag om företagsrekonstruktion. [12] 
  
 En teknikneutral grundlagsbestämmelse­ för regeringsbeslut. [13] 
  
 Föreningsfrihet och terroristorganisationer. [15] 
  
 Miljödepartementet 
  
 Radiologiska skador – skadestånd, säkerheter, skadereglering. [10] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Informationsöverföring inom vård och omsorg. [4] 
  
 God och nära vård. Rätt stöd till psykisk hälsa. [6] 
  
 När behovet får styra 
  
 –ett tandvårdssystem för en mer Long lik tandhälsa. Vol. 1  Vol. 2, bilagor + Sammanfattning (häfte). [8] 
  
 Boende på (o)lika villkor – merkostnader i bostad med särskild service för vuxna enligt LSS. [14] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Skolbibliotek för bildning och utbildning. [3] 
  
 Bättre möjligheter för elever att nå kunskapskraven – aktivt stöd- och elevhälsoarbete samt stärkt utbildning för elever med intellektuell funktions- nedsättning. [11] 
  
 10333 Stockholm Växel  
 08-405 10 00 www.regeringen.se 
  
 ISBN  
 978-91-525-0053-8 ISSN 
  
 0375-250X 
  
 Bildbearbetning: Brown 
  
 Bild: Blue Planet Studio 
  
 Omslag: Anderson AB