En väg till ökad tillsyn:, marknadsföring av och e-handel med alkohol och tobak 
 En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och  
 e-handel 
  med alkohol och tobak 
 Betänkande av 
 Utredningen om tillsyn av marknadsföring och  
 e-handel 
  med alkoholdrycker m.m. 
 Stockholm 2013 
 SOU 2013:50 
 SOU och Ds kan köpas från Carter kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Carter Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice. 
 Omslag: Long. 
 Tryckt av Long. 
 Stockholm 2013 
 ISBN  
 978-91-38-23978-0 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Murray 
 Regeringen beslutade den 10 maj 2012 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att bl.a. se över dels reglerna för tillsyn av marknadsföring av alkoholdrycker och tobak till konsumenter, dels tillsyn av  
 e-handel 
  med och hemleverans av alkoholdrycker. Till särskild utredare förordnades fr.o.m. den 1 juni 2012 numera hov- rättslagmannen Fowler. På nästa sida framgår vilka experter och sakkunniga som har medverkat i utredningens arbete. Hov- rättsassessorn Young Videgren har varit utredningens sekreterare. 
 Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om tillsyn av marknadsföring och  
 e-handel 
  med alkoholdrycker m.m. (S 2012:4) har nu behandlat de frågor som omfattas av utredningsuppdraget och får härmed överlämna betänkandet  
 En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och  
  
 e-handel 
  
  med alkohol och tobak  
 (SOU 2013:50). 
 Utredningen är formellt ett uppdrag för Fowler som särskild utredare. Arbetet har emellertid bedrivits i nära samråd med de sakkunniga och experterna. Betänkandet har därför av- fattats med användning av  
 vi-form. 
  
 Till betänkandet fogas ett särskilt yttrande av experten Anderson. 
 Utredningsuppdraget är med detta slutfört. 
 Lund i juni 2013 
 Fowler 
 LyonsSakkunniga och experter som har deltagit i utredningens arbete 
 (fr.o.m. den 25 juni 2012 om inte annat anges ) 
 Experter 
  
 Förbundsjuristen Chavez, Sveriges Kommuner och Wright 
  
 Rättslige experten Scott, Skatteverket 
  
 Chefsjuristen Rocha, Systembolaget AB (t.o.m. den 9 oktober 2012) 
  
 Juristen Thomas, Alkoholleverantörernas Gransk- ningsman 
  
 Verkställande direktören Smith,  
  
 IQ-initiativet 
  AB 
  
 Utredaren  
  
 Moore, Statens folkhälsoinstitut 
  
 Enhetschefen Avila, Konsumentverket 
  
 Tullspecialisten Coleman, Tullverket 
  
 Chefsjuristen Anderson, Systembolaget AB (fr.o.m. den 10 januari 2013) 
  
 Bolagsjuristen Johnson, Systembolaget AB (fr.o.m. den 10 oktober 2012 t.o.m. den 9 januari 2013) 
  
 Sakkunniga 
  
 Departementssekreteraren Chen, Socialdeparte- mentet (fr.o.m. den 10 januari 2013) 
  
 Ämnessakkunnige Anderson af Ornäs, Finansdepartementet 
  
 Kanslirådet Lara, Campbell 
  
 Departementssekreteraren Washington, Socialdeparte- mentet (t.o.m. den 9 januari 2013) 
  
 Kanslirådet Salas, Socialdepartementet (t.o.m. den 9 april 2013) 
  
 Rättssakkunnige Morris, Utrikesdepartementet 
  
 Kanslirådet Lawson, Socialdepartementet (fr.o.m. den 10 april 2013) 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 15 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 17 
  
 1 
  
 Författningsförslag...................................................... 
  
 23 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om ändring i tobakslagen (1993:581)............. 
  
 23 
  
 1.2 
  
 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen 
  
 (2008:486) ................................................................................ 
  
 26 
  
 1.3 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) ......... 
  
 27 
  
 1.4 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2009:267) med instruktion för Statens folkhälsoinstitut..... 
  
 35 
  
 1.5 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2009:607) med instruktion för Konsumentverket ............... 
  
 36 
  
 1.6 
  
 Förslag till förordning om ändring i 
  
 alkoholförordningen (2010:1636)........................................... 
  
 37 
  
 I Inledning 
  
 2 
  
 Utredningens uppdrag och arbete ................................ 
  
 41 
  
 2.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 41 
  
 2.2 
  
 Utredningsarbetet.................................................................... 
  
 42 
  
 2.3 
  
 Dispositionen av betänkandet ................................................. 
  
 42 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:50 
  
 3 
  
 Några politiska utgångspunkter .................................... 
  
 45 
  
 3.1 
  
 Alkoholpolitiska utgångspunkter............................................ 
  
 45 
  
 3.2 
  
 Tobakspolitiska utgångspunkter ............................................. 
  
 47 
  
 3.3 
  
 Strategier ................................................................................... 
  
 48 
  
 4 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en 
  
 tillsynsreglering .......................................................... 
  
 51 
  
 4.1 
  
 Inledning ................................................................................... 
  
 51 
  
 4.2 
  
 Några generella tillsynsproblem .............................................. 
  
 51 
  
 4.3 
  
 En vägledning för utformningen av en tillsynsreglering 
  
 ........52 
  
 5 
  
 Vissa begrepp............................................................. 
  
 57 
  
 5.1 
  
 Marknadsföring ........................................................................ 
  
 57 
  
 5.2 
  
 Kommersiell annons................................................................. 
  
 57 
  
 5.3 
  
 Periodisk skrift ......................................................................... 
  
 59 
  
 5.4 
  
 Alkoholdrycker och tobak....................................................... 
  
 60 
  
 5.5 
  
 Barn och ungdomar .................................................................. 
  
 60 
  
 5.6 
  
 Digitala medier ......................................................................... 
  
 60 
  
 5.7 
  
 E-handel .................................................................................... 
  
 60 
  
 II Marknadsföring av alkohol och tobak 
  
 6 
  
 Gällande regler för marknadsföring ............................... 
  
 65 
  
 6.1 
  
 EU-rätten.................................................................................. 
  
 65 
  
 6.2 
  
 Grundlagsregleringen............................................................... 
  
 67 
  
 6.3 
  
 Marknadsföringslagen .............................................................. 
  
 68 
  
 6.4 
  
 Alkohollagen............................................................................. 
  
 69 
  
 6.4.1 Bakgrund till nuvarande reglering................................ 
  
 69 
  
 6.4.2 Nuvarande reglering ..................................................... 
  
 70 
  
 6 
 SOU 2013:50 Innehåll 
  
 6.5 
  
 Tobakslagen.............................................................................. 
  
 72 
  
 6.5.1 Bakgrund till nuvarande reglering ............................... 
  
 72 
  
 6.5.2 
  
 Nuvarande reglering ..................................................... 
  
 74 
  
 6.6 
  
 Radio- och  
 tv-lagen.................................................................. 
  
 76 
  
 6.7 
  
 Riktlinjer och allmänna råd ..................................................... 
  
 77 
  
 6.7.1 ICC:s grundregler för reklam ...................................... 
  
 77 
  
 6.7.2 
  
 Gemensamma nordiska ståndpunkter ......................... 
  
 77 
  
 6.7.3 Konsumentverkets allmänna råd för 
  
 marknadsföring av alkoholdrycker till 
  
 konsumenter ................................................................. 
  
 79 
  
 6.7.4 Konsumentverkets allmänna råd för 
  
 marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter....... 
  
 80 
  
 6.8 
  
 Alkoholbranschens självreglering ........................................... 
  
 81 
  
 6.8.1 
  
 Allmänt om självreglering ............................................ 
  
 81 
  
 6.8.2 The Responsible Marketing Pact ................................. 
  
 82 
  
 6.8.3 
  
 Svenska branschrekommendationer ............................ 
  
 82 
  
 6.9 
  
 Rättspraxis ................................................................................ 
  
 83 
  
 7 
  
 Den marknadsrättsliga lagstiftningens territoriella 
  
 räckvidd .................................................................... 
  
 91 
  
 7.1 
  
 Ursprungslands- och effektlandsprincipen ............................ 
  
 91 
  
 7.2 
  
 E-handelsdirektivet .................................................................. 
  
 92 
  
 7.3 
  
 AV-direktivet ........................................................................... 
  
 94 
  
 8 
  
 Tillsyn 
  
 ....................................................................... 
  
 97 
  
 8.1 
  
 Tillsynsansvar ........................................................................... 
  
 97 
  
 8.1.1 Det nuvarande tillsynsansvaret på alkohol- och 
  
 tobaksområdet .............................................................. 
  
 97 
  
 8.1.2 Tidigare överväganden gällande den centrala 
  
 ansvarsfördelningen...................................................... 
  
 98 
  
 8.2 
  
 Konsumentverkets tillsynsarbete.......................................... 
  
 102 
  
 8.2.1 
  
 Nuvarande arbetsformer ............................................ 
  
 102 
  
 8.2.2 Framtida tillsynsinsatser och pågående 
  
 utvecklingsarbete ........................................................ 
  
 103 
  
 8.2.3 
  
 Internationella samarbeten......................................... 
  
 104 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2013:50 
  
 9 
  
 Sanktionssystemet .................................................... 
  
 107 
  
 9.1 
  
 Marknadsföringslagens sanktioner........................................ 
  
 107 
  
 9.1.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 107 
  
 9.1.2 
  
 Förbuds- och informationsförelägganden................. 
  
 107 
  
 9.1.3 
  
 Marknadsstörningsavgift ............................................ 
  
 108 
  
 9.2 
  
 Marknadsföringslagens processuella ordning....................... 
  
 109 
  
 9.3 
  
 Kommunernas sanktionsmöjligheter .................................... 
  
 110 
  
 10 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av 
  
 alkoholdrycker och tobak ........................................... 
  
 113 
  
 10.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 113 
  
 10.1.1 Uppdragsanalys ........................................................... 
  
 113 
  
 10.1.2 Syfte och inriktning .................................................... 
  
 114 
  
 10.1.3 Genomförande ............................................................ 
  
 115 
  
 10.1.4 Redovisning ................................................................. 
  
 115 
  
 10.2 
  
 Medieinvesteringar ................................................................. 
  
 116 
  
 10.3 
  
 Andra investeringar i marknadskommunikation.................. 
  
 118 
  
 10.4 
  
 Den upplevda omfattningen och inriktningen av 
  
 alkoholmarknadsföring .......................................................... 
  
 118 
  
 10.5 
  
 Allmänhetens inställning till alkoholreklam......................... 
  
 119 
  
 10.6 
  
 Anmälningar avseende alkohol- och 
  
 tobaksmarknadsföring ........................................................... 
  
 119 
  
 10.7 
  
 Marknadsföring av alkoholdrycker och tobak i digitala 
  
 medier...................................................................................... 
  
 121 
  
 10.7.1 Inledning...................................................................... 
  
 121 
  
 10.7.2 Strategier...................................................................... 
  
 124 
  
 10.7.3 Kanaler och metoder................................................... 
  
 125 
  
 10.7.4 Särskilt om sponsring ................................................. 
  
 130 
  
 10.8 
  
 Ungdomars exponering för marknadsföring av 
  
 alkoholdrycker och tobak i tv och via digitala medier ......... 
  
 131 
  
 10.8.1 Inledning...................................................................... 
  
 131 
  
 10.8.2 Film och tv .................................................................. 
  
 133 
  
 10.8.3 Digitala medier ............................................................ 
  
 134 
  
 8 
  
 SOU 2013:50 
  
 Innehåll 
  
 10.8.4 Särskilt om sponsring ................................................. 
  
 135 
  
 10.9 
  
 Markörs undersökning .......................................................... 
  
 136 
  
 10.9.1 Undersökningens syfte och genomförande .............. 
  
 136 
  
 10.9.2 Undersökningsresultaten ........................................... 
  
 137 
  
 10.10 Den framtida utvecklingen ................................................... 
  
 138 
  
 11 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 141 
  
 11.1 
  
 Reformbehovet ...................................................................... 
  
 141 
  
 11.2 
  
 Organisationen av tillsynen................................................... 
  
 144 
  
 11.2.1 Den övergripande ansvarsfördelningen..................... 
  
 144 
  
 11.2.2 En effektiviserad tillsyn över 
  
 tobaksförpackningar................................................... 
  
 147 
  
 11.3 
  
 Central samverkan på alkohol- och tobaksområdet ............ 
  
 149 
  
 11.4 
  
 Sanktionssystemet ................................................................. 
  
 151 
  
 11.4.1 En utökad möjlighet för KO att meddela 
  
 vitessanktionerade förbudsförelägganden................. 
  
 151 
  
 11.4.2 Ett utvidgat tillämpningsområde för 
  
 marknadsstörningsavgiften ........................................ 
  
 157 
  
 11.5 
  
 Alkohollagens materiella marknadsföringsbestämmelser ... 
  
 159 
  
 III  
 E-handel 
  med och hemleverans av alkoholdrycker 
  
 12 
  
 Allmänna regler om försäljning .................................. 
  
 167 
  
 12.1 
  
 Rätten att sälja alkoholdrycker ............................................. 
  
 167 
  
 12.1.1 Försäljningsbegreppet ................................................ 
  
 167 
  
 12.1.2 Detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl och 
  
 andra jästa alkoholdrycker ......................................... 
  
 167 
  
 12.1.3 Detaljhandel med folköl............................................. 
  
 168 
  
 12.2 
  
 Begränsningar för den tillåtna försäljningen ........................ 
  
 168 
  
 12.2.1 Inledning ..................................................................... 
  
 168 
  
 12.2.2 Förvaringsförbudet..................................................... 
  
 168 
  
 12.2.3 Försäljnings- och utlämnandeförbuden .................... 
  
 169 
  
 12.2.4 Tillhandagåendeförbudet ........................................... 
  
 169 
  
 12.2.5 Förvissandekravet ....................................................... 
  
 171 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2013:50 
  
 13 
  
 Införsel genom yrkesmässig befordran eller annan 
  
 oberoende mellanhand .............................................. 
  
 173 
  
 13.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 173 
  
 13.1.1 Det tidigare privatimportförbudet............................. 
  
 173 
  
 13.1.2 Något om  
 EU-rätten .................................................. 
  
 174 
  
 13.1.3 Franzéndomen ............................................................ 
  
 174 
  
 13.1.4 Rosengrendomen ........................................................ 
  
 176 
  
 13.1.5 Kommissionen mot Sverige (mål  
 C-186/05) ............ 
  
 177 
  
 13.1.6 Genomförda anpassningar och tidigare 
  
 överväganden ............................................................... 
  
 177 
  
 13.2 
  
 Gällande alkoholrättslig reglering ......................................... 
  
 179 
  
 13.3 
  
 Skatterättslig reglering ........................................................... 
  
 180 
  
 13.3.1 Punktskattedirektivet ................................................. 
  
 180 
  
 13.3.2 Lagen om alkoholskatt ............................................... 
  
 183 
  
 14 
  
 Tillsyn, kontroll och sanktioner................................... 
  
 185 
  
 14.1 
  
 Tillsynsansvar ......................................................................... 
  
 185 
  
 14.2 
  
 Kontrollmekanismer .............................................................. 
  
 186 
  
 14.2.1 Godkännande, tillstånd och anmälan......................... 
  
 186 
  
 14.2.2 Egenkontroll................................................................ 
  
 187 
  
 14.2.3 Något om kontrollköp ............................................... 
  
 187 
  
 14.2.4 Punktskattekontroll.................................................... 
  
 188 
  
 14.3 
  
 Sanktioner ............................................................................... 
  
 189 
  
 14.3.1 Administrativa sanktioner enligt alkohollagen ......... 
  
 189 
  
 14.3.2 Straffsanktioner enligt alkohollagen .......................... 
  
 190 
  
 14.3.3 Straffansvar enligt smugglingslagen ........................... 
  
 191 
  
 14.3.4 Sanktionsbestämmelserna i lagen om 
  
 punktskattekontroll .................................................... 
  
 191 
  
 15 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker .......................... 
  
 195 
  
 15.1 
  
 E-handelns 
  utveckling och utbredning ................................. 
  
 195 
  
 15.2 
  
 Typer av köpare ...................................................................... 
  
 200 
  
 15.3 
  
 Hur  
 e-handeln 
  typiskt sett går till......................................... 
  
 201 
  
 10 
  
 SOU 2013:50 
  
 Innehåll 
  
 15.4 
  
 Typer av  
 e-handelsaktörer ..................................................... 
  
 202 
  
 15.4.1 Inledning ..................................................................... 
  
 202 
  
 15.4.2 Vinbutiker på internet ................................................ 
  
 203 
  
 15.4.3 Dagligvarubutiker på internet.................................... 
  
 203 
  
 15.4.4 Lågprisaktörer............................................................. 
  
 204 
  
 15.5 
  
 Marknadsföring...................................................................... 
  
 204 
  
 15.6 
  
 Den framtida utvecklingen .................................................... 
  
 206 
  
 15.7 
  
 Något om Systembolagets försöksverksamhet med 
  
 hemleverans av alkoholdrycker ............................................. 
  
 208 
  
 15.7.1 Inledning ..................................................................... 
  
 208 
  
 15.7.2 Beställningsförfarandet .............................................. 
  
 208 
  
 15.7.3 Utbildning av transportörer....................................... 
  
 208 
  
 15.7.4 Mottagande av hemleverans ....................................... 
  
 209 
  
 15.7.5 Kontroll och uppföljning ........................................... 
  
 210 
  
 16 
  
 Regleringen av  
 e-handeln 
  i Finland och Norge............. 
  
 211 
  
 16.1 
  
 Finland .................................................................................... 
  
 211 
  
 16.2 
  
 Norge...................................................................................... 
  
 213 
  
 17 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 215 
  
 17.1 
  
 Reformbehovet ...................................................................... 
  
 215 
  
 17.2 
  
 Gränserna för den tillåtna  
 e-handeln .................................... 
  
 216 
  
 17.2.1 Lagtekniska gränsdragningsproblem ......................... 
  
 217 
  
 17.2.2 Allmänna alkoholpolitiska överväganden ................. 
  
 220 
  
 17.2.3 Sammanfattande slutsatser ......................................... 
  
 222 
  
 17.3 
  
 Hur ska tillsynen inriktas? .................................................... 
  
 223 
  
 17.3.1 Vilka alkoholrättsliga regler kan ligga till grund 
  
 för en tillsynsreglering?.............................................. 
  
 223 
  
 17.3.2 Vilka förfaranden kan bli föremål för tillsyn 
  
 enligt alkohollagens regler?........................................ 
  
 224 
  
 17.3.3 Den begreppsmässiga utlämnandeproblematiken .... 
  
 224 
  
 17.3.4 Ett straffsanktionerat förbud mot att i vissa fall 
  
 leverera alkoholdrycker .............................................. 
  
 225 
  
 17.3.5 Ett förtydligat förvissandekrav .................................. 
  
 226 
  
 17.3.6 Andra begränsningar för leveransen? ........................ 
  
 226 
  
 11 
  
 Innehåll SOU 2013:50 
  
 17.4 
  
 Hur ska tillsynen organiseras?............................................... 
  
 228 
  
 17.5 
  
 Hur ska tillsynsobjekten identifieras? .................................. 
  
 229 
  
 17.5.1 Införandet av en anmälningsskyldighet ..................... 
  
 229 
  
 17.5.2 Hur ska anmälningarna hanteras? .............................. 
  
 231 
  
 17.5.3 Anmälningarnas innehåll ............................................ 
  
 232 
  
 17.6 
  
 Innehållet i tillsynen............................................................... 
  
 233 
  
 17.6.1 Egenkontroll................................................................ 
  
 233 
  
 17.6.2 Kontrollköp................................................................. 
  
 234 
  
 17.6.3 Införandet av en skyldighet att lämna uppgifter 
  
 för statistiska ändamål ................................................ 
  
 235 
  
 17.6.4 Införandet av en möjlighet till avgiftsuttag ............... 
  
 236 
  
 17.7 
  
 Hur ska överträdelser av den föreslagna ordningen 
  
 sanktioneras? .......................................................................... 
  
 236 
  
 IV Ikraftträdande, konsekvenser och 
  
 författningskommentar 
  
 18 
  
 Ikraftträdande .......................................................... 
  
 241 
  
 18.1 
  
 Ikraftträdande......................................................................... 
  
 241 
  
 18.1.1 Lagändringarna på marknadsföringsområdet ............ 
  
 241 
  
 18.1.2 Övriga lagändringar .................................................... 
  
 241 
  
 19 
  
 Konsekvensanalys..................................................... 
  
 243 
  
 19.1 
  
 Kraven på redovisning av förslagens konsekvenser ............. 
  
 243 
  
 19.2 
  
 Konsekvenser av utredningens förslag.................................. 
  
 245 
  
 19.2.1 Regleringen av yrkesmässiga leveranser av 
  
 alkoholdrycker till privatpersoner ............................. 
  
 245 
  
 19.2.2 De föreslagna förändringarna på 
  
 marknadsföringsområdet............................................ 
  
 248 
  
 19.2.3 Övrigt .......................................................................... 
  
 252 
  
 20 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 255 
  
 20.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i tobakslagen (1993:581)........ 
  
 255 
  
 20.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen 
  
 (2008:486)............................................................................... 
  
 258 
  
 12 
  
 SOU 2013:50 
  
 Innehåll 
  
 20.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) .... 
  
 258 
  
 20.4 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2009:267) med instruktion för Statens folkhälsoinstitut... 
  
 268 
  
 20.5 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2009:607) med instruktion för Konsumentverket ............. 
  
 268 
  
 20.6 
  
 Förslaget till förordning om ändring i 
  
 alkoholförordningen (2010:1636)......................................... 
  
 269 
  
 Särskilt yttrande .............................................................. 
  
 271 
  
 Bilagor 
  
 1 
  
 Kommittédirektiv 2012:43 .................................................... 
  
 275 
  
 2 
  
 Kommittédirektiv 2012:132 .................................................. 
  
 289 
  
 3 
  
 Marknadsföring av alkoholdrycker 
  
 (Markör Marknad & Statens folkhälsoinstitut, 2010a): 
  
 1. 
  
 Lagstiftning och andra regleringsåtgärder samt information om och tillsyn av tobakslagen. Exempel på åtgärder är: rökfria miljöer, reklamförbud och varningstexter- och bilder samt åldersgräns för tobaksinköp, en aktiv prispolitik och policys om tobaksfritt med mera. 
  
 2. 
  
 Information och utbildning om tobak som ett regelbundet in- slag i många verksamheter, till exempel inom skol- och utbild- ningsväsendet samt hälso- och sjukvården. 
  
 3. 
  
 Kunskapsspridning och opinionsbildning som stödjer och för- klarar tobakspolitiken. 
  
 47 
  
 Några politiska utgångspunkter 
  
 SOU 2013:50 
  
 4. 
  
 Tillgång till tobaksavvänjning inom hälso- och sjukvården, samt information och läkemedel för avvänjning. 
  
 I Folkhälsopolitisk rapport 2010 föreslår Folkhälsoinstitutet först och främst fyra åtgärder för att minska tobaksbruket: 
  
 1. 
  
 höjd tobaksskatt, 
  
 2. 
  
 lagstiftning om totalt marknadsföringsförbud för tobakspro- dukter inklusive exponeringsförbud, 
  
 3. 
  
 lagstiftning om fler rökfria miljöer och stöd till framtagning av policyer, och 
  
 4. 
  
 ökad tillgänglighet till tobaksavvänjning. 
  
 3.3 
  
 Strategier 
  
 I mars 2011 antog riksdagen en samlad strategi för  
 ANDT-poli- 
  tiken 
 1  
 (prop. 2010/11:47). Syftet är att ange mål och inriktning för hur samhällets insatser ska genomföras, samordnas och följas upp under åren  
 2011–2015. 
  Det gemensamma övergripande målet för  
 ANDT-politiken 
  är ett samhälle fritt från narkotika och dopning, med minskade medicinska och sociala skador orsakade av alkohol och med ett minskat tobaksbruk. Målet innebär en nolltolerans mot narkotika och dopning, att minska allt tobaksbruk och för- hindra att minderåriga börjar använda tobak samt att förhindra all skadlig alkoholkonsumtion, bl.a. genom att minska konsumtionen och skadliga dryckesvanor.  
 ANDT-politiken 
  består av sju lång- siktiga mål, vilka anger inriktningen för  
 ANDT-arbetet: 
  
 1. 
  
 Tillgång till narkotika, dopningsmedel, alkohol och tobak ska minska. 
  
 2. 
  
 Barn ska skyddas mot skadliga effekter orsakade av alkohol, narkotika, dopning eller tobak. 
  
 3. 
  
 Antalet barn och unga som börjar använda narkotika och dop- ningsmedel eller debuterar tidigt med alkohol eller tobak ska successivt minska. 
  
 1  
 Alkohol, Narkotika, Dopning och Tobak. 
 48 
  
 SOU 2013:50 
  
 Några politiska utgångspunkter 
  
 4. 
  
 Antalet personer som utvecklar skadligt bruk, missbruk eller beroende av alkohol, narkotika, dopningsmedel eller tobak ska successivt minska. 
  
 5. 
  
 Personer med missbruk eller beroende ska ha ökad tillgänglighet till vård och stöd av god kvalitet. 
  
 6. 
  
 Antalet döda och skadade på grund av sitt eget eller andras bruk av alkohol, narkotika, dopningsmedel eller tobak ska minska. 
  
 7. 
  
 En folkhälsobaserad och restriktiv syn på ANDT inom EU och internationellt. 
  
 De långsiktiga målen är ständigt aktuella och har inte någon bortre tidsgräns. Till de långsiktiga målen har knutits ett antal prioriterade mål som ska uppnås under strategiperioden. Som ett prioriterat mål uppställs en effektiv och samordnad alkohol- och tobakstillsyn. Ett annat prioriterat mål är ökad kunskap om marknadsföring av alko- hol och tobak via digitala medier, samt marknadsföringens effekter på konsumtionen. Målsättningen är att ta fram underlag för att utveckla och bedriva en effektiv tillsyn av marknadsföringen av alkohol- och tobaksvaror via digitala medier samt av utlandssänd reklam i TV, så att denna inte riktas till barn och ungdomar. 
 49 
  
 4 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 Tillsyn är ett demokratiskt verktyg. I grunden är tillsyn en förut- sättning för upprätthållandet att de lagar och förordningar som beslutas av riksdagen och regeringen. Genom tillsynen ska med- borgare och företag kunna vara säkra på att deras intressen tas till vara. Den tillsyn som genomförs ska också bidra till att lagar, för- ordningar och föreskrifter tolkas på ett enhetligt sätt i hela Sverige. Kärnan i tillsynen är att någon form av granskning görs, och att det finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att göra någon form av ingripande om det skulle behövas. 
  
 4.2 
  
 Några generella tillsynsproblem 
  
 Genom beslut den 21 september 2000 tillkallades en särskild ut- redare med uppdrag att utreda hur den statliga tillsynen kunde göras till ett tydligare och effektivare förvaltningspolitiskt instru- ment som bättre skulle kunna bidra till kontrollen och genom- förandet av demokratiskt fattade beslut (dir. 2000:62). Utredningen, som sedermera antog namnet Tillsynsutredningen, hade bl.a. till uppdrag att lämna förslag till hur den statliga tillsynen kunde göras tydligare och effektivare. 
 Direktiven till utredningen byggde i allt väsentligt på en problem- bild som presenterats i ett antal utredningar om tillsyn som tidigare hade genomförts av i första hand Riksdagens revisorer, Riksrevisions- verket och Statskontoret. I direktiven konstaterades att det förelåg flera generella problem för vissa, men inte alla, tillsynsmyndigheter. 
 51 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering 
  
 SOU 2013:50 
  
 Flera exempel på generella brister och problem lyftes fram, vilka närmare behandlas nedan. 
  
 Tillsynsbegreppet  
 är oklart och ger dålig vägledning om vad en tillsynsuppgift innebär, såväl för medborgaren som för den som har till uppgift att utföra tillsynen eller är föremål för den. Oklarheten förstärks av att tillsynsarbetet i praktiken utförs på mycket olika sätt inom olika områden samt av att riksdag och regering inte an- vänt entydiga begrepp där det förekommer definitioner. 
 Sambandet mellan tillsyn och sanktioner  
 är inom vissa områden otydligt eller svagt när tillsynsobjektet inte uppfyller de ställda kraven. Det kan ibland röra sig om bristande tillgång till sanktioner för tillsynsmyndigheten. Ett inslag i denna problembild är att de till- gängliga sanktionerna ibland inte är anpassade till eventuella brister i tillsynsobjektens verksamhet. 
  
 Ansvarsförhållandena mellan olika  
 tillsynsmyndigheter är komplexa och svåröverskådliga. Tillsynen inom ett och samma verksamhets- område kan ibland utövas av flera tillsynsorgan med överlappande eller motstridiga uppdrag. Samordningen mellan berörda tillsyns- organ kan ha brister i fråga om arbetsformer och metoder för till- synen, vilket kan medföra olägenheter för tillsynsobjekten. Till detta kommer en ibland oklar ansvarsfördelning mellan central, regional och lokal myndighetsnivå. 
  
 Resursfördelningen  
 lyfts fram som ett problem. Inom flera till- synsmyndigheter ges inspektioner och kontroller betydligt mindre resurser än information, rådgivning, utvecklingsinsatser etc. Till- synen riskerar att bli enbart reaktiv, dvs. myndigheten utövar kon- troll endast som ett led i behandlingen av en anmälan, om inte resurser avdelas för egeninitierade åtgärder. 
  
 Valet av kontrollmetoder  
 sker ofta enligt gamla mönster efter- som det inte finns kunskap om hur en effektiv kontroll bör vara uppbyggd. Det saknas på många håll ett genomtänkt förhållnings- sätt till t.ex. företags och kommuners egentillsyn. 
  
 4.3 
  
 En vägledning för utformningen av en tillsynsreglering 
  
 Tillsynsutredningen lämnade i sitt slutbetänkande, Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn (SOU 2004:100), ett förslag om införandet av en allmän tillsynslag som skulle kunna 
 52 
  
 SOU 2013:50 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering 
  
 tillämpas på alla tillsynsområden i den mån inte särskilda skäl (t.ex.  
 EG-rätten) 
  motiverade särregleringar. 
 Tillsynsutredningens förslag föranledde inte några lagändringar. I december 2009 överlämnade dock regeringen en skrivelse till riks- dagen, vilken hade sin utgångspunkt i bl.a. Tillsynsutredningens förslag. I skrivelsen, En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79), redovisar regeringen generella bedömningar för hur tillsynsregler bör vara utformade. Regeringen uttalar också att skrivelsen är avsedd att vara ett stöd och en vägledning för kom- mande utredningar och lagförslag. Riksdagen har ställt sig bakom skrivelsen (bet. 2009/10:FiU12). Nedan behandlas några av de be- dömningar som regeringen redovisar i skrivelsen. 
 Tillsynsbegreppet 
 Begreppet tillsyn bör främst användas för verksamhet som avser självständig granskning för att kontrollera om tillsynsobjekt upp- fyller krav som följer av lagar och andra bindande föreskrifter och vid behov kan leda till beslut om åtgärder som syftar till att åstad- komma rättelse av den objektsansvarige. En tydligare och mer av- gränsad användning av begreppet tillsyn för med sig att även inne- börden av kringliggande begrepp kan behöva klarläggas. Tillsyn bör vara synonymt med det som i dag inom vissa områden kallas 
 operativ tillsyn. En statlig myndighets stöd, uppföljning, samord- ning m.m. av andra tillsynsorgan bör kallas tillsynsvägledning. 
 Begrepp som central tillsyn, regional tillsyn och lokal tillsyn bör inte användas. Om ansvaret för tillsynen inom ett visst område ska vara uppdelat mellan centrala myndigheter, regionala myndig- heter och kommuner, bör uppdelningen av ansvar göras tydlig genom att respektive myndighets uppgifter anges specifikt. 
 Samordning av tillsyn 
 För att underlätta för tillsynsobjekten bör tillsynsorganen sam- verka. Samtidigt ska tillsynsverksamheten bedrivas effektivt och samverkan ska inte vara kostnadsdrivande. Samordning innebär dock inte att tillsynsorgan ska gå utanför sina befogenheter eller utöva tillsyn inom andra områden än det egna. Det är viktigt för 
 53 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering 
  
 SOU 2013:50 
  
 förtroendet för tillsynen att det står klart för de objektsansvariga och allmänheten vilken myndighet som ansvarar för en viss tillsyn. 
 En tydlig organisation bör kompletteras med att något organ ansvarar för samordningen av tillsynen. Denna funktion kan be- nämnas tillsynsvägledning och bör bestå av utvärdering, uppfölj- ning och samordning av tillsynsverksamheten samt stöd och råd till tillsynsorganen. En myndighet med ansvar för tillsynsvägledning bör framför allt finnas inom områden där inte enbart rikstäckande statliga myndigheter utför tillsynen, utan där även länsstyrelser, kommuner och/eller enskilda tillsynsorgan har tillsynsuppgifter. Det är främst då som organisationen kan riskera att bli så komplex att löpande samordning behövs för att inte ansvarsförhållanden ska bli oklara. För varje tillsynsområde där tillsynen utförs av mer än ett organ bör regeringen sålunda bemyndigas att utse en statlig myn- dighet att ansvara för samordningen av tillsynen. En sådan samord- nande myndighet bör även bemyndigas att utfärda föreskrifter kring tillsynen. 
 Samordningen inom ett tillsynsområde bör så långt som möjligt ske informellt genom kontakter och ömsesidigt samarbete mellan tillsynsorganen. Sådant samarbete kan även ges fastare former genom exempelvis överenskommelser. Även starkare former av samord- ning kan dock behövas, såsom en möjlighet för den samordnande myndigheten att vid behov utfärda föreskrifter om tillsyn. Sådana föreskrifter bör behandla hur tillsyn ska bedrivas inom ett tillsyns- område där flera tillsynsorgan har ett ansvar. 
 Den statliga samordnande myndigheten inom ett tillsynsområde bör genom föreskriftsrätt kunna styra att tillsynsorgan upprättar tillsynsplaner. Myndigheten bör följa upp att detta sker. En till- synsplan kan innehålla beskrivningar av bl.a. målen för tillsynen, tillsynsmetoder, tillsynsobjekten, behov av resurser och kompetens samt finansiering och samverkansskyldighet med andra tillsyns- organ. 
 Nyanserade sanktioner 
 Sanktioner vid tillsyn bör vara proportionerliga i förhållande till de konstaterade bristerna. De olika möjligheter till sanktioner som är tillgängliga för ett tillsynsorgan bör därför kunna användas vid såväl mindre som mer allvarliga brister i en verksamhet. 
 54 
  
 SOU 2013:50 
  
 Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering 
  
 Tillsynsorganet bör ha författningsreglerade möjligheter till in- gripanden vid mindre allvarliga överträdelser. Om det saknas möj- lighet till mildare ingripanden kan detta leda till att inget ingripande sker trots en konstaterad brist, eftersom den som utövar tillsynen inte vill vidta en alltför ingripande åtgärd. En gemensam beteckning på ett sådant lindrigt ingripande kan vara anmärkning. 
 När en konstaterad brist är allvarlig bör verksamheten antingen kunna få sitt tillstånd återkallat eller, vid verksamhet som inte är tillståndspliktig, förbjudas. När det föreligger klara skäl för att åter- kalla ett tillstånd respektive att förbjuda en viss verksamhet, men där det av omständigheterna i det enskilda fallet framgår att det föreligger särskilda skäl att underlåta detta, kan en lämplig form av ingripande vara att utfärda en varning. 
 Ett tillsynsorgan bör ha en möjlighet att besluta om förelägg- anden i enskilda fall. Möjligheten att utforma föreläggandet för att kunna styra beteendet hos den objektsansvarige bör vara vitt och i princip ansluta till tillsynens omfattning. Föreläggandets utform- ning skapar möjligheter för tillsynsorganet att anpassa ett ingrip- ande efter vad som är behövligt ur sektorslagens perspektiv. Ett åtgärdsföreläggande bör kunna förenas med vite. 
 Sanktionsavgifter bör ses som ett komplement till övriga ingrip- andemöjligheter och bör endast förekomma inom speciella och klart avgränsade rättsområden där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte. 
 Egenkontroll 
 Tillsynsorgan bör ha möjlighet att ålägga en objektsansvarig ansvar för att utöva egenkontroll av sin verksamhet. En effektiv egen- kontroll kan vara ett ändamålsenligt instrument i tillsynen. En sådan kontroll kan i vissa fall minska beroendet av att tillsynsorganen har kapacitet att utföra inspektioner av alla objekt. Egenkontrollen och tillsynsobjektens dokumentering av sina egenkontrollprogram kan vara ett hjälpmedel i tillsynsorganens granskning. Samtidigt bör egenkontrollen kunna underlätta för de objektsansvariga som följer reglerna. 
 55 
 5 Vissa begrepp 
  
 5.1 
  
 Marknadsföring 
  
 Enligt 3 § marknadsföringslagen (2008:486), MFL, förstås med marknadsföring reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till pro- dukter, inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller närings- idkare. 
 Någon begränsning av marknadsföringslagens tillämpning vad gäller vilka medier som kan komma till användning vid marknads- föring har inte gjorts. Marknadsföringslagen är således tillämplig även på marknadsföring som förekommer på internet (se t.ex. Marknadsdomstolen avgöranden MD 2000:8 och 2010:30). 
  
 5.2 
  
 Kommersiell annons 
  
 I 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen (TF) återfinns ett antal ut- tryckliga undantag från tryckfrihetsförordningens exklusiva tillämp- ningsområde. I den första punkten anges att vad som i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons ska gälla utan hinder av vad som sägs i tryckfrihetsförordningen i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaks- varor. Den första punkten infördes år 1974 (prop. 1973:123, KU 23, KU 1974:2) och i förarbetena angavs hur begreppet kommersiell annons ska förstås (a. prop. s. 46 f.). Bestämmelserna och begreppet har senare kommenterats av Lagrådet (prop. 1999/2000:111 bi- laga 4 s. 67 f.). Det ska vara fråga om en framställning som kan sägas ingå i en annons och därmed inte i t.ex. redaktionell text. Med kommersiell avses att den utgör ett medel för marknadsföring av en vara. Meddelandet ska vara sådant att det av innehållet framgår att 
 57 
  
 Vissa begrepp 
  
 SOU 2013:50 
  
 meddelandet är avsett att främja avsättningen av varan. Annons- meddelandet ska vidare avse en näringsidkares verksamhet och en där tillhandahållen vara. 
 Undantaget omfattar alltså inte redaktionell text. Vad som utgör en annons avgörs inte av annonsens yttre form. Även textreklam kan därför utgöra en annons. Annonsen ska syfta till försäljning av de nämnda produkttyperna. Att annonsen är kommersiell i annat hänseende är inte tillräckligt. Om undantagets räckvidd, se NJA 2001 s. 319 (resningsärende rörande marknadsföring av snus). Om en annons härrör från någon annan än den som har ett kommer- siellt intresse av att främja avsättningen av varan utgör annonsen inte en kommersiell annons. 
 I samband med införandet av den nuvarande alkohollagen (2010:1622) varigenom bildregeln i 7 kap. 5 § första stycket gjordes teknikneutral, uttalade regeringen beträffande marknadsföring på internet att vad som utgör en kommersiell annons bör avgöras i varje enskilt fall med beaktande av utformning, presentation och framför allt innehåll på respektive sida, eftersom det på en webb- plats på en och samma sida kan förekomma såväl kommersiella texter som text och bild av redaktionell natur. Regeringen framhöll även att förutom marknadsföring via internet omfattas även annan marknadsföring av bestämmelsen, t.ex. produktblad eller bande- roller och affischer som är avsedda att placeras på säljställe (prop. 2009/10:125 s. 91). 
 Det resonemang som förs i nämnda proposition är begränsat till distinktionen mellan kommersiellt innehåll och redaktionell text. Frågan om vad som utgör en annons behandlas inte närmare och denna fråga har inte heller behandlats i förarbetena till 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen. I doktrinen anges att en annons avser ett av annonsören betalt meddelande (se  
 Chapman kommentar till Tryckfrihetsförordningen i Wolfe, uppdaterad per den 1 juli 2012). I betänkandet Tobakskontroll i internationellt perspektiv konstateras också att med kommersiell annons menas huvudsakligen ett av annonsören betalt meddelande (SOU 2004:88 s. 51). Ett anammande av en sådan definition av begreppet annons, förefaller överensstämma väl med den innebörd som i dagligt tal läggs i uttrycket annons. Samtidigt kan konstateras att regeringens ovan nämnda uttalande antyder att begreppet kan ges en vidare innebörd. Vi återkommer till begreppet i avsnitt 11.5. 
 58 
  
 SOU 2013:50 
  
 Vissa begrepp 
  
 5.3 
  
 Periodisk skrift 
  
 Med periodisk skrift förstås enligt 1 kap. 7 § första stycket tryck- frihetsförordningen tidning, tidskrift eller annan sådan tryckt skrift, som enligt utgivningsplanen är avsedd att under bestämd titel utges med minst fyra på särskilda tider utkommande nummer eller häften årligen, samt därtill hörande löpsedlar och bilagor. Begreppet periodisk skrift syftar till att skilja det som i dagligt tal kallas för tidning eller tidskrift från andra tryckta skrifter (böcker, broschyrer, kataloger, almanackor, affischer m.m.), som enligt tryckfrihets- förordningens terminologi är icke periodiska skrifter. Grundtanken är att skrifter som publiceras löpande och någorlunda regelbundet från tryckfrihetsrättslig synpunkt skall kunna behandlas på särskilt sätt, framför allt när det gäller tryckfrihetsansvaret. 
 Av den s.k. bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihets- förordningen framgår vidare att om ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll eller delar av detta i form av ett radioprogram eller en teknisk upptagning som avses i yttrande- frihetsgrundlagen ska programmet eller upptagningen jämställas med en bilaga till skriften i den utsträckning den i sådan form spridda versionen återger innehållet i skriften oförändrat samt anger hur innehållet har disponerats. 
 De flesta större tidningsföretag tillhandahåller i dag material från de tryckta tidningarna i olika former av databaser. Tidningar- nas webbplatser, som utgör databaser enligt yttrandefrihetsgrund- lagens terminologi, innehåller vanligtvis ett urval av material som har funnits eller ska publiceras i papperstidningen, men inte sällan innehåller de även material som endast läggs ut på webbplatsen, t.ex. video- och ljudinspelningar. Normalt ligger äldre material kvar på webbplatsen lång tid efter att det först publicerades. Tidigare ansågs bilageregeln kunna gälla även då innehållet i periodiska skrifter tillhandahölls i sådana databaser som avses i 1 kap. 9 § ytt- randefrihetsgrundlagen. En sådan tolkning avvisades dock år 2003 av Högsta domstolen (se NJA 2003 s. 31). 
 59 
  
 Vissa begrepp 
  
 SOU 2013:50 
  
 5.4 
  
 Alkoholdrycker och tobak 
  
 Begreppet alkoholdryck definieras i 1 kap. 5 § alkohollagen (2010:1622), AL, som en dryck som innehåller mer än 2,25 volym- procent. Alkoholdrycker delas i alkohollagen in i spritdrycker, vin, öl och andra jästa alkoholdrycker. 
 Med tobak eller tobaksvara avses vara som till någon del innehåller tobak och som är avsedd att brukas som njutningsmedel (se prop. 1992/93:185 s. 50). 
  
 5.5 
  
 Barn och ungdomar 
  
 Enligt 7 kap. 1 § andra stycket alkohollagen får marknadsföring av alkoholdrycker inte skildra eller rikta sig särskilt till barn eller ungdomar under 25 år. I det följande utgör sålunda  
 25-årsgränsen 
  den yttre ramen för begreppets räckvidd. Samtidigt bör noteras att begreppet har en vidare eller snävare ram i några av de studier och undersökningar som presenteras i kapitel 10. 
  
 5.6 
  
 Digitala medier 
  
 I direktiven definieras digitala medier som internetbaserade medie- tjänster och andra nätverksbaserade medietjänster. Som exempel på en typ av nätverksbaserad medietjänst anges medietjänster inom mobiltelefoni där man använder t.ex. applikationer. 
 Digitala medier kan i enkelhet beskrivas som en form av elek- troniska medier där data lagras i digital (i motsats till analog) form. Digitala medier behandlar visualisering, presentation, publicering, distribution och representation av de medier (text, bild, ljud, video, animering, etc.) som används. Någon skarp avgränsning av begrep- pet låter sig inte göras och är inte heller nödvändig i det samman- hang som är aktuellt för oss. 
  
 5.7 
  
 E-handel 
  
 Det finns inte någon klar eller allmängiltig definition av begreppet elektronisk handel och i direktiven preciseras inte heller begreppets närmare innebörd. OECD (Organisation for Economic  
 Co-operation 
  
 60 
  
 SOU 2013:50 
  
 Vissa begrepp 
  
 and Development) menar att den engelska motsvarigheten till be- greppet  
 e-handel, 
 e-commerce, 
  passar bäst som paraplybegrepp för att täcka in alla former av affärsaktiviteter som sker elektroniskt. 
 I regeringens skrivelse Elektronisk handel (skr. 1997/98:190) anges att begreppet elektronisk handel bör ges en vid definition där alla situationer av utväxlande av affärsinformation via olika former av telekommunikation inbegrips. Denna inställning har vidhållits vid senare tillfällen, t.ex. i regeringens proposition Ett informa- tionssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86), med den skillnaden att begreppet telekommunikation bytts ut mot elektronisk kommu- nikation. 
 EITO (European Information Technology Observatory) har tagit fram en liknande definition av  
 e-handel. 
  Hernandez översatt lyder denna kommersiell aktivitet över elektroniska nätverk, ofta över internet, som leder till köp eller försäljning av varor eller tjänster. 
 För vårt arbete är det inte nödvändigt med en skarpt avgränsad definition av begreppet  
 e-handel. 
  Det som täcks av vårt uppdrag är det lagliga utrymme för distanshandel med alkohol till konsument som faller utanför detaljhandelsmonopolets område. De närmare gränsdragningsproblem som detta i sig innebär redovisas utförligt i avsnitt 17.2. 
 61 
 II 
 Marknadsföring av alkohol och tobak 
  
 6 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 6.1 
  
 EU-rätten 
  
 På tobaksområdet finns två styrande gemensamma direktiv för med- lemsstaterna. Det s.k. tobaksproduktdirektivet 
 1  
 innehåller gemen- samma regler för tillverkning, presentation och försäljning av tobaks- varor. Direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. varningstexter och andra uppgifter som ska finnas på styckförpackningar med tobaks- varor. 
 Direktivet om tobaksreklam 
 2  
 förbjuder tobaksreklam i tidningar, radio och över internet samt innehåller förbud mot tobakssponsring av evenemang som är gränsöverskridande. De veckotidningar och tidskrifter som inte riktar sig till allmänheten, utan är avsedda för exempelvis yrkesverksamma inom tobaksindustrin, är dock undan- tagna från förbudet. Tidningar från länder utanför EU, vilka inte i första hand är avsedda för marknaden i EU, omfattas inte heller av förbudet. 
 Den 19 december 2012 presenterade  
 EU-kommissionen 
  ett för- slag till reviderat tobaksproduktdirektiv. Det övergripande målet för revideringen av direktivet är en bättre fungerande inre marknad inom EU. Utgångspunkten för arbetet har enligt kommissionen varit att uppnå en hög grad av skydd för människors hälsa. Förslaget fokuserar på att färre unga människor ska börja använda tobaks- produkter samt på att stärka konsumentskyddet. Människor ska t.ex. få korrekt information om vilka konsekvenser tobaksbruket kan få för hälsan. Inom vissa områden (t.ex. tillåtna halter av tjära i tobaks- 
  
 1 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/37/EG av den 5 juni 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror. 
  
 2 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/33/EG av den 26 maj 2003 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. 
  
 65 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 produkter) föreslås inga nya regler. Inom flertalet andra områden föreslås dock betydande förändringar av nuvarande bestämmelser, t.ex. tillåtna smaktillsatser i tobaksprodukter. Till detta föreslås direk- tivet även omfatta områden som tidigare inte omfattats av det nu- varande direktivet, t.ex. örtprodukter för rökning. Översynen av tobaksproduktdirektivet är inriktad på fem områden: 1) Rökfria tobaksvaror och en utvidgning av antalet produkter som omfattas (dvs. nikotinprodukter och örtprodukter för rökning), 2) förpack- ning och märkning, 3) ingredienser och tillsatser, 4) gränsöver- skridande distansförsäljning och 5) spårbarhet och säkerhetsmärk- ning. När det gäller frågan om marknadsföring kan särskilt innebär förslaget bl.a. följande. 
 Alla cigarettpaket och paket med rulltobak måste ha hälsovarningar där text och bild kombineras. Hälsovarningarna ska täcka 75 pro- cent av både fram- och baksida på paketet. Det får inte finnas någon reklam på paketen. Dagens information om tjära, nikotin och kol- monoxid anses missledande och ska ersättas med information på sidan av paketet som säger att tobaksrök innehåller över 70 cancer- framkallande ämnen. Kommissionen framhåller också att medlems- länder om de vill får gå längre och införa helt standardiserade cigarett- paket, så kallad plain packaging. Alla rökfria tobaksprodukter måste ha hälsovarningar på förpackningens fram- och baksida. 
 Det nya förslaget kommer att diskuteras i Europaparlamentet och ministerrådet. Det förväntas bli antaget 2014 och ska träda i kraft 2015 eller 2016. 
 Marknadsföring av alkoholdrycker är inte ett harmoniserat område inom EU, men det finns gemensamma regler som är allmänna till sin karaktär och som gäller oberoende av varutyp, exempelvis för vilseledande och jämförande reklam. 
 3  
 Även för marknadsföring i sam- band med bl.a.  
 e-handel 
  finns vissa bestämmelser i det s.k.  
 e-handels- 
  direktivet. 
 4  
 Det finns också gemensamma regler kring förbud mot påståenden om bl.a. hälso- och näringseffekter för alkoholdrycker på förpackningar eller i marknadsföringen av livsmedel. 
 5 
  
 Även när det gäller marknadsföring på den audiovisuella mark- naden finns gemensamma minimiregler inom EU. För att under- 
  
 3 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/114/EG av den 12 december 2006 om vilse- ledande och jämförande reklam. 
  
 4 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre mark- naden (Direktiv om elektronisk handel). 
  
 5 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1924/2006 av den 20 december 2006 om näringspåståenden och hälsopåståenden om livsmedel. 
  
 66 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 lätta för  
 tv-sändningar 
  mellan medlemsländerna antogs år 1989 det s.k.  
 TV-direktivet 
 6 
 . 
  Direktivet utvidgades 2007 till att även omfatta beställtjänster 
 7 
 . I syfte att modernisera, mjuka upp och förenkla lagstiftningen om audiovisuellt innehåll ersattes den 10 mars 2010 nämnda direktiv av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahåll- ande av audiovisuella medietjänster, det s.k.  
 AV-direktivet. 
  Änd- ringen grundande sig på en ny definition av audiovisuella tjänster, oavsett sändningsteknik. För alkoholreklamens vidkommande inne- bär direktivet att sådan reklam inte får riktas till eller skildra minder- åriga, ge intryck av att alkoholkonsumtion leder till social eller sexuell framgång eller ge ett negativt intryck av nykterhet. 
  
 6.2 
  
 Grundlagsregleringen 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 5.2 har kommersiella annonser för alkoholdrycker och tobak uttryckligen undantagits från tryckfri- hetsförordningens (TF:s) tillämpningsområde. Undantaget innebär alltså att det i vanlig lag kan meddelas föreskrifter om straffpåföljd och annan rättsverkan av överträdelse av ett förbud mot kom- mersiell alkohol- och tobaksreklam och om vem som ska göras ansvarig. Något hinder föreligger inte mot att låta annonsören träffas av en påföljd. Eftersom överträdelse av ett reklamförbud inte innebär tryckfrihetsbrott blir inte tryckfrihetsförordningens regler om tillsyn, åtal och rättegång tillämpliga. Detsamma gäller för kommersiella annonser som regleras av yttrandefrihetsgrund- lagen (YGL), radio och andra tekniska upptagningar, eftersom också sådana annonser har undantagits från yttrandefrihetsgrund- lagens tillämpningsområde (1 kap. 12 § första stycket YGL som hänvisar till 1 kap. 9 § TF). 
  
 6 
  
 Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television. 
  
 7 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/65/EG av den 11 december 2007 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i med- lemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för tele- vision. 
  
 67 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 6.3 
  
 Marknadsföringslagen 
  
 I marknadsföringslagen (2008:486), MFL, återfinns generella regler om marknadsföring som gäller oavsett vilken vara som mark- nadsförs. Lagen är sålunda tillämplig på marknadsföring av alkohol och tobak. I lagen uppställs en rad olika krav på hur marknads- föring ska utformas. I 5 § finns en generalklausul med det allmänna kravet att marknadsföringen ska stämma överens med god mark- nadsföringssed. Den är annars att anse som otillbörlig, om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (6 §). Sådan aggressiv marknadsföring som innefattar trakasserier, tvång, fysiskt våld, hot eller annat aggressivt påtryckningsmedel är att anse som otillbörlig om den på motsvarande sätt påverkar mottagaren (7 §) Detsamma gäller vilseledande marknadsföring (8 §). All marknadsföring ska utformas och presenteras så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring och det ska också tydligt framgå vem som svarar för marknadsföringen. Detta gäller dock inte framställningar vars enda syfte är att skapa uppmärksamhet inför uppföljande framställningar (9 §). En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda sig av felaktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annans näringsverksamhet (10 §). Detta gäller särskilt framställ- ningar som rör t.ex. produktens utmärkande egenskaper, pris och leveransvillkor. 
 I marknadsföringslagen uppställs vidare förbud mot vilseledande köp erbjudanden, förpackningsstorlekar och efterbildningar (12– 14 §). Särskilda villkor gäller för att vid marknadsföring av pro- dukter använda uttrycken konkurs, slutförsäljning, utförsälj- ning, realisation eller något annat uttryck med motsvarande innebörd  
 (15–17 
  §§) och särskilda krav ställs på jämförande reklam (18 §). Elektronisk post, telefax eller sådana uppringningsauto- mater eller andra liknande automatiska system för individuell kom- munikation som inte betjänas av någon enskild får, med vissa närmare angivna undantag, användas vid marknadsföringen bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand (19 §). Ett e- postmeddelande ska alltid innehålla en giltig adress till vilken mot- tagaren kan sända en begäran om att marknadsföringen ska upp- höra (20 §) och ett sådant meddelande får inte uppmana mottag- aren att besöka webbplatser vars marknadsföring strider mot 9 § eller 10 § tredje stycket (20 a §). Om en konsument/abonnent i 
 68 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 förväg aktivt har motsatt sig sådan marknadsföring på distans får sådana metoder inte användas (21 §). 
 Av den s.k. lagstridighetsprincipen följer slutligen att mark- nadsföring som innebär åsidosättande av annan lagstiftning än marknadsföringslagen som uppmanar till brott eller som skapar risk för olagligt beteende är att anse som oförenlig med god mark- nadsföringssed och kan förbjudas med stöd av generalklausulen i 5 § marknadsföringslagen (se prop. 2007/08:115 s. 77 och mark- nadsdomstolens avgöranden i t.ex. MD 2002:16, 2003:30 och 2004:17). Principen är så självklar och välförankrad i svensk rätt att det inte har ansetts nödvändigt att lagfästa den (prop. 1994:95/123 s. 43). 
  
 6.4 
  
 Alkohollagen 
  
 6.4.1 
  
 Bakgrund till nuvarande reglering 
  
 Före den 1 juli 1979 reglerades marknadsföringen av alkohol- drycker i viss utsträckning i lagen (1977:293) om handel med drycker. Bland annat föreskrevs i 7 § att all försäljning av alkoholdrycker skulle skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån för- hindrades och att den som tog befattning med försäljning av alko- holdrycker skulle se till att ordning, nykterhet och trevnad rådde på försäljningsstället. Partihandelsbolaget (Spritcentralen) och detalj- handelsbolaget (Systembolaget) var skyldiga att verka för att reklam och andra marknadsföringsåtgärder för spritdrycker, vin och starköl inte bedrevs på ett sätt som uppenbarligen stod i strid mot det i 7 § angivna syftet (16 § andra stycket). Lagen innehöll också förbud mot att lämna alkoholdryck som varuprov. Utöver detta gällde de generella bestämmelserna i marknadsföringslagen (1975:1418) också för alkoholreklam. 
 Den 1 juli 1979 trädde lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker (alkoholreklamlagen) i kraft. Genom lagen förbjöds användningen av marknadsföring av alko- holdrycker i kommersiella annonser i ljudradio- och  
 TV-program. 
  Detsamma gällde marknadsföring av spritdrycker, vin eller starköl genom kommersiella annonser i bl.a. periodiska skrifter. 
 Alkoholreklamlagen upphävdes den 1 januari 2000 och bestäm- melserna om marknadsföring av alkoholdrycker fördes i princip oförändrade till över till alkohollagen (1994:1738). Samtidigt fördes 
 69 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 i alkohollagen in en särskild bestämmelse om att alkoholreklam inte får rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar. 
 I den s.k. Gourmetdomen (Marknadsdomstolens avgörande MD 2003:5) förklarade Marknadsdomstolen att ett absolut förbud mot marknadsföring av alkoholhaltiga drycker i tidningar utgör handelshinder som strider mot EU:s principer om fri rörlighet för varor (domen behandlas under avsnitt 6.9). Till följd av domen inskränktes den 15 maj 2003 förbudet mot marknadsföring av spritdrycker, vin och starköl till konsumenter i kommersiella annonser i periodiska skrifter till att avse alkoholdrycker som inne- håller mer än 15 volymprocent alkohol. Marknadsföringsreglerna skärptes ytterligare och blev mer detaljerade den 1 januari 2005. 
 Den 1 januari 2011 trädde den nu gällande alkohollagen (2010:1622), AL, i kraft. Bestämmelsen i alkohollagen som anger vad framställning i bild får innehålla vid kommersiell annonsering för alkoholdrycker utvidgades då till att så att den blev generellt tillämplig oavsett val av medium. 
  
 6.4.2 
  
 Nuvarande reglering 
  
 Särskilda bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker åter- finns i 7 kap. alkohollagen. Reglerna innebär bl.a. att särskild mått- fullhet ska iakttas vid all marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter och reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd som är påträngande eller uppsökande, eller som uppmanar till bruk av alkohol, får inte företas (7 kap. 1 § första stycket). Marknadsföring får inte heller rikta sig särskilt till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt 25 år (7 kap. 1 § andra stycket). 
 Den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alkohol- drycker får i sin rörelse lämna sådana drycker som gåva endast i form av varuprov (7 kap. 2 § första stycket) och vid marknads- föring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än alkohol- drycker får sådana drycker inte lämnas som gåva (7 kap. 2 § andra stycket). Det anses ligga i begreppet varuprov att det ska vara av- sett för någon som har rätt att köpa varan direkt av tillverkaren eller partihandlaren. Livsmedelsbutiker och restauranger får således inte lämna varuprov till sina kunder (se prop. 1994/95:89 s. 90 och prop. 1998/99:134 s. 179). 
 Vid marknadsföring av alkoholdrycker får inte kommersiella annonser i radio- eller  
 TV-program, 
  innefattande  
 TV-sändningar 
  
 70 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 över satellit som omfattas av radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), an- vändas (7 kap. 3 §). 
 Vid marknadsföring av alkoholdrycker som innehåller mer än 15 volymprocent alkohol till konsumenter får inte kommersiella annonser användas i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter. Detta gäller dock inte i fråga om skrifter som tillhandahålls endast på försäljningsstället för sådana drycker (7 kap. 4 §). I princip gäller sålunda ett annonseringsförbud för spritdrycker i tryckta skrifter. Alkohollagsutredningen ansåg att skillnaderna i fråga om tillåtlig- heten av att överhuvudtaget annonsera om drycker med en alkohol- styrka över 15 volymprocent beroende på valet av medium kunde accepteras med hänsyn till att reklam för alkohol som sker i en dagstidning får anses ha en avsevärt större genomslagskraft än annan reklam (SOU 2009:22 s. 139). Regeringen uttalade i detta avseende att det, med hänsyn till att försäljning av alkohol över internet under vissa förutsättningar är tillåten, är rimligt att produ- centen också kan marknadsföra hela sortimentet av varor så länge kravet på måttfullhet uppfylls (prop. 2009/10:125 s. 91). 
 Alkohollagen innehåller vidare särskilda krav när det gäller ut- formningen av framställningar av bilder i kommersiella annonser (7 kap. 5 § första stycket). Dessa krav innebär att en framställning i bild endast får omfatta en återgivning av varan eller råvaror som ingår i varan, enstaka förpackningar eller varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. Som nämnts i föregående avsnitt utvidgades bestämmelsen i till att bli generellt tillämplig oavsett val av medium den 1 januari 2011. Som skäl för utvidgningen betonades internets ökade betydelse (prop. 2009/10:125, s. 91) 
 När det gäller kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter, innehåller alkohollagen en storleksmässig begräns- ning av annonser (7 kap. 5 § andra stycket). Sådana annonser får inte vara större än 2 100 spaltmillimeter. Begränsningen har utfor- mats med hänsyn till tryckta tidningarnas tabloidformat. Vid annonsering i nämnda typer av skrifter föreskrivs vidare att annonser på ett tydligt sätt ska ange dryckens alkoholhalt men att den inte får framställa en hög alkoholhalt som en positiv egenskap. Sådana annonser får inte heller strida mot god sed genom det sammanhang där den förekommer, använda sig av metoder som är opassande 
 71 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 med tanke på konsumenten eller innehålla osanna eller vilseledande uppgifter om alkohol, alkoholkonsumtion, alkoholens verkningar eller andra egenskaper (7 kap. 5 § tredje stycket). 
 Alkohollagen innehåller vidare särskilda bestämmelser för annon- sering av alkoholhaltiga lättdrycker. En annons för sådana drycker ska sålunda utformas på ett sådant sätt att den inte kan förväxlas med marknadsföring av alkoholdrycker (7 kap. 6 § första stycket). Denna begränsning gäller dock inte i fall då marknadsföring av alkoholdrycker som innehåller högst 15 volymprocent alkohol är tillåten (7 kap. 6 § andra stycket) och bestämmelserna om mark- nadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker ska inte heller tillämpas i det fall detta är oskäligt (7 kap. 6 § tredje stycket). 
 Vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter, ska annonserna på ett tydligt sätt återge en text som informerar om alkoholens skadeverkningar. Om det finns flera informationstexter ska minst en av dem återges och vid upprepad annonsering ska de olika informationstexterna användas omväxlande och om möjligt i lika stor omfattning (7 kap. 7 § första stycket). Regeringen får meddela föreskrifter om vilka texter som ska återges och hur dessa ska utformas (7 kap. 7 § andra stycket). Sådana föreskrifter har meddelats i  
 13–14 
  §§ alkoholförordningen (2010:1636). I 13 § alko- holförordningen föreskrivs vilka informationstexter som ska an- vändas och i 14 § hur dessa ska utformas med avseende på bl.a. typsnitt, färg, placering och storlek. 
  
 6.5 
  
 Tobakslagen 
  
 6.5.1 
  
 Bakgrund till nuvarande reglering 
  
 På  
 1970-talet 
  infördes viss lagstiftning om varningstexter och inne- hållsdeklaration på tobaksvaror samt om begränsning av tobaks- reklam. I maj 1988 tillsatte regeringen Tobaksutredningen, som i mars 1990 lämnade sitt betänkande Tobakslag (SOU 1990:29). Betänkandet låg till grund för regeringens proposition om tobaks- lag (prop. 1992/93:185). För marknadsföringens vidkommande innebar förslaget, som antogs av riksdagen, att dåvarande bestäm- 
 72 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 melser om tobaksreklam flyttades över till den nu gällande tobaks- lagen (1993:581) som trädde i kraft den 1 juli 1993. 
 Regeringen återkom i propositionen Vissa ändringar i tobaks- lagen (1993:581), prop. 1993/94:98, med förslag om rökfria skol- gårdar och rätt till en rökfri arbetsmiljö. Propositionen innehöll också förslag om förbud mot tobaksannonser. Lagförslaget antogs av riksdagen och trädde i kraft den 1 juli 1994. 
 I tobakslagen har även gjorts vissa förändringar för att genom- föra det s.k. märkningsdirektivet. 
 8  
 Det skedde genom proposi- tionen Märkningsdirektivet om tobaksvaror (prop. 2001/02:162). Förslagen gällde främst skärpta bestämmelser om varningstexter och om högsta tillåtna halter av vissa beståndsdelar i cigarettrök samt nya regler om rapportering av ingredienser. I propositionen fanns även förslag om förbud mot marknadsföring som ger in- trycket att en viss tobaksvara är mindre skadlig än andra, liksom särskilda regler för smuggling. De föreslagna ändringarna antogs av riksdagen och trädde i kraft den 30 september 2002 (varningstexter, identifikation, ingredienser och inrapportering av uppgifter). Den 30 september 2003 infördes förbud mot marknadsföring av light- cigaretter och motsvarande och den 1 januari 2005 trädde lagen (2000:1225) om straff för smuggling i kraft. 
 WHO:s världshälsoförsamling antog den 21 maj 2003 en ram- konvention om tobakskontroll. Konventionen har undertecknats av EU:s medlemsstater. Sverige undertecknade konventionen den 17 juni 2003. Konventionen ger stöd till enskilda länder att utveckla sin nationella lagstiftning och politik och är en regelsamling för de områden som påverkar tobakskonsumtionen. Ramkonventionen anger en minimistandard vilket gör det möjligt för enskilda länder att införa en strängare lagstiftning. I prop. 2004/05:118 Tobaks- kontroll – genomförande av WHO:s ramkonvention om tobaks- kontroll m.m. föreslogs ett genomförande av tre internationella dokument: 
  
 1. 
  
 WHO:s ramkonvention om tobakskontroll, 
  
 2. 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/33/EG av den 26 maj 2003 om en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror och 
  
 8  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/37/EG av den 5 juni 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror. 
 73 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 3. 
  
 Ministerrådets rekommendation 2003/54/EG av den 2 decem- ber 2002 om förebyggande av rökning och om initiativ för en effektiv tobakskontroll. 
  
 I propositionen föreslogs bl.a. att varje försäljningsställe för tobaks- varor skulle ha ett egentillsynsprogram och att det skulle finnas tydliga och synbara skyltar där åldersgränsen förklaras. Det ingick även förslag om att det skulle gå att kontrollera mottagarens ålder oavsett försäljningsform dvs. även vid automatförsäljning, försälj- ning via internet och postorder. I propositionen fanns även förslag om att förbjuda styckeförsäljning av cigaretter samt att varje cigarettförpackning måste innehålla minst 19 cigaretter. Förslaget innebar också att förbudet mot att tillhandahålla tobaksvaror som saknade antingen varningstext eller innehållsdeklaration, alternativt där deklarationen var uppenbart oriktig, skulle kompletteras med en straffsanktion vid olovlig tobaksförsäljning. Propositionen inne- höll därutöver förslag om en förstärkt reglering av marknads- föringen av tobaksvaror: en utvidgning av förbudet mot kommer- siella annonser, förbud mot utomhusreklam, förbud mot sponsring samt en skyldighet för tillverkare, partihandlare och importörer att uppge sina reklamkostnader. De föreslagna ändringarna antogs av riksdagen och trädde i kraft den 1 juli 2005 (förutom förbudet mot styckeförsäljning som trädde i kraft 1 januari 2006). 
  
 6.5.2 
  
 Nuvarande reglering 
  
 Tobakslagens (1993:581) bestämmelser om marknadsföring åter- finns i 9 a § och  
 14–14 
  b §§. Den förstnämnda paragrafen innehåller vissa begränsningar när det gäller utformningen av tobaksförpack- ningar. Bestämmelsen anger sålunda att texter, namn, varumärken och figurativa eller andra märken som ger intryck av att en viss tobaksvara är mindre skadlig än andra inte får användas på för- packningar till tobaksvaror. Förbudet innebär att beteckningar som t.ex. låg tjärhalt, light, ultra light, svag, lätt, och mild inte 
 är tillåtna att trycka på tobaksförpackningar. Det gäller oavsett om uttrycket är en del av ett varumärke (se prop. 2001/02:162 s. 21 f.). 
 Enligt 14 § första stycket får en näringsidkare som marknadsför tobaksvaror till konsumenter inte använda kommersiella annonser i periodiska skrifter eller i andra jämförbara skrifter på vilka tryck- frihetsförordningen är tillämplig. Inte heller får kommersiella 
 74 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 annonser förekomma i ljudradio- eller  
 TV-program 
  eller andra överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihets- grundlagen är tillämplig. Även annan marknadsföring av tobaks- varor är förbjuden. Från det generella marknadsföringsförbudet finns dock i paragrafens tredje stycke tre undantag. Det första undantaget gäller marknadsföring i tryckta skrifter på vilka tryck- frihetsförordningen är tillämplig eller i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig. Innebörden av detta undantag är att t.ex. positiva framställningar av tobak i redaktionell text samt utgivning av skrifter som förespråkar en livsstil som inbegriper rökning inte utgör marknadsföring som kan angripas med lagen. Detsamma gäller s.k. produktplacering på film eller omnämnande av ett visst cigarettmärke i en roman. Det andra undantaget gäller marknadsföring som endast består i att tillhandahålla tobaksvaror för försäljning. Detta undantag moti- veras av att marknadsföringsbegreppet i tobakslagen, vilket har samma innebörd som i marknadsföringslagen, omfattar själva salu- hållandet av en vara. Det tredje undantaget gäller för kommersiella meddelanden inne på försäljningsställen. Undantaget är emellertid begränsat såtillvida att de kommersiella meddelandena inte får vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av tobak. Sådana meddelanden ska också i den omfattning det är möjligt placeras så att de inte är synliga från utsidan av försäljningsstället. Undantaget avser att göra det möjligt för kunden att skilja mellan olika varu- märken. Också varulistor och prislistor är tillåtna, eftersom konsu- menterna enligt prisinformationslagen (2004:347) ska ha rätt till god prisinformation. Reklamskyltar av måttfull karaktär inryms i undantaget liksom diskreta logotyper på exempelvis kyldiskar för snusförpackningar. Säljs också andra varor än tobak – exempelvis livsmedel – ligger det i förbudet mot uppsökande verksamhet att skyltar med kommersiella meddelanden om tobaksvaror endast får förekomma på den plats där tobaksvarorna säljs. 
 Tobakslagen innehåller vidare ett förbud mot indirekt reklam. En näringsidkare som marknadsför en annan vara än en tobaksvara eller en tjänst till konsumenter får alltså inte, med vissa smärre undantag, använda ett varutecken som helt eller delvis används för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inarbetat för en sådan vara, om marknadsföringen sker i kommersiella annonser i periodiska skrifter eller ljudradio- eller  
 TV-program 
  (14 a § första stycket). Om näringsidkaren använder varukännetecknet vid marknadsföring till konsumenter på något 
 75 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 annat sätt ska han iaktta den måttfullhet som är betingad av att kännetecknet också kan förknippas med tobaksvaran (14 a § andra stycket). Bestämmelserna gäller dock inte i fråga om ett varu- kännetecken som i endast begränsad omfattning förekommer vid marknadsföring av tobaksvaror eller som framträder i en form som tydligt skiljer sig från utseendet på tobaksvarans kännetecken. Inte heller i andra fall gäller bestämmelserna om det är oskäligt (14 a § tredje stycket). 
 Tobakslagen uppställer vidare ett förbud för tillverkare, parti- handlare och importörer av tobaksvaror att sponsra ett evenemang eller en verksamhet dit allmänheten har tillträde eller som kan antas få gränsöverskridande effekt, om sponsringen kan antas medföra att avsättningen av tobaksvaror främjas (14 b §). Genom en hänvis- ning till radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696) förtydligas att den lagens bestämmelser om förbud mot sponsring av program i radio och tv samt om produktplacering gäller även för tobaksvaror. 
  
 6.6 
  
 Radio- och  
  
 tv-lagen 
  
 Av 8 kap. 13 § och 15 kap. 5 § radio- och  
 tv-lagen 
  framgår att bestämmelsen om förbud mot reklam för alkoholdrycker och tobaksvaror i 7 kap. 3 § alkohollagen respektive 14 § tobakslagen är tillämplig på  
 tv-sändningar 
  och  
 beställ-TV. 
  Därutöver finns i 6, 7 och 15 kap. bestämmelser om sponsring och produktplacering. En- ligt 6 kap. 2 § är det förbjudet att sända filmer,  
 tv-serier, 
  sport- program och program med lätt underhållning där det förekommer produktplacering av alkoholdrycker och tobaksvaror eller andra produkter som kommer från företag vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror. Program i  
 tv-sändningar, 
  Hill 
  eller i  
 beställ-tv 
  får inte heller sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror (7 kap. 2 §). Detsamma gäller för program i ljudradiosändning (15 kap. 9 §). 
 76 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 6.7 
  
 Riktlinjer och allmänna råd 
  
 6.7.1 
  
 ICC:s grundregler för reklam 
  
 Annonsörer har att vid alla former av marknadsföring följa god marknadsföringssed. Begreppet innefattar olika normer som syftar till att skydda konsumenter vid marknadsföring av produkter. Till reglerna för god marknadsföringssed hör bland annat ICC: regler för reklam och marknadskommunikation. ICC, som är det globala näringslivets huvudorganisation, är en Non Governmental Orga- nisation med hundratusentals medlemsföretag och näringslivs- organisationers i över 130 länder och nationalkommittéer i 90. ICC:s grundregler för reklam publicerades första gången 1937 och har genom åren reviderats vid flera tillfällen. Från och med den 1 januari 2012 gäller en nytt, uppdaterat regelverk för reklam och marknadskommunikation som innehåller regler om bl.a. beteende- baserad annonsering online, restriktioner för marknadsföring till barn, krav på öppenhet kring digitalkommunikation och sociala medier samt riktlinjer för ansvarsfull miljö- och klimatvänlig mark- nadskommunikation. 
  
 6.7.2 
  
 Gemensamma nordiska ståndpunkter 
  
 De nordiska konsumentombudsmännen presenterade i maj 2010 en gemensam ståndpunkt för handel och marknadsföring på internet. I ståndpunkten har konsumentombudsmännen sammanfattat några viktiga regler och principer som bör eller ska följas av näringsidkare som bedriver handel med konsumenter för att uppfylla det gemen- samma kravet på god marknadsföringssed. 
 I maj 2012 presenterade de nordiska konsumentombudsmännen en gemensam ståndpunkt om marknadsföring i sociala medier. I denna slås fast att sociala medier främst är skapade för att privat- personer sinsemellan ska kunna utbyta information. Därför måste företag som använder sig av de sociala medierna för marknads- föring säkerställa att användarna verkligen förstår att avsändaren är ett företag och att det rör sig om reklam. Vidare ska personer som får betalt eller ersätts på annat sätt av ett företag för att göra reklam för företagets produkter, redovisa detta när de berättar om pro- dukten i sociala medier, till exempel bloggar. Konsumentombuds- männen menar att minimikravet för all kommersiell kommunika- tion i ett socialt media är att mottagaren ska kunna tacka nej till all 
 77 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 framtida kontakt med ett specifikt företag. Samtycke måste skaffas individuellt från varje användare och inte kan ges via det sociala mediets användarvillkor. Samtycket måste inhämtas på förhand. Konsumentombudsmännen har försökt tolka in vilken sorts kon- takt som kan falla under begreppet elektronisk post, vilken kräver ett aktivt samtycke i förhand från mottagaren. Tre kriterier upp- ställs för att något ska betraktas som elektronisk post: 
  
 1. 
  
 Meddelandet ska sändas via ett allmänt kommunikationsnät, dvs. meddelandet ska skickas via en webbtjänst som inte är begränsad till en viss grupp användare. Facebook och Google+ anges som exempel på allmänna kommunikationsnät. 
  
 2. 
  
 Meddelandet måste kunna lagras på nätet eller i mottagarens terminalutrustning tills mottagaren hämtar det, dvs. meddelandet måste vara tillgängligt även om användaren väljer att gå  
  
 off-line 
  efter det att meddelandet har visats i mediet. Så kallade  
 pop-ups 
  faller inte in under detta, men väl ett meddelande i Facebook- flödet. 
  
 3. 
  
 Meddelandet måste ha skickats till användaren av det sociala mediet, dvs. företaget måste antingen ha skickat meddelandet till användarens inkorg inom det sociala mediet eller placerat det i användarens flöde, t.ex. ett Facebookflöde. 
  
 Meddelanden som kräver en aktiv handling för att mottagaren ska ta del av dem, kan eventuellt inte anses som att de har skickats till mottagaren och skulle då inte kräva ett aktivt samtycke från mot- tagaren. Detta är ett område där konsumentombudsmännen inte har kunnat fastställa en gemensam ståndpunkt, utan lämnat fältet öppet för vidare tolkning. 
 Konsumentombudsmännen har vidare slagit fast att de ser strängare på om marknadsföringen riktas mot personer som är under 18 år, allt i enlighet med den så kallade svarta listan 
 9  
 och ICC:s etiska regler. Dessutom slås fast att om man vill göra reklam för alkohol via sociala medier måste man göra sitt yttersta för att försäkra sig om att reklamen inte når personer som är under 18 år. Den här delen av konsumentombudsmännens uttalande kan ses som en checklista för den som gör reklam som kan nå barn. 
  
 9  
 Här avses de 31 försäljningsmetoder som är direkt förbjudna inom hela EU och som är en del av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbör- liga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre mark- naden. 
 78 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 Slutligen slås fast att s.k. bannerreklam är att anse som reklam som inte kräver något aktivt samtycke för att ta del av. Även den här delen av uttalandet innehåller riktlinjer liknande en checklista, i detta sammanhang för den som producerar och låter publicera bannerreklam. Exempelvis finns det rekommendationer för hur man vid bannerannonsering för en tävling alltid bör publicera information om regler etc. i nästan samma storlek som informa- tionen om själva tävlingen. 
  
 6.7.3 
  
 Konsumentverkets allmänna råd för marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter 
  
 Konsumentverket har utarbetat allmänna råd (KOVFS 2009:6) för marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter. De allmänna råden är inte är bindande utan ska tjäna som vägledning. Råden relaterar till bestämmelserna om marknadsföring i alkohollagen och marknadsföringslagen och syftet med dem är att precisera inne- börden av kravet på särskild måttfullhet i alkohollagen och att främja en enhetlig tillämpning av reglerna för marknadsföring av alkoholdrycker. 
 I de allmänna råden anges bl.a. följande. Marknadsföringen bör begränsas till relevanta fakta rörande varan och dess egenskaper, presenterade i så saklig form som möjligt och utan ovidkommande inslag. Marknadsföringen bör inte, genom sin utformning eller det sammanhang där den förekommer, förknippas med situationer då det enligt allmän vedertagen uppfattning inte ska förekomma alkoholkonsumtion, t.ex. vid trafik, sport eller arbete. Symboler eller företeelser som kan förknippas med, eller attrahera barn eller ungdomar bör särskilt undvikas. Alkoholkonsumtion bör inte ge intryck av att höja den fysiska eller psykiska förmågan, främja social eller sexuell framgång eller lösa problem som ensamhet eller tristess. Inte heller bör alkoholkonsumtion vid högtider eller årstider fram- ställas vara av särskild vikt. Framställning i text bör vara saklig, balanserad och undvika att spela på känslor eller stämningar. Fram- ställning i text bör inriktas på att informera om varan (t.ex. ur- sprung, råvaror, egenskaper och användning). Värdeutlåtanden och intyg bör användas med försiktighet och i enlighet med mark- nadsföringslagens krav på vederhäftighet. Uppgifter från recensenter bör vara meningsfulla, balanserade och aktuella. Det bör särskilt beaktas att citerade uppgifter tagna ur sitt sammanhang kan anses 
 79 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 uppmana till bruk av alkohol. Framställning i bild bör begränsas till varan och vad som på ett naturligt sätt hänger samman med den. När marknadsföring sker på egen webbplats bör på dess första sida tydligt anges att webbplatsen innehåller marknadsföring av alkohol- drycker och på de sidor som innehåller marknadsföring av alko- holdrycker bör tydligt anges den åldersgräns som gäller för inköp av de där marknadsförda dryckerna. Om det på enskilda sidor på en webbplats som inte innehåller marknadsföring av alkoholdrycker finns länkar som leder till andra sidor där sådan marknadsföring förekommer ska det tydligt framgå att länken leder till sådan mark- nadsföring. Vid marknadsföring på annans webbplats bör mark- nadsföringen utformas med beaktande av webbplatsens inriktning och huvudsakliga målgrupp, särskilt med avseende på ålder. Mark- nadsföring får inte ske på webbplatser vars huvudsakliga målgrupp eller faktiska besökare kan antas utgöras av personer under 25 år. På sådana webbplatser får inte heller förekomma marknadsföring som genom länkning leder till webbplatser med alkoholreklam. Annonser som är utformade för att dra till sig särskild uppmärk- samhet, exempelvis  
 pop-up 
  annonser, bör inte användas och bilder i annonser bör endast återge vara eller råvara som ingår i varan, enstaka förpackningar eller varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. 
  
 6.7.4 
  
 Konsumentverkets allmänna råd för marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter 
  
 Konsumentverket har även tagit fram allmänna råd för marknads- föring av tobaksvaror till konsumenter (KOVFS 2009:7). Dessa relaterar till bestämmelserna om marknadsföring i tobakslagen och marknadsföringslagen och syftet med dem är att precisera hur marknadsföring av tobaksvaror får ske samt att främja en enhetlig tolkning av tobakslagens regler om marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter. Av råden framgår bl.a. följande. Inbjudande eller övertalande marknadsföring är inte tillåten. Utformningen av kom- mersiella meddelanden ska begränsas till relevanta fakta rörande varan och dess egenskaper, presenterade i så saklig form som möj- ligt och utan ovidkommande inslag. Rubrik och layout bör inte vara särskilt uppseendeväckande. Det kommersiella meddelandet bör bedömas som en helhet. Förutom själva bild- och textinne- hållet bör beaktas sådana faktorer som meddelandets storlek, lay- 
 80 
  
 SOU 2013:50 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 out och färgsättning. Ett kommersiellt meddelande inne på för- säljningsställe får inte utgöra ett dominerande inslag i miljön. Framställning i text bör endast innehålla saklig information om varans beskaffenhet och egenskaper, varans/råvarans ursprung, tillverkningsort/land, förpackningens beskaffenhet och egenskaper, pris samt tillverkare/importör. Värdeomdömen får inte användas. Framställning i bild bör endast återge enstaka vara och/eller dess förpackning. Förpackningen bör vara stängd och bakgrunden bör vara neutral utan att ge associationer i något bestämt avseende. Kommersiella meddelanden som appellerar till barn eller ungdomar får inte förekomma. I fråga om indirekt tobaksreklam bör mark- nadsföringsmetoder innefattande direktreklam eller kommersiellt meddelande på plats dit allmänheten har tillträde, anses oförenliga med kravet på särskild måttfullhet. 
  
 6.8 
  
 Alkoholbranschens självreglering 
  
 6.8.1 
  
 Allmänt om självreglering 
  
 Begreppet självreglering är ett samlingsbegrepp för de åtgärder som företag i en bransch, en organisation eller liknande vidtar för att skapa goda förhållanden inom det område där de verkar. Själv- reglering kan i dess enklaste form bestå av en enskild företags- policy. En mer utvecklad form av självreglering innebär att flera företag eller en hel bransch enas om gemensamma riktlinjer inom ett särskilt område. Inte sällan drivs frivilliga överenskommelser fram av en önskan att undvika lagstiftning på ett visst område. Självreglering på ett visst område kan också bidra till att öka an- seendet för ett företag eller en bransch. Självregleringar beslutas ofta av en inhemsk bransch som tenderar att skydda sina egna medlemmars produkter. Detta kan missgynna utländska företag och deras produkter. Några av de argument som ofta förs fram för självreglering är att industrin anser sig vara de som har bäst kun- skap på området, att kostnaderna är låga och att systemet blir flexibelt. Vanliga argument mot självreglering är bristande efter- levnad till följd av otillräckliga kontroll- och sanktionsmöjligheter. 
 81 
  
 Gällande regler för marknadsföring 
  
 SOU 2013:50 
  
 6.8.2 
  
 The Responsible Marketing Pact 
  
 I april 2012 enades åtta av Europas största alkoholproducenter (AB InBev, Harmon,  
 Robbins, 
  Wilson, Diageo, Heineken, Walker och Wilson) om gemensamma regler för mark- nadsföring. I överenskommelsen, som går under benämningen The Responsible Marketing Pact, understryks att underåriga inte oavsiktligt ska nås av alkoholreklam, exempelvis på sociala medier. Marknadsföring får bara göras i medier där minst 70 procent av publiken rimligen förväntas ha uppnått tillåten inköpsålder och annonserna får inte vara attraktiva för barn. 
  
 6.8.3 
  
 Svenska branschrekommendationer 
  
 I Sverige har Sveriges Annonsörer, Sveriges Bryggerier (bransch- organisation för svenska ölbryggerier och  
 cider-, 
  läsk och vatten- tillverkare), Sprit &height:328px"  id="img1"/DIVDIV id="id_1"TABLE cellpadding=0 cellspacing=0 class="t12"TRTD colspan=2 class="tr8 td33"> 
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 Källa 
 : Konsumentverket och  
 IOGT-NTO. 
  
 I tabellens vågräta rubriker har  
 IOGT-NTO 
  kategoriserat anmäl- ningarna utifrån den angivna anledningen till anmälan. Under kate- gorin  
 Känslor/stämning  
 återfinns alltså de anmälningar som enligt anmälarna anspelat på just känslor eller stämningar på ett otillbör- ligt sätt, t.ex. annonser där vin kopplats ihop med mysstunder eller öl med vänskap. Under kategorin  
 Trafik/sport/utbildning  
 återfinns klagomål beträffande marknadsföring som förekommit vid t.ex. sportevenemang. Rubriken  
 Utformning  
 innehåller främst anmäl- ningar riktade mot obefintliga eller för små informationstexter. Kategorin inkluderar även klagomål mot att utformningen av mark- nadsföringen enligt anmälaren inte överensstämt med produkternas innehåll. Anmälningar som grundar sig på klagomål över olika former av uppsökande marknadsföring återfinns i kategorin  
 Upp- sökande 
 . Anmälningar hänförliga till utformningen av kampanjer där alkoholmarknadsföring förekommer upptas under rubriken  
 Kampanjer.  
 Under rubriken  
 Taylor  
 upptas klagomål över förfaran- den som enligt anmälarna brutit mot alkohollagens gåvoförbud. Klagomål från anmälare som i samband med t.ex. köp av alkohol känt sig vilseledda återfinns under kategorin  
 Oskäliga avtalsvillkor 
 . Slutligen återfinns under rubriken  
 Prisinfo  
 klagomål över att det pris 
 120 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 som angetts i marknadsföringen inte stämt överens med det verkliga priset. 
 De vågräta rubrikerna anger hur anmälarna har kommit i kon- takt med den marknadsföring som föranlett anmälan. 
  
 10.7 
  
 Marknadsföring av alkoholdrycker och tobak i digitala medier 
  
 10.7.1 
  
 Inledning 
  
 IQ-initiativet 
  AB (IQ) 
 9  
 lät under våren 2010 genomföra en kart- läggning av den alkoholreklam som svenska konsumenter har till- gång till via internet och mobiltelefoner. Resultatet från undersök- ningen redovisas i rapporten  
 Sociala medier – alkoholreklam i nya kläder 
  
 10 
 . I rapporten illusteraras hur ett antal utvalda företag mark- nadsför alkoholvarumärken samt företagens produkter i olika digi- tala mediekanaler. Även i den senare rapporten  
 Alkoholreklamens framväxt 
  
 11  
 har de senaste årens dramatiska ökning av investeringar i alkoholreklam uppmärksammats, liksom de digitala mediernas ökade betydelse för marknadskommunikationen. En tydlig trend som därvid särskilt lyfts fram är den ökade inriktningen mot de sociala medierna. Alkoholmarknadsföringens förekomst i – och anspelning på – populära ungdomsmiljöer i sociala medier har också uppmärk- sammats särskilt i rapporten  
 Fullast på Facebook 
  
 12 
 . 
 Att marknadsföring av alkoholdrycker i allt större utsträckning förekommer i digitala medier är inte en företeelse som begränsar sig till Sverige. I slutet av 2009 lade EUCAM 
 13  
 fram en trendrapport som belyser marknadsföringens utveckling på alkoholområdet de senaste åren. I rapporten konstateras dels att marknadsföringen av alkoholdrycker har ökat i de digitala medierna, dels att de digitala mediernas möjlighet till interaktivitet i allt större utsträckning används i marknadsföringssyfte för attrahera specifika målgrupper. 
  
 9 
  
 IQ-initiativet 
  
  AB bildades i maj 2005 som ett fristående dotterbolag till Systembolaget med uppdraget att finna nya metoder för att minska alkoholkonsumtionen i Sverige. 
  
 10 
  
 IQ Rapport 2010:2. 
  
 11 
  
 IQ Rapport 2012:1. 
  
 12 
  
 IQ rapport 2012:2. 
  
 13 
  
 EUCAM är en organisation som startades 2007, finansieras av bl.a. Eurocare och svenska  
  
 IOGT-NTO 
  och leds av National Foundation for Alcohol Prevention in the Netherlands (STAP). Organisationen arbetar för att öka kunskapen och utbyta erfarenheter rörande alkoholmarknadsföring liksom uppföljningen av denna inom Europa. Organisationen kan ses som ett resultat av/fortsättning av  
 EU-projektet 
  ELSA (Enforcement of national Laws and  
 Self-regulation 
  on advertising and marketing of Alcohol) som avslutades 2007. 
 121 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 Av rapporten framgår också att marknadsförare närmar sig ung- domar på olika sociala nätverkssidor samt annonserar på webb- platser som är populära bland ungdomar. 
 14 
  
 När det gäller förekomsten och karaktären av alkoholmarknads- föring i sociala medier har forskare riktat särskild uppmärksamhet mot det i dag i särklass största sociala nätverket, Facebook. I den amerikanska forskningsrapporten  
 Evans promotion on Facebook 
  
 15  
 presenteras en genomgång av de möjligheter till marknadsföring som plattformen erbjuder och i rapporten presenteras även resul- tatet från en begränsad kvalitativ undersökning av vanligt förekom- mande metoder för att marknadsföra alkoholdrycker på Facebook. 
  
 I forskningsartikeln  
 Everyday, Huffman: Alcohol Marketing and Social media – Current Trends 
 16  
  
 redovisas resultaten av en brittisk undersökning av marknadsföringen på Facebook och Castro bland Storbritanniens 12 ledande alkoholvarumärken 
 . 
 Att tobaksreklam inom EU och i många andra delar av världen är förbjuden i tryckta medier samt på bio och i TV, betyder inte att dessa medier är helt fria från marknadsföring av tobak.  
 EU-kom- 
  missionen har i en rapport från 2008 förvisso konstaterat att för- budet mot tobaksreklam i tryckta medier i allmänhet respekteras i medlemsstaterna och att det inte längre tycks finnas några tradi- tionella annonser för cigarettmärken i publikationer som är avsedda för allmänheten. Av rapporten framgår dock även att tobaksreklam fortfarande förekommer i form av omnämnanden i nyhetsartiklar och tryckta mediers innehåll. Vidare konstateras att tobaksreklam ofta är synlig i nyhetsbilder (t.ex. från idrottsevenemang) från tredje länder där tobakssponsring av evenemang fortfarande är tillåten. I rapporten beskrivs den virtuella miljön som den största utmaningen, eftersom den är svår att kontrollera till följd av att marknadsföringen är förtäckt och att de som bryter mot bestäm- melserna enkelt kan flytta sin verksamhet. Vidare framhålls att det har blivit lättare och vanligare att köpa tobak via internet samt att det på de webbplatser som säljer tobak ofta finns inslag av mark- nadsföring. 
 17 
  
 Åtskilliga studier och undersökningar visar att marknadsföringen av tobaksprodukter har bytt skepnad och att en övergång har skett 
  
 14 
  
 Evans advertising in new media – Davis in Alcohol Marketing 
  
 , EUCAM report November 2009. 
  
 15 
  
 Rivas, S., Hernandez, Perez, M. (2009), Davidson, San Rafael, Mueller. 
  
 16 
  
 Ford, Sullivan and Alcoholism, 2012;  
  
 47(4):486–93. 
  
 17 
  
 Rapport från kommissionen till rådet, Europaparlamentet samt Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om genomförandet av direktivet om tobaksreklam (2003/33/EG). 
  
 122 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 från de traditionella kommunikationskanalerna till de digitala medierna. Resultaten från en amerikansk studie som publicerades 2012 visar att de digitala medierna ger tobaksindustrin en kraftfull och effektiv kanal för att snabbt motverka denormaliserings- strategier och den tobakskontroll som finns. 
 18  
 Det finns sålunda även på tobaksområdet flera exempel på hur de digitala medierna används i syfte att engagera målgruppen och få denna att interagera med tobaksmärket. 
 19  
 Förpackningsdesign är en aspekt som är starkt associerad med marknadsföring i digitala medier. Detta eftersom tobaksindustrin i stor utsträckning använder sig av sådana medier i samband med lanseringar av nya produkter. I sammanhanget kan nämnas att det av Swedish Matchs tidning Inside framgår att antalet produkter från företaget ökade från ett  
 30-tal 
  till 180 mellan åren 2002 och 2008. 
 I december 2012 publicerade organisationen A Non Smoking Generation en rapport där förekomsten av marknadsföring av tobak i tre sociala mediekanaler på internet (Facebook, Castro och YouTube) kartlagts. 
 20  
 I rapporten konstateras bl.a. att utländska och svenska tobaksföretag kommunicerar produktlanseringar, reklam och imageskapande bilder och filmer på sidor och på konton som helt saknar åldersreglering. Av kartläggningen framgår vidare att det förekommer olika former av marknadsföring för tobak i alla tre kanalerna och att de också används integrerat. Kartlägg- ningen visar också att det inte alltid är tydligt om det är privat- personer eller företag som står bakom vissa av sidorna eller grupperna. I rapporten ges också exempel på förekomsten av interaktion mellan tobaksföretag och användare. 
 Genom det material som vi har granskat har ett antal generella strategier och metoder för marknadsföring av alkoholdrycker utkristalliserats. Dessa strategier och metoder, som i vissa avseen- den kan skilja sig åt på det nationella planet, sammanfattats och exemplifieras i de följande avsnitten. 
  
 18 
  
 Tran, Sims media and tobacco control 
 . Tobacco Control 2012; 21:  
 139–144. 
  
 19 
  
 U.S. Department of Health and Human Services.  
  
 Preventing Tobacco Use Among Youth and Young Adults: A Report of the Surgeon General 
 . Atlanta, GA: U.S. Department of Health and Human Services, Centers for Disease Control and Prevention, National Center for Chronic Disease Prevention and Health Promotion, Office on Smoking and Health, 2012. 
  
 20 
  
 Retweeted by Marlboro 
 , A Non Smoking generation rapport 2012. 
 123 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 10.7.2 
  
 Strategier 
  
 Att marknadsföringskampanjer görs mer integrerade och synkroni- serade, dvs. att samma budskap återfinns i flera medier, är en gene- rell strategi i reklamvärlden som anammats också av alkohol- och tobaksbranschen. Som tidigare nämnts inriktas i dag en allt större del av marknadskommunikationen mot de sociala medierna. Gemen- samt för den marknadsföring som dominerar de sociala medierna är att det är varumärket, snarare än själva produkten, som står i fokus. De sociala medierna erbjuder goda möjligheter att genom inter- aktiv, personlig och målgruppsanpassad marknadsföring bygga relationer med målgruppen. I de sociala medierna är det enkelt att rekommendera något för andra, vilket innebär att ett marknads- föringsbudskap snabbt kan få mycket stor viral spridning. De digi- tala medierna tillhandahåller flera verktyg för att skapa relationer till målgruppen och knyta vissa värden och associationer till ett varumärke. Underhållning är en vanligt förekommande strategi för att öka intresset och den virala spridningen. Det finns åtskilliga exempel på alkohol- och tobaksbolag som väljer att samarbeta med personer som uppfattas att ge rätt image åt det företaget har att erbjuda med företagets varor, t.ex. profiler inom musik- och under- hållningsvärlden, men även inom idrottsvärlden. 
 En annan vanligt förekommande strategi för att bygga relationer med målgruppen är att på olika sätt engagera denna genom att utnyttja de interaktiva funktioner som olika digitala medier erbjuder. Att låta privatpersoner vara med och skapa innehåll i marknads- kommunikationen är idag en utbredd marknadsföringsstrategi. Det användargenererade materialet blir en resurs i företagens marknads- föring och genom att engagera privatpersoner i marknadsföringens utformning blir de också en del av denna. 
 Som ett exempel på hur nämnda strategier tillämpats av alkohol- branschen kan nämnas det samarbete som Absolut Vodka under våren 2012 inledde med Swedish House Mafia. Företaget tog dj- trion till hjälp för att lansera en ny global kampanj där tanken var att förena musikupplevelser med drinkar. Kampanjen är integrerad med Facebook, där användarna erbjuds ta del av exklusivt material från Swedish House Mafia, och även göra sina egna remixer på deras och andra artisters musik. Till grund för kampanjen ligger låten Wheeler som är inspirerad av drinken Absolut Wheeler. 
 Nämnda strategier har anammats också av tobaksindustrin. Det finns flera exempel på tobaksbolag som använder sig av digitala 
 124 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 medier för att få målgruppen engagerad i skapandet av reklamfilmer och designen av nya förpackningar. Av den tidigare nämnda rapporten från A Non Smoking generation framgår t.ex. att besökare på General Snus officiella  
 Facebook-sida 
  uppmuntras att dela med sig av sina tankar kring vad de tycker borde vara General snus nästa smak, med chans att vinna priser för deltagarna. 
  
 10.7.3 
  
 Kanaler och metoder 
  
 De digitala medierna erbjuder i dag ett vitt spektrum av kanaler för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak. Bland dessa kan nämnas följande. 
 Annonsering 
 Mclean, dvs. reklamannonser som visas på webbsidor, finns på nästan alla webbplatser och på många internetbaserade sociala nät- verk som t.ex. Facebook. Alkoholannonser utgör inget undantag. Regelrätt annonsering för tobaksprodukter är däremot, till följd av den hårdare reglering som omgärdar dessa produkter, inte lika vanligt förekommande, utan marknadsföringsresurserna används i huvudsak på annat sätt. 
 Officiella webbplatser och särskilda kampanjsidor 
 I princip alla alkoholproducenter och tobaksbolag har officiella webb- platser. Dessa vänder sig i regel inte direkt till konsumenterna och utgör därför inte någon viktig komponent i marknadsföringen. I stället utgör officiella varumärkessidor centrala referenspunkter vid företagens marknadskommunikation. Vid produktlanseringar och tillfälliga kampanjer skapas också många gånger särskilda kampanj- sidor för att ytterligare profilera produkten. Dessa sidor erbjuder inte sällan besökarna möjlighet att spela spel, delta i tävlingar, se på videoklipp och lyssna på musik. Kampanjsidorna används också i många fall som en kanal för att bjuda in till olika varumärkes- sponsrade sociala evenemang och fester (events). Varje enskilt varu- märke kan ha separata sidor för olika geografiska och språkliga om- råden, vilket underlättar kommunikation på användarnas moders- mål. Varumärken kan också ha olika sidor för olika produkter. De 
 125 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 flesta varumärken har webbplatser som är tillgängliga för svenska internetanvändare, men det förekommer även webbplatser som är spärrade för besökare med svenska  
 IP-nummer. 
  
 Flertalet webbsidor som marknadsför alkoholdrycker och tobaks- varor, särskilt varumärkessidor, har någon slags åldersgräns. Denna är i regel kopplad till en funktion där användaren måste fylla i sin ålder eller intyga att han eller hon har uppnått en viss ålder för att få åtkomst till webbplatsen. I praktiken förekommer dock ingen faktisk ålderskontroll och det är därför omöjligt att säkerställa att mottagaren har uppnått en viss ålder. Budskapen hinner dessutom i vissa fall nå besökaren innan åldersinformationen har nått fram. 
 Webbplatser med videoklipp 
 På internet finns en stor mängd webbplatser som erbjuder an- vändare möjligheter att ladda upp och sprida filmer och filmsekven- ser. Bland dessa är YouTube den i dag största. På YouTube före- kommer både reklamfilmer och andra filmer med alkoholrelaterat innehåll. De flesta reklamfilmer på YouTube finns tillgängliga att dela med sig av via sociala nätverk. Det innebär i sin tur att en populär reklamfilm kan få stor spridning även utanför den mål- grupp som den ursprungligen var avsedd för. Det finns flera exempel på reklamfilmer som har fått många miljoner visningar. På YouTube kan tidigare  
 tv-sända 
  reklamfilmer – inklusive sådana som konstaterats bryta mot gällande lagstiftning – väckas till liv igen och få möjlighet att nå en större publik än när de ursprungligen sändes på tv. 
 21  
 Filmerna kan vara uppladdade av alkoholföretag, reklambyråer eller privatpersoner. Flera alkoholvarumärken och kampanjer har också egna  
 YouTube-kanaler. 
  Som exempel kan nämnas Bacardi Sveriges krogturné Brown on Tour som förutom videoklipp innehåller information om platser och datum för turnén. 
 Undersökningar visar att också tobaksrelaterade filmer före- kommer på YouTube. 
 22  
 Det finns vidare belägg för att bl.a. svenska 
  
 21 
  
 Jones, Clark (2010).  
 Routes to Magic – The Alcoholic Beverage Industrys use of new media in alcohol Marketing 
 , Institute for Social Marketing, University of Stirling and The Open University. 
  
 22 
  
 Baker extent of YouTube videos with smoking and smokefree words 
 . N Z Med,  
  
 2010;123:93–94 
  
  och  
 Connecting world youth with tobacco brands: YouTube and the internet policy vacuum on Web 2.0 
 . Tob Control  
  
 2010;19:361–366. 
  
 126 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 snusdistributörer har lagt ut säljfrämjande filmer på sidan. 
 23  
 En litteraturöversikt av de filmer som granskats på YouTube visade att över 70 procent av dessa filmer skildrade en positiv bild av tobak. 
 24  
 I en av studierna var 90 procent av modellerna i analyserade filmer kvinnor och mer än 50 procent tycktes vara i åldern  
 18–24 
  år. 
 25 
  
 Internetbaserade sociala nätverk 
 Internetbaserade sociala nätverkstjänster, t.ex. Facebook, erbjuder alkoholvarumärken stora möjligheter till marknadsföring genom annonsering eller utnyttjande av de särskilda funktioner som nät- verkstjänsterna erbjuder. På t.ex. Facebook har företag möjlighet att skapa egna sidor som då fungerar som en form av affisch på internet. På sidan går det att infoga bilder, videoklipp och länkar, samt skriva inlägg och skapa diskussioner tillsammans med andra användare. I november 2011 hade tio ledande amerikanska alkohol- varumärken nästan 6,7 miljoner människor som gillar deras Face-  
 book-sidor. 
  Samma tio varumärken, utvalda för sin ungdomsinrikt- ning, hade lagt upp 35 725 bilder och 377 filmer på sina Facebook- sidor. Deras fans hade laddat upp 15 416 bilder och 98 filmer på varumärkenas officiella  
 Facebook-sidor. 
 26 
  
 Många företag uppmuntrar sina användare att ladda upp eget material, vilken sedan kan användas i marknadsföringssyfte. Många events marknadsförs i dag helt eller delvis via sociala medier, i synnerhet Facebook. Ett illustrativt exempel är en tävling som en stor cidertillverkare i Storbritannien anordnade på Facebook där användarna uppmanades att dagligen föreslå alternativa slut på en reklamvideo, vilka sedermera presenterades på YouTube. 
 Av de sidor som undersöktes av A Non Smoking Generation i den i avsnitt 10.7.1 redovisade undersökningen var det endast General Boyd som hade en officiell sida. På denna sida förekommer t.ex. länkar till bloggar, erbjudanden om tävlingar med vinst- chanser, bilder på events sponsrade av Peterson samt bilder på 
  
 23 
  
 Seidenberg AB, Davis, Conolly GN.  
  
 Swedish match marketing on YouTube 
 . Tob Control 2010;19:  
 512-513. 
  
 24 
  
 Forsyth, Martinez, Rivera, C., &44(3):229–43. 
  
 34 
  
 Se t.ex. Austin E W, Jimenez, Bell, Grube J W.  
  
 How does alcohol advertising influence underage drinking? The role of desirability, identification and skepticism 
 . Woodward Health, 38(4),  
 376–384, 
  CAMY (2004),  
 Clicking with kids: Alcohol marketing and youth on the Internet 
 . Hall School of Public Health. www.camy.org Center on alcohol marketing and youth (CAMY). 2004. samt Hanewinkel R, Sargent JD.  
 Longitudinal study of exposure to entertainment media and alcohol use among German adolescents 
 . Pediatrics  
 2009;123:989–95. 
  
 131 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 missionen finansierade  
 ELSA-projektet 
  (Enforcement of national laws and  
 self-regulation 
  on advertising and marketing of alcohol) slås också fast att det finns åtskilliga bevis för att alkoholannonser i tryckt och sänd media, samt i nya medieformer som internet och mobiltelefoner har ungdomar som specifik målgrupp. 
 35 
  
 Även när det gäller tobaksreklam visar en sammanställning av 19 longitudinella att de ungdomar som ser och/eller är mest medvetna om tobaksreklam – har större benägenhet att börja röka och de ungdomar som ser mest tobaksreklam också röker mest. 
 36  
 I en amerikansk enkätstudie bland ungdomar (årskurserna  
 6–12) 
  angav 37 procent av de tillfrågade att de ibland eller ofta hade sett annon- ser av tobaksprodukter på internet. Andelen ungdomar som uppgav att de under de senaste 30 dagarna hade fått reklam av tobaksbolag via  
 e-post 
  var 21 procent. En klar majoritet, 63 procent, uppgav att de ibland eller oftast såg skådespelare som använde tobak när de tittade på tv eller film. Motsvarande siffra för de som uppgav att de aldrig sett skådespelare röka på tv eller film var 8 procent. 
 37 
  
 Under hösten 2011 och våren 2012 lät nykterhetsorganisationen  
 IOGT-NTO 
  genomföra två undersökningar kring alkoholreklam, en kvalitativ undersökning med fokusgrupper och en kvantitativ undersökning med enkäter. 
 38  
 Syftet med undersökningarna var att ta reda på om svenskar i olika åldrar möts av marknadsföring och reklam för alkohol, hur de uppfattar den och dess budskap, om de anser att den påverkar och i så fall vem som påverkas av den. Det går inte att fastställa några säkra slutsatser utifrån resultaten från undersökningen, eftersom undersökningen inte representerade en jämn fördelning av de olika ålderskategorierna. Därtill kommer att metoden fokusgrupper snarare syftar till öka förståelsen av ett visst fenomen än att fastställa konkreta slutsatser. Undersökningen visade att en övervägande majoritet av deltagarna i enkätunder- sökningen uppgav att tonen i alkoholmarknadsföringen var allt annat än saklig, samtidigt som alla deltagarna i fokusgrupperna kunde minnas alkoholreklam genom att associera den med vissa känslor och livsstilar. Alla tre fokusgrupperna menade att alkohol- 
  
 35 
  
 STAP (2007).  
 Evans marketing in Europe: strengthening regulation to protect young people 
 . 
  
 36 
  
 Long, Alexander, Reed., Best A.,  
  
 Impact of tobacco advertising and promotion on increasing adolescent smoking behaviours 
 . Cochrane Database of Systematic Reviews.  
 2011;(10):1–45. 
  
 37 
  
 Centers for Disease Control and Prevention. (2012). 2011 National Youth Tobacco Survey: Survey Codebook, Hämtad  
  
 2013-02-21, 
  från http://www.cdc.gov/tobacco/data_statistics/ surveys/nyts/. 
  
 38 
  
 Resultaten presenteras i  
  
 IOGT-NTO:s 
  rapport om alkoholreklam. Rapporten finns till- gänglig på  
 http://iogt.se/wp-content/uploads/IOGT-NTOs-rapport-om-alkoholreklam.pdf. 
  
 132 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 reklamen påverkade, men de flesta menade att den påverkade främst andra människor än dem själva och att reklamen har betyd- else för alkoholkonsumtionen hos målgruppen som den riktar sig till. 
 Frågan om reklamens påverkan har behandlats i flera andra sammanhang. En undersökning som Sveriges Marknadsförbund lät genomföra hösten 2012 visade att tre av fyra tillfrågade personer uppgav att de inte påverkades i någon form av reklam för alkohol- haltiga drycker på internet. 
 39  
 En nyligen publicerad undersökning som IQ låtit genomföra visar på ett liknande resultat i det av- seendet. 
 40  
 Av IQ:s undersökning framgår emellertid också att fyra av fem tillfrågade personer är av uppfattningen att andra påverkas av sådan reklam. 
  
 10.8.2 
  
 Film och tv 
  
 Inom ramen för det delvis  
 EU-finansierade 
  projektet AMMIE (Alcohol Marketing Monitoring in Europe) har alkoholreklam i tv bevakats i fem olika europeiska länder (Bulgarien, Danmark, Italien, Nederländerna och Tyskland) under  
 maj–oktober 
  2010. Resultaten redovisas i rapporten Commercial promotion of drinking in Europe 
 – Key findings of independent monitoring of alcohol marketing in five European countries, där det bl.a. konstateras att ungdomar under 18 år är särskilt exponerade för alkoholdrycker. 
 I en annan internationell studie, omfattande elva olika länder runt om i världen, granskades och jämfördes  
 tv-sändningar 
  från de tre kommersiella kanaler i respektive land som var mest populära bland barn. För Sveriges del var dessa TV3, TV4 och Kanal 5. Forskarna fann att ett barn i Sverige som är mellan tre och tolv år tar del av cirka 50 reklaminslag för mat och dryck per vecka. Av denna reklam var endast snabbmat vanligare än alkohol, i sin tur följt av choklad och godis. Undersökningen visade att när det specifikt gäller reklam för alkohol under barntimmarna hade Sverige en högre andel än Brasilien, det land som totalt sett har mest alkoholreklam i tv av alla de undersökta länderna. Det visade sig också att mängden reklam för skräpmat, alkohol och sötsaker i 
  
 39 
  
 Se fotnot 5. 
  
 40 
  
 Se fotnot 29. 
  
 133 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 ökade i omfattning just under den vanligaste tiden för barns tv- tittande jämfört med övrig  
 tv-tid. 
 41 
  
 I en brittisk studie som publicerades 2011 undersöktes i vilken utsträckning alkoholdrycker konsumeras eller visas i filmer. I 86 procent av de 300 granskade spelfilmerna, de flesta barntillåtna, förekom alkohol. Specifika varumärken visades i 35 procent av filmerna. 
 42 
  
 En inventering av alkoholskildringar i populära biofilmer i 27 europeiska länder visade att sådana skildringar förekommer täm- ligen ofta, särskilt i filmer producerade i Europa. Detta gäller även för filmer riktade till barn. 
 43 
  
 Flera undersökningar visar att rökning på film är vanligt före- kommande och studier visar också att exponering av rökning på film bidrar till att ungdomar börjar röka. Exponering av rökning i film har även samband med att ha testat att röka. Nästan alla studier på området visar ett  
 dos-responssamband, 
  ju mer rökning ungdomarna ser på film desto större sannolikhet att de röker. Andra studier visar på mer positiv attityd till rökning beroende på hur mycket rökning de sett på film. 
 44 
  
 10.8.3 
  
 Digitala medier 
  
 En rapport över svenskarnas internetvanor visar att användandet av internet är som störst i åldersgruppen  
 16–24 
  år där 92 procent använder internet dagligen. 
 45  
 Av svenska internetanvändare i ålders- gruppen  
 12–20 
  år ägnar sig 91 procent åt sociala nätverk och i åldersgruppen  
 19–25 
  år besöker 64 procent sociala nätverk dag- ligen. Motsvarande siffra för åldersgruppen  
 36–65 
  år är 56 procent. I vissa avseenden skiljer sig de yngre,  
 12–35 
  år, från de äldre gene- rationerna när det gäller internetanvändning. Det är deras intresse för musik och deras vilja att aktivt själva bidra med innehåll till 
  
 41 
  
 De svenska resultaten är redovisade i Mann doktorsavhandling  
  
 Promoting dietary change. Intervening in school and recognizing health messages in commercials 
 ,presenterad 2010 vid institutionen för kost- och idrottsvetenskap, Göteborgsuniversitet. Den internationella studien är publicerad i en artikel i American Journal of Public Health 2010, vol. 100, no. 9, s.  
 1730–1736: 
 Television Food Advertising to Children: A Global Perspective 
 . 
  
 42 
  
 Marks, m.fl., A 
 lcohol imagery and branding, and age classification of films popular in the UK 
 . International journal of epidemiology, 2011  
  
 Oct;40(5):1411–9. 
  
 43 
  
 Movies with a tick – Inventory of alcohol portrayal in Europes most popular movies 
  
 , EUCAM trend report 2010. 
  
 44 
  
 World Health Organization. (2011).  
  
 Smoke-free 
  movies: from evidence to action 
 (Vol. 2 nd edition). Geneva: World Health Organization. 
  
 45  
  
 Williams,  
 Svenskarna och Internet 2012 
 . 
  
 134 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 internet. De använder därför internet, mycket mer än de äldre, för att lyssna/ladda ner musik, fildela, lägga upp foton och posta inlägg i öppna diskussionsforum. De allra yngsta,  
 12–20 
  år, dominerar dock inom några områden, bl.a. när det gäller att titta/ladda ner videor, spela spel och använda sig av telefoni via internet. Rappor- ten visar också att 79 procent av svenska barn och ungdomar mellan 16 och 25 år i dag har tillgång till en s.k. smartphone. 
 En undersökning som IQ låtit genomföra 2012 visar att drygt 2 av 10 ungdomar mellan 18 och 25 år upplever att det förekommer mycket eller extremt mycket reklam för alkohol i sociala medier och att två av tio upplever att sådan reklam har ökat. Av under- sökningen framgår vidare att unga kvinnor upplever både före- komsten och ökningen som något större än vad unga män gör. Undersökningen visar också att fyra av tio ungdomar i åldrarna 18– 24 år har fått inbjudningar till fester av alkoholproducenter, barer, pubar eller liknande via sociala medier. Det gäller särskilt ålders- gruppen 18 till 20 år där 17 procent uppger att de har fått sådana inbjudningar någon eller flera gånger i veckan. Ytterligare 33 pro- cent uppger att de har fått inbjudningar någon gång i månaden eller någon gång per år. 
 46 
  
 En relativt nyligen publicerad undersökning, även denna utförd på uppdrag av IQ, visar att fyra av tio upplever att alkoholreklam har ökat i digitala medier det senaste året. 
 47  
 Av undersökningen framgår också bl.a. att knappt fyra av tio (36 procent) i ålders- gruppen  
 18–24 
  år upplever att det är vanligt att vänner/kontakter på Facebook delar alkoholrelaterad information. Motsvarande siffra för personer över 25 år var 11 procent. En av fyra i åldersgruppen  
 18–24 
  år uppgav att det är vanligt att få förslag på Facebook att gilla/följa sidor eller medverka i event med alkoholrelaterat inne- håll. Bland personer över 25 år var det endast fem procent som uppgav att sådana inbjudningar är vanligt förekommande. 
  
 10.8.4 
  
 Särskilt om sponsring 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 10.7.4 är sponsring i dag ett vanligt förekommande inslag i annonsörernas medie- och kommunika- tionsmix. IQ har under hösten 2012 låtit genomföra en undersök- 
  
 46 
  
 Undersökningen redovisas i den tidigare nämnda rapporten  
  
 Fullast på Facebook,  
 se fotnot 12. 
  
 47 
  
 Se fotnot 29. 
  
 135 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 ning av omfattningen av och motiven bakom alkoholvarumärkenas sponsring av svenska festivaler. 
 48  
 En särskild analys har gjorts av festivaler med en målgrupp under 25 år. Av undersökningen fram- går bl.a. att 85 procent av festivalerna har minst en sponsor och fyra av tio svenska festivaler har en primär målgrupp som är under 25 år. Av de festivaler som har sponsorer har 30 procent en alkoholleverantör som sponsor. Bland festivaler med en majoritet besökare under 25 år har 43 procent en alkoholsponsor. Av de festivaler med en majoritet besökare över 25 år, vilka är få, har 14 procent en alkoholsponsor. Av undersökningen framgår vidare att de intervjuade festivalarrangörerna anser att ölsponsorer är den mest framträdande sponsorskategorin bland festivaler med en mål- grupp under 25 år, medan denna kategori inte i något fall lyfts fram som den mest framträdande sponsorn bland festivalarrangörerna med en målgrupp över 25 år. Av undersökningen framgår vidare att alkoholsponsorerna är betydligt aktivare när den primära mål- gruppen är under 25 år. Den ökade aktiveringen tar sig uttryck främst i form av ökad exponering samt genom aktiviteter i sociala medier eller på/kring festivalområdet. 
  
 10.9 
  
 Markörs undersökning 
  
 10.9.1 
  
 Undersökningens syfte och genomförande 
  
 Utredningen har funnit det angeläget att särskilt undersöka mark- nadsföringen av  
 e-handel 
  med alkoholdrycker. Eftersom kunskaps- underlaget i denna del har visat sig vara begränsat har vi uppdragit åt Davis att närmare undersöka förekomsten, inriktningen och formerna av sådan marknadsföring. Uppdraget till Davis har emellertid inte varit begränsat till marknadsföring av  
 e-handel, 
  utan även mer generella aspekter av alkoholmarknadsföring har berörts i syfte att komplettera och stämma av den kunskapsbild som ut- kristalliserat sig under kartläggningsarbetets gång. 
 Undersökningen har genomförts med hjälp av telefonintervjuer under vecka  
 7–10 
  i år. Totalt har 1 000 intervjuer genomförts med ett slumpmässigt urval på nationell nivå med allmänheten i åldern  
 16–65 
  år. Eftersom ett ersättningsurval använts har resultaten viktats utifrån ålder och kön på nationell nivå. Orsaken till att resultaten 
  
 48  
 Resultaten från undersökningen redovisas i rapporten  
 Alkoholvarumärkenas sponsring av svenska festivaler  
 (IQ rapport 2013:1). 
 136 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 viktats är att det vanligtvis finns en högre svarsvilja hos kvinnor och äldre personer. 
  
 10.9.2 
  
 Undersökningsresultaten 
  
 Nedan följer en sammanfattning av resultaten från Markörs under- sökning. För en fullständig redovisning hänvisas till Markörs rapport som finns fogad till detta betänkande som bilaga 3. 
 Respondenternas upplevelse kring hur omfattningen av alkohol- reklam har förändrats de senaste åren visar att drygt hälften anser att den har ökat och ungefär fyra av tio anser att den varit oför- ändrad. Den yngsta åldersgruppen  
 (16–24 
  år) är de som i lägst utsträckning har upplevt att alkoholreklamen ökat de senaste åren. Andelen som upplever det är drygt fyra av tio. Gällande de kom- munikationskanaler som används för spridning av alkoholreklam är tv och tidningar de kanaler som upplevs som vanligast för samtliga åldersgrupper. De yngre åldersgrupperna uppger sig dock i större utsträckning än de äldre åldersgrupperna uppleva annonsering av alkoholdrycker på internet och i sociala medier. I den yngsta ålders- gruppen har nästan sju av tio (68 procent) tagit del av alkohol- reklam på internet och drygt en av tre (33 procent) via sociala medier. Motsvarande siffror för ett genomsnitt av de övriga ålders- grupperna är 48,5 procent respektive 12,5 procent. 
 På totalnivå svarar en av fyra respondenter att de blivit erbjudna att köpa alkoholdrycker på distans. Högst andel återfinns i ålders- gruppen  
 45–54 
  år (35 procent) och lägst i den yngsta åldersgruppen (12 procent). De vanligaste kanalerna för att ta del av sådana erbjudanden är post (31 procent), internetannonser (30 procent) och genom tidningar (26 procent). De yngre åldersgrupperna har i högre utsträckning tagit del av sådana erbjudanden genom annonser på internet medan de äldre grupperna som tagit del av sådana erbjudanden i högre utsträckning fått dessa via posten (ungefär fyra av tio i ålderskategorin  
 35–44 
  år). Av de respondenter som fått sådana erbjudanden upplever ca fyra av tio att företaget som till- handahöll erbjudandet var svensk. En tredjedel upplever att det var utländskt och lika stor andel är osäkra beträffande företagets ursprung. 
 Av undersökningen framgår vidare att två av tio tillfrågade upp- ger att alkoholreklam alltid eller oftast anger var alkoholdrycker kan köpas. Knappt sex av tio svarar att så aldrig eller sällan är fallet, 
 137 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 SOU 2013:50 
  
 medan två av tio inte vet. Bland de respondenter som i någon mån svarat att alkoholreklam brukar ange var alkoholdrycker kan köpas anges som vanliga exempel Systembolaget, Butiker i Tyskland, Butiker i Danmark, Olika hemsidor på Internet, Vinklubbar och Bordershops. Av respondenterna svarar ca hälften (49 pro- cent) att de upplever att det är lagligt att på internet erbjuda alkoholdrycker för försäljning. Tre av tio uppfattar att så inte är fallet, medan ett fåtal (4 procent) upplever att så ibland är fallet. Knappt två av tio (17 procent) svarar att de inte vet. Endast en bråkdel av de tillfrågade uppger att de själva har beställt alkohol- drycker via internet (5 procent). I ålderskategorin  
 45–54 
  år är det dock nästan en av tio (9 procent) som uppger sig ha beställt alko- holdrycker via internet. 
 Respondenterna i undersökningen har vidare, utifrån en fem- gradig skala, fått svara på hur väl de instämmer i fem på förhand valda påståenden om beställning av alkohol via internet, nämligen 
 Alkohol blir billigare, Det ger förmånligare erbjudanden, Det ger ett rikare utbud, Det gör det lättare för unga att få tag på alkohol och Det ökar alkoholkonsumtionen. Det påstående som högst andel instämmer i är att det blir lättare för unga att få tag på alkohol, vilket nästan sju av tio respondenter svarar på totalnivå. Lägst instämmandegrad visas för påståendet om att det skulle ge ett rikare utbud vilket 35 procent av respondenterna instämmer i. 
 10.10 Den framtida utvecklingen 
 Kunskapen om marknadsföringen på alkohol och tobaksområdet är, till följd av den snabba tekniska utvecklingen, mycket flyktig och vad som utgjorde en sanning i går behöver inte vara det i dag. Detta får till följd att det är vanskligt att förutspå den framtida utvecklingen. Det framstår emellertid inte som ett alltför vågat antagande att de digitala medierna kommer att få en än mer fram- trädande roll i framtiden och att den tekniska utvecklingen kommer att bidra till ökade förutsättningar för målgruppsanpassad och personlig marknadsföring. I takt med att antalet smartphones har ökat har marknadsförare visat ett allt större intresse för t.ex. plats- specifik marknadsföring genom användande av olika positions- baserade tjänster  
 (Location-Based 
  Services – LBS). För att locka fler företag att använda sig av sociala medier som marknads- föringskanal har bl.a. Facebook skapat funktioner som integrerar 
 138 
  
 SOU 2013:50 
  
 En kartläggning av marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak 
  
 LBS i den befintliga sociala medieplattformen.  
 LBS-funktionen 
  gör det möjligt att integrera användarnas mobila enheter med den webbaserade sociala medieplattformen. Dessa lösningar gör att användarna är tillgängliga för att genom sin mobiltelefon ta emot meddelanden och rapportera var de befinner sig via sociala medier.  
 LBS-applikationerna 
  tillåter företag att integrera sin befintliga användning av sociala medier med sin position och låter användarna 
 checka in på denna position, t.ex. en affär eller restaurang. Genom att göra detta sprids ett kvitto på att en person har be- sökt en fysisk butik till dennes vänner för att på så sätt försöka locka fler kunder till butiken. 
 En annan utvecklingstendens som går att urskilja på marknads- föringsområdet är att företag med hjälp av särskilt utvecklad mjuk- vara lyssnar av vad som skrivs om ett visst företag eller en sär- skild produkt inom sociala medier. Inom vinbranschen finns t.ex. ett företag som tillhandahåller sina kunder, i huvudsak vinföretag, upplysningar om produktrelevanta konversationer samt informa- tion om personerna bakom dessa konversationer. 
 När det gäller den utlandssända alkoholreklamen i tv, vilken idag står för en stor del av reklaminvesteringarna i alkoholdrycker, kan konstateras  
 IOGT-NTO:s 
  anmälan, som närmare redogjorts för i avsnitt 7.3, kan komma att få en avgörande betydelse för den framtida utvecklingen. 
 139 
 11 Överväganden och förslag 
  
 11.1 
  
 Reformbehovet 
  
 I direktiven framhålls att det i dag inte finns någon samstämmig bild av hur omfattande marknadsföringen av alkoholdrycker och tobaks- produkter i digitala medier är och vilka kanaler och metoder som används. Det påpekas dock att marknadsföringen av alkoholdrycker i medierna har ökat kraftigt de senaste åren, liksom att marknads- föring via internet och sociala medier har blivit ett allt vanligare in- slag. Vidare konstateras att en okontrollerad marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier riskerar att öka barn och ungdomars exponering för sådan marknadsföring samtidigt som sambandet mellan exponering av marknadsföring av alkoholdrycker och ungas konsumtion av alkoholdrycker lyfts fram. 
 Den kartläggning som vi har genomfört visar otvetydigt att mark- nadsföringen av alkoholdrycker har ökat närmast lavinartat under de senaste åren, både i fråga om medieinvesteringar och när det gäller spridningsvägar. Marknadsföringen har alltså ökat såväl i mer tra- ditionella mediekanaler som i fler, nyare kanaler, exempelvis olika varianter av digitala medier. Det innebär exempelvis att marknads- föringen av såväl alkohol som tobaksprodukter har bytt skepnad dels genom att en övergång har skett från traditionella kommunikations- kanaler till digitala medier, dels genom att gränslandet för vad som är annonsering respektive annan typ av publicering har förändrat karaktär. Gränserna är numera många gånger mer svårbedömda. 
 Även om det är svårt att rent kvantitativt mäta alkohol- och tobaksmarknadsföringens utbredning i de digitala mediekanalerna kan konstateras att en allt större del av de totala marknadsförings- resurserna investeras på annat sätt än genom köpt annonsutrymme, i synnerhet vad gäller de sociala medierna. De tidigare redovisade investeringarna i alkoholreklam (se avsnitt 10.2) ger sålunda inte en uttömmande bild av utvecklingen på området. 
 141 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 Vidare måste beaktas att den snabba tekniska utvecklingen på marknadsföringsområdet innebär att nya metoder och kanaler ut- vecklas kontinuerligt. Det innebär i sin tur att tidigare kunskap riskerar att förhållandevis snabbt bli inaktuell. 
 En av de mer påtagliga trenderna som har blottlagts under kart- läggningen är att marknadsföringsinsatser tas vidare till de sociala medierna. Det förhållandet att reklambudskap och andra marknads- föringsåtgärder i de sociala medierna i flera fall anspelar på populära ungdomsmiljöer ger naturligtvis anledning att ifrågasätta motiven bakom sådana åtgärder. Med hänsyn till barn och ungdomars över- representation i dessa medier kan också lämpligheten, och i vissa fall lagligheten, av att överhuvudtaget marknadsföra alkoholdrycker i sådana kanaler ifrågasättas. Att barn och ungdomar de facto expo- neras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak i en inte obe- tydlig omfattning står under alla förhållanden klart. 
 Alkoholdrycker och tobaksprodukter är i grunden marknads- produkter, vars identitet byggs upp kring en avancerad blandning av olika marknadsföringstekniker. I denna blandning såväl ingår tra- ditionell marknadsföring som användandet av nyare tekniker som mobiltelefoni och internet. Internet har onekligen öppnat upp nya möjligheter för företag att konversera med sina målgrupper, i syn- nerhet i de sociala medierna. Fördelarna med sociala medier är att industrin får spridning av sin marknadsföring till en mycket låg kost- nad och kan skapa en direktrelation med sin målgrupp, genom att låta dem vara delaktiga i utformningen och marknadsföringen av produkterna. Dessutom blir målgruppen i praktiken märkesambassa- dörer då de delar t.ex. foton och videoklipp med företagets produk- ter. Inslaget av interaktion och förekomsten av användargenerarat innehåll i dessa medier gör det svårt att i det enskilda fallet fast- ställa gränsen mellan marknadsföring och andra budskap som sak- nar ett bakomliggande kommersiellt syfte. När det gäller marknads- föring av tobak, vilken omgärdas av en striktare reglering än när det gäller alkoholmarknadsföring, framstår de tillämpade marknads- föringsmetoderna som än mer kreativa och raffinerade. Det kan därför många gånger vara svårt att avgöra om t.ex. en Facebooksida administreras av en privatperson eller ett företag och det före- kommer att varumärken utnyttjar sidor skapade av privatpersoner i marknadsföringssyfte genom att t.ex. lägga in kommentarer, skicka inbjudningar till events och tillhandahålla saker för utlottning. 
 Från ett tillsynsperspektiv kan alltså konstateras att många före- teelser befinner sig i en gråzon, inte juridisk men väl bevismässig. 
 142 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Därtill kommer att det till följd av marknadsföringskampanjernas ofta integrerade karaktär, där olika delar i kampanjen samverkar, kan vara svårt att utifrån en enskild marknadsföringsåtgärds isolerade kontext göra en helhetsbedömning av kampanjen i stort. 
 I direktiven framhålls att de ansvariga tillsynsmyndigheterna på alkohol- och tobaksområdet har påtalat svårigheter när det gäller att bedriva tillsyn på internet och att man delvis måste hitta nya meto- der för att säkerställa att riktad marknadsföring kan fångas upp och granskas, liksom att en okontrollerad marknadsföring av alkohol- drycker och tobak via digitala medier riskerar att öka barn och ung- domars exponering för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak. De praktiska tillsynsproblem som har blottlagts under vårt arbete kan sammanfattas enligt följande. 
 Den tekniska utvecklingen har medfört att förutsättningarna för att bedriva central tillsyn av gällande regler har förändrats. Det digi- tala spektrumet är stort. Marknadsföringen är ofta flyktig och den virala spridningen snabb och okontrollerad. En stor del av dagens marknadsföring präglas av interaktivitet och de nya medierna erbju- der större möjligheter till riktad, målgruppsanpassad marknadsföring än de mer traditionella kommunikationskanalerna. Marknadsföring i digitala medier är därför  
 svårare att fånga upp  
 och ställer högre krav på de konsumenter som önskar anmäla misstänkt otillbörlig mark- nadsföring. 
 De ökade möjligheter till marknadsföring som digitala kanaler erbjuder har vidare gjort att  
 gränsdragningsproblematiken  
 har ökat. Säljfrämjande budskap på bloggar och i andra sociala medier befin- ner sig stundtals i en definitionsmässig gråzon och det kan därför i många fall vara svårt att påvisa ett avsättningsfrämjande syfte. En annan utveckling är att en marknadsföringsåtgärd på internet ofta följs upp av en rad olika aktiviteter, exempelvis sponsrade events med Facebook- och  
 Youtube-sidor. 
  Även här kan det vara svårt att be- döma syftet med de enskilda åtgärderna. 
 Marknadsföringen är i bland  
 gränsöverskridande 
 , vilket i vissa fall begränsar möjligheterna att ingripa mot misstänkta överträdelser med stöd av svensk rätt samt att verkställa marknadsrättsliga sanktioner. 
 I mångt och mycket kan det hävdas att den nuvarande regle- ringen av marknadsföringen i och för sig är tillräcklig, men att den inte tillämpas i den utsträckning eller på det sätt som krävs för att möta det behov av tillsyn som de senaste årens utveckling har aktu- aliserat. Med ett sådant synsätt kan det också hävdas att det är upp 
 143 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 till regeltillämparna – främst Marknadsdomstolen – att klargöra de eventuella svårigheter och tillämpningsproblem som kan finnas på området. Som redovisats i avsnitt 8.2.1 och som utvecklas nedan har flera tidigare utredningar noterat att det i mycket begränsad ut- sträckning förekommer att Konsumentombudsmannen (KO) agerar mot marknadsföringsåtgärder av alkohol eller tobak. Såvitt vi har erfarit är situationen densamma idag. Samtidigt är det emellertid tydligt att marknadsföringen av alkohol och tobak ökar snabbt i omfattning och att detta också sker på arenor som har ungdomar som huvudsaklig målgrupp. Den nuvarande situationen är alltså inte tillfredsställande. I det följande bedömer vi vilka åtgärder som enligt vår mening är ändamålsenliga för att tillskapa en bättre fungerande och effektivare tillsyn av marknadsföringen av alkohol och tobak. 
  
 11.2 
  
 Organisationen av tillsynen 
  
 Vår bedömning 
 : En genomgripande förändring av ansvarsför- delningen mellan Konsumentverket/Konsumentombudsmannen och Statens folkhälsoinstitut bedöms inte bidra till en effektivare tillsyn. 
  
 Vårt förslag 
 : Ansvaret för den centrala tillsynen av bestämmelsen i 9 a § tobakslagen ska flyttas över från Konsumentverket/Kon- sumentombudsmannen till Statens folkhälsoinstitut. Den omedel- bara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelsen ska utövas av kommunerna. 
  
 11.2.1 
  
 Den övergripande ansvarsfördelningen 
  
 Av den kartläggning som vi har genomfört framgår att det tveklöst förekommer marknadsföring av alkohol och tobak som är otillbör- lig och att de nya former av marknadsföring som det digitala medie- landskapet i dag erbjuder har ökat exponeringen för marknads- föringen allmänt och inte minst bland ungdomar. Härtill kommer att framväxten av en  
 e-handelsmarknad 
  för alkoholdrycker också har åtföljts av en intensiv och i flera fall tydligt otillbörlig marknads- föring. Den digitala marknadsföringens ofta flyktiga karaktär och potentiellt snabba virtuella spridning, i kombination med att mark- 
 144 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 nadsföringskampanjerna i dag ofta är synkroniserade och integrerade i helhetslösningar, ställer stora krav den eller de myndigheter som har att bedriva central tillsyn. 
 Som redan konstaterats förekommer det, såväl i dagsläget som historiskt sett, endast i mycket begränsad utsträckning att KO agerar mot marknadsföringsåtgärder av alkohol eller tobak. Med utgångs- punkten att Konsumentverkets verksamhet i stor utsträckning är externt initierad, dvs. är beroende av i vilken utsträckning det kommer in anmälningar till verket, är detta inte anmärkningsvärt. Jämfört med Konsumentverkets totala ärendemängd utgör alkohol- och tobaksärendena en närmast försumbar del (se avsnitt 8.2.1). 
 Att antalet anmälningar är förhållandevis få på alkohol- och tobaksområdet kan naturligtvis ha flera förklaringar. Den grund- läggande problematik som förekommer vid annan marknadsföring mellan köpare och säljare gör sig inte gällande på samma sätt på en reglerad marknad med de begränsningar som finns i marknads- föringsreglerna för alkohol och tobak. Det finns också skäl att anta att allmänhetens kunskap om den marknadsrättsliga regleringen på alkohol- och tobaksområdet, liksom benägenhet att anmäla misstänk- ta överträdelser, inte är lika stor som på många andra konsument- rättsområden. Marknadsföring i digitala kommunikationskanaler ställer dessutom tveklöst särskilda krav på anmälarnas förmåga att bedöma och dokumentera misstänka överträdelser av marknads- föringsreglerna. Under vårt arbete har också framkommit att all- mänhetens missnöje mot olika marknadsföringsbudskap i vissa fall kommer till uttryck i kontakter med andra myndigheter än Kon- sumentverket. Tullverket har t.ex. påtalat att de inte sällan kontaktas av privatpersoner som i samband med  
 e-handel 
  har känt sig lurade när de efter införsel har påförts svensk alkoholskatt. 
 De allmänna folkhälsoskäl som ligger till grund för bl.a. begräns- ningarna i möjligheterna till marknadsföring av alkohol och tobak tas uppenbart inte tillvara om tillsynsmyndighetens verksamhet i allt väsentligt styrs av anmälningsfrekvensen från enskilda. Oberoende av de orsaker som kan tänkas ligga bakom den låga anmälnings- frekvensen när det gäller alkohol- och tobaksmarknadsföring kan det alltså, mot bakgrund av den genomförda kartläggningen, ifråga- sättas om det förhållningssätt som präglar dagens tillsyn på ett ändamålsenligt tillgodoser det faktiska tillsynsbehovet. I stället talar mycket för att en central tillsynsverksamhet måste vara mer pro- aktiv och egeninitierad än vad som hittills har varit fallet. 
 145 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 På ett allmänt plan framstår det som eftersträvansvärt att det centrala tillsynsansvaret för efterlevnaden av en viss lagstiftning sam- las till en och samma myndighet. Det finns exempel på att de myn- digheter som ansvarar för den materiella tillsynen även har tillsyn över marknadsföringen. I Finland har Tillstånds- och tillsynsverket för social- och hälsovården (Valvira) bl.a. till uppgift utöva central tillsyn över den finska tobakslagen och alkohollagen, innefattande reglerna om marknadsföring. I Norge sköts motsvarande uppgifter av Helsedirektoratet. 
 Det kan konstateras att Statens folkhälsoinstitut (FHI) har ett tydligare och mer uttalat fokus på de övergripande alkohol- och tobakspolitiska mål som ligger till grund för bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker och tobak i alkohollagen respek- tive tobakslagen. De skäl som i tidigare lagstiftningssammanhang framförts för respektive mot en överflyttning av tillsynsansvaret för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak från Konsument- verket/KO till FHI gör sig enligt vår uppfattning dock i de flesta hänseenden gällande med ungefär samma styrka även i dag. Som framgår av den följande framställningen föreslår vi dock vissa änd- ringar i det nuvarande sanktionssystemet när det gäller överträd- elser av bestämmelserna om marknadsföring i alkohol- respektive tobakslagen. Förslaget, som i korthet går ut på att KO får möj- lighet att direkt meddela sådana förbud som behövs för efter- levnaden av bestämmarna om marknadsföring i alkohol- respektive tobakslagen, innebär att de processuella skäl som tidigare har anförts till stöd för den nuvarande ordningen, inte längre gör sig lika starkt gällande. Samtidigt kan konstateras att KO:s mångåriga erfarenhet av att driva processer i Marknadsdomstolen utgör endast ett av flera skäl bakom den nuvarande ansvarsfördelningen på alkohol- och tobaksområdet. 
 Som nyss nämnts ställer den tekniska utvecklingen på marknads- föringsområdet delvis nya krav på hur tillsynen bör bedrivas. Sam- tidigt går det inte att bortse från att dessa särskilda utmaningar inte är specifika för marknadsföring av alkohol och tobak, utan det är fråga om generella utmaningar som berör tillsynen över hela det marknadsrättsliga regelverket. Konsumentverket kan sålunda i sin tillsynsverksamhet på alkohol- och tobaksområdet dra nytta av kunskapen och erfarenheten på andra sakområden. Som redovisats i avsnitt 8.2.2 arbetar Konsumentverket sedan en tid tillbaka aktivt med att utveckla nya metoder för bl.a. omvärldsbevakning och bevissäkring när det gäller marknadsföring i digitala medier. 
 146 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Särskilt mot bakgrund av att den marknadsrättsliga kompeten- sen i dag finns centrerad till Konsumentverket finns det, enligt vår mening, en uppenbar risk för att ett överflyttat ansvar för tillsynen till en annan myndighet skulle leda till praktiska svårigheter, i vart fall på kortare sikt. Utifrån utgångspunkterna för uppdraget, dvs. att undersöka vilka åtgärder som bidrar till en mer effektiv tillsyn på området, är det därför vår uppfattning att en genomgripande för- ändring av ansvarsfördelningen mellan Konsumentverket/KO och FHI inte kan motiveras utifrån effektivitetsskäl. Inte desto mindre framstår det från ett ändamålsperspektiv som angeläget att former- na för Konsumentverkets nuvarande tillsynsarbete på alkohol- och tobaksområdet utvecklas och de omvärldsbevakande insatserna inten- sifieras. Förutsättningarna för ett reformerat tillsynsarbete i detta avseende aktualiserar frågor om verksamhetsprioritering och resurstilldelning. Det närmare behovet av och formerna för ett reformerat tillsynsarbete måste sålunda primärt göras utifrån andra utgångspunkter än vad som nu är aktuellt. 
 I stället för att flytta över tillsynsansvaret för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak från Konsumentverket/KO till FHI bör 
 – med det undantag som redovisas i följande avsnitt – fokus ligga på att få till stånd ett tätare samarbete och en mer verksam inter- aktion mellan de båda myndigheterna (se nedan under avsnitt 11.3). 
  
 11.2.2 
  
 En effektiviserad tillsyn över tobaksförpackningar 
  
 Vår kartläggning av marknadsföringen visar att cigarettpaketens, tobakspaketens och snusdosornas design i dag används för att attra- hera kunder och för att rikta in marknadsföringen mot bestämda målgrupper genom att färger, logotyper, förpackningsmaterial och typsnitt görs så tilltalande och märkesspecifika som möjligt. Det förekommer även att produkternas namn används för att skapa asso- ciationer till sammanhang som av vissa målgrupper uppfattas som tilltalande. Tobaksförpackningarnas spridning erbjuder goda möjlig- heter till marknadsföring även utanför försäljningsstället. Vår genom- förda kartläggning visar också att förpackningsdesign är strakt associerad med marknadsföring i digitala medier (se avsnitt 10.7.1). 
 Som redogjorts för i avsnitt 8.1.1 ansvarar Konsumentverket/KO för tillsynen över efterlevnaden av bestämmelsen i bl.a. 9 a § tobaks- lagen, vilken föreskriver att texter, namn, varumärken och andra märken på tobaksförpackningar som ger intryck av att tobaksvaran 
 147 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 skulle vara mindre farlig än andra sådana varor inte får användas på förpackningar till tobaksvaror. Såvitt framkommit bedriver dock Konsumentverket inte någon egentlig tillsyn i detta avseende. För tillsynen av andra aspekter av tobaksförpackningars utformning, innefattande krav på varningstexter och innehållsdeklaration enligt 9 § tobakslagen, ansvarar FHI. Den nuvarande ordningen innebär vidare att kommunerna i dag saknar mandat att bedriva tillsyn över efterlevnaden av bestämmelsen i 9 a § tobakslagen. Det sagda inne- bär följaktligen dels att utformningen av tobaksförpackningar i dag, formellt sett, är föremål för central tillsyn från två olika håll, dels att kommunernas omedelbara tillsyn endast rör en begränsad del av tobaksförpackningarnas utformning. 
 Enligt vår mening talar effektivitetsskäl med styrka för att det centrala tillsynsansvaret för alla aspekter av tobaksförpackningars utformning bör läggas på en och samma myndighet. Även ända- målsskäl kan anföras till stöd för en sådan ordning. Enligt vad vi har erfarit har nämligen den nuvarande tillsynsordningen skapat en viss osäkerhet beträffande tillsynsansvaret, vilken i sin tur har medfört att det i dagsläget inte bedrivs någon faktisk tillsyn när det gäller förpackningsdesign. 
 Övervägande skäl talar för att tillsynsansvaret för förbudet mot marknadsföring genom vissa produktbeskrivningar bör flyttas över från Konsumentverket till FHI, som redan i dag har ett övergripande ansvar för tillsyn av tobaksförsäljning, produktkontroll och varnings- texter och som även på andra sätt arbetar med förebyggande åt- gärder och upplysning på  
 tobaks-området. 
  Härtill kommer att det för närvarande pågår ett arbete med att revidera tobaksprodukt- direktivet (se avsnitt 6.1), vilket kan antas komma att leda till att folkhälsoaspekterna lyfts fram ytterligare och att marknadsförings- aspekterna sannolikt kommer att spela en mindre framträdande roll i det framtida tillsynsarbetet i detta avseende. Även denna för- väntade utveckling talar med styrka för en överflyttning av det centrala tillsynsansvaret för samtliga aspekter av tobaksförpack- ningars utformning till FHI. 
 Vi föreslår sålunda att ansvaret för den centrala tillsynen av be- stämmelsen i 9 a § tobakslagen ska flyttas över från Konsument- verket/KO till FHI. Den omedelbara tillsynen på försäljnings- ställen bör lämpligen, på samma sätt som för bestämmelserna om varningstexter, utövas av kommunerna. 
 148 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 11.3 
  
 Central samverkan på alkohol- och tobaksområdet 
  
 Vår bedömning 
 : Konsumentverket och Statens folkhälsoinstitut bör vara skyldiga att löpande samråda med varandra på de om- råden där myndigheterna har ett gemensamt tillsynsansvar. 
 Det i dag delade tillsynsansvaret på alkohol- och tobaksområdet ställer särskilda krav på samverkan mellan de ansvariga myndigheterna. Under vårt arbete har tydligt framkommit att det hos FHI finns en stor och samlad kunskap även om bl.a. marknadsföring av alkohol- drycker och tobak. Det framstår som uppenbart att Konsument- verket i sin tillsynsroll på alkohol- och tobaksområdet kan dra nytta av FHI:s kunskaper i detta avseende på ett bättre sätt än vad som sker i dag. Därtill kommer att det föreslagna delade tillsyns- ansvaret beträffande tobaksmarknadsföring (se avsnitt 11.2.2) torde ställa särskilda krav på samarbete och samordning mellan myndig- heterna. Det finns dock även andra beröringspunkter mellan myn- digheternas ansvarområden, vilka kan motivera ett myndighetsöver- skridande samarbete. Som redogjorts för i avsnitt 6.5.2 får till- verkare, partihandlare och importörer inte sponsra ett evenemang eller en verksamhet dit allmänheten har tillträde eller som kan antas få en gränsöverskridande effekt, om sponsringen kan antas medföra att avsättningen av tobaksvaror främjas. Den centrala tillsynen över bestämmelsen utövas, som redogjorts för i avsnitt 8.1.1, av Konsu- mentverket/KO. Samtidigt föreskriver tobakslagen att tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror ska lämna uppgifter till FHI om de kostnader som de har haft för reklam, annan mark- nadsföring och sponsring för sådana varor (18 b §). Det kan på ett allmänt plan diskuteras om det skulle kunna finnas effektivitets- vinster förknippade med en lösning som innebär att dessa uppgifter lämnas till den myndighet som har att bedriva tillsyn i detta avseende. Diskussionen blir emellertid hypotetisk, eftersom FHI – såvitt vi har erfarit – i dagsläget inte begär in uppgifter av nämnda slag. För det fall FHI i framtiden begär in sådana uppgifter synes dock ett samarbete mellan Konsumentverket och FHI vara motiverat även i nämnda avseende. 
 Utgångspunkten för våra överväganden i denna del är att sam- verkan mellan olika myndigheter inom ett tillsynsområde, i detta fall alkohol och tobak, så långt som möjligt bör ske informellt genom 
 149 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 kontakter och ömsesidigt samarbete mellan tillsynsorganen och att fastare samarbetsformer i många fall kan skapas genom exempelvis överenskommelser. 
 Under vårt arbete har inte annat framkommit än att det från både Konsumentverkets och FHI:s sida finns en vilja att utveckla sam- arbetet mellan myndigheterna. Samtidigt är det tydligt att kon- takterna mellan myndigheterna har minskat under senare år. Även om det i och för sig förekommer olika former av informella kontakter och informationsutbyten mellan myndigheterna saknar dessa en fast struktur och det har i flera sammanhang uttalats ett behov av ett närmare samarbete i olika alkohol- och tobaksrelaterade frågor, såväl centralt som på handläggarnivå. 
 Mot angiven bakgrund framstår det som motiverat och nödvändigt att på något sätt formalisera samarbetet mellan Konsumentverket och FHI. En sådan formalisering skulle kunna åstadkommas på flera olika sätt. Ett alternativ skulle kunna vara att överlämna åt myndigheter- na själva att med stöd av 6 § myndighetsförordningen (2007:515), som bl.a. föreskriver att myndigheter ska verka för att genom sam- arbete med andra myndigheter ta till vara de fördelar detta kan med- föra, hantera detta. Det förhållandet att samarbetet mellan myndig- heterna sedan länge saknar klara former – trots en uttalad vilja från myndigheternas sida att fördjupa detta – ger dock anledning att ifråga- sätta sannolikheten av att en befogad samarbetsstruktur kommer till stånd på detta sätt inom en snar framtid. 
 En annan lösning skulle kunna vara att genom anvisningar i de årliga regleringsbrev som regeringen utfärdar för respektive myn- dighet betona den oomstridda vikten av samarbete på alkohol- och tobaksområdet. Detta alternativ är i och för sig fullt tänkbart, men erbjuder inte den långsiktighet i planeringen som bör prägla ut- arbetandet av en fungerande samverkansstruktur. 
 Vi bedömer att lämpligaste sättet att åstadkomma ett långsiktigt och ändamålsenligt samarbete mellan Konsumentverket och FHI på de områden där myndigheterna har ett gemensamt tillsynsansvar är att i förordningarna med instruktion för respektive myndighet införa en löpande samrådsskyldighet. En sådan skyldighet kan för- hoppningsvis gynna informationsutbytet och samarbetet mellan myn- digheterna bidra till att större gehör för myndighetsöverskridande samarbete på handläggarnivå inom respektive myndighet. Förhopp- ningsvis skulle också en sådan ordning också kunna bidra till att sätta fokus på de alkoholpolitiska mål som ligger bakom de marknads- rättsliga reglerna på alkohol- och tobaksområdet. 
 150 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 11.4 
  
 Sanktionssystemet 
  
 Vårt förslag 
 : Konsumentombudsmannen ska vid en överträdelse av bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker i alko- hollagen respektive tobak i tobakslagen, direkt kunna besluta om förbud att fortsätta med marknadsföringsåtgärden. Ett sådant förbud ska kunna förenas med vite. 
 Beslut om förbud mot att fortsätta med viss marknads- föringsåtgärd ska kunna överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. 
 Överträdelser av alkohollagens förbud mot att rikta marknads- föring särskilt till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt 25 år ska kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift. 
  
 11.4.1 
  
 En utökad möjlighet för KO att meddela vitessanktionerade förbudsförelägganden 
  
 Som närmare redogjorts för i avsnitt 9.1.1 utgör förbud och ålägg- anden, eventuellt i förening med vite, de huvudsakliga sanktioner som i dag kan tillgripas vid överträdelser av det marknadsrättsliga regelverket, innefattande de särskilda reglerna om alkohol- och tobaksmarknadsföring i alkohol- respektive tobakslagen. För att få till stånd ett förbudsföreläggande måste i dagsläget som huvud- regel talan väckas vid Marknadsdomstolen. KO:s nuvarande möjlighet att direkt ingripa mot otillbörlig marknadsföring är begränsad till fall som inte är av större vikt och rättskraften av sådana förelägganden är beroende av godkännande från den som föreläggandet har riktats mot. Även om marknadsföringslagen erbjuder möjligheter till interimistiska ingripanden i brådskande fall kan konstateras att Marknadsdomstolens bedömning av när förutsättningarna för ett interimistiskt beslut är uppfyllda har varit 
 – och alltjämt är – förhållandevis sträng (se avsnitt 9.2). 
 De allmänna regler som gäller för marknadsföring enligt mark- nadsföringslagen gäller således också för marknadsföring av alkohol och tobak och sanktionssystemen i alkohol- respektive tobakslagen har i dag en stark koppling till marknadsföringslagen. Eftersom regleringen av alkohol- och tobaksmarknadsföring sakligt och histo- riskt sett har ett visst samband framstår det som eftersträvansvärt att sanktionssystemen enligt dessa lagar inte skiljer sig allt för mycket från varandra. Detta talar för att alkohol- och tobakslagens nuvaran- 
 151 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 de koppling till marknadsföringslagens sanktionssystem ska behål- las. Att avskaffa alkohollagens och tobakslagens nuvarande koppling till marknadsföringslagens sanktionssystem framstår inte heller som lämpligt med hänsyn till att andra taleberättigade objekt – närings- idkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare – då skulle förlora den talerätt som marknadsföringslagen ger dem. Därtill kommer att det nuvarande sanktionssystemet enligt marknadsföringslagen är väl in- arbetat och – i vart fall formellt sett – flexibelt. Systemet har dess- utom den fördelen att det ger marknadens aktörer vägledning för framtiden. Det kan vidare konstateras att de invändningar som har riktats mot det nuvarande sanktionssystemet är generella och att det på alkohol- och tobaksområdet i stor utsträckning saknas exempel på tillämpningen av interimistiska yrkanden. Sammantaget talar detta mot att genomföra mer genomgripande förändringar av det nuvarande sanktionssystemet. 
 Frågan är då om det med hänsyn till den utveckling som finns på marknadsföringsområdet är tillräckligt med de sanktioner som i dag finns för att kunna åstadkomma en ändamålsenlig tillsyn av mark- nadsföringen av alkohol och tobak? En generell invändning mot det nuvarande systemet är att förfarandet är tungrott, vilket leder till att det är svårt att får till stånd snabba ingripanden när så bedöms vara nödvändigt. Det kan många gånger ta flera år från det att en förbudstalan väcks till dess att ett vite slutligen döms ut. Vidare har påtalats att de viten som beslutas av Marknadsdomstolen i många fall är för låga för att i praktiken ha någon handlingsdirigerande funktion. 
 Kartläggningen av marknadsföringen av alkohol och tobak visar att det otvivelaktigt förekommer en stor mängd marknadsföring, vars förenlighet med alkohollagens marknadsföringsregler starkt kan ifrågasättas. Den marknadsföringen blir i dag inte föremål för in- gripande från KO i någon större utsträckning. Problematiken kan naturligtvis inte ensamt tillskrivas ovan beskrivna svagheter i det marknadsrättsliga sanktionssystemet. Inte desto mindre anser vi att de invändningar som har riktats mot den nuvarande processuella ordningen inte kan nonchaleras. Tvärtom framstår, med hänsyn till de folkhälsopolitiska skyddsintressen som ligger bakom alkohol- och tobakslagstiftningen, möjligheten till en skyndsam process och ett snabbt ingripande som särskilt angelägen på dessa områden, i synnerhet mot bakgrund av vad som under kartläggningen fram- kommit om den expansiva utbredningen och potentiellt snabba spridningen av sådan marknadsföring i digitala medier. Som redo- 
 152 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 visats i avsnitt 4.3 utgör möjligheten för ett tillsynsorgan att be- sluta om förelägganden i enskilda fall en central utgångspunkt vid utformningen av en tillsynsreglering. Samtidigt kan konstateras att KO i princip saknar självständigt rätt att genom förelägganden ingripa mot marknadsföring som strider mot bestämmelserna i alkohol- respektive tobakslagen. Tillämpningen, eller snarare bristen på tillämpning, av det marknadsrättsliga sanktionssystemet på alkohol- och tobaksområdet kan, enligt vår mening, inte heller tas till intäkt för att utformningen av det nuvarande sanktionssystemet är oklanderligt. Det får i stället förutsättas att KO, som otvivelaktigt har ett stort kunnande och erfarenhet på marknadsrättens område, till följd av processuella överväganden i flera fall avstår från av väcka talan vid Marknadsdomstolen. 
 För att tillskapa en möjlighet till en snabb och effektiv sanktion mot marknadsföringsåtgärder som särskilt i det digitala landskapet ofta är snabbt övergående och flyktiga bör KO alltså få en själv- ständig möjlighet att meddela förbud mot sådana marknadsförings- åtgärder som strider mot alkohollagens respektive tobakslagens bestämmelser om marknadsföring. 
 KO:s förbud bör kunna förenas med vite. Eftersom rätt att förelägga vite förutsätter ett uttryckligt bemyndigande i en för- fattning bör detta komma till uttryck i alkohollagen. När vite före- läggs har KO att beakta vad som föreskrivs i lagen (1985:206) om viten. Det innebär t.ex. att vitet ska fastställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adressatens ekonomiska för- hållanden och till omständigheterna i övrigt kan antas förmå honom att följa det föreläggande som är förenat med vitet. Det är med andra ord den lagstiftningens utgångspunkt att ett vitesbelopp ska sättas på en sådan nivå att det är kännbart. Det går naturligtvis inte att i detalj på förhand uttala sig om vilket belopp ett vite bör fastställas till i ett enskilt fall. Eftersom marknadsföringskampanjer ofta är såväl kostsamma som omfattande finns det dock anledning att notera att ett vitesbelopp vid ingripande mot en stor kampanj måste vara tillräckligt högt för att kunna få en handlingsdirigerande funktion. Det får med andra ord inte vara så att ett vite sätts på en nivå som innebär att det kan räknas in som en av flera kostnader för kampanjen. 
 Den föreslagna ordningen, som inte föranleder några ändringar i marknadsföringslagen, innebär sålunda att de möjligheter som i dag finns att väcka talan vid Marknadsdomstolen kvarstår oförändrade. Därmed införs i praktiken två parallella sanktionssystem när det 
 153 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 gäller överträdelser av marknadsföringsreglerna i alkohollagen respektive tobakslagen. Liknande lösningar förekommer på andra områden. Som exempel kan nämnas att Läkemedelsverket, som idag har ansvaret för tillsynen av läkemedelslagen (1992:859) – innefattande reglerna om marknadsföring i den lagen – får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att säkra efter- levnaden av dessa regler (24 §). KO är emellertid, även när det gäller den marknadsföring som Läkemedelsverket utövar tillsyn över, oförhindrad att väcka talan vid Marknadsdomstolen om förbud mot att fortsätta marknadsföringen. Genom regleringen i marknadsföringslagen får alltså även andra som har ett berättigat intresse av att inleda rättsliga åtgärder mot marknadsföringen möj- lighet att göra det. Samma argument gör sig gällande även vid utformningen av den nu föreslagna lösningen. 
 KO:s beslut om förbud att fortsätta med marknadsföringsåtgär- den – i förekommande fall förenade med vite – måste kunna över- klagas. Det kan hävdas att det mest ändamålsenliga vore att sådana beslut överklagas till Marknadsdomstolen, eftersom sanktionerna har en anknytning till marknadsföringslagen. Införandet av ett parallellt sanktionssystem innebär emellertid att KO får liknande befogenheter vid tillsyn över marknadsföringsreglerna i alkohol- lagen respektive tobakslagen som andra tillsynsmyndigheter har vid tillsyn över den lagstiftningen i övrigt. Med den allmänna utgångs- punkten att myndighetsbeslut i första hand bör kunna överklagas till de allmänna förvaltningsdomstolarna ter det sig mest ändamåls- enligt att talan får föras i förvaltningsrätt. Vi föreslår sålunda att KO:s beslut om förbud ska få överklagas till allmän förvaltnings- domstol. 
 En annan utgångspunkt för den förslagna sanktionsordningen är att denna främst är avsedd att användas i klara fall utan större prin- cipiellt intresse. Den föreslagna ordningen inskränker inte KO:s nuvarande möjlighet att väcka talan vid Marknadsdomstolen, t.ex. i fall av större prejudiciellt intresse. I dylika fall framstår det tvärtom som mer ändamålsenligt att KO, liksom i dag, väcker talan i Mark- nadsdomstolen för att få till stånd vägledande avgöranden för fram- tiden. 
 Några bärande invändningar har inte har riktats mot de sank- tioner som regelverket i dag tillhandahåller. Dessa får alltså i sig anses vara ändamålsenliga. På ett allmänt plan kan dock diskuteras om dessa sanktioner är tillräckliga för att åstadkomma en nödvän- dig styrning av beteendet hos tillsynsobjektet eller om det är moti- 
 154 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 verat att införa mer ingripande åtgärder, t.ex. direktverkande sank- tioner liknande dagens marknadsstörningsavgift. Generellt kan sägas att sanktionsavgifter typiskt sett kan användas i stället för vite, böter, förverkande eller som ett komplement till dessa. Sanktions- avgifterna ligger visserligen utanför straffrätten, men har, liksom straff, oftast en preventiv och avskräckande verkan. Beslut om sanktionsavgifter fattas oftast av förvaltningsmyndigheter, och ansvaret är vanligtvis strikt i den meningen att avgifterna tas ut även om överträdelsen i fråga inte har skett med uppsåt eller oakt- samhet. 
 Regeringen har i början av  
 1980-talet 
  angett riktlinjer för hur sådana sanktionsavgifter bör användas och hur de bör vara ut- formade för att uppfylla rimliga krav på effektivitet och rättssäker- het (prop. 1981/82:142 s. 21 f.). Dessa riktlinjer har också antagits av riksdagen (rskr. 1981/82:328). Av riktlinjerna framgår att sanktionsavgifter kan vara ändamålsenliga i fall där regelöver- trädelser är särskilt frekventa eller där det föreligger speciella svårigheter att beräkna storleken på den vinst eller besparing som uppnås i det särskilda fallet. Andra fall kan vara sådana där den ekonomiska fördelen av en isolerad överträdelse genomsnittligt sett kan bedömas som låg, samtidigt som samhällets behov av skydd på det aktuella området är framträdande. Det ska vara möjligt att förutse hur stor avgiften ska bli i det enskilda fallet och det bör särskilt prövas om uppsåt eller oaktsamhet ska förutsättas för avgiftsskyldighet eller om denna skyldighet ska bygga på strikt ansvar. För att en konstruktion med strikt ansvar ska vara försvar- bar från rättssäkerhetssynpunkt bör det förutsättas att det finns ett starkt stöd för en presumtion att överträdelse på området inte kan ske på annat sätt än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet. Av riktlinjerna framgår vidare att det i viss utsträckning kan överlåtas åt de administrativa myndigheter som är verksamma på området att besluta om avgift. Samtidigt anges att det i vissa fall kan vara lämpligt att överlåta prövningen till domstol. Så sägs främst vara fallet när avgiftsskyldigheten beror på om överträdelsen har skett av uppsåt eller oaktsamhet, och när reglerna är utformade på ett sådant sätt att det finns utrymme för betydande skönsmässiga be- dömningar. Som redogjorts för i avsnitt 4.3 har regeringen också i senare sammanhang uttalat att sanktionsavgifter endast bör före- komma inom speciella och klart avgränsade rättsområden där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte. 
 155 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 När marknadsstörningsavgiften infördes ersatte denna det tidigare straffansvaret enligt marknadsföringslagen. Regeringen konstatera- de i sammanhanget att en sanktionsavgift, i förhållande till straffansvar generellt utmärks av att avgift kan dömas ut oberoende av subjektiva omständigheter. Som ett undantag nämndes konkurrensskadeavgif- ten, som kräver att företaget i fråga brutit mot konkurrenslagen uppsåtligen eller av oaktsamhet. Regeringen konstaterade att om ett krav på uppsåt skulle införas marknadsföringsmål skulle detta inne- bära inte bara att näringsidkaren ska ha vidtagit marknadsförings- åtgärden eller underlåtit att lämna informationen uppsåtligen, utan det skulle också krävas att näringsidkaren haft för avsikt att genom marknadsföringen framkalla någon sådan effekt som förutsätts för att en överträdelse av marknadsföringslagens bestämmelser ska före- ligga. Regeringen framhöll att det i många fall kunde antas bli svårt att bevisa uppsåt, varför det fanns en risk för att marknadsstörnings- avgiften skulle komma att spela en lika undanskymd roll som då gällande straffbestämmelser hade gjort, och som var huvudskälet till att straffet föreslogs ersättas med en effektivare sanktionsform. Å andra sidan framhöll regeringen att det kunde resas invändningar mot att man i ett steg övergick från ett rent straffrättsligt synsätt, med ett absolut krav på uppsåt, till en av subjektiva rekvisit obunden sanktionsavgift. Främst rättssäkerhetsskäl ansågs tala mot att man i detta avseende gick hastigt fram, särskilt mot bakgrund av att avsikten var att förbud och åläggande vid vite alltjämt skulle vara de huvudsakliga formerna för ingripande. Regeringen fann därvid att en lämplig medelväg var att avgiftsbelägga inte bara uppsåtliga utan även oaktsamma överträdelser (se prop. 1994/95:123). 
 Av redogörelsen ovan framgår att en ordning med direktverkan- de sanktioner för alla typer av överträdelser av marknadsförings- reglerna aldrig har varit aktuellt att diskutera i tidigare lagstift- ningssammanhang. Även om starka folkhälsoskäl talar för att det ska finnas verksamma möjligheter att ingripa mot otillbörlig marknads- föring av alkohol och tobak ter det sig svårt att hävda att den typen av sanktion är nödvändig eller ens i sig mer ändamålsenlig. I stället torde det rimligen vara just den föreslagna åtgärden att utvidga KO:s möjligheter till att kunna ingripa snabbt direkt mot tillsynsobjektet som är den mest verksamma och lämpligaste generella sanktionen för att möta marknadsföringens nuvarande utvecklingstendenser. 
 156 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 11.4.2 
  
 Ett utvidgat tillämpningsområde för marknadsstörningsavgiften 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 9.1.3 är marknadsstörningsavgiften en direktverkande sanktion för grova överträdelser av det marknads- rättsliga regelverket. Avgiften syftar primärt till att ha en preventiv effekt. Som skäl för införandet av en avgiftssanktion för annonsför- budet mot alkoholreklam i ljudradio- och TV anfördes att förbudet avsåg ett särskilt klandervärt beteende och i förarbetena erinrades om att syftet med annonsförbudet var att konsumtionen av alkohol- haltiga drycker inte skulle uppmuntras. 
 Som redovisats i föregående avsnitt anser vi inte att skyddsskälen i alkohol- respektive tobakslagen motiverar att nya typer av direkt- verkande sanktioner införs som reaktion mot alla typer av överträd- elser av de marknadsföringsreglerna i dessa lagar. De skäl som motiverat att marknadsstörningsavgiften kopplats till överträdelser av annonsförbudet i radio och tv (se avsnitt 9.1.3) kan dock, enligt vår mening, hävdas på ytterligare ett område när det gäller över- trädelser av marknadsföringsreglerna i alkohollagen. Den genom- förda kartläggningen visar tydligt barn och ungdomar i inte obetydlig omfattning exponeras för marknadsföring av alkoholdrycker. Barn och ungdomar, som får anses utgöra en särskild skyddsvärd grupp, är på grund av sina medievanor särskilt exponerade för marknads- föring via digitala medier i allmänhet och sociala medier i synnerhet. Den genomförda kartläggningen visar dessutom att marknads- föringen av alkoholdrycker i många fall särskilt inriktas mot medier och miljöer som har barn och ungdomar som primär målgrupp, eller i vart fall där barn och ungdomar är överrepresenterade. 
 Vi anser att marknadsföringsåtgärder som riktar sig särskilt till eller skildrar barn och ungdomar utgör ett sådant särskilt klander- värt beteende som motiverar att en starkare sanktion kopplas till den befintliga skyddsregeln. Utgångspunkten bör alltså vara att bestäm- melsen i 7 kap. 1 andra stycket alkohollagen ska kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift. Med hänsyn till att marknadsstör- ningsavgiften är en sällan använd sanktion går naturligtvis att ifråga- sätta dess preventiva funktion. Trots det anser vi att det ligger ett inte obetydligt symbolvärde i att på detta sätt lyfta fram barn och ungdomars särskilt skyddsvärda ställning. 
 Frågan är då om den föreslagna ordningen är möjlig att genom- föra. Marknadsstörningsavgiften är, som redovisats i föregående avsnitt, en sanktion som liknar straffet. Formellt står avgifter 
 157 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 utanför den straffrättsliga ordningen och behöver i och för sig inte följa de allmänna principer som gäller där. Trots detta anser vi att man till viss del måste kunna ställa liknande krav på avgifter bl.a. vad gäller förutsägbarhet. En förutsättning för att avgiftssanktionera överträdelser av nämnda bestämmelse är sålunda att detta också är möjligt med hänsyn till marknadsstörningsavgiftens straffliknande karaktär, dvs. att tillämpningsområdet för avgiften blir tillräckligt tydligt avgränsat och möjligt att förutse. I detta avseende kan till en början diskuteras huruvida den aktuella bestämmelsen är tillräckligt precis för att kunna ligga till för marknadsstörningsavgift. Be- greppet skildra framstår i sammanhanget inte som problematiskt. Däremot erbjuder skrivningen rikta sig särskilt till visst tolk- ningsutrymme, i vart fall när det är fråga om andra marknads- föringsåtgärder än direktmarknadsföring. I detta avseende konsta- terar vi att enbart det förhållandet att den aktuella bestämmelsen ger utrymme för bedömningar inte utesluter att en avgiftssanktion kopplas till bestämmelsen. I marknadsföringslagens finns flera exempel på bestämmelser som ger utrymme för olika bedömningar, men där marknadsstörningsavgift trots det kan dömas ut vid över- trädelser. Vi konstaterar vidare att innebörden av den aktuella bestämmelsen är klar och att den erbjuder ett handlingsutrymme. Bestämmelsen har dessutom genom Konsumentverkets allmänna råd och branschens rekommendationer getts en sådan stadga att det, enligt vår uppfattning, inte föreligger något hinder mot att – från ett rättssäkerhetsperspektiv – avgiftssanktionera överträdelser av bestämmelsen. Vi finner också att förbudet i sig är ägnat att 
 störa marknadens funktion, eftersom systematiska otillbörliga ageranden i detta avseende i förlängningen riskerar att i leda till en bristande tilltro till hela alkoholbranschen. 
 Sammanfattningsvis bedömer vi alltså att tillämpningsområdet för marknadsstörningsavgiften bör utvidgas såtillvida att även över- trädelser av alkohollagens förbud mot att rikta marknadsföring sär- skilt till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt 25 år ska kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift. 
 158 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 11.5 
  
 Alkohollagens materiella marknadsföringsbestämmelser 
  
 Vår bedömning:  
 Alkohollagens bestämmelser om marknadsföring framstår i huvudsak som tydliga och kompletta. 
  
 Vårt förslag 
 : Förbudet mot användandet av kommersiella annon- ser vid marknadsföring av alkoholdrycker som innehåller mer än 15 volymprocent alkohol ska utvidgas till att gälla även vid annonsering i tidningar som ges ut på internet. 
 Kravet på informationstexter ska utvidgas till att gälla för kommersiella annonser för alkoholdrycker i tidningar som ges ut på internet. För sådana tidningar behöver informationstexten inte täcka en i förväg bestämd procentuell del av annonsens yta. 
 Under vårt arbete har inte framkommit något särskilt behov av för- tydliganden av de materiella marknadsföringsreglerna avseende alko- hol och tobak, utan dessa framstår i allt väsentligt som tydliga. Även med beaktande av den utveckling som vi beskrivit i vår kartläggning bedöms det befintliga regelverket vara i princip ändamålsenligt för att fånga upp olika marknadsföringsföreteelser. Reglerna komplet- teras dessutom av på detaljnivå av Konsumentverkets allmänna råd och – när det gäller alkoholmarknadsföring – branschens egna rekom- mendationer. Något behov av en ytterligare detaljreglering i lagstift- ningen har inte framkommit och med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen kan för övrigt lämpligheten av en sådan ifrågasättas. De praktiska tillsynsproblem som den tekniska utvecklingen har gett upphov till synes inte kunna knytas till konkreta brister eller otydligheter i de nuvarande marknadsföringsreglerna, varför något behov av ändrad lagstiftning inte heller föreligger av den anledningen. 
 Det i 7 kap. 1 § första stycket alkohollagen uppställda kravet på att särskild måttfullhet ska iakttas vid marknadsföring av alkohol- drycker är teknikneutralt och detsamma gäller de grundgällande bestämmelserna om marknadsföring i marknadsföringslagen. Som närmare redogjorts för i avsnitt 6.4.2 finns dock vissa teknik- relaterade skillnader när det gäller tillåtligheten av och förutsätt- ningarna för vissa former av marknadsföring av alkoholdrycker. Den utveckling på marknadsföringsområdet som under kartlägg- ningen har blottlagts aktualiserar frågan om det i dagsläget kan anses ändamålsenligt att det marknadsrättsliga regelverket stipu- 
 159 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 lerar olika spelregler beroende på i vilket medium som marknads- föringen förekommer. Därutöver kan på ett allmänt plan konsta- teras att ett enhetligt och konsekvent regelsystem utgör en viktig förutsättning för att effektiv tillsyn ska kunna bedrivas. Mot denna bakgrund finns det anledning att undersöka om och hur de tek- nikrelaterade skillnaderna i det nuvarande regelverket kan och bör neutraliseras. 
 Annonseringsförbudet för drycker med en alkoholhalt överstigande 15 volymprocent 
 Som tidigare redogjorts för i avsnitt 6.4.2 råder i dag ett förbud mot att vid marknadsföring av drycker som innehåller mer än 15 volym- procent alkohol till konsumenter använda kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförord- ningen är tillämplig. Vi konstaterar inledningsvis att en helt teknik- neutral reglering i detta avseende skulle innebära ett totalförbud mot marknadsföring av sådana drycker. Oavsett bärigheten av de skäl som kan anföras till stöd för en sådan lösning finner vi en sådan lösning skulle gå utöver de begränsningar som direktiven stipulerar, nämligen att vi inte få lämna förslag som begränsar de möjligheter till marknadsföring som de nuvarande reglerna erbjuder. 
 Med denna utgångspunkt finns det anledning att undersöka om det på något annat sätt är möjligt att anpassa regleringen till den tekniska verkligheten. Mot bakgrund av vad som framkommit under kartläggningen kan vi konstatera att den tekniska utvecklingen har medfört att marknadsföring i allt högre utsträckning sker via digitala medier. Det kan med den utgångspunkten ifrågasättas om Alkohol- lagsutredningens slutsats från år 2009 – att reklam för alkohol som sker i en dagstidning får anses ha en avsevärt större genomslagskraft än annan reklam – fortfarande har samma bäring. 
 Numera ges många traditionellt sett tryckta tidningar ut även på internet och annonseringen för alkoholdrycker i dessa nättidningar eller nätupplagor av de tryckta tidningarna har under senare år 
 ökat avsevärt. Eftersom dessa nättidningar vanligtvis innehåller ett urval av material som har funnits eller ska publiceras i papperstid- ningen, men inte sällan även material som endast läggs ut på webb- platsen, bl.a. video- och ljudinspelningar, omfattas dessa inte av bilageregeln i 1 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen (regeln har tidi- gare behandlats i avsnitt 5.3). Det sagda innebär att det i dag i 
 160 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 många fall är tillåtet att annonsera för starkare alkoholdrycker i tidningarnas nätupplagor, medan det är förbjudet i pappersupp- lagorna. Enligt vår mening framstår en lagteknisk uppdelning mellan papperstidningar och nättidningar i detta avseende som både förlegad och omotiverad och det saknas numera bärande skäl för att låta den nuvarande särbehandlingen av tryckta tidningar i aktuellt hänseende bestå. Det föreslås därför att tillämpnings- området för bestämmelsen i 7 kap. 4 § alkohollagen utvidgas till att omfatta även nätupplagorna av de tryckta tidningarna. Förslaget, som i praktiken endast innebär en kodifiering av den rekommen- dation som Sveriges Annonsörer, Sveriges Bryggerier, Sprit & jfr prop. 1976/77:108 s. 67). 
 I samband med införandet av en möjlighet till privatinförsel genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand i 3 kap. 9 § tredje stycket alkohollagen (se följande kapitel) infördes samtidigt ett undantag från tillhandagåendeförbudet, innebärande att detta inte ska gälla vid sådan införsel. I propositionen (prop. 2007/08:119, s. 39) anfördes följande skäl för denna ordning. 
 Orden anskaffa och tillhandagå kan dock sägas åsyfta ett vidare antal åtgärder för att någon ska komma i besittning av en sak, såsom exem- pelvis att vara behjälplig med transport. Syftet med bestämmelsen måste också anses vara att träffa personer som agerar som mellanhand mellan säljare och köpare av alkoholdrycker med ett förbud i aktuellt avseende, låt vara att bestämmelsens motsvarighet i äldre alkohollag- stiftning tillkommit under en tid då omvärlden såg annorlunda ut i fråga om bl.a. regler för försäljning. Såsom Högsta domstolen uttalat i NJA 1986 s. 527 får förbudet antas ha sin grund även i att det allmänna inte i större utsträckning än som av praktiska skäl kan anses påkallat velat avhända sig den möjlighet till kontroll som följer av att en köpare själv ombesörjer sina inköp. Vid sådan införsel som nu är aktuell genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand, kan sådana personer som därvid agerar som mellanhand, mot bakgrund av det anförda, sägas tillhandagå annan med att anskaffa alkoholdrycker. Det aktuella förbudet bör därför inte vara tillämpligt vid sådan införsel som 
 – till följd av  
 EG-domstolens 
  domar – föreslås bli tillåten genom detta lagstiftningsärende. 
  
 12.2.5 
  
 Förvissandekravet 
  
 Förbudet mot att lämna ut alkoholdrycker till personer under 20 år är förenat med ett krav på att den som lämnar ut sådana drycker ska förvissa sig om mottagarens ålder (3 kap. 8 § tredje stycket). Om det föreligger tveksamhet beträffande en kunds ålder ska legi- timation begäras. Om legitimation inte lämnas ska försäljning eller servering vägras (se prop. 1994/95:89 s. 90). 
 Statens folkhälsoinstitut anger som allmänt råd till bestäm- melsen om ålderskontroll att vid detaljhandel med eller servering av alkoholdrycker bör, om en köpares ålder inte är känd och den kan antas understiga 25 år, krävas att köparen legitimerar sig med en legitimation som är godkänd enligt Svensk industristandard, dvs. en  
 SIS-godkänd 
  legitimation (Statens folkhälsoinstituts allmänna råd till alkohollagens serveringsbestämmelser, FHIFS 2002:6). 
 171 
  
 13 
  
 Införsel genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand 
  
 13.1 
  
 Bakgrund 
  
 13.1.1 
  
 Det tidigare privatimportförbudet 
  
 Distansförsäljning från utlandet av alkoholdrycker har varit för- bjudet i lag sedan 1916 i Sverige. Orsaken till att förbudet infördes var att man ville göra det möjligt för den tidens lokala detalj- handelsmonopol att behålla kontrollen över försäljningen, både när det gällde ransoneringen av sprit, och senare vin och öl. Vidare ville man värna om monopolens princip att verksamheten inte skulle vara vinstdrivande (proposition 1915:187 till riksdagen). Förbudet kom senast till uttryck i 4 kap. 2 § i den tidigare alkohollagen (1994:1738). 
 Som en följd av  
 EES-avtalet 
  och Sveriges inträde i EU år 1995 avskaffades de tidigare monopolen på tillverkning, import, export och partihandel, vilka innehades av det statliga bolaget Vin &height:677px"  id="img1"/DIVTABLE cellpadding=0 cellspacing=0 class="t12"TRTD class="tr19 td33"> 
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 Källa:  
 SoRAD. 
  
 Andra undersökningar indikerar att andelen personer som har beställt alkoholdrycker via internet är något högre än vad SoRAD:s siffror visar. Enligt en undersökning som Alkoholpolitiskt Forum lät genom- föra hösten 2011 hade fyra av tio tillfrågade personer beställt alko- hol på internet eller kände någon som hade gjort det. 
 2  
 En annan undersökning som Sveriges Marknadsförbund lät genomföra hösten 2012 visade att knappt en av tio hade köpt alkoholhaltiga drycker via internet det senaste året. 
 3  
 Som närmare redogjorts för i av- snitt 10.9.2 visar den undersökning som vi har låtit genomföra att ca fem procent av de tillfrågade hade beställt alkoholdrycker via internet. 
 De spretande resultaten kan naturligtvis ha flera förklaringar. För- utom undersökningsmetoder och urval kan konstateras att frågorna i nämnda undersökningar skiljer sig något åt. SoRAD mäter internet- beställningar av alkohol genom att fråga om respondenten under 
  
 2 
  
 Undersökningen utfördes av Novus och bestod av en enkätundersökning bland 1 000 per- soner. Intervjupersonerna utgjorde ett representativt urval av befolkningen över 18 år. 
  
 3 
  
 Marknadsföring av alkoholhaltiga drycker i digitala kanaler, rapport  
  
 2012-11-02. 
  Resultatet baseras på en datainsamling den  
 18-24 
  oktober 2012 med hjälp av SnabbaSvars webbaserade paneler. Totalt 1 046 svarande. 
 196 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 de senaste 12 månaderna beställt alkohol till Sverige direkt från ett utländskt företag, t.ex. genom internet. I sammanhanget kan noteras att det av den undersökning som vi har låtit genomföra framgår att endast ca en tredjedel av de respondenter som tagit del av erbjudanden om att köpa alkoholdrycker via internet upplevde att företaget som tillhandahöll erbjudandet var utländskt. Lika stor an- del uppgav att de var osäkra (se avsnitt 10.9.2) 
 Av SoRADs rapport framgår vidare att internetbeställningar av alkohol även mängdmässigt är ett förhållandevis begränsat fenomen. Den genomsnittliga beställningsmängden, utslaget på hela befolk- ningen, var som lägst år 2008 (0,013 liter ren alkohol per person), men har därefter ökat och år 2011 uppgick den totala mängden till 0,07 ren alkohol per person. SoRADs preliminära siffror för år 2012 tyder på en viss nedgång från 2011 års beställningsmängder. Ut- vecklingen illustreras i diagram 15.2 nedan. 
 Källa:  
 SoRAD. 
  
 Diagram 15.3 nedan visar hur utvecklingen ser ut när mängden alkohol i stället slås ut på de respondenter som uppger sig ha be- ställt alkoholdrycker via internet. 
 197 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 Av SoRADs rapport framgår att vin sedan några år tillbaka utgör den vanligaste beställningsvaran (fram till år 2010 var det vanligare att beställa spritdrycker). De preliminära siffrorna för år 2012 tyder inte på någon förändring i det avseendet. 
 Det är i dagsläget oklart exakt hur många  
 e-handelsaktörer 
  som verkar på den svenska marknaden och det är också svårt att få en tillförlitlig bild av storleken av den samlade omsättningen från denna handel. Det kan dock konstateras att antalet aktörer som regi- strerat sig vid Skatteverket som distansförsäljare har ökat kraftigt de senaste åren. Detsamma gäller de totala skatteinbetalningarna från dessa, se tabell 15.1 nedan. 
 198 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 Källa:  
 Skatteverket 
 Det bör noteras att försäljningen av alkoholdrycker från aktörer som inte är registrerade som distansförsäljare hos Skatteverket inte finns med i siffrorna ovan. Vad gäller dessa aktörer är mörkertalet i princip totalt. Tullens omhändertaganden av alkoholdrycker beställda på internet indikerar dock att betydande mängder alkoholdrycker härrör från sådana företag. Utvecklingen illustreras i tabell 15.2 nedan. 
  
 Källa:  
 Tullverket. 
 Som närmare redogjorts för i avsnitt 13.2.2 åligger det en svensk köpare som själv ordnar med transporten av alkoholdryckerna till Sverige att anmäla införseln till Skatteverket och ställa säkerhet för 
 199 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 skatten. Det kan konstateras att antalet anmälningar har ökat de senaste åren, från 135 år 2007 till 641 år 2012 
 4 
 , men det går natur- ligtvis inte att utifrån anmälningarna dra några egentliga slutsatser om  
 e-handelns 
  verkliga omfattning. 
 Avslutningsvis kan nämnas att en av de i dag största  
 e-handels- 
  aktörerna på den svenska marknaden, enligt en artikel i internet- tidningen World of Wine News, i oktober 2012 hade ca 400 000 medlemmar och en marknadsandel motsvarande 6,5 procent av viner över 100 kronor i Sverige. 
  
 15.2 
  
 Typer av köpare 
  
 SoRADs undersökningar visar att det är fler män än kvinnor som beställer alkohol via internet och de beställer också totalt sett en större genomsnittlig mängd alkohol per tillfälle. Internetbeställ- ningar av alkohol är vanligast förekommande i ålderskategorin 30– 49 år. Mängden beställd alkohol är däremot inte större än bland de yngsta, trots att dessa har betydligt färre antal beställningar. Indi- vider med en utbildningsnivå högre än grundskola handlar oftare alkohol på internet. Däremot köper personer med universitets- eller högskoleutbildning mindre mängder per beställningstillfälle än personer med endast grundskole- eller gymnasieutbildning. En hög inkomst förefaller samvariera med att beställa alkohol via internet. Höginkomsttagare har dock färre beställningstillfällen än de med medelinkomst, men beställer större mängder vid varje enskilt till- fälle. Tendensen att beställa alkohol via internet har visat sig öka med ett högt alkoholkonsumtionsmönster. De som druckit sig be- rusade minst en gång i månaden har beställt alkohol via internet nästan två gånger oftare än de som druckit sig berusade färre gånger. Även de som kategoriseras som riskkonsumenter (dvs. en kvinna som druckit minst 14 cl ren alkohol i veckan och en man som druckit minst 21 cl alkohol i veckan) har beställt alkohol via internet nästan dubbelt så ofta än de som inte faller in under denna kate- gori. 
 När det gäller alkoholdrycker inhandlade från andra  
 e-handels- 
  aktörer än registrerade distansförsäljare har Tullverket identifierat tre huvudsakliga typer av beställare: 
  
 4  
 Uppgifter från Skatteverket. 
 200 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 1. 
  
 Köparen som tror på  
  
 e-handelsaktörens 
  felaktiga information om att det inte föreligger någon skattskyldighet i Sverige och som blir förvånad och upprörd när han eller hon får ett skattebeslut. 
  
 2. 
  
 Köparen som känner till regelverket, men som av ideologiska eller andra skäl inte respekterar det. 
  
 3. 
  
 Köparen som använder internet för många – och i en del fall stora beställningar – av alkoholdrycker i syfte att sälja dryckerna vidare. 
  
 15.3 
  
 Hur  
  
 e-handeln 
  typiskt sett går till 
  
 E-handeln 
  med alkoholdrycker kan generellt beskrivas på följande sätt. Konsumenten nås av marknadsföring med köperbjudanden (se avsnitt 10.9.2 och 15.5) eller söker själv upp aktörens webbplats. På webbplatsen utbjuder  
 e-handelsaktören 
  alkoholdrycker till försälj- ning för egen eller annans räkning. Beställning av dryckerna sker i regel direkt på  
 e-handelsaktörens 
  hemsida, men vissa aktörer er- bjuder även möjlighet till beställning via t.ex. telefon eller sms. Även andra typer av försäljningsförmedling förekommer, såsom möjlighet till beställning i fysiska butiker som säljer andra varor. Betalning sker företrädesvis med konto- eller kreditkort, men i vissa fall erbjuds fakturabetalning. De betalda varorna transporteras till kunden antingen av ett av säljaren anlitat transportbolag, eller ett transportbolag som köparen har anlitat. I den mån säljaren inte ombesörjer transporten informeras kunden i regel om att han eller hon kan anlita vilket fraktbolag som helst, men i praktiken är oftast köparen hänvisad till att välja något av de transportbolag som säljaren anvisar i samband med att beställningen slutförs. Leverans av alkoholdryckerna sker till ett utlämningsställe i Sverige eller hem till konsumenten. I vissa fall har kunden möjlighet att hämta ut varorna i t.ex. en livsmedelsaffär som fungerar som paketombud för ett transportbolag. 
 201 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 15.4 
  
 Typer av  
  
 e-handelsaktörer 
  
 15.4.1 
  
 Inledning 
  
 Det finns inledningsvis anledning att göra en distinktion mellan å ena sidan aktörer som är etablerade i ett annat  
 EES-land 
  och som varken organisatoriskt eller verksamhetsmässigt har någon egentlig koppling till Sverige (t.ex. utländska vinproducenter) och å andra sidan aktörer som är helt eller delvis etablerade i Sverige, har delar av sin verksamhet i Sverige eller som annars särskilt riktar sig till den svenska marknaden. I den mån annat inte särskilt anges syftar 
  
 e-handelsaktörer 
  i det följande på aktörer som tillhör den andra kategorin. I sammanhanget kan också noteras att en del  
 e-handels- 
  aktörer riktar sin verksamhet mot norska konsumenter och erbjuder utlämning vid fasta utlämningsställen på den svenska sidan gränsen. 
  
 E-handelsmarknaden 
  är inte homogen, utan flera särdrag kan urskiljas bland de typer av aktörer som förekommer. Ur ett skatte- rättsligt perspektiv kan en distinktion göras mellan de aktörer som är registrerade som distansförsäljare vid Skatteverket respektive de som inte är det. Det går också att göra en indelning av de olika typerna av aktörer utifrån hur företagen väljer att marknadsföra sitt produktsortiment och eventuella kringtjänster. Aktörerna skulle därvid kunna delas in i lågprisaktörer och högprisaktörer, där aktörer tillhörande den första kategorin har ett tydligt lågprisfokus, medan aktörer i den andra kategorin främst framhåller vad som ofta benämns särskilt utvalda alkoholdrycker, företrädesvis viner 
 (även öl har dock på senare tid börjat säljas och marknadsföras på ett liknande sätt). Denna indelning försvåras emellertid av att mark- naden och affärsuppläggen ständigt förändras. Det finns flera exempel på aktörer som övergått från att uteslutande erbjuda viner i de högre prissegmenten till att även tillhandahålla viner från ett lägre prissegment till en bredare målgrupp. 
 I syfte att försöka beskriva de typer av aktörer som förekommer på den svenska  
 e-handelsmarknaden 
  för alkoholdrycker delas i det följande dessa in i tre huvudsakliga kategorier; (1) vinbutiker på internet, (2) dagligvarubutiker på internet samt (3) lågprisaktörer. Dessa presenteras mer ingående nedan. 
 202 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 15.4.2 
  
 Vinbutiker på internet 
  
 Aktörerna inom denna kategori tillhandahåller vad som ofta be- tecknas som exklusiva eller noga utvalda viner. På senare tid har dock flera aktörer breddat sitt sortiment. Dessa aktörer har huvudsakligen två olika affärsupplägg. Vissa aktörer använder båda uppläggen, andra endast ett av dem. 
 Det första affärsupplägget innebär att vinbutiken bedriver verk- samhet under eget varumärke och erbjuder tjänster genom hela värdekedjan, dvs. sköter kundkontakter, tar emot beställningar och ombesörjer administration och logistiklösningar m.m. Det andra affärsupplägget går ut på att använda ett redan välkänt varumärke (t.ex. Dagens Industri, Malmö Aviation eller Nordea) och mark- nadsföra olika s.k. vinklubbar i dessa varumärkens namn. Genom att teckna ett medlemskap i en vinklubb erbjuds kunden möjlighet att köpa enstaka låder med vin eller teckna vinabonnemang. Många vinklubbar erbjuder även sina kunder vinprovningar och diverse kringtjänster, t.ex. digitala nyhetsbrev och personlig vinrådgivning per telefon. Det finns i dag exempel på aktörer som använder sig av båda dessa upplägg parallellt, dvs. förmedlar viner både under eget varumärke och agerar tjänsteleverantör till andra företags vinklubbar. 
  
 15.4.3 
  
 Dagligvarubutiker på internet 
  
 I denna kategori inkluderas dels dagligvarubutiker som samarbetar med vinbutiker på internet, dels sådana butiker som erbjuder hem- leverans av vin tillsammans med en färdigkomponerad middags- kasse, s.k. matkasse, direkt hem till dörren. 
 Redan 2008 planerade en av de största svenska livsmedelkedjorna att genom ett samarbete med en vinbutik på internet, erbjuda möj- lighet till vinbeställningar via sin hemsida. Planerna ledde emeller- tid till kraftiga reaktioner, varför livsmedelskedjan vid en utvär- dering beslutade sig för att avbryta dessa. 
 Våren 2011 började en större aktör som bedriver  
 e-handel 
  och hemleverans med matvaror att, genom ett samarbete med en vin- butik på internet, erbjuda vinleveranser tillsammans med matkassar. Beställningarna samt hanteringen av bl.a. alkoholskatten admini- strerades av vinbutiken. Företaget erbjuder inte längre dylika vin- leveranser med sina matkassar, men det finns exempel på mindre företag som i dag erbjuder liknande lösningar. 
 203 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 Det finns också flera andra exempel på samarbeten mellan vin- butiker och olika fysiska butiker innefattande utlämning av alkohol- drycker i dagligvarubutiker, men även exponering av viner i affärs- lokaler. 
  
 15.4.4 
  
 Lågprisaktörer 
  
 I denna grupp ingår  
 e-handelsaktörer 
  som profilerar sig med ett lågt pris och som ofta erbjuder produkter till ett betydligt lägre pris än övriga  
 e-handelsaktörer 
  och Systembolaget. Anledningen till att lågprisaktörerna kan hålla en betydligt lägre prisnivå är att de inte betalar svensk alkoholskatt, antingen med hänvisning till att de inte anser att alkoholskatt ska betalas i Sverige eller genom att lägga över ansvaret på konsumenten att själv betala in alkoholskatt till Skatteverket. 
 Lågprisaktörernas affärsmodell skiljer sig från andra typer av e- handelsaktörers affärsmodell på tre avgörande punkter: 
  
 1. 
  
 Lågprisaktörerna agerar i större utsträckning från annat land än Sverige och försäljning sker oftast uteslutande från företagens webbsidor. 
  
 2. 
  
 Alkoholdryckerna tillgängliggörs vid säljarens lager i utlandet och leveransen till konsumenten sker vid lagret. Konsumenten kan sedan välja att antingen hämta produkterna själv eller anlita en transportör. 
  
 3. 
  
 Lågprisaktörerna är inte registrerade som distansförsäljare i Sverige. 
  
 15.5 
  
 Marknadsföring 
  
 Till skillnad från Systembolaget driver  
 e-handelsaktörerna 
  sin verk- samhet utifrån vinstmaximering. Den marknadsundersökning som vi har låtit genomföra visar att  
 e-handelsaktörerna 
  marknadsför sina produkter aktivt på internet och i tidningar, men att även riktad reklam i form av post och  
 e-post 
  är förhållandevis vanligt förekommande. Av undersökningen framgår även att marknads- föring per telefon förekommer om än i en begränsad omfattning. För en närmare redogörelse av resultaten från undersökningen hänvisas till sammanställningen i avsnitt 10.9.2. Under arbetets 
 204 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 gång har vi också sett exempel på att flera aktörer bedriver stor- skalig marknadsföring i många parallella kanaler, såsom genom annonsering i dagstidningar, på olika webbsidor och sociala medier samt genom direktreklam. Vi har också sett exempel på aktörer som marknadsför alkoholprodukter genom s.k. showrooms där alkoholdrycker fysiskt exponeras i affärslokaler. 
 Marknadsföringen från  
 e-handelsaktörer 
  uppvisar även innehålls- mässigt vissa särdrag. Vi har under arbetets gång uppmärksammat. flera exempel på annonser som främjar merförsäljning, t.ex. erbjud- anden om fri frakt, erbjudanden om storpack och särskilda kampanj- och kombinationserbjudanden (t.ex. köp sex betala för fem). Flera lågprisaktörer marknadsför sig som direkta konkurrenter till Systembolaget, bl.a. genom utfästelser som billigare än System- bolaget eller handla alkoholhaltiga drycker upp till 70 % billigare 
 än på Systembolaget. På senare tid har även flera vinbutiker på internet börjat kommunicera på ett liknande sätt, t.ex. genom på- ståenden om att de är garanterat billigare än Systembolaget. 
 Marknadsföringen från flera av dessa aktörer ger också i vissa fall ett mer eller mindre tydligt intryck av att det är fråga om detalj- handel med alkoholdrycker, t.ex. Din vinbutik på nätet. 
 Vi har även sett flera exempel på annonser vars förenlighet med alkohollagens marknadsföringsbestämmelser med fog kan ifråga- sättas utifrån dess utformning och innehåll. AGM har också vid flera tillfällen funnit brister i  
 e-handelsaktörers 
  marknadsföring. Bland de marknadsföringsmoment som AGM har ingripit mot kan särskilt nämnas följande. 
  
 Erbjudande om Vin för en krona vid tecknade av medlemskap i en vinklubb. 
  
 Erbjudande om en extra flaska vin utan kostnad vid köp av 11 andra flaskor 
  
 Pop  
  
 up-annons 
  för vinklubb på Dagens Industris hemsida. 
  
 Erbjudande om möjlighet att vinna ett vinpaket genom tävling. 
  
 E-postreklam 
  
  från vinklubb till medlemmar av ett flygbolags bonusprogram utan att mottagaren beställt eller uttryckligen accepterat sådan reklam. 
 AGM har därutöver vid flera tillfällen anmärkt mot att utskick från vinklubbar saknat klar uppgift om avsändaren, dvs. viket företags produkter som marknadsförs. 
 205 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 Marknadsföring från  
 e-handelsföretag 
  har även varit föremål för KO:s bedömning. Som exempel på marknadsföring som KO har bedömt som otillbörlig kan nämnas följande. 
  
 Erbjudande om vinglas på köpet i samband med tecknande av vinprenumeration. 
  
 Gratis frakt vid beställningar över 3 000 kr. 
  
 Mellandagsrea och specialerbjudanden hänförliga till viss årstid. 
  
 En flaska vin på köpet vid köp av elva flaskor vin. 
  
 Brevlådereklam direkt hem till kund som inte bett om det. 
  
 15.6 
  
 Den framtida utvecklingen 
  
 Den nuvarande svenska lagstiftning som möjliggör privatinförsel av spritdrycker, vin eller starköl genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand har endast funnits i cirka fem år, varför det är svårt att dra några egentliga slutsatser om den kom- mande utvecklingen. Det kan dock konstateras att  
 e-handelsmark- 
  naden i stort har upplevt en expansiv tillväxt de senaste åren. Enligt undersökningen Mat på nätet (Svensk Distanshandel 2012) har den totala försäljningen via internet ökat mer än den totala detalj- handeln och marknaden har ökat från en årlig omsättning om 4,9 miljarder kronor år 2003 till 27,7 miljarder kronor år 2011 – en ökning med nästan 500 procent. Det framgår också att yngre per- soner är mer benägna än äldre att handla via internet och det be- döms att försäljningen via internet kommer att fortsätta öka i takt med att fler marknader inom detaljhandeln mognar. I rapporten konstateras vidare att  
 e-handel 
  med livsmedel under åren 2007– 2008 var mycket begränsad med få fullsorterade internetbaserade dagligvarubutiker. De aktörer som i dag levererar färdiga middags- lösningar med ingredienser och recept, s.k. matkassar existerade inte alls, utan endast enstaka nischade matkasseaktörer förekom. Dagens matkasseaktörer har således etablerat sin bredare verksam- het under de senaste två till tre åren. 
 I rapporten Så handlar vi på nätet 2011 – företag och konsu- menter på en global  
 e-handelsmarknad 
  (Svensk Handel 2011), framgår bland annat att priset är en viktig faktor för  
 e-handel. 
  Detta innebär att ju mer marknaden mognar desto viktigare blir det att bredda erbjudandet och även erbjuda produkter i lägre pris- 
 206 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 klasser. Detta är en mognadsprocess som kan skönjas även på e- handelsmarknaden för alkoholdrycker. Som tidigare nämnts före- kommer flera vinbutiker på internet som tidigare uteslutande erbjudit vad de själva benämnt som unika och exklusiva viner, men som nu även marknadsför viner från ett lägre prissegment till en bredare målgrupp. Det förekommer också uppgifter om att nya typer av aktörer planerar att etablera verksamhet i Sverige, exempelvis att distributörer avser att lansera logistiklösningar till vinbutiker på internet. 
 Systembolaget har låtit Handelns Utredningsinstitut (HUI) undersöka hur  
 e-handel 
  med alkohol har utvecklats de senaste åren, men framför allt hur marknaden, utifrån vissa förutsättningar och scenarion, kan komma att utvecklas på fem till tio års sikt. Av HUI:s rapport 
 5  
 framgår att  
 e-handeln 
  i Sverige har haft en stark utveckling de senaste åren och att de traditionellt framgångsrika branscherna på internet varit klädhandeln, elektronikhandeln och bokhandeln. Branscher som har haft en trög start, eller som be- finner sig i utvecklingsfasen, är livsmedels- och apotekshandeln. Enligt rapporten förutspås dock  
 e-handeln 
  i dessa branscher öka de närmaste åren. Även alkohol bedöms ha potential att bli en fram- gångsrik handelsvara på internet. Detta eftersom kläm- och känn- faktorn är låg medan utbudet är stort och informationen lättillgäng- lig. De huvudsakliga hot som lyfts fram mot en fortsatt expansion av denna marknad är dels behovet av särskilda logistiklösningar pga. tunga leveranser, dels osäkerheten kring lagligheten av vissa förfaranden. I rapporten beskrivs tre olika scenarier för den fort- satta  
 e-handeln 
  med alkohol. Enligt scenariot med låg tillväxt förväntas försäljningen fortsätta öka i en förhållandevis måttlig takt för att inom fem år nå en total marknadsandel om ca 0,9 procent av den totala alkoholförsäljningen och inom tio år en andel om 1,3 procent. Enligt scenariot med medelstark tillväxt hamnar alko- holförsäljningen på internet på en andel om drygt två procent inom fem år och knappt sju procent på tio års sikt. Enligt scenariot med hög tillväxt skulle internethandelns andel av den totala alkohol- försäljningen uppgå till fyra procent om fem år och till knappt 29 procent om tio år. 
  
 5  
 Sullivan och Johnson, Försäljning av alkohol på nätet, HUI Research, 2013. 
 207 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 15.7 
  
 Något om Systembolagets försöksverksamhet med hemleverans av alkoholdrycker 
  
 15.7.1 
  
 Inledning 
  
 Regeringen gav i september 2012 Systembolaget klartecken att göra försök med hemleveranser av alkoholdrycker i hela eller delar av maximalt sex län i Sverige. Tjänsten riktar sig till privatpersoner och leverans sker  
 måndag–fredag 
  klockan  
 10.00–20.00, 
  tidigast tre dagar efter beställning. Det finns i dagsläget en maxgräns på åtta kollin. Hemleverans sker för närvarande till självkostnadspris. För- söket genomförs stegvis och har hittills införts i Sollentuna, Johanneshov, Bromma, Nacka, Göteborg, Uppsala, Borås och Brämhult. Försöket påbörjas i full skala efter sommaren 2013. Utvärdering sker löpande och följs av alkoholforskare. Utvär- deringen kommer att pågå i maximalt 12 månader efter det att försöket har påbörjats i full skala. 
  
 15.7.2 
  
 Beställningsförfarandet 
  
 Beställning görs enligt nuvarande rutin där kunden kan beställa varor via webbplatsen först efter att ha öppnat ett konto hos 
 Systembolaget. Vid skapandet av konto anges namn, personnummer och  
 e-postadress. 
  Namn och personnummer kontrolleras med hjälp av PAR AB. Stämmer de uppgifter som kunden lämnat och han/hon är över 20 år skapas ett konto och det blir möjligt att genomföra en beställning. I samband med lansering av erbjudande om hemleverans ges information om ansvarsfull försäljning och försäljningsregler vidhäftas övrig information såväl vid skapande av konto för första gången som vid varje beställningstillfälle. Vid varje beställning ska användarvillkoren (som måste läsas och accepteras) tydligt beskriva förväntningar kopplat till ansvarsfull försäljning. 
  
 15.7.3 
  
 Utbildning av transportörer 
  
 Systembolaget har valt Bring Express som partner för leverans till kunderna. Systembolaget har tillsammans med White tagit fram ett utbildningsprogram för att utbilda och certifiera de personer som ska leverera till kunderna för att bl.a. säkerställa att Systembolagets försäljningsregler följs. Systembolaget har tillsammans med trans- 
 208 
  
 SOU 2013:50 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 portören utbildat chaufförer samt trafikledare hos transportören. Utbildningen består av fyra delar: 
  
 1. 
  
 Självstudiematerial 
  
 Beskrivning av Systembolagets uppdrag, försäljningsregler samt alkohollagen. 
  
 2. 
  
 Interaktiv utbildning 
  
 Fördjupning i försäljningsreglerna via bl.a. filmsekvenser och exempel. 
  
 3. 
  
 Lärarledd utbildning 
  
 Fortsatt fördjupning och diskussion rörande Systembolagets uppdrag, försäljningsregler samt alkohollagen. Denna del avslutas med att transportörens medarbetare genomför ett prov för att bli certifierad. 
  
 4. 
  
 Återkoppling 
  
 Steg fyra innebär att en anställd från Systembolaget följer med chauffören den första tiden för att ge chauffören direkt åter- koppling på kundmötet och leveransen. 
  
 15.7.4 
  
 Mottagande av hemleverans 
  
 Hemleverans av varor sker bara efter att både varor och frakt är betalda. I samband med utlämning av varor är legitimationskontroll obligatoriskt. Syftet är att säkerställa både att beställningen lämnas till rätt person och att beställaren/mottagaren är 20 år. På frakt- handlingen, där kunden kvitterar, finns en checklista som spedi- tören vid varje leverans skall kvittera att kontroll av ålder, bedöm- ning av nykterhet, risk för langning, samt att det är beställaren eller dennes ombud som tar emot varorna alla är genomförda. Annan person kan få ta emot varor men då behöver den personen också kunna uppvisa giltig legitimation och vara 20 år fyllda. Möjligheten för mottagning via ombud gäller endast vid leverans till beställarens folkbokförda adress. 
 209 
  
 Dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker 
  
 SOU 2013:50 
  
 15.7.5 
  
 Kontroll och uppföljning 
  
 Liksom i Systembolagsbutik och hos Systembolagets befintliga ombud ska kontroll av att försäljningen sker enligt alkohollagen göras vid hemleverans. De metoder som används för att kontrollera efterlevnaden vid hemleverans är: 
  
 Mystery shopping, innebärande att Systembolaget med hjälp av extern samarbetspartner gör beställning för hemleverans och med hjälp av shoppern kontrollerar hur transportören utför sitt uppdrag. 
  
 Löpande diskussioner och utvärdering av metoder och arbets- sätt vid forum för samverkan. 
  
 Inledningsvis medföljande av personal från Systembolaget vid leverans. 
  
 Uppföljning av transportörens inrapporterade incidenter med koppling till försäljningsreglerna. 
  
 210 
  
 16 
  
 Regleringen av  
  
 e-handeln 
  i Finland och Norge 
  
 16.1 
  
 Finland 
  
 I Finland har det statligt ägda alkoholbolaget, Alko Ab, ensamrätt till detaljhandel med alkoholdrycker. Denna ensamrätt är dock för- enad med undantag. Livsmedelsaffärer kan beviljas tillstånd att bedriva detaljhandel med genom jäsning framställda drycker som innehåller högst 4,7 volymprocent alkohol. Vidare får detaljhandel med genom jäsning framställda drycker som innehåller högst 13 procent alko- hol bedrivas av den som har beviljats tillstånd för att framställa sådana produkter. 
 Detaljhandel med alkoholdrycker är förenad med flera villkor och förbud. Det är t.ex. inte tillåtet att sälja alkoholdrycker till per- soner under 20 år eller till personer som är uppenbart berusade eller som uppför sig störande. Inte heller får alkoholdrycker säljas om det finns skäl att misstänka att de kommer att förmedlas till sådana personer. Försäljning av alkoholdrycker får på detaljhandelsställen ske endast mellan kl.  
 9.00–21.00 
  och försäljning får inte ske på kredit. Det är inte tillåtet för en innehavare av ett detaljhandelstillstånd att leverera alkoholdrycker till en kund. Följaktligen är det förbjudet att leverera alkoholdrycker till en kund tillsammans med t.ex. livs- medel. 
 Förmedling av alkoholdrycker mot arvode är uttryckligen för- bjudet i den finska alkohollagen (8.12.1994/1143). Alkoholdrycker får inte heller utan arvode förmedlas till personer till vilka sådana drycker inte får säljas. Alkoholdrycker som inte är lagligen impor- terade får inte heller innehas eller transporteras. 
 Enligt den finska alkohollagen har privatpersoner rätt att impor- tera alkoholdrycker för eget bruk utan importtillstånd. Tillstånds- och tillsynsverket för social och hälsovården (Valvira) har i en an- visning utfärdad den 18 mars 2010 närmare preciserat vad som enligt 
 211 
  
 Regleringen av  
 e-handeln 
  i Finland och Norge 
  
 SOU 2013:50 
  
 myndighetens uppfattning ska gälla vid beställning och privatimport av alkoholdrycker. En utgångspunkt är att kommersiell import av alkoholdrycker förutsätter tillstånd, men att ett bolag som via inter- net bedriver försäljning av alkoholdrycker inte kan beviljas sådant tillstånd, eftersom det i sådana fall är fråga om otillåten förmedling av alkoholdrycker. För att det ska vara fråga om tillåten privatimport måste beställningen, betalningen och transporten av alkoholdrycker- na organiseras på ett visst sätt. Ett första krav är att köparen ska beställa alkoholdryckerna direkt av en försäljare av alkoholdrycker som befinner sig i utlandet. Han får alltså inte använda sig av en finsk mellanhand. Betalning ska ske innan alkoholdryckerna trans- porteras till Finland och betalning får inte ske till säljarens repre- sentant i Finland. Vidare ska säljaren överlåta alkoholdryckerna till köparen eller till en representant som köparen meddelat, t.ex. ett transportföretag, utanför Finlands gränser. Vid behov ska köparen själv anlita ett i förhållande till säljaren oberoende och självständigt transportbolag och betalning för transporten ska ske till det bolaget. I transporthandlingarna ska köparen antecknas som både avsändare och mottagare. Slutligen får alkoholdryckerna inte mellanlagras, utan de måste transporteras direkt till den adress i Finland som köparen har angett vid beställningen. 
 Valvira övervakar importen av alkohol tillsammans med andra myndigheter, framför allt tullen. Särskilda tillsynsregler saknas dock beträffande t.ex. ålderkontroll vid privatimport och Valvira har efter- lyst klarare regler i det avseendet. 
 I en dom från Helsingfors tingsrätt den 5 mars 2010 konstatera- de tingsrätten att en kommersiell aktör som hade agerat i strid med Castro anvisningar gjort sig skyldig till brott mot alkohollagen. På grund av preskriptionsregler dömdes inte aktören för brott, men tillsynsmyndigheterna i Finland betraktar detta avgörande som en bekräftelse på att myndigheternas tolkning av alkohollagen är riktig. Vidare har Helsingfors tingsrätt i september 2012 avgjort ett likande mål. Målet rörde en estnisk man som på internet hade en handels- plats (alkotaxi.eu) genom vilken finska konsumenter kunde beställa och få alkoholdrycker hemlevererade. Även i det fallet konstaterade tingsrätten att brott mot alkohollagen (samt även skattelagstiftning) hade begåtts. Domen har överklagats till hovrätten. 
 I det finska regeringsprogrammet, som lämnades till den finska riksdagen den 22 juni 2011, har antecknats att en totalreform av alkohollagen ska ske under förvarande regeringsperiod. Beredningen av reformen inleds genom en förutredning av de nuvarande bestäm- 
 212 
  
 SOU 2013:50 
  
 Regleringen av  
 e-handeln 
  i Finland och Norge 
  
 melsernas funktionsduglighet. Tillsynsmyndighetens preliminära upp- fattning är att  
 e-handel 
  med alkoholvaror samt hemtransport av alkoholdrycker inte ska tillåtas för inhemska tillståndsinnehavare. 
  
 16.2 
  
 Norge 
  
 Till skillnad från Sverige står Norge utanför EU. Som medlemsstat inom EFTA omfattas Norge emellertid (genom  
 EES-avtalet 
  med EU) av den inre marknadens fria rörlighet. Det innebär att EUF- fördragets handels- och konkurrensrelaterade bestämmelser gäller även för Norge. 
 I Norge har det statligt ägda Vinmonopolet ensamrätt på detalj- handel med alkoholhaltiga drycker med en volymprocent över 4,75. Drycker med lägre alkoholhalt får säljas i vanliga livsmedelsbutiker. 
 Fram till 2009 fanns ett förbud mot import av alkoholdrycker för privatpersoner i Norge. Efter Allen och påtryckningar från ESA (EFTA:s övervakningsorgan) upphörde emellertid för- budet genom en lagändring den 1 juli 2009. Lagändringen innebär att det i dag är tillåtet att som privatperson importera alkoholdrycker för privat bruk oavsett avsändarland. Den uttalade avsikten med lag- ändringen var dock att Vinmonopolets ensamrätt till att sälja alko- holdrycker till konsument i Norge skulle upprätthållas på oförändrat sätt. I samband med att förbudet mot privatinförsel upphördes in- fördes därför flera preciseringar av den norska alkoholloven (LOV  
 1989-06-22 
  nr 27: Lov om omsetning av alkoholholdig drikk m.v.), vilka syftade till att säkerställa monopolet och att det just bara var fråga om privatpersoners rätt att utnyttja möjligheten till privatim- port. Alkoholloven kompletteras av föreskrifter utfärdade av depar- tementet (FOR  
 2005-06-08: 
  Forskrift om omsetning av alkohol- holdig drikk m.v.). Det norska regelverket innehåller följaktligen flera krav dels på den verksamhet som utlämnar alkoholdrycker, dels på hur själva utlämningen får gå till. Kraven kan sammanfattas enligt följande. 
 Privatpersoner har rätt att från utlandet föra in alkoholhaltiga drycker avsedda för eget bruk förutsatt att de har uppnått lagstadgad ålder – 18 år för drycker med upp till och med 22 volymprocent och 20 år för starkare drycker. Privatpersonen ska stå som importör både formellt och reellt och inga andra än köparen, säljaren och en oavhängig transportör får vara inblandade i importen. Beställning, 
 213 
  
 Regleringen av  
 e-handeln 
  i Finland och Norge 
  
 SOU 2013:50 
  
 som även kan ske via internet, ska ske direkt till den utländske säljaren. 
 Särskilda krav ställs på transportbolag som levererar alkohol- drycker vid privatinförsel. Bolaget måste vara oberoende av säljaren och får inte ha några andra fördelar av transportuppdraget än normal betalning för detta. Transportbolaget får inte heller ha något utläm- ningsställe utöver den distributionsanordning som gäller för andra försändelser (t.ex. postkontor). Utlämning av varorna får ske endast under vissa tider (kl.  
 08.30–18.00 
  på vardagar och kl.  
 08.30–15.00 
  på lördagar). 
 Företag som levererar alkoholdrycker ska kontrollera att mot- tagaren har uppnått lagstadgad ålder samt att mottagaren inte är be- rusad. Transportföretaget måste vidare ha ett system för intern- kontroll, vilket betyder att det måste vidta systematiska åtgärder för att säkerställa att verksamheten planeras, organiseras och bedrivs i enlighet med gällande regelverk. 
 För att ett transportföretag ska få leverera alkoholdrycker måste det vara registrerat hos Helsedirektoratet. Det huvudsakliga syftet med kravet på registrering är att se till att leveransen av alkohol- drycker uppfyller kraven i alkohollagstiftningen. I samband med re- gistreringen måste transportbolaget lämna en egenerklæring var- igenom företaget intygar att verksamheten uppfyller de lagstadgade kraven. Registreringsprocessen är rent formell och någon prövning av verksamheten sker inte. 
 Helsedirektoratet ansvarar för tillsynen av reglerna avseende pri- vatimport av alkoholdrycker. I sitt tillsynsarbete samarbetar Helse- direktoratet med flera andra myndigheter, bl.a. Toll- og avgiftsetaten. Helsedirektoratet har möjlighet att avregistrera ett transportföre- tag som bryter mot villkoren för registreringen. 
 214 
 17 Överväganden och förslag 
  
 17.1 
  
 Reformbehovet 
  
 Direktiven framhåller att det är angeläget att frågan om tillsyn över  
 e-handel 
  med och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter utreds för att säkerställa en fungerande tillsyn och för att kunna in- gripa mot förfaranden som strider mot dagens bestämmelser. Vi har därför fått i uppdrag att för samtliga aktörer som bedriver  
 e-handel 
  med och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter utreda och lämna förslag på hur tillsyn av sådan handel bör bedrivas och hur ålderskontrollen ska säkerställas. 
 I dagsläget har sålunda ingen tillsynsmyndighet ett uttryckligt ansvar för att bedriva tillsyn över  
 e-handel 
  med alkoholdrycker. Det finns följaktligen inte någon möjlighet att rikta administrativa sanktioner mot kommersiella aktörer som på olika sätt medverkar vid  
 e-handel. 
  
 Ungdomens Nykterhetsförbund (UNF) genomförde 2011 en kontroll där fyra ungdomar mellan 16 och 18 år försökte beställa alko- holdrycker via internet. Totalt gjordes nio inköpsförsök från sex slumpvis utvalda  
 e-handelsakörer. 
  Vid två av försöken nekades de gjorda beställningarna och vid ett tillfälle nekades utlämning av de beställda varorna. UNF lät genomföra en liknande undersökning 2012. Den gången genomfördes totalt tio provköp från lika många slumpvis utvalda s.k. vinklubbar av tre personer mellan 17 och 18 år gamla. I fem fall kunde köpen fullföljas. 
 Utifrån de begränsade undersökningar som UNF har låtit utföra går naturligtvis inte att dra några generella slutsatser kring efterlev- naden av reglerna om ålderskontroll i samband med beställning och leverans av alkoholdrycker vid  
 e-handel. 
  Det kan dock konstateras att de rutiner som många företag, i vart fall utåt sett, använder sig av för att säkerställa att minderåriga inte kommer i besittning av alko- holdrycker i många fall synes uppvisa brister. Det är dock tillräckligt 
 215 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 att konstatera att  
 e-handel 
  med alkohol tillsynsmässigt är en vit fläck genom att ingen myndighet vare sig utövar tillsyn eller anser sig ha ett ansvar för att sådan tillsyn bedrivs. Som uttalas i direktiven är det alltså motiverat att överväga hur en sådan tillsyn bör bedrivas och inriktas. 
 Tillsyn utövas inte över verksamhet som i sig är illegal, utan det ankommer på de rättsvårdande myndigheterna att övervaka, utreda och ingripa mot förfaranden som kan misstänkas strida mot alko- hollagens (2010:1622, AL:s) straffbestämmelser, t.ex. överträdelser av Systembolagets detaljhandelsmonopol med alkoholdrycker. En förutsättning för att kunna rikta tillsyn mot en viss verksamhet är sålunda att denna omfattas av det lagreglerade området. Ett problem i det sammanhanget är att det i dag förekommer  
 e-handel 
  med alkoholdrycker vars laglighet kan ifrågasättas. Innan vi analyserar förutsättningarna för – och lämnar förslag på – hur en tillsyns- reglering kan utformas på  
 e-handelsområdet 
  finns det anledning att något beröra denna situation och redovisa vår bedömning av i vilken mån gränsdragningen i framtiden bör tydliggöras. 
  
 17.2 
  
 Gränserna för den tillåtna  
  
 e-handeln 
  
 Vår bedömning 
 : Det nuvarande regelverket ger upphov till tolk- ningssvårigheter, vilka i sig medför osäkerhet beträffande laglig- heten av flera av de mångfasetterade verksamheter och förfaran- den som förekommer bland de aktörer som etablerat sig på den svenska  
 e-handelsmarknaden 
  för alkoholdrycker. Vi anser att legalitets- och förutsebarhetsskäl motiverar en översyn av det nu- varande regelverket med inriktningen att gränserna för det tillåtna området bör regleras på ett tydligare sätt än vad som är fallet i dag. Vid en sådan översyn bör även allmänna alkohol- politiska hänsyn beaktas. 
 216 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 17.2.1 
  
 Lagtekniska gränsdragningsproblem 
  
 Den renodlade distanshandeln omfattar två huvudsakliga led, ett för- säljningsled och ett transportled. Som redogjorts för i kapitel 15 är dock dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker i realiteten mer komplex än så. Sedan det blev tillåtet för privatpersoner att föra in alkohol- drycker till Sverige genom yrkesmässig befordran eller annan obe- roende mellanhand har det nämligen uppträtt aktörer på den svenska marknaden, vilka i kommersiellt syfte förmedlar försäljningar av alkoholdrycker från utlandet eller på annat sätt medverkar till sådan försäljning. Flera svenska företag inom skilda branscher har också inlett olika typer av samarbeten med förmedlare av alkoholdrycker. 
 Bortsett från renodlade transporttjänster råder i dag osäkerhet beträffande lagligheten av flera av de mångfasetterade verksamheter och affärsupplägg som förekommer på  
 e-handelsmarknaden. 
  Osäker- heten gäller primärt den närmare innebörden av begreppen yrkes- mässig befordran och annan oberoende mellanhand i 4 kap. 4 § andra stycket 7 alkohollagen och följaktligen räckvidden av det i 3 kap. 9 § tredje stycket alkohollagen införda undantaget från det straffsanktionerade förbudet mot att i större omfattning tillhandagå annan med att anskaffa alkoholdrycker (begreppen har behandlats i avsnitt 13.2.) 
 En bärande princip i svensk alkoholpolitik är att handel med alkoholdrycker ska vara kontrollerad. Tillgänglighetens betydelse har slagits fast i forskning och regeringar har valt att bygga politiken på slutsatsen att ju svårare det är att få tag på alkohol, desto mindre dricks det totalt sett och desto färre människor skadas på grund av alkoholen. En annan viktig grundsten i alkoholpolitiken är, som redovisats i avsnitt 3.1, den så kallade desintresseringsprincipen. Den innebär att man så långt som möjligt försöker begränsa de privata vinstintressena i alkoholhanteringen. Privata aktörer med vinstintresse verkar för ökad konsumtion, vilket står i strid med folkhälsointresset av minskad alkoholkonsumtion och minskade skador. Mot denna bakgrund kan de uttalanden som regeringen gjorde i samband med införandet av undantaget från tillhanda- gåendeförbudet i 3 kap. 9 § alkohollagen (se avsnitt 12.2.4) svår- ligen tas till intäkt för att avsikten då var att tillåta alla former av kommersiell förmedlingsverksamhet. Samtidigt går det inte att bortse från att bestämmelsens nuvarande ordalydelse inte inskränker det tillåtna området till rena transporttjänster. Att bestämmelsens ordalydelse redan tidigt ledde till tolkningsproblem (se avsnitt 13.2) 
 217 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 har inte inneburit någon översyn av lagstiftningen. Det sagda inne- bär att det fortfarande är oklart om – och i så fall i vilken utsträck- ning – annan förmedling än transport är tillåten. 
 Frågan om olika typer av förmedlingstjänster eller andra moment i försäljningskedjan är tillåtna eller inte hänger även samman med frågan om försäljningsbegreppets räckvidd. Mot bakgrund av de uttalanden som  
 EG-domstolen 
  gjorde i den s.k. Rosengrendomen (domen har behandlats i avsnitt 13.1.4) är det å ena sidan helt klart att en vid sidan av detaljhandelsmonopolet parallell försäljningsverk- samhet av alkoholdrycker i Sverige under inga förhållanden kan legitimeras utifrån undantaget från tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 § alkohollagen. I domen fann  
 EG-domstolen 
  å andra sidan att det tidigare förbudet mot privatimport av alkoholdrycker till Sverige utgjorde en obefogad kvantitativ restriktion av den fria rörligheten för varor enligt dåvarande artikel 28 i  
 EG-fördraget. 
  Denna artikel träffar endast sådana importer som sker från en annan medlemsstat i EU eller någon av de stater som ingår i  
 EES-området. 
  Avgörande i detta avseende är som huvudregel inte varifrån varorna ursprung- ligen kommer eller var handeln rent fysiskt sker, utan var den näringsidkare som köpet sker ifrån är etablerad. 
 Etableringsbegreppet är inte okomplicerat.  
 EG-domstolens 
  praxis innebär att detta omfattar det faktiska bedrivandet av näringsverk- samhet med hjälp av ett fast driftställe. För ett företag som bedriver handel via internet är etableringsstaten alltså inte den stat där ut- rustningen för webbplatsen finns eller den stat från vilken det går att nå webbplatsen, utan den stat där näringsverksamheten faktiskt utövas. Näringsidkarens fasta driftställe tjänar i regel som en utgångs- punkt vid denna bedömning, men även andra omständigheter och aktiviteter är av betydelse. 
 Redan det förhållandet att frågan om var etablering ska anses före- ligga innefattar en samlad bedömning av ett flertal omständigheter innebär naturligtvis en osäkerhet i frågan om vad som, utöver trans- porttjänster, utgör tillåten förmedlingsverksamhet. Detta eftersom en etablering i Sverige för försäljning strider mot detaljhandels- monopolet. Vi har under arbetets gång kunnat observera olika former av verksamhet som uppvisar påtagliga likheter med detalj- handel, dvs. försäljning till konsument. Det finns flera exempel på aktörer som inom ramen för en i Sverige uppbyggd organisation hanterar de flesta försäljningsmomenten vid  
 e-handel 
  och erbjuder tjänster genom hela värdekedjan, såsom beställning, betalning, trans- port, reklamationer och kundtjänst. Även tilläggstjänster, såsom 
 218 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 rådgivning och särskilda provningar förekommer (se vidare kap. 15 angående dagens  
 e-handel 
  med alkoholdrycker). 
 En variant på samma problematik är att ett utländskt företag, som formellt säljer alkoholdrycker till svenska konsumenter, använder ett svenskt företag för att ta upp beställningar, ombesörja frakt till konsument och sköta punktskatteinbetalningar för den sålda alko- holen. Anses i en sådan situation en etablering för försäljning ha skett i Sverige och i så fall av vilket av bolagen? 
 Flera  
 e-handelsaktörer 
  marknadsför sig som direkta konkurren- ter till Systembolaget och marknadsföringen uppvisar i vissa fall också särdrag. Vi har under vår kartläggning på marknads- föringsområdet fått tydliga indikationer på förekomsten av upp- sökande försäljningsverksamhet i form av t.ex. telemarketing. Det förekommer också direktreklam från exempelvis olika vinklubbar, både via  
 e-post 
  och via vanlig post (se vidare avsnitt 15.5). Utan att kunna redovisa någon fullständig bild finns det alltså tecken som talar för att det på detta område i större omfattning förekommer mark- nadsföringsåtgärder som inte är i enlighet med de svenska mark- nadsföringsreglerna. Även om det ligger i sakens natur att säljare på distans ska få marknadsföra sina varor – givet att de marknads- föringsrättsliga reglerna respekteras – torde även marknadsföringens utformning rimligen spela in vid bedömningen av frågan om var en etablering ska anses ha ägt rum. Trots att försäljningen av dryckerna formellt sker från ett utländskt bolag kan i dessa fall konstateras att gränsen mot detaljhandel, i synnerhet utifrån ett kundperspektiv, är hårfin och i flera fall går att ifrågasätta var verksamheten egentligen är etablerad. Den marknadsundersökning som vi har låtit utföra visar också att det hos allmänheten finns en stor osäkerhet när det gäller ursprunget av den marknadsföring för  
 e-handel 
  med alkohol- drycker som förekommer. 
 Gränsen för vad som ska anses utgöra en etablering i Sverige kan också kompliceras av om ett svensk företag som säljer och levererar t.ex. livsmedel, genom samarbete med en förmedlare av alkohol- drycker även erbjuder sina kunder leverans av alkoholdrycker. Även om företaget i ett sådant fall inte skulle ha någon direkt ekonomisk vinning av samarbetet med förmedlaren, finns naturligtvis ett bakomliggande kommersiellt syfte och en fråga är självklart i vilken utsträckning livsmedelsbutikens etablering påverkar hur bedömningen sker av företaget som säljer alkohol. 
 Sammanfattningsvis är det alltså oklart vilka förmedlingsåtgärder utöver transport och viss marknadsföring som – i förekommande 
 219 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 fall – är tillåtna. Enligt vår uppfattning framstår det som sannolikt att vissa aktörer i dag sammantaget är etablerade i Sverige på ett så- dant sätt att de vid en rättslig prövning skulle anses bedriva detalj- handel mot konsument här. Det finns dock inga indikationer på att gränsdragningsproblematiken inom rimlig tid kommer att lösas genom domstolsavgöranden. 
 Utöver frågan om lagligheten av vissa företeelser och affärsupp- lägg på  
 e-handelsmarknaden 
  har vi konstaterat att det i dag också förekommer vissa leveransmetoder vars laglighet kan ifrågasättas utifrån nuvarande regler i alkohollagen. 
 En särskild frågeställning som har aktualiserats hos FHI avser lagligheten av förfaranden som innebär att privatpersoner ges möjlig- het att beställa transporttjänster vid särskilda terminaler där försän- delserna också kan hämtas ut. Det kan hävdas att en sådan terminal kan utgöra en butikslokal i alkohollagens mening. En sådan bedöm- ning, som bygger på en relativt extensiv tolkning av begreppet butiks- lokal, framstår dock inte som självklar. Någon vägledande praxis där begreppet har behandlats på motsvarande sätt finns inte. Å andra sidan torde det vara närmast klart att om motsvarande verksamhet i stället sker genom att en butik, exempelvis en närbutik, är paket- ombud för en transportör av alkoholdrycker, kan alkoholdrycker komma att förvaras i butiken i strid förvaringsförbudet i 3 kap. 2 § alkohollagen. Även när det gäller tolkningen av begreppet butiks- lokal rådet det alltså en viss osäkerhet i detta avseende. 
  
 17.2.2 
  
 Allmänna alkoholpolitiska överväganden 
  
 Vi har ovan redogjort för de juridiska gränsdragningsproblem som de nuvarande reglerna ger upphov till. Oklarheterna blir särskilt bekymmersamma om man beaktar att överträdelser av reglerna är straffrättsligt sanktionerade och att legalitetsprincipen ställer stora krav på förutsägbarhet och tydlighet. Uttryckt på ett annat sätt kan alltså hävdas att gränsen för det kriminaliserade området i dag är oklar, vilket sannolikt är en bidragande orsak till att det inte före- kommer domstolsprövningar i nämnvärd omfattning. Det kan i vart fall konstateras att de rättsvårdande myndigheterna hittills har valt att inte ingripa mot tveksamma  
 e-handelsrelaterade 
  förfaranden med stöd av alkohollagens bestämmelser. 
 Att det inte tydligt står klart var gränserna går mellan tillåtna och otillåtna åtgärder kan också anses leda till mer allmänna, alkohol- 
 220 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 politiska problem. Grundläggande i den svenska alkoholpolitiken är detaljhandelsmonopolet för alkoholdrycker, vilket i allt väsentligt motiveras av folkhälsoskäl. 
  
 E-handeln 
  med alkoholdrycker har fortsatt att öka de senaste åren, men omsätter av allt att döma fortfarande relativt små volymer jämfört med Systembolagets försäljning. Osäkerheten kring siffror- na är emellertid stor. Det kan konstateras att antalet registrerade distansförsäljare har ökat, liksom de totala skatteinbetalningarna från dessa aktörer. Tullverkets beslag av alkoholdrycker beställda på internet indikerar att också att betydande mängder alkoholdrycker beställs från andra  
 e-handelsaktörer 
  än de som är registrerade som distansförsäljare hos Skatteverket, men utifrån Tullverkets siffror går inte att dra några egentliga slutsatser beträffande eventuella ökningar i denna handel. Av SoRAD:s undersökningar (se avsnitt 15.1) framgår att andelen av befolkningen som har beställt alkoholdrycker via internet har ökat kraftigt de senaste åren, om än från en låg nivå. Flera andra undersökningar tyder på att beställningar av alkohol- drycker via internet är något vanligare än vad SoRAD:s siffror ger uttryck för, men annat har inte framkommit än att  
 e-handeln 
  med alkoholdrycker fortfarande utgör en förhållandevis begränsad, men expansiv, företeelse. 
 Även om volymerna från  
 e-handelsförsäljningen 
  fortfarande är begränsade har marknadsföringen från  
 e-handelsaktörerna 
  utifrån vad vi har erfarit ökat under senare år och det finns också flera exem- pel på att målgruppen för denna handel har breddats. I marknads- föringen förekommer också att olika  
 e-handelsaktörer 
  söker legiti- mera verksamheten med formuleringar om att försäljningen är laglig eller med hänvisningar till att företaget är registrerat hos Skatte- verket. Att gränserna för det lagliga området är oklara strider mot den grundläggande utgångspunkten vad gäller hantering av alkohol i Sverige, nämligen att den ska vara reglerad. Samtidigt är det i prak- tiken omöjligt att angripa sådana påståenden i marknadsföringen så länge oklarheterna består. 
 En risk om det inte klargörs var gränserna går för det tillåtna området är att en fortsatt expansiv förmedlingsverksamhet, kombi- nerat med intensiv marknadsföring, undergräver den ställning som monopolet har i dag. Det kan med andra ord vara svårt att upprätt- hålla stödet för monopolet om andra aktörer som av konsumenterna uppfattas som svenska bistår med förmedling av alkoholdrycker. Särskilt skulle så rimligen vara fallet om  
 e-handeln 
  fortsätter i samma riktning, men redan i dag finns det risk för en sådan utveckling. En 
 221 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 annan konsekvens skulle kunna vara att det skulle kunna bli svårt att på sikt upprätthålla detaljhandelsmonopolet  
 EU-rättsligt. 
  Även om det alltjämt rör sig om en relativt begränsad företeelse är således en sådan framtida utveckling bekymmersam ur ett alkoholpolitiskt perspektiv. 
  
 17.2.3 
  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 Vårt uppdrag är enligt direktiven att med utgångspunkt i nu gällande regelverk utreda hur tillsyn av  
 e-handel 
  och hemleverans av alko- holdrycker till konsumenter bör bedrivas. Redan med den utgångs- punkten faller det utanför uppdraget att slå fast vilka typer av för- faranden som vid  
 e-handel 
  är tillåtna respektive otillåtna. Vi kan alltså inte föreslå vare sig regler som tillåter eller förbjuder  
 e-handeln 
  med alkoholdrycker, utan utgångspunkten är den reglering som redan finns i dag. Å andra sidan ställs vi indirekt inför frågan om vad som är lagligt och inte lagligt, eftersom det inte kan komma i fråga att föreslå tillsyn över sådan verksamhet som vid en senare prövning skulle visa sig inte vara laglig. 
 Bedömningen av vilka tillsynsåtgärder som är möjliga och lämp- liga att vidta måste rimligen ta sin utgångspunkt i alkohollagens allmänna bestämmelser om försäljning, företrädesvis i reglerna om utlämnade. Som nämnts ovan finns det i alkohollagen i dag inga regler som detaljerat fångar upp olika typer av förmedlingstjänster och andra former av  
 e-handelsverksamhet. 
  Alkohollagens regelverk är alltså inte utformat för att täcka olika typer av förmedlingstjänster och andra former av kommersiella  
 e-handelstjänster. 
  Även om det alltjämt rör sig om en kvantitativt sett relativt begränsad företeelse finns det – som vi utvecklat ovan – starka skäl att se över alkohol- lagstiftningen med utgångspunkten att för framtiden reglera gränserna för vilka typer av förmedlingsåtgärder som bör vara tillåtna vid och  
 e-handel 
  och hemleverans till konsument och – i den mån olika förfaranden ska falla inom de lagliga gränserna – bestämma de när- mare förutsättningarna och villkoren för sådan verksamhet. En sådan översyn måste dock ske i ett annat sammanhang och ryms inte inom utredningens uppdrag, som är att utifrån gällande regler föreslå åtgärder för en effektivare tillsyn. 
 Det kan i och för sig hävdas att inrättandet av regler för tillsyn av enskilda legala delar av  
 e-handel 
  med alkohol skulle kunna få en legitimerande effekt på sådan verksamhet eller sådana verksam- 
 222 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 hetsdelar som i dag vid en prövning skulle visa sig strida mot detaljhandelsmonopolet. Motsvarande invändning kan och har riktats mot möjligheten att hos Skatteverket registrera en verksamhet för skatteinbetalningar. Att gränserna mellan det tillåtna och otillåtna är oklar innebär dock inte att vi bör avstå från att föreslå tillsyns- åtgärder riktade mot det lagliga området. Eftersom det enligt gäll- ande lagstiftning finns ett sådant område – och då ingen myndighet i dag rent faktiskt utövar någon tillsyn inom detta område – är behovet av en sådan reglering mycket tydligt. Det är vidare svårt att tro att en framtida eventuell översyn skulle komma till slutsatsen att all  
 e-handel 
  och hemleverans av alkohol till privatpersoner skulle begränsas. Det finns således ett behov av en ordning för tillsyn av den verksamheten. I det följande lämnar vi förslag på hur en sådan bör utformas. 
  
 17.3 
  
 Hur ska tillsynen inriktas? 
  
 Vårt förslag 
 : Alkohollagens nuvarande förbud mot att i vissa fall sälja och lämna ut alkoholdrycker, samt krav på att vid utlämnan- de av alkoholdrycker förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder, ska förtydligas så att de otvetydigt gäller även för den som levererar alkoholdrycker. Den som levererar alko- holdrycker i strid med nämnda förbud ska kunna dömas för olovlig dryckeshantering. 
  
 17.3.1 
  
 Vilka alkoholrättsliga regler kan ligga till grund för en tillsynsreglering? 
  
 Syftet med tillsyn är att säkerställa att en viss verksamhet bedrivs i enlighet med gällande regler. Från ett tillsynsperspektiv är det där- för nödvändigt att inledningsvis identifiera vilka alkoholrättsliga regler som aktualiseras vid  
 e-handel 
  med alkoholdrycker och som sålunda kan utgöra grund för tillsyn. Redan inledningsvis kan här konstateras att alkohollagen saknar särskilda regler beträffande e- handel med alkoholdrycker. De närmare förutsättningarna och vill- koren för sådan handel måste därför bedömas mot de allmänna be- stämmelser om försäljning, innefattande regler om bl.a. förvaring och utlämnande, av alkoholdrycker som finns i 3 kap. alkohollagen. 
 223 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 17.3.2 
  
 Vilka förfaranden kan bli föremål för tillsyn enligt alkohollagens regler? 
  
 I den mån  
 e-handel 
  med alkoholdrycker inbegriper försäljning av alkoholdrycker i Sverige inkräktar denna på Systembolagets detalj- handelsmonopol och faller såldes under det kriminaliserade området. Det saknas alltså förutsättningar för att rikta tillsynsinsatser mot sådana verksamheter. Med hänsyn till alkohollagens nationella räck- vidd saknas också förutsättningar för att bedriva tillsyn över för- säljningsverksamhet som bedrivs i ett annat land i enlighet med det landets nationella lagstiftning. Det kan också konstateras att alko- hollagen, utöver tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 §, saknar sär- skilda regler beträffande försäljningsförmedling. Alldeles oavsett frågan om lagligheten av sådana förfaranden kan alltså olika typer av försäljningsförmedling i samband med införsel av privatpersoner inte göras till föremål för tillsyn utifrån alkohollagens nuvarande regelverk. Att i alkohollagen införa en helt ny regelkatalog för sådan verksamhet framstår redan med hänsyn till de gränsdragnings- problem som behandlats ovan (se avsnitt 17.2.1) inte som lämpligt. 
 Det sagda innebär att försäljning eller försäljningsförmedling av alkoholdrycker inte kan göras till föremål för tillsyn enligt alkohol- lagen. Tillsynen måste därför ovillkorligen inriktas mot de  
 e-handels- 
  relaterade verksamheter som på annat sätt innefattar fysiskt befattning med alkoholdrycker i Sverige, nämligen transportledet. Alkohollagen saknar särskilda regler om transporter av alkoholdrycker. Däremot finns, som närmare behandlas i följande avsnitt, särskilda regler beträffande utlämnande av sådana drycker. 
  
 17.3.3 
  
 Den begreppsmässiga utlämnandeproblematiken 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 12.2.3 stadgar alkohollagen förbud mot att sälja eller annars lämna ut alkoholdrycker till den som inte har uppnått föreskriven ålder. Förbud råder också mot att lämna ut alko- holdrycker till den som är märkbart påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel eller i fall där det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att olovligen tillhandahållas någon. 
 Som närmare redogjorts för i avsnitt 17.2.1 ovan kan transporten av alkoholdrycker utformas och organiseras på olika sätt vid  
 e-handel. 
  En fråga som därvid aktualiseras är vilken innebörd och räckvidd som begreppet lämna ut i 3 kap. 7 och 8 §§ alkohollagen har. Vid 
 224 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 renodlad distansförsäljning, dvs. när varorna transporteras av säljaren eller någon annan för säljarens räkning, fullbordas köpet i samband med att varorna avlämnas. Avlämnande av varorna sker i dessa fall normalt enligt köprättsliga regler när varan överlämnas till köparen. Följaktligen kan på goda grunder hävdas att alkoholdryckerna även 
 lämnas ut vid samma tidpunkt. Vid annan distanshandel än distans- försäljning, dvs. när köparen själv anlitar en transportör, ställer dock i regel säljaren varorna till köparens förfogade vid sitt lager i utlandet. Varorna kan i dessa fall anses vara avlämnade när köparen har tagit hand om dem. Om inte köparen själv hämtar varorna (vilket inte torde vara vanligt förekommande vid  
 e-handel 
  med alkoholdrycker) överlämnas dessa till den transportör som köparen har anlitat för ändamålet. Vid sådant förhållande uppkommer fråga dels om de avlämnade varorna är att betrakta som utlämnade i alkohollagens mening, dels – om så är fallet – om transportörens överlämnande av varorna till köparen i Sverige är att betrakta som ett nytt utläm- nande. Härtill kommer den praktiska situationen att varor vid vissa transporter ibland helt enkelt lämnas utan att något fysiskt mot- tagande överhuvudtaget sker förrän senare, exempelvis genom att godset lämnas i postlådan eller på uppfarten eller i trappan, även om detta förfarande torde vara vanligare vid mindre försändelser. En ändamålstolkning av de relevanta bestämmelserna i alkohollagen talar för att det sista ledet i transportkedjan även i dessa fall bör träffas av utlämnandeförbudet (och förvissandekravet). Eftersom reglerna är straffsanktionerade finns det dock anledning att fram- hålla att en restriktiv bokstavstolkning också skulle kunna ge till resultat att något utlämnande de facto inte sker i någon eller några av nämnda situationer, utan att det sista ledet i transportkedjan endast överlämnar redan utlämnade alkoholdrycker. En sådan tolk- ning skulle leda till att det sista ledet i kedjan, som utlämnande- förbuden i alkohollagen avser, faller utanför den nuvarande reg- leringen. 
  
 17.3.4 
  
 Ett straffsanktionerat förbud mot att i vissa fall leverera alkoholdrycker 
  
 I syfte att anpassa den nuvarande utlämnanderegleringen till den nya utvecklingen – och därigenom undvika eventuella tolknings- problem hänförliga till alkohollagens nuvarande terminologi – finns det skäl för att de nuvarande begränsningarna i rätten att lämna ut 
 225 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 alkoholdrycker bör förtydligas så att de uttryckligen gäller även för den som levererar sådana drycker. Begreppet får anses ha en vidare innebörd än uttrycket lämna ut och innefattar alla former av fysiska överlämnanden av alkoholdrycker. Samtidigt har begreppet en snävare innebörd än uttrycket transportera. Detta eftersom den som utför slutleveransen inte nödvändigtvis behöver ha varit involverad i den föregående transporten. 
 Konsekvens- och ändamålsskäl motiverar att en straffsanktion knyts till de föreslagna leveransförbuden i 3 kap. 7 och 8 §§ alkohol- lagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet levererar alkohol- drycker i strid med nämnda bestämmelser bör därför, på motsva- rande sätt som är fallet vid försäljning eller utlämnande i strid med bestämmelserna, kunna dömas för olovlig dryckeshantering enligt 11 kap. 9 § alkohollagen. Följaktligen föreslås att tillämpningsom- rådet för sistnämnda bestämmelse utsträcks till att gälla även den som levererar alkoholdrycker. 
  
 17.3.5 
  
 Ett förtydligat förvissandekrav 
  
 I 3 kap. 8 § tredje stycket alkohollagen föreskrivs att den som lämnar ut alkoholdrycker ska förvissa sig om att mottagaren har upp- nått den ålder som föreskrivs i lagen. Detta krav bör, av samma skäl som redovisats i föregående avsnitt, gälla även för den som leve- rerar alkoholdrycker. 
  
 17.3.6 
  
 Andra begränsningar för leveransen? 
  
 Anpassningen av reglerna om utlämnande och om ålderskontroll till företeelsen hemleverans vid  
 e-handel 
  innebär att samma regler gäller för en sådan situation som för detaljhandel med alkohol. I de följande avsnitten redovisas närmare våra förslag till hur tillsynen lämpligen bör bedrivas och hur ålderskontrollen bör ska säker- ställas. 
 En fråga som aktualiseras är om leveranssituationen bör under- kastas begränsningar, exempelvis vad avser tiden då leverans ska kunna äga rum, eller krav, t.ex. obligatorisk identitetskontroll av mottagaren. 
 Vi konstaterar att genom att utsträcka förvissandekravet till leveranssituationen har risken att alkohol överlämnas till en person 
 226 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 som är under 20 år övergått på den som levererar varan. Det kan då inte heller komma ifråga att lämna varan utan att det är klarlagt vem som tar emot den, exempelvis genom att leverera den till en persons uppfart eller garage. Det får förutsättas att leverantören i leveransvillkoren reglerar situationen så att den som faktiskt leve- rerar varan har tillräckliga möjligheter att förvissa sig om att den som tar emot alkoholen inte är under 20 år, liksom att denne har en beredskap för att hantera de praktiska frågor av civilrättslig natur som kan uppstå om beställda alkoholdrycker efter föreskriven ålderskontroll inte kan lämnas ut. Vi har under vårt arbete varit i kontakt med några av de aktörer som levererar alkoholdrycker till privatpersoner och då fått besked att dessa frågor i dagsläget inte ger upphov till några praktiska problem. 
 Att därutöver ställa upp ytterligare krav på identitetskontroller eller på att leverans endast får ske till beställaren etc. är inte be- hövligt. 
 Att begränsa tillgängligheten av alkohol genom att reglera detalj- handelsmonopolets öppettider eller genom att begränsa tiderna för servering av alkohol motiveras av tydliga folkhälsoskäl. Sett mot den bakgrunden skulle det i och för sig förefalla naturligt att även in- föra tidsbegränsningar för leverans av alkoholdrycker som kommer från  
 e-handel. 
  Frågan är dock om detta har någon praktisk effekt eller är sakligt motiverat. Den situation som träffas av regleringen är praktiskt sett främst när mer eller mindre självständiga fraktförare levererar gods inom ramen för sedvanlig transport- och leveransverk- samhet. Det finns i sammanhanget anledning att påpeka att en för- utsättning för att yrkesmässig leverans av alkohol till konsument ska vara tillåten är att alkoholen har förts in från utlandet i enlighet med 4 kap. 4 § andra stycket 7 alkohollagen eller annars distribueras inom ramen för Systembolagets försöksverksamhet med hemleve- ranser av alkoholdrycker (se avsnitt 15.7). Den absoluta merparten av sådana leveranser av alkoholdrycker torde, på samma sätt som när det gäller andra varor, ske på vanlig kontorstid, eller i vart fall inom sådana ramar att de motsvarar detaljhandelsmonopolets öppettider. 
 Som vi redovisat i avsnitt 17.2 är det synnerligen tveksamt om en ordning som innebär att den enskilde beställaren själv hämtar en försändelse hos ett s.k. paketombud i exempelvis en närbutik är förenlig med alkohollagens regler. Tillsynsbestämmelserna behöver således inte innefatta en sådan situation. Härtill kommer att inköp av det slag som nu är aktuellt aldrig kan ske för spontan konsum- tion utan måste beställas i förväg. Behovet att inskränka möjlig- 
 227 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 heten att leverera ter sig även ur den aspekten mindre angelägen än vid detaljhandel eller servering. 
 Sammantaget anser vi att det i sig inte finns skäl att, utöver vad som redan följer av alkohollagens regler, införa ytterligare restrik- tioner av nämnda slag för sådana leveranser av alkoholdrycker som nu är i fråga. 
  
 17.4 
  
 Hur ska tillsynen organiseras? 
  
 Vårt förslag 
 : Statens folkhälsoinstitut ska ha det övergripande tillsynsansvaret för yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. 
 Den operativa tillsynen ska handhas inom den i dag befintliga organisationen för tillsyn av folkölsförsäljning, dvs. i praktiken av kommunerna. 
 Som närmare redogjorts för i avsnitt 14.1 har Statens folkhälso- institut (FHI) i dag, med vissa begränsningar, tillsyn över efterlevna- den av bl.a. alkohollagen och anslutande föreskrifter. Allmänt sett är det en fördel om det övergripande tillsynsansvaret för en lagstiftning samlas på en myndighet. FHI har också rimligen bäst förutsättningar att svara för en sådan samlad central tillsyn av alkohollagen. Vi anser därför att tillsynen över verksamhet som innefattar yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner bör falla under FHI:s övergripande ansvar. 
 Den operativa tillsynen över alkohollagens regler om ålderkontroll utövas i dag i praktiken av kommunerna (och i vissa fall även av polisen). Vi föreslår inte några avsteg från denna ordning, utan be- dömer att den operativa tillsynen över yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner bör bedrivas på samma sätt som i dag gäller för den anmälningspliktiga detaljhandeln med folköl, dvs. i realiteten av kommunerna. Den gränsdragning mellan kommuner- na och polisen som redan i dag finns för tillsyn av folkölsförsäljning sker formlöst. Det finns inte anledning att anta att den tillsyn som vårt förslag innebär kommer att lösas på något annat sätt. Gränser- na för de enskilda kommunernas tillsyn behandlas närmare i av- snitt 17.5.2 och 17.7 nedan. 
 228 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 17.5 
  
 Hur ska tillsynsobjekten identifieras? 
  
 Vårt förslag 
 : Den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner ska vara skyldig att anmäla verksamheten hos den kommun där näringsidkaren har sitt säte och, om säte saknas i landet, Stockholms kommun. Anmälningarna ska registreras hos Statens folkhälsoinstitut. 
 Statens folkhälsoinstitut ska bemyndigas att meddela före- skrifter om vilka uppgifter som ska finnas i en sådan anmälan. 
  
 17.5.1 
  
 Införandet av en anmälningsskyldighet 
  
 En förutsättning för att tillsynsinsatser ska kunna riktas mot en viss verksamhet är att tillsynsmyndigheterna har kännedom om dess före- komst. Ett informationsansvar bör därför läggas på de näringsidkare som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. Där- med inte sagt vilken lösning som är den lämpligaste för att få kontroll över de yrkesmässiga leveranserna av alkoholdrycker till privatper- soner – tillstånd i förening med en möjlighet till återkallelse av tillståndet eller en utökad anmälningsskyldighet i förening med bl.a. möjlighet att besluta om förbud mot verksamheten. Vi gör i denna del följande överväganden. 
 Ett tillståndskrav medför lika väl som en anmälningsskyldighet att kommunen får kontroll över de leveransverksamheter som finns och i förekommande fall möjlighet att genom förelägganden kräva in de uppgifter som kommunen behöver för att planera och utöva sin tillsyn. Ett tillståndssystem är dock mer administrativt betungan- de och förutsätter mer resurser än ett anmälningssystem. Om inga särskilda krav uppställs för att få ett sådant tillstånd riskerar detta också att bli en ren formalitet. Så blev fallet t.ex. beträffande den tidigare tillståndsplikten för handel med öl, vilken avskaffades med införandet av alkohollagen (1994:1738) och ersattes av vissa i lagen uppställda krav i förening med anmälningsskyldighet (se prop. 1994/95:89 s.  
 72–74). 
  
 Vi anser att övervägande skäl talar för att, på motsvarande sätt som gäller vid t.ex. detaljhandel med folköl, införa en ordning med anmälningsskyldighet för verksamheter som innefattar yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. Den föreslagna ord- ningen är i vissa avseenden ämnad att fungera på samma sätt som en tillståndsordning, eftersom en anmälan kommer att utgöra en 
 229 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 förutsättning för att få yrkesmässigt leverera alkoholdrycker till privatpersoner. Detta bör komma till uttryck genom att en straff- sanktion kopplas till kravet på anmälningsplikt (se avsnitt 17.7). 
 Förslaget i denna del syftar uteslutande till att skapa praktiska förutsättningar för tillsynsmyndigheterna att bedriva tillsyn över leveranssituationen, inte minst för att kunna säkerställa att reglerna om ålderskontroll följs. I detta avseende saknar de föregående mo- menten i försäljningskedjan relevans. 
 Att tillskapa en ordning som innebär att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner ska vara skyldiga att anmäla verksamheten till en tillsynsmyndighet innebär givetvis en pålaga som kan anses betungande för näringsidkaren, även från ett  
 EU-rättsligt 
  perspektiv. Detsamma gäller vissa övriga inslag i den tillsynsreglering som vi föreslår (se t.ex. avsnitt 17.6.1 angående egenkontroll och avsnitt 17.6.4 angående skyldighet att lämna upp- gifter för statistiska ändamål). Med hänsyn till de starka folkhälso- skäl som ligger till grund för alkohollagens reglering av tillgäng- ligheten är det dock, på sätt som förslås, motiverat att säkerställa möjligheterna till tillsyn även på detta område. 
 Avslutningsvis kan tilläggas att det under vårt arbete från olika håll har framförts farhågor för att den föreslagna ordningen med anmälningsskyldighet kan komma att utnyttjas i marknadsförings- syfte för att legitimera olika typer av  
 e-handelsverksamheter 
  vars laglighet är omstridd. Utifrån vad vi har funnit i vår kartläggning på marknadsföringsområdet lyfts inte sällan efterlevnaden av de skatte- rättsliga reglerna vid gränsöverskridande  
 e-handel 
  fram som en del i marknadsföringen från olika  
 e-handelsaktörer. 
  Farhågan att ytter- ligare administrativa förfaranden kring  
 e-handel 
  kan användas som ett argument för att skapa ytterligare legitimitet åt tveksamma förfaranden kan därför i och för sig inte bortses från. Som vi inledningsvis påpekat i avsnitt 17.2 gör sig dock vid en avvägning mellan å ena sidan dessa omständigheter och å andra sidan vikten av att samla information i syfte att kunna bedriva en fungerande tillsyn av leveranssituationen de senare intressena starkast gällande. Risken för en – som det får förstås – obefogad legitimitet är alltså i sig inte ett tillräckligt starkt skäl för att avstå från den föreslagna ordningen. 
 230 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 17.5.2 
  
 Hur ska anmälningarna hanteras? 
  
 Frågan är då vilken myndighet som bör hantera de anmälningar som den i föregående avsnitt föreslagna ordningen medför. En möjlig lösning skulle vara att placera ansvaret för hanteringen av anmälnings- förfarandet till en central myndighet. Den myndighet som närmast skulle komma i fråga för denna uppgift är FHI, eftersom myndig- heten redan i dag har till uppgift att på nationell nivå utöva tillsyn över efterlevnaden av alkohollagen och angränsande föreskrifter för att garantera att all försäljning av alkohol sker ansvarsfullt och att lagar och bestämmelser på alkoholområdet efterlevs. En sådan lösning skulle förvisso innebära en centralisering och rationalisering av anmälningsförfarandet. Samtidigt framstår ordningen som mindre ändamålsenlig med hänsyn till FHI:s nuvarande tillsynsroll på alko- holområdet (se avsnitt 14.1). 
 Mycket talar för att den mest ändamålsenliga ordningen operativt vore att ålägga de aktörer som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker en skyldighet att anmäla verksamheten till den kom- mun där verksamheten faktiskt bedrivs. Det ligger emellertid i sakens natur att yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker i många fall inte är begränsade till en viss kommun. En sådan lösning skulle följaktligen innebära att flera av de transportörer som levererar alkoholdrycker skulle vara tvungna att göra ett flertal anmälningar (i vissa fall kanske en anmälan till varje svensk kommun). Eftersom leverans av alkoholdrycker till privatpersoner utgör en förhållande- vis begränsad företeelse, i vart fall i dagsläget, framstår en sådan ordning som mer administrativt betungande än vad som kan anses rimligt. 
 Vi föreslår i stället en tredje lösning, som innebär att de aktörer som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker ska åläggas att anmäla verksamheten till den kommun där näringsidkaren har sitt säte och, om denne saknar säte i landet, Stockholms kommun. I sam- manhanget kan nämnas att alkohollagen innehåller en motsvarande lösning när det gäller den administrativa hanteringen av tillstånd som avser servering av alkoholdrycker i inrikes trafik på fartyg, luftfartyg eller järnvägståg (se 8 kap. 1 § andra stycket AL). 
 Även den föreslagna lösningen är i och för sig förenad med vissa nackdelar, inte minst att tillsynsverksamheten riskerar att koncen- treras till ett fåtal kommuner Samtidigt innebär de regler som redan finns att kommunerna har möjlighet att med stöd av 9 kap. 6 § alkohollagen, träffa avtal med varandra i fråga om tillsynens bedriv- 
 231 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 ande. Sådana avtal kan givetvis slutas även för den tillsyn som nu föreslås. Därigenom skapas möjlighet för andra kommuner än den där näringsidkaren har sitt säte att vid behov utöva tillsyn över leveransverksamheten. 
 Därtill kommer att de yrkesmässiga leveranserna av alkohol- drycker inom överskådlig tid sannolikt kommer att utgöra en mycket begränsad del av kommunernas tillsynsverksamhet på alkohol- området. Vid en sammantagen bedömning anser vi därför att denna lösning i dagsläget är den mest ändamålsenliga. En stor ökning av antalet tillsynsobjekt kan naturligtvis framöver komma att moti- vera en översyn av denna ordning. 
 Som redogjorts för i avsnitt 17.4 föreslår vi att FHI ges det övergripande tillsynsansvaret för yrkesmässig leverans av alkohol- drycker. Vi föreslår också att FHI ges i uppdrag att föra statistik över sådan verksamhet (se avsnitt 17.6). Mot denna bakgrund – och med hänsyn till att anmälningar annars kan komma att finnas spridda på ett oöverskådligt sätt – är det lämpligt att FHI också ges i upp- drag att föra ett nationellt register över de anmälningar som skickas in. För att FHI ska kunna fullgöra denna uppgift föreslår vi en ord- ning som innebär att kommunerna ska skicka kopior av mottagna anmälningar till FHI. 
  
 17.5.3 
  
 Anmälningarnas innehåll 
  
 I konsekvens med vad som anförts i föregående avsnitt måste en anmälan om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatper- soner ovillkorligen innehålla uppgift om den eller de kommuner där näringsidkaren avser bedriva den anmälningspliktiga verksamheten. Därutöver behöver dessa naturligtvis innehålla en rad andra upp- gifter för att tillsyn ska kunna bedrivas på ett effektivt och ända- målsenligt sätt. 
 FHI har i dag rätt att meddela föreskrifter när det gäller vilka upp- gifter som ska finnas i bl.a. anmälningar hänförliga till detaljhandel med folköl, se 4 § första stycket 1 alkoholförordningen (2010:1636). I syfte att åstadkomma ett effektivt och enhetligt anmälningsför- farande även när det gäller yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner föreslår vi att FHI bemyndigas att på motsvarande sätt meddela närmare föreskrifter om innehållet i anmälningar hän- förliga till sådan verksamhet. 
 232 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 17.6 
  
 Innehållet i tillsynen 
  
 Vårt förslag 
 : En näringsidkare som yrkesmässigt levererar alko- holdrycker till privatpersoner ska vara skyldig att utöva särskild kontroll (egenkontroll) över att verksamheten inte bedrivs i strid med förbuden mot att i vissa fall leverera alkoholdrycker. 
 För egenkontrollen ska det finnas ett för verksamheten lämp- ligt program (egenkontrollprogram). Detta ska fogas till den an- mälan som näringsidkaren ska göra till kommunen innan leverans- verksamheten påbörjas. 
 Bestämmelser ska införas i alkohollagen som innebär att kom- munen får genomföra kontrollköp för att kontrollera att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner förvissar sig om att mottagaren har uppnått den ålder som föreskrivs i lagstiftningen. 
 Den som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker ska vara skyldig att till tillsynsmyndigheten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna föra statistik över verksamhet enligt alkohollagen. 
 Kommunen ska kunna ta ut en avgift för tillsynen av den som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker. 
  
 17.6.1 
  
 Egenkontroll 
  
 Efterlevnaden av alkohollagens föreslagna leveransbestämmelser förutsätter dels att tillsynsobjektet har nödvändig kunskap om det relevanta regelverket, dels att det har tillfredställande metoder för att själv uppmärksamma och åtgärda fel och brister. Vid t.ex. detaljhan- del med folköl och servering av alkoholdrycker är tillsynsobjektet skyldigt att utöva särskild kontroll (egenkontroll) över försäljningen (se avsnitt 14.2.2). Krav på egenkontroll finns även på andra om- råden (se t.ex. 12 c § tobakslagen angående krav på egenkontroll vid försäljning av tobaksvaror). De folkhälsoskäl som motiverar ett krav på egenkontroll i de nu beskrivna situationerna gör sig själv- klart minst lika starkt gällande i en situation som gäller leverans av alkoholdrycker. Det är dessutom ett beprövat och verksamt instru- ment för såväl dialog som tillsyn. Ett motsvarande krav på egen- kontroll bör enligt därför införas även för sådana aktörer som be- driver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. Egenkontrollprogrammet blir ett centralt instrument i den kom- 
 233 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 munala tillsynen och bör bl.a. beskriva hur näringsidkaren (samt dennes personal om sådan finns) får information om alkohollagens bestämmelser samt vilka rutiner som tillämpas vid leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. När det gäller t.ex. tillsyn av försäljning av tobaksvaror har FHI tagit fram ett exempel på en anmälningsmall och på ett egenkontrollprogram. Dokumenten är avsedda att vara ett stöd och hjälp för kommunerna i deras tillsyns- arbete. Även när det gäller utformningen av egenkontrollprogram för yrkesmässig leverans av alkoholdrycker framstår det som natur- ligt att FHI på motsvarande sätt bistår kommunerna med stöd och hjälp. 
 Genom att lämna in egenkontrollprogrammet till kommunen i samband med anmälan kan det fungera som underlag för en fortsatt tillsynskontakt. Kommunen får en möjlighet att redan inledningsvis upprätta en kontakt med och stödja näringsidkaren. För närings- idkaren kan egenkontrollprogrammet fungera som en checklista för vad som krävs för att verksamheten ska vara väl organiserad vad gäller utbildning, information etc. Det bör därför i lagtexten införas ett uttryckligt krav på att egenkontrollprogrammet ska fogas till anmälan. Ett motsvarande krav gäller i dag vid t.ex. anmälnings- pliktig försäljning av tobaksvaror (se 12 c § tredje stycket tobaks- lagen). 
  
 17.6.2 
  
 Kontrollköp 
  
 I rapporten Kontrollköp – ålderskontroll vid försäljning av folköl, tobak och receptfria läkemedel, Ds 2012:11, föreslås införandet av nya bestämmelser om kontrollköp vid tillsyn av detaljhandel med folköl och tobak samt försäljning av receptfria läkemedel i andra butiker än öppenvårdsapotek (förslaget behandlas närmare i av- snitt 14.2.3). 
 Tillsyn av verksamheter som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner bör primärt bedrivas genom kon- troll av att det finns ett ändamålsenligt egenkontrollprogram. Sam- tidigt kan konstateras att förutsättningarna för att bedriva praktisk tillsyn över de föreslagna reglerna i många fall torde vara mycket begränsade. Sådana leveranser kan i praktiken ske när som helst och var som helst i riket och det är troligt att de inte sker med någon större återupprepningsfrekvens. Exempelvis spaningsinsatser torde därför i praktiken vara uteslutna. 
 234 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kontrollköp har i den ovan nämnda rapporten bedömts utgöra en effektiv och motiverad metod i tillsynsarbetet, inte minst som ett kommunikativt verktyg för att skapa en naturlig dialog med närings- idkaren och för att skapa opinion, men också som ett verktyg som i brist på alternativ får anses ändamålsenligt och acceptabelt ur rätts- säkerhetssynpunkt. Mot denna bakgrund – och då de faktiska möjlig- heterna att bedriva operativ tillsyn av yrkesmässig leverans av alko- holdrycker till privatpersoner torde vara än mer begränsade än på de områden som föreslås i rapporten, dvs. detaljhandel av folköl, tobak och vissa receptfria läkemedel, föreslår vi att bestämmelser ska införas i alkohollagen som innebär att kommunen får genomföra kontrollköp för att kontrollera att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner förvissar sig om att mottagaren har uppnått den ålder som föreskrivs i lagstiftningen. Det finns med andra ord minst lika starka skäl att införa kontrollköp som tillsyns- metod för  
 e-handel 
  av alkohol. Genomförs de förslag som läggs fram i rapporten bör alltså regleringen omfatta även  
 e-handel. 
  Skulle däremot förslagen inte leda till lagstiftning är det svårt att hävda att ändamålsskälen vid just  
 e-handel 
  väger så mycket tyngre än i övriga situationer att det finns anledning att självständigt införa kontrollköp som tillsynsmetod just här. 
 I rapporten föreslås en ordning där regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer ska bemyndigas att utfärda detaljerade föreskrifter för att säkerställa att metoden tillämpas enhetligt och likformigt. Arbetsgruppen pekar ut FHI som den myndighet som – i samråd med Läkemedelsverket – bör utfärda föreskrifter. Vid ett genomförande av det förslaget finns det inte någon anledning att behandla kontrollköp för att säkerställa de regler som nu är aktuella på ett annorlunda sätt. Det rör sig således endast om en utvidgning av tillsynsobjekten och inte om någon skillnad vad avser sättet eller formerna för ett genomförande. Det är då ändamålsenligt att FHI:s uppdrag även omfattar kontrollköp vid  
 e-handel. 
  
 17.6.3 
  
 Införandet av en skyldighet att lämna uppgifter för statistiska ändamål 
  
 FHI har bl.a. till uppgift att ansvara för insamling och statistik samt bearbetning av uppgifter som rör import, tillverkning och registre- rad försäljning av spritdrycker, vin, starköl och öl. För att kunna fullgöra dessa uppgifter föreskrivs i 9 kap. 14 § alkohollagen bl.a. 
 235 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 att tillståndshavare, tillverkare, partihandlare och den som bedriver handel med teknisk sprit ska vara skyldiga att till tillsynsmyndig- heten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna föra statistik över verksamhet enligt alkohollagen. 
 Med hänsyn till bl.a. de svårigheter som i dag föreligger att skapa en tillförlitlig bild av omfattningen av  
 e-handeln 
  med alkoholdrycker (se avsnitt 15.1.) framstår det som mycket angeläget att även aktörer som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner ska omfattats av en motsvarande informationsskyldighet. Det har från flera håll framförts farhågor om att verksamheten med e- handel är inne i ett mycket expansivt skede. Vad som framkommit under utredningens arbete ger visst stöd för dessa farhågor. I en sådan situation finns det särskilt starka skäl att få en samlad bild av omfattningen av verksamheten. FHI bör lämpligen bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka uppgifter som aktörerna ska vara skyldiga att lämna för detta ändamål. 
  
 17.6.4 
  
 Införandet av en möjlighet till avgiftsuttag 
  
 Enligt 8 kap. 10 § tredje stycket alkohollagen får kommunen i dag ta ut avgift för tillsyn enligt 9 kap. av den som har serveringstillstånd och av den som bedriver anmälningspliktig detaljhandel med eller servering av folköl. En rimlig utgångspunkt är att all anmälnings- eller tillståndspliktig verksamhet enligt alkohollagen bör behandlas likartat. Mot denna bakgrund – och då det enligt vår mening inte heller finns några bärande skäl mot en sådan ordning – föreslår vi att kommunerna ges rätt att ta ut avgift för tillsynen av yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. Liksom vid tillstånds- pliktig alkoholservering eller anmälningspliktig folkölsförsäljning ska avgiften i dessa fall omfatta såväl anmälningsförfarandet som kostnaden för den löpande tillsynen. 
  
 17.7 
  
 Hur ska överträdelser av den föreslagna ordningen sanktioneras? 
  
 Vårt förslag 
 : Den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner utan att dessförinnan ha anmält verksamheten till kommunen ska kunna dömas för olovlig dryckeshantering. 
 236 
  
 SOU 2013:50 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Kommunen ska ges möjlighet att förbjuda den som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker att fortsätta med verk- samheten om alkohollagens bestämmelser inte följs eller, om förbud är en alltför ingripande åtgärd, meddela en varning. Den som bryter mot förbudet ska kunna dömas till ansvar för olovlig dryckeshantering. 
 Som redogjorts för i avsnitt 4.2.3 bör en utgångspunkt vid utform- ningen av en tillsynsreglering vara att tillsynsorganet bör ha författ- ningsreglerade möjligheter till ingripanden. När en konstaterad brist är allvarlig bör verksamheten kunna förbjudas. När det före- ligger klara skäl för att förbjuda en viss verksamhet, men där det av omständigheterna i det enskilda fallet framgår att det föreligger sär- skilda skäl att underlåta detta, kan en lämplig form av ingripande vara att utfärda en varning. 
 Alkohollagens nuvarande bestämmelser om försäljning är utfor- made utifrån nämnda utgångspunkter. För det fall detaljhandel med eller servering av folköl föranleder olägenheter i fråga om ordning och nykterhet, eller om bestämmelserna i alkohollagen inte följs, får sålunda kommunen i förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om förbud är en alltför ingripande åtgärd, meddela en varning (9 kap. 19 § första stycket AL). Ända- målsskäl talar med styrka för att även överträdelser inom ramen för de föreslagna anmälningspliktiga leveranserna av alkoholdrycker till privatpersoner bör kunna sanktioneras på samma sätt. De före- slagna reglerna skulle i annat fall riskera att bli uddlösa. Det föreslås sålunda att kommunen, för det fall bestämmelserna i alkohollagen inte följs vid yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privat- personer, ska ges rätt att förbjuda verksamheten, eller i mindre allvarliga fall, meddela en varning. Däremot torde sådan leverans- verksamhet inte föranleda samma olägenheter i fråga om ordning och nykterhet på sätt som kan tänkas uppkomma vid alkohol- försäljning eller servering. Det bedöms därför som obehövligt att ge kommunen särskilda sanktionsmöjligheter i det avseendet. 
 På motsvarande sätt som idag är fallet vid t.ex. detaljhandel med folköl bör befogenheten att avgöra ärenden som avser meddelande av sådana förbud inte kunna överlåtas till en annan kommun (jfr 9 kap. 6 § 5 AL). Det framstår i stället som rationellt att den kom- mun som mottagit anmälan, vilken utgör en förutsättning för verk- 
 237 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2013:50 
  
 samhetens bedrivande, också meddelar när sådana förutsättningar inte längre finns. 
 Alkohollagens straffbestämmelser om olovlig försäljning och olov- lig dryckeshantering träffar i dag såväl situationen då en verksamhet bedrivs i strid med gällande anmälningsplikt som när de regler som är uppställda för verksamheten inte efterlevs (se t.ex. beträffande folköl 6 kap. 5 § och 11 kap. 3 och 9 §§ alkohollagen). För att på ett ändamålsenligt sätt kunna inskärpa vikten av tillsynsreglerna på e- handelsområdet menar vi att det är behövligt att utvidga det straff- belagda området till att på motsvarande sätt omfatta även dessa situationer. Den som bedriver yrkesmässig leverans av alkohol- drycker till privatpersoner i strid med ett meddelat förbud bör kunna dömas för olovlig dryckeshantering. Detsamma ska gälla om någon bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker utan att anmälningskravet överhuvudtaget är uppfyllt. 
 238 
 IV 
 Ikraftträdande, konsekvenser och författningskommentar 
 18 Ikraftträdande 
  
 18.1 
  
 Ikraftträdande 
  
 Vårt förslag 
 : Lagändringarna på marknadsföringsområdet ska träda ikraft den 1 januari 2014. Övriga lagändringar ska träda i kraft den 1 juli 2014. 
  
 18.1.1 
  
 Lagändringarna på marknadsföringsområdet 
  
 Ett genomförande av vårt förslag i dessa delar kräver ändringar i alkohollagen, marknadsföringslagen och tobakslagen. Förslagen i den delen innebär inga nämnvärda organisatoriska förändringar och är inte heller på annat sätt omfattande. Det får anses angeläget att en mer effektiv tillsyn kommer till stånd och att Konsument- ombudsmannen snarast möjligt får de ytterligare tillsynsverktyg som vi föreslår. Mot den bakgrunden bör lagändringarna i dessa delar träda i kraft den 1 januari 2014. 
  
 18.1.2 
  
 Övriga lagändringar 
  
 De övriga ändringar som här åsyftas hänför sig till våra förslag om tillskapande av en tillsynsreglering för yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. Ett genomförande av utred- ningens förslag i denna kräver ändringar i alkohollagen Vi bedömer att de olika lagförslagen i denna del utgör delar av en helhet och att samtliga ändringar därför i första hand lämpligen bör träda i kraft samtidigt. 
 Lagförslagen innebär att tillsynsmyndigheterna får delvis nya uppgifter och att deras nuvarande tillsynsverksamhet måste an- passas och förberedas utifrån dessa. Som närmare utvecklats i 
 241 
  
 Ikraftträdande 
  
 SOU 2013:50 
  
 avsnitt 17.5.3 bör Statens folkhälsoinstitut inför ikraftträdandet utarbeta föreskrifter som närmare slår fast vilka uppgifter som en anmälan om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker ska innehålla. För att tillsynsmyndigheterna ska få tid för att anpassa sig till de nya reglerna och – för FHI:s del – att utfärda de föreskrifter som behövs, bör lagändringarna inte träda i kraft före den 1 juli 2014. 
 242 
 19 Konsekvensanalys 
  
 19.1 
  
 Kraven på redovisning av förslagens konsekvenser 
  
 I direktiven sägs beträffande konsekvensbeskrivning ingenting ut- över att utredaren ska beakta de krav som finns i  
 14–15 
  a §§ kommittéförordningen (1998:1474). 
 Om förslagen i ett utredningsbetänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betän- kandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner och landsting ska en finan- siering föreslås (14 § kommittéförordningen). 
 Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen ska konsekvenserna i detta avseende anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrens- förmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för de integrationspoli- tiska målen (15 § kommittéförordningen). 
 Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges på ett sätt som motsvarar kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (15 a § kommittéförord- ningen). En sådan konsekvensutredning ska innehålla 
  
 en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå, 
  
 en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kom- mer till stånd, 
  
 243 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 uppgifter om vilka som berörs av regleringen, 
  
 uppgifter om vilka kostnadsmässiga och andra konsekvenser reg- leringen medför och en jämförelse av konsekvenserna för de övervägda regleringsalternativen, 
  
 en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av Sveriges anslutning till Euro- peiska unionen, och 
  
 en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser (6 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). 
  
 Kan regleringen få effekter av betydelse för företags arbetsförut- sättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska konsekvens- utredningen dessutom och i den omfattning som är möjlig, innehålla en beskrivning av: 
  
 antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verk- samma i samt storleken på företagen, 
  
 vilken tidsåtgång regleringen kan föra med sig för företagen och vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader, 
  
 vilka andra kostnader den föreslagna regleringen medför för före- tagen och vilka förändringar i verksamheten som företagen kan behöva vidta till följd av den föreslagna regleringen, 
  
 i vilken utsträckning regleringen kan komma att påverka kon- kurrensförhållandena för företagen, 
  
 hur regleringen i andra avseenden kan komma att påverka före- tagen, och 
  
 om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas utformning (7 § förordningen om konsekvensutredning vid regel- givning). 
  
 244 
  
 SOU 2013:50 
  
 Konsekvensanalys 
  
 19.2 
  
 Konsekvenser av utredningens förslag 
  
 19.2.1 
  
 Regleringen av yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner 
  
 Vi har konstaterat att det i dag rent faktiskt inte bedrivs någon till- syn över  
 e-handel 
  med och hemleverans av alkoholdrycker. Det är inte heller tydligt vilken eller vilka myndigheter som har ett ansvar för att sådan tillsyn bedrivs. Vi har bedömt att tillsynen måste inriktas mot leveranssituationen samt har föreslagit en rad åtgärder syftande till att skapa en fungerande tillsynsreglering. Förslagen i denna del kan sammanfattas enligt följande. 
  
 Ett straffsanktionerat förbud mot att i vissa fall leverera alkohol- drycker samt krav på att vid leverans av sådana drycker förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder ska införas. 
  
 En straffsanktionerad anmälningsplikt för aktörer som yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner ska införas. 
  
 Krav på egenkontroll för de aktörer som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner ska införas. 
  
 Statens folkhälsoinstitut (FHI) ska ha det övergripande tillsyns- ansvaret för yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker och att den operativa tillsynen ska i praktiken handhas av kommunerna. 
  
 Kommunerna ska ges möjlighet att rikta administrativa sanktio- ner mot näringsidkare som inte följer bestämmelserna om yrkes- mässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. 
  
 Kommunerna ska få använda kontrollköp som ett verktyg i till- synsarbetet. 
  
 Under vårt arbete har inte annat framkommit än att  
 e-handeln 
  med alkoholdrycker fortfarande är ett förhållandevis begränsat fenomen. Systembolagets försöksverksamhet med hemleverans av alkohol- drycker bedrivs än så länge endast i begränsad omfattning och enligt vad vi har erfarit är antalet transportörer som till landet inför alkoholdrycker från gränsöverskridande  
 e-handel 
  mycket begränsat (uppskattningsvis  
 5–10 
  aktörer). Det är i dagsläget inte möjligt att bedöma hur många aktörer som yrkesmässigt levererar alkohol- drycker – och som sålunda kan komma att träffas av anmälnings- plikten och bli föremål för tillsyn – men med hänsyn till det anförda 
 245 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 saknas anledning att utgå från annat än att det kommer röra sig om ett mycket begränsat antal. 
 Konsekvenser för tillsynsorganisationen 
 Vårt förslag innebär att FHI får det övergripande tillsynsansvaret för yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner och att den operativa tillsynen ska bedrivas inom ramen för övrig tillsyn av alkohollagen, dvs. med ett för länsstyrelserna övergrip- ande ansvar och ett operativt ansvar som formellt delas av polisen och kommunerna men som i praktiken utövas av kommunerna. 
 Den tillsynsverksamhet som  
 FHI  
 bedriver består till stor del av statistikinsamling, uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt rådgivning och stöd till länsstyrelserna i deras tillsynsverk- samhet. Förslaget innebär inte att några nya operativa tillsyns- uppgifter läggs på FHI. Initialt kan den nya tillsynsregleringen förväntas medföra att FHI får en viktig stödjande och rådgivande funktion för den utvidgande tillsynsuppgift som läggs på läns- styrelserna och på kommunerna. Därtill föreslås att FHI får till uppgift att utforma föreskrifterna beträffande det närmare inne- hållet i de anmälningar som kommunerna får till uppgift att hantera. Den uppgiften är emellertid rimligen inte så omfattande. Förslagen innebär också att FHI får marginellt utökade statistikuppgifter. Inte heller detta torde vara av en omfattning att det tydligt moti- verar ett resurstillskott. 
  
 Länsstyrelserna  
 bedriver ingen operativ tillsynsverksamhet utan stöder och samverkar med kommunerna och övervakar att kom- munerna sköter tillsynen på det sätt som alkohollagen förutsätter. Att kommunerna kommer att bedriva en ny typ av tillsyn innebär att länsstyrelsernas tillsynsfunktion utvidgas på motsvarande sätt. Länsstyrelsernas får sålunda till uppgift att bl.a. granska kommuner- nas hantering av anmälningar och egenkontrollprogram samt genom- förda kontrollköp när de gäller de yrkesmässiga leveranserna av alkoholdrycker till privatpersoner. Länsstyrelserna kommer vidare att få en betydelsefull roll när det gäller att lämna information och råd till kommunerna om den nya regleringen. Dessa uppgifter ligger inom ramen för länsstyrelsernas nuvarande uppgifter på alkohol- området. Med hänsyn till vad som ovan anförts beträffande den förväntade omfattningen av denna tillsynsverksamhet framstår dock länsstyrelsernas utvidgade tillsynsfunktion som i sammanhanget 
 246 
  
 SOU 2013:50 
  
 Konsekvensanalys 
  
 närmast försumbar. De ökade kostnader som förslaget i denna del innebär bör därför kunna rymmas inom länsstyrelsernas nuvarande anslag. 
 Den föreslagna ordningen innebär att  
 kommunerna  
 får till uppgift att granska den egenkontroll som tillsynsobjekten själva har att svara för. Kommunerna, som enligt förslaget även har att hantera anmäl- ningarna från sådan verksamhet samt i övrigt bedriva tillsyn över reglerna om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker, får därmed en något utvidgad tillsynsuppgift jämfört med vad som gäller i dag. 
 Genom den föreslagna anmälningsskyldigheten får kommunerna kontroll över de leveransverksamheter som finns och i förekom- mande fall möjlighet att genom förelägganden kräva in de uppgifter som de behöver för att planera och utöva sin tillsyn. Anmälnings- förfarandet kommer ovillkorligen att medföra visst administrativt merarbete. Alternativet till den föreslagna ordningen, ett tillstånds- förfarande framstår dock som betydligt mer administrativt betungan- de och resurskrävande. Den föreslagna lösningen att knyta anmäl- ningsskyldigheten till den kommun där näringsidkaren har sitt säte, i stället till den kommun där verksamheten bedrivs, syftar också till att rationalisera anmälningsförfarandet och motverka att ett stort antal kommuner får parallell tillsyn över ett förhållandevis begränsat antal tillsynsobjekt. 
 I förhållande till antalet objekt som kommunerna i dag utöver tillsyn över på alkoholområdet framstår den ökning av antalet tillsynsobjekt som förslaget innebär som närmast försumbar. Den utökande tillsynsverksamheten bör i allt väsentligt kunna finansieras genom att kommunerna på motsvarande sätt som i dag gäller för exempelvis handel med folköl tar ut en tillsynsavgift. Eftersom dessa avgifter baseras på självkostnadsprincipen bör förslagen inte medföra några beaktansvärda kostnadsökningar för kommunerna. 
 Möjligheten att genomföra kontrollköp som en tillsynsmetod innebär inte att kommunernas tillsynsansvar utvidgas, utan endast att kommunerna får ytterligare ett verktyg för att möjliggöra en mer effektiv och ändamålsenlig tillsyn. Som närmare redogjorts för i avsnitt 17.6.2 förutsätter förslaget i denna del rimligen att den föreslagna lagstiftningen om genomförande av kontrollköp när det gäller detaljhandel med folköl, tobak och vissa receptfria läkemedel genomförs. Ett genomförande av vårt förslag skulle sålunda endast fordra en mindre anpassning av en redan befintlig kontrollköpsord- ning. Kostnaden för denna anpassning bör kunna rymmas inom till- 
 247 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 synsmyndigheternas nuvarande anslag. Förslaget i den delen medför därför i sig inga ökade kostnader. 
 Rättsväsendet 
 Vårt förslag innebär en delvis utvidgad kriminalisering. Vi föreslår sålunda att det ska vara brottsligt att yrkesmässigt leverera alkohol- drycker till privatpersoner utan att först ha anmält försäljningen till kommunen eller att fortsätta att leverera sådana drycker i strid med ett av kommunen meddelat förbud. Härutöver tydliggörs att för- budet att lämna ut alkoholdrycker till den som inte har uppnått föreskriven ålder också gäller den som levererar alkoholdrycker. 
 Den kriminalisering som vi föreslår får troligen en i huvudsak brottsförebyggande effekt och liksom för övriga brott mot alko- hollagen kan det antas att antalet anmälda brott och lagföringar av- seende de nya brotten kommer att ligga på en låg nivå. Vi bedömer därför att den ökade kriminaliseringen inte leder till några nämn- värda arbetsbelastningar eller kostnadsökningar för rättsväsendet. 
 Verksamhetsutövarna 
 Förslagen innebär skärpta krav på de näringsidkare som i dag yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. Dessa krav är motiverade utifrån ett folkhälsoperspektiv och syftar till att upprätt- hålla de krav som alkohollagen ställer. En bättre efterlevnad av alko- hollagen är också ägnad att bidra till en sundare konkurrens inom den bransch som berörs. 
  
 19.2.2 
  
 De föreslagna förändringarna på marknadsföringsområdet 
  
 Vi har lämnat förslag på ett antal åtgärder som bedöms kunna bidra till en bättre fungerande och effektivare tillsyn av marknadsföringen av alkohol och tobak. Förslagen i denna del kan sammanfattas enligt följande. 
 248 
  
 SOU 2013:50 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Det centrala tillsynsansvaret över bestämmelsen i 9 a § tobaks- lagen ska flyttas över från Konsumentverket/Konsumentombuds- mannen (KO) till FHI och den operativa tillsynen handhas av kommunerna. 
  
 En löpande samrådsskyldighet ska införas för Konsumentverket och FHI. 
  
 KO ska ges en utökad möjlighet att självständigt förbjuda en näringsidkare att fortsätta med en marknadsföringsåtgärd som strider mot marknadsföringsreglerna i tobakslagen respektive 7 kap. alkohollagen. 
  
 Överträdelser av alkohollagens förbud mot att rikta alkohol- marknadsföringsåtgärder särskilt till, eller skilda, barn och ung- domar ska kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift. 
  
 Alkohollagens regler om annonseringsförbud för starkare alko- holdrycker liksom krav på informationstexter ska utvidgas till att gälla vid annonsering i tidningar som ges ut på internet. 
  
 Konsumentverket/KO 
 Som vi redovisat i kapitel 11 är en av huvudinvändningarna mot hur tillsynen av marknadsföringen på området alkohol och tobak hit- tills genomförts att den verksamheten inte är prioriterad jämfört med många andra verksamheter på det marknadsrättsliga området. 
 Vi bedömer att en förutsättning för att de förslag som nu läggs fram ska ha någon effekt är att området också prioriteras politiskt och att Konsumentverket – genom regleringsbrev eller på annat sätt – får sådana signaler. En sådan prioritering är inte nödvän- digtvis kostnadsdrivande i sig. 
 Det enskilda förslaget att flytta över det centrala tillsynsansvaret över bestämmelsen i 9 a § tobakslagen till FHI innebär, i vart fall for- mellt sett, en reducering av Konsumentverket centrala tillsynsansvar på alkoholområdet. Såvitt vi har erfarit bedriver dock Konsument- verket i dag inte någon tillsyn i detta avseende, varför förslaget inte får några egentliga praktiska eller ekonomiska konsekvenser för Konsumentverkets verksamhet. 
 Införandet av en möjlighet för KO att självständigt meddela förbud innebär en effektivitetsvinst såtillvida att myndigheten i många fall inte kommer att behöva föra tidskrävande processer vid 
 249 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 Marknadsdomstolen. Samtidigt kan konstateras att KO i dag endast i begränsad omfattning för sådana processer när det gäller miss- tänkta överträdelser av bestämmelserna om marknadsföring i tobakslagen respektive 7 kap. alkohollagen. Inte desto mindre inne- bär förslaget att KO ges bättre förutsättningar att snabbt ingripa mot otillbörlig marknadsföring och förhoppningsvis kommer för- slaget medföra att så sker i större utsträckning än hitintills. Vi be- dömer dock sammantaget att förslaget som sådant inte kommer att medföra några ökade kostnader för Konsumentverket/KO. 
 Förslaget att införa en författningsreglerad löpande samrådsskyl- dighet för Konsumentverket och FHI syftar inte till att vara kost- nadsdrivande, utan endast att formalisera och effektivisera de kon- takter mellan myndigheterna som, enligt vad vi har erfarit, redan i dag förekommer i viss utsträckning. De eventuella merkostnader som förslaget eventuellt kan medföra, i vart fall på kort sikt, får antas vara försumbara och bedöms därför rymmas inom de nu- varande ekonomiska anslagen för respektive myndighet. 
 Övriga förslag bedöms inte få några konsekvenser av betydelse för Konsumentverket. 
 Statens folkhälsoinstitut 
 Förlaget att flytta över det centrala tillsynsansvaret för bestämmel- sen i 9 a § tobakslagen till FHI innebär en marginell utvidgning av myndighetens nuvarande tillsynsansvar. Vidare kan konstateras att FHI sedan tidigare har centralt ansvar för tillsynen av övriga bestäm- melser som avser tobaksförpackningars utformning. Det tillkom- mande tillsynsansvaret, som bedöms rymmas inom myndighetens nuvarande ekonomiska anslag, bör inte få några nämnvärda konse- kvenser för FHI:s verksamhet. 
 Förslaget att införa en författningsreglerad löpande samråds- skyldighet för FHI och Konsumentverket har berörts ovan. 
 Övriga förslag bedöms inte få några konsekvenser av betydelse för FHI. 
 250 
  
 SOU 2013:50 
  
 Konsekvensanalys 
  
 Länsstyrelserna 
 Länsstyrelserna bedriver ingen egen egentlig tillsynsverksamhet utan stöder och samverkar med kommunerna och övervakar att kom- munerna sköter tillsynen på det sätt som alkohol- och tobakslagen förutsätter. Kommunernas nya inriktning för tillsynen av tobaks- förpackningar innebär att länsstyrelsernas tillsynsfunktion utvidgas på motsvarande sätt. Länsstyrelsernas granskning kommer sålunda fortsättningsvis att även omfatta kommunernas tillsyn över bestäm- melsen i 9 a § tobakslagen. Några betydande informationsinsatser från länsstyrelsernas sida bedöms dock inte nödvändiga med anled- ning av kommunernas nya inriktning av tillsynen. Den ökade arbets- belastningen bedöms i detta avseende bli marginell och detsamma gäller den utökade granskningen av kommunernas tillsyn. Denna bör därför rymmas inom befintliga anslag. 
 Övriga förslag bedöms inte få några konsekvenser av betydelse för länsstyrelserna. 
 Kommunerna 
 Kommunerna, som enligt vårt förslag ska utöva omedelbar tillsyn över bestämmelsen i 9 a § tobakslagen, åläggs genom förslaget inte några nya tillsynsuppgifter, utan förslaget innebär endast en margi- nell justering av den tillsyn över tobaksförpackningar som kom- munerna redan i dag bedriver på försäljningsställen. Vi bedömer att detta inte kommer att medföra några nämnvärda ekonomiska kon- sekvenser för kommunerna. 
 Övriga förslag bedöms få några konsekvenser av betydelse för kommunerna. 
 Rättsväsendet 
 Förlaget att ge KO en utökad möjlighet att självständigt kunna besluta om förbud och åläggandena i stället för att väcka talan vid Marknadsdomstolen bör typiskt sett leda till att antalet mål vid Mark- nadsdomstolen kommer att minska något, även om omfattningen av mål på det nu diskuterade området inte är stor historiskt sett. 
 Vidare innebär förslaget att de allmänna förvaltningsdomstolar- na, som föreslås handlägga KO:s överklagade beslut, kommer att få en ny måltyp. Det är i dagsläget inte möjligt att uppskatta vare sig 
 251 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 hur många beslut som KO i detta avseende kommer att meddela, än mindre hur många av dessa som kommer att överklagas. Det saknas dock anledning att utgå från annat än att det kommer röra sig om ett mycket begränsat antal. En eventuell målökning måste, ställt i relation till de allmänna förvaltningsdomstolarnas totala mål- mängd, ses som försumbar. Detta torde gälla även om Konsument- verkets/KO:s verksamhet på detta område prioriteras på det sätt som har beskrivits ovan. Vi bedömer alltså att förslaget inte kommer att medföra några ökade kostnader för de allmänna förvaltningsdom- stolarna. 
 Förslaget att överträdelser av förbudet mot att rikta alkohol- marknadsföringsåtgärder särskilt till, eller skilda, barn och ungdomar ska kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift är främst av- sett att ha en preventiv verkan. Därtill kommer att marknadsstör- ningsavgiften är en sällan använd sanktion. Förslaget bedöms därför inte få några ekonomiska konsekvenser för rättsväsendet. 
 Inte heller övriga förslag bedöms få några konsekvenser av betyd- else för rättsväsendet. 
  
 19.2.3 
  
 Övrigt 
  
 Enligt vår uppfattning kommer våra förslag inte att innebära några särskilda konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Våra förslag bedöms inte heller medföra några konsekvenser på de övriga områden som berörs i 15 § kommittéförordningen. Det finns med andra ord inga uppenbara konsekvenser av betydelse för den kommunala självstyrelsen utöver vad som tidigare redovisats, brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
 Som konstaterats i avsnitt 17.2 innebär införandet av en anmäl- ningsskyldighet för den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner, liksom krav på egenkontroll, en pålaga som kan anses betungande för den näringsidkare som omfattas av skyldig- heten. Vi har dock bedömt att starka folkhälsoskäl motiverar den föreslagna ordningen och att de föreslagna åtgärderna inte är att bedöma som vare sig oproportionerliga eller diskriminerande. Vi bedömer att den föreslagna regleringen överensstämmer med de skyldigheter som följer av Sveriges anslutning till EU. Inte desto mindre ska förslag till författningar som innehåller krav som påver- 
 252 
  
 SOU 2013:50 
  
 Konsekvensanalys 
  
 kar tillträdet till eller utövandet av en tjänst i det s.k. tjänstedirektivet 
 1  
 anmälas till Europeiska kommissionen samt övriga medlemsstater. Artiklarna 15.7 och 39.5 i tjänstedirektivet behandlar anmälnings- skyldigheten av nya eller ändrade krav på tjänsteområdet. Enligt artikel 4.7 i tjänstedirektivet definieras krav som 
 [] skyldighet, förbud, villkor eller begränsning som föreskrivs i med- lemsstaternas lagar eller andra författningar eller som följer av rättspraxis, administrativt förfarande, regler för yrkesorganisationer eller kollek- tiva regler som yrkessammanslutningar eller andra branschorganisatio- ner har antagit som ett led i utövandet av sitt rättsliga oberoende; regler som fastställs i kollektivavtal som arbetsmarknadens parter förhandlat fram ska inte uppfattas som krav i den mening som avses i detta direktiv. 
 Anmälningsskyldigheten enligt artikel 15.7 och 39.5 i syftar till att säkerställa att nya eller förändrade krav för att bedriva tjänsteverk- samhet som medlemsstaterna inför i lag eller annan författning är förenliga med direktivets bestämmelser. Detta bedöms öka den rätts- liga öppenheten och förutsebarheten för tjänsteföretagare. 
 2 
  
 Anmälningsskyldighet enligt tjänstedirektivet aktualiseras vid införandet av nationella krav som påverkar tillträdet till eller utövan- det av en tjänst i direktivets mening (artikel 4.1 och 4.7). 
 Rent praktiskt går det till så att medlemsstaternas myndigheter översänder alla anmälningspliktiga förslag till förändringar till kom- missionen, som i sin tur underrättar övriga medlemsstater om de översända förslagen till nya eller förändrade krav som berörs av tjänstedirektivet. Inom tre månader från mottagandet av författnings- förslag som rör den fria etableringsrätten ska kommissionen i en- lighet med artikel 15.7 i direktivet bedöma om de nya kraven som föreslås från medlemsstaten i fråga är förenliga med  
 EU-rätten. 
  Vid behov kan kommissionen då fatta ett beslut om att begära att den aktuella medlemsstaten avstår från att anta de anmälda föreskrifterna eller upphäver dem. 
 Vårt förslag om att införa ett krav på att en näringsidkare inte får bedriva yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner utan att utan en föregående anmälan bör, liksom vissa andra krav förenade med denna anmälningsskyldighet, anses utgöra ett krav i tjänstedirektivets mening. Förslaget påverkar dock inte etablerings- rätten utan innebär att ett krav uppställs för att kunna tillhandahålla 
  
 1 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden. 
  
 2 
  
 Kommissionens handbok om genomförandet av tjänstedirektivet, s. 56. 
  
 253 
  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 2013:50 
  
 en viss tjänst (leverans av alkohol). Redan av detta skäl är artikel 15.7, som behandlar etableringsrätten, inte tillämplig i förevarande fall. 
 Däremot synes det föreligga en skyldighet för Sverige att, om förslaget genomförs, rapportera detta till kommissionen i enlighet med artikel 39.5. Nämnda artikel 39.5 handlar om nationella krav vars tillämpning skulle kunna falla under artikel 16.1 tredje stycket och artikel 16.3 första meningen. Artikel 16 finns i kapitel IV som handlar om fri rörlighet för tjänster. Av artikel 16.1 tredje stycket följer att medlemsstater inte för tjänsteverksamhet får ställa [några] krav som inte respekterar principerna om  
 icke-diskriminering, 
  nödvändighet och proportionalitet. Av artikel 16.3 första meningen framgår även att krav [endast] får ställas om det är motiverat av skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd. 
 Förutsatt att den föreslagna anmälningsskyldigheten för närings- idkare som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner utgör ett krav i tjänstedirektivets mening, vilket skulle kunna falla inom artikel 16, ska Kommissionen underrättas om detta enligt artikel 39.5. 
 I vissa fall uppställs även krav på anmälningsskyldighet till kom- missionen enligt det s.k. anmälningsdirektivet 
 3 
 . Eftersom förslaget om anmälningsskyldighet för en näringsidkare som avser att yrkes- mässigt leverera alkoholdrycker är inte kopplat till ett godkännande av varorna på sätt som föreskrivs i direktivet borde emellertid någon anmälningsskyldighet inte föreligga enligt direktivet. 
 Övriga förslag bedöms inte föranleda någon anmälningsskyl- dighet enligt nämnda direktiv. 
  
 3  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informa- tionsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. 
 254 
 20 Författningskommentar 
  
 20.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i tobakslagen (1993:581) 
  
 19 § 
 I paragrafens  
 första stycke  
 beskrivs den centrala ansvarsfördelningen när det gäller tillsynen över tobakslagens bestämmelser. Ändringen i punkten 2 c innebär att området för Statens folkhälsoinstituts (FHI:s) centrala tillsyn utvidgas till att även omfatta även texter, namn, varumärken och figurativa eller andra märken enligt 9 a §. I konsekvens härmed inskränks området för Konsumentombuds- mannens (KO:s) centrala tillsyn i motsvarande mån, vilket framgår av ändringen i punkten 3. I sammanhanget kan noteras att den egentliga tillsynen i realiteten utövas av Konsumentverket, medan rätten att föra talan om ingripande otillbörlig marknadsföring enligt marknadsföringslagen (se andra stycket nedan) formellt endast till- kommer KO. 
 Några ändringar har inte gjorts i paragrafens  
 andra stycke  
 som stadgar att marknadsföringslagen ska tillämpas vid KO:s tillsyn. Trots att KO, i enlighet med ändringarna i första stycket, inte längre ska utöva tillsyn över bestämmelsen i 9 a § kommer KO även fortsätt- ningsvis vara oförhindrad att med stöd av marknadsföringslagen ingripa mot en marknadsföringsåtgärd som strider mot 9 a §. Detta eftersom en sådan åtgärd är att anse som otillbörlig vid tillämpning- en av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (se 15 § tobakslagen). 
 De närmare skälen för vårt förslag i denna del utvecklas i av- snitt 11.2.2. Se även kommentaren till 20 § tredje stycket angående den föreslagna möjligheten för KO att självständigt förbjuda mark- nadsföringsåtgärder som strider mot tobakslagens bestämmelser. 
 255 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 19 a § 
 I paragrafens  
 första stycke  
 beskrivs vilka myndigheter som har till uppgift att utöva omedelbar tillsyn över tobakslagen olika bestäm- melser. Ändringen i punkten 2 b innebär att kommunens nuvar- ande tillsyn på försäljningsställen utsträcks till att avse samtliga aspekter av tobaksförpackningars utformning, dvs. även sådana som anges i 9 a §, vilka i dag faller under KO:s tillsyn. 
 Några ändringar har inte gjorts i paragrafens  
 andra stycke 
 . Det innebär att länsstyrelsernas tillsynsroll utsträcks till att korrespon- dera med kommunernas föreslagna tillsyn av 9 a §. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 11.2.2. 
 20 § 
 Paragrafens  
 första stycke  
 har justerats så att FHI:s möjligheter att meddela förelägganden och förbud korresponderar med det utvidga- de centrala tillsynsansvar som införs genom ändringen i 19 § första stycket. FHI ges därigenom samma möjlighet att ingripa vid över- trädelser av bestämmelsen i 9 a § som myndigheten i dag har när det gäller överträdelser av bl.a. bestämmelserna om varningstexter m.m. i 9 §. 
 Övriga ändringar i första och  
 andra stycket  
 är av redaktionell karaktär. 
  
 Tredje stycket 
 , som är nytt, stadgar att KO, utan hinder av vad som sägs i 28 och 47 §§ marknadsföringslagen (2008:486) får meddela förbud som anges i 23 § den lagen och som behövs för att bestämmelserna i  
 14–14 
  b §§ ska följas. 
 Inledningsvis kan konstateras att KO:s möjlighet att ingripa med stöd av bestämmelsen i tredje stycket är begränsad till överträdelser av de bestämmelser över vilka KO utövar tillsyn enligt tobakslagen. Efter den föreslagna ändringen av 19 § första stycket 3 återfinns dessa bestämmelser i  
 14–14 
  b §§. 
 Genom den nya bestämmelsen i tredje stycket ges KO en utökad möjlighet att direkt agera mot otillbörlig marknadsföring. Till skill- nad från den möjlighet som 28 § marknadsföringslagen i dag erbjuder KO att i vissa fall självständigt meddela förelägganden är giltigheten av de förbud och ålägganden som KO föreslås få meddela med stöd av förevarande bestämmelse inte villkorad av godkännande från den näringsidkare som föreläggandet riktar sig mot. Möjligheten att med- dela sådana förbud och ålägganden är inte heller, till skillnad från vad som gäller i dag, begränsad till fall av mindre vikt. Bestämmelsen 
 256 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 är dock fakultativ och innebär inte någon inskränkning av de möjlig- heter till ingripanden som KO har i dag enligt 47 § marknadsförings- lagen. KO är sålunda även fortsättningsvis oförhindrad att väcka talan vid Marknadsdomstolen, t.ex. för det fall en marknadsföringsåtgärd aktualiserar frågor av prejudiciellt intresse. 
 Genom hänvisningen till 23 § marknadsföringslagen fastställs ramen för KO:s ingripandemöjligheter. Den förslagna ordningen innebär sålunda inte att KO ges rätt att tillgripa några administra- tiva sanktioner som inte redan förekommer i dag. Ändringen inne- bär i stället att KO inte längre måste få ett godkännande av den näringsidkare som förbudet riktar sig mot och att KO kan besluta självständigt. Förändringen möjliggör alltså snabbare ingripanden från KO:s sida. 
 Det tidigare tredje stycket har överförts oförändrat till para- grafens  
 fjärde stycke 
 . Även de förbud som KO föreslås få meddela med stöd av tredje stycket får alltså förenas med vite. I samman- hanget kan noteras att utformningen av vitesbestämmelsen i fjärde stycket skiljer något från vitesbestämmelsen i 26 § marknadsförings- lagen som stadgar att förbud och ålägganden ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Även om det inte kom- mer till direkt uttryck i lagtexten torde i de allra flesta fall föreligga en stark presumtion att förena även KO:s förbud enligt tredje stycket med vite. 
 I fråga om bestämmande av vitesbelopp och utdömande av sådana viten m.m. gäller lagen (1985:206) om viten. Det innebär att vitet ska fastställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adressatens ekonomiska förhållanden och till omständigheterna i övrigt kan antas förmå honom att följa det föreläggande som är för- enat med vitet (se 3 § lagen om viten). Utgångspunkten är sålunda att vitet ska bestämmas till ett belopp som i det enskilda fallet kan förväntas få en handlingsdirigerande funktion. Vitet bör kunna be- stämmas som löpande när det efter omständigheterna är lämpligt (se Marknadsdomstolens avgöranden MD 2001:16 och MD 2001:19, jfr MD 2009:38). 
 De närmare skälen för vårt förslag i denna del redovisas i av- snitt 11.4.1. 
 25 § 
 Genom ändringen i  
 andra stycket  
 införs en möjlighet att överklaga de förbud som KO föreslås få rätt att meddela enligt 20 § tredje stycket. Härigenom skapas en rätt till domstolsprövning av sådana 
 257 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 förbud som i dag som huvudregel förutsätter en föregående process i Marknadsdomstolen. 
 I enlighet med vad som i allmänhet gäller vid överklagande av myndighetsbeslut får KO:s beslut överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Denna ordning överensstämmer med vad som gäller vid överklagande av kommunernas, FHI:s och Arbetsmiljöverkets be- slut som meddelats med stöd av tobakslagen. 
 Några ändringar har inte gjorts i andra stycket, vilket innebär att det vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 11.4.1 
  
 20.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) 
  
 29 § 
 I 29 § beskrivs vilka former av överträdelser som kan medföra åläg- gande av marknadsstörningsavgift. Det är som huvudregel inte möjligt att ålägga marknadsstörningsavgift om en näringsidkare bryter mot kraven enligt särskild lag (prop. 2007/08:115 s 127). Undantagsvis kan dock även överträdelser av marknadsföringsbestämmelser i andra lagar sanktioneras med marknadsstörningsavgift. Undantagen räknas upp i paragrafens  
 andra stycke 
 . Genom ändringen i sjunde streck- satsen i detta stycke upptas 1 § andra stycket alkohollagen bland dessa undantag. 
 Ändringen korresponderar med det tillägg som samtidigt görs i 7 kap. 8 § alkohollagen och som syftar till att genomföra vårt för- slag om en utvidgning av marknadsstörningsavgiftens tillämpnings- område. Vi hänvisar till kommentaren till den bestämmelsen. 
  
 20.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) 
  
 3 kap. 
 7 § 
 Paragrafen uppställer förbud mot att sälja eller annars lämna ut alko- holdrycker till personer som inte har uppnått föreskriven ålder. Genom tillägget i  
 första stycket  
 klargörs att förbudet ska gälla även 
 258 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 den som levererar alkoholdrycker. Ändringen syftar till att avhjälpa den begreppsmässiga utlämnandeproblematik som kan uppstå vid gränsöverskridande  
 e-handel. 
  Denna problematik har behandlats i avsnitt 17.3.3. 
 Förbudet hänför sig till leveranssituationen. Frågan om själva till- handagåendet av alkoholdrycker i sig är tillåtet eller inte får bedömas mot bakgrund av Systembolagets ensamrätt att bedriva detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker enligt 5 kap. 2 § och tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 §. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.3.4. 
 8 § 
 Genom ändringarna klargörs att det nuvarande förbudet mot att i vissa i paragrafen närmare angivna fall sälja eller annars lämna ut alkoholdrycker, samt kravet på att förvissa sig om att vid utlämnande förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder ska gälla även för den som levererar alkoholdrycker. Motsvarande ändring görs i 3 kap. 7 § alkohollagen. Vi hänvisar till kommentaren för den paragrafen. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.3.5. 
 5 kap. 
 Med anledning av införandet av en ny bestämmelse om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner i 5 kap. 6 §, vilken inte endast tar sikte på leveranser av alkoholdrycker inom ramen för Systembolagets försöksverksamhet med alkoholdrycker, har  
 kapitel- rubriken  
 ändrats till Detaljhandel m.m. Vidare har närmast före den nya bestämmelsen i 5 kap. 6 § införts en  
 ny rubrik 
 . 
 6 § 
 Paragrafen är ny. 
 I paragrafen behandlas de grundläggande förutsättningarna för att få bedriva yrkesmässig leverans av alkoholdrycker, liksom kraven på den som yrkesmässigt levererar sådana drycker. Med hänsyn till paragrafens systematiska placering i alkohollagens kapitel om detalj- handel kan redan inledningsvis påpekas att paragrafen inte endast träffar näringsidkare som levererar alkoholdrycker inom ramen för 
 259 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 Systembolagets pågående försöksverksamhet med hemleverans, utan även sådana näringsidkare som levererar alkoholdrycker som införts en enskild person i enlighet med 4 kap. 4 § andra stycket 7. Bestäm- melsen reglerar uteslutande yrkesmässiga leveranser till privatpersoner i dessa fall, vilket markeras genom den nya rubriken (se ovan 
 ) 
 . Be- greppet yrkesmässig leverans har sålunda en snävare innebörd än begreppet yrkesmässig befordran i 4 kap. 4 § andra stycket 7 och tar sikte endast på det sista ledet i transportkedjan. 
 Regleringen syftar till att skapa förutsättningar för att säkerställa efterlevnaden av alkohollagens regler om ålderkontroll i samband med leveransen. Legitimiteten i sig av den föregående försäljningen och eventuella andra led i försäljningskedjan får sålunda bedömas utifrån andra bestämmelser. 
 I  
 första stycket  
 stadgas att en näringsidkare inte får leverera alko- holdrycker till privatpersoner utan att först ha anmält leveransverk- samheten till den kommun där näringsidkaren har sitt säte eller, om sådant saknas, till Stockholms kommun. Den föreslagna ordningen, som kompletteras med en straffsanktion (se kommentaren till 11 kap. 9 §), innebär att anmälan utgör en ovillkorlig förutsättning för att få yrkesmässigt leverera alkoholdrycker till privatpersoner. 
 Det förhållandet att anmälan ska göras till den kommun där näringsidkaren har sitt säte eller, om säte saknas i landet, till Stockholms kommun innebär att det i första hand är den kommun som mottar anmälan som har att utöva tillsyn över att verksam- heten bedrivs i enlighet med de föreslagna reglerna. 
 Den nuvarande bestämmelsen i 9 kap. 6 möjliggör även för andra kommuner där näringsidkaren bedriver verksamhet att vid behov träffa avtal med anmälningskommunen beträffande tillsynens bedri- vande. En anmälan måste därför ovillkorligen innehålla uppgift om var den anmälda verksamheten är avsedd att bedrivas. FHI bör lämp- ligen ges rätt att, såsom vid t.ex. detaljhandel med folköl, få rätt att meddela närmare föreskrifter om innehållet i anmälningarna (se vidare kommentaren till 4 § alkoholförordningen). 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.5. 
 Enligt paragrafens  
 andra stycke  
 åligger det näringsidkaren att ut- öva särskild kontroll (egenkontroll) över verksamheten och ansvara för att det finns ett för verksamheten lämpligt egenkontrollprogram. Alkohollagen uppställer i dag motsvarande krav för den som bedriver detaljhandel med eller servering av folköl 5 kap. 5 § fjärde stycket respektive 8 kap. 8 § fjärde stycket) samt den som bedriver alkohol- 
 260 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 servering på vissa särskilda boenden, (8 kap. 1 b § andra stycket). Liksom i dessa fall syftar egenkontrollprogrammen till att vara ett stöd för näringsidkaren att utforma verksamheten på ett sådant sätt att lagen kan följas. Upprättade egentillsynsprogram är också en hjälp för kommunen i dess tillsynsverksamhet. För näringsidkaren kan egenkontrollprogrammet fungera som en checklista för vad som krävs för att verksamheten ska vara väl organiserad vad gäller utbildning, information etc. (jfr prop. 2009/10:207 s. 16). 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.1. 
 Paragrafens  
 tredje stycke 
 , som har utformats med 12 c § tredje stycket tobakslagen som förlaga, stadgar en skyldighet för närings- idkaren att till en anmälan enligt första stycket foga egenkontroll- programmet och de övriga uppgifter som behövs för kommunens tillsyn. Genom att egenkontrollprogrammet lämnas in till kommunen i samband med anmälan får kommunen en möjlighet att redan in- ledningsvis upprätta en kontakt med och stödja näringsidkaren. Egenkontrollprogrammet kan sålunda fungera som ett underlag för en fortsatt tillsynskontakt. Om uppgifterna ändras ska det anmälas till kommunen utan dröjsmål. Vid underlåtelse att meddela ändrade uppgifter kan tillsynsmyndigheten tillgripa administrativa sanktioner (se kommentaren till 9 kap. 19 § andra stycket). Däremot är under- låtenheten i sig inte straffsanktionerad (jfr 11 kap. 3 § andra stycket 4). 
 7 kap. 
 4 § 
 Paragrafen stadgar förbud mot användningen av kommersiella annon- ser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihets- förordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter, vid marknads- föring till konsumenter av alkoholdrycker som innehåller mer än 15 volymprocent alkohol. 
 Genom införandet av ett nytt  
 andra stycke  
 utsträcks förbudet till att gälla även vid annonsering i samband med sådana databasöver- föringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen. Efter- som avsikten med den föreslagna utvidgningen endast är att upphä- va den i detta avseende nuvarande skillnaden mellan annonsering i tryckta medier och periodiska skrifter som publiceras på internet 
 261 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 framgår av paragrafens lydelse att det utvidgade förbudet endast träffar sådan information som tillhandahålls av redaktioner för perio- diska skrifter. Annonser som tillhandahålls av andra aktörer faller alltså, oavsett i vilket medium annonseringen sker, även fortsätt- ningsvis utanför förbudet. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i avsnitt 11.5. 
 7 § 
 Paragrafen föreskriver krav på informationstexter vid marknads- föring genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter. 
 Genom det nya  
 andra stycket  
 utvidgas paragrafens tillämpnings- område på motsvarande sätt som i 7 kap. 4 § alkohollagen. Vi hän- visar till kommentaren till den paragrafen. Se även kommentaren till 14 § alkoholförordningen. 
 Paragrafens tidigare andra stycke har överförts oförändrat till det nya  
 tredje stycket 
 . 
 8 § 
 I paragrafen behandlas de sanktioner som kan tillgripas vid över- trädelser av de särskilda bestämmelserna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen. Genom tillägget utvidgas tillämpningsområdet för marknadsstörningsavgiften till att omfatta även överträdelser av för- budet i 7 kap. 1 § andra stycket alkohollagen mot att rikta mark- nadsföring av alkoholdrycker särskilt till eller skildra barn och ung- domar som inte har fyllt 25 år. Ett motsvarande tillägg görs sam- tidigt i 29 § andra stycket marknadsföringslagen. 
 De i paragrafen gjorda hänvisningarna har justerats med anledning av ändringarna i 7 kap. 7 §. Följaktligen ska även underlåtenhet att iaktta det föreslagna kravet på informationstext i en annons i en tid- ning som ges ut på internet anses vara otillbörlig mot konsumenter vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 11.4.2. 
 262 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 8 kap. 
 10 § 
 Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser som möjliggör för kom- munerna att vid tillsynen av den som har serveringstillstånd och av den som bedriver anmälningspliktig detaljhandel med eller ser- vering av folköl att ta ut en tillsynsavgift. Genom ändringen i  
 tredje stycket  
 ges kommunen rätt att ta ut en avgift för den tillsyn som kommunen föreslås få bedriva med stöd av 9 kap. 2 § alkohollagen av sådana yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner för vilka särskilda regler införs i 5 kap. 6 § alkohollagen. Rätten att ta ut avgift omfattar såväl anmälningsförfarandet som kostnaden för den löpande tillsynen. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.4. 
 9 kap. 
 2 § 
 Paragrafen innehåller bestämmelser om kommunens och polismyn- digheten tillsyn. Genom ändringen i  
 andra stycket  
 får nämnda myn- digheter till uppgift att, utöver serveringsbestämmelserna och reglerna om detaljhandel med folköl, utöva tillsyn även över efterlevnaden av de bestämmelser som föreslås införas i 5 kap. 6 § om yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. 
 Ändringen i första stycket får till följd att länsstyrelsernas till- synsfunktion enligt 9 kap. 1 § andra stycket utvidgas på motsvarande sätt. Länsstyrelsernas får sålunda i uppgift att granska kommuner- nas hantering av anmälningar och egenkontrollprogram (se 5 kap. 6 §) samt genomförda kontrollköp (se 9 kap. 15 a §). 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.4. 
 3 § 
 I paragrafen införs ett nytt  
 andra stycke  
 som ger KO utökade möj- ligheter att självständigt meddela förbud vid överträdelser av bestäm- melserna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen. Motsvarande bestämmelse när det gäller överträdelser av tobakslagens regler om marknadsföring införs i 20 § tredje stycket tobakslagen. Vi hänvisar till kommentaren för den bestämmelsen. 
 263 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 Även paragrafens  
 tredje stycke  
 är nytt. Stycket, som har utformats med 26 § marknadsföringslagen som förlaga, stadgar att ett förbud eller åläggande enligt andra stycket ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Även i de fall KO meddelar förbud eller ålägganden finns sålunda en stark presumtion för att förena dessa med vite. 
 6 § 
 I paragrafen regleras kommunernas möjlighet att genom avtal helt eller delvis överlåta författningsreglerade uppgifter till varandra. Bestämmelsen möjliggör sålunda samarbeten på kommunal nivå när det gäller tillsyn enligt alkohollagen. I vissa fall är emellertid möjlig- heten att överlåta befogenhet begränsad, bl.a. när det gäller rätten att meddela försäljningsförbud enligt 9 kap. 19 § i fråga om detalj- handel med eller servering av folköl (punkten 4). 
 Som närmare redogörs för i kommentaren till 9 kap. 19 § föreslår vi att tillsynsmyndigheten ska ges möjlighet att förbjuda en närings- idkare som inte följer alkohollagens bestämmelser om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner att fortsätta med verk- samheten. I konsekvens härmed har  
 punkten 5  
 justerats så att även sådana beslut undantas från det område enligt vilket kommunernas uppgifter kan överlåtas. 
 7 § 
 I paragrafen har införts ett nytt tredje stycke som anger att en kommun som har mottagit en anmälan enligt 5 kap. 6 § första stycket ska skicka en kopia av anmälan till FHI. I konsekvens härmed ankommer det följaktligen också på kommunen att under- rätta FHI om sådana administrativa sanktioner som vidtas mot den näringsidkare som har gett in anmälan, t.ex. ett förbud (se kom- mentaren till 9 kap. 19 § andra stycket). 
 Skyldigheten för FHI att med hjälp av automatiserad behandling föra ett centralt register för tillsyn, uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av statistik framgår av 13 kap. 1 §. Se även kommentaren till 7 kap. 14 a §. 
 14 a § 
 Paragrafen är ny. 
 Genom bestämmelsen införs en skyldighet för den som yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner att till tillsyns- myndigheten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndig- 
 264 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 heten ska kunna föra statistik över verksamhet enligt alkohollagen (se kommentaren till 9 kap. 7 § angående kommunernas informa- tionsskyldighet). 
 FHI föreslås få meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas för statistiska ändamål (se kommentaren till 4 § alkohol- förordningen). Redan i dag har FHI rätt att enligt med hjälp av automatiserad behandling föra ett centralt register för tillsyn, upp- följning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av statistik (se 13 kap. 1 § AL). Den nya bestämmelsen innebär att FHI:s register, som i dagsläget får innehålla uppgifter om den som har serveringstillstånd, tillverkare av sprit- och alkoholdrycker, parti- handlare samt den som bedriver handel med teknisk sprit (se prop. 2009/10:125 s. 176), också måste få innehålla uppgifter om de närings- idkare som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.3. 
 15 a § 
 Paragrafen är ny. 
 I  
 första stycket  
 stadgas att tillsynsmyndighet har rätt att genom- föra kontrollköp för kontroll av att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner förvissar sig om att mottagaren har uppnått den ålder som anges i 3 kap. 7 § första stycket. Kontroll- köp innebär att tillsynsmyndigheten initierar en situation där myn- dig person med ungdomligt utseende försöker handla och testar om leverans medges eller vägras när ålderskontroll av testpersonen inte låter sig göras eftersom denne uppger sig sakna legitimations- handling. De som är utvalda att utföra kontrollköpen är över 20 år. Kontrollköpet ska således användas som en del i tillsynsmyndig- heternas kontroll av förvissandekravet i 3 kap. 8 § tredje stycket vid yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. Kon- trollköpet syftar alltså inte till att kontrollera försäljningen eller andra led i försäljningskedjan, utan endast leveransen av alkohol- drycker till privatpersoner. 
 Befogenheten att utföra kontrollköp gäller samtliga de myndig- heter som har att utöva tillsyn enligt alkohollagen. Formellt omfattar den således FHI, länsstyrelserna, kommunerna och polisen. Som utvecklats i avsnitt 17.4 är dock avsikten att den faktiska tillsynen gentemot näringsidkare primärt ska utövas av i kommunerna efter- som det är dessa som i praktiken kommer att ha förutsättningar att tillämpa bestämmelsen. 
 265 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 I paragrafens  
 andra stycke  
 stadgas att kontrollköp får genom- föras utan att näringsidkaren underrättas i förväg. I kontrollköpet som metod ligger att hela köpet måste genomföras utan att tillsyns- myndigheten ger sig till känna för att få någon effekt. Bestämmelsen ger alltså tillsynsmyndigheten rätt att genomföra kontrollköpet dolt för den näringsidkare som ombesörjer leveransen. Bestämmelsen föreskriver vidare att tillsynsmyndigheten snarast efter ett genom- fört kontrollköp ska underrätta näringsidkaren om detta. Eftersom kontrollen endast genomförs gentemot den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner behöver följaktligen någon underrättelse inte ske till säljaren eller till de aktörer som eventuellt är inblandande i den föregående försäljnings- och trans- portkedjan. I kontrollköpet som metod ligger att tillsynsmyndig- heten efter ett genomfört köp gör en individuell uppföljning mot den som åtgärden riktats mot, dvs. den näringsidkare som yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. 
 För att säkerställa en likformig tillämpning av reglerna om kon- trollköp anges i  
 tredje stycket  
 att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter om genomförandet av kontrollköp. 
 De närmare skälen för förslaget utvecklas i avsnitt 17.6.2. 
 19 § 
 Genom det nya  
 andra stycket  
 införs en möjlighet för tillsynsmyn- digheten att genom administrativa sanktioner – förbud eller varning 
 – ingripa mot en näringsidkare som inte följer alkohollagens be- stämmelser om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker. Sank- tionerna kan meddelas av den kommun till vilken anmälan av verksamheten har gjorts (se kommentaren till 5 kap. 6 § första stycket samt till 9 kap. 2 och 6 §§). Räckvidden av ett meddelat förbud är därmed inte geografiskt avgränsat till den eller de kom- muner där de yrkesmässiga leveranserna rent faktiskt bedrivs. 
 Ett förbud träffar endast yrkesmässiga leveranser av alkohol- drycker. I den mån näringsidkaren bedriver även annan verksamhet eller levererar även andra varor än alkoholdrycker omfattas dessa verksamheter inte av förbudet. 
 Det tidigare andra stycket har flyttats till  
 tredje stycket 
 . Lagtexten har kompletterats med en hänvisning till det nya andra stycket. Vidare har lagtexten justerats så att vad som tidigare endast gällt för försäljningsförbud utsträcks till att gälla vid sådana förbud mot yrkesmässig leveransverksamhet som införs genom andra stycket. 
 266 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 Fjärde stycket  
 motsvarar innehållsmässigt det tidigare tredje stycket. Som en konsekvens av införandet av det nya andra stycket har emellertid den i fjärde stycket gjorda hänvisningen justerats. 
 Av paragrafens  
 femte stycke,  
 som är nytt, framgår att det i första hand ankommer på den kommun där näringsidkaren har sitt säte att besluta om administrativa sanktioner enligt andra stycket vid över- trädelser av lagens bestämmer om yrkesmässig leverans av alkohol- drycker. Om näringsidkaren saknar säte i landet beslutar Stockholms kommun om sådana förelägganden. Sanktionsbestämmelsen korre- sponderar sålunda i detta avseende med den föreslagna anmälnings- plikten enligt 5 kap. 6 § första stycket. 
 Beslut om förbud eller varning kan överklagas hos allmän för- valtningsdomstol (se 10 kap. 1 §). Överträdelser av ett förbud meddelat enligt andra stycket är straffsanktionerade (se ändringen i 11 kap. 9 § andra stycket). 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.7. 
 10 kap. 
 1 § 
 Genom ändringen införs en möjlighet att överklaga de förbud som KO föreslås få meddela enligt 9 kap. 3 § andra stycket. En mot- svarande bestämmelse införs i 20 § tredje stycket tobakslagen. Vi hänvisar till kommentaren för den paragrafen. 
 11 kap. 
 9 § 
 Genom ändringen i  
 första stycket  
 kopplas en straffsanktion till de i 3 kap. 7 och 8 §§ föreslagna förbuden mot att i vissa närmare angivna fall leverera alkoholdrycker till privatpersoner. Det straffbara om- rådet överensstämmer därmed i detta avseende med vad som gäller vid försäljning eller utlämnande enligt nämnda bestämmelser. Den som fysiskt levererar alkoholdryckerna är personligt ansvarig. 
 I paragrafens  
 andra stycke  
 har hänvisningen i punkten 3 justerats som en följd av införandet av ett nytt andra stycke i 9 kap. 19 §. Genom punkten 4, som är ny, kopplas en straffsanktion till över- trädelser av sådana förbud mot yrkesmässig leverans av alkohol- 
 267 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 drycker som tillsynsmyndigheten föreslås få meddela med stöd av 9 kap. 19 § andra stycket. Sådana förfaranden behandlas därmed straffrättsligt på samma sätt som t.ex. överträdelser av försälj- ningsförbud vid detaljhandel med folköl. Bestämmelsen innebär vidare att en näringsidkare som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till konsumenter utan att ha iakttagit anmälnings- plikten i 5 kap. 6 § första stycket döms för olovlig dryckeshante- ring. I dessa fall träffar straffansvaret den som har ansvaret för att reglerna om anmälningsplikt och verksamhetsförbud följs. Punkten 5 motsvarar den tidigare punkten 4. 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.5.1 och 17.7. 
  
 20.4 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:267) med instruktion för Statens folkhälsoinstitut 
  
 3 a § 
 Genom paragrafen, som är ny, införs en skyldighet för FHI att löpande samråda med Konsumentverket på de områden där myndig- heterna har ett gemensamt tillsynsansvar. Motsvarande skyldighet för Konsumentverket att samråda med FHI införs i 6 § förordningen (2009:607) med instruktion för Konsumentverket. 
 Samrådsskyldigheten behandlas närmare i avsnitt 11.3. 
  
 20.5 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:607) med instruktion för Konsumentverket 
  
 6 § 
 Genom paragrafen, som är ny, införs en skyldighet för Konsument- verket att löpande samråda med FHI på de områden där myndig- heterna har ett gemensamt tillsynsansvar. Motsvarande skyldighet för FHI att samråda med Konsumentverket införs i 3 a § förord- ningen (2009:267) med instruktion för Statens folkhälsoinstitut. Vi hänvisar till kommentaren för den paragrafen. 
 268 
  
 SOU 2013:50 
  
 Författningskommentar 
  
 20.6 
  
 Förslaget till förordning om ändring i alkoholförordningen (2010:1636) 
  
 4 § 
 Paragrafen har till en början justerats så att FHI:s nuvarande möjlig- het att meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska finnas i en anmälan enligt 5 kap. 5 § samt 8 kap. 3, 4, 6 eller 7 § alkohollagen utsträcks till att också avse anmälningar avseende yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner enligt 6 kap. 6 § första stycket. Justeringen kommer till utryck  
 punkten 1 
 . 
 De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.5.3. 
 Som framgår av kommentaren till 9 kap. 14 § har vi föreslagit att en skyldighet ska införas för den som yrkesmässigt levererar alko- holdrycker till privatpersoner att till tillsynsmyndigheten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna föra stati- stik över verksamheten. Genom ändringen i  
 punkten 5  
 utsträcks FHI:s nuvarande rätt att i vissa närmare angivna fall meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas för statistiska ändamål till att omfatta även verksamhet som innefattar yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. 
 De närmare skälen för vårt förslag i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.3. 
 14 § 
 Paragrafen innehåller föreskrifter om den närmare utformningen av sådana informationstexter som, enligt 7 kap. 7 § första stycket alko- hollagen, ska återges vid marknadsföring genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryck- frihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ord- ningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter. 
 Vi har föreslaget att kravet på informationstexter ska utsträckas till att gälla även för annonsering i samband med sådana databas- överföringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen (se kommentaren till 7 kap. 7 andra stycket alkohollagen). Efter- som föreskrifterna är utformade utifrån utgångspunkten att kravet på informationstexter endast gäller för tryckta medier föranleder utredningens förslag vissa tekniska anpassningar av den nuvarande terminologin. Ändringarna kommer till uttryck i  
 första stycket 
 . 
 Genom det nya  
 andra stycket  
 klargörs att det nuvarande kravet på att informationstexten ska täcka minst tjugo procent av annonsens 
 269 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2013:50 
  
 yta inte ska gälla vid annonsering i tidningar som ges ut på internet (i den mån dessa inte omfattas av bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket TF). Därmed inte sagt att det i 7 kap. 7 § första stycket alko- hollagen föreskrivna kravet på att alkoholannonser på ett tydligt sätt ska återge en informationstext, ska efterges eller reduceras. Frågan om en enskild informationstext är tillräckligt tydlig bör, när det gäller annonsering i samband med sådana databasöverföringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen, besvaras utifrån en mer nyanserad bedömning där informationstextens storlek bör vara en av flera faktorer att beakta. 
 De närmare skälen för vårt förslag i denna del utvecklas i av- snitt 11.5. 
 270 
 Särskilt yttrande 
  
 av experten  
 Anderson, chefsjurist Systembolaget AB 
 Mitt särskilda yttrande avser utredningens förslag på tillsyn vid ut- lämning i samband med  
 e-handel 
  och hemleverans av alkohol- drycker till konsumenter (kapitel 17 och tillhörande författnings- förslag). 
 Den kartläggning som utredningen har gjort visar att den kommer- siella  
 e-handeln 
  med alkoholdrycker till svenska konsumenter fortsätter att öka. Det finns enligt min uppfattning all anledning att anta att denna utveckling kommer att accelerera, om inte regel- verket tydliggörs och en effektiv tillsyn bedrivs. Detta visar inte minst den undersökning som Systembolaget har låtit HUI Research genomföra och som omnämns i betänkandet. 
 1  
 Den förväntade utvecklingen är också kopplad till att det på detta område, som utredningen påtalar, förekommer marknadsföring som inte är förenlig med de svenska marknadsföringsreglerna. Jag menar att det här finns skäl att dra paralleller till utvecklingen på den svenska spelmarknaden med ett ökande antal oreglerade aktörer, där det på flera håll har ifrågasatts om det svenska spelmonopolet och den aktuella lagstiftningen står i proportion till sitt syfte att begränsa spelandet. 
 2 
  
 En stor del av den kommersiella verksamhet kring svensk privat- införsel som bedrivs i dag är av en helt annan karaktär än den ren- odlade transporttjänst som prövades i den s.k. Rosengrendomen 
 3 
 , 
  
 1 
  
 Sullivan och Johnson, Försäljning av alkohol på nätet, HUI Research. 
  
 2 
  
 Se t.ex. Svenska institutet för europapolitiska studier (SIEPS), EU och svenska monopol – teori, verklighet och framtid (2005:6), s. 87 f och Riksrevisionen, Staten på spelmarknaden – når man målen? (RIR 2012:15), s. 89 f. 
  
 3 
  
 Mål  
  
 C-170/04, 
  Bennett m.fl. mot Riksåklagaren. 
 271 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2013:50 
  
 som låg till grund för införandet av privatinförselundantaget i alkohollagen år 2008. Verksamheter kring privatinförsel i Sverige bedrivs istället många gånger på ett sätt som uppvisar påtagliga likheter med detaljhandel. Utredningen har konstaterat att det råder stor osäkerhet beträffande lagligheten av flera av de verksam- heter och affärsupplägg som förekommer på den svenska mark- naden. 
 Jag instämmer huvudsakligen i utredningens beskrivning av de alkoholpolitiska och andra problem som är förknippade med den växande kommersiella  
 e-handelsverksamheten. 
  Jag instämmer också i slutsatsen att regelverket bör ses över. En sådan översyn är enligt min mening en förutsättning för att den svenska ansvarsfulla alkoholpolitiken ska kunna upprätthållas. 
 Tyvärr finner utredningen samtidigt att en översyn av regelverket inte ryms inom uppdraget. Min uppfattning är dock att för att säkerställa en effektiv tillsyn inom  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker måste det först klargöras vad som är tillåtet respek- tive otillåtet i förhållande till svensk lagstiftning som rör försälj- ning till konsument i Sverige, dvs. räckvidden av det s.k. privat- införselundantaget i 3 kap. 9 § första stycket jämfört med 4 kap. 4 § andra stycket 7 alkohollagen. Jag menar att det är sannolikt att den rådande situationen med avsaknad av tillsyn och myndighets- ingripanden delvis kan hänföras till de juridiska tolkningsproblem som dagens materiella regler ger upphov till. En grundläggande förutsättning för en effektiv och verkningsfull tillsyn av  
 e-handel 
  och hemleverans med alkoholdrycker är att det finns ett tydligt regelverk. 
 Utredningen föreslår anmälningsskyldighet och tillsyn när det gäller enbart det sista ledet i  
 e-handelsverksamheten, 
  dvs. utläm- nandet till konsument, utan att samtidigt klargöra var gränserna går för lagligheten i den kommersiella  
 e-handelsverksamheten 
  som sådan. Förslaget omhändertar därför inte huvudproblematiken med en växande kommersiell verksamhet som innebär både rättssäker- hetsproblem och riskerar att undergräva en av hörnstenarna i svensk alkoholpolitik, dvs. detaljhandelsmonopolet. Det betyder också att denna verksamhet även fortsättningsvis till stor del kommer att stå helt utan tillsyn. 
 272 
  
 SOU 2013:50 
  
 Särskilt yttrande 
  
 Jag menar att förslaget dessutom innebär att tillsyn kan komma att bedrivas över verksamhet som, vid en senare prövning, i grunden kan visa sig vara olaglig. Detta innebär alltså en risk att olaglig alkoholhantering indirekt ges obefogad legitimitet. Här ska på- pekas att det i realiteten ofta är samma aktör som agerar i flera led. Resultatet blir alltså att tillsynen riskerar att motverka sitt grund- läggande syfte, dvs. att säkerställa regelefterlevnad. Uppgiften att bedriva den typen av tillsyn lär bli vansklig för de tilltänkta till- synsmyndigheterna, Folkhälsoinstitutet, länsstyrelserna och kom- munerna. Förslaget kommer dock att välkomnas av de aktörer som redan i dag – såsom utredningen beskriver – söker legitimera en verksamhet vars laglighet är omstridd med formuleringar om att försäljningen är laglig eller med hänvisningar till att företaget är registrerat hos Skatteverket (trots att Skatteverket inte gör någon prövning eller utövar tillsyn av verksamheten utifrån reglerna i alkohollagen). 
 Jag anser också att förslaget innebär att möjligheten att långsiktigt upprätthålla detaljhandelsmonopolet både politiskt och  
 EU-rättsligt 
  påverkas negativt. Förslaget riskerar alltså att förstärka de alkohol- politiska problem som redan finns med den nuvarande situationen. De allvarliga alkoholpolitiska konsekvenser som förslaget riskerar att få kan enligt min mening inte uppvägas av de eventuella fördelar som kortsiktigt skulle kunna nås med ett system för tillsyn över enbart det sista ledet i den verksamhet som de facto sker på den svenska marknaden. Ett förslag om tillsyn över enbart utlämningen av alkoholdrycker kan enligt min uppfattning endast baseras på ett tydliggörande av att de övriga leden av  
 e-handeln 
  som sker i Sverige inte är lagliga. 
 Det är beklagligt att utredningen inte har ansett att ett klargörande av det tillåtna området för alla led i  
 e-handelskedjan 
  kunnat ske inom uppdraget. I avsaknad av det arbetet borde utredningen enligt min uppfattning ha konstaterat att det med nuvarande uppdrags- formulering inte går att fullgöra syftet med uppdraget och avstått från att lämna förslag om tillsyn. 
 273 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 2012:43 
 Tillsyn av marknadsföring av alkoholdrycker och tobak samt tillsyn och ålderskontroll vid  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker 
 Beslut vid regeringssammanträde den 10 maj 2012 
 Sammanfattning 
 En särskild utredare ska bl.a. 
  
 - 
  
 göra en kartläggning av omfattningen, inriktningen och formerna av sådan marknadsföring av alkoholdrycker som riktar sig till konsumenter, 
  
 - 
  
 kartlägga i vilken omfattning barn och ungdomar exponeras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier och tv (inklusive  
  
 beställ-tv) 
  samt klarlägga vilka metoder som används, 
  
 - 
  
 mot bakgrund av den tekniska utvecklingen analysera förutsätt- ningarna för att bedriva central tillsyn av gällande regler för marknadsföringen av alkoholdrycker och tobak och vid behov lämna förslag, inklusive författningsförslag, på hur den centrala tillsynen kan effektiviseras, och 
  
 - 
  
 för samtliga aktörer som bedriver  
  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter utreda hur tillsyn av  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter bör be- drivas och om ålderskontrollen behöver säkerställas och lämna nödvändiga författningsförslag. 
 Uppdraget ska redovisas den 1 april 2013. 
 275 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2013:50 
  
 Nuvarande bestämmelser 
 Marknadsföring av alkoholdrycker och tobak 
 I kapitel 7 i alkohollagen (2010:1622) finns bestämmelser om mark- nadsföring av alkoholdrycker. Enligt nuvarande bestämmelser ska särskild måttfullhet iakttas vid all marknadsföring av alkohol- drycker till konsumenter. Reklam- eller annan marknadsförings- åtgärd får inte vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av alkohol. Den får inte heller rikta sig till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt 25 år (7 kap. 1 §). 
 Kommersiella annonser för marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter är förbjudna i ljudradio- eller  
 tv-program 
  (7 kap. 3 §). Sedan 2003 är det i periodisk press tillåtet med kommersiella annonser för marknadsföring av alkoholdrycker med högst 15 volym- procent alkohol. För sådan annonsering gäller dock strikta mark- nadsföringsregler. 
 Bestämmelserna om marknadsföring av tobak finns i  
 14–15 
  §§ tobakslagen (1993:581). Som huvudregel är marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter förbjuden. Förbudet omfattar dock inte tryckta skrifter respektive överföringar eller tekniska upptag- ningar på vilka tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihets- grundlagen är tillämplig, inte marknadsföring som endast består i att tillhandahålla tobaksvaror för försäljning och inte heller kom- mersiella meddelanden inne på försäljningsställen för tobaksvaror som inte är påträngande, uppsökande eller uppmanar till bruk av tobak. 
 Beträffande tobak har EU enats om långtgående begränsningar där huvudregeln i dag kan sägas vara ett totalförbud mot mark- nadsföring av tobak. När det gäller marknadsföring av alkohol- drycker skiljer sig förutsättningarna väsentligt. I flertalet länder inom EU regleras marknadsföringen främst inom vad som skulle kunna beskrivas som egenåtgärdsprogram. Viss gemenskapsrättslig minimireglering om alkoholreklam finns i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/13/EU av den 10 mars 2010 om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster, det s.k.  
 AV-direktivet, 
  som i svensk lagstiftning genomförts i radio- och  
 tv-lagen 
  (2010:696), men i övrigt står det enskilda medlems- stater fritt att själva reglera alkoholreklamen. 
 276 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 1 
  
 Sverige har genom alkohollagen och radio- och  
 tv-lagen 
  ut- nyttjat möjligheten att ha strängare regler än vad som anges i AV- direktivet. I Sverige råder, utöver förbud enligt alkohollagen mot marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter genom kom- mersiella annonser i radio- och  
 tv-sändningar 
  och  
 beställ-tv, 
  även förbud enligt radio- och  
 tv-lagen 
  mot produktplacering i tv och  
 beställ-tv 
  av alkoholdrycker samt sponsring i radio, tv och beställ- tv av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker (6 kap. 2 §, 7 kap. 2 §, 15 kap. 9 §). De svenska be- stämmelserna gäller emellertid bara programföretag som är etablerade i Sverige (1 kap. 3 §). Det förekommer således marknadsföring av alkoholdrycker i vissa kanaler från utländska programföretag som ses av en svensk publik. När det gäller programföretag som lyder under en annan  
 EES-stats 
  jurisdiktion och vars sändningar kan tas emot i Sverige finns det, enligt  
 AV-direktivets 
  regler, som genom- förts i 16 kap. 15 § radio- och  
 tv-lagen, 
  en möjlighet för behörig svensk myndighet att kontakta behörig myndighet i den andra  
 EES-staten 
  och uppmana det sändande programföretaget att följa de svenska reglerna om förbud mot marknadsföring av alkohol. 
 Konsumentverket har tillsyn över marknadsföringslagen och tillsynsansvar för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak. En handling som strider mot någon av de särskilda bestämmelser om marknadsföring som finns i alkohollagen och tobakslagen är otill- börlig enligt marknadsföringslagen. Därigenom blir marknadsförings- lagens sanktionssystem tillämpligt. Av marknadsföringslagen fram- går också att bestämmelserna om marknadsstörningsavgift kan användas vid brott mot marknadsföringsbestämmelserna i alkohol- och tobakslagen. 
  
 E-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker 
 Förbudet i 3 kap. 9 § alkohollagen om att i större omfattning till- handagå annan med att anskaffa alkoholdrycker inskränktes den 1 juli 2008 på så sätt att detta förbud inte gäller vid sådan införsel som avser enskild persons rätt att för privat bruk från ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet föra in spritdrycker, vin och starköl till Sverige genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand. Enligt 4 kap. 4 § andra stycket punkt 7 är det därför tillåtet för privatpersoner som är över 20 år att föra in alkoholdrycker till Sverige för privat konsumtion genom yrkes- 
 277 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2013:50 
  
 mässig befordran eller annan oberoende mellanhand. Bakgrunden till att sådan införsel nu är tillåten är två domar från  
 EU-dom- 
  stolen, mål  
 C-170/04 
  Bennett m.fl. mot Riksåklagaren och C- 186/05 kommissionen mot Sverige. Av dessa domar framgår att det dåvarande svenska förbudet för privatpersoner mot att importera alkoholdrycker stred mot  
 EU-rätten 
  (förbudet mot kvantitativa importrestriktioner enligt  
 EUF-fördraget). 
  
 De allmänna bestämmelserna om försäljning av alkoholdrycker i 3 kap. alkohollagen är tillämpliga, t.ex. att försäljning inte får ske till ungdomar under 20 år (3 kap. 7 §) och att alkoholdrycker som inte får säljas i en butikslokal inte heller får förvaras i sådana lokaler eller tillhörande utrymmen (3 kap. 2 §). 
 Av 5 kap. 2 § framgår att endast detaljhandelsbolaget får bedriva detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkohol- drycker. 
 Statens folkhälsoinstitut har tillsyn över efterlevnaden av alko- hollagen och anslutande föreskrifter. Länsstyrelsen har tillsyn inom länet (9 kap. 1 §). 
 Flertalet straffbestämmelser kan bli tillämpliga enligt 11 kap. alkohollagen. Den som t.ex. uppsåtligen eller av oaktsamhet an- skaffar, överlämnar eller bjuder på alkoholdrycker i strid med 3 kap. 9 § (t.ex. i större omfattning tillhandagår annan med att anskaffa alkoholdrycker) döms för olovligt anskaffande av alkohol- drycker till böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst fyra år (11 kap. 7 §). 
 Olovlig införsel av alkoholdrycker kan också vara straffbart enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 
 När en privatperson i Sverige för sitt eller sin familjs personliga bruk beställer alkoholvaror via internet och varorna transporteras hit från ett annat  
 EU-land, 
  ska svensk alkoholskatt alltid betalas för varorna. Svensk alkoholskatt ska dock inte betalas i det fall då privatpersonen själv transporterar varorna till Sverige om varorna är avsedda för privatpersonens egna eller hans familjs personliga bruk, s.k. resandeinförsel. 
 Behovet av en översyn 
 Marknadsföringen av alkoholdrycker i medierna har ökat kraftigt de senaste åren. Beräkningar av reklaminvesteringar för alkohol- drycker i Sverige visar på en ökning från 369 miljoner kronor 
 278 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 1 
  
 år 2008 till 837 miljoner kronor år 2011 (varav ca hälften går till tv- reklam sänd från utlandet). Det innebär en ökning med ca 127 pro- cent, vilket kan jämföras med reklaminvesteringarna för den totala marknaden som ökade med ca 22 procent mellan 2008 och 2011 (Sifos reklammätningar 6 februari 2012). 
 Marknadsföring via internet och sociala medier har också blivit ett allt vanligare inslag. 
 I studien Sociala medier – alkoholreklam i nya medier (IQ rapport 2010:2), gjord av  
 IQ-initiativet, 
  undersöktes alkoholreklam som svenska konsumenter har tillgång till via internet och mobil- telefoner med fokus på reklam som vänder sig till en ung målgrupp. Kartläggningen undersökte medier som t.ex. Facebook, Castro, Youtube och olika mobilapplikationer och visade hur marknads- föring av alkoholdrycker i dessa medier sker på olika sätt och ofta riktas till en ung målgrupp. 
 När det gäller hur ungdomar påverkas av marknadsföring av alkoholdrycker har en sammanställning av forskningen gjorts på  
 EU-nivå 
  inom ramen för  
 EU-kommissionens 
  genomförande av EU:s alkoholstrategi. Resultatet presenteras i rapporten Scientific Opinion of Science Group of the European Alcohol and Health Forum (2009). Gruppen bestod av forskare valda av representanter från ett flertal  
 EU-medlemsländer, 
  representanter från de ekono- miska operatörerna och ideella organisationer. Sammanställningen Impact of Alcohol Advertising and Media Exposure on Adolescents Alcohol Use: A Systematic Review of Longitudinal Studies (2009) visar att det finns ett samband mellan exponering av marknads- föring av alkoholdrycker och ungas konsumtion av alkoholdrycker. Där konstateras att marknadsföring av alkoholdrycker har visats öka alkoholkonsumtionen hos de ungdomar som redan dricker alkohol och sänka debutåldern för att använda alkohol hos de ungdomar som ännu inte börjat dricka. 
 I dag finns ingen samstämmig bild av hur omfattande marknads- föringen av alkoholdrycker och tobaksprodukter i digitala medier är och vilka kanaler och metoder som används. En okontrollerad marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier riskerar emellertid att öka barns och ungdomars exponering för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak. 
 Regeringen har därför tagit upp denna fråga i regeringens strategi för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiken (prop. 2010/11:47), samt regeringens åtgärdsprogram för  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  dopnings- och tobakspolitiken 2011 där det konstateras 
 279 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2013:50 
  
 att det finns ett behov av en kartläggning för att få kunskap om omfattningen av marknadsföringen av alkohol och tobak via digi- tala medier, marknadsföringens effekter på konsumtionen och hur tillsynen kan bedrivas mer effektivt. 
 Under hösten 2011 höll Regeringskansliet (Socialdepartementet) två möten med myndigheter (Skatteverket, Tullverket, Statens folk- hälsoinstitut, Konsumentverket och Länsstyrelsen i Södermanland) och organisationer  
 (IQ-initiativet 
  AB och Alkoholleverantörernas granskningsman) som har uppgifter inom områdena tillsyn, kon- troll och marknadsföring av alkoholdrycker och tobaksprodukter. 
 Statens folkhälsoinstitut, som har det centrala tillsynsansvaret för alkohol- och tobakslagstiftningen, och Konsumentverket, som har tillsyn över marknadsföringslagen och centralt tillsynsansvar för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak, förde fram att de har svårigheter att bedriva tillsyn på internet och att man delvis måste hitta nya metoder för att säkerställa att riktad marknads- föring kan fångas upp och granskas. 
 Konsumentverket och Alkoholleverantörernas granskningsman uttryckte även ett behov av förtydliganden av de regler som gäller för tillsynen av  
 e-handeln 
  och den marknadsföring av  
 e-handel 
  som förekommer direkt till konsument. Alkoholleverantörernas gransk- ningsman framförde även näringsidkarnas önskemål om tydligare regler och bättre tillsyn eftersom de själva identifierat problem med näringsidkare som bryter mot näringens egna uppförandekoder. 
 Vid Socialdepartementets möten med ansvariga myndigheter framfördes vidare av Statens folkhälsoinstitut att myndigheten sak- nar möjligheter att utöva tillsyn över den  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter som vuxit upp under senare år. Kommunerna har inte heller något tillsynsansvar. Behovet av att kunna säkerställa ålderskontroll vid  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker var också en fråga som framfördes. 
 280 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget om tillsyn av marknadsföring av alkoholdrycker och tobak samt om tillsyn och ålderskontroll vid  
 e-handel 
  och hemleverans av alkoholdrycker till konsumenter 
 Kartläggning av marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter 
 Det övergripande alkoholpolitiska målet är ett samhälle med minskade medicinska och sociala skador orsakade av alkohol (prop. 2010/11:47). Bestämmelserna i alkohollagen som begränsar möjlig- heten att marknadsföra alkoholdrycker är ett viktigt led i rege- ringens restriktiva alkoholpolitik. 
 Under de tre senaste åren har investeringarna i alkoholreklam mer än fördubblats och uppgick år 2011 till över 800 miljoner kronor. Den största delen av dessa reklaminvesteringar går till tv- reklam (utlandssänd tv) och annonser i dagspress. Konsument- verket har även påtalat att marknadsföring via internet har blivit allt vanligare. 
 Då omfattningen av marknadsföring av alkoholdrycker ökar och metoderna att marknadsföra alkoholdrycker utvecklas finns det anledning att göra en översyn av omfattningen, inriktningen och formerna för marknadsföring av alkoholdrycker, med fokus på digitala medier. 
 Med digitala medier avses internetbaserade medietjänster och andra nätverksbaserade medietjänster. Medietjänster inom mobil- telefoni där man t.ex. använder applikationer är en typ av nätverks- baserade medietjänster. 
 Utredaren ska 
  
 - 
  
 göra en kartläggning av omfattningen, inriktningen och formerna av sådan marknadsföring av alkoholdrycker som riktar sig till konsumenter, 
  
 - 
  
 analysera om det finns några brister i tillämpning eller regelverk när det gäller marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter, och vid behov och utan att inskränka de möjligheter att mark- nadsföra alkoholdrycker som nuvarande bestämmelser ger, lämna nödvändiga förslag, inklusive förslag till ändring i alkohollagen. 
  
 281 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2013:50 
  
 Kartläggning av barn och ungdomars exponering för marnadföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier 
 När det gäller de totala reklaminvesteringarna i Sverige ökar inve- steringar i internetreklam inklusive mobilreklam. Investeringarna för marknadsföring i internetmediet var år 2010 större än i  
 tv-mediet 
  (uppgifter från Institutet för Reklam- och Mediestatistik). I Sverige är marknadsföring via mobiltelefon fortfarande av förhållandevis blygsam omfattning i förhållande till dagstidningar, tv och internet, men den är en reklambärare som växer. När det gäller olika mediers nåbarhet till olika grupper i befolkningen har internetmediet i dag störst räckvidd i gruppen  
 15–19-åringar. 
  
 Av de unga i åldern  
 16–25 
  år är idag 95 procent medlemmar i sociala nätverk på internet (Svenskarna och Internet 2011). Mark- nadsföring via internet och sociala medier som Facebook, innebär att barn och ungdomar riskerar att exponeras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak i allt större utsträckning. 
 I studien Alkoholreklamens framväxt (IQ rapport 2012:1) gjord av  
 IQ-initiativet 
  har den senaste tidens utveckling av alkohol- reklamen undersökts. När det gäller marknadsföring av alkohol- drycker i sociala medier som t.ex. Facebook konstateras bland annat i rapporten att det kan vara svårt för användare att avgöra om en Facebooksida är ett varumärkes officiella eller om den har skapats av utomstående. 
 Marknadsföring av alkoholdrycker får inte rikta sig särskilt till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt 25 år. Även om företag som marknadsför alkoholdrycker oftast har viss informa- tion om åldersfrågan på sina officiella Facebooksidor eller Twitter- konton för att undvika att barn och ungdomar exponeras för mark- nadsföring av alkoholdrycker, sker i praktiken ingen kontroll av besökarna (IQ rapport 2012:1). 
 Inom ramen för det nationella samarbetet inom området för  
 alkohol-, 
  narkotika, dopning och tobak  
 (ANDT-området) 
  har Konsumentverket påtalat att marknadsföring via internet och tv som sänds från ett annat  
 EU-land 
  ökat kraftigt och att inriktningen mot unga konsumenter blivit allt vanligare. 
 Det är särskilt angeläget att skydda barn och ungdomar från marknadsföring av alkoholdrycker och tobak. Därför behövs ökad kunskap om omfattning och metoder av sådan marknadsföring via digitala medier. 
 282 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska 
  
 - 
  
 kartlägga i vilken omfattning barn och ungdomar exponeras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier och tv (inklusive  
  
 beställ-tv) 
  samt klarlägga vilka metoder som används. Av redovisningen ska det även framgå vilka skillnader som finns mellan könen när det gäller exponering och om olika marknadsföringsmetoder väljs beroende på om målgruppen är unga män eller unga kvinnor, 
  
 - 
  
 vid behov, utan att inskränka barns och ungdomars möjlighet att använda sig av digitala medier, lämna förslag på åtgärder som minskar risken för att barn och ungdomar exponeras för lag- stridig marknadsföring av alkoholdrycker via digitala medier, inklusive åtgärder som kan genomföras av branschen i form av självreglering. 
  
 Tillsynen av marknadsföring av alkoholdrycker och tobak 
 Konsumentverket har i rapporten Tillsynsinsatser på alkohol- och tobaksområdet (Konsumentverkets rapport 2010:23) framfört att reklam av alkoholdrycker och tobak på internet bör granskas. 
 Framtida tillsynsinsatser på alkohol- och tobaksområdet kommer enligt Konsumentverket bland annat att inrikta sig mot marknads- föringen av alkoholdrycker i tv och  
 beställ-tv, 
  internet  
 (e-handel, 
  bloggar, sociala medier, nyhetssidor,  
 e-post) 
  samt mobiltelefoner via t.ex. mobilapplikationer (Konsumentverkets rapport 2011:15). Konsumentverket har emellertid pekat på svårigheter att bedriva tillsyn på bl.a. internet och konstaterar att man delvis måste hitta nya metoder för att säkerställa att riktad marknadsföring kan fångas upp och granskas. 
 Konsumentverket får in anmälningar från enskilda, berörda när- ingsidkare och kommunala och regionala tillsynsenheter men bedriver även egen omvärldsbevakning. Det digitala spektrumet är stort och den marknadsföring som sker är väldigt flyktig och kan snabbt försvinna. 
 Förutom de tekniska problem det kan innebära att bedriva till- syn av marknadsföring via digitala medier är den marknadsföring som sker via nya former av medier ofta gränsöverskridande. Det gör den svår att kontrollera med nationella lagar och regler. 
 283 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2013:50 
  
 När det gäller alkoholdrycker har Sveriges Bryggerier, Sprit & 
  
 - 
  
 Kartlägga hur allmänheten upplever omfattningen av alkohol- reklam. 
  
 - 
  
 Ta reda på vilka kanaler som sprider alkoholreklamen. 
  
 - 
  
 Undersöka i vilken utsträckning allmänheten erbjuds att köpa alkoholdrycker på distans, exempelvis genom Internet eller postorder och se vilka företag som förmedlar dessa tjänster. 
  
 - 
  
 Se om det finns demografiska skillnader. 
  
 Målgrupp, urval och metod 
  
 Målgrupp;  
 Undersökningens målgrupp är allmänheten i åldern  
 16–65 
  år. 
  
 Urval;  
 Urvalet är ett slumpmässigt urval på nationell nivå med allmänheten i åldern  
 16–65 
  år. 
  
 Metod;  
 Undersökningen har genomförts med hjälp av telefon- intervjuer. Fältarbetet har genomförts under vecka  
 7–10, 
  2013. Intervjupersonerna har haft möjlighet att boka en tid för inter- vju då någon ur intervjuarkåren har ringt upp. Telefoninter- vjuerna har administrerats och registrerats i  
 CATI-/WAPI-verk- 
  tyget NEBU som i nästa steg är helt kompatibelt med statistik- bearbetningsprogrammet SPSS för att minimera handpålägg- ning. Totalt genomfördes 1 000 intervjuer. 
 293 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 Läshänvisning 
  
 Då urvalsmetoden som använts var ett ersättningsurval har resultaten viktats utifrån ålder och kön på nationell nivå. Or- saken till att resultaten viktas är att det vanligtvis finns en högre svarsvilja hos kvinnor och äldre personer. Då tre respondenter vägrade ange ålder och en person var äldre än målgruppens eftersökta åldersspann redovisas inte dessa svar i denna rapports viktade resultat. För oviktade totalresultat hänvisas till tabellbilagan. 
  
 För de frågor där respondenterna själva fått förtydliga sina svar (öppna svar) kommer endast utmärkande eller frekventa svar att redovisas i denna rapport. För fullständiga svar hän- visas till bilaga 2. 
  
 För de påståenden som bedömts på en femgradig skala uti- från instämmandegrad kommer alternativ ett (1) och två (2) klassificeras som ej instämmande, alternativ (3) ses som ett neutralt svar och alternativ fyra (4) och fem (5) kommer klassi- ficeras som instämmande svar. 
  
 Maskinella avrundningar förekommer. 
  
 Resultatredovisning och bilagor 
  
 Resultatredovisning;  
 Resultaten i denna rapport kommer redovisas på totalnivå och med brytning på åldersgrupper. För fler resultatbrytningar hänvisas till tabellbilagan samt till brytrapporterna. 
  
 Bilagor; 
  
 - 
  
 Bilaga 1 – Enkäten 
  
 - 
  
 Bilaga 2 – Öppna svar 
  
 - 
  
 Bilaga 3 – Tabellbilaga med brytningar på län, inkomst, kön, ortsstorlek, ålder, utbildningsnivå samt viktade och oviktade totalresultat. 
  
 Brytrapporter 
  
 - 
  
 Brytrapport 1 – Brytning på utbildningsnivå 
  
 - 
  
 Brytrapport 2 – Brytning efter storlek på boendeort 
  
 294 
  
 295 
 Tycker du att reklamen för alkohol under de senaste åren har: 
 Bastal: 996 
 100 
  
 56 
  
 57 
  
 54 
  
 52 
  
 52 
  
 50 
  
 46 
  
 42 
  
 39 
  
 35 
  
 37 
  
 38 
  
 39 
  
 7 
  
 5 
  
 6 
  
 9 
  
 6 
  
 5 
  
 3 
  
 4 
  
 4 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 Ökat 
  
 Minskat 
  
 Oförändrat 
  
 Vet inte 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år  
 55-65 
  år Totalt 
  
 Alkoholreklam 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 296 
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
 Bastal: 165 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 91 
  
 Tidningar 
  
 70 
  
 Radio 
  
 7 
  
 Annonser på Internet 
  
 68 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 33 
  
 E-post 
  
 3 
  
 Post 
  
 9 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 Annan kanal 
  
 5 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 16-24 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 2013:50 SOU 
  
 297 
  
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
  
 SOU 
  
 2013:50 
  
 Bastal: 171 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 86 
  
 Tidningar 
  
 83 
  
 Radio 
  
 3 
  
 Annonser på Internet 
  
 66 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 20 
  
 E-post 
  
 5 
  
 Post 
  
 10 
  
 SMS 
  
 1 
  
 Telefon 
  
 0,5 
  
 Annan kanal 
  
 6 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 3 
  
 25-34 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 298 
  
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
  
 3 Bilaga 
  
 Bastal: 209 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 79 
  
 Tidningar 
  
 83 
  
 Radio 
  
 2 
  
 Annonser på Internet 
  
 56 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 13 
  
 E-post 
  
 10 
  
 Post 
  
 15 
  
 SMS 
  
 0,4 
  
 Telefon 
  
 1 
  
 Annan kanal 
  
 6 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 2 
  
 35-44 
  år 
  
 2013:50 SOU 
  
 299 
  
 Bastal: 225 
  
 SOU 
  
 2013:50 
  
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 74 
  
 Tidningar 
  
 81 
  
 Radio 
  
 4 
  
 Annonser på Internet 
  
 41 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 11 
  
 E-post 
  
 13 
  
 Post 
  
 16 
  
 SMS 
  
 1 
  
 Telefon 
  
 0,5 
  
 Annan kanal 
  
 4 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 2 
  
 45-54 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 300 
  
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
  
 3 Bilaga 
  
 Bastal: 226 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 65 
  
 Tidningar 
  
 84 
  
 Radio 
  
 1 
  
 Annonser på Internet 
  
 31 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 6 
  
 E-post 
  
 12 
  
 Post 
  
 17 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 0,4 
  
 Annan kanal 
  
 4 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 5 
  
 55-65 
  år 
  
 2013:50 SOU 
  
 301 
  
 SOU 
  
 Genom vilka kanaler har du tagit del av alkoholreklam? (flervalsfråga) 
  
 2013:50 
  
 Bastal: 996 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 TV 
  
 % 
  
 79 
  
 Tidningar 
  
 80 
  
 Radio 
  
 3 
  
 Annonser på Internet 
  
 52 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 16 
  
 E-post 
  
 9 
  
 Post 
  
 14 
  
 SMS 
  
 0,5 
  
 Reklam på staden 
  
 Telefon 
  
 0,5 
  
 Idrottsevenemang 
  
 Reklam på 
  
 Annan kanal 
  
 5 
  
 systembolaget 
  
 Restauranger 
  
 Jag har inte sett någon alkoholreklam 
  
 2 
  
 Totalt 
  
 3 Bilaga 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 Avsändare 
 Vem var avsändare för reklamen (endast de som tagit del av reklam via post,  
 e-post 
  eller sms)? 
  
 Vinklubb 
  
 Vinportalen 
  
 Wine Club 
  
 Matklubbar 
  
 Matklubben.se 
  
 Mat- och vinklubben 
  
 Bordershop 
  
 Kryssningslinjer som Silja Line, Viking Line och Stena Line 
  
 Sammanfattning – Alkoholreklam 
  
 Respondenternas upplevelse kring hur omfattningen av alko- holreklam har förändrats de senaste åren visar att drygt hälften anser att den har ökat och ungefär fyra av tio anser att den varit oförändrad på totalnivå. 
  
 Den yngsta åldersgruppen  
  
 (16–24 
  år) är de som i lägst ut- sträckning har upplevt att alkoholreklamen ökat de senaste åren. Andelen som upplever det är drygt fyra av tio. 
  
 Gällande de kommunikationskanaler som används för sprid- ning av alkoholreklam är tv och tidningar de vanligast kanalerna för samtliga åldersgrupper. Dock har annonser på Internet och reklam i sociala medier upplevts i högre ut- sträckning bland de yngre åldersgrupperna. I den yngsta åldersgruppen har nästan sju av tio tagit del av annonser på Internet och ungefär en av tre har tagit del av reklam i sociala medier. 
  
 Att ta del av alkoholreklam på stan genom exempelvis affischer, skyltar och annonspelare är det vanligaste svaret för de respondenter som uppfattat alkoholreklam från andra kanaler än de förvalda svarsalternativen. 
  
 302 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 3 
  
 De respondenter som svarat att de tagit del av alkoholreklam genom post,  
  
 e-post 
  eller sms har ombetts att ange vem som var avsändare av reklamen. De vanligaste svaren är att det är vinklubbar eller matklubbar som sänt reklamen. Flertalet kan inte definiera vilken vin- eller matklubb som sänt reklamen medan andra är mer precisa. 
 303 
  
 304 
 Har du tagit del av reklam med erbjudande att köpa alkoholdrycker på distans, t.ex. via internet eller postorder? 
 Bastal: 974 
 100 
 88 
  
 77 
  
 74 
  
 72 
  
 71 
  
 65 
  
 50 
  
 35 
  
 28 
  
 29 
  
 25 
  
 22 
  
 12 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0,3 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vet ej 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år  
 55-65 
  år Totalt 
  
 3 Bilaga 
  
 alkohol av köp avseende Reklam 
  
 2013:50 SOU 
  
 305 
  
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
  
 SOU 
  
 2013:50 
  
 Bastal: 20 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 Tidningar 
  
 24 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 57 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 21 
  
 E-post 
  
 4 
  
 Post 
  
 10 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 Annan kanal? 
  
 12 
  
 Vet ej 
  
 16-24 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 306 
  
 3 Bilaga 
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
 Bastal: 35 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 4 
  
 Tidningar 
  
 30 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 40 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 2 
  
 E-post 
  
 14 
  
 Post 
  
 11 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 Annan kanal? 
  
 6 
  
 Vet ej 
  
 8 
  
 25-34 
  år 
  
 SOU 
  
 2013:50 
  
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
 Bastal: 57 
  
 2013:50 SOU 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 2 
  
 Tidningar 
  
 28 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 27 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 E-post 
  
 18 
  
 Post 
  
 39 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 3 
  
 Annan kanal? 
  
 Vet ej 
  
 5 
  
 307 
  
 35-44 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 308 
  
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
  
 3 Bilaga 
  
 Bastal: 77 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 1 
  
 Tidningar 
  
 25 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 23 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 1 
  
 E-post 
  
 25 
  
 Post 
  
 38 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 Annan kanal? 
  
 8 
  
 Vet ej 
  
 3 
  
 45-54 
  år 
  
 2013:50 SOU 
  
 309 
  
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
  
 SOU 
  
 2013:50 
  
 Bastal: 62 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 2 
  
 Tidningar 
  
 25 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 24 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 2 
  
 E-post 
  
 21 
  
 Post 
  
 37 
  
 SMS 
  
 Telefon 
  
 Annan kanal? 
  
 3 
  
 Vet ej 
  
 3 
  
 55-65 
  år 
  
 3 Bilaga 
  
 310 
  
 Genom vilka kanaler tog du del av det erbjudandet? (flervalsfråga) 
  
 3 Bilaga 
  
 Bastal: 251 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 % 
  
 TV 
  
 2 
  
 Tidningar 
  
 26 
  
 Radio 
  
 Annonser på Internet 
  
 30 
  
 Sociala medier (t.ex. Facebook) 
  
 3 
  
 E-post 
  
 19 
  
 Post 
  
 31 
  
 SMS 
  
 Vinprovningar 
  
 Telefon 
  
 1 
  
 Vinmässa 
  
 Privata kontakter 
  
 Annan kanal? 
  
 5 
  
 Broschyr 
  
 Eurobonus 
  
 Vet ej 
  
 4 
  
 Danmarksfärjan 
  
 Totalt 
  
 2013:50 SOU 
  
 311 
 Upplevde du att företaget som tillhandahöll erbjudandet var svenskt? 
 Bastal: 251 
 100 
  
 50 
  
 46 
  
 47 
  
 42 
  
 39 
  
 41 
  
 36 
  
 34 
  
 32 
  
 30 
  
 28 
  
 28 
  
 29 
  
 28 
  
 27 
  
 27 
  
 24 
  
 24 
  
 24 
  
 6 
  
 2 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Har fått erbjudanden från både 
  
 Vet ej 
  
 svenska och utländska företag 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 Sammanfattning – Reklam avseende köp av alkohol 
  
 På totalnivå svarar en av fyra respondenter att de blivit er- bjudna att köpa alkoholdrycker på distans. 
  
 I åldersgruppen  
  
 45–54 
  år är det högst andel som blivit er- bjuden att köpa alkoholdrycker på distans och i den yngsta åldersgruppen är det lägst andel. 
  
 De vanligaste kanalerna för att förmedla reklam om köp av alkoholdrycker är post, annonser på Internet och genom tid- ningar. De yngre åldersgrupperna har i högre utsträckning upplevt reklamen genom annonser på Internet medan de äldre grupperna uppfattat reklamen via post i högre utsträck- ning. 
  
 Det vanligaste svaret utöver de fördefinierade alternativen är att man tagit del av erbjudande om att köpa alkoholdrycker på distans via vinprovningar/vinmässa. 
  
 Upplevelsen om huruvida företaget som tillhandhöll erbjud- andet var svenskt eller inte visar på stor variation. På total- nivå är det drygt en av fyra som upplever att företaget var svenskt, ungefär en av tre upplever att företaget var utländskt och ungefär en av tre vet inte. 
  
 312 
  
 313 
 Brukar alkoholreklam ange var alkoholdrycker kan köpas? 
 Bastal: 974 
 100 
  
 54 
  
 50 
  
 50 
  
 43 
  
 46 
  
 42 
  
 41 
  
 22 
  
 25  
 23 
  
 26 
  
 18  
  
 17  
  
 19  
 16 16  
 17 
  
 21 
  
 12 12  
 14 
  
 11 
  
 9 
  
 12 
  
 11 
  
 6 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 Ja, alltid 
  
 Ja, oftast 
  
 Ja, men sällan 
  
 Nej, aldrig 
  
 Vet ej 
  
 16-24 
  år  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 alkohol av Köp 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 Exempel på var 
 Ge exempel på var; (endast de respondenter som i någon mån upplevt att alkoholreklam brukar ange var alkoholen kan köpas) 
  
 Systembolaget 
  
 Butiker i Tyskland 
  
 Butiker i Danmark 
  
 Via olika hemsidor på Internet 
  
 Vinklubb 
  
 Bordershops 
  
 314 
  
 315 
 Uppfattar du att det är tillåtet att på internet erbjuda alkoholdrycker för försäljning? 
 Bastal: 996 
 100 
  
 50 
  
 52 
  
 52 
  
 52 
  
 49 
  
 46 
  
 43 
  
 39 
  
 36 
  
 31 
  
 27 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 19 
  
 18 
  
 17 
  
 8 
  
 12 
  
 9 
  
 4 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 4 
  
 0 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 I vissa fall 
  
 Vet ej 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 Sammanfattning – Köp av alkohol 
  
 På totalnivå är det ungefär en av tre respondenter som svarar att alkoholreklam alltid, oftast eller sällan brukar ange var alkoholdrycken kan inhandlas. 
  
 De respondenter som i någon mån upplever att alkohol- reklam anger var alkoholdrycken kan köpas definierar främst sina svar med; Systembolaget och gränsbutiker (framförallt i Tyskland och Danmark). 
  
 Vid jämförelse mellan åldersgrupperna framkommer att de två yngsta åldersgrupperna i högst utsträckning svarar att reklamen inte anger var alkoholdrycken kan köpas. 
  
 På totalnivå anser nästan hälften av respondenterna att det är tillåtet att sälja alkoholdrycker på Internet och ungefär en av tre är av uppfattningen att det inte är tillåtet. 
  
 316 
  
 317 
 Hur väl instämmer du i följande påståenden om beställning av alkohol på internet? - Alkohol blir billigare. 
 Bastal: 996 
  
 0% 
  
 50% 
  
 100% 
  
 16-24 
  år 
  
 23 
  
 11 
  
 22 
  
 27 
  
 12 
  
 6 
  
 25-34 
  år 
  
 13 
  
 11 
  
 19 
  
 33 
  
 20 
  
 4 
  
 35-44 
  år 
  
 14 
  
 9 
  
 13 
  
 31 
  
 22 
  
 12 
  
 45-54 
  år 
  
 20 
  
 5 
  
 17 
  
 24 
  
 21 
  
 12 
  
 55-65 
  år 
  
 21 
  
 8 
  
 16 
  
 21 
  
 19 
  
 15 
  
 Totalt 
  
 18 
  
 9 
  
 17 
  
 27 
  
 19 
  
 10 
  
 1 - Instämmer inte alls 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 - Instämmer helt 
  
 Vet ej 
  
 Beställning 
  
 2013:50 SOU 
  
 Internet på alkoholdrycker av 
  
 3 Bilaga 
  
 318 
 Hur väl instämmer du i följande påståenden om beställning av alkohol på internet? - Det ger förmånligare erbjudanden. 
 Bastal: 996 
  
 0% 
  
 50% 
  
 100% 
  
 16-24 
  år 
  
 19 
  
 11 
  
 28 
  
 26 
  
 10 
  
 6 
  
 25-34 
  år 
  
 12 
  
 8 
  
 27 
  
 25 
  
 19 
  
 9 
  
 35-44 
  år 
  
 15 
  
 11 
  
 15 
  
 34 
  
 12 
  
 13 
  
 45-54 
  år 
  
 18 
  
 7 
  
 16 
  
 26 
  
 18 
  
 15 
  
 55-65 
  år 
  
 16 
  
 8 
  
 25 
  
 23 
  
 12 
  
 15 
  
 Totalt 
  
 16 
  
 9 
  
 22 
  
 27 
  
 14 
  
 12 
  
 1 - Instämmer inte alls 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 - Instämmer helt 
  
 Vet ej 
  
 3 Bilaga 
  
 2013:50 SOU 
  
 Hur väl instämmer du i följande påståenden om beställning av alkohol på internet? - Det ger ett rikare utbud. 
 Bastal: 996 
  
 0% 
  
 50% 
  
 100% 
  
 16-24 
  år 
  
 20 
  
 10 
  
 16 
  
 25 
  
 24 
  
 5 
  
 25-34 
  år 
  
 17 
  
 10 
  
 22 
  
 25 
  
 20 
  
 6 
  
 35-44 
  år 
  
 27 
  
 16 
  
 21 
  
 18 
  
 10 
  
 8 
  
 45-54 
  år 
  
 24 
  
 16 
  
 20 
  
 14 
  
 15 
  
 11 
  
 55-65 
  år 
  
 26 
  
 17 
  
 15 
  
 14 
  
 12 
  
 16 
  
 Totalt 
  
 23 
  
 14 
  
 19 
  
 19 
  
 16 
  
 10 
  
 319 
  
 1 - Instämmer inte alls 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 - Instämmer helt 
  
 Vet ej 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 320 
 Hur väl instämmer du i följande påståenden om beställning av alkohol på internet? - Det gör det lättare för unga att få tag på alkohol. 
 Bastal: 996 
  
 0% 
  
 50% 
  
 100% 
  
 16-24 
  år 
  
 12 
  
 12 
  
 12 
  
 33 
  
 27 
  
 6 
  
 25-34 
  år 
  
 7 
  
 8 
  
 17 
  
 27 
  
 37 
  
 3 
  
 35-44 
  år 
  
 6 
  
 5 
  
 8 
  
 34 
  
 41 
  
 5 
  
 45-54 
  år 
  
 11 
  
 5 
  
 12 
  
 29 
  
 36 
  
 7 
  
 55-65 
  år 
  
 9 
  
 3 
  
 8 
  
 37 
  
 36 
  
 7 
  
 Totalt 
  
 9 
  
 6 
  
 11 
  
 32 
  
 35 
  
 6 
  
 1 - Instämmer inte alls 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 - Instämmer helt 
  
 Vet ej 
  
 3 Bilaga 
  
 2013:50 SOU 
  
 Hur väl instämmer du i följande påståenden om beställning av alkohol på internet? - Det ökar alkoholkonsumtionen. 
 Bastal: 996 
  
 0% 
  
 50% 
  
 100% 
  
 16-24 
  år 
  
 8 
  
 13 
  
 23 
  
 31 
  
 18 
  
 6 
  
 25-34 
  år 
  
 13 
  
 17 
  
 22 
  
 22 
  
 22 
  
 5 
  
 35-44 
  år 
  
 13 
  
 9 
  
 24 
  
 30 
  
 17 
  
 6 
  
 45-54 
  år 
  
 14 
  
 9 
  
 23 
  
 25 
  
 25 
  
 5 
  
 55-65 
  år 
  
 12 
  
 7 
  
 18 
  
 29 
  
 25 
  
 9 
  
 Totalt 
  
 12 
  
 11 
  
 22 
  
 27 
  
 21 
  
 6 
  
 321 
  
 1 - Instämmer inte alls 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 - Instämmer helt 
  
 Vet ej 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 322 
 Har du beställt alkoholdrycker via internet? 
 Bastal: 996 
  
 100 
  
 97 
  
 98 
  
 95 
  
 94 
  
 95 
  
 91 
  
 50 
  
 9 
  
 3 
  
 5 
  
 6 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0,1 
  
 0 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vill inte svara 
  
 16-24 
  år  
 25-34 
  år  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 3 Bilaga 
  
 2013:50 SOU 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 3 
  
 Sammanfattning – Beställning av alkoholdrycker på 
 Internet 
  
 Det påstående om beställning av alkohol på Internet som högst andel instämmer i är att det blir lättare för unga att få tag på alkohol, vilket nästan sju av tio respondenter svarar på totalnivå. 
  
 Lägst instämmandegrad visas för påståendet om att det skulle ge ett rikare utbud vilket 35 procent av respondenterna instämmer i på totalnivå. 
  
 Vid en jämförelse mellan de som instämmer i påståendena (svarat alternativ fyra eller fem) och de som inte instämmer (svarat alternativ ett eller två) framkommer att en högre an- del instämmer för fyra av de fem påståendena. Endast på- ståenden om att utbudet skulle bli bättre har en lägre andel instämmande. Dock uppvisar de två yngsta åldersgrupperna en högre andel instämmande på samtliga fem påståenden. 
  
 På totalnivå är det fem procent av respondenterna som be- ställt alkohol på Internet och den åldersgrupp som i högst utsträckning gjort det är personer i åldern  
  
 45–54 
  år där nästan en av tio beställt alkohol via Internet. 
 323 
  
 324 
  
 3 Bilaga 
  
 Vilken är din högst avslutade utbildning? 
  
 Bakgrundsdata 
  
 Bastal: 996 
  
 100 
  
 69 
  
 59 
  
 50 
  
 51 
  
 48 
  
 45 
  
 46 
  
 42 
  
 40 
  
 40 
  
 40 
  
 36 
  
 19 
  
 15 
  
 9 
  
 11 
  
 6 
  
 6 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 SOU 
  
 Grundskola/Folkskola 
  
 Gymnasium 
  
 Högskola/Universitet 
  
 Annan 
  
 16-24 
  år  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 2013:50 
  
 325 
 Var bor du? 
 Bastal: 996 
 100 
  
 62 
  
 54 
  
 51 
  
 48 
  
 50 
  
 50 
  
 43 
  
 35 
  
 33 
  
 30 
  
 29 
  
 27 
  
 24 
  
 24 
  
 19 
  
 16 
  
 18 
  
 17 
  
 20 
  
 0  
  
  I stad/tätort (tätort med 40 000 invånare eller I mindre tätort (fler än 3000 färre än 40 000 På ren landsbygd (ort med 3000 invånare eller 
  
 fler) 
  
 invånare) 
  
 färre) 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år 
  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år 
  
 Totalt 
  
 2013:50 SOU 
  
 3 Bilaga 
  
 326 
 Vilken är din årsinkomst? 
 Bastal: 996 
 100 
 76 
  
 50 
  
 48 
  
 43  
 41 
  
 34 
  
 37 
  
 37 
  
 33 
  
 26 
  
 23 
  
 21 
  
 18 
  
 14 
  
 13 
  
 13 
  
 18 
  
 16 
  
 12 
  
 15 
  
 10 
  
 10 
  
 9 
  
 8 
  
 7 
  
 5 
  
 6 
  
 2 
  
 7 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Mindre än 240 000 kronor. 
  
 Mellan 240 000 och 360 
  
 Mellan 360 001 och 500 
  
 Mer än 500 000 kronor. 
  
 Vill inte svara 
  
 000 kronor. 
  
 000 kronor. 
  
 16-24 
  år 
  
 25-34 
  år  
 35-44 
  år  
 45-54 
  år 
  
 55-65 
  år Totalt 
  
 3 Bilaga 
  
 2013:50 SOU 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 3 
  
 Sammanfattning – Bakgrundsdata 
  
 Fyra av tio respondenter har universitet/högskola som högsta avslutande utbildning och nästan hälften har gymnasial ut- bildning som högsta avslutande. 
  
 Drygt hälften av respondenterna bor i en stad/tätort med 40 000 invånare eller fler, ungefär en av tre bor i mindre tät- ort med fler än 3 000 invånare men färre än 40 000 och var femte respondent bor på landsbygd i en ort med 3 000 in- vånare eller färre. 
  
 Ungefär 
  
 var tredje 
  
 respondent har en årsinkomst under 
  
 240 
  
 000 
  
 kronor per 
  
 år, nästan fyra av tio tjänar mellan 
  
 240 
  
 000–360 
  000 kronor per år och ungefär en av fyra tjänar 
  
 mer än 360 000 kronor per år. 
 Markörs kommentarer och sammanfattning 
 Markörs kommentarer 
 Tendensen i samhället med en ökning av alkoholreklam har upplevts av ungefär hälften av respondenterna. Det fram- kommer inga större skillnader mellan åldersgrupperna gällande hur omfattningen av alkoholreklam förändrats de senaste åren. Dock framkommer skillnader i vilka kanaler som förmedlat reklamen. De yngre målgrupperna har i högre utsträckning tagit del av reklam via Internet eller sociala medier än de äldre ålders- grupperna. Det kan vara intressant utifrån att marknadsföring av alkoholdrycker inte får rikta sig till eller skildra barn och ung- domar som inte fyllt 25 år. Resultaten av denna undersökning visar att det är just den målgruppen som i högst utsträckning tar emot reklam via annonser på Internet och från sociala medier. Eftersom reklamen når den gruppen kan det vara intressant att utreda om det finns en inriktning i reklamerna för att attrahera en yngre målgrupp. En liknande tendens framkommer även gällande vilka kanaler som förmedlar alkoholreklam med erbjud- ande om att inhandla alkoholdrycken. Den yngsta åldersgruppen svarar att de vanligaste kanalerna för denna typ av reklam är annonser på Internet, tidningar och sociala medier. Framförallt sociala medier är en kanal som de andra åldersgrupperna inte upplever som en förmedlare av alkoholreklam som erbjuder 
 327 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2013:50 
  
 mottagaren att köpa alkoholdrycken. Det ska dock påpekas att det endast är ett fåtal i den yngsta åldersgruppen som tagit del av reklam där de erbjuds att köpa alkoholdrycker och därmed är det endast ett fåtal som definierat genom vilka kanaler de tagit del av den typen av reklam. 
 Utifrån de påståenden om huruvida alkoholförsäljning på Internet påverkar pris, möjligheter till bättre erbjudanden, utbud, tillgängligheten till alkohol för ungdomar och alkoholkonsumtion framkommer att en högre andel på totalnivå instämmer i fyra av de fem påståendena än andelen som inte instämmer. Endast påståendet om att utbudet skulle förbättras visar på en längre instämmandeandel. Utifrån dessa resultat kan det antas att all- mänheten har en uppfattning om att det är ekonomiskt gynn- samt att beställa alkoholdrycker på Internet men att de samtidigt anser att det finns risker genom att ungdomar har lättare att få tag i alkoholdrycker samt att det kan öka alkoholkonsumtionen. Vid en skärskådning av den yngsta åldersgruppens resultat framkommer att sex av tio anser att möjligheten att beställa alkohol på Internet underlättar för ungdomar att få tag i alkohol. Det resultatet beror troligtvis inte på att de själva är beställaren då andelen från åldersgruppen som beställt alkoholdrycker via Internet uppgår till tre procent. Det kan därmed antas att orsaken till att möjligheterna anses öka för ungdomarna beror på att andra personer köper alkohol via Internet för att sedan vidareförmedla dessa varor till yngre personer. 
 Sammanfattning 
  
 Av de respondenter som anser att omfattningen av alkohol- reklam förändrats under de senaste åren så upplever dessa framförallt att det skett en ökning. 
  
 Tv och tidningar är de vanligaste kanalerna för alkoholreklam men annonser på Internet och reklam i sociala medier upp- levs i relativt hög utsträckning i de yngsta åldersgrupperna. 
  
 På totalnivå är det en av fyra respondenter som mottagit reklam om att köpa alkohol på distans. 
  
 Vilka kanaler som förmedlat reklam om köp av alkoholdrycker varierar bland åldersgrupperna där post är den vanligaste 
  
 328 
  
 SOU 2013:50 
  
 Bilaga 3 
  
 kanalen för de äldre åldersgrupperna medan annonser på Internet är vanligast för de yngre. 
  
 Ungefär hälften av respondenterna upplever att det är tillåtet att erbjuda alkohol till försäljning på Internet. 
  
 En majoritet av respondenterna upplever att beställning av alkohol på Internet gör det lättare för ungdomar att få tag i alkoholdrycker. 
  
 På totalnivå är det fem procent av respondenterna som någon gång beställt alkoholdrycker via Internet. 
  
 329 
 Statens offentliga utredningar 2013 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Förändrad hantering av importmoms. Fi. 
  
 2. 
  
 Patientlag. S. 
  
 3. 
  
 Trängselskatt – delegation, sanktioner och utländska fordon. Fi. 
  
 4. 
  
 Tillstånd och medling. Ju. 
  
 5. 
  
 Djurhållning och miljön 
  
 – hantering av risker och möjligheter med stallgödsel. L. 
  
 6. 
  
 Att förebygga och hantera finansiella kriser. Fi. 
  
 7. 
  
 Skärpningar i vapenlagstiftningen. Ju. 
  
 8. 
  
 Den svenska veteranpolitiken 
  
 Statligt bidrag till frivilliga organisationer som stödjer veteransoldater och anhöriga. Fö. 
  
 9. 
  
 Riksbankens 
  
 finansiella oberoende och balansräkning. Fi. 
  
 10. 
  
 Rätta byggfelen snabbt! 
  
 – 
  
 med effektivare förelägganden och försäkringar. S. 
  
 11. 
  
 Kunskapsläget på Kärnavfallsområdet 2013. Slutförvarsansökan under prövning: kompletteringskrav 
  
 och framtidsalternativ. M. 
  
 12. 
  
 Goda affärer – en strategi för hållbar, offentlig upphandling. Fi. 
  
 13. 
  
 Ungdomar utanför gymnasieskolan 
  
 – 
  
 ett förtydligat ansvar för stat och kommun. U. 
  
 14. 
  
 En översyn inom Sevesoområdet 
  
 – 
  
 förslag till en förstärkt organisation för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Fö. 
  
 15. 
  
 För framtidens hälsa – en ny läkarutbildning. U. 
  
 16. 
  
 Effektivare konkurrenstillsyn. N. 
  
 17. 
  
 Brottmålsprocessen. Del 1 och 2. Ju. 
  
 18. 
  
 Regeringsbeslut av ett statsråd – SRÄ. Fö. 
  
 19. 
  
 Mera glädje för pengarna. Ku. 
  
 20. 
  
 Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individanpassning och effektivitet. U. 
  
 21. 
  
 Internationell straffverkställighet. Ju. 
  
 22. 
  
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 – 
  
 samordning och digital samverkan. N. 
  
 23. 
  
 Ersättning vid läkemedelsskador och miljöhänsyn i läkemedelsförmånerna. S. 
  
 24. 
  
 E-röstning 
  
  och andra valfrågor. Ju. 
  
 25. 
  
 Åtgärder för ett längre arbetsliv. +Lättläst + Daisy. S. 
  
 26. 
  
 Fri att leka och lära 
  
 – 
  
 ett målinriktat arbete för barns ökade säkerhet i förskolan. U. 
  
 27. 
  
 Vissa frågor om gode män och förvaltare. Ju. 
  
 28. 
  
 Försäkring på transportområdet i krig och kris. Fi. 
  
 29. 
  
 Det svenska medborgarskapet. A. 
  
 30. 
  
 Det tar tid 
  
 – 
  
 om effekter av skolpolitiska reformer. U. 
  
 31. 
  
 En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 Sveriges digitala ekosystem, dess aktörer och drivkrafter. N. 
  
 32. 
  
 Budgetramverket 
  
 – 
  
 uppfyller det EU:s direktiv? Fi. 
  
 33. 
  
 En myndighet för alarmering. Fö. 
  
 34. 
  
 En effektivare plan- och bygglovsprocess. S. 
  
 35. 
  
 En ny lag om personnamn. Ju. 
  
 36. 
  
 Disciplinansvar i ett reformerat försvar. Fö. 
  
 37. 
  
 Begripliga beslut på migrationsområdet. Ju. 
  
 38. 
  
 Vad bör straffas? Del 1 och 2. Ju. 
  
 39. 
  
 Europarådets konvention om  
  
 it-relaterad 
  brottslighet. Ju. 
  
 40. 
  
 Att tänka nytt för att göra nytta 
  
 – 
  
 om perspektivskiften i offentlig verksamhet. S. 
  
 41. 
  
 Förskolegaranti. U. 
  
 42. 
  
 Tillsyn över polisen. Ju. 
  
 43. 
  
 Långsiktigt hållbar markanvändning 
  
 – 
  
 del 1. M. 
  
 44. 
  
 Ansvarsfull hälso- och sjukvård. S. 
  
 45. 
  
 Rätt information 
  
 – 
  
 Kvalitet och patientsäkerhet för vuxna med nedsatt beslutsförmåga. S. 
  
 46. 
  
 Beskattning av mikroproducerad el m.m. Fi. 
  
 47. 
  
 Effektivare bredbandsstöd. N. 
  
 48. 
  
 Patentlagen och det enhetliga europeiska patentsystemet. Ju. 
  
 49. 
  
 Nämndemannauppdraget 
  
 – 
  
 breddad rekrytering och kvalificerad medverkan. Ju. 
  
 50. 
  
 En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och  
  
 e-handel 
  med alkohol och tobak. S. 
 Statens offentliga utredningar 2013 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Tillstånd och medling. [4] Skärpningar i vapenlagstiftningen. [7] Brottmålsprocessen. Del 1 och 2. [17] Internationell straffverkställighet. [21]  
 E-röstning 
  och andra valfrågor. [24] 
 Vissa frågor om gode män och förvaltare. [27] En ny lag om personnamn. [35] 
 Begripliga beslut på migrationsområdet. [37] Vad bör straffas? Del 1 och 2. [38] 
 Europarådets konvention om  
 it-relaterad 
  brottslighet. [39] 
 Tillsyn över polisen. [42] 
 Patentlagen och det enhetliga europeiska patentsystemet. [48] 
 Nämndemannauppdraget 
 – breddad rekrytering och kvalificerad medverkan. [49] 
 Försvarsdepartementet 
 Den svenska veteranpolitiken 
 Statligt bidrag till frivilliga organisationer som stödjer veteransoldater och anhöriga. [8] 
 En översyn inom Sevesoområdet 
 – förslag till en förstärkt organisation för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. [14] 
 Regeringsbeslut av ett statsråd – SRÄ. [18] En myndighet för alarmering. [33] Disciplinansvar i ett reformerat försvar. [36] 
 Socialdepartementet 
 Patientlag. [2] 
 Rätta byggfelen snabbt! 
 – med effektivare förelägganden och försäkringar. [10] 
 Ersättning vid läkemedelsskador och miljöhänsyn i läkemedelsförmånerna. [23] 
 Åtgärder för ett längre arbetsliv. + Lättläst + Daisy. [25] 
 En effektivare plan- och bygglovsprocess. [34] 
 Att tänka nytt för att göra nytta 
 – om perspektivskiften i offentlig verksamhet. [40] 
 Ansvarsfull hälso- och sjukvård. [44] 
 Rätt information 
 – Kvalitet och patientsäkerhet för vuxna med nedsatt beslutsförmåga. [45] 
 En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och  
 e-handel 
  med alkohol och tobak. [50] 
 Finansdepartementet 
 Förändrad hantering av importmoms. [1] 
 Trängselskatt – delegation, sanktioner och utländska fordon. [3] 
 Att förebygga och hantera finansiella kriser. [6] 
 Riksbankens finansiella oberoende och balansräkning. [9] 
 Goda affärer – en strategi för hållbar, offentlig upphandling. [12] 
 Försäkring på transportområdet i krig och kris. [28] 
 Budgetramverket 
 – uppfyller det EU:s direktiv? [32] Beskattning av mikroproducerad el m.m. [46] 
 Utbildningsdepartementet 
 Ungdomar utanför gymnasieskolan 
 – ett förtydligat ansvar för stat och kommun. [13] 
 För framtidens hälsa – en ny läkarutbildning. [15] 
 Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individanpassning och effektivitet. [20] 
 Fri att leka och lära 
 – ett målinriktat arbete för barns ökade säkerhet i förskolan. [26] 
 Det tar tid 
 – om effekter av skolpolitiska reformer. [30] 
 Förskolegaranti. [41] 
 Landsbygdsdepartementet 
 Djurhållning och miljön 
 – hantering av risker och möjligheter med stallgödsel. [5] 
 Miljödepartementet 
 Kunskapsläget på Kärnavfallsområdet 2013. Slutförvarsansökan under prövning: kompletteringskrav och framtidsalternativ. [11] 
 Långsiktigt hållbar markanvändning 
 – del 1. [43] 
 Näringsdepartementet 
 Effektivare konkurrenstillsyn. [16] 
 Så enkelt som möjligt för så många som möjligt 
  
 – 
  
 samordning och digital samverkan. [22] En digital agenda i människans tjänst 
  
 – 
  
 Sveriges digitala ekosystem, dess aktörer och drivkrafter. [31] 
  
 Effektivare bredbandsstöd. [47] 
 Kulturdepartementet 
 Mera glädje för pengarna. [19] 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 Det svenska medborgarskapet. [29]